Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-23 00:00:00

У червні 2020 року до суду надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] , третя особа: Дарницький районний у місті Києві відділ державної реєстрації актів цивільного стану Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) про оспорювання батьківства та виключення відомостей про батька з актового запису про народження дитини. Позов обґрунтований наступними обставинами. Наприкінці грудня 2016 року, позивач по справі - [PERSON] , познайомилася з відповідачем по справі [PERSON] . Так через деякий час, [PERSON] , будучи вже вагітною, зібравши свої особисті речі, за пропозицією [PERSON] переїхала жити до нього в місто Київ та почала проживати разом з ним однією сім`єю без реєстрації шлюбу. Вже на той період, позивач по справі була вагітна. Шлюб між сторонами не був зареєстрований. Під час спільного проживання, у позивача народилася дитина - дочка, [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серія [NUMBER] від 11 квітня 2017 року, актовий запис про народження №1061 від 11 квітня 2017 року, здійснений Дарницьким районним у місті Києві відділом державної реєстрації актів цивільного стану ГТУЮ у місті Києві. Так, за згодою позивача, у вказаному актовому записів про народження дитини. її батьком було вказано [PERSON] , котрий за позицією сторони позивача не є біологічним батьком дитини. Проте, протягом останнього часу сімейне життя між сторонами поступово погіршувалося, що в кінцевому результаті призвело до фактичного припинення між ними фактичних сімейних відносин. Кожен зі сторін мав діаметрально протилежні погляди на шлюб та сім`ю. Сторони нехтували сімейними цінностями, між сторонами постійно виникали сварки, що впливає на емоційний стан позивача і кожен раз спричиняли душевні страждання. Вказані обставини вплинули на зміну місця проживання позивача з дитиною, які почали проживати за адресою: [ADDRESS] . Відтак, зважаючи на обставини викладені у позові, оскільки відповідач не є генетичним та біологічним батьком дитини позивач просить задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. Ухвалою суду від 25.06.2020 відкрито провадження у справі, розгляд справи призначено в порядку загального позовного провадження в підготовче судове засідання з викликом сторін на 15.09.2020. Ухвалою суду від 15.09.2020 клопотання представника позивача про призначення судової молекулярно-генетичної експертизи в цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] , третя особа: Дарницький районний у місті Києві відділ державної реєстрації актів цивільного стану Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) про оспорювання батьківства та виключення відомостей про батька з актового запису про народження дитини - задоволено. Призначено по справі за позовом [PERSON] до [PERSON] , третя особа: Дарницький районний у місті Києві відділ державної реєстрації актів цивільного стану Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) про оспорювання батьківства та виключення відомостей про батька з актового запису про народження дитини судову молекулярно-генетичну експертизу, на вирішення якої поставити наступне питання: чи є [PERSON] , РНОКПП [NUMBER] біологічним батьком [PERSON] , [INFO] ? Проведення експертизи доручено експертам КЗ «Київського міського клінічного бюро судово-медичної експертизи» (адреса: 01000, м. Київ, вул. Докучаєвська, буд.4), попередивши експерта про кримінальну відповідальність за ст.ст.384,385 КК України. 31.12.2019 матеріали справи повернуті до суду в зв`язку з неможливістю виконання ухвали про призначення експертизи. 15.01.2021 представником позивача подано клопотання до суду про застосування наслідків ухилення від експертизи, передбачених ст. 109 ЦПК України. 04.02.2021 ухвалою підготовчого судового засідання розгляд справи призначено по суті. Позивач надала до суду заяву про розгляд справи без її участі. Відповідач в судове засідання не з`явився, про розгляд справи повідомлений в установленому законом порядку. Відзив на позов не надав. Заяв про участь у розгляді справи не надійшло. Представник третьої особи надав суду заяву про розгляд справи без його участі. Суд вивчивши заяви сторін, дослідивши матеріали справи, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Статтею 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод передбачено, що ніщо не перешкоджає особі добровільно відмовитись від гарантій справедливого судового розгляду у однозначний або у мовчазний спосіб. Проте для того, щоб стати чинною з точки зору Конвенції, відмова від права брати участь у судовому засіданні повинна бути зроблена у однозначний спосіб і має супроводжуватись необхідним мінімальним рівнем гарантій, що відповідають серйозності такої відмови. До того ж, вона не повинна суперечити жодному важливому громадському інтересу рішення ЄСПЛ (Hermi проти Італії, § 73; Sejdovic проти Італії § 86). Принцип захисту судом порушеного права особи будується при встановленні порушення такого права. Так, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч.1 ст. 15 ЦК України). Правом звернення до суду за захистом наділена особа, права якої порушені, невизнані або оспорені (ст. 3 ЦПК України). За положенням ст. 4 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Відповідно до ст. 16 ЦК України особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового права або майнового права та інтересу у визначені цією статтею способи. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Судом встановлено, що сторони не перебували в зареєстрованому шлюбі. [INFO] позивач народила дитину, - дочку, [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серія [NUMBER] від 11 квітня 2017 року, актовий запис про народження №1061 від 11 квітня 2017 року, здійснений Дарницьким районним у місті Києві відділом державної реєстрації актів цивільного стану ГТУЮ у місті Києві. У вказаному актовому записів про народження дитини її батьком було вказано [PERSON] . Звертаючись до суду з заявленим позовом позивач вказує на те, що відповідач не є біологічним батьком дитини. Позивач почала проживати з відповідачем коли була вагітна. Відповідачем відзиву на позов не надано. Ухвалою суду від 15.09.2020 по справі призначено судову молекулярно-генетичну експертизу, на вирішення якої поставити наступне питання: чи є [PERSON] , РНОКПП [NUMBER] біологічним батьком [PERSON] , [INFO] ? Проведення експертизи доручено експертам КЗ «Київського міського клінічного бюро судово-медичної експертизи» (адреса: 01000, м. Київ, вул. Докучаєвська, буд.4), попередивши експерта про кримінальну відповідальність за ст.ст.384,385 КК України. 31.12.2019 матеріали справи повернуті до суду в зв`язку з неможливістю виконання ухвали про призначення експертизи. 15.01.2021 представником позивача подано клопотання до суду про застосування наслідків ухилення від експертизи, передбачених ст. 109 ЦПК України. Зважаючи на процесуальну поведінку сторони відповідача, який ухилився від проведення судової молекулярно-генетичну експертизи, з метою забезпечення прав позивача, суд застосовує положення статті 109 ЦПК України, визнавши факт для з`ясування якого експертиза була призначена, а саме те, що відповідач не являється батьком [PERSON] , [INFO] . Так, відповідно до статті 109 ЦПК України у разі ухилення учасника справи від подання експертам необхідних матеріалів, документів або від іншої участі в експертизі, якщо без цього провести експертизу неможливо, суд залежно від того, хто із цих осіб ухиляється, а також яке для них ця експертиза має значення, може визнати факт, для з`ясування якого експертиза була призначена, або відмовити у його визнанні. При цьому суд враховує прецедентну практику Європейського суду з прав людини, яка виходить з того, що реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух. Таким чином, під час розгляду справи судом позивачем доведено той факт, що відповідач не являється батьком [PERSON] , [INFO] . У разі доведення відсутності кровного споріднення між особою, відповідно до ч.2 ст.136 СК України, яка записана батьком, та дитиною суд постановляє рішення про виключення відомостей про особу як батька дитини з актового запису про її народження. Враховуючи наведене, суд вважає, що вимоги позивача доведені, обставини, викладені у позовній заяві, підтверджуються наявними в матеріалами справи доказами, й визнані відповідачем, зважаючи на його процесуальну поведінку під час розгляду справи, відмовившись від проведення експертизи, а відтак є всі законні підстави для їх задоволення; обставини, що спростовують позовні вимоги, судом не встановлені. Відповідно до п.11 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15.05.2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» для вимог чоловіка про виключення відомостей про нього як батька з актового запису про народження дитини позовної давності не встановлено. Подавши свої докази, сторони реалізували своє право на доказування і одночасно виконали обов`язок із доказування, оскільки ст.81 ЦПК України закріплює правило, за яким кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обов`язок із доказування покладається також на осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси (ст.43 ЦПК України). Тобто, процесуальними нормами встановлено як право на участь у доказуванні, так і обов`язок із доказування обставини при невизнані них сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Крім того, суд безпосередньо не повинен брати участі у зборі доказового матеріалу. Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п.1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доспупності правосуддя та справедливого судового розгляду, кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, у тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух. Зокрема, Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи ("Проніна проти України", N 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18.07.2006). Відповідно до пункту 1 статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права. Приймаючи до уваги предмет даного спору, викладені у наданих доказах обстаивни, позовні вимоги є такими, що підлягають задоволенню. На підставі викладеного, ст. 136 Сімейного кодексу України, Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15.05.2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», та

Outcome: approved