Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-22 00:00:00

25.05.2021 року [PERSON] звернувся до Київського районного суду м. Одеси з позовною заявою до Першого Київського відділу державної виконавчої служби міста Одеса Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), Державної казначейської служби України, в якій просить суд стягнути з держави Україна з коштів державного бюджету України в особі Державної казначейської служби України, що здійснює обслуговування і безспірне списання коштів виділених за бюджетною програмою на відшкодування моральної шкоди у розмірі 5\~000,00 грн. В обґрунтування заявленого позову позивач посилається на те, що заочним рішенням Київського райсуду м. Одеси від 09.01.2019 р. на його користь стягнуто з [PERSON] на відшкодування майнової шкоди 42 410,14 грн., моральної шкоди 2\~000,00 грн., завданих залиттям квартири та судові витрати - 8112,34 грн., з видачею виконавчих листів на примусове виконання. Позивач вказує, що з винесенням постанов про відкриття виконавчого провадження від 22.03.2019 р. та 24.03.2019 р., незважаючи на накладені арешти на майно боржника, упродовж надмірно тривалого часу рішення суду залишалося невиконаним на шкоду його законним інтересам. Позивач зазначає, що 13.05.2020 року постановою Одеського апеляційного суду заочне рішення суду від 09.01.2019 р. було скасовано та ухвалене нове рішення про стягнення з [PERSON] на його користь на відшкодування майнової шкоди - 30753, 58 грн., моральної шкоди - 2000 грн. і судові витрати - 1414,80 грн. У подальшому, як стверджує позивач, у зв`язку з порушенням права державним виконавцем під час здійснення виконавчого провадження з виконання судового рішення, він звернувся зі скаргою до суду про визнання бездіяльності неправомірною та зобов`язання усунути допущені порушення шляхом вчинення виконавчих дій у відповідності до Закону України «Про виконавче провадження». Позивач вказує, що ухвалою Київського райсуду м. Одеси від 16.10.2020 р. у задоволенні його скарги відмовлено, однак, постановою Одеського апеляційного суду від 15.04.2020 р. ухвалу Київського райсуду м. Одеси від 16.10.2020 р. було скасовано, та ухвалено нове рішення про визнання бездіяльності неправомірною і зобов`язання усунути допущені порушення шляхом здійснення певних виконавчих дій. Проте, як стверджує позивач, надані 13.05.2020 року виконавчі листи за постановою Одеського апеляційного суду, на теперішній час невиконані, у порушення цивільного права, передбаченого Конституцією України, Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів», норм міжнародного договору, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. На думку позивача, внаслідок недотримання Першим Київським відділом ДВС у м. Одесі принципів діяльності, визначених ст. 4 Закону України «Про виконавче провадження», під час здійснення примусового виконання рішення суду, його законним інтересам щодо стягнення коштів з боржника чинилися перешкоди у порушення ч.2 ст. З, ч.2 ст. 21 Конституції України, а також п.1 ст. 6 Конвенції та ст. 1 Протоколу першого до Конвенції. Позивач зазначає, що внаслідок порушення чинного законодавства і неправомірної бездіяльності державного виконавця він зазнав моральних і фізичних страждань, як ліквідатор Чорнобильської катастрофи і інвалід 2 групи потребує оздоровлення і лікування, однак, упродовж тривалого часу, вимушений був витрачати час і прикладати зусилля у пошуках захисту порушеного права, що негативно позначалася на здоров`ї, перевтома, підвищення артеріального тиску від нервового перенапруження, втрата здорового сну погіршували стан здоров`я. Також позивач вказує, що протиправна поведінка державного виконавця на звернення щодо повідомлення про причини та підстави тривалого виконання виконавчих документів і залишення його без розгляду та надання відповіді, додатково пригнічувало душевний стан і спокій, викликало обурення і гнів, що призводило до депресії і погіршенні самопочуття. Необ`єктивне і несправедливе ставлення до його законних інтересів у виконавчому провадженні завдали глибинних душевних страждань, які потребують відновлення. Наведене, на думку позивача, є моральною шкодою, розмір якої позивач оцінює грошовим виразом 5000,00 грн., та вважає його співмірним завданим фізичним і моральним стражданням, а також таким, що відповідає межам розумності. З урахуванням викладеного, [PERSON] звернувся до суду з відповідним позовом. Відповідно до автоматизованої системи документообігу цивільну справу було розподілено судді Київського районного суду м. Одеси Петренку В.С. Ухвалою судді Київського районного суду м. Одеси Петренка В.С. від 26.05.2021 року було прийнято позовну\~заяву до\~розгляду та\~відкрито провадження\~по цивільній\~справі за\~позовною заявою[PERSON] до Першого Київського відділу державної виконавчої служби у м. Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди, завданої неправомірною бездіяльністю. Призначено справу до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні. 24.06.2021\~року від\~представника відповідача\~-\~Державної казначейської\~служби надійшов\~відзив на\~позовну заяву,\~в якому\~представник відповідача просить суд відмовити [PERSON] у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. В обґрунтування наданого відзиву представник відповідача посилається на те, що в даному випадку Державна казначейська служба України не перебувала з позивачем у спірних правовідносинах, жодних прав та законних інтересів [PERSON] не порушувала. Представник відповідача зазначає, що належним відповідачем у справах про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовою або службовою особою, є держава як учасник цивільних відносин, як правило, в особі органу, якого позивач зазначає порушником своїх прав. Залучення або ж не залучення до участі у таких категоріях спорів Державної казначейської служби України чи її територіального органу не впливає на правильність визначення належного відповідача у справі, оскільки відповідачем є держава, а не Державна казначейська служба України чи її територіальний орган. Також представник відповідача вказує, при визначенні розміру відшкодування моральної шкоди відповідач не надає жодного аргументованого розрахунку суми моральної шкоди. 30.06.2021 року від [PERSON] надійшла відповідь на відзив, в якій позивач вважає доводи відзиву на позов такими, що суперечать Конституції України та є необґрунтованими. 07.07.2021 року від представника відповідача - Першого Київського відділу державної виконавчої служби міста Одеса Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), Державної казначейської служби України надійшов відзив на позов, в якому представник відповідача просить суд відмовити [PERSON] у задоволенні позовних вимог у повному обсязі, з підстав того, що позивачем належним чином не доведені факти заподіяння відповідачем моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, наявності причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювана та вини останнього в її заподіянні, а також не зазначено, з чого позивач виходив при оцінюванні заподіяної йому шкоди, вважаємо, що позовна вимога про стягнення моральної шкоди в сумі 5000,00 гривень, є необґрунтованою, недоведеною та безпідставною, а, отже, не підлягає задоволенню. \~ \~ \~ \~ 08.09.2021\~року від\~позивача -\~ [PERSON] надійшла заява про уточнення позовних вимог, в якій [PERSON] просить суд стягнути з держави України в особі Першого Київського відділу державної виконавчої служби у м. Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) на його користь моральну шкоду у розмірі 5\~000,00 грн. Ухвалою Київського\~районного суду\~м.\~Одеси від\~09.09.2021\~року матеріали\~уточненої позовної\~заяви,\~поданої по\~цивільній справі\~за позовом\~ [PERSON] до Першого Київського відділу державної виконавчої служби у м. Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди, завданої неправомірною бездіяльністю було повернуто позивачу зі всіма доданими до неї документами, на підставі ч. 5 ст. 49 ЦПК України, оскільки до заяви про уточнення позовних вимог не надано доказів направлення копії такої заяви іншим учасникам справи. У судовому засіданні 23.09.2021 року позивач та його представник позовні вимоги підтримали у повному обсязі, просили суд їх задовольнити. Представники відповідачів - Першого Київського відділу державної виконавчої служби міста Одеса Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) та Державної казначейської служби України про час та місце судового засідання повідомлені належним чином, у судове засідання 23.09.2021 року не з`явились, про поважність причин відсутності не повідомили. Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення позивача та його представника, проаналізувавши надані сторонами докази в їх сукупності, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову, виходячи з наступного. Відповідно до\~статті 56 Конституції України, кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. Відповідно до ч. 1\~ст. 2 ЦПК України\~завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ч. 3\~ст. 12 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ч. 1\~ст. 76 ЦПК України\~доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень (ст. 77 ЦПК України). Частиною 3 ст.12, ч.1 ст.81 ЦПК України\~передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до ч. 6\~ст. 81 ЦПК України\~доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до\~статті 55 Конституції України\~права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими способами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання (частина перша\~статті 15 ЦК України). Частиною другою\~статті 16 ЦК України\~встановлено способи захисту цивільних прав та інтересів судом, до яких належить й відшкодування моральної (немайнової) шкоди. \~Статтею 22 ЦК України\~визначено, що особа, якій завдано збитків в результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування в повному обсязі. \~Статтею 23 ЦК України\~встановлено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно зі\~статтею 19 Конституції України\~органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені\~Конституцією\~та законами України. Загальні підстави відповідальності за завдану майнову та моральну шкоду передбачені нормами статей\~1166,\~1167 ЦК України\~відповідно до яких шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини. Деліктна відповідальність за загальним правилом настає лише за наявності вини заподіювача шкоди. Шкода - це зменшення або знищення майнових чи немайнових благ, що охороняються законом. Протиправною є поведінка, що не відповідає вимогам закону або договору, тягне за собою порушення майнових прав та інтересів іншої особи і спричинила заподіяння збитків. Причинний зв`язок як елемент цивільного правопорушення виражає зв`язок протиправної поведінки та шкоди, що настала, при якому протиправність є причиною, а шкода - наслідком. При цьому в деліктних правовідносинах саме на позивача покладається обов`язок довести наявність шкоди та її розмір, протиправність поведінки заподіювача шкоди та причинний зв`язок такої поведінки із заподіяною шкодою. Отже, позивач повинен довести не тільки протиправність поведінки відповідача, а й наявність самої моральної шкоди та причинний зв`язок між поведінкою відповідача та заподіяною шкодою. Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану органом державної влади, зокрема органами дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, визначені\~статтею 1176 ЦК України. Ці підстави характеризуються особливостями суб`єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець виокремлює посадових чи службових осіб органу, що здійснює примусове виконання рішень суду та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов і є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу. За відсутності підстав для застосування частини першої\~статті 1176 ЦК України, в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила частини шостої цієї статті - така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами (статті\~1173,\~1174\~цього\~Кодексу). Шкода, завдана фізичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю посадової особи органу державної влади при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується на підставі\~статті 1176 ЦК України. Відповідно до цієї норми обов`язок відшкодувати завдану шкоду потерпілому покладається не на посадову особу, незаконним рішенням, дією чи бездіяльністю якої завдано шкоду, а на державу. Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у п. 5\~постанови від 31 березня 1995 року №4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди"\~відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Судом встановлено, що постановою Одеського апеляційного суду від 15.04.2021 року було скасовано ухвалу Київського районного суду м. Одеси від 16 жовтня 2020 року в частині відмови у задоволенні скарги щодо не проведення державним виконавцем опису квартири та земельної ділянки. Ухвалено нове судове рішення. Визнано бездіяльність щодо не проведення опису квартири та земельної ділянки неправомірною. Зобов`язано усунути допущені порушення шляхом здійснення певних виконавчих дій. При цьому, Одеським апеляційним судом було встановлено, що рішенням Київського районного суду м. Одеси від 09.01.2019 року, ухваленим по справі за позовом [PERSON] до [PERSON] , 3-я особа - КП ЖКС «Вузівський», про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, заподіяної залиттям квартири, стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] на відшкодування матеріальної шкоди 42 410 гривень, на відшкодування моральної шкоди 2 000 гривень, та судові витрати у розмірі 8 112,34 гривень. 26.02.2019 року Київський районний суд м. Одеси видав виконавчі листи №520/661/18 щодо примусового виконання рішення суду. 22 березня 2019 року державний виконавець Першого Київського ВДВС м. Одеси Головного територіального управління юстиції в Одеській області Капелюха Т.Г. винесла постанови про відкриття виконавчих проваджень №58694092, №58694250, №5850953. 22.03.2019 року постановою державного виконавця в межах виконавчого провадження №58505953 було накладено арешт на все майно боржника [PERSON] . 02.04.2019 року державний виконавець Капелюха Т.Г. винесла постанову про об`єднання виконавчих проваджень №58694092, №58694250, №5850953 у зведене виконавче провадження №58776327. 02.04.2019 року постановою державного виконавця в межах зведеного виконавчого провадження накладено арешт на все майно боржника [PERSON] . 10.04.2019 боржник [PERSON] на особистому прийомі повідомила державного виконавця, що з 2016 року у квартирі, яка розташована за адресою - [ADDRESS] , не мешкає. Постанови про відкриття виконавчих проваджень не отримувала. Про рішення Київського районного суду по справі № 520/661/18 їй нічого не відомо, і вона має намір оскаржити це рішення. [PERSON] 10.04.2019 року отримала постанови про відкриття виконавчих проваджень і була ознайомлена з матеріалами виконавчого провадження. 15.05.2019 року постановою державного виконавця накладено арешт на квартиру за адресою - [ADDRESS] , що належить [PERSON] . 10.06.2019 року державним виконавцем на підставі довідки з КП «БТІ» ОМР від 12.12.2018 року, яку було надано 10.06.2019 року [PERSON] , винесено постанову про арешт майна боржника - квартиру, яка розташована за адресою: [ADDRESS] . 12.06.2019 року постановою державного виконавця Капелюхою Т.Г. накладено арешт на земельну ділянку за адресою - [ADDRESS] , що належить [PERSON] на праві власності. У травні місця 2019 року [PERSON] звернувся до суду зі скаргою на бездіяльність державного виконавця Капелюхи Т.Г. і зобов`язання вчинити певні дії щодо примусового виконання виконавчих листів №520/661/18. Ухвалою Київського райсуду м. Одеси від 15.11.2019 року скаргу [PERSON] залишено без задоволення. Ухвала райсуду постановою Одеського апеляційного суду від 21.05.2020 року залишена без змін. У серпні 2019 року зведене виконавче провадження з примусового виконання виконавчих листів №520/661/18 розпорядженням керівника Першого Київського ВДВС передано державному виконавцю Михайловському С.О. 03.09.2019 року державний виконавець Михайловський С.О. в межах виконавчого провадження №58505953 виніс постанову про розшук майна боржника, а саме - автомобіля марки «NASSAN», д/н [NUMBER] , що належить [PERSON] на праві власності. 05.09.2019 року державний виконавець виніс постанову про арешт коштів боржника. 16.09.2019 року представник боржника [PERSON] надав заяву про зупинення виконавчого провадження до розгляду Одеським апеляційним судом апеляційної скарги [PERSON] на рішення Київського районного суду м. Одеси від 09.01.2019 року. Ухвала про відкриття апеляційного провадження винесена Одеським апеляційним судом 19.11.2019 року, копія ухвали надана державному виконавцю 21.11.2019 року і 22.11 2019 року державний виконавець Михайловський С.О. виніс постанову про зупинення виконавчого провадження з примусового виконання виконавчих листів №520/661/18 до розгляду апеляційної скарги боржника. Постановою Одеського апеляційного суду від 13.05.2020 року рішення Київського райсуду по справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про відшкодування шкоди скасоване і ухвалене нове рішення. Постановою Одеського апеляційного суду від 21.05.2020 року апеляційну скаргу [PERSON] залишено без задоволення, а ухвалу Київського районного суду м. Одеси від 15 листопада 2019 року залишено без змін. 01.09.2020 року державний виконавець відновив вчинення дій за виконавчим провадженням з примусового виконання виконавчих листів №520/661/18 і в той же день виніс постанову про закінчення виконавчого провадження. Зі змісту вищезазначеної постанови Одеського апеляційного суду від 15.04.2021 року також вбачається, що колегія суддів прийшла до висновку, що державним виконавцем за час знаходження на виконанні виконавчих листів не були виконані вимоги ст. 56 Закону України «Про виконавче провадження» щодо опису арештованого майна боржника. \~\~ Враховуючи, що виконавче провадження закінчено відповідно до постанови від 01.09.2020 року, виявлені апеляційним судом порушення з боку державного виконавця повинні бути усунені в установленому Законом порядку,\~тільки у випадку відновлення виконавчого провадження,\~але без порушення законних прав стягувача у даному виконавчому провадженні, тобто одні процесуальні порушення при здійсненні примусового виконання рішення суду не повинні тягнути за собою інші, ще більш значні за наслідками порушення щодо права особи на мирне володіння своїм майном (Стаття 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод). Доводи апелянта щодо порушення виконавцем строків про повернення виконавчих листів до суду, який видав ці виконавчі документи колегія суддів відхилила. Таким чином, позивач пов`язує заподіяння йому зазначеної у позовній заяві моральної шкоди із тим, що, на його думку, державний виконавець не виконує рішення суду, що завдає істотної шкоди його охоронюваним законом правам, свободам та інтересам. Вважає, що протиправні дії/бездіяльність державного виконавця підтверджується постановою Одеського апеляційного суду від 21.05.2020 року. Разом з тим, позивачем не надано суду належних доказів на підтвердження вищевказаних обставин та документально не підтверджено вчинення державним виконавцем відносно нього протиправних дій, внаслідок яких йому завдано шкоди, а та обставина, що невиконання постанови Одеського апеляційного суду від 21.05.2020 року, не може бути безумовною підставою для визнання його позовних вимог обґрунтованими. Такі висновки узгоджуються з позицією Верховного суду, яка викладена в постанові від 04 липня 2018 року у справі № 641/2328/17, що відповідно до ч.4\~ст. 263 ЦПК України\~має враховуватися судами при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин. Також, суд вказує, що підставою того, що виконавче провадження тривало з 2019 року є подання [PERSON] апеляційної скарги рішення Київського районного суду м. Одеси від 09.01.2019 року, у зв`язку з чим, 22.11 2019 року державний виконавець Михайловський С.О. виніс постанову про зупинення виконавчого провадження з примусового виконання виконавчих листів №520/661/18 до розгляду апеляційної скарги боржника, а після розгляду Одеським апеляційним судом апеляційної скарги, яким було скасовано нове рішення Київського районного суду м. Одеси і ухвалене нове рішення, 01.09.2020 року державний виконавець відновив вчинення дій за виконавчим провадженням з примусового виконання виконавчих листів №520/661/18, і в той же день виніс постанову про закінчення виконавчого провадження, а 26.04.2021 року Київським районним судом м. Одеси були видані нові виконавчі листи, які були пред`явлені до примусового виконання. При цьому, суд зазначає, що рішення суду по справі №520/661/18, на підставі якого були видані 26.04.2021 року виконавчі листи про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] відшкодування матеріальної шкоди у розмірі 30\~753,58 грн., моральної шкоди у розмірі 2000,00 грн. та судових витрат у розмірі 1\~414,80 грн. виконано, виконавче провадження закінчено, чинність арештів припинено, що підтверджується постановами про закінчення виконавчого провадження від 23.07.2021 року. Також, позивач не надав достатніх та допустимих доказів на підтвердження доводів про заподіяння йому Першим Київським відділом державної виконавчої служби міста Одеса Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) моральної шкоди, яка згідно з частиною другою\~статті 23 ЦК України\~полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. З огляду на вищенаведене, суд дійшов висновку про те, що позивач не довів обставини, на які він посилається як на підставу своїх вимог та не надав належних, допустимих та достатніх доказів, які б підтверджували факт завдання йому шкоди діями відповідача - Першого Київського відділу державної виконавчої служби міста Одеса Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса). З урахуванням викладеного, у задоволенні позову [PERSON] до Першого Київського відділу державної виконавчої служби міста Одеса Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди, завданої неправомірною бездіяльністю слід відмовити в повному обсязі за безпідставністю позовних вимог.

Outcome: dismissed