Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-24 00:00:00

[PERSON] (далі по тексту - позивач) звернувся до суду із позовом до [PERSON] (далі - відповідач) про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання, обґрунтовуючи підставність позову тим, що вони із відповідачем є батьками дитини [PERSON] , який на даний час вже повнолітній та навчається у Державному університеті інтелектуальних технологій, у зв`язку із чим потребує матеріальної допомоги, яку у добровільному порядку відповідач не надає, хоча є фінансово спроможною, тому позивач просить суд стягнути із відповідача на його користь аліменти на утримання повнолітнього сина у розмірі 1/4 частини заробітку (доходів) щомісячно, починаючи стягнення від дня пред`явлення до суду позову і до закінчення ним навчання, тобто 30.06.2025, що стало підставою звернення до суду із даним позовом. Відповідач надала до суду відзив, відповідно до якого просила суд в задоволенні позову відмовити у повному обсязі, мотивуючи свою позицію тим, що позивачем не було надано жодних належних та допустимих доказів на підтвердження права на звернення до суду із даним позовом, зокрема останнім не доведено належними та допустимими доказами факт проживання дитини із позивачем, не доведено потребу повнолітнього сина в матеріальній допомозі, а також наявну матеріальну можливість відповідачем надавати таку допомогу дитині. У визначений судом строк відповідач не надала до суду зустрічного позову та заперечень проти розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін. За таких обставин, суд здійснює розгляд справи у даному судовому засіданні, у порядку письмового провадження, за правилами спрощеного позовного провадження. Вивчивши та дослідивши матеріали справи, повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши усі зібрані у справі докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив, що згідно із свідоцтвом про народження, батьками [PERSON] , [INFO] , зазначено [PERSON] та [PERSON] , які є сторонами цього спору. Судом встановлено, що [PERSON] досяг повноліття, на що вказують паспортні документи (а.с.10), де зазначена дата народження - [INFO] . Із довідки виданої Державним університетом інтелектуальних технологій і зв`язку від 12.02.2021 за №11-33/39 (а.с.7) слідує, що [PERSON] дійсно є студентом першого курсу даного ВУЗу, наказом №01-09-19 від 05.09.2020 зарахований з 07.09.2020 на 1-ий курс освітнього ступеня «Бакалавр» заочної форми навчання за спеціальністю 172 Телекомунікації та радіотехніка за кошти державного бюджету, термін навчання до 30.06.2025. Позивач, будучи батьком повнолітньої дитини, звернувся до суду із даним позовом, в якому просить суд присудити на його користь аліменти із відповідача, у зв`язку із тим, що син продовжує навчання. Правовідносини щодо обов`язку батьків утримувати повнолітніх дочку, сина на період навчання регулюються главою 16 СК України, яка зокрема, передбачає обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, у спосіб сплати аліментів (статті 199, 200, 201 цього Кодексу). Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання (ч.3 ст.199 СК України). Із довідки виданої Липовецькою міською радою 03.02.2021 за №298 (а.с.6) слідує, що [PERSON] , дійсно зареєстрований в [ADDRESS] , але проживає по [ADDRESS] , з 25.10.2016 по даний час та перебуває на утриманні батька. Вказана довідка видана на підставі акту депутатів міської ради Танасюка Р.А. від 03.02.2021. Із паспортних документів позивача (а.с.12, 13), встановлено, що його зареєстроване місце проживання значиться в [ADDRESS] . Із відомостей отриманих судом у порядку ст.187 ЦПК України (а.с.19), слідує, що зареєстроване місце проживання відповідача також значиться [ADDRESS] . Відповідно до довідки виданої Липовецькою міською радою 17.02.2021 за №467, слідує, що [PERSON] дійсно зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , однак проживає по [ADDRESS] з 01.12.2019 по даний час. Довідка видана на підставі акта депутата Русецької О.М . Відповідно до акту складеного 17.02.2021 депутатом Липовецької міської ради Русецькою О.М. за участі сусідів [PERSON] та [PERSON] , [PERSON] , 2003 року народження, дійсно проживає по [ADDRESS] , без реєстрації з грудня 2019 по даний час. Судом встановлено із паспортних документів дитини сторін - [PERSON] , що 30.03.2021 ним було перетнуто кордон України з метою працевлаштування, на строк з 01.04.2021 по 27.09.2021, тобто на час звернення до суду із даним позовом (13.04.2021) [PERSON] був у місті Варшава (Республіка Польща) та перебуває в трудових відносинах з юридичною особою «NOV.A.BUD.PLUS». Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі (стаття 13 ЦПК України). Розподіл між сторонами тягаря доказування визначається предметом спору. За загальним правилом обов`язок (тягар) доказування певних обставин покладається на особу, яка посилається на ці обставини. Стаття 129 Конституції України відносить до основних засад судочинства змагальність сторін, яка проявляється в тому, що як зазначається в частині 3 статті 12 ЦПК України, сторона повинна довести обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.. Згідно пункту 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 18.12.2009 року "Про судове рішення у цивільній справі" рішення може бути обґрунтоване лише доказами, одержаними у визначеному законом порядку та дослідженими в тому судовому засіданні, в якому ухвалюється рішення. Відповідно до ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Аналізуючи зібрані у справі докази, суд дійшов висновку, що матеріали справи не містять належних та допустимих доказів на визначення беззаперечного місця проживання повнолітньої дитини сторін разом із позивачем, що дає йому право на звернення до суду із позовом про стягнення аліментів на дитину відповідно до ч.3 ст.199 СК України. При цьому, суд враховує, що повнолітня дитина може самостійно реалізувати своє право на звернення до суду із позовом про стягнення на його утримання аліментів, у зв`язку із продовженням навчання, що унормовано ст.199 СК України. При вирішенні даного спору суд враховує роз`яснення викладені у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 06 серпня 2018 року у справі №748/2340/17 де зроблено висновок по застосуванню статті 199 СК України, який полягає в тому, що «обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: походження дитини від батьків або наявність між ними іншого юридично значущого зв`язку (усиновлення); досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу (батьки самі мають бути працездатними та мати такий заробіток, який дозволив би їм утримувати себе та свою повнолітню дитину)». Аналогічний висновок міститься у пункті 20 постанови Пленуму Верховного Суду від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів». При цьому, подаючи до суду позовну заяву про стягнення аліментів на повнолітню дитину, особа має довести наявність вищевказаних фактів, які надають право стягувати аліменти на повнолітню дочку, сина, що продовжують навчання. При встановленні потреби в утриманні повнолітньої дитини суд повинен враховувати всі джерела, що утворюють її дохід, обов`язок обох батьків з надання відповідної матеріальної допомоги та спроможність останніх її надавати. Аналізуючи зібрані у справі докази судом встановлено походження повнолітньої дитини від сторін спору, які є батьками, доведено, що дитина є повнолітньою вік якого не перевищує 23 років, а також належними доказами доведено продовження ним навчання у вищому навчальному закладі. У той же час матеріали справи не містять належних та допустимих доказів на підтвердження потреб дитини у матеріальній допомозі, а навпаки доводять, що дитина самостійно заробляє на життя, перебуваючи на заробітках за межами України. Також суд вважає недоведеними позивачем обставини щодо наявності у матері можливості надавати таку допомогу (батьки самі мають мати такий заробіток, який дозволив би їм утримувати себе та свою повнолітню дитину). При цьому, суд враховує, що після розірвання шлюбу із позивачем, з нею проживає інша неповнолітня дитина сторін спору - дочка [PERSON] , [INFO] , в підтвердження чому є рішення Липовецького районного суду Вінницької області від 03.01.2017. За таких обставин, суд дійшов висновку, що в задоволенні позову слід відмовити у повному обсязі. Питання судових витрат, суд вирішує відповідно до Глави 8 ЦПК України, а оскільки при зверненні до суду позивач був звільнений від сплати судового збору, тому такі витрати слід компенсувати за рахунок держави у порядку встановленому Кабінетом Міністрів України.

Outcome: dismissed