Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-11 00:00:00

14 лютого 2019 року [PERSON] звернулася до Романівського районного суду Житомирської області із позовом до [PERSON] , в якому зазначила, що вона являється власником земельної ділянки площею 0,3900 га по [ADDRESS] . Дана земельна ділянка межує з домогосподарством [PERSON] , в якому проживає його дочка - [PERSON] . Посилаючись на те, що [PERSON] протягом тривалого часу перешкоджає облаштувати огорожу на вищевказаній земельній ділянці, застосовуючи при цьому фізичну силу та висловлюючи погрози, позивач просить суд зобов"язати відповідача не чинити їй перешкоди щодо облаштування земельної ділянки огорожею та під час обробітку даної земельної ділянки. В судове засідання учасники справи не з`явилися. Позивачем заявлено клопотання про розгляд справи за її відсутності. Відповідач повторно у судове засідання не з"явилася, заявивши при цьому клопотання про відкладення розгляду справи. Ухвалою Романівського районного суду Житомирської області від 10 жовтня 2019 року клопотання відповідача було задоволенно та відкладено розгляд даної цивільної справи на 12 листопада 2019 року. Частиною 4 статті 223 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України) визначено, що у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Суд, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються відповідно до норм матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, дійшов висновку, що у задоволенні позову [PERSON] слід відмовити з наступних підстав. Загальними положеннями Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України) визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до частини 2 статті 43 ЦПК України учасники справи зобов`язані, серед іншого, сприяти своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному встановленню всіх обставин справи, подавати усі наявні у них докази в порядку та строки встановленні законом або судом та не приховувати докази. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи (частина 5 статті 81 ЦПК України). Судом встановлено, що позивач є власником земельної ділянки 0,3890 га, яка розташована на території Миропільської селищної ради Романівського району Житомирської області. Відповідач є суміжним землекористувачем. Протягом тривалого часу між сторонами існує спір з приводу встановлення межі між суміжними земельними ділянками. Згідно акту від 29 листопада 2011 року комісією у складі селищного голови Миропільської селищної ради Романівського району Житомирської області, землевпорядника, депутата селищної ради та працівників правоохоронних органів було відновлено межу земельної ділянки [PERSON] згідно її розмірів, що вказані у правовстановлюючому документі. Однак, з вказаним рішенням комісії [PERSON] не погодилася, внаслідок чого 27 березня 2012 року останньою було подано скаргу до узгоджувальної комісії по земельних спорах Миропільської селищної ради Романівського району Житомирської області . Окрім цього, з відповіді заступника керівника Новоград-Волинської місцевої прокуратури Житомирської області від 21 березня 2018 року вбачається, що повторне звернення [PERSON] щодо сприяння у встановленні меж земельної ділянки направлено для розгляду до Миропільської селищної ради Романівського району Житомирської області. Результат вказаного звернення в матеріалах справи відсутній. Також матеріали справи містять неодноразові звернення [PERSON] до правоохоронних органів з приводу неправомірних дій [PERSON] та відповіді на вказані звернення, зі змісту яких вбачається, що в діях останньої відсутній як склад адміністративного правопорушення, так і склад кримінального правопорушення. Згідно статті 41 Конституції України та пункту другого частини першої статті 321 Цивільного Кодексу України (далі ЦК України) ніхто не може бути позбавлений права власності чи обмежений у його здійсненні, крім випадків, встановлених Конституцією та законом. Статтею 319 ЦК України визначено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд та може вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону, проте при здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник не може завдавати шкоди правам, свободам інших осіб, інтересам суспільства і зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства. Відповідно до статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Також відповідно до пункту «г» частини 1 статті 91 Земельного кодексу України (ЗК України) власники земельних ділянок зобов`язані не порушувати прав власників суміжних земельних ділянок та землекористувачів. Статтею 106 ЗК України визначено, що власник земельної ділянки має право вимагати від власника сусідньої земельної ділянки сприяння встановленню твердих меж, а також відновленню межових знаків у випадках, коли вони зникли, перемістились або стали невиразними. Види межових знаків і порядок відновлення меж визначаються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері земельних відносин. За правилами статті 107 ЗК України основою для відновлення меж є дані земельно-кадастрової документації. Наказом Державного комітету із земельних ресурсів від 18 травня 2010 року № 376, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 16 червня 2010 року за № 391/17686, затверджено Інструкцію про встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) та їх закріплення межовими знаками (далі Інструкція), якою визначено механізм встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) та їх закріплення межовими знаками, який здійснюють: виконавець - юридична особа, що володіє необхідним технічним і технологічним забезпеченням та у складі якої працює не менше двох сертифікованих інженерів-землевпорядників або фізична особа - підприємець, яка володіє необхідним технічним і технологічним забезпеченням та є сертифікованим інженером-землевпорядником; замовник - орган державної влади, орган місцевого самоврядування, власник (користувач) земельної ділянки, який замовляє роботи із встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) (пункти 1.1., 1.2., 1.3). У пунктах 4.1-4.3 Інструкції зазначено, що відновлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) здійснюється при повній (частковій) втраті в натурі (на місцевості) межових знаків, їх пошкодженні, яке унеможливлює використання межових знаків, а також при розгляді земельних спорів між власниками (користувачами) суміжних земельних ділянок. Власник земельної ділянки має право вимагати від власника сусідньої земельної ділянки сприяння встановленню твердих меж, а також відновленню межових знаків у випадках, коли вони зникли, перемістились або стали невиразними. Відновлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) здійснюється на підставі раніше розробленої та затвердженої відповідно до статті 186 Земельного кодексу України документації із землеустрою. У разі відсутності такої документації розробляється технічна документація із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості). Відповідно до статті 152 ЗК України держава забезпечує громадянам та фізичним особам рівні умови захисту права власності на землю. Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його права на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: а) визнання прав; б) відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; в) визнання угоди недійсною; г) визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; ґ) відшкодування заподіяних збитків; д) застосування інших, передбачених законом, способів. За загальним правилом власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його права, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою; захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється згідно з частиною третьою статті 152 ЗК України, у тому числі, шляхом відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчинення дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав. Разом з тим, вимогами цивільного процесуального законодавства суд зобов`язаний установити: чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси позивача; у чому полягає таке порушення прав; якими доказами воно підтверджується. Залежно від установленого суд повинен вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні. В обгрунтування позовних вимог, позивач зазначила, що відповідач чинить перешкоди у користуванні належною їй земельною ділянкою, водночас матеріали справи свідчать про наявність між сусідніми землекористувачами спору щодо встановлення твердих межових знаків між їхніми земельними ділянками, механізм встановлення яких закріплено Інструкцією. Водночас матеріали справи не містять доказів того, що [PERSON] перешкоджає [PERSON] користуватися належною їй земельною ділянку з порушенням встановленних межових знаків. Згідно вимог цивільного процесуального законодавства, учасники справи мають передбачені процесуальним законом права і обов`язки. Обов`язок доказування певних обставин лежить на стороні, яка посилається на них як на підставу своїх вимог та заперечень. Недоведеність обставин, на наявності яких наполягає позивач - є підставою для відмови у позові; а у разі, якщо на тому наполягає відповідач - для відхилення його заперечень проти позову. У випадку невиконання учасником справи його обов`язку із доведення відповідних обставин необхідними доказами, такий учасник має усвідомлювати та несе ризик відповідних наслідків, зокрема, відмови у задоволенні позовних вимог, у зв`язку із їх недоведеністю. Повно та всебічно дослідивши обставини справи, перевіривши їх доказами, які оцінено на предмет належності, допустимості, достовірності, достатності та взаємного зв`язку, встановивши, що позивач не довела, що відповідач чинить їй перешкоди у користуванні земельною ділянкою з встановленими в передбаченому порядку межами, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову [PERSON] . Враховуючи викладене та

Outcome: dismissed