Jurisdiction: civil
Date: 2018-06-14 00:00:00

Заявниця завернулась до суду із вказаною заявою в якій просить суд встановити факт смерті її чоловіка - [PERSON]. В обґрунтування заяви зазначає, що вона [PERSON], [INFO] є дружиною [PERSON] [INFO]. Заявниця та її чоловік постійно проживали в м. Макіївка, Донецької області, Радянського району. [INFO] року [PERSON] помер. Звернувшись до Шевченківського районного у місті Запоріжжі відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області із заявою про реєстрацію факту смерті [PERSON], нею було отримано лист про відмову у проведенні державної реєстрації смерті. Причиною відмови є те, що заявником пред'явлено документ який не відповідає формі визначеній наказом Міністерства охорони здоров'я України від 08.08.2016 року №545 «Про впорядкування ведення медичної документації, яка засвідчує випадки народження та смерті». Встановлення факту смерті необхідно заявниці для отримання свідоцтва про смерть. Заявниця надала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності. Ухвалою від 15.06.2018 року було відкрито провадження у справі та ухвалено розглядати справу невідкладно. Суд, вивчивши матеріали справи, вважає, що заява підлягає повному задоволенню, виходячи з обставин зазначених в заяві які, знайшли повне підтвердження в ході розгляду справи в суді. 03.07.2012 року між [PERSON] [INFO] та [PERSON] [INFO] укладено шлюб, який було зареєстровано Совєтським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Макіївського міського управління юстиції у Донецькій області. Згідно довідки № 2302012316 від 10.07.2015 року та 2302000563 від 12.11.2014 року [PERSON] та [PERSON] відновідно, отримали статус осіб переміщених з тимчасово окупованої території України, місцем проживання є [ADDRESS]. [INFO] року [PERSON], [INFO] помер, про що свідчить свідоцтво про смерть від 30.05.2018 року за номером серії ДНР № [NUMBER]. Місцем смерті є м. Донецьк. Факт смерті [PERSON] також підтверджується лікарським свідоцтвом про смерть № 62 від 28.05.2018 року; довідкою про причину смерті від 28.05.2018 року - згідно якої причиною смерті є гострий інфекційний ендокардит; дослідженими в судовому засіданні фотокартками кладовища, договором-замовленням 6/4 щодо поховання [PERSON], актом приймання передавання наданих послуг від 29.05.2018 року, оригінали яких були дослідженні в судовому засіданні. Звернувшись до Шевченківського районного у місті Запоріжжі відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області із заявою про реєстрацію факту смерті [PERSON] заявником було отримано лист про відмову у проведенні державної реєстрації смерті. Причиною відмови є те, що заявником пред'явлено документ який не відповідає вимогам діючого законодавства. Згідно до ст. 293 ЦПК України, у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Згідно з п. 8 ч. 1 ст. 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті. Відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦПК України заява про встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, може бути подана родичами померлого або їхніми представниками до суду за межами такої території України. Статтею 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» передбачено, що будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому Законом. Будь який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, є недійсними і не створює правових наслідків. Відповідно до Розпорядження КМУ від 07.11.2014 року № 1085-р «Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, та переліку населених пунктів, що розташовані на лінії зіткнення» м.Донецьк, Донецької області є населеним пунктом, на території якого органи державної влади не здійснюють свої повноваження. Разом з цим, відповідно до висновків ЄСПЛ у справах проти Туреччини (зокрема, "Loizidou v. Turkey", "Cyprus v. Turkey"), Молдови та Росії (зокрема, Mozer v/ the Republic of Moldova and Russia", "Ilascu and Others v. Moldova and Russia"), які ґрунтуються на Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії (Namibia case), ЄСПЛ наголосив, що першочерговим завданням щодо прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної Сторони. Такий висновок ЄСПЛ слід розуміти в контексті сформульованого у згаданому Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії так званого «намібійського винятку», який є винятком із загального принципу щодо недійсності актів, у тому числі нормативних, які видані владою не визнаного на міжнародному рівні державного утворення. Зазначений виняток полягає в тому, що не можуть визнаватися недійсними всі документи, видані на окупованій території, оскільки це може зашкодити правам мешканців такої території. Зокрема, недійсність не може бути застосована до таких дій, як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів, невизнання яких може завдати лише шкоди особам, які проживають на такій території. Враховуючи наведену практику ЄСПЛ, суд вважає за можливе взяти до уваги свідоцтво про смерть, довідку про причину смерті, свідоцтво про поховання надані заявником, з метою повного та всебічного з'ясування обставин справи. Враховуючи практику ЄСПЛ, беручи до уваги, що встановлення факту смерті необхідно заявниці для реалізації прав та обов'язків, пов'язаних із смертю чоловіка, що чинним законодавством не передбаченого іншої можливості державної реєстрації смерті особи на тимчасово - окупованій території України, окрім встановлення факту смерті, то заява [PERSON] про встановлення факту смерті підлягає задоволенню. Відповідно до п. 18 постанови Пленуму Верховного суду України № 5 від 31 березня 1995 року «Про судову практику у справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» рішення суду про встановлення факту, що має юридичне значення, не змінює собою документів, що видають зазначені органи, а є лише підставою для їх одержання. Згідно змісту ст. 18 ЦПК України рішення про встановлення факту, що має юридичне значення, яке набрало законної сили, є обов'язковим для органів, які реєструють такі факти або оформлюють права, що виникають у зв'язку із встановленим судом фактом. Згідно ч. 4 ст. 317 ЦПК України ухвалене судом рішення у справах про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, підлягає негайному виконанню. На підставі ст. 19 КУ, Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», Постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», ст.ст. 4, 5, 258, 259, 264, 317, 319 354 ЦПК України, суд, -

Outcome: approved