Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-11 00:00:00

12.09.2020 року Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк», яке з 14.06.2018 року змінило назву на Акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк», звернувся суду з даним позовом, шляхом направлення засобами поштового зв`язку, який зареєстрований судом 01.10.2020 року, обґрунтовуючи тим, що відповідно до укладеного договору № б/н від 11.08.2014 року [PERSON] отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана анкета-заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua, складає між ним та Банком Договір про надання банківських послуг. Щодо встановлення та зміни кредитного ліміту банк керувався п. 2.1.1.2.3, п.2.1.1.2.4 Договору, на підставі яких відповідач при укладенні Договору дала свою згоду, щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту та його зміни (збільшення або зменшення) за рішенням та ініціативою банку. Власник картки зобов`язаний слідкувати за витратами в межах платіжного ліміту з метою запобігання виникнення овердрафту, згідно п. 1.1.1.58 Умов та правил надання банківських послуг. Позивач умови договору виконав, а саме надав відповідачу кредит у розмірі встановленому договором кредитного ліміту, який у подальшому збільшився до 10000,00 грн., а відповідач, в свою чергу, не надав своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, та іншими витратами відповідно до умов договору, порушив умови договору, чим спричинив заборгованість, яка станом на 31.08.2020 року становить 101 162 грн. 14 коп. та складається із: заборгованості за тілом кредиту - 47709,76 грн., в тому числі заборгованість за простроченим тілом кредиту - 47709,76 грн., заборгованість за нарахованими відсотками - 0,00 грн.; заборгованість за простроченими відсотками - 0,00 грн.; заборгованість за відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно ст. 625 - 17147,36 грн.; нарахованої пені - 36 305,02 грн.; нарахованої комісії - 0,00 грн. В добровільному порядку відповідач відмовляється повернути кошти, тому позивач просить суд стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором про надання банківських послуг №б/н від 11.08.2014 року в розмірі 101 162грн. 14 коп. та витрати по сплаті судового збору в розмірі 2102 грн. 03.11.2020 року було відкрито провадження у справі та призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (без виклику) сторін. 14.01.2021 року постановлено провести розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження з повідомлення (викликом) сторін. 27.01.2021 року відповідач - [PERSON] подав відзив на позовну заяву, в якому зазначив, що він не погоджується з розміром заявлених позивачем матеріально-правових вимог, обґрунтовуючи свої заперечення наступними доводами. 11.08.2014 року між ПАТ «КБ Приватбанк» та [PERSON] виникли договірні відносини щодо користування кредитними коштами в межах кредитного ліміту, встановленого банком. На підтвердження укладення кредитного договору та наявності у відповідача заборгованості за вказаним договором, позивачем надано розрахунок заборгованості за кредитним договором, копію Анкети-заяви про приєднання до Умов і правил надання банківських послуг у ПриватБанку, Витяг з Умов та правил надання банківських послуг, та Витяг з Тарифів.Однак, в Анкеті-заяві не зазначено, яку саме картку отримав відповідач та який саме кредитний ліміт було встановлено. У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розробляє підприємець, в даному випадку АТ КБ «ПриватБанк». Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, вони повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що начас укладення відповідного договору діяли саме ці Умови, а не інші. Тому, з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. Також, в разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі). В даному випадку, в анкеті-заяві позичальника від 11.08.2014 процентна ставка не зазначена, крім того, у цій заяві, підписаній сторонами, відсутні умови договору про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру.Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив у тому числі, крім тіла кредиту (сума, яку фактично отримав в борг позичальник), стягнути складові його повної вартості, зокрема заборгованість за відсотками на поточну і прострочену заборгованість за користування кредитними коштами, а також пеню за несвоєчасну сплату кредиту і процентів за користування кредитними коштами. Так, обґрунтовуючи право вимоги в цій частині, в тому числі їх розмір і порядок нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором №б/н від 11.08.2014, позивач посилався на Витяг з Тарифів та на Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку розміщені на сайті: https://privatbank.ua/ як невід`ємні частини спірного договору. Однак, позивачем не надано жодного належного доказу на підтвердження укладення Кредитного договору в розумінні вимог ст. 207 ЦК України та на підтвердження погодження з позичальником всіх істотних умов кредитного договору в розумінні вимог ст. 628 ЦКУ, ознайомлення відповідача з тарифами, правилами та умовами кредитування, про прийняття їх позичальником та засвідчення власним підписом. А тому, позовна заява не містить підтверджень, що саме ці Витяг з Тарифів та Витяг з Умов розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи Анкету-заяву, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та щодо сплати неустойки (пені, штрафів), та, зокрема, саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви, розмірах і порядках нарахування. За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин. Так, надана позивачем копія витягу з Умов та правил надання банківських послуг в Приватбанку на сайті: https://privatbank.ua/, не визнається відповідачем та не містить підпису відповідача, тому їх не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами 11.08.2014 шляхом підписання заяви-анкети. Отже, відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами, а також відповідальність у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань, тобто дійшли згоди із усіх істотних умов договору, також не можнавважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін.Крім того, зазначення в анкеті-заяві про ознайомлення відповідача з Умовами та Правилами надання банківських послуг та Тарифами банку, без ідентифікації самих умов, яктаких, що погоджені підписом відповідача, не може бути належним доказом ознайомлення та погодження відповідача саме з тією редакцією умов, на якій наполягає банк.Умови та Правила надання банківських послуг повинні містити підпис позичальника (відповідача), та саме з цього моменту такі умови є складовою частиною укладеного між сторонами кредитного договору. Також, відсутні підстави вважати, що при укладенні договору позивач дотримався вимог, передбачених ч. 2 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, про які вважав узгодженими банк. Враховуючи вищевикладене, просив відмовити у задоволенні позовних вимог в частині стягнення: 26 809,76 грн - непогашеної заборгованості за тілом кредиту; 17 147,36 грн - заборгованості за відсотками, 36 305,02 грн - нарахованої пені. 12.02.2021 року представник позивача Меркулова Валерія Валеріївна подала відповідь на відзив, в якому зазначила, що [PERSON] звернувся до АТ КБ «Приватбанк» з метою отримання банківських послуг, тому підписав анкету-заяву №б/н від 11.08.2014 року,отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. При оформленні кредиту заява на отримання кредиту, підписується повнолітньою, дієздатною особою, яким підтверджується, що позичальник ознайомлений з Умовами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою та Тарифами, позичальник підтвердила свою згоду на те, що заява, Умови та правила надання банківських послуг та Тарифи складають між ним і банком Договір про надання банківських послуг. Укладання договору здійснюється за принципом укладання між банком і клієнтом договору приєднання. Підписанням заяви позичальник приєднується до запропонованих банком Умовта правил та Тарифів, що розташовані на офіційному сайті. Тобто в даному випадку зміст кредитного договору зафіксовано в декількох документах: в заяві позичальника, Умовах та Правилах надання банківських послуг, та Тарифах. Таким чином, між банком та позичальником укладається договір у письмовій формі. Тому, укладання кредитного договору таким чином чинному законодавству України не суперечить. Тарифи - розмір винагороди за послуги Банку, є невід`ємною частиною договору. Перелік може змінюватись і доповнюватись, про що власник карти повідомляється відповідно до Умов та Правил надання банківських послуг. З моменту оформлення кредитного договору пройшло 6 років, позичальник в банк не звертався за фактом неправильного нарахування відсотків, що свідчить про те, що він знав про розмір процентних ставок і повністю з ними погодився, про що свідчить факт підписаного договору, користування кредитними грошовими засобами та погашення, які він здійснював. Як доказ підтвердження факту виконання умов кредитного договору та здійснення погашення заборгованості може служити розрахунок заборгованості, виписка по рахунку. З копії анкети-заяви вбачається, що [PERSON] висловив згоду про укладання договору шляхом отримання на своє ім`я кредитної картки «Універсальна» та особистим підписом засвідчив, що «Я згоден, що ця заява разом із Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами становить між мною та банком Договір про надання банківських послуг. Я ознайомився і згоден з Умовами та Правилами надання банківських послуг та Тарифами банку, які були наданні йому для ознайомлення в письмовому вигляді». До матеріалів позовної заяви долучено витяг з тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна 55 днів пільгового періоду» з якого чітко вбачається, що відповідачу встановлено поточну процентну ставку у розмірі 2,5 % (30,00% на рік), вказано розміри комісій та штрафів тощо. Тобто, сторонами при укладанні кредитного договору були досягнуті усі істотні умови договору. Крім того, вищезазначені Умови і Правила надання банківських послуг, а також Тарифи банку є загальнодоступною інформацією, яка розміщена у відділеннях банку та на офіційному сайті банку. Відповідач підписанням анкети-заяви позичальника приєдналась до Умов та Правил надання банківських послуг.Заява разом з Умовами та Тарифами є договором про надання банківських послуг. З виписки з карткового рахунку, чітко вбачається, що відповідачу було встановлено кредитний ліміт та вбачається, що відповідач користувалася грошима, а отже й отримав кредитну картку «Універсальна», оскільки проведення вказаних операцій є неможливим без наявності картки. З розрахунку заборгованості та наданої виписки про рух коштів чітко вбачається, що відповідач частково сплачував заборгованість за договором (погашення відображені в графі «Сума погашення за наданим кредитом»). Виписка по картковому рахунку та розрахунок заборгованості, є належними та допустимими доказами по справі.Відповідачем розрахунок заборгованості не спростований, контррозрахунок не наданий, судово-економічні експертизи по справі не призначались. Оскільки, банк надав кошти шляхом встановлення кредитного ліміту, таким чином між банком і відповідачем було укладено договір, який ніким не оспорений, а отже є всі законні підстави для стягнення заборгованості з відповідача. Відповідно до виписки по рахунку вбачається, що відповідач знімав кредитні кошти, потім частково погашав заборгованість за договором і знову користувався коштами. З розрахунку заборгованості та наданої виписки про рух коштів чітко вбачається, що відповідач активно користувався кредитним рахунком.Сторони досягли згоди і уклали кредитний договір, в якому передбачили умови сплати пені, асаме: п. 2.1.1.12.2.2, п. 2.1.1.12.6.1. Відповідно по даному договору відкрито картковий рахунок, встановлено кредитний ліміт на картку, видано картку, а сума обов`язкового мінімального щомісячного платежу залежить від суми використаного кредитного ліміту.Кредитна картка є поновлювальною кредитною лінією, тобто це кредит, що надається банком клієнту в межах встановленого ліміту заборгованості, який використовується повністю або частинами і поновлюється в міру погашення раніше виданого кредиту. Клієнт, використавши та погасивши заборгованість за кредитною лінією, може знову користуватися нею у межах строку дії картки.Розрахунок заборгованості Банку проведений автоматизованою системою станом на 31.08.2020 року і в ньому відображено та враховано всі фінансові зобов`язання боржника за умовами договору, а також здійсненні боржником платежі на його Виконання.Також, відповідач за допомогою кредитної картки неодноразово користувався сервісом «Миттєва розстрочка» згідно з п. 1.1.1.129 Умов і Правил надання банківських послуг Сервіс «Миттєва розстрочка» - це послуга Банку, яка надається держателям платіжних карток «Універсальна» та «Універсальна Gold» на умовах терміновості, платності та зворотності. Як вбачається з виписки по рахункам, відповідач неодноразово користувався сервісом "Миттєва розстрочка", після чого були оформлені переноси заборгованості з карти універсальної за допомогою вищевказаного сервісута скориставшись даною послугою, Відповідач, «обнулив» свою заборгованість за використаний кредитний ліміт, а саме встановлений кредитний ліміт став доступний до використання. У разі недостатньої кількості коштів для оплати чергового платежу, наданого по сервісу «Миттєва розстрочка», клієнт доручив банку встановити овердрафт на кредитну картку на суму необхідну для сплати чергового платежу.Оскільки під час списання чергового щомісячного платежу по Миттєвій розстрочці Відповідачем було використано всю суму кредитного ліміту, списання коштів здійснено за рахунок овердрафту, що і спричинило перевищення тіла кредиту над розміром встановленого кредитного ліміту.В матеріалах справи відсутні будь-які належні докази погашення кредитної заборгованості за договором. Тому, враховуючи норми закону та докази,приходить до висновку, що правовідносини між сторонами тривають й належним чином зобов`язання не виконані та кредитором не прийняті.Стосовно суми заборгованості, то банку необхідно додатковий час для вирішення питання, щодо суми заборгованості та зазначаємо, що банком буде підготовлено та направлено до суду уточнену позовну заяву.Враховуючи викладене, просить суд задовольнити уточнені позовні вимоги Банку в повному обсязі. 24.02.2021 року представник позивача Савіхіна Анастасія Миколаївна подала до суду заяву про зменшення позовних вимог, в якій просила стягнути з відповідача заборгованість за договором №б/н від 11.08.2014 року в розмірі 64857,12 грн., яка складається з: заборгованості за тілом кредиту - 47709,76 грн., в тому числі заборгованість за простроченим тілом кредиту - 47709,76 грн., заборгованість за відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно ст. 625 - 17147,36 грн., та стягнути судові витрати. 10.03.2021року відповідач - [PERSON] подав до суду відзив на заяву про зменшення позовних вимог, в якому зазначив, що він не погоджується із заявленим розміром заявлених позивачем матеріально-правових вимог, обґрунтовуючи свої заперечення наступними доводами. Підписанням даного відзиву на заяву про зменшення позовних вимог від 09.02.2021, відкликає заяву, викладену у відзиві на Позовну заяву, датовану 26 січня 2021 року, про те, що відповідач визнає наявність непогашеної заборгованості за кредитним договором про надання банківських послуг №б/н від 11.08.2014 за тілом кредиту в сумі 20900 грн., яка складається з наступних сум: 3000 грн., отримана 15.04.2018, 11000 грн., отримана 16.04.2018, 6900 грн., отримана 11.05.2018. Та заявляє про те, що він повністю не визнає наявність непогашеної заборгованості за кредитним договором про надання банківських послуг №б/н від 11.08.2014 за тілом кредиту, у тому числі заборгованості за простроченим тілом кредиту в сумі 47 709,76 грн., вважає наявність вказаної суми заборгованості недоведеною позивачем з огляду на наступне. Позивач на підтвердження своїх позовних вимог, з урахуванням заяви про зменшення позовних вимог від 09.02.2021 року надає: розрахунок заборгованості за договором №б/н від 11.08.2014, укладеного між АТ КБ «Приватбанк» та [PERSON] станом на 31.05.2015 року, розрахунок заборгованості за договором №б/н від 11.08.2014 року - станом на 30.09.2019 року, розрахунок заборгованості за договором №б/н від 11.08.2014- станом на 31.08.2020 року.Надані позивачем розрахунки не мають доказової сили, оскільки: по-перше, на деяких сторінках текст прочитати не вбачається можливим (шрифт тексту дуже дрібний, якість друку документу дуже погана, цифри розмиті); по-друге, розрахунок є незрозумілим для відповідача - пересічного громадянина без спеціальної економічної освіти (розрахунок надано у вигляді зведеної таблиці з уже внесеними даними, а як нараховувались ці суми, комісії, відсотки, тощо - не роз`яснено); по-третє, згідно наданого розрахунку відповідач уже погасив заборгованість за поточним тілом по кредиту на суму 273 465,90 грн., а непогашена частина заборгованості за тілом складає 47 709,76 грн., тобто за даними банку відповідач отримав кредит на суму 321 175,66 грн.!!! Ця інформація не відповідає дійсності, оскільки відповідач ніколи не отримував кредитних коштів на таку суму, і аж ніяк не міг погашати вказану заборгованість. У зв`язку з цим, відповідач вважає надані позивачем розрахунки незрозумілими, необґрунтованими й такими, що не відповідають дійсності.У всьому іншому, про що не йде мова в даному відзиві на заяву про зменшення позовних вимог від 09.02.2021, він підтримує доводи і заперечення, викладені у відзиві на позовну заяву від 26 січня 2021 року. На підставі викладеного, просив суд у задоволенні позовних вимог АТ КБ «Приватбанк» до [PERSON] , про стягнення заборгованості за кредитним договором №б/н від 11.08.2014 у розмірі 64857,12 грн., яка складається з наступного: 47709,76 грн. - заборгованість за тіломкредиту; 47709,76 грн. - заборгованість за простроченим тілом кредиту; 17147,36 грн. - заборгованість за відсотками, нарахованими на прострочений кредит згідно ст. 625, відмовити у повному обсязі. 30.03.2021 року представник позивача Меркулова Валерія Валеріївна подала відповідь на відзив відповідача від 10.03.2021року, в якому зазначила, що згідно Умов та Правил надання банківських послуг та Тарифів для погашення заборгованості по кредитним картам для клієнтів передбачений пільговий період, що діє за умови погашення боргу до 25 числа наступного місяця з дати виникнення заборгованості. Пільговий період кредитування - це установлений банком період з моменту виникнення заборгованості по кредиту, протягом якого нарахування процентів за користування кредитом проводиться за процентною ставкою 0.01% річних (п. 1.1.1.49).У разі не погашення заборгованості на протязі пільгового періоду за користування Кредитом і Овердрафтом Банк нараховує проценти в розмірі, встановленому Тарифами Банку, з розрахунку 360/365 календарних днів на рік (п. 2.1.1.12.6).Тарифи - розмір винагороди за послуги банку, є невід`ємною частиною договору. Перелік може змінюватися та доповнюватися, про що клієнт повідомляється у відповідності з цими умовами (п. 1.1.1.91).Строк та порядок погашення кредиту здійснюється шляхом внесення щомісячних мінімальних обов`язкових платежів.Розмір та строки внесення щомісячних мінімальних обов`язкових платежів зазначені в Тарифах, а саме:розмір щомісячного мінімального платежу складає 7% від суми заборгованості, але не менше 50 грн. та не більше решти заборгованості;строк внесення щомісячного платежу - до 25 числа місяця наступного зазвітним.Платіж включає плату за користування кредитом, передбачену Тарифами і частину заборгованості по кредиту (п. 2.1.1.12.4).У разі несвоєчасного або не в повному обсязі внесення щомісячного мінімального платежу сума кредиту вважається простроченою.Прострочений кредит - це кредитні кошти, які були надані клієнту та не були повернені у строк, передбачений договором (п. 1.1.1.72). Розрахунок заборгованості не є первинним документом за своєю природою, а є інформаційним документом по факту обробки фактичного операційного руху грошових коштів по рахунках кредитної угоди, а також відображує стан нарахувань в певні періоди часу.Банком надано виписку по рахунку. Банківська виписка має статус первинного документу, з якої вбачається, що відповідач знімав кредитні кошти, потім частково погашав заборгованість за договором і знову користувався кредитними коштами.Користуючись кредитними коштами, відповідачу були добре відомі і зрозумілі умови договору, а тому його твердження щодо не знання тарифів, умов та правил не відповідають дійсним обставинам справи.Протягом дії договору до програмних комплексів банку внесено ряд змін, наслідком чого стало оновлення форми розрахунку заборгованості, саме тому розрахунок який додається до позовної заяви складається з трьох частин. Розмір заборгованості за тілом кредиту в частинах розрахунках має розбіжності тому, що в першій частині зазначене тіло кредиту станом на 31.05.2015 року, в другій частині зазначене тіло кредиту станом на 30.09.2019 р., а в третій частині зазначене тіло кредиту станом на 08.02.2021 р. Оскільки після 31.05.2015 року відповідач продовжив користуватися картою як використовувати кредитні кошти, так і погашати заборгованість розмір тіла кредиту станом на 08.02.2021 р. змінилося, що відображено в третій частині розрахунку заборгованості.Також зазначаємо що посилання Відповідача на отримання неякісних копійдокументів та позовної заяви нічим не обгрунтовані, оскільки останній має право ознайомитись із матеріалами справи в суді.Згідно умов кредитного договору, а саме п. 2.1.1.3.4. кошти, отримані від клієнта для погашення заборгованості за кредитом, у разі недостатності суми здійсненого платежу для виконання зобов`язання за Договором у повному обсязі, насамперед, направляються для погашення:прострочених процентів за користування кредитом,далі - простроченої до повернення суми кредиту (тіла кредиту),далі - процентів до сплати по кредиту,далі - тіла кредиту до оплати,далі - проценти від суми неповернутого в строк кредиту згідно п. 2.1.1.2.12. Цього Договору,далі - пені згідно п. 2.1.1.8.1. цього Договору.При цьому Сторони узгодили, що у разі виникнення за кредитною карткою несанкціонованого овердрафту, що є перевищенням суми операції, здійсненої за рахунком, над сумою встановленого Банком кредитного ліміту, що обумовлений Договором із Банком і не є прогнозованим за розміром та часом виникнення, черговість, визначена абзацом 1 п. 2.1.1.3.5. цього Договору змінюється наступним чином: в першу чергу сплачуються відсотки за користування несанкціонованим овердрафтом, в другу чергу - тіло несанкціонованого овердрафту, далі - прострочені проценти за користування кредитом, далі - прострочена до повернення суми кредиту (тіла кредиту), далі - проценти до сплати по кредиту, далі - тіло кредиту до оплати,далі - проценти від суми неповернутого в строк кредиту згідно п. 2.1.1.2.12. Цього Договору,далі - пеня згідно п. 2.1.1.8.1. цього Договору.Отже, Банком розподіляються кошти у відповідності до умов кредитного договору.Тому посилання Відповідача про те, що він не був ознайомлений з умовами кредитування не має прийматись судом до уваги.Так, на даний час, відповідач належним чином свої зобов`язання за кредитним договором не виконав. Тому, враховуючи викладене, просить суд задовольнити позовні вимоги банку в повному обсязі. В судове засідання представник позивача не з`явився, про день, час та місце проведення судового засідання повідомлений належним чином, до позову додано клопотання представника позивача, за довіреністю у справі - [PERSON] , про розгляд справи у відсутності представника банку, позовні вимоги позивач підтримує та не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідач - [PERSON] , в судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, у відзиві на заяву про зменшення позовних вимог просив розгляд справи проводити у його відсутності за наявними матеріалами справи. Суд, дослідивши матеріали справи встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Одним із принципів цивільного судочинства є диспозитивність, який полягає у тому, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявленою нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. Учасник справи, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд (ст. 13 ЦПК України). Ст. 12 ЦПК України передбачено, що учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом та кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Сторони є вільними в укладанні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості ( ст. 627 ЦК України). За своєю правовою природою договір є правочином. Водночас, договір є й основною підставою виникнення цивільних прав та обов`язків ( ст. 11 ЦК України). Судом встановлено, що 11.08.2014 року між Публічним акціонерним товариством Комерційний Банк «Приватбанк» та [PERSON] був укладений договір № б/н, шляхом заповнення та підписанням анкети-заяви про приєднання до умов і правил надання банківських послуг від 11.08.2014 року, згідно якого відповідачу було надано кредит на платіжну картку, що підтверджується копією анкети-заяви (а.с.17) та не заперечується відповідачем. Тобто, з 11.08.2014 року між ПАТ «КБ Приватбанк» та [PERSON] виникли договірні відносини щодо користування кредитними коштами у межах кредитного ліміту. В анкеті-заяві зазначено, що відповідач [PERSON] погоджується з тим, що ця заява разом із Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами становить між ним та банком договір про надання банківських послуг, а також, що він ознайомився та погодився з Умовами та Правилами надання банківських послуг, які були надані йому для ознайомлення у письмовому вигляді. На підтвердження укладення кредитного договору та наявності у відповідача - [PERSON] заборгованості за вказаним договором, позивачем - АТ КБ «ПриватБанк» надано розрахунок заборгованості за кредитним договором, копію анкети-заяви про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг у Приватбанк, Витяг з Умов та правил надання банківських послуг, Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна», копію паспорта відповідача, копію паспорта відповідача. Як вбачається із довідки (а.с.16), між Публічним акціонерним товариством Комерційний Банк «Приватбанк» та [PERSON] був укладений договір №б/н, за яким надано кредитну картку: [NUMBER] - дата відкриття 11.08.2014 року, термін дії 06/18; [NUMBER] - дата відкриття 09.07.2017 року, термін дії 07/21, [NUMBER] - дата відкриття 05.04.2018 року, термін дії 07/21. Як вбачається з довідки про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної карти клієнта [PERSON] (картрахунок [NUMBER] ) (а.с. 16), старт карткового рахунку відбувся 11.08.2014 року та встановлено кредитний ліміт 2500,00 грн., 13.02.2015 року - зменшено кредитний ліміт до2000, 00 грн., 31.01.2017 року - збільшено кредитний ліміт 2100,00 грн., 10.04.2018 року - збільшено кредитний ліміт 10000,00 грн., 15.06.2019 року - зменшено кредитний ліміт 9971,19 грн., 25.06.2018 року - зменшено кредитний ліміту 5340,00 грн., 26.07.2018 року - зменшено кредитний ліміту 0,00 грн. Відповідно до частин першої, другої ст. 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. У ст. 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до частини першої ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша ст. 1048 ЦК України). Частиною другою ст. 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст. 1055 ЦК України). Згідно із частиною першою ст. 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. За змістом ст. 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розробляє підприємець, в даному випадку АТ КБ «Приватбанк». Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, вони повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці Умови, а не інші. Тому, з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. За змістом ст. 1056-1 ЦК України розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору. Відповідно до частини першої ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно зі ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. За змістом статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Частинами першою, другою статті 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Згідно із частиною першою статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 цього Кодексу. Таким чином, в разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі). Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив у тому числі, крім тіла кредиту (сума, яку фактично отримав в борг позичальник), стягнути складові його повної вартості, зокрема заборгованість за прострочену заборгованість за користування кредитними коштами, заборгованість за простроченим тілом кредиту, а також пеню і комісією за несвоєчасну сплату кредиту. Позивач, обґрунтовуючи право вимоги в цій частині, в тому числі їх розмір і порядок нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором №б/н від 11.08.2014 року, посилався на Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» та на Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в Приватбанк розміщені на сайті:www.privatbank.ua як невід`ємні частини спірного договору. І в цих Витягах з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» та з Умов та правил надання банківських послуг в Приватбанку визначені пільговий період користування коштами, процентна ставка, права та обов`язки клієнта (позичальника) і банку, відповідальність сторін, зокрема пеня за несвоєчасне погашення кредиту та/або процентів, штраф за порушення строків платежів за будь-яким із грошових зобов`язань та їх розміри і порядок нарахування, а також містяться додаткові положення, в яких зокрема визначено строк кредиту. З Витягу з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» (а.с.18) вбачається, що є такі кредитні картки: «Універсальна, 30 днів пільгового періоду», «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», «Універсальна CONTRACT», «Універсальна GOLD». Судом встановлено, що даний витяг з тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» не підписаний відповідачем та в матеріалах справи відсутні відомості, яка саме кредитна картка надавалася відповідачу та з якими умовами кредитування. Також, матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці Умови та Правила розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи анкету-заяву про приєднання до умов та Правил надання банківських послуг Приватбанк, а також те, що вказаний документ на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та щодо сплати неустойки (пені, штрафів), та, зокрема саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви розмірах і порядках нарахування. Крім того, роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, що підтверджено й у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (провадження № 6-16цс15) і не спростовано позивачем при розгляді вказаної справи. Отже, в даному випадку, також неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України за змістом якої - договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ «Приватбанк» в період - з часу виникнення спірних правовідносин (11серпня 2014 року) до моменту звернення до суду із вказаним позовом (12вересня 2020 року), тобто кредитор міг додати до позовної заяви Витяг з Умов у будь-якої редакції, що найбільш сприятлива для задоволення позову. За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, наданий банком Витяг з Умов не може розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин. Згідно вимог ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом. Надана позивачем копія витягу з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанк на сайті: privatbank.uа, не визнається відповідачем та не містить його підпису, тому їх не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами 11серпня 2014 року шляхом підписання анкети-заяви. Тобто, відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами, а також відповідальність у вигляді пені за порушення термінів виконання договірних зобов`язань, тобто дійшли згоди із усіх істотних умов договору, також не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін. Кім того, зазначення в анкеті-заяві про ознайомлення відповідача з Умовами та Правилами надання банківських послуг та Тарифами банку, без ідентифікації самих умов, як таких, що погоджені підписом відповідача, не може бути належним доказом ознайомлення та погодження відповідача саме з тією редакцією умов, на якій наполягає банк. Слід зазначити, що Умови та Правила надання банківських послуг повинні містити підпис позичальника (відповідача), та саме з цього моменту такі умови є складовою частиною укладеного між сторонами кредитного договору. Аналогічна позиція висловлена в правових висновках, що викладені в ухвалах Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (№6-16цс15) та від 22 березня 2017 року (6-2320цс16). В Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу; закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй, що прямо передбачено у статті 8 Конституції України. Відповідно до частини четвертої статті 42 Конституції України держава захищає права споживачів. Згідно з частиною першою статті 1 ЦК України цивільні відносини засновані на засадах юридичної рівності, вольного волевиявлення та майнової самостійності їх учасників. Основні засади цивільного законодавства визначені у статті 3 ЦК України. Свобода договору є однією із загальних засад цивільного законодавства, що передбачено у пункті 3 частини першої статті 3 ЦК України. Одним із основоположних принципів цивільного судочинства є справедливість, добросовісність та розумність, що передбачено у пункті 6 частини першої статті 3 ЦК України. Тобто, дії учасників цивільних правовідносин мають відповідати певному стандарту поведінки та характеризуватися чесністю, відкритістю та повагою до інтересів іншої сторони чи сторін договору. У частинах першій, третій ст. 509 ЦК України вказано, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. У даному випадку договірні правовідносини виникли між банком та фізичною особою - споживачем банківських послуг (частина перша статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів»). Згідно з п. 22 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про захист прав споживачів» споживач - фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника. У пункті 19 Резолюції Генеральної Асамблеї ООН «Керівні принципи для захисту інтересів споживачів», прийняті 09 квітня 1985 року №39/248 на 106-му пленарному засіданні Генеральної Асамблеї ООН зазначено, що споживачі повинні бути захищені від таких контрактних зловживань, як односторонні типові контракти, виключення основних прав в контрактах і незаконні умови кредитування продавцями. З урахуванням основних засад цивільного законодавства та необхідності особливого захисту споживача у кредитних правовідносинах, суд зауважує, що пересічний споживач банківських послуг з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності, не може ефективно здійснити свої права бути проінформованим про умови кредитування за конкретним кредитним договором, який укладений у вигляді заяви про надання кредиту та Умов та правил надання банківських послуг, оскільки Умови та правила надання банківських послуг це значний за обсягом документ, що стосується усіх аспектів надання банківських послуг та потребує як значного часу, так і відповідної фахової підготовки для розуміння цих правил тим більше співвідносно з конкретним видом кредитного договору. Тому, відсутні підстави вважати, що при укладенні договору з [PERSON] АТ КБ «ПриватБанк» дотримався вимог, передбачених ч. 2 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, про які вважав узгодженими банк. Інший висновок не відповідав би принципу справедливості, добросовісності та розумності та уможливив покладання на слабшу сторону - споживача невиправданий тягар з`ясування змісту кредитного договору. Саме до такого правового висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду в постанові від 03 липня 2019 року по справі №342/180/17, вказані висновки є обов`язковими для судів першої, апеляційної інстанції. Як вбачається з матеріалів справи, 11.08.2014 року відповідачу [PERSON] був встановлений та виданий кредитний ліміт на картковий рахунок в розмірі 2500,00 грн., який 10.04.2018 року було збільшено до 10000,00 грн., та відповідач користувався картковим рахунком та кредитними коштами, що також підтверджується випискою по рахунку (а.с. 53-70). Із розрахунку, який банк надав до позову (а.с.6-14) вбачається, що з 01.06.2015 року по 30.09.2019 року відповідач сплатив заборгованість за тілом кредиту - 273466,90 грн., сплатив заборгованість за простроченим тілом кредиту - 644,49 грн., сплатив заборгованість по пені - 139,78 грн. Також, з наданого розрахунку (а.с. 14), вбачається, що заборгованість за договором станом на 31.08.2020 року становить 101 162 грн. 14 коп. та складається з: заборгованості за тілом кредиту - 47709,76 грн., в тому числі заборгованість за простроченим тілом кредиту - 47709,76 грн., заборгованість за нарахованими відсотками - 0,00 грн.; заборгованість за простроченими відсотками - 0,00 грн.; заборгованість за відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно ст. 625 - 17147,36 грн.; нарахована пеня - 36 305,02 грн.; нараховано комісії - 0,00 грн.. А вже з розрахунку наданого позивачем до заяви про зменшення позовних вимог (а.с. 112-120), вбачається, що заборгованість за договором станом на 09.02.2021 року становить в розмірі 64857,12 грн., яка складається з: заборгованості за тілом кредиту - 47709,76 грн., в тому числі заборгованість за простроченим тілом кредиту - 47709,76 грн., заборгованість за відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно ст. 625 - 17147,36 грн. та 23.10.2020 року божником було погашено 36 305,02 грн. пені. Однак, щодо вимоги про стягнення з відповідача суми 17147,36 грн., як відсотки нараховані на прострочений кредит згідно ч. 2 ст. 625 ЦК України, то слід зазначити, що Умовами і Правилами надання банківських послуг у Приватбанк, які були надані на погодження відповідачу в 2014 році, не було передбачено нарахування відсотків, починаючи з 181-го дня з моменту порушення зобов`язання від суми неповернутого в строк кредиту. Так, позивач в позовній заяві посилається на те, що з 01.03.2019 року почав діяти п.2.1.1.2.12 Умов та правил, тобто сторони дійшли згоди, що в разі порушення зобов`язань щодо повернення кредиту, починаючи з 181-го дня з моменту порушення зобов`язань клієнта з погашення кредиту, клієнт зобов`язується сплатити на користь банку заборгованість по кредиту, а також проценти від суми неповернутого в строк кредиту, які у відповідності до ч. 2 ст. 625 ЦК України встановлюються за домовленістю сторін у процентах від простроченої суми заборгованості в розмірі: 86,4% - для картки «Універсальна», 84,0 % - для картки «Універсальна голд». Із розрахунку (а.с.120) вбачається, що відсотки за ч. 2 ст. 625 ЦК України нараховувались виходячи із процентної ставки 86,4% річних, починаючи з 01.10.2019 року по 01.03.2020 року, однак у розрахунку не зазначено з якого розміру прострочення платежу нараховані річні 3%, відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України, за який період прострочення виконання грошового зобов`язання. Однак, в матеріалах справи відсутні докази погодження відповідачем змін до Умов і Правил надання банківських послуг у Приватбанк, а згідно редакції Умов та правил від 11.08.2014 року, які, як зазначає, погодив відповідач, та які приєднані до матеріалів справи, не вбачаються умови про нарахування процентів в розмірі від простроченої суми заборгованості 86,4% - для картки «Універсальна». При цьому не надано доказів про ознайомлення відповідача з такими змінами та підписання даних змін. Всі додаткові умови, чи зміни до договору мають бути погоджені обома сторонами договору. Розрахунок заборгованості, на думку суду, сам по собі не може бути належним та допустимим доказом її наявності та розміру, оскільки нічим не підтверджується і його правильність неможливо перевірити. Так, доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно із вказаною нормою закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це не можливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. За пунктом 62 Постанови Правління Національного банку України «Про затвердження Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України» від 04.07.2018 № 75, виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту. Тому, суд критично оцінює доводи позивача щодо обґрунтування заборгованості, також, позивач не надав суду жодного доказу у підтвердження розрахунку відсотків за ст. 625 ЦК України, та в розмірі 86,4 %, а наданих до матеріалів справи доказів недостатньо для того, щоб суд мав можливість вирахувати розмір вказаних відсотків. Крім цього, варто зауважити, що розрахунок заборгованості оформлений не належним чином, в ньому не зазначено прізвища посадової особи, яка має право складати такий розрахунок, підпису цієї особи та печатки банку, що не відповідає нормативним вимогам до оформлення документів, закріплених в ДСТУ 4163-2003 «Вимоги до оформлення документів», затверджених наказом Держспоживстандарту України №55 від 17.04.2003 року. Тому, суд не приймає даний доказ наданий позивачем з підстав, які були зазначені вище, оскільки зазначена в ньому інформація не пояснює природу виникнення у відповідача боргу в розмірі 64857,12 грн., враховуючи погашення заборгованості тільки по тілу кредиту в розмірі 273466,90 грн. та по пені в розмірі 36 305,02 грн. та встановлений кредитний ліміт в розмірі 10000,00 грн.. Згідно ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ст. 77 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Згідно із ч. 2 ст. 78 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Відповідно до ст. 79 ЦПК України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи , а достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Даючи оцінку встановленим обставинам, дослідивши наявні у справі докази, з`ясувавши обставини, на які посилався позивач, як на підставу вимог, а відповідач як на підставу своїх заперечень, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок наявних у справі доказів у їх сукупності, з врахуванням засад розумності і справедливості, суд приходить до висновку, що позовні вимоги не підлягають до задоволення. Обґрунтовуючи судове рішення, суд приймає до уваги вимоги ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» відповідно до якої суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини, зазначені в рішенні у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (RuizTorija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, №303А, п.2958, згідно з яким Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення. Відповідно до п.2 ч.2 ст.141 ЦПК України, у разі відмови в позові судові витрати покладаються на позивача.

Outcome: dismissed