Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-07 00:00:00

06 квітня 2015 року позивач, [PERSON], звернувся до суду з позовом до [PERSON] про поділ майна подружжя (ціна позову 15970 грн.) мотивуючи тим, що з 17 липня 1993 року по 30 травня 2011 року був одружений з [PERSON] (на даний час [PERSON]) [PERSON]. За час перебування у шлюбі ними було придбане нерухоме майно, а саме двохкімнатну квартиру [ADDRESS], загальною площею 50,1 кв.м, що підтверджується договором купівлі- продажу від 05 квітня 2005 року, який посвідчено приватним нотаріусом Дунаєвецького нотаріального округу. Квартира оформлена на [PERSON]. Дане майно належить їм на праві спільної сумісної власності і частки майна є рівними, а тому просить здійснити поділ спільного майна і визнати за ним право власності на ? частину квартири та залишити у власності [PERSON] ? частину квартири. В судовому засіданні позивач [PERSON] підтримав заявлений позов та пояснив суду, що з відповідачкою одружився 17.07.1993 року. Від спільного проживання народилася дочка. Разом з відповідачкою складали гроші, він їздив на заробітки в Москву і в 2005 році купили в м.Дунаївці по вул. Шевченка,116/19 квартиру, яку оформили на відповідачку. В квартирі ні він, ні відповідачка не зареєстровані, однак проживали в квартирі і він проживає по даний час. Іншого житла у нього немає. Зареєстрований в с.В.Жванчик Дунаєвецького району в будинку батьків відповідачки. З відповідачкою шлюб розірвано 30 травня 2011 року. Після розірвання шлюбу відповідачка відмовилася вирішувати питання за квартиру, на аліменти не подавала і про поділ квартири мови не було. Просив тільки відповідачку зареєструвати його в квартиру, однак вона відмовилася. Домовленості, що квартира буде дочки не було. Після розірвання шлюбу відповідачка з квартири його не виселяла, живе в квартирі, має ключі. Місяць назад, це було 12 березня 2015 року, прийшовши в квартиру побачив, що в квартирі забрані речі, також приходила дочка і говорила про продаж квартири, а тому після цього вирішив звернутися до суду про поділ майна. Представник позивача [PERSON] підтримав заявлений позов, просив його задовольнити і визнати за сторонами по ? частині квартири, яка знаходиться в м.Дунаївці вул. Шевченка,116/19. Вважає, що заява відповідачки про застосування строків позовної давності задоволенню не підлягає, оскільки позовна давність про поділ майна обчислюється не від дня винесення рішення про розірвання шлюбу, а від дня, коли один із співвласників дізнався або міг дізнатися про порушення свого права власності. Позивач тільки тепер дізнався про порушення своїх прав на квартиру. Відповідачка [PERSON] та представник відповідачки [PERSON] в судовому засіданні позов не визнали, просили в задоволенні відмовити та подали заяву про застосування строків позовної давності, оскільки сторони 30 травня 2011 року розірвали шлюб і винесено рішення суду і саме з дати прийняття судового рішення у справі про розірвання шлюбу почав спливати термін позовної давності щодо будь-яких майнових претензій. Позивач пропустив без поважних причин строк звернення до суду з даним позовом, оскільки ще при розірванні шлюбу йому було відомо про наявність квартири, а також про наявність домовленості, що квартира залишиться дочці і позивач не буде сплачувати аліменти. Також відповідачка [PERSON] пояснила суду, що купили квартиру під час шлюбу за кошти родичів та їхні з позивачем кошти. Квартира оформлена на її імя. Після розлучення позивач обіцяв, що квартира буде дочки, а тому після розлучення спору про квартиру не було. Речей з квартири не забирала і позивачу не чинила перешкод в проживанні, замок не міняла. Хотіла переоформити квартиру на дочку,коли їй виповнилося 20 років. Суд, дослідивши матеріали справи, заслухавши сторони,представників, вважає, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Згідно ч. 1 ст. 60 СК України майно набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Встановлюючи право подружжя на поділ майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ч. 1 ст. 69 СК України визначає, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Згідно з роз'ясненнями, що містяться в п.п.22, 23 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" від 21 грудня 2007 року N 11 поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими ст. ст. 69 - 72 СК України та ст. 372 ЦК України. Вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (ст. ст. 60, 69 СК України, ч. 3 ст. 368 ЦК України), відповідно до ч. ч. 2, 3 ст. 325 ЦК України можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім'я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Спільною сумісною власністю подружжя, зокрема, можуть бути: квартири, жилі й садові будинки, транспортні засоби. Частиною 1 ст. 70 СК України передбачено, що у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Встановлено, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі з 17 липня 1993 року по 30 травня 2011 року. Під час перебування у шлюбі вони придбали двохкімнатну квартиру №19 в м.Дунаївці по вул.Шевченка,116, яка оформлена на імя відповідачки, що підтверджується договором купівлі продажу квартири від 05 квітня 2005 року , який посвідчений приватним нотаріусом Дунаєвецького районного нотаріального округу, зареєстровано в реєстрі за № 1696 та витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно, технічним паспортом та домовою книгою. Ці обставини сторонами не заперечуються. Згоди про добровільний розподіл майна сторони не досягли. В судовому засіданні відповідачка [PERSON] подала заяву про застосування строків позовної давності, тому що вважає, що позивач пропустив без поважних причин трирічний строк звернення до суду з даним позовом, оскільки ще при розірванні шлюбу йому було відомо про наявність квартири, а також про наявність домовленості, що квартира залишиться дочці і позивач не буде сплачувати аліменти. Відповідно до ч.2 ст. 72 СК України до вимоги про поділ майна, заявленої після розірвання шлюбу, застосовується позовна давність у три роки. Позовна давність обчислюється від дня, коли один із співвласників дізнався або міг дізнатися про порушення свого права власності. Відповідно до п.15 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" від 21 грудня 2007 року N 11, початок позовної давності для вимоги про поділ спільного майна подружжя, шлюб якого розірвано, обчислюється не з дати прийняття постанови державного органу РАЦС (статті 106, 107 СК) чи з дати набрання рішенням суду законної сили (статті 109, 110 СК), а від дня, коли один із співвласників дізнався або міг дізнатися про порушення свого права власності (ч. 2 ст. 72 СК). Судом не встановлено і таких доказів суду не надала відповідачка та представник відповідача, що з дати набрання рішенням суду законної сили про розірвання шлюбу були порушені права позивача на право власності на ? частину квартири [ADDRESS], а навпаки позивач проживає і користується квартирою, відповідачка не обмежує позивача у володінні, користуванні або розпорядженні спільним майном, з моменту розірвання шлюбу сторони не ставили питання про поділ квартири та не було мови, що відповідачка відмовляє позивачу, як колишньому чоловіку, у виділенні частки квартири,виганяла з квартири,міняла ключі, що порушувало б його права власності, що не заперечила в судовому засіданні відповідачка [PERSON]. Пояснення позивача в судовому засіданні щодо того,що тільки після 12 березня 2015 року, коли в квартирі не виявив деяких спільних речей, він вирішив звернутися з даним позовом до суду, відповідачкою нічим не спростовано. Домовленість сторін про відмову позивача від частки квартири в рахунок сплати аліментів на утримання дитини або дарування квартири на імя дочки, нічим не доведена і позивач таку домовленість не визнає. Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що заява відповідачки про застосування строку позовної давності задоволенню не підлягає. Оскільки двохкімнатна квартира №19 в м.Дунаївці по вул.Шевченка, 116 є спільною сумісною власністю сторін, частки майна дружини та чоловіка є рівними, а тому необхідно здійснити поділ спільного майна подружжя, а саме визнати право власності за [PERSON] на 1/2 частину квартири під № 19 загальною площею 50,1 кв.м, що знаходиться за адресою: м.Дунаївці вул. Шевченка, 116, залишивши за [PERSON] право власності на ? частину вказаної квартири. Відповідно до ст. 88 ЦПК України на користь позивача з відповідача належить стягнути судові витрати в сумі 243,60 грн..

Outcome: approved