Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-24 00:00:00

у серпні 2021 року [PERSON] звернувся у суд з позовом про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. В обґрунтування своїх вимог зазначає, що постановою від 10.10.2019 року приватного виконавця Київського округу Павелків Т.Л. відкрито виконавче провадження № 60279226 з примусового виконання виконавччого напису, вчиненого приватним нотаріусом Ірпінського міського нотаріального округу Київської області Кондратюком В.С., про стягнення з [PERSON] на користь АТ «Банк Форвард» заборгованості. На думку позивача, оспорюваний виконавчий напис є таким, що не підлягає виконанню, оскільки він не визнає суму заборгованості за кредитним договором у повному обсязі. При вчиненні виконавчого напису нотаріус не перевірив подані документи, зазначені у Переліку документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженому Постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.99 № 1172. За таких підстав, позивач просить визнати таким, що не підлягає виконанню, виконавчий напис, вчинений приватним нотаріусом Ірпінського міського нотаріального округу Київської області Кондратюком В.С., про стягнення з [PERSON] на користь АТ «Банк Форвард» заборгованості. Ухвалою судді Голосіївського районного суду м. Києва від 30 серпня 2021 року відкрито спрощене позовне провадження. (а.с. 28) Ухвалою судді Голосіївського районного суду м. Києва від 10 вересня 2021 року зобов"язано приватного нотаріуса Ірпінського міського нотаріального округу Кондратюка В.С. надати суду завірену копію оспорюваного виконавчого напису та копії матеріалів, на підставі яких він був вчинений. 06 жовтня 2021 року до суду надійшов відзив на позовну заяву, поданий представником АТ «Банк Форвард». Відповідач просить відмовити в задоволенні позову. Зазначає, що 16.03.2018 р. клієнт звернувся до банку із підписаною ним заявою № 200132827, яка в п. 1 містить пропозицію (оферту) про укладання кредитного договору. Банк акцентував (прийняв) пропозицію (оферту), викладену в заяві клієнта, і уклав з клієнтом кредитний договір № 200132827, шляхом здійснення дій, які відповідно до п. 1 .1 заяви вважається акцентом оферти Клієнта, а саме відкрив клієнту поточний рахунок № [NUMBER] та зарахував на нього кредит в сумі 50 000,00 грн. 16.03.2018р. банк надіслав клієнту остаточний рахунок-випуску із вимогою погасити заборгованість за кредитним договором в сумі 34 652,88 грн. На думку відповідача, оспорювальний виконавчий напис вчинено відповідно до умов чинного законодавства, нотаріусу були надані всі необхідні документи на підтвердження безспірності заборгованості боржника. Оскільки розгляд справи відбувається в порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи, особи, які беруть участь у справі, не викликались. Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши надані докази, суд приходить до наступного. 16 березня 2018р. між АТ «Банк Форвард» та [PERSON] був укладений кредитний договір № 200132827 у формі заяви приєднання, відповідно до якого [PERSON] на відкритий поточний рахунок був зарахований кредит в сумі 50 000,00 грн. Приватним нотаріусом Ірпінського міського нотаріального округу Київської області Кондратюк В.С. був вчинений виконавчий напис, за яким запропоновано звернути стягнення на користь АТ «Банк Форвард» заборгованість, що виникла по кредитному договору № 200132827 від 16.03.2018 року, укладеному між АТ «Банк Форвард» та [PERSON] . З матеріалів справи вбачається, що оспорюваний виконавчий напис перебуває на виконанні у приватного виконавця Київського округу Павелків Т.Л., про що свідчить інформація з Єдиного реєстру боржників. (а.с. 12) Відповідно до статті 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. Згідно з частиною першою статті 39 Закону України «Про нотаріат» (далі - Закон), порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється Законом та іншими актами законодавства України. Відповідно до статті 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Статтею 88 Закону визначено умови вчинення виконавчих написів відповідно до якої нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Підпунктом 3.2 пункту 3 Глави 16 розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5 визначено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів (далі - Перелік), затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172. Відповідно до пункту 1 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів «Нотаріально посвідчені договори, що передбачають сплату грошових сум, передачу або повернення майна, а також право звернення стягнення на заставлене майно», для одержання виконавчого напису подаються: а) оригінал нотаріально посвідченого договору (договорів); б) документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання. Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі № 826/20084/14, залишеною без змін ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01 листопада 2017 року, постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 07 листопада 2016 року скасовано. Визнано незаконною та нечинною Постанову Кабінету Міністрів України № 662 від 26 листопада 2014 року «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів», у тому числі в частині доповнення переліку після розділу «Стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими договорами» новим розділом такого змісту: «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин. Кредитні договори, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями. Для одержання виконавчого напису додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення. з відміткою стягувача про непогашення заборгованості». Постанова набрала законної сили з моменту проголошення. Верховний Суд у своїй постанові від 12 березня 2020 року у справі № 757/24703/18-ц (провадження № 61-12629св19) дійшов висновку, що оскільки серед документів, наданих банком нотаріусу для вчинення виконавчого напису, відсутній оригінал нотаріально посвідченого договору (договорів), за яким стягнення заборгованості може провадитися у безспірному порядку, а надана нотаріусу анкета-заява позичальника не посвідчена нотаріально, отже не могла бути тим договором, за яким стягнення заборгованості могло бути проведено у безспірному порядку шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису, тому, наявні підстави для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, у зв`язку з недотриманням умов вчинення виконавчого напису щодо подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника. Оскаржений виконавчий напис вчинений нотаріусом після набрання законної сили постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі № 826/20084/14. Звертаючись у суд з даним позовом, [PERSON] посилається на те, що жодних правочинів ні в усній, ні в письмовій ні в будь-якій іншій формі ним з АТ «Банк Форвард» ніколи не укладалося, а отже і будь-який обов"язок [PERSON] сплатити грошові кошти, виконувати будь-яку дію тощо на користь АТ «Банк Форвард» не існує, а тому відповідач АТ «Банк Форвард» не має права вимагати сплати заборгованості. Крім цього, перед вчиненням виконавчого напису, стягувач зобов`язаний був на адресу боржника надіслати письмове повідомлення про порушення зобов`язання. Позивач у позовній заяві зазначає, що відповідачем не було направлено жодних вимог про усунення порушення грошового зобов`язання. Відповідачем не надано суду даних про те, що відповідне повідомлення боржником [PERSON] було отримане. Статтею 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. За таких обставин, враховуючи вищевикладене, суд вважає позовні вимоги про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, обґрунтованими, доведеними та такими, що підлягають задоволенню. На підставі ст. 141 ЦПК України стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати.

Outcome: approved