Jurisdiction: civil
Date: 2017-08-22 00:00:00

У квітні 2016р. [PERSON]звернулася до суду з зазначеним позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Союз» (далі-ТОВ «Союз»), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору: [PERSON], посилаючись на те, що останній, 12 листопада 2015 року, о 9 годині 40 хвилин, керуючи автомобілем [NUMBER] в м. Одеса на вул. 25 ої Чапаєвської дивізії, при перестроюванні з лівої полоси у праву не надав перевагу в русі автомобілю [NUMBER], під її керуванням, котрий рухався в попутному напрямку, внаслідок чого скоїв зіткнення з її автомобілем. В результаті дорожньо-транспортної пригоди транспортні засоби отримали механічні пошкодження. Постановою Малиновського районного суду м. Одеси від 27 січня 2016р. [PERSON]був визнаний винним в порушенні п.10.3 ПДР України і у вчиненні ДТП, та був притягнутий до адміністративної відповідальності за ст. 124 КпАП України у вигляді штрафу у розмірі 340,00грн. У звязку з тим, що на момент ДТП, цивільно-правова відповідальність [PERSON]була застрахована в ПАТ «HDI страхування» за полісом №АЕ/3643728-58, позивач 12 листопада 2015року звернулася до страховика із заявою про настання страхового випадку по договору страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, додавши до зазначеної заяви усі необхідні документи. Відповідно до звіту про оцінку колісного транспортного засобу №344/15 від 14 грудня 2015 року, складеного на запит ПАТ «HDI страхування», вартість матеріальної шкоди, завданої власнику автомобіля [NUMBER] складає 25490,62 грн. Позивачка зазначала, що при цьому повна вартість робіт з відновлення постраждалого в ДТП авто (реальні збитки) складає 53220, 00 грн. Вказувала, що 25 січня 2016 року між нею та виконавцем робіт складено акт виконаних робіт на суму 53220,00 грн. Стверджувала, що оскільки [PERSON] є працівником ТОВ «Союз», то саме ТОВ «Союз» повинно сплатити їй різницю між страховим відшкодуванням та вартістю відновлюваного ремонту у розмірі 27729,62 грн. (53220,00- 25490,62) Посилаючись на вимоги ст. 1194 ЦК України, позивачка просила суд винести рішення, яким стягнути з відповідача ТОВ «Союз» на її користь грошову суму у розмірі 27729,62 грн. в рахунок відшкодування матеріальної шкоди, завданої працівником ТОВ «Союз», під час виконання своїх трудових обовязків та судовий збір. Протокольною ухвалою суду до участі у справі було залучено в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог ПАТ «HDI страхування» (а.с.121). Представник позивача, діючий за ордером та договором від 19 лютого 2016 року та довіреністю від 23 травня 2016р. в судове засідання не зявився, про час і дату слухання справи був повідомлений належним чином. Раніше в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі, та просив їх задовольнити ( а. с. 40, 41, 194). Представник відповідача ТОВ «Союз»в судове засідання не зявився, надав до суду заяву, якою позовні вимоги не визнав, просив суд відмовити в їх задоволенні та слухати справу за його відсутністю (а.с.211,212). Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору [PERSON] в судове засідання не зявився, про час і дату слухання справи був повідомлений належним чином (а.с. 94,201, 204). Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору ПАТ «HDI страхування» в судове засідання не зявився, про час і дату слухання справи був повідомлений належним чином (а.с.135,142,144,202). Аналіз викладених вище обставин, неявки в судові засідання сторін, а також позивачки та її представника, яким було відомо про розгляд справи, призвело до затягування судового розгляду даної справи, яка тривалий час не може бути вирішена по суті. Тому суд, такі дії позивача та її представника відносить до таких, що суперечать вимогам ч.3 ст. 27 ЦПК України, та розцінює їх як зловживання стороною своїми процесуальними правами, що призводить до порушення розумних строків розгляду справи. У зв'язку з неявкою позивачки та її представника, який надавав раніше пояснення в судових засідання, суд вважає можливим провести розгляд справи у їх відсутності та ухвалити рішення на підставі наявних у справі доказів. Дослідивши матеріали справи, заслухавши доводи сторін, проаналізувавши і оцінивши надані докази у їх сукупності, суд дійшов до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково, виходячи з наступного. Згідно ч.3 ст.10, ч.1 ст.60 ЦПК України кожна із сторін повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених Кодексом. Суд вважає, що правовідносини, які виникли між сторонами, регулюються Законом України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі Закон України №1961-1У) та розділом третім главою 82 книги пятої ЦК України, тому при винесенні рішення суд застосовує норми матеріального права, якими регулюються правовідносини, які виникли між сторонами. Судом встановлено, що 12 листопада 2015 року, о 9 годині 40 хвилин, [PERSON] керуючи автомобілем [NUMBER] в м. Одеса на вул. 25-ої Чапаєвської дивізії, при перестроюванні з лівої полоси у праву не надав перевагу в русі автомобілю, котрий рухався в попутному напрямку, в результаті чого допустив зіткнення з автомобілем [NUMBER], під керуванням [PERSON], що призвело до пошкодження транспортних засобів. Згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу, автомобіль [NUMBER], належить на праві власності [PERSON] (а.с.8). Причиною зіткнення транспортних засобів стало порушення водієм [PERSON] п. п.10.3 ПДР України, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001р. №1306. Вина [PERSON] підтверджується постановою Малиновського районного суду м.Одеси від 27 січня 2016р. , відповідно до якої останній був притягнутий до адміністративної відповідальності за ст. 124 КпАП України у вигляді штрафу у розмірі 340,00грн. та письмовими поясненнями [PERSON] (а.с.9,10,11). Згідно з звітом про оцінку колісного транспортного засобу №344/15 від 14 грудня 2015 року, складеного на запит ПАТ «HDI страхування», вартість матеріальної шкоди, яка була спричинена власнику автомобіля [NUMBER], складає 25490,62 грн. (а.с.16-37). Судом встановлено, що автомобіль [NUMBER] зареєстрований на праві власності за ТОВ «Союз», що підтверджується довідкою територіального сервісного центру №5141 від 30 листопада 2016 року №31/15/5141-5156 (а.с. 132). З матеріалів справи вбачається, що цивільно-правова відповідальність ТОВ «Союз», як власника автомобіля [NUMBER] була застрахована ПАТ «HDI страхування» за полісом №АЕ/3643728-58 (а.с.12). ТОВ «Союз» є юридичною особою, яка керується у своїй діяльності Статутом, має гербову та інші печатки, що підтверджується витягом з державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців (а.с.52). Встановлено, що 09 листопада 2015 року [PERSON] був прийнятий на посаду водія транспортно-прибиральної машини в ТОВ «Союз», що підтверджується розпорядженням про прийняття на роботу від 06 листопада 2015 року (а.с.110-111,112). В результаті ДТП, яка сталася 12 листопада 2015 року, автомобіль [NUMBER] отримав механічні пошкодження, що підтверджується актом огляду транспортного засобу від 12 листопада 2015 року (а.с. 26-28). Встановлено, що 12 листопада 2015року позивачка звернулася до ПАТ «HDI страхування» із заявою про настання страхового випадку по договору страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, та виплату страхового відшкодування, додавши усі необхідні документи (а.с.13-14,15). З матеріалів справи вбачається, що 29 вересня 2016 року на позачергових зборах акціонерів було прийнято рішення про зміну назви ПАТ «HDI страхування» на ПАТ «Страхова компанія «Євроінс Україна», що підтверджується протоколом №41 від 29 вересня 2016 року, витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань (а.с.150-157,158-170). Згідно акту виконаних робіт №А3-0004334 від 25 січня 2016 року та товарного чеку від 25 січня 2016 року, які були надані позивачкою в якості доказів, вартість виконаних робіт складає 53220,00 грн. (а.с.38,39). При цьому, позивачка не надала суду платіжних документів, які б підтверджували факт оплати виконаних робіт, відповідно акту виконаних робіт №А3-0004334 від 25 січня 2016 року та товарного чеку від 25 січня 2016 року. Представник позивача в судовому засіданні пояснив суду, що такі документи відсутні. Згідно із частинами другою, пятою статті 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим обєктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Відповідно до частини першої статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Згідно з абзацом третім пункту 3 частини першої статті 988 ЦК України страхова виплата за договором майнового страхування і страхування відповідальності (страхове відшкодування) не може перевищувати розміру реальних збитків. Інші збитки вважаються застрахованими, якщо це встановлено договором. За змістом пункту 1 частини другої статті 22 ЦК України реальними збитками є втрати, яких особа зазнала у звязку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права. Згідно з пунктом 2.4. Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої наказом Міністерства юстиції України та Фонду державного майна України від 24 листопада 2003р.\~№ 142/5/2092, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 24 листопада\~2003р. за № 1074/8395 із змінами (далі Методика) - вартість матеріального збитку (реальні збитки) визначається як вартісне значення витрат, яких зазнає власник у разі пошкодження або розукомплектування КТЗ, з урахуванням фізичного зносу та витрат, яких зазнає чи може зазнати власник для відновлення свого порушеного права користування КТЗ (втрати товарної вартості). Пунктом 2.4. Методики зазначено, що вартість відновлювального ремонту КТЗ визначається як грошові витрати, необхідні для відновлення пошкодженого, розукомплектованого КТЗ. Відповідно до пункту 8.3. Методики вартість матеріального збитку визначається як сума вартості відновлювального ремонту з урахуванням значення коефіцієнта фізичного зносу складників КТЗ та величини втрати товарної вартості. Отже, за змістом указаних положень законодавства вартість відновлювального ремонту з урахуванням значення коефіцієнта фізичного зносу складників КТЗ та величини втрати товарної вартості входить до вартості матеріального збитку (реальних збитків). Таким чином, відповідно до звіту про оцінку колісного транспортного засобу №344/15 від 14 грудня 2015 року, вартість матеріальної шкоди, яка була спричинена позивачці, як власнику автомобіля [NUMBER], складає 25490,62 грн. Як встановлено судом, з вказаним звітом позивачка погодилася та його не оскаржувала, оскільки отримала повністю суму страхового відшкодування в розмірі 25490,62 грн. Згідно з роз'ясненнями п.9 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди" від 27 березня 1992р. N 6 при визначені розміру відшкодування шкоди, заподіяної майну, незалежно від форм власності, судам слід враховувати, що відшкодування шкоди шляхом покладення на відповідальну за неї особу обов'язку надати річ того ж роду та якості, полагодити пошкоджену річ, іншим шляхом відновити попереднє становище в натурі застосовується, якщо за обставинами справи цей спосіб відшкодування шкоди можливий. У разі коли відшкодування шкоди в натурі неможливе, потерпілому відшкодовуються в повному обсязі збитки відповідно до реальної вартості на час розгляду справи втраченого майна, робіт, які необхідно провести, щоб полагодити пошкоджену річ, усунути інші негативні наслідки неправомірних дій заподіювача шкоди як при відшкодуванні в натурі, так і при відшкодуванні заподіяних збитків грішми, потерпілому на його вимогу відшкодовуються неодержані доходи у зв'язку із заподіянням шкоди майну. Постановляючи рішення про стягнення на користь потерпілого відшкодування вартості майна, що не може використовуватись за призначенням, проте має певну цінність, суд одночасно повинен обговорити питання про передачу цього майна після відшкодування збитків особі, відповідальній за шкоду. Відповідно до ст.3 Закону України №1961-1У обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоровю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників. Відповідно до п.22.1 ст.22 Закону України № 1961 -1У у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоровю, майну третьої особи. Статтею 9 Закону №1961-1У встановлено, що розмір страхової суми за шкоду заподіяну майну потерпілих, становить 50 тисяч гривень на одного потерпілого. Згідно з ч.3 ст.1 Закону України №1961-1У потерпілі - це треті юридичні та фізичні особи, життю, здоровю та/або майну яких внаслідок дорожньо-транспортної пригоди транспортним засобом заподіяна шкода. Статтею 29 Закону України №1961-1У передбачено, що у звязку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, повязані з відновлюваним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого в порядку, встановленому законодавством. Пунктом 36.2 ст.36 Закону України №1961-1У передбачено, що страховик (МТСБУ) протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у статті 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов'язаний: у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими - прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його. З пояснень представника позивача в судовому засіданні встановлено, що позивачці було виплачено ПАТ «HDI страхування» страхове відшкодування в розмірі 25490,62 грн. (а.с.121). Пунктами 36.4., 36.5 ст. 36 Закону України №1961-1У передбачено, що виплата страхового відшкодування здійснюється безпосередньо потерпілому (іншій особі, яка має право на отримання відшкодування) або погодженим з ним особам, які надають послуги з ремонту пошкодженого майна, сплатили страхове відшкодування за договором майнового страхування, лікування потерпілих та інші послуги, пов'язані з відшкодуванням збитків. Виплата страхового відшкодування здійснюється шляхом безготівкового розрахунку. Власник права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової шкоди. Відповідно до частини першої статті 1187\~ЦК\~джерелом підвищеної небезпеки належить визнавати будь-яку діяльність, здійснення якої створює підвищену небезпеку завдання шкоди через неможливість контролю за нею людини, а також діяльність, пов'язану з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Частина 2 ст.1187 ЦК України передбачає, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі ( право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим обєктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Тобто зазначеною нормою закону встановлено відповідальність володільця джерела підвищеної небезпеки за шкоду, яка стала наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, незалежно від наявності вини в цьому його володільця. На володільця не може бути покладено обовязок з відшкодування такої шкоди, лише якщо вона виникла внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Оскільки [PERSON] не є власником автомобіля [NUMBER], то саме відповідач ТОВ «Союз», як власник автомобіля повинен довести, що шкода, заподіяна джерелом підвищеної небезпеки, була спричинена внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Разом з тим шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, завжди є неправомірною та передбачає безвинну відповідальність власника такого джерела. Відповідно до ст. 1172ЦК України\~юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов'язків. Згідно правової позиції Верховного Суду України у справі № 6-933цс16 юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обовязків. Тобто, відповідальність юридичної або фізичної особи настає лише у випадках, коли особа, з вини якої заподіяна шкода, знаходиться з цією юридичною або фізичною особою в трудових відносинах, і шкоду заподіяно нею у звязку з виконанням трудових (службових) обовязків. При цьому під виконанням працівником своїх трудових (службових) обовязків розуміється виконання ним роботи, зумовленої трудовим договором (контрактом), посадовими інструкціями, а також роботи, яка хоча і виходить за межі трудового договору чи посадової інструкції, але доручається юридичною або фізичною особою або спричинена необхідністю як на території роботодавця, так і за її межами. Це можуть бути дії виробничого, господарського, технічного та іншого характеру, вчинення яких безпосередньо входить до службових обовязків працівника. Отже, оскільки [PERSON]працював за трудовим договором з ТОВ «Союз», то саме останній повинен відшкодувати шкоду, завдану його працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов'язків. Як було встановлено судом, цивільно-правова відповідальність ТОВ «Союз», як власника автомобіля [NUMBER] була застрахована ПАТ «HDI страхування» за полісом №АЕ/3643728-58, яке здійснило страхове відшкодування позивачці за шкоду, завдану працівником ТОВ «Союз» під час виконання ним трудових (службових) обов'язків. Відповідно до полісу №АЕ/3643728-58 ліміт відповідальності ТОВ «Союз» складає 50000,00 грн. Згідно зі статтею 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобовязана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). З змісту правової позиції судової палати у цивільних справах Верховного Суду України по справі 6-2808 цс 15 від 20 січня 2016 року вбачається, що право потерпілого на відшкодування шкоди її заподіювачем є абсолютним і суд не вправі відмовити в такому позові з тих підстав, що цивільно-правова відповідальність заподіювача шкоди застрахована. У разі задоволення такого позову заподіювач шкоди не позбавлений можливості предявити майнові вимоги до страхової компанії, з якою ним укладено договір обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності. Отже, за загальним правилом відповідальність за шкоду несе боржник особа, яка завдала шкоди. Якщо шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки (зокрема, діяльністю щодо використання, зберігання та утримання транспортного засобу), така шкода відшкодовується володільцем джерела підвищеної небезпеки особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом (частина друга статті 1187 ЦК України). Разом із тим правила регулювання деліктних зобовязань допускають можливість відшкодування завданої потерпілому шкоди не безпосередньо особою, яка завдала шкоди, а іншою особою, якщо законом передбачено такий обовязок. Так, відповідно до статті 999 ЦК України законом може бути встановлений обовязок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоровя, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обовязкове страхування). До відносин, що випливають із обовязкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства. З огляду на вищенаведене, право потерпілого на відшкодування шкоди за рахунок особи, яка завдала шкоди, є абсолютним і не може бути припинене чи обмежене договором, стороною якого потерпілий не був, хоч цей договір і укладений на користь третіх осіб. Закон надає потерпілому право одержати страхове відшкодування, але не зобовязує одержувати його. При цьому відмова потерпілого від права на одержання страхового відшкодування за договором не припиняє його права на відшкодування шкоди в деліктному зобовязанні. Таким чином потерпілому як кредитору належить право вимоги в обох видах зобовязань, деліктному та договірному. Він вільно, на власний розсуд обирає спосіб здійснення свого права шляхом звернення вимоги виключно до особи, яка завдала шкоди, про відшкодування цієї шкоди, або шляхом звернення до страховика, у якого особа, яка завдала шкоди, застрахувала свою цивільну відповідальність, із вимогою про виплату страхового відшкодування, або шляхом звернення до страховика та в подальшому до особи, яка завдала шкоди, за наявності передбачених статтею 1194 ЦК України підстав. Потерпілий вправі відмовитися від свого права вимоги до страховика та одержати повне відшкодування шкоди від особи, яка її завдала, в рамках деліктного зобовязання, не залежно від того, чи застрахована цивільно-правова відповідальність особи, яка завдала шкоди. В такому випадку особа, яка завдала шкоди і цивільно-правова відповідальність якої застрахована, після задоволення вимоги потерпілого не позбавлена права захистити свій майновий інтерес за договором страхування та звернутися до свого страховика за договором із відповідною вимогою про відшкодування коштів, виплачених потерпілому, в розмірах та обсязі згідно з обовязками страховика як сторони договору обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності. Якщо потерпілий звернувся до страховика і одержав страхове відшкодування в розмірі, який у повному обсязі відшкодовує завдану шкоду, деліктне зобовязання між потерпілим і особою, яка завдала шкоди, припиняється згідно зі статтею 599 ЦК України виконанням, проведеним належним чином. Якщо потерпілий звернувся до страховика і одержав страхове відшкодування, але його недостатньо для повного відшкодування шкоди, деліктне зобовязання зберігається до виконання особою, яка завдала шкоди, свого обовязку згідно зі статтею 1194 ЦК України відшкодування потерпілому різниці між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням), яка ним одержана від страховика. Розмір страхового відшкодування страховик узгоджує з особою, яка має право на отримання відшкодування, проте страховик самостійно приймає рішення про здійснення чи відмову в здійсненні страхового відшкодування (статті 36, 37 Закону № 1961-IV). При цьому розмір страхової виплати (страхового відшкодування) з особою, яка завдала шкоди, страховик за законом узгоджувати не зобовязаний, хоча цей розмір безпосередньо впливає на обсяг відповідальності особи, яка завдала шкоди, за статтею 1194 ЦК України. Таким чином, розмір страхової виплати (страхового відшкодування), якщо страховик визначає його меншим страхової суми (ліміту його відповідальності), може бути оспорений особою, яка завдала шкоди, якщо ця особа виконала свій обовязок перед потерпілим, у тому числі й частково відшкодувала шкоду згідно статті 1194 ЦК України, але вважає, що страховик порушив умови договору, здійснив потерпілому страхову виплату (страхове відшкодування) не в повному обсязі, що призвело до безпідставного збільшення обсягу її (особи, яка завдала шкоди), відповідальності. Суд вважає, що оскільки позивачка не оскаржувала суму страхового відшкодування, яке було нею отримано, і не надала суду доказів того, що вона провела оплату виконаних по акту робіт на більшу суму, то підстав для задоволення заявлених позовних вимог не має. Відповідно до ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, у тому числі питання щодо розподілу між сторонами судових витрат. На підставі ч.ч.1 та 3 ст.212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів в їх сукупності. На підставі ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Судовий збір у справі складає 551,21 грн., які були сплачені позивачкою при зверненні до суду. Оскільки в задоволенні позовних вимог відмовлено, то судовій збір не повертається.

Outcome: dismissed