Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-06 00:00:00

[PERSON] звернувся до\~суду з\~позовом до Держави Україна в особі Вищої ради правосуддя, в якому просить стягнути з державного бюджету України на його користь три мільярди гривень моральної шкоди та 30012,60 грн. майнової шкоди, завданої незаконним рішенням судді Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області Стефанишина С.Л. у справі №686/27966/19. В обґрунтування позову позивач зазначив, що всупереч чинному законодавству держави Україна та в порушення ст. 19 Конституції України суддя Хмельницького міськрайонного суду Стефанишин С.Л. 20 січня 2020 року в справі №686/27966/19 виніс рішення про визнання неподаною та повернення [PERSON] позовної заяви до Державни Україна в особі Головного управління національної поліції в Хмельницькій області, Державної казначейської служби про відшкодування шкоди, завданої незаконною та протиправною бездіяльністю слідчого СВ Хмельницького ВП ГУНП в Хмельницькій області Петриченко Д.О. Вказана ухвала скасована постановою Хмельницького апеляційного суду від 03.03.2020 виключно з підстави її незаконності. Моральну шкоду позивач обґрунтовує стражданнями, які він переніс під час усвідомлення незаконності рішення, оскільки у нього виникли негативні переживання, почуття тривоги, душевного болю, страху і занепокоєння за своє психологічне здоров"я та часткову втрату стресостійкості. Раптове хвилювання і душевні страждання викликали у нього високий рівень емоційної напруги, а відчуття образи та приниженої гідності змусили витрачати свій дорогоцінний час задля поновлення його прав. Крім того, позивач вказав, що йому була завдана майнова шкода, оскільки він витратив три години свого часу на написання та подачу до канцелярії суду апеляційної скарги на ухвалу суду 20 січня 2020 року, а також витратив кошти на проїзд громадським транспортом та роздруківку апеляційної скарги. В судове засідання позивач не з`явився, у позовній заяві просить проводити розгляд справи без його участі. Представник відповідача в судове засідання не з`явився, подав до суду відзив на позов, в якому проти позову заперечив, вважає його безпідставним та необґрунтованим, просить відмовити в його задоволенні, оскільки позивач обґрунтовує свої вимоги незгодою з ухвалою судді Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області Стефанишина С.Л. у справі № 686/27966/19, тоді як позовні вимоги звернуті до Вищої ради правосуддя. Вища рада правосуддя не вправі надавати правову оцінку судовим рішенням чи втручатися у здійснення судочинства, у тому числі сприяти у розгляді конкретних судових справ. У даній справі позивачем не наведено жодних переконливих аргументів на підтвердження того, що Вищою радою правосуддя будь-якою мірою порушено його права чи інтереси. Наявність чи відсутність у діях судді дисциплінарного проступку встановлюється Вищою радою правосуддя виключно в межах процедури дисциплінарного провадження. Таким чином, обставини, якими позивач обгрунтовує свої вимоги, не встановлюють протиправної дії чи бездіяльності Вищої ради правосуддя у спірних правовідносинах. Питання, порушені в позовній заяві не відносяться до компетенції Вищої ради правосуддя, а рішення суду у вказаній справі жодним чином не впливатиме на права та обов"язки відповідача. Також у відзиві на позов представник відповідача також просить розглянути справу за відсутності представника Вищої ради правосуддя. Суд вважає можливим розглянути справу у відсутності осіб на підставі наявних у справі доказів. \~ \~ \~ \~Оскільки розгляд справи здійснюється за відсутності осіб, які беруть участь у справі, в силу ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов не підлягає задоволенню з таких підстав. Питання притягнення судді до відповідальності врегульовано Законами України «Про судоустрій і статус суддів» і «Про Вищу раду правосуддя». Чинним законодавством надано можливість громадянинові повною мірою реалізувати своє право на оскарження судового рішення та дій судді під час здійснення правосуддя. У пункті 10 постанови Пленуму Верховного Суду України від 13 червня 2007 року №8 «Про незалежність судової влади» роз`яснено, що виключне право перевірки законності та обґрунтованості судових рішень має відповідний суд згідно з процесуальним законодавством. Оскарження у будь-який спосіб судових рішень, діяльності судів і суддів щодо розгляду та вирішення справи поза передбаченим процесуальним законом порядком у справі не допускається, суди повинні відмовляти у прийнятті позовів та заяв з таким предметом. Наведені роз`яснення є відтворенням положень статей 62, 126 і 129 Конституції України, відповідно до яких матеріальна та моральна шкода, заподіяна при здійсненні правосуддя, відшкодовується державою лише безпідставно засудженій особі в разі скасування вироку як неправосудного; суддя, здійснюючи правосуддя, є незалежним та керується верховенством права, вплив на суддю у будь-який спосіб забороняється, а однією з основних засад судочинства є забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення. Отже, зазначеними положеннями Конституції України визначено, що рішення суду і відповідно до цього дії або бездіяльність суддів у питаннях здійснення правосуддя, пов`язаних з підготовкою, розглядом справ у судових інстанціях, тощо, можуть оскаржуватись у порядку, передбаченому процесуальними законами, а не шляхом оскарження їх дій (чи відшкодування моральної шкоди одночасно з оскарженням таких дій) до іншого суду, оскільки це порушуватиме принцип незалежності суддів і заборону втручання у вирішення справи належним судом. Разом з тим, відповідно до статті 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. Відповідно до частини першої\~статті 1166 ЦК України\~майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Згідно із статтею 1167\~ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: 1) якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки; 2) якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт; 3) в інших випадках, встановлених законом. Частинами другою, п`ятою і шостою статті 1176 ЦК України передбачено, що право на відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними діями органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, виникає у випадках, передбачених законом. Шкода, завдана фізичній або юридичній особі внаслідок постановлення судом незаконного рішення в цивільній справі, відшкодовується державою в повному обсязі в разі встановлення в діях судді (суддів), які вплинули на постановлення незаконного рішення, складу злочину за обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили. Шкода, завдана фізичній або юридичній особі внаслідок іншої незаконної дії або бездіяльності чи незаконного рішення органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується на загальних підставах. Аналогічний порядок відшкодування шкоди визначений Законом України від 01 грудня 1994 року № 266/94-ВР «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду». Застосування положення частини 6 статті 1176 ЦК України можливе у випадку, коли предметом позову є інші дії чи бездіяльність, зокрема, суду (судді), які не пов`язані зі здійсненням правосуддя, відправленням судочинства, яке має на меті прийняття акту органом судової влади. За положеннями частин 1 і 2 статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). У силу частин 1 і 2 статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Відповідно до положень частини третьої статті\~12 ЦПК України, частини першої статті\~81 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно із частиною шостою\~статті 81 ЦПК України\~доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом встановлено, що постановою Хмельницького апеляційного суду від 03 березня 2020 року скасовано ухвалу Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 20 січня 2020 року (суддя Стефанишин С.Л.) у справі №686/27966/19, якою визнано неподаною та повернуто [PERSON] позовну заяву до Державни Україна в особі Головного управління національної поліції в Хмельниькій області, Державної казначейської служби про відшкодування шкоди, завданої незаконною та протиправною бездіяльністю слідчого СВ Хмельницького ВП ГУНП в Хмельницькій області Петриченко Д.О., справу направлено для продовження розгляду до суду першої інстації. При цьому, процесуальні порушення, які були допущені в ухвалі Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 20 січня 2020 року про визнання неподаною і повернення позовної заяви, були усунуті шляхом постановлення колегією суддів судової палати з розгляду цивільних справ Хмельницького апеляційного суду постанови, за якою цивільну справу для продовження розгляду направлено до суду першої інстанції. Доводи позивача про те, що незаконність ухвали про визнання неподаною та повернення йому позовної заяви від 20 січня 2020 року, підтверджена постановою Хмельницького апеляційного суду від 03 березня 2020 року, якою зазначена ухвала була скасована з процесуальних підстав, не підтверджує незаконність дій відповідача, а також не підтверджує те, що цими діями позивачу завдана моральна шкода. Таким чином, скасування ухвали про визнання неподаною і повернення позовної заяви не може бути підставою для відшкодування моральної шкоди позивачу,\~оскільки цей факт не свідчить про порушення прав та законних інтересів позивача, і як наслідок, про завдання йому моральної шкоди. Водночас, позивач не довів факт заподіяння йому моральної шкоди діями судді Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області [PERSON] , що не пов`язані із здійсненням правосуддя, яке має на меті прийняття акту органом судової влади, приниження його гідності внаслідок порушення вимог закону, наявності причинно-наслідкового зв`язку між діями судді та наслідками, зазначеними ним у позові. Крім того, [PERSON] пред`явив позов до Держави Україна в особі Вищої ради правосуддя. Передбачене статтею 170 ЦК України правило про те, що держава набуває і здійснює цивільні права та обов`язки через органи державної влади у межах їхньої компетенції, встановленої законом, означає й те, що юридичну оцінку оспорюваним рішенням, діям та/або бездіяльності суд може надати виключно з урахуванням меж повноважень, визначних державою для цього органу. З огляду на зміст заявлених позивачем вимог та наведених на їх обґрунтування мотивів вони фактично стосуються незгоди [PERSON] з процесуальним рішенням судді в ході розгляду справи. Обґрунтовуючи свої доводи, [PERSON] не зазначив, які дії відповідно до закону Вища рада правосуддя мала вчинити, проте не вчинила, чи яке рішення повинна була прийняти, але не прийняла, не навів конкретні норми закону, які, на його переконання, порушив орган державної влади у правовідносинах, щодо яких виник спір. Системний аналіз положень статті 131 Конституції України і статті 3 Закону України «Про Вищу раду правосуддя», у яких визначено коло повноважень ВРП, а також статей 126, 129 Основного Закону України, якими унормовано гарантії незалежності суддів, дає підстави для висновку про те, що Вища рада правосуддя не наділена повноваженнями здійснювати нагляд за діяльністю судді під час відправлення ним правосуддя, у тому числі контролювати дотримання ним строку розгляду справи чи певного процесуального питання та надавати вказівки із цього приводу. В іншому випадку це мало б наслідком порушення передбаченої Конституцією України заборони будь-якого впливу на суддю під час відправлення правосуддя. Вища рада правосуддя і її дисциплінарні органи мають право встановлювати наявність чи відсутність у діях судді дисциплінарного проступку виключно в межах визначеної законом процедури дисциплінарного провадження. Поза цією процедурою закон не допускає можливості здійснення ВРП оцінки дій судді при відправленні правосуддя. У матеріалах справи відсутні докази, які б підтверджували факт допущення Вищою радою правосуддя протиправної бездіяльності та існування причинно-наслідкового зв`язку між такою бездіяльністю і порушеннями при розгляді справи № 686/27966/19. Вимоги позивача про стягнення з Держави України в особі ВРП шкоди за порушення вимог закону при розгляді справи № 686/27966/19 не можуть бути вирішені поза зв`язком зі з`ясуванням конкретних обставин її розгляду та оцінкою дій судді у цьому процесі, що відноситься до виключної компетенції Вищої ради правосуддя у межах відповідних дисциплінарних процедур. Такого висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 25 червня 2020 року у справі № 520/2261/19. З огляду на викладене, суд прийшов до висновку, що позивач не довів достатніми та допустимими доказами факт заподіяння йому моральної шкоди та її розмір, причинний зв`язок між прийняттям ухвали про визнання неподаною та повернення позовної заяви та настанням шкоди, а також протиправність дій відповідача, а тому у задоволенні позову слід відмовити. Також не підлягає задоволенню вимога позивача про стягнення 30012,60 грн. майнової шкоди (три години витраченого часу по 10000 грн. на підготовку позовної заяви, 10 грн. витрачені на проїзд та 2,60 грн. на роздруківку), оскільки протиправність дій відповідача доведено не було. Крім того, витрати власного часу та зусилля позивача на складання апеляційної скарги та її подачу є реалізацією права особи на оскарження рішення суду і не є підставою для відшкодування моральної та майнової шкоди. Враховуючи викладене, суд прийшов до висновку, що позов є необґрунтованим і не підлягає задоволенню. На підставі ст. 22, 23, 1166, 1167, 1176 ЦК України,

Outcome: dismissed