Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-18 00:00:00

[PERSON] звернулася в суд із позовом до [PERSON], в якому просила визнати недійсним, посвідчений 01.04.2014 року секретарем Котиківської сільської ради Городенківського району Івано-Франківської області [PERSON], зареєстрований в реєстрі за №20 заповіт від 01.04.2014 року [PERSON] на користь [PERSON] В обґрунтування заявленого позову вказувала на те, що її тітка [PERSON] була дружиною [PERSON], який помер 24.08.2014 року. На праві спільної власності у них був житловий будинок з будівельними спорудами, що знаходиться по вул. К.Карого, 15 в с.Котиківка Городенківського району, оформлений на імя [PERSON], земельна ділянка, що знаходиться в полі та перебуває в оренді у сільгоспвиробника. [PERSON] як дружина померлого, вважала, що являється власником половини спільного майна та є спадкоємцем і майна та майнових прав [PERSON], як його спадкоємцем першої черги за законом. Однак, виявилось, що за життя [PERSON] в Котиківській сільській раді склав заповіт, за яким спадкоємцем визначив [PERSON], жителя [INFO]. Про це [PERSON] дізналась від [PERSON] у день його смерті. [PERSON] було предявлено позов до суду про визнання заповіту [PERSON] від 01.04.2014 року на користь [PERSON], що посвідчений 01.04.2014 року секретарем Котиківської сільської ради Городенківського району Івано-Франківської області, зареєстрований в реєстрі за №20 недійсним. Проте, рішенням Городенківського районного суду Івано-Франківської області від 23.12.2014 року їй було відмовлено. Дане рішення не було оскаржено [PERSON] у звязку із її смертю 27.12.2014 року. За життя [PERSON] склала заповіт від 27.11.2014 року, за яким усе її майно, де б воно не було та з чого воно не складалося б, і взагалі все те, що їй належатиме день смерті і на що вона за законом буде мати право заповіла [PERSON], [INFO]. За таких обставин, вона, як заінтересована особа у відповідності до ч.2 ст.1257 ЦК України має право на звернення до суду із позовом про визнання заповіту від 01.04.2014 року [PERSON] на імя [PERSON] недійсним, оскільки вбачається що т.з. заповіт [PERSON] на імя [PERSON] був складений під впливом насильницьких діянь щодо [PERSON] зі сторони [PERSON], а тому на момент його вчинення 01.04.2014 року [PERSON] не усвідомлював значення своїх дій та (або) не керував ними. При таких обставинах, сторона позивача вбачає, що під час вчинення та посвідчення правочину, а саме заповіту як розпорядження [PERSON] на випадок його смерті не було дотримано істотної вимоги до правочину в аспекті вільне волевиявлення його учасника [PERSON], яке не відповідало його внутрішній волі. Посилаючись на ч.1 ст.215 ЦК України зазначає, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою третьою, пятою та шостою ст. 203 ЦК України. У відповідності до ч.1 ст.255 ЦК України правочин, який дієздатна фізична особа вчинила у момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи, а в разі її смерті за позовом інших осіб, чиї цивільні права або інтереси порушені. Крім того, як передбачено ч.2 ст.1257 ЦК України, за позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі. Крім того, як загальновідомо, особа, яка зробила заповіт, зобовязана власноручно на тексті зробленого заповіту написати «Заповіт з моїх слів записано вірно, мною прочитано» та розписатися. Розписатися повинна і в журналі реєстрації нотаріальних дій про те, що отримала примірник заповіту. Просила призначити [PERSON] посмертну судово-психіатричну експертизу, а також призначити почеркознавчу судову експертизу. В процесі розгляду справи представник позивача - [PERSON] подав заяву про зміну позовних вимог, згідно якої просив заповіт від 01.04.2014 року [PERSON] в інтересах [PERSON], що посвідчений секретарем Котиківської сільської ради Городенківського району Івано-Франківської області [PERSON] та внесено в нотаріальний реєстр за №20 визнати нікчемним з усіма з цього правовими наслідками, вирішити питання судових витрат позивача [PERSON] за рахунок відповідача [PERSON]. В обґрунтування поданої заяви зазначає, що вільне волевиявлення заповідача під час підписання заповіту, записаного нотаріусом, повинно обовязково вчинюватися або при свідках, або із власноручним записом заповідача на заповіті перед його підписом рукописної фрази, що даний заповіт на просьбу заповідача записано нотаріусом, перед підписанням заповіту заповідачем текст заповіту вголос прочитано заповідачем, запис заповіту нотаріусом відповідає справжній волі заповідача. Проте, оригінал заповіту, що ніби то є від [PERSON] на імя [PERSON], який в тому числі нібито зі слів заповідача записано та посвідчено посадовою особою Котиківської с/р не містить щонайменше обовязкового рукописного запису заповідача про те, що цей заповіт на просьбу заповідача записано посадовою особою органу місцевого самоврядування, перед його підписанням заповідачем прочитано вголос, бо цей запис зроблено не рукописним способом заповідачем, а посадовою особою органу місцевого самоврядування, тим самим на оригіналі заповіту [PERSON] на імя [PERSON] відсутні дані щодо вільного волевиявлення заповідача, тобто оригінал заповіту є відповідно до закону нікчемний. Зазначає, що лише нотаріус має виключні повноваження на запис волевиявлення заповідача власноручним записом нотаріуса або за допомогою загальноприйнятих технічних засобів, тим самим нотаріус має й виключну відповідальність щодо дотримання ним вимог закону стосовно форми та змісту заповіту. Тобто у випадку запису нотаріусом волевиявлення заповідача власноручним записом нотаріуса або за допомогою загальноприйнятих технічних засобів, нотаріус не вправі посвідчувати заповіт, який не містить власноручного запису заповідача про те, що цей заповіт з його, заповідача слів записано нотаріусом, ним, заповідачем, перед підписанням заповіту прочитано вголос, а також при не підписанні заповіту заповідачем тим підписом, який у заповідача є в паспорті чи іншому документі, що посвідчує особу заповідача, бо без цих обовязкових атрибутів у будь-якому заповіті, що записується нотаріусом на просьбу заповідача, ніяк неможливо обєктивно та достовірно встановити чи в заповіті відображене дійсне волевиявлення заповідача, чи всього лише нотаріус в цьому заповіті виклав власне своє волевиявлення. У звязку з вищенаведеним заповіт від 01.04.2014 року [PERSON] в інтересах [PERSON] є нікчемним. Крім того, зазначає, що сторона [PERSON] візуально побачила, що підпис [PERSON] на заповіті в інтересах [PERSON], містить інший підпис щодо підпису [PERSON], який є в його паспорті та повністю відрізняється від підпису [PERSON], який [PERSON] поставлено на договорі купівлі-продажу будинку. Більше того напис [PERSON] на заповіті є підписом молодшої особи, а записана рукописно на заповіті фраза «[PERSON] Іван…» дуже схожа на почерк жінки, а не чоловіка. Зазначив, що від призначення посмертної судової психіатричної експертизи відмовляється, просив призначити почеркознавчу експертизу. [PERSON] звернувся в суд із зустрічним позовом до [PERSON], в якому просить визнати недійсним заповіт, посвідчений від імені [PERSON] 27 листопада 2014 року приватним нотаріусом Городенківського РНО [PERSON] по реєстру № 1911. В обґрунтування поданого позову вказує на те, що являється спадкоємцем за заповітом після смерті [PERSON], який помер 24 серпня 2014 року. [PERSON] є спадкоємцем за заповітом після смерті [PERSON], яка померла 27 грудня 2014 року. [PERSON] був чоловіком [PERSON] з 12.11.1964 року, відколи вони уклали шлюб, що сторонами не заперечується. [PERSON] є власником житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться в с.Котиківка Городенківського району Івано-Франківської області по вулиці Карпенка-Карого (колишня назва вулиці Котовського), буд. 13. На випадок своєї смерті [PERSON] склав заповіт, спадкоємцем за яким щодо всього належного йому майна визначив його [PERSON], що підтверджується заповітом, посвідченим 01.04.2014 року секретарем Котиківської сільської ради Городенківського району Івано-Франківської області [PERSON] за реєстром №20. У встановлений законодавством строк для прийняття спадщини, маючи намір оформити спадщину за заповітом після смерті [PERSON] він звернувся до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини. Проте дружина померлого, заперечуючи щодо оформлення заповіту та видачі Свідоцтва про право на спадщину за заповітом, звернулася до Городенківського районного суду із позовом про визнання заповіту недійсним, мотивуючи свій позов порушеннями законодавства України при його складанні і посвідченні та порушення її права власності. Рішенням Городенківського районного суду від 23.12.2014 року в позові [PERSON] про визнання недійсним заповіту було відмовлено. Вказане рішення не було оскаржене та набрало законної сили 05.01.2015 року. Оскільки [PERSON] померла 27.12.2014 року, після її смерті відкрилась спадщина на належне їй майно, спадкоємцем після її смерті виступила [PERSON], яка є одночасно позивачем по даній справі та яка позовні вимоги обґрунтовує наявністю заповіту на все майно, посвідченого від імені [PERSON] 27 листопада 2014 року приватним нотаріусом Городенківського РНО [PERSON] по реєстру №1911. Вважає вищевказаний заповіт недійсним з тих підстав, що на час складання заповіту [PERSON] виповнилось 74 роки. В останній час перед смертю, коли догляд за нею здійснювала [PERSON] у [PERSON] значно погіршився стан здоровя (вона фактично була лежачою хворою), та почастішали випадки не сприйняття дійсних подій. Деякі події життя сприймались нею неадекватно. Зазначає, що даний факт також підтверджується рішенням по справі №342/1249/14-ц, а саме показами свідка [PERSON], що є одночасно позивачем по даній справі, яка ствердила, що вона здійснює догляд за [PERSON], яка лежача, потребує стороннього догляду. Остання є рідною сестрою її матері. Крім того, звертає увагу на те, що заповіт, посвідчений 27 листопада 2014 року приватним нотаріусом Городенківського РНО [PERSON] по реєстру №1911 було складено за місяць до смерті [PERSON], коли стан її здоровя значно погіршився, вона не могла самостійно пересуватися і почастішали випадки несприйняття нею дійсних подій. Крім того в останні роки життя в неї значно погіршився зір, вона практично не могла самостійно пересуватися, читати та писати (опосередковано підтверджується також фактом підписання заповіту вдома у заповідача при свідках, відповідно до тексту Заповіту «У звязку із хворобою та похилим віком заповідача, цей заповіт посвідчено за адресою проживання заповідача…». Таким чином, вважає, що напис на Заповіті, посвідченому 27 листопада 2014 року приватним нотаріусом Городенківського РНО [PERSON] по реєстру №1911 «[PERSON]М.» здійснено не рукою [PERSON]. Посилаючись на ст..ст.16, 216, 225, 1257 ЦК України, просив визнати недійсним заповіт, посвідчений від імені [PERSON] 27 листопада 2014 року приватним нотаріусом Городенківського РНО [PERSON] по реєстру № 1911. Ухвалою суду від 28 грудня 2015 року зустрічний позов [PERSON] до [PERSON] про визнання заповіту недійсним було прийнято до спільного розгляду з первісним позовом [PERSON] до [PERSON] про визнання заповіту від 01.04.2014 року [PERSON] в інтересах [PERSON], що посвідчений секретарем Котиківської сільської ради Городенківського району Івано-Франківської області [PERSON] та внесено в нотаріальний реєстр за № 20 нікчемним. Представник позивача за первісним позовом представник відповідача за зустрічним позовом [PERSON] подав заяву згідно якої просить в задоволенні предявленого зустрічного позову [PERSON] про визнання заповіту від 27 листопада 2014 року [PERSON] на імя [PERSON] недійсним відмовити повністю. В обгрунтування поданої заяви вказує на те, що [PERSON] та [PERSON] були подружжям, тобто мали право спільної сумісної власності на майно у співвідношення за законо ? : ? . [PERSON] зробив заповіт від 01.04.2014 року на [PERSON], тобто цим заповітом охоплена лише частка майна [PERSON] у спільній сумісній власності з [PERSON], яка є майном [PERSON] [PERSON] помер раніше [PERSON], тим самим [PERSON] у будь-якому разі прийняла обовязкову частку у спадщині [PERSON], тобто, таким чином, по заповіту [PERSON] від 01.04.2014 року у [PERSON] за її життя і виник спір з [PERSON], який продовжила її правонаступниця за правом спадкування по заповіту [PERSON] від 27.11.2014 року [PERSON], яка в тому числі є також і родичкою [PERSON], бо [PERSON] являється рідною сестрою матері [PERSON], тобто приходиться для [PERSON] тіткою. Таким чином, заповіт [PERSON] жодним чином не порушує будь-яке матеріальне право [PERSON], будь-яку його свободу чи будь-який його інтерес, бо [PERSON] не є спадкоємцем будь-якої черги по закону на спадкове майно [PERSON] З цього випливає, що у зустрічному позові [PERSON] не є належним позивачем. Таким чином, коли до суду звертається неналежний позивач в задоволенні позову слід відмовити. Ухвалою суду від 07.12.2016 року у справі за клопотанням обох сторін було призначено судову почеркознавчу експертизу. Проведення якої було доручено експертам Львівського науково-дослідного інституту судових експертиз. 15.12.2017 року набрав чинності Закон України від 03 жовтня 2017 року №2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів». Згідно з підпунктом 9 пункту 1 Перехідних положень ЦПК України справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу. Враховуючи вищевикладене, справа № 342/434/15-ц (провадження №2/342/1/2018) розглядається за правилами, що діють після набрання чинності цієї редакції Кодексу. У звязку із тим, що під час відкриття провадження у справі була відсутня норма, що зобовязувала суд визначитися, за правилами якого позовного провадження (загального чи спрощеного) буде розглядатися справа, суд вважає за необхідне зазначити, що вказана справа розглядається за правилами загального позовного провадження. В судовому засіданні позивач відповідач [PERSON] та її представник [PERSON] заявлені уточнені позовні вимоги підтримали, просили заповіт від 01.04.2014 року [PERSON] в інтересах [PERSON], що посвідчений секретарем Котиківської сільської ради Городенківського району Івано-Франківської області [PERSON] та внесено в нотаріальний реєстр за №20 визнати нікчемним з тих підстав, що даний заповіт посвідчений тоді, коли для цього у нотаріуса встановлених законом підстав не було - заповіт особисто заповідачем вголос не прочитано, при свідках даний заповіт не прочитано також, а нотаріус свідком не може бути. В задоволенні зустрічного позову про визнання заповіту, посвідченого від імені [PERSON] 27 листопада 2014 року приватним нотаріусом Городенківського РНО [PERSON] по реєстру №1911 недійсним відмовити, з тих підстав, що заповіт [PERSON] не порушує жодного права [PERSON], оскільки [PERSON] не є спадкоємцем майна [PERSON] будь-якої черги за законом, ні даним заповітом не було скасовано заповіту [PERSON] в інтересах спадкоємця [PERSON], тобто в даному випадку [PERSON] є неналежним позивачем. Відповідач-позивач [PERSON] та його представник [PERSON] зустрічний позов підтримали повністю, просили визнати недійсним заповіт, посвідчений від імені [PERSON] 27 листопада 2014 року приватним нотаріусом Городенківського РНО [PERSON] по реєстру № 1911, оскільки як зазначено у висновку Львівського науково-дослідного інституту судових експертиз. №3317 від 17 березня 2017 року підпис від імені [PERSON], виконаний не [PERSON] Зазначили, що із даним зустрічним позовом звернулись, так як порушено право [PERSON] на оформлення спадщини після смерті [PERSON], оскільки [PERSON] незаконно утримує правовстановлюючий документ на майно, титульним власником якого є [PERSON]. В задоволенні позову [PERSON] про визнання заповіту від 01.04.2014 року [PERSON] в інтересах [PERSON], що посвідчений секретарем Котиківської сільської ради Городенківського району Івано-Франківської області [PERSON] та внесений в нотаріальний реєстр за №20 нікчемним просить відмовити, посилаючись на те, що секретарем Котиківської сільської ради при посвідченні заповіту від 01.04.2014 року [PERSON] було дотримано всі норми передбачені законодавством. В заповіті зазначено, що заповіт на прохання [PERSON] та з його слів записаний з допомогою технічного засобу, прочитаний ним, заповідачем, вголос до його підписання, та підписаний ним особисто, як такий, що повністю відповідає його волевиявленню. Зазначає, що на той час коли був посвідчений заповіт не було чітко встановленої норми, яка б вказувала на те, що у заповіті заповідач повинен власноручно написати фразу « Заповіт з його, заповідача слів записано нотаріусом, ним, заповідачем, перед підписанням заповіту прочитано вголос». Дослідивши матеріали справи, вислухавши пояснення та заперечення сторін, пояснення свідків, оцінивши всі докази в сукупності суд приходить до наступного. Статтею 3 ЦК України визначено перелік засад цивільного законодавства, зокрема: справедливість, добросовісність та розумність (п.6 ч.1 ст.3 ЦК України). Згідно зі ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Звертаючись до суду, позивач за власним розсудом обирає спосіб захисту. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цьогоКодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч. 4 ст.82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. За змістом ст.89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Рішенням Городенківського районного суду Івано-Франківської області від 23.12.2014 року встановлено, що [PERSON] з 12.11.1964 р. перебувала в шлюбі з [PERSON]. За Свідоцтвом № 1771 від 28.03.1983 р. [PERSON] належить житловий будинок з господарськими будівлями, що знаходиться в с. Котиківка по вул. Карпенка-Карого, 13 (колишня назва вулиці Котовського). Судом встановлено, що [PERSON] помер 24.08.2014 р., що стверджено Свідоцтвом про смерть серії І-НМ № 195048, виданим 26.08.2014 р. виконкомом Котиківської сільської ради Городенківського району Івано-Франківській області. За життя, 01.04.2014 р., [PERSON], [INFO], жит. [INFO], склав заповіт, за яким все майно, яке буде належати йому на день його смерті, де б воно не знаходилось і з чого б не складалось, і взагалі все те, що буде належати йому за законом на день його смерті, та що згідно з законодавством України може бути успадковане, у повному обсязі, без будь-яких обмежень, заповів [PERSON], [INFO], з умовою довічного проживання його дружини [PERSON], [INFO] ; в належному йому житловому будинку. [PERSON] зверталась в суд з позовом до [PERSON], Котиківської сільської ради Городенківського району про визнання недійсним заповіту, складеного 01 квітня 2014 р. [PERSON] в користь [PERSON], посвідченого 01.04.2014 р. секретарем Котиківської сільської ради Городенківського району Івано-Франківської області, зареєстрованого в реєстрі за № 20. Мотивуючи позов тим, що вона є дружиною [PERSON], який помер 24 серпня 2014 р. і їм на праві спільної власності належав житловий будинок з будівельними спорудами, що знаходиться в с. Котиківка по вул. К.Карого, 13, оформлений на чоловіка. Позивачка, як дружина померлого, являється власником половини спільного майна, а заповіт [PERSON] від 01.04.2014 року складений на сторонню особу - [PERSON], позбавив її права на обовязкову частку в спадщині, що передбачено ст. 1241 ЦК України; крім того, відповідальним працівником Котиківської сільської ради порушено вимоги ст. 1243 ЦК України щодо права складання спільного заповіту подружжя. Рішенням Городенківського районного суду Івано-Франківської області від 23.12.2014 року в задоволенні позову [PERSON] про визнання недійсним заповіту, складеного 01 квітня 2014 р. [PERSON] в користь [PERSON], посвідченого 01.04.2014р. секретарем Котиківської сільської ради Городенківського району Івано-Франківської області, зареєстрованого в реєстрі за № 20 було відмовлено. Як встановлено судом, [PERSON] звернулась в суд та просить визнати заповіт від 01.04.2014 року [PERSON] в інтересах [PERSON], що посвідчений секретарем Котиківської сільської ради Городенківського району Івано-Франківської області [PERSON] та внесений в нотаріальний реєстр за №20 нікчемним з тих підстав, що секретарем сільської ради даний заповіт посвідчений тоді, коли для цього у нього, встановлених законом підстав не було, оскільки на даному заповіті відсутній обовязковий рукописний запис заповідача про те, що цей заповіт на просьбу заповідача записано посадовою особою органу місцевого самоврядування, перед його підписанням заповідачем прочитано вголос, що дає підстави вважати, що заповіт особисто заповідачем вголос не прочитано. Відповідно до ст.ст. 1233,1234 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Право на заповіт має фізична особа з повною цивільною дієздатністю. Право на заповіт здійснюється особисто. Заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин. Відповідно до роз'яснень, викладених у пунктів 16, 17 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» заповіт є правочином, тому на нього поширюються загальні положення про правочини, якщо у книзі шостій ЦК України немає відповідного правила. Заповіт, складений із порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, згідно із частиною першою статті 1257 ЦК України є нікчемним, тому на підставі статті 215 ЦК визнання такого заповіту недійсним судом не вимагається. Відповідно до п.п. 4, 5 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06 листопада 2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» нікчемний правочин є недійсним через невідповідність його вимогам закону та не потребує визнання його таким судом. Загальні вимоги до форми заповіту закріплені у статті 1247 Цивільного кодексу України, відповідно до якої заповіт складається у письмовій формі, із зазначенням місця та часу його складення. Заповіт має бути особисто підписаний заповідачем. Якщо особа не може особисто підписати заповіт, він підписується відповідно до частини четвертої статті 207 цього Кодексу. Заповіт має бути посвідчений нотаріусом або іншими посадовими, службовими особами, визначеними у статтях 1251-1252 цього Кодексу. Заповіти, посвідчені особами, зазначеними у частині третій цієї статті, підлягають державній реєстрації у Спадковому реєстрі в порядку , затвердженому Кабінетом Міністрів України. Статтею 1251 ЦК України встановлено, що якщо у населеному пункті немає нотаріуса, заповіт, крім секретного, може бути посвідчений уповноваженою на це посадовою особою відповідного органу місцевого самоврядування. Посвідчення заповітів посадовими особами органів місцевого самоврядування визначається Законами України «Про місцеве самоврядування в Україні», «Про нотаріат». Порядок посвідчення заповітів посадовими особами органів місцевого самоврядування, крім норм Цивільного кодексу України та Закону України «Про нотаріат», регулюється в тому числі і Порядком вчинення нотаріальних дій посадовими особами органів місцевого самоврядування, затвердженим наказом Міністерства юстиції України 11.11.2011 № 3306/5 (далі Порядок), який був чинна на момент посвідчення оспорюваного заповіту, з пункту 1.1 якого вбачається, що перелік нотаріальних дій, що вчиняються посадовими особами органів місцевого самоврядування, визначено статтею 37 Закону України "Про нотаріат". Відповідно до 1.2. Порядку, нотаріальні дії вчиняють посадові особи, на яких за рішенням відповідного органу місцевого самоврядування покладено вчинення цих дій. За змістом статей 38, 42, 59 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» до відання виконавчих органів сільських, селищних, міських рад належать вчинення нотаріальних дій з питань, віднесених законом до їх відання, державна реєстрація актів цивільного стану (за винятком виконавчих органів міських (крім міст обласного значення) рад). Сільський, селищний, міський голова організує в межах, визначених цим Законом, роботу відповідної ради та її виконавчого комітету. Виконавчий комітет сільської, селищної, міської, районної у місті (у разі її створення) ради в межах своїх повноважень приймає рішення. Рішення виконавчого комітету приймаються на його засіданні більшістю голосів від загального складу виконавчого комітету і підписуються сільським, селищним, міським головою, головою районної у місті ради. Таким чином, виключно до повноважень виконавчого комітету відповідної ради належать повноваження вчинення нотаріальних дій з питань, віднесених законом до їх відання. При цьому на посадових осіб органу місцевого самоврядування повноваження вчиняти нотаріальні дії покладаються рішенням виконавчого комітету прийнятим на його засіданні більшістю голосів від загального складу виконавчого комітету і підписуються сільським, селищним, міським головою, головою районної у місті ради й лише після цього відповідна посадова особа є уповноваженою на вчинення визначених нотаріальних дій. В розділі ІІІ Порядку вчинення нотаріальних дій посадовими особами органів місцевого самоврядування, передбачено, що посадові особи органів місцевого самоврядування, які вчиняють нотаріальні дії, посвідчують заповіти. При посвідченні заповіту посадова особа органу місцевого самоврядування встановлює особу заповідача та визначає обсяг його цивільної дієздатності. Посадова особа органу місцевого самоврядування посвідчує заповіти дієздатних громадян, складені відповідно до вимог статей 1247, 1251 Цивільного кодексу України і особисто подані ними посадовій особі органу місцевого самоврядування. Заповіт має бути складений у письмовій формі, із зазначенням місця і часу складення заповіту, дати та місця народження заповідача та підписаний особисто заповідачем. Посадова особа органу місцевого самоврядування може на прохання особи записати заповіт з її слів власноручно або за допомогою загальноприйнятих технічних засобів. У цьому разі заповіт має бути прочитаний уголос та підписаний заповідачем, про що ним зазначається у заповіті перед його підписом. В судовому засіданні оглянуто та досліджено оригінал заповіту від 01.04.2014р. [PERSON] на імя [PERSON], згідно якого було встановлено, що заповіт записаний секретарем сільської ради [PERSON] за допомогою загальноприйнятих технічних засобів, а саме з використанням компютерного набору та роздруківки. Відповідно до заповіту [PERSON], попередньо ознайомлений з правовими наслідками недодержання при вчиненні правочинів вимог закону, усвідомлюючи природу цього правочину та значення своїх дій, перебуваючи при здоровому розумі, ясній памяті, діючи вільно, за відсутності будь-якого примусу як фізичного, так і психічного, не страждаючи на захворювання, що перешкоджали усвідомленню суті цього правочину, не обмежений у встановленому порядку в дієздатності щодо укладання правочину, на випадок своєї смерті зробив розпорядження: все майно, яке буде належати йому на день смерті, де б воно не знаходилось і з чого б не складалось, і взагалі все те, що буде належати йому за законом на день його смерті, та що згідно з законодавством України може бути успадковане, у повному обсязі, без будь-яких обмежень, заповів [PERSON], [INFO] з умовою довічного проживання його дружити [PERSON], [INFO] в належному йому житловому будинку. Також у заповіті зазначено: «Заповіт на моє прохання та з моїх слів записаний з допомогою технічного засобу, прочитаний мною, заповідачем вголос до його підписання, та підписаний мною особисто як такий, що відповідає моєму волевиявленню» У наступних абзацах заповіту зазначено про те, що заповіт на зміст статей 1241, 1245, 1307 ЦК України йому розяснено. Цей заповіт складено у двох примірниках, один з яких призначений для зберігання у справах Котиківської сільської ради, за адресою: село Котиківка, вул. Тараса Шевченка №152 Городенківського району Івано-Франківської області, а другий видається заповідачу на руки. Далі у графі «підпис» міститься рукописний запис «[PERSON] Іван.» і підпис. Після цього у наступному друкованому тексті вказано: «село Котиківка Городенківського району Івано-Франківської області, Україна, першого квітня дві тисячі чотирнадцятого року. Цей заповіт посвідчено мною, [PERSON], секретарем Котиківської сільської ради Городенківського району Івано-Франківської області. Заповіт записаний мною, секретарем Котиківської сільської ради зі слів [PERSON]. Заповіт до підписання прочитаний уголос заповідачем, [PERSON], і власноручно підписаний ним о 09 годині 40 хвилин в приміщенні сільської ради за адресою: село Котиківка, вул. Тараса Шевченка №152. Особу його встановлено, дієздатність перевірено. Зареєстровано в реєстрі за № 20. Одержано державного мита 0,85 грн. Секретар сільської ради (підпис) [PERSON]. Заповіт скріплений гербовою печаткою Котиківської сільської ради Городенківського району Івано-Франківської області. Дані обставини також підтверджуються наданими в судовому засіданні поясненнями секретаря Котиківської сільської ради Городенківського районну Івано-Франківської області [PERSON] як спеціаліста, яка ствердила, що заповіт [PERSON] в інтересах [PERSON] був нею на прохання [PERSON] з його слів записаний з допомогою технічного засобу, тільки у присутності заповідача. Перед підписанням заповіту, [PERSON] було вголос прочитано даний заповіт. Згідно завіреної належним чином копії рішення Виконавчого комітету Котиківської сільської ради Городенківського району Івано-Франківської області №6-1/2010 від 16.11.2010 року «Про покладення обовязків із вчинення нотаріальних дій» обовязки із вчинення нотаріальних дій на території Котиківської сільської ради покладено на секретаря Котиківської сільської ради [PERSON]. Враховуючи вищенаведене, оцінюючи викладені обставини в їх сукупності, суд прийшов до висновку, що волевиявлення заповідача було вільним і зміст заповіту щодо призначення [PERSON] спадкоємцем майна відповідало його внутрішній волі, оскаржуваний заповіт складений у формі встановленої законом та посвідчений уповноваженою на те посадовою особою, що відповідає вимогам ст. 1247 ЦК України. При цьому суд зазначає, що відсутність рукописного зазначення у заповіті, що він прочитаний та складений з його слів ([PERSON]) не є істотною умовою для визнання заповіту недійсним, оскільки заповідачем висловлено своє вільне волевиявлення щодо розпорядження належним йому майном. Ця інформація входить до складу посвідчувального напису і засвідчується нотаріусом. Таким чином, в задоволенні позову [PERSON] до [PERSON] про визнання заповіту від 01.04.2014 року [PERSON] в інтересах [PERSON], що посвідчений секретарем Котиківської сільської ради Городенківського району Івано-Франківської області [PERSON] та внесений в нотаріальний реєстр за №20 нікчемним слід відмовити повністю. Що стосується зустрічного позову, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що 27 листопада 2014 року [PERSON] зробила заповітне розпорядження, яким усе її майно, де б воно не було та з чого воно не складалося б, і взагалі все те, що їй належатиме на день смерті і на що вона за законом матиме право заповіла [PERSON], [INFO]. Заповіт посвідчено приватним нотаріусом Городенківського районного нотаріального округу [PERSON] та зареєстровано у реєстрі за № 1911. 27 грудня 2014 року [PERSON] померла, що стверджується копією свідоцтва про смерть серії І-НМ №197959 виданим 29.12.2014 року виконкомом Котиківської сільської ради Городенківського району Івано-Франківської області. Після її смерті відкрилася спадщина. Згідно зі статтями 1233-1235 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Право на заповіт має фізична особа з повною цивільною дієздатністю. Право на заповіт здійснюється особисто. Вчинення заповіту через представника не допускається. Заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин. Загальні вимоги до форми заповіту закріплені у статті 1247 Цивільного кодексу України, відповідно до якої заповіт складається у письмовій формі, із зазначенням місця та часу його складення. Заповіт має бути особисто підписаний заповідачем. Якщо особа не може особисто підписати заповіт, він підписується відповідно до частини четвертої статті 207 цього Кодексу. Заповіт має бути посвідчений нотаріусом або іншими посадовими, службовими особами, визначеними у статтях 1251-1252 цього Кодексу. Заповіти, посвідчені особами, зазначеними у частині третій цієї статті, підлягають державній реєстрації у Спадковому реєстрі в порядку , затвердженому Кабінетом Міністрів України. За приписами частин 1 та 2 статті 1248 ЦК України нотаріус посвідчує заповіт, який написаний заповідачем власноручно або за допомогою загальноприйнятих технічних засобів. Нотаріус може на прохання особи записати заповіт з її слів власноручно або за допомогою загальноприйнятих технічних засобів. У цьому разі заповіт має бути вголос прочитаний заповідачем і підписаний ним. Якщо заповідач через фізичні вади не може сам прочитати заповіт, посвідчення заповіту має відбуватися при свідках (стаття 1253 цього Кодексу). Аналогічні положення закріплені п. 1.7 розділу 3 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, відповідно до яких нотаріус може на прохання особи записати заповіт з її слів або за допомогою загальноприйнятих технічних засобів. У цьому разі заповіт має бути в голос прочитаний і підписаний ним, про що зазначається перед його підписом. Статтею 41 Закону України «Про нотаріат» встановлено, що нотаріальні дії можуть вчинятися будь-яким нотаріусом чи посадовою особою органу місцевого самоврядування. Нотаріальні дії вчиняються в приміщенні державної нотаріальної контори, в державному нотаріальному архіві, приміщенні, яке є робочим місцем приватного нотаріуса, чи приміщенні органів місцевого самоврядування. В окремих випадках, коли громадянин не може з'явитися в зазначене приміщення, а також коли того вимагають особливості посвідчуваної угоди, нотаріальні дії можуть бути вчинені поза вказаними приміщеннями. Відповідно до ст.54 Закону України «Про нотаріат» нотаріуси та посадові особи органів місцевого самоврядування, які вчиняють нотаріальні дії, посвідчують угоди, щодо яких законодавством встановлено обов'язкову нотаріальну форму, а також за бажанням сторін й інші угоди. Нотаріуси або посадові особи, які вчиняють нотаріальні дії, перевіряють, чи відповідає зміст посвідчуваної ними угоди вимогам закону і дійсним намірам сторін. В судовому засіданні оглянуто та досліджено оригінал заповіту, в якому зазначено, що 27 листопада 2014 року [PERSON], 02.03.1940 року перебуваючи при здоровому розумі, ясній пам»яті та діючи добровільно, за відсутності будь-якого примусу як фізичного так і психічного, розуміючи значення своїх дій на випадок смерті зробила заповітне розпорядження, яким усе її майно, де б воно не було та з чого воно не складалося б, і взагалі все те, що їй належатиме на день смерті і на що вона за законом матиме право заповіла [PERSON], [INFO]. На бажання заповідача складання та посвідчення даного заповіту відбулося у присутності двох свідків: [PERSON] та [PERSON]. У зв»язку із хворобою та похилим віком заповідача, заповіт посвідчено за адресою проживання заповідача: вул. Карпенка Карого, буд. №13 в м.Городенка Івано-Франківської області. Заповіт посвідчено приватним нотаріусом Городенківського районного нотаріального округу [PERSON] та зареєстровано у реєстрі за № 1911. У заповіті [PERSON] від 27.11.2014 року зазначено, що заповіт записаний нотаріусом зі слів [PERSON]. Заповіт до підписання прочитаний уголос заповідачем, [PERSON], і власноручно підписаний нею у присутності нотаріуса о 17 годині 50 хвилин. При складанні та посвідченні цього заповіту на бажання [PERSON] були присутні свідки: [PERSON] та [PERSON], які у присутності нотаріуса прочитали заповіт уголос до підписання його заповідачем і поставили на заповіті свої підписи. За клопотанням сторін, з метою встановлення на заповіті [PERSON] від 27.11.2014 року підпису заповідача та на заповіті [PERSON] від 01.04.2014 року підпису та запису заповідача, у справі було призначено судову почеркознавчу експертизу. Висновком криміналістичної експертизи з дослідження почерку і підписів за матеріалами, складеного 17.03.2017 року встановлено, що підпис від імені [PERSON] розташований у графі «Позивач» у документі оригіналі «Заповіту від 27 листопада 2014 року [PERSON], зареєстрований в реєстрі №1911 посвідчений приватним нотаріусом [PERSON]Я.» - виконаний не [PERSON], а іншою особою з наслідуванням підписам [PERSON] Також у резолютивній та описовій частині висновку зазначено, що питання 1-3 ухвали експертом не вирішувалось, оскільки подані зразки почерку і підписів гр. [PERSON] по кількості та якості не відповідають загально прийнятим вимогам методичних рекомендацій. Однак, допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] суду пояснила, що у листопаді 2014 року була запрошена у якості свідка, при посвідченні заповіту [PERSON]. Ствердила, що при посвідченні заповіту у кімнаті були присутні тільки вона, [PERSON], нотаріус та ще один свідок [PERSON]. Пояснила, що [PERSON] була хвора, лежача. В той день, після того, як [PERSON] промовила, що все своє майно заповідає [PERSON], нотаріус склала заповіт, прочитала уголос і вони всі у заповіті поставили свої підписи. Ствердила, що [PERSON] сидячи самостійно підписала заповіт. Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] суду пояснила, що восени 2014 року була присутня при посвідченні заповіту [PERSON]. При посвідченні заповіту у кімнаті були присутні тільки вона, ще один свідок [PERSON], нотаріус і [PERSON] Пояснила, що [PERSON] була писемною. Ствердила, що вона була свідком того, як [PERSON] промовила, що все своє майно заповідає [PERSON]. Нотаріус склала заповіт і прочитала його уголос. Після чого, вони у заповіті поставили свої підписи. Запевнила, що [PERSON] самостійно підписувала заповіт. У судовому засіданні, свідкам [PERSON] та [PERSON] був наданий для огляду оригінал заповіту [PERSON] від 27.11.2014 року. Свідки підтвердили, що на даному заповіті містяться їхні підписи. Також в судовому засіданні були допитані свідки: [PERSON], [PERSON] та [PERSON]. Так, свідок [PERSON] зазначила, що [PERSON] була немічною. Свідок [PERSON] суду пояснила, що працює медсестрою і неодноразово [PERSON] приходила робити уколи, так як остання хворіла. Зі слів [PERSON] їй відомо, що [PERSON] хотіла усе своє майно заповісти [PERSON] Свідок [PERSON] суду пояснила, що зі слів [PERSON] їй відомо, що [PERSON] та [PERSON] хотіли усе своє майно заповісти [PERSON], який їх доглядав. Зазначила, що [PERSON] хворіла і з кінця літа, початку осені, уже не ходила. [PERSON] просить визнати недійсним заповіт, посвідчений від імені [PERSON] 27 листопада 2014 року приватним нотаріусом Городенківського РНО [PERSON] по реєстру № 1911, оскільки підпис від імені [PERSON] на заповіті виконаний не [PERSON] Зазначили, що із даним зустрічним позовом звернулись, так як порушено право [PERSON] на оформлення спадщини після смерті [PERSON], оскільки [PERSON] незаконно утримує правовстановлюючий документ на майно, титульним власником якого є [PERSON]. За правилами ст.ст. 4, 5 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до частин 1-4 ст. 12 цього ж Кодексу Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обовязків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, повязаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Відповідно до розяснень, наданих Пленумом Верховного Суду України у постанові № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», при вирішенні спорів у звязку зі спадкуванням за заповітом суд повинен застосовувати правила глави 85 ЦК України. Заповіт є правочином, тому на нього поширюються загальні положення про правочин, якщо у книзі шостій ЦК немає відповідного правила (п. 16 постанови). За змістом ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, пятою та шостою ст. 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Відповідно до положень ст.1257 ЦК України заповіт, складений особою, яка не мала на це права, а також заповіт, складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, є нікчемним. За позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі. Із спадкової справи №1/2015, номер в спадковому реєстрі №56972426, заведеної після смерті [PERSON] вбачається, що до Приватного нотаріуса Городенківського районного нотаріального округу [PERSON] із заявою про прийняття спадщини після померлої [PERSON] звернулася [PERSON]. Із заяви №2 від 05.01.2015 року встановлено, що [PERSON] повідомила нотаріуса, що спадщину приймає. Спадкоємців, які мають право на обов»язкову частку, згідно статті 1241 Цивільного Кодексу України, та пережившого чоловіка не має. Довідкою виконавчого комітету Котиківської сільської ради Городенківського району Івано-Франківської області №2 від 05.12.2015 року стверджено, що дійсно на день смерті [PERSON] була зареєстрована і проживала за адресою [INFO]. Враховуючи вищевикладене судом встановлено, що [PERSON] являється спадкоємцем за заповітом після смерті [PERSON], який помер 24 серпня 2014 року, а [PERSON] є спадкоємцем за заповітом після смерті [PERSON], яка померла 27 грудня 2014 року. Даний факт ніким не оспорюється та не заперечується. Відповідно до ст. 55 Конституції України, права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. Матеріально-правовий аспект захисту цивільних прав та інтересів насамперед полягає в зясуванні, чи має особа таке право або інтерес та чи були вони порушені або було необхідним їх правове визначення. Оцінюючи обставини справи у контексті зазначених норм закону, суд приходить до висновку, що не дивлячись на те, що згідно висновку криміналістичної експертизи з дослідження почерку і підписів за матеріалами, складеного 17.03.2017 року підпис від імені [PERSON] розташований у графі «Позивач» у документі оригіналі «Заповіту від 27 листопада 2014 року [PERSON], зареєстрований в реєстрі №1911 посвідчений приватним нотаріусом [PERSON]Я.» - виконаний не [PERSON], а іншою особою з наслідуванням підписам [PERSON], підстав для визнання заповіту [PERSON] від 27.11.2014 року немає, оскільки [PERSON] не є спадкоємцем за заповітом після смерті [PERSON], яка померла 27 грудня 2014 року і будь-яких доказів, які б вказували на те, що заповітом [PERSON] від 27.11.2014 року були порушені права та інтереси [PERSON], ним не надано. Частинами 1, 6 ст. 81 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Таким чином, у зв»язку з тим, що [PERSON] не довів порушення його прав та інтересів заповітом [PERSON] від 27.11.2014 року, суд приходить до висновку, що в задоволенні зустрічного позову [PERSON] слід відмовити. На підставі ст.55 Конституції України, ст. ст. 3, 215, 203, 1233, 1234, 1235, 1241, 1243, 1245, 1247, 1248, 1251, 1252, 1253, 1257, 1307 ЦК України,

Outcome: dismissed