Jurisdiction: civil
Date: 2020-07-15 00:00:00

[PERSON] (далі - позивач) звернувся до суду з позовом до [PERSON] (далі - відповідачка), в якому просить змінити спосіб стягнення аліментів та їх зменшення, та визначити стягнення аліментів у твердій грошовій сумі 1200,00 грн., але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. В обґрунтування позову зазначив, що у 2013 році відповідачка звернулась до суду з позовною заявою про стягнення аліментів на утримання їх неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] . 29.08.2013 набрало чинності рішення Вовчанського районного суду Харківської області, відповідно до якого позивачу присуджено сплату аліментів у вигляді 30 відсотків всіх видів заробітку (доходу), але не менше ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 09.07.2013 і до досягнення дитиною повноліття. Як батько дитини позивач приймає участь у вихованні та утриманні сина вчасно та у повному обсязі, крім того, поза сплати аліментів він приймає участь у матеріальному плані лікування сина, купує одяг та інше. З початку 2019 року по теперішній час позивач є тимчасово безробітним, тому його дохід суттєво змінився у гірший бік. Оскільки позивач є безробітним, йому було розраховано суму аліментів з розрахунку середньомісячної заробітної плати по регіону, сплаті підлягає сума приблизно 2440,00 грн. Ця сума була нарахована з червня 2019 року, саме тому склався борг на суму більше ніж 10000,00 грн. Він не може сплачувати таку суму аліментів, оскільки його матеріальне становище значно погіршилось. Також у позивача на утриманні знаходиться дитина від попереднього шлюбу [PERSON] , [INFO] , яка проживає разом з ним та знаходиться на повному його утриманні. Крім того, наприкінці 2018 року у позивача стався інфаркт міокарда та кардіосклероз, внаслідок чого він витрачає великі кошти на лікування. 14.05.2020 до суду від відповідачки [PERSON] надійшов відзив на позовну заяву, у якому вона заперечує проти позову. В обґрунтування заперечень зазначено, що позивачем не надано доказів на підтвердження того факту, що ним сплачуються грошові кошти на утримання сина понад призначений розмір аліментів, він офіційно перебуває на обліку у центрі зайнятості, аліменти позивачем сплачуються нерегулярно, а саме в червні та серпні місяці 2019 року він зовсім не сплачував аліменти, а в інші місяці в 2019 році сплачував аліменти у розмірі менше прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку. Щодо стану здоров`я позивача, то ним надано виписку з медичної картки, датовану 07.12.2018, даних про його стан здоров`я станом на травень 2020 року не надано. Також відсутня інформація про те, що йому встановлена група інвалідності або є погіршення стану здоров`я на теперішній час. Щодо посилання позивача на зміну матеріального стану та укладання позивачем договору позики від 11.03.2020, то відповідач вважає даний договір удаваним правочином, спеціально укладеним для введення суду в оману щодо нібито неспроможності сплачувати аліменти та приховування дійсного матеріального стану позивача. Представник позивача - адвокат Цой Д.А. в судовому засіданні позовні вимоги та доводи, викладені в позові, підтримав в повному обсязі. Відповідачка [PERSON] в судовому засіданні проти задоволення позову заперечувала з підстав, зазначених у відзиві на позовну заяву. Суд, заслухавши пояснення сторін та їх представників, дослідивши матеріали справи, встановив наступні факти та відповідні ним правовідносини. Сторони є батьками неповнолітнього [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого Відділом реєстрації актів цивільного стану по м. Харкову № 2 Харківського міського управління юстиції від 11.09.2007 (а. с. 27). Згідно копії постанови про відкриття виконавчого провадження від 29.10.2013, державним виконавцем відділу державної виконавчої служби Вовчанського районного управління юстиції Дудкою А.С. відкрито виконавче провадження за виконавчим листом № 643/10081/13-ц, виданим 14.10.2013 Вовчанським районним судом Харківської області про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліментів на утримання сина [PERSON] , [INFO] , в розмірі 30 відсотків всіх видів заробітку (доходу), але не менше ніж 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 09.07.2013 і до досягнення дитиною повноліття (а.с. 3). Відповідно до копії довідки, виданої Вовчанським РВ ДВС, заборгованість за аліментами у [PERSON] за період з червня 2019 року по лютий 2020 року складає 10910,46 грн. (а.с. 4). Згідно копії договору позики від 11.03.2020, позикодавець [PERSON] передав позичальнику [PERSON] у борг грошові кошти у розмірі 11500,00 грн., цільове призначення грошових коштів - сплата заборгованості за аліментами (а.с. 5). Відповідно до копії квитанції № 0.0.1645829703.1 від 12.03.2020, [PERSON] сплачено заборгованість по аліментам за період з 06.2019 по 02.2020 у розмірі 10910,46 грн. (а.с. 6). Відповідно до копії заяви від 01.06.2019, [PERSON] претензій на 01.06.2019 по сплаті аліментів до [PERSON] не має (а.с. 29). Згідно копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого Старосалтівською селищною радою Вовчанського району Харківської області 14.11.2020, батьками [PERSON] , [INFO] , є батько [PERSON] , мати [PERSON] (а.с. 7). Відповідно до довідки Старосалтівського професійного аграрного ліцею, [PERSON] , [INFO] , є учнем Старосалтівського професійного аграрного ліцею і навчається на третьому курсі з 01.09.2017 за професією кухар-кондитер (а.с. 8). Згідно копії виписки № 4774 із медичної картки стаціонарного хворого, виданої Національним інститутом терапії імені Л.Т. Малої, хворий [PERSON] , [INFO] , знаходився на стаціонарному лікуванні у відділенні ІБС з 22.11.2018 по 07.12.2018 з діагнозом: нестабільна стенокардія - прогресуюча стенокардія напруження, постінфарктний високий передньо-боковий інфаркт міокарда без зубця Q), кардіосклероз (а.с. 9-10). Відповідно до копії свідоцтва про право власності, виданого на підставі рішення Старосалтівської селищної ради 22.08.2000 за № 109, [PERSON] на праві приватної власності належить житловий будинок, розташований за адресою: [ADDRESS] (а.с. 23). Згідно Державного акту на право власності на землю, виданого Старосалтівською селищною радою від 21.04.2001, зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 461, [PERSON] передана у приватну власність земельна ділянка площею 0,22 гектарів за адресою: [ADDRESS] (а.с. 24). Відповідного до копії відповіді на звернення МВС України, за позивачем [PERSON] (ІПН [NUMBER] ) зареєстрований транспортний засіб MERCEDES-BENZ VITO 111 CDI з 01.09.2016 (а.с. 26). Згідно заяви [PERSON] від 22.05.2020, посвідченої приватним нотаріусом Вовчанського районного нотаріального округу Харківської області, яка зареєстрована в реєстрі за № 556, неповнолітній [PERSON] , [INFO] , навчається в Старосалтівському професійному ліцеї, проживає разом зі своїм батьком [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , та знаходиться на повному його утриманні (а.с. 28). Відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Згідно ч. 1 ст. 184 СК України суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Відповідно до ст. 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Аналіз вказаних норм права в їх сукупності та логічному взаємозв`язку свідчить, що визначення способу стягнення аліментів, зокрема їх стягнення у твердій грошовій сумі, є виключним правом одержувача аліментів. Так, це прямо передбачено ч. 1 ст. 184 СК України. Зміна способу стягнення аліментів також є правом виключно одержувача аліментів, що прямо передбачено положеннями ч. 3 ст. 181 СК України, згідно яких спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Відповідно, платник аліментів не є особою, якій належить право визначати спосіб стягнення з нього аліментів, в тому числі шляхом звернення до суду з позовом про зміну способу стягнення аліментів. Виходячи з положень чинного законодавства України, платник аліментів наділений правом звернутись до суду з позовом виключно про зміну розміру аліментів (ст. 192 СК України), а не з позовом про зміну способу їх стягнення (ч. 3 ст. 181 СК України). Оцінюючи посилання позивача та його представника на постанову Верховного Суду від 05 лютого 2014 року у справі № 6-143цс13 як на правову підставу для звернення до суду з позовом про зміну способу стягнення аліментів, суд керується таким. У постанові Верховного Суду України від 05 лютого 2014 року у справі № 6-143цс13 зроблений висновок, що розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Право вимагати заміни розміру аліментів шляхом зміни способу присудження аліментів не може заперечуватися, адже можливість вибору способу присудження аліментів з огляду на мінливість життєвих обставин, зазначених ст. 182-184 СК України, не може обмежуватися разовим її здійсненням. З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями статті 192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів, визначений у певній твердій грошовій сумі та навпаки). Отже, у спірних правовідносинах підлягає застосуванню не тільки стаття 192 СК України, але й низка інших норм, присвячених обов`язку батьків утримувати своїх дітей (стаття 182 «Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів», стаття 183 «Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини», стаття 184 «Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі»). Проте вказаний висновок зроблений у справі за позовом одержувача аліментів про зміну способу їх стягнення. Крім того, після ухвалення вказаної вище постанови Верховного Суду від 05.02.2014 року, Законом № 2037-VIII від 17.05.2017, частину третю ст. 181 СК України доповнено новою нормою, якою прямо передбачено, що спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Враховуючи наведене, висновки Верховного Суду у вказаній вище справі не спростовують висновок суду, зроблений у цій справі, відносно того, що право ініціювати зміну способу стягнення аліментів, зокрема зі стягнення аліментів у частці від заробітку на стягнення аліментів у твердій грошовій сумі, належить виключно одержувачу аліментів. Платник аліментів не наділений правом визначати спосіб їх стягнення та ініціювати зміну такого способу. За таких обставин відсутні підстави для задоволення позову в частині зміни способу стягнення аліментів. Оскільки позовні вимоги про зменшення розміру аліментів є похідними від вимог про зміну способу їх стягнення та нерозривно з ними пов`язані, суд відмовляє і в позовних вимогах про зменшення розміру аліментів шляхом їх сплати в твердій грошовій сумі в розмірі 1200,00 грн. Оцінюючи інші доводи та аргументи учасників справи, суд враховує практику Європейського суду з прав людини, викладену зокрема в рішенні від 18.07.2006 року у справі «Проніна проти України», відповідно до якої хоча п. 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (див. "Руїз Торія проти Іспанії" (Ruiz Toriya v. Spaine), рішення від 09.12.94 р., Серія A, N 303-A, параграф 29). Враховуючи підстави, з яких суд відмовляє в задоволенні позову, у суду відсутні підстави надавати оцінку по суті доводам сторін щодо їх матеріального стану, стану здоров`я, наявності інших утриманців та інших обставин, які згідно ст. 182 СК України враховуються судом при визначенні розміру аліментів, оскільки зазначені обставини не впливають на висновок суду щодо відсутності у позивача права визначати спосіб стягнення аліментів, зокрема шляхом звернення до суду з позовом про зміну такого способу. Одночасно суд роз`яснює позивачу, що він не позбавлений права звернутись до суду з позовом про зміну розміру аліментів, зокрема посилаючись на обставини, якими обґрунтовував даний позов.

Outcome: dismissed