Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-22 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до Шевченківського районного суду м.Чернівці з позовом до [PERSON] відділу державної виконавчої служби Чернівецького міського управління юстиції, Приватного підприємства «Нива-В.Ш.», Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» про визнання прилюдних торгів недійсними, мотивуючи свої вимоги тим, що 05.05.2015 року [PERSON] була отримана ухвала Шевченківського районного суду від 27.04.2015 року про відкриття провадження у справі № 727/2895/15-ц за позовом ПАТ «Дельта Банк» до [PERSON] про примусове виселення з належної йому на праві власності квартири, яка розташована за адресою [ADDRESS]. При ознайомленні 05.05.2015 року з позовною заяви з додатками по справі № 727/2895/15-й за позовом ПАТ «Дельта Банк» до [PERSON] про примусове виселення, [PERSON] стало відомо про те, що 13.01.2014 року Приватним підприємством «Нива-В.Ш.» були призначені прилюдні торги з реалізації арештованого майна, яке належить позивачу, а саме квартири, яка розташована за адресою [ADDRESS] і які не відбулись у зв'язку з відсутністю купівельного попиту. Вказує, що 30.01.2014 року відповідач ПП «Нива-В.Ш.» на підставі листа ПАТ «Дельта Банк» про придбання іпотекодержателем іпотечного майна в залік заборгованих вимог видає протокол № 2613 115 від 30.01.2014 року, в якому визнає переможцем торгів ПАТ «Дельта Банк». На підставі протоколу № 2613115 від 30.01.2014 року [PERSON] ВДВС Чернівецького МУЮ 02.04.2014 року видав акт державного виконавця про реалізацію предмета іпотеки. Позивач стверджує, що видаючи акт державного виконавця про реалізацію предмета іпотеки [PERSON] ВДВС помилково виходив з того, що прилюдні торги були проведені у відповідності до вимог ЗУ «Про виконавче провадження», Тимчасового положення про порядок проведення прилюдних торгів з реалізації арештованого нерухомого майна, затвердженого наказом Міністерства юстиції України №68/5 від 27 жовтня 1999 року та з урахуванням вимог ст. 49 ЗУ «Про іпотеку». На прилюдні торги відповідачами було передано квартиру, яка є предметом іпотеки, і на яку накладено арешт при примусовому виконанні виконавчого листа № 2-231/2010 виданого Шевченківським районним судом про звернення стягнення на предмет іпотеки (квартиру) на користь іпотекодержателя TOB «Український промисловий банк». При цьому позивач вважає, що вимоги Закону України «Про іпотеку» стосуються тільки права іпотекодержателя придбати предмет іпотеки з прилюдних торгів. Стверджує, що відповідачі [PERSON] ВДВС та ПП «Нива-В.Ш.» помилково застосували це право до ПАТ «Дельта Банк», який не являється іпотекодержателем у відповідності до виконавчого листа №2-231/2010 від 20.01.2010 року, виданого Шевченківським районним судом м.Чернівці про звернення стягнення на предмет іпотеки (квартиру) на користь іпотекодержателя ТОВ «Український промисловий банк», і як наслідок не являється стягувачем у виконавчому провадженні. При цьому, на думку позивача, відповідачі також порушили вимоги ЗУ «Про виконавче провадження», у відповідності до якого стягувачем у виконавчому провадженні є фізична або юридична особа, на користь якої видано виконавчий документ, а в випадку правонаступництва заміна сторони виконавчого провадження правонаступником відбувається тільки за ухвалою суду. На підставі вищенаведеного позивач просить визнати прилюдні торги оформлені протоколом №2613115 від 30.01.2014 року про придбання предмета іпотеки іпотекодержателем. та акт державного виконавця від 02.04.2014 року про реалізацію предмета іпотеки, а саме квартири № 172. що розташована за адресою [ADDRESS] - недійсними. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі, вказав, що ПАТ «Дельта Банк» не є ні стягувачем ні іпотекодержателем у виконавчому провадженні, і як наслідок були порушені гарантовані Конституцією України та чинним законодавством права власника майна на володіння, користування та розпорядження цим майном. Представник відповідача [PERSON] ВДВС в судовому засіданні позов не визнала та вказала, що в рамках виконавчого провадження державними виконавцями були виконані всі необхідні вимоги закону, стосовно реалізації арештованого майна. Представник відповідача ПАТ «Дельта Банк» в судовому засіданні позов не визнала, вказала, що ухвалою Шевченківського районного суду м.Чернівці від 29.04.2011 року було замінено сторону виконавчого провадження - ТОВ «Український промисловий банк» на ПАТ «Дельта Банк», а тому позовні вимоги є необґрунтованими та в задоволенні позову слід відмовити. Представник відповідача ПП «Нива-В.Ш.», будучи належним чином повідомленими про час та місце розгляду справи судом, в судове засідання не зявився, клопотань про відкладення розгляду справи від них до суду не надходило. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши письмові докази, суд вважає, що позовні вимоги не обґрунтовані і не підлягають до задоволення. Так судом встановлено, що 16 лютого 2010 року Шевченківським районним судом м.Чернівці видано виконавчий лист, яким звернуто стягнення на предмет іпотеки, а саме квартиру [ADDRESS], в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором [PERSON], [PERSON] перед ТзОВ «Український промисловий банк» (а.с.3). 29 квітня 2011 року ухвалою Шевченківського районною суду м.Чернівці замінено сторону у виконавчому провадженні при примусовому виконанні виконавчих листів №2-231/2010 виданих 16.02.2010 року Шевченківським районним судом м. Чернівці по цивільній справі за позовом ТзОВ «Український промисловий банк» до [PERSON], [PERSON] про звернення стягнення на предмет іпотеки, а саме: замінено стягувача ТзОВ «Український промисловий банк» на стягувача ПАТ «Дельта Банк» (а.с.46). Вказана ухвала суду набрала чинності та позивачем не оскаржувалась. Статтею З7 ЦПК України передбачено, що у випадках заміни особи у відносинах, щодо яких виник спір, суд залучає правонаступника відповідної сторони на будь-якій стадії цивільного процесу. Постановою Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 20.11.2013 року вказано, що за змістом статті 512 ЦК України, статті 378 ЦПК України та статті 8 Закону України «Про виконавче провадження» у разі вибуття кредитора в зобов'язанні він замінюється правонаступником. Виходячи із цих норм, зокрема, пунктів 1, 2 частини першої статті 512 ЦК України, у разі передання кредитором своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги) чи правонаступництва (припинення юридичної особи шляхом злиття, приєднання поділу, перетворення або ліквідації, спадкування) на стадії виконання судового рішення відбувається вибуття кредитора. Така заміна кредитора відбувається поза межами виконавчого провадження у разі смерті кредитора, припинення юридичної особи чи відступлення права вимоги. У зв'язку з такою заміною кредитора відбувається вибуття цієї особи з виконавчого провадження, у зв'язку із чим припиняється її статус сторони виконавчою провадження і її заміна належним кредитором проводиться відповідно до частини п'ятої статті 8 Закону України «Про виконавче провадження», статті 378 ЦПК України за заявою заінтересованої сторони зобов'язання, якою є правонаступник, що отримав від попереднього кредитора всі права та обовязки в зобовязанні, у тому числі й право бути стороною виконавчого провадження. Таким чином в квітні 2012 року новий стягувач - ПАТ «Дельта Банк» пред'явив до [PERSON] відділу державної виконавчої служби Чернівецького МУЮ до виконання оригінал єдиного виконавчого листа по справі №2-231/2010, що підтверджується копією постанови про відкриття виконавчого провадження ВП№32210415 від 17.04.2012 року (а.с.38) та копією постанови державного виконавця про заміну сторони виконавчого провадження ВП№32210415 від 08.06.2012 року (а.с.48). Зазначені обставини не заперечували в судовому засіданні самі сторони. Порядок реалізації арештованого майна передбачено Законом України «Про виконавче провадження», Інструкцією про проведення виконавчих дій, затвердженою наказом Міністерства юстиції України від 21 квітня 2005 року № 74/5 та Тимчасовим положенням. Питання реалізації іпотечного майна регулюється також нормами Закону України «Про іпотеку». За змістом статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що згідно з цим Законом підлягають примусовому виконанню. Примусова реалізація заставленого майна як стадія виконавчого провадження є сукупністю правовідносин (урегульованих Законом України "Про виконавче провадження", ЦК України та іншими нормативно-правовими актами), які в процесі примусового виконання виникають і реалізуються між органами й посадовими особами, які здійснюють примусову реалізацію судових рішень, та особами, які беруть участь у виконавчому провадженні чи залучаються до проведення виконавчих дій відповідно до Закону. Частиною третьою статті 62 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що майно передається на реалізацію за ціною та в порядку, визначеними статтею 58 цього Закону. Відповідно до частини першої статті 58 Закону України «Про виконавче провадження» визначення вартості майна боржника проводиться державним виконавцем за ринковими цінами, що діють на день визначення вартості майна. Для оцінки за регульованими цінами, оцінки нерухомого майна, транспортних засобів, повітряних, морських та річкових суден державний виконавець залучає суб'єкта оціночної діяльності - суб'єкта господарювання, який провадить свою діяльність відповідно до Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні». Частинами другою, третьою та четвертою статті 58 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено право сторін виконавчого провадження оскаржити результати оцінки майна та порядок їх оскарження до передачі майна на реалізацію. У разі коли сторона виконавчого провадження не реалізувала своє право оскарження звіту суб'єкта оціночної діяльності в передбачений законом строк, цей звіт про оцінку майна набуває чинності і є підставою для реалізації майна з прилюдних торгів за початковою ціною, визначеною у звіті (частина п'ята статті 58, частина третя статті 62 Закону України «Про виконавче провадження», частина друга статті 43 Закону України «Про іпотеку). Пунктом 3.2 Тимчасового положення передбачено, що спеціалізована організація проводить прилюдні торги за заявкою державного виконавця, в якій зазначається початкова вартість майна, що виставляється на торги, за експертною оцінкою, та інші відомості, передбачені Інструкцією. Разом із тим відповідно до частини п'ятої статті 58 Закону України «Про виконавче провадження» звіт про оцінку майна у виконавчому провадженні вважається чинним протягом шести місяців з дня його підписання суб'єктом оціночної діяльності - суб'єктом господарювання. Після закінчення цього строку звіт втрачає чинність і оцінка майна проводиться повторно. При цьому, як роз'яснив Пленум Вищого спецiалiзованого суду України з розгляду цивiльних i кримiнальних справ у пункті 30 своєї постанови від 07 лютого 2014 № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», під час розгляду позову про визнання публічних торгів недійсними і витребування майна в особи, яка придбала його на торгах, суд має дати оцінку тому, чи є порушення, на які посилається позивач, суттєвими та чи вплинули вони на результат торгів. Отже, суд виходить з того, що у даному випадку питання про визнання недійсними результатів спірних публічних торгів у зв'язку порушеннями, на які посилається позивач, має вирішуватись в залежності від того, чи є такі порушення суттєвими та чи вплинули вони на результат торгів і чи порушені права і законні інтереси самого позивача [PERSON] внаслідок таких порушень. Судом також встановлено, що спірний предмет іпотеки був оцінений у встановленому законом порядку субєктом оціночної діяльності [PERSON] та початкова вартість квартири [ADDRESS] була визначена в розмірі 370\~648 грн. без ПДВ (а.с.15). В подальшому в ході здійснення виконавчих дій державним виконавцем описано та арештовано іпотечне майно, на яке звернуто стягнення згідно рішення суду. Вказане майно передано на реалізацію, а після того як прилюдні торги були визнані такими, що не відбулись, в порядку ст.49 Закону України «Про іпотеку» іпотекодержатель придбав предмет іпотеки за початковою ціною шляхом заліку своїх забезпечених вимог за рахунок іпотечного майна, що підтверджується актом державного виконавця про реалізацію предмету іпотеки від 02.04.2014 року (а.с.5) та копією протоколу придбання предмету іпотеки №2613115 від 30.01.2014 року (а.с.4). Відповідно до ч. 2 ст. 10 ЦПК України сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Згідно з частинами 1, 2 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Таким чином доводи позивача щодо невідповідності дій відповідачів вимогам чинного законодавства не знайшли свого підтвердження та спростовуються матеріалами справи.

Outcome: dismissed