Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-27 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом про відновлення зруйнованого житлового будинку та звільнення земельної ділянки від незаконної забудови за наступними підставами. 11.11.2003 року приватним нотаріусом було складено договір дарування про те, що позивачка дарує своєму сину [PERSON], 13/50 часток житлового будинку №7 по вул. Ломоносова у м. Мелітополі, розташованого на земельній ділянці площею 797 кв.м. На дані й земельній ділянці було розташовано глинобитний будинок, загальна площа будинку 91,6 кв.м та господарчі та побутові споруди: два сараї, гараж та вбиральня. В цьому будинку мали виділені частки ще дві особи. Тобто будинок належав власникам на праві спільної часткової власності дарування укладеного у 1999 році. Після смерті її сина [PERSON] у грудні 2005 року отримала право на його спадок. У липні 2014 року вона стала власницею частки домоволодіння №7 по вул. Ломоносова у м. Мелітополі, реєстрація про право власності було внесено до державного реєстру 09.07.2014 року. Однак ознайомившись на місці що насправді вона отримала у власність виявилося, що відповідачка, скориставшись ситуацією зруйнувала частину спільного будинку та збудувала на земельній ділянці на її думку, незаконну будівлю. В результаті цих дій її житло стало непридатне для проживання, частина спільної земельної ділянки зменшилася. На підставі викладеного просить примусити [PERSON] відновити пошкоджений будинок №7 по вул. Ломоносова у м. Мелітополі, який знаходиться в спільній частковій власності, до стану яким він зареєстрований в МБТІ 11.10.2003 року та вирішити питання по звільненню від незаконної забудови земельну ділянку для обслуговування спільного будинку по вул. Ломоносова, 7 у м. Мелітополі. В судове засідання позивачка не зявилася, однак від неї надійшла заява про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. В судове засідання не зявилася, однак від неї надійшли заперечення, згідно яких відповідачка вказує, що їй на праві власності належить 7/20 часток житлового будинку №7 по вул. Ломоносова у м. Мелітополі, з 1988 року між співвласниками склався фактичний порядок користування житловим будинком. Будинок було побудовано в 1941 році, він саманний та не має фундаменту, через природні явища частина будинку зруйнувалася, і вона була змушена почати будівництво нового будинку. Частка будинку, яка належала [PERSON], не відповідає санітарним та технічним вимогам та знаходиться в аварійному стані, як вказано у акті комісії. Вважає, що позивачкою обрано не вірний спосіб захисту,Ю так як вона не є власником або землекористувачем земельної ділянки, яка обслуговує живий будинок №7 по вул. Ломоносова у м. Мелітополі. Від третьої особи [PERSON] надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, та вирішити питання на розсуд будинку. Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, на основі повно і всебічно зясованих судом обставин, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний звязок у їх сукупності, \~суд дійшов висновку про необхідність відмовити у позові. Відповідно до вимог\~ст. 1166 ЦК України\~майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі винною особою, яка її завдала. Згідно ч. 2\~ст. 1192 ЦК України\~розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Положеннями ч. 1, 4\~ст. 60 ЦПК України\~визначено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених\~ст. 61 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ч. 1 ст.\~58,\~59\~ч. 3 ст.\~212 ЦПК України\~належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом та суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Згідно зі ст.\~15, п. 4 ч. 2 ст.\~16, ст. ст.\~386,\~391 ЦК України\~власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування своїм майном. Як вбачається з матеріалів справи, позивачка набула право власності на 13/150 частки будинку (означений літерою А-1) за адресою\~вул. Ломоносова, буд. 7 м. Мелітополь на підставі договору свідоцтва про право власності за законом (а.с. 5). 12.04.2014 року позивачкою отриманий технічний паспорт (а.с. 8-9). Згідно акту №139 від 12.04.2014 року виконавчого комітету Мелітопольської міської ради встановлено, що в м. Мелітополі по вул. Ломоносова, 7 самочинно побудовані житловий будинок Д-1 розміром 11,40х5,70, житловий будинок А-1 розміром 20,70х5,70 частково знесено, фактично розміром 14,80х5,50. /а.с.10/ Згідно листа Запорізької обласної державної адміністрації Інспекцією державного архітектурно-будівельного контролю у Запорізькій області проведено позапланову перевірку та встановлено факт виконаних [PERSON] будівельних робіт зі знесенням своєї частини житлового будинку і будівництва нового окремого житлового будинку без отриманого права на виконання /а.с.11/. Згідно акту комісії від 22.09.2014 року встановлено, що при візуальному обстеженні встановлено, 13/50 частин житлового будинку (приміщення 2-1;2-2;2-3) по вул. Ломмоносова, 7, яка раніше належала [PERSON] згідно з договором дарування частки житлового будинку від 11.11.2003 №3727, не відповідає санітарним, технічним вимогам до окремих елементів будинку. [PERSON] в 2007 році, в результаті самочинного будівництва, без відповідних дозвільних документів, житлового будинку (Д-!) розміром 11.4х5,7м, знесено свою частину житлового будинку по вул. Ломоносова, 7 із самана 1941 року забудови. Зі слів [PERSON] в результаті виконання будівельних робіт [PERSON] були знесені господарські споруди, які не були внесені в технічний паспорт на житловий будинок №7 по вул. Ломоносова, дозвільні документи на їх влаштування у [PERSON] відсутні. /а.с.18-20/. Відповідно до абз. 2 п. 5 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику застосування судами\~статті 376 Цивільного кодексу України\~(про правовий режим самочинного будівництва)» № 6 від 30 березня 2012 р. у випадках порушення прав інших осіб право на звернення до суду належить і таким особам за умови, що вони доведуть наявність порушеного права (стаття 391 ЦК), а також власнику (користувачу) земельної ділянки, якщо він заперечує проти визнання за особою, яка здійснила самочинне будівництво на його земельній ділянці, права власності на самочинно збудоване нерухоме майно (частина четверта статті\~376\~та стаття\~391 ЦК). Між тим, наполягаючи в позові на відновленні пошкодженого будинку, не врахувала, що їй належить не весь будинок, а тільки 13/150 частки, які не виділені в окреме користування, а знаходяться в спільній частковій власності , тоді як вона бажає відновити увесь, що є порушенням права інших співвласників цього будинку. Крім цього вказівка відповідачки на те, що [PERSON] начебто знесені господарські споруди, ніяким чином не доказано, оскільки як встановлено актом комісії від 22.09.2015 року ці споруди не внесені в технічний паспорт, не має жодних дозвільних документів на їх влаштування. Таким чином, наявність порушення прав позивачки у зв'язку з руйнуванням відповідачкою частини будинку , технічна можливість поновлення зруйнованого та його необхідність ніякими доказами не підтверджується. Щодо позовних вимог по звільненню від незаконної забудови земельної ділянки для обслуговування спільного будинку. Правові наслідки самочинного будівництва передбачені\~ст.376 ЦК України, яка передбачає можливість знесення самочинного будівництва за позовом відповідного органу державної влади або органу місцевого самоврядування, і то лише у разі істотного відхилення від проекту, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, істотного порушення будівельних норм і правил, та в разі неможливості проведення відповідної перебудови або відмови особи, яка здійснила (здійснює) будівництво від її проведення. За позовом громадянина таке рішення може бути ухвалено на підставі\~ст.391 ЦК\~в разі доведеності ним відповідно до вимог ч.3\~ст.10 ЦПК\~факту створення йому перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном при неможливості усунення перешкод в інший спосіб. Пунктом 5 Постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ "Про практику застосування судами статті\~376 Цивільного кодексу України\~(про правовий режим самочинного будівництва)"\~право на звернення до суду з позовом про знесення або перебудову самочинно збудованого об'єкта нерухомості мають як органи державної влади, так і органи місцевого самоврядування. У випадках порушення прав інших осіб право на звернення до суду належить і таким особам за умови, що вони доведуть наявність порушеного права (стаття 391 ЦК), а також власнику. Всупереч вказаним вимогам позивач не навів та не надав жодного доказу та підстав у створенні відповідачем, йому перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном при неможливості усунення перешкод в інший спосіб. Аналізуючи викладені вимоги\~ст. 376 ЦПК України, суд вважає за необхідне зазначити, що звільнення або знесення самочинного будівництва є крайньою мірою і можливе лише тоді, коли використані усі передбачені законодавством України заходи щодо реагування та притягнення винної особи до відповідальності. Зокрема, задля реалізації вказаних положень Закону щодо знесення самочинного будівництва\~\~відповідний орган державної влади або місцевого самоврядування має висунути вимоги про зобов'язання особи, яка здійснила самочинне будівництво без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи, чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, провести відповідну перебудову. І такі вимоги можуть бути пред'явлені, як в разі коли ці відхилення були допущені при будівництві нерухомості, так і внаслідок перебудови під час експлуатації.\~\~ Натомість, як вбачається із матеріалів справи, до відповідача, як до особи, винної у самочинному будівництві спірної прибудови, жодні передбачені законодавством України заходи реагування не застосовувалися, до відповідальності відповідач не притягувалася, жодних доказів позивачка не надала. Крім того, земельна ділянка, на якій розташована спірна забудова, та чинить перешкоди позивачу не приватизована, порядок користування на теперішній час не встановлений. Отже, співвласники домоволодіння мають земельну ділянку в загальному користуванні, а тому, у відповідності до ч. 3\~ст. 103 ЗК України\~як землекористувачі зобовязані співпрацювати при вчиненні дій, спрямованих на забезпечення права на землю кожного з них. З викладеного суд доходить до обґрунтованого висновку про те, що передбачені Законом підстави для звільнення самочинно побудованої забудови відсутні, а в задоволенні позовних вимог необхідно відмовити.\~\~

Outcome: dismissed