Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-14 00:00:00

Позивач звернувся до суду із зазначеним позовом, в якому просить визнати недійсним кредитний договір № НЕН2GK00000035 від 18.10.2006 року, укладений між [PERSON] та ПАТ КБ «ПриватБанк»; визнати недійсним іпотечний договір від 18.10.2006 року, укладений між ПАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] ; скасувати запис зареєстрований в Державному реєстрі іпотек про обтяження іпотекою нерухомого майна, а саме: житлового будинку [ADDRESS] ; скасувати запис зареєстрований в Державному реєстрі обтяжень нерухомого майна про заборону відчуження житлового будинку [ADDRESS] ; скасувати запис зареєстрований в Державному реєстрі іпотек про обтяження іпотекою нерухомого майна, а саме: житлового будинку [ADDRESS] ; скасувати запис зареєстрований в Державному реєстрі обтяжень нерухомого майна про заборону відчуження житлового будинку [ADDRESS] . Позов мотивований тим, що між ПАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] було укладено договір № НЕН2GK00000035 від 18.10.2006 року. В рахунок забезпечення зобов`язань за кредитним договором, укладено іпотечний договір від 18.10.2006 року та передано в іпотеку банку два житлові будинки [ADDRESS] та [ADDRESS] . Листом № 20.1.3.2/6-811/6209 від 23.02.2007 року позивача повідомлено про відступлення вимог за договорами. Вважає, що кредитний договір є недійсним з підстав, встановлених ч. 1 ст. 203, ч. 1 ст. 215 ЦК України. Так, банк не надав позивачу в письмовій формі повної інформації про умови кредитування, орієнтовну сукупну вартість кредиту. Договір не містить детального розпису сукупної вартості кредиту та графіку платежів. Договір не містить умов, які передбачають відповідальність банку за невиконання або неналежне виконання своїх зобов`язань, не містить порядку зміни договору. Між сторонами не було досягнуто згоди щодо всіх істотних умов кредитного договору, а його зміст не відповідає вимогам ст. 628 ЦК України. Кредитний договір, враховуючи дисбаланс прав та обов`язків сторін є незаконним та несправедливим, ставить позивача у тяжке і вкрай невигідне становище. Не запропоновано інші види кредитування. Банком не перевірено спроможність позивача вчасно розрахуватися за кредитом, що свідчить про недбалість працівників банку при укладенні кредитного договору. Оскільки іпотека має похідний характер від договору кредиту, то також є недійсним і відповідно підлягають скасуванні відповідні реєстри. Відповідач ПАТ КБ «ПриватБанк» подав відзив, в якому посилається на безпідставність позову, також вважає, що позивач пропустив строк звернення до суду, оскільки договір було укладено у 2006 році, а звернення до суду відбулося у 2016 року, просить застосувати строк позовної давності і відмовити у задоволенні позовних вимог. Представником позивача адвокатом Петровою О.О. подано заяву про визнання причин пропуску позивачем строку звернення до суду поважними, оскільки позивачу в жовтні 2015 року, після звернення за правовою допомогою, стало відомо про не відповідність кредитного договору вимогам законів України. В судовому засіданні представник позивача адвокат Петрова О.О. підтримала позовні вимоги, з підстав, зазначених в позові, просила їх задовольнити та визнати причини пропуску строку звернення до суду поважними. Представник відповідача ПАТ КБ «ПриватБанк» в судовому засідання просила позовні вимоги залишити без задоволення та врахувати відзив й застосувати строки позовної давності. Треті особи в судове засідання не з`явились, про час слухання справи повідомлялись, причини неявки не відомі. Ухвалою судді Комсомольського районного суду м. Херсона 05.11.2015 року відкрито провадження за даним позовом. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 12.05.2016 року обрано новий склад суду. Ухвалою судді Херсонського міського суду Херсонської області від 13.05.2016 року прийнято дану справу до провадження та залишено позов без руху. 06.06.2016 року подано заяву на виконання вимог ухвали про залишення позову без руху. Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 03.03.2017 року обрано новий склад суду. Ухвалою судді Херсонського міського суду Херсонської області від 06.03.2017 року прийнято дану справу до провадження та залишено позов без руху. 05.10.2017 року ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області відмовлено в задоволенні заяви про забезпечення позову. Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 03.07.2018 року витребувано докази у справі, а саме оригінал кредитної справи. 03.07.2018 року ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області призначено у справі судову економічну експертизу та зупинено провадження у справі. 13.08.2019 року до Херсонського міського суду Херсонської області надійшов висновок судової економічної експертизи. Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 29.04.2020 року обрано новий склад суду. 04.05.2020 року ухвалою судді Херсонського міського суду Херсонської області дану справу прийнято до провадження, відновлено провадження у справі та призначено у справі підготовче засідання. Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 09.09.2020 року закрито підготовче провадження та призначено у справі судове засідання. Згідно із ст. 4 ч. 1 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст. 13 ч. 1 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. У відповідності із положеннями ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч. 1 ст. 76 ЦПК України). Згідно із ч. 2 ст. 77 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Докази мають бути належними, допустимими, достовірними (ст. ст. 77, 78, 79 ЦПК України). Відповідно до ч. 1 ст. 80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Згідно із ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 6 ст. 81 ЦПК України). Згідно ч.1 ст. 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства, і договір є обов`язковим для виконання сторонами (ч.1 ст. 628, ст. 629 ЦК України). Відповідно ж до ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору (ч.1 ст. 1054 ЦК України). У свою чергу, відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Частина перша статті 1049 ЦК України установлює обов`язок позичальника повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. При цьому, позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок ( ч.3 ст. 1049 ЦК України). Судом встановлено, що 18.10.2006 року між [PERSON] та ПАТ КБ «ПриватБанк» було укладено кредитний договір №HEH2GK00000035. Відповідно до п.1.1 кредитного Договору, відповідач надав позивачу кредитні кошти шляхом: надання готівки на строк з 18.10.2006 року по 18.10.2021 року включно, у вигляді непоновлювальної кредитної лінії у розмірі 28912,00 доларів США на наступні цілі: придбання житла 24500,00 доларів США, а також у розмірі 4412,00 доларів США на сплату страхових платежів у випадках та в порядку, передбачених п.п.2.1.3., 2.2.7 даного Договору, зі сплатою за користування кредитом відсотків у розмірі 0.84% на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом, винагорода за надання фінансового інструменту у розмірі суми 0,0% від суми виданого кредиту щомісяця в період сплати, та 0,20% від суми кредиту відсотки за дострокове погашення кредиту згідно з п.3.11 даного Договору та винагороди за проведення додаткового моніторингу, згідно п.6.2 даного договору. Забезпечення зобов`язань позичальника за вказаним договором є два будинки, а саме: житлові будинки [ADDRESS] та [ADDRESS] , що вбачається з іпотечного договору, укладеного 18.10.2006 року між сторонами кредитного договору. Експертом зроблено наступний висновок при проведенні судово-економічної експертизи № 19-73 від 12.08.2019 року: 1. реальна процентна ставка розрахунково становить 15,98% (колонка 7 додатку); 2. абсолютне значення подорожчання кредиту розрахунково становить 36 713,93 дол. США (колонка 8 додатку 1), у тому числі: - \~ \~ \~ \~ 23 481,93 дол. США - відсотки за користування кредитом (колонка 4 додатку 1); - \~ \~ \~ \~ 8 820,00 дол. США - щомісячна винагорода (колонка 5.1 додатку 1); - \~ \~ \~ \~ 4 412,00 дол. США - страхування нерухомого майна та особисте страхування (колонка 6.1 додатку 1). 3. сукупна вартість кредиту розрахунково становить 61 213,93 дол. США, у т.ч.: - \~ \~ \~ \~ 24 500,00 дол. США - основна сума кредиту (колонка 3 додатку 1); - \~ \~ \~ \~ 36 713,93 дол. США - абсолютне значення подорожчання кредиту (колонка 8 додатку 1). Також зазначено, що реальна процентна ставка, абсолютне значення подорожчання кредиту, загальна сукупна вартість кредиту у Кредитному договорі № НЕН20К00000035 від 18.10.2006 не зазначені, тому, провести співставлення та визначити, чи відповідають розраховані показники даним, наведеним у кредитному договорі, не видається за можливе. (Детально дивись дослідницьку частину та додаток 1) Також експертом зроблено наступний висновок: проведеними дослідженнями й розрахунками в обсязі наданих документів щодо розміру документально обґрунтованого щомісячного платежу згідно базових умов Кредитного договору № НЕН20К00000035 від 18.10.2006 на момент його укладення визначено, що сума щомісячного платежу, який включає сплату основного боргу по «тілу» кредиту, процентів та винагороди складає 315,59 дол. США; у останньому місяці строку кредитування - 209,52 дол.США; у місяцях сплати страхових платежів - 609,73 або 609,72 дол. США із урахуванням математичного округлення (колонка 2). Зазначено, що сума щомісячного платежу відповідає сумі розрахованого лише у разі суворого дотримання дати та повноти розрахунків усіх платежів. У разі випередження або запізнення розрахунків доля процентів, винагороди, «тіла» кредиту в сумі щомісячного платежу будуть змінюватися в залежності від конкретного залишку непогашеної суми основної боргу. Крім того у висновку експерта зазначено, що проведеними дослідженнями в обсязі наданих документів щодо нормативного та документального обґрунтування оформлення з надання кредиту по кредитному договору №НЕН2СК00000035 від 18.10.2006 року встановлено, що видача кредиту оформлено Заявою на видачу готівки №15 від 18.10.2006. Саме Заява на видачу готівки є первинним документом згідно з Інструкції про касові операції в банках України (затверджена постановою Правління НБУ від 14.08.2003 №337), який підтверджує факт надання банком та факт отримання позичальником готівкових кредитних коштів. Але у Заяві на видачу готівки №15 від 18.10.2006 відсутні такі обов`язкові реквізити, як: підпис отримувача, обов`язкова наявність якого передбачена вимогами п.2. глави 1 та п.5 глави 3 розділу III Інструкції №337; підписи уповноважених працівників банку від імені контролера та касира, які передбачені формою документу, тому даний видатковий банківській документ не можна вважати належним чином оформленим. Та, як наслідок, не можна вважати документом, підтверджує отримання Позичальником [PERSON] коштів за кредитним договором № НЕН2ОК00000035 від 18.10.2006. \~ \~ \~ \~ Також експертом зазначено, що інші належним чином оформлені первинні банківські документи, які б засвідчували отримання Позичальником [PERSON] коштів з каси Банку за кредитним договором №НЕН2СК00000035 від 18.10.2006, на дослідження не надані. Тому, оформлення з надання кредиту по кредитному договору №НЕН2СК00000035 від 18.10.2006 року виконано документально та нормативно не обґрунтовано. Висновки експертизи свідчать про певні недоліки в роботі банку, але не є доказом порушення прав позивача з підстав, зазначених в позові. В межах наявних матеріалів, не встановлено інформації, наданої позичальнику перед укладенням договору щодо орієнтовної сукупної вартості кредиту та вартості послуг з оформлення договору про надання кредиту, а також детального розпису загальної вартості кредиту для споживача на момент укладення кредитного договору №НЕН2СК00000035 від 18.10.2006р. Таким чином, в межах наданих документів, оформлення Банком Інформації про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, під час укладення кредитного договору виконано з недотримання п.2. та\~п.4. ст. ЗУ «Про захист прав споживачів». Але наведене не тягне за собою визнання кредитного договору недійсним виходячи з наступного. Відповідно до частини першої\~статті 215 ЦК України\~підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою\~статті 203 цього Кодексу. Згідно частини першої\~статті 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Згідно з частиною другою\~статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів», у редакції, чинній на час укладання спірних договорів, перед укладенням договору про надання споживчого кредиту кредитодавець зобов`язаний повідомити споживача у письмовій формі про: 1) особу та місцезнаходження кредитодавця; 2) кредитні умови, зокрема: а) мету, для якої споживчий кредит може бути витрачений; б) форми його забезпечення; в) наявні форми кредитування з коротким описом відмінностей між ними, в тому числі між зобов`язаннями споживача; г) тип відсоткової ставки; ґ) суму, на яку кредит може бути виданий; д) орієнтовну сукупну вартість кредиту та вартість послуги з оформлення договору про надання кредиту (перелік усіх витрат, пов`язаних з одержанням кредиту, його обслуговуванням та поверненням, зокрема таких, як адміністративні витрати, витрати на страхування, юридичне оформлення тощо); е) строк, на який кредит може бути одержаний; є) варіанти повернення кредиту, включаючи кількість платежів, їх частоту та обсяги; ж) можливість дострокового повернення кредиту та його умови; з) необхідність здійснення оцінки майна та, якщо така оцінка є необхідною, ким вона здійснюється; и) податковий режим сплати відсотків та про державні субсидії, на які споживач має право, або відомості про те, від кого споживач може одержати докладнішу інформацію; і) переваги та недоліки пропонованих схем кредитування. У разі ненадання зазначеної інформації суб`єкт господарювання, який повинен її надати, несе відповідальність, встановлену статтями\~15\~і\~23\~цього\~Закону. Відповідно до\~статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів», у редакції чинній, на час укладання спірних договорів, яка регулює визнання недійсними умов договорів, що обмежують права споживача, продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Несправедливими є положення договору про споживчий кредит, які містять умови про зміни у витратах, зокрема, щодо плати за обслуговування кредиту та плати за дострокове його погашення, і це є підставою для визнання таких положень недійсними (окремих положень, а не договору в цілому). Відповідно до частини п`ятої\~статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів», у редакції, чинній на час укладання кредитного договору, до договорів із споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього\~Закону\~про несправедливі умови в договорах, зокрема положення, згідно з якими: 1) для надання кредиту необхідно передати як забезпечення повну суму або частину суми кредиту чи використати її повністю або частково для покладення на депозит, або викупу цінних паперів, або інших фінансових інструментів, крім випадків, коли споживач одержує за таким депозитом, такими цінними паперами чи іншими фінансовими інструментами таку ж або більшу відсоткову ставку, як і ставка за його кредитом; 2) споживач зобов`язаний під час укладення договору укласти інший договір з кредитодавцем або третьою особою, визначеною кредитодавцем, крім випадків, коли укладення такого договору вимагається законодавством та/або коли витрати за таким договором прямо передбачені у складі сукупної вартості кредиту для споживача; 3) передбачаються зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки; 4) встановлюються дискримінаційні стосовно споживача правила зміни відсоткової ставки. За змістом\~статті 1054 ЦК України\~та\~статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів»\~істотними умовами кредитного договору є сума кредиту, умови його надання, обов`язки сторін, умови повернення кредиту та сплати процентів за користування кредитними коштами. Оспорюваний кредитний договір підписаний сторонами, а отже, вони досягли домовленості з усіх істотних умов договору, мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, а їх волевиявлення було вільним й відповідало їхній внутрішній\~волі. [PERSON] під час укладення договору не заявляв, що йому незрозумілі умови договору та в подальшому виконував його умови, доказів іншого не має, протягом дії кредитного договору не звертався до банку з пропозицією про внесення будь-яких змін до запропонованої редакції договору, за роз`ясненням положень, які були йому не зрозумілі, або за додатковою інформацією щодо умов кредитування, тим самим погоджуючись зі всіма умовами такого договору. Суд дійшов висновку про те, що кредитний договір №НЕН2СК00000035 від 18.10.2006 року містить умови договору, а отже, позичальник був належним чином ознайомлений з умовами підписання кредитного договору та погодився на такі умови, про що свідчить підпис позивача на кожному аркуші спірного договору, і добровільно погодився їх виконувати. Позивачем не доведено, що на час укладення оспорюваного договору йому не була надана повна інформація щодо кредиту, чи що при підписанні договору його введено в оману та приховано сукупну вартість кредиту у зв`язку із чим він не зміг оцінити доцільність отримання кредиту на таких умовах. Обравши способом захисту своїх прав визнання кредитного договору недійсним з підстав, передбачених\~статтею 203, 215 ЦК України\~та статями\~11,\~18,\~19 Закону України «Про захист прав споживачів», позивач відповідно до положення частини третьої\~статті 12 ЦПК\~зобов`язаний довести правову та фактичну підстави своїх позовних вимог. Позивачем не наведено доказів, щодо відсутності вибору під час укладення договору, оскільки перед його підписанням він мав можливість ознайомитися з текстом та умовами договору, та відмовитись у разі незгоди або забажати укласти інший договір. Таким чином позовні вимоги про визнання недійсним кредитного договору №HEH2GK00000035 від 18.10.2006 року, укладеного між [PERSON] та ПАТ КБ «ПриватБанк» є необґрунтованими. Враховуючи, що інші позовні вимоги є похідними від вимоги про визнання кредитного договору недійсним вони є також необґрунтованими. Ст. ст.\~256,\~257 ЦК України\~\~визначено, що позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Ч.1, ч.5\~ст.261 ЦК України\~\~передбачено, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. Згідно з положеннями ч.3, ч.4\~\~ст.267 ЦК України\~\~позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. У відповідності до роз`яснень, викладених у п.11\~постанови Пленуму\~Верховного Суду\~України від\~18.12.2009\~року №14\~"Про\~судове рішення\~у цивільній\~справі" суд, встановивши, що строк для звернення з позовом пропущено без поважної причини, суд у рішенні зазначає про відмову в позові з цих підстав, якщо про застосування позовної давності заявлено стороною у спорі, зробленою до ухвалення ним рішення, крім випадків, коли позов не доведено, що є самостійною підставою для цього. Таким, чином, суд застосовує позовну давність лише тоді, коли є підстави для задоволення позовної вимоги. Тобто, перш ніж застосувати позовну давність, суд має з`ясувати та зазначити у судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. Якщо таке право чи інтерес не порушені, суд відмовляє у задоволенні позову через його необґрунтованість. Лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла, і про це зробила заяву інша сторона спору, суд відмовляє у позові через сплив позовної давності за відсутності поважних причин її пропуску, наведених позивачем. Саме такої позиції дотримуються суді при розглядів спорів (зокрема,\~постанови Великої Палати Верховного Суду від 22 травня 2018 року у справі № 369/6892/15-ц,\~від 31 жовтня 2018 року у справі № 367/6105/16-ц,\~від 7 листопада 2018 року у справі № 575/476/16-ц\~тощо). Відповідачем заявлено про застосування строку позовної давності. Перевіряючи дотримання позивачем строку позовної давності, суд приходить до висновку, що позивачем [PERSON] при зверненні до суду із позовом такий строк пропущено, оскільки суду не надано доказів, що він не знав і не міг знати про порушення його прав, оскільки він є стороною кредитного договору, укладеного 18.10.2006 року, сторони досягли домовленості щодо всіх його істотних умов, позивач здійснював платежі на виконання зазначених умов, тобто була обізнаний щодо змісту кредитного договору з моменту його вчинення, а тому перебіг трирічного строку позовної давності за вимогами до кредитного договору почався 18.10.2006 року. Разом з тим, позивач звернувся до суду з позовом 03.11.2015 року, тобто з пропуском трирічного строку позовної давності. Доводи представника позивача про те, що позивач дізнався про порушення своїх прав лише в жовтні 2015 року, після того як він звернувся за правовою допомогою, не можуть бути прийняті до уваги, оскільки він не був позбавлений такого права звернутися за правовою допомогою раніше. Таким чином суд дійшов висновку, що строк позовної давності пропущено без поважних причин. Однак з огляду на те, що позовні вимоги є необґрунтованими, в задоволенні позову слід відмовити саме з причин необґрунтованості позивних вимог, а не у зв`язку із пропуском строку позовної давності, оскільки порушення прав позивача не встановлено. Суд також враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. Враховуючи вище викладене, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позову.

Outcome: dismissed