Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-11 00:00:00

Позивач - ПАТ «Дельта Банк» звернувся з позовом до [PERSON] про звернення стягнення на предмет іпотеки, в якому просить в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором 2619/0208/88-005 від 26.02.2008р. звернути стягнення на предмет іпотеки, а саме - на квартиру [ADDRESS] загальною площею 27,9 кв.м., житловою площею 15, 4 кв.м., що належить [PERSON] і визнати за Публічним акціонерним товариством «Дельта Банк» право власності на зазначену квартиру. Позовні вимоги обґрунтовані наступним. 26.02.2008 року між Публічним акціонерним товариством «ТАС-Комерцбанк», правонаступником якого у подальшому став ПАТ «Сведбанк», та [PERSON] був укладений кредитний договір №2619/0208/88-005, згідно з умовами якого Банк надав Позичальнику кредитні кошти у розмірі 30 000 дол. США з розрахунку 11,9 % річних за користування кредитом на строк з 26.02.2008 року по 26.02.2018 року. Банк свої зобов'язання за Кредитним договором повністю виконав, надавши відповідачеві кредит, в розмірі та строки передбачені кредитним договором. 25.05.2012 року між Публічним акціонерним товариством «Сведбанк» та Публічним акціонерним товариством «Дельта Банк» було укладено Договір купівлі-продажу прав вимоги, відповідно до якого в порядку, обсязі та на умовах, визначених даним Договором, ПАТ «Сведбанк» передає (відступає) ПАТ «Дельта Банк» права вимоги за кредитними та забезпечувальними договорами, внаслідок чого ПАТ «Дельта Банк» замінює ПАТ «Сведбанк» як кредитора (стає новим кредитором) у зазначених зобов'язаннях, а внаслідок передачі від ПАТ «Сведбанк» до ПАТ «Дельта Банк» прав вимоги до боржників, до ПАТ «Дельта Банк» переходить (відступається) право вимоги (замість ПАТ «Сведбанк») від боржників повного, належного та реального виконання обов'язків за кредитними та забезпечувальними договорами. Таким чином, з 25.05.2012р. ПАТ «Дельта Банк» набув статус нового кредитора щодо відповідача згідно ст.ст. 512, 513, 514, 516, 517 ЦК України. Відповідно до ч. 1 ст. 516 ЦК України заміна кредитора у зобов'язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. З метою забезпечення виконання грошових зобов'язань за вказаним кредитним договором іпотекодавець [PERSON] за договором іпотеки №2619/0208/88-005-Z-1 від 26.02.2008р. передав в іпотеку ПАТ «ТАС-Комерцбанк» нерухоме майно, яким є квартира[ADDRESS] загальною площею 27,9 кв.м., житловою площею 15, 4 кв.м. Відповідно до ст. 33 Закону України «Про іпотеку», звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. Відповідно до ст. 7 Закону України «Про іпотеку», за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов'язанням у повному обсязі або в частині.. Відповідно ч. 1 ст. 33 Закону України «Про іпотеку», у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Позичальник умови кредитного договору належним чином не виконує, про що неодноразово повідомлявся, в тому числі, й шляхом направлення письмової вимоги про виконання зобов'язань згідно умов кредитного договору. Оскільки зобов'язання за кредитним договором відповідачем не виконані, а станом на 31.07.2015 року за відповідачем наявна заборгованість у сумі 108 693, 40 грн., новий кредитор - ПАТ «Дельта банк» має право вимагати виконання зобов'язання на свою користь, у тому числі, в рахунок виконання основного зобов'язання звернути стягнення на предмет іпотеки шляхом набуття (передачі) предмету іпотеки у власність згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі у порядку, передбаченому ст.ст. 36, 37 ЗУ «Про іпотеку». Підтримавши позов з наведених вище підстав, представник позивача просив його задовольнити, направивши до суду письмову заяву, а також просив розглянути справу у його відсутність, не заперечуючи проти ухвалення заочного рішення. Відповідач в судові засідання не з'явилася, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, - відповідно до вимог ст. 74 ЦПК України вважається належним чином повідомленим про час і місце судових засідань, що підтверджується наявними в матеріалах справи доказами. Згідно ст. 224 ЦПК України, суд, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки, може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. За згодою представника позивача суд ухвалив про заочний розгляд справи. Суд, дослідивши матеріали справи, дійшов до висновку про задоволення позову, виходячи з наступного. З наявних у справі доказів судом встановлено наступне. 26.02.2008 року між Публічним акціонерним товариством «ТАС-Комерцбанк», правонаступником якого у подальшому став ПАТ «Сведбанк», та [PERSON] був укладений кредитний договір №2619/0208/88-005, згідно з умовами якого Банк надав Позичальнику кредитні кошти у розмірі 30 000 дол. США з розрахунку 11,9 % річних за користування кредитом на строк з 26.02.2008 року по 26.02.2018 року. Банк свої зобов'язання за Кредитним договором повністю виконав, надавши відповідачеві кредит, в розмірі та строки передбачені кредитним договором. 25.05.2012 року між Публічним акціонерним товариством «Сведбанк» та Публічним акціонерним товариством «Дельта Банк» було укладено Договір купівлі-продажу прав вимоги, відповідно до якого в порядку, обсязі та на умовах, визначених даним Договором, ПАТ «Сведбанк» передає (відступає) ПАТ «Дельта Банк» права вимоги за кредитними та забезпечувальними договорами, внаслідок чого ПАТ «Дельта Банк» замінює ПАТ «Сведбанк» як кредитора (стає новим кредитором) у зазначених зобов'язаннях, а внаслідок передачі від ПАТ «Сведбанк» до ПАТ «Дельта Банк» прав вимоги до боржників, до ПАТ «Дельта Банк» переходить (відступається) право вимоги (замість ПАТ «Сведбанк») від боржників повного, належного та реального виконання обов'язків за кредитними та забезпечувальними договорами. Таким чином, з 25.05.2012р. ПАТ «Дельта Банк» набув статус нового кредитора щодо відповідача згідно ст.ст. 512, 513, 514, 516, 517 ЦК України. Відповідно до ч. 1 ст. 516 ЦК України заміна кредитора у зобов'язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. З метою забезпечення виконання грошових зобов'язань за вказаним кредитним договором іпотекодавець [PERSON] за договором іпотеки №2619/0208/88-005-Z-1 від 26.02.2008р. передав в іпотеку ПАТ ТАС-Комерцбанк» нерухоме майно, яким є квартира[ADDRESS] загальною площею 27,9 кв.м., житловою площею 15, 4 кв.м. Відповідно до ст. 36 Закону України «Про іпотеку», сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється, зокрема, згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі. Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, визначає можливий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону. Договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками, може передбачати, зокрема, передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання у порядку, встановленому статтею 37 цього Закону. Згідно ст. 37 Закону України «Про іпотеку», Іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Як роз'яснено у п. 39 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 30 березня 2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», з урахуванням положень частини третьої статті 33, статті 36, частини першої статті 37 Закону України "Про іпотеку" іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання. У зв'язку з наведеним суди мають виходити з того, що з урахуванням цих норм права не виключається можливість звернення стягнення на предмет іпотеки в такий спосіб і набуття іпотекодержателем права власності на нього за рішенням суду, оскільки цими нормами передбачено задоволення вимог іпотекодержателя шляхом набуття права власності на предмет іпотеки, яке ототожнюється зі способом звернення стягнення, якщо його передбачено договором. Тому в разі встановлення такого способу звернення стягнення на предмет іпотеки в договорі іпотекодержатель на підставі частини другої статті 16 ЦК має право вимагати застосування його судом. Поряд з цим відповідно до ч. 3 ст. 24 Закону України «Про іпотеку», правочин про відступлення прав за іпотечним договором підлягає нотаріальному посвідченню. Відомості про таке відступлення підлягають державній реєстрації у встановленому законодавством порядку. Згідно зі ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Позивачем не надано суду належних та допустимих доказів відступлення прав за іпотечним договором, оскільки суду не надано на нотаріально посвідченого договору відступлення прав за іпотечним договором, ні доказів його реєстрації, ні витягу з Єдиного державного реєстру іпотек, яким би підтверджувалася перереєстрація іпотекодержателя з ПАТ «Сведбанк» на ПАТ «Дельта Банк» щодо іпотечного договору, іпотекодавцем в якому є [PERSON] Як роз'яснено в п. 41 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 30 березня 2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», при вирішенні спору про звернення стягнення на предмет іпотеки суд має дати оцінку співмірності суми заборгованості за кредитом та вартості іпотечного майна, якщо допущене боржником або іпотекодавцем, якщо він є відмінним від боржника, порушення основного зобов'язання чи іпотечного договору не завдає збитків іпотекодержателю і не змінює обсяг його прав. Оскільки вказане положення закону є оціночним, то суд має належним чином його мотивувати, співставити обставини зі змістом цього поняття, визначитись, чи не суперечить його застосування загальному змісту та призначенню права, яким урегульовано конкретні відносини (зокрема, про право на першочергове задоволення вимог за рахунок предмета застави), та врахувати загальні засади цивільного законодавства - справедливість, добросовісність та розумність. У даній справі убачається не співмірність зазначеної позивачем суму заборгованості та вартості іпотечного майна, на яке він просить звернути стягнення, яка у чотири рази перевищує заявлену позивачем суму боргу за договором кредиту (сума боргу за кредитним договором - 108 693, 40 грн., визначена сторонами в іпотечному договорі вартість предмету іпотеки - 441 723, 00 грн., а доказ на підтвердження ринкової вартості предмета іпотеки на час розгляду справи суду не наданий взагалі). Враховуючи наведені обставини, суд дійшов до висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову про звернення стягнення на предмет іпотеки. На підставі наведеного та

Outcome: dismissed