Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-29 00:00:00

позивач звернувся до суду з позовною вимогою до [PERSON] про захист честі та гідності, просив зобовязати [PERSON], у відповідності до ст.277 ЦК України, спростувати поширену ним недостовірну інформацію щодо незаконного отримання земельної ділянки у приватну власність.Обґрунтовуючи свої вимоги, позивач посилався на те, що з 1985 року проживає у [INFO], та відповідно до п.30 ч.1 ст.85 Конституції України, щодо призначення чергових вибори депутатів місцевих рад та сільських, селищних, міських голів у 2015 році, зареєстрував свою кандидатуру на посаду депутата селищної ради, а відповідач на посаду селищного голови. В ході передвиборчої агітації, 12.10.2015 року, під час виступу в приміщенні селищного будинку культури, [PERSON], як особа, що балотується на голову Вільшанської селищної ради, повідомив дані, які не відповідають дійсності, а саме, про незаконне отримання в цьому році у приватну власність земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства, яка призначалася для учасників АТО смт. Вільшани, що не відповідає дійсності. За обліковими даними Вільшанської селищної ради, за ним рахується 1,20га., що передані на підставі рішення селищної ради №100 від 29.06.2003 року. Має позитивну характеристику за місцем проживання. Розповсюдження неправдивих чуток, принижує честь та гідність як людини, а також дискредитують перед виборцями. Вважає, що розповсюджувані відповідачем відомості слід визнати такими, що порочать честь та гідність, тому, звернувся до суду з даним позовом. У судовому засіданні позивач вимоги підтримав у повному обсязі, з підстав, що викладені у позовній заяві, та вказав, що відповідач і раніше розповсюджував неправдиву інформацію щодо наявності у нього розміру земельної ділянки, хоча за обліковими даними Вільшанської селищної ради має лише 1,20га, що були передані у 2003 році на підставі відповідного рішення, ніякої іншої земельної ділянки не має, і це відповідач знає, тому останній свідомо розповсюдив недостовірні дані про те, що колишній селищний голова наділив земельну ділянку, що виділена для бійців АТО, та які слід спростовувати на сходці селища. Повідомив, що на днях була така сходка, за ініціативою [PERSON], на якій останній хотів улагодити конфлікт, що склався між ними та вирішити спір, мав спростувати недостовірну інформацію, вибачитьсь. Вважає, що ті слова, які були сказані [PERSON], навіть незважаючи на ту незначну кількість осіб, що були присутні на сходці, не є такими, що спростовують поширену ним неправдиву інформацію. Наполягає, щоб спростування було здійснено на підставі рішення суду. Відповідач заперечив щодо задоволення позовних вимог, вказавши, що дійсно балотувався на місцевих виборах у 2015 році на посаду селищного голови смт. Вільшана, Городищенського району Черкаської області, а позивач [PERSON], на посаду депутата селищної ради. 12.10.2015 року, в приміщенні будинку культури Вільшанської селищної ради, відбувалися збори жителів селища, на яких кандидати в депутати виступали зі своєю програмою, в тому числі й вони. Перед виступом, враховуючи побажання своїх виборців, при оголошенні програми, звернувся із запитанням не так до [PERSON], що балотувався в депутати селищної ради, як до голови селищної ради, і просив повідомити, що він може пояснити на те, що серед жителів селища ходять чутки про незаконне отримання у приватну власність земельної ділянки [PERSON], з числа земель, які призначалися для виділення учасникам АТО. Особисто про даний факт нічого не чув, лише висловив думку виборців, які вважали, що дані дії з боку [PERSON] мали місце, та не мав бажання принижувати ні честь, ні гідність останнього, і радий, що ця інформація не підтвердилася. Враховуючи ту обставину, що [PERSON] сприйняв запитання, яке так і залишилося без відповіді, як приниження його честі та гідності, не вважаючи це таким, з метою врегулювання конфлікту, був ініціатором та 27.12.2015 року скликав збори жителів селища, і перед присутніми, на сходці, заперечив/спростував інформацію щодо наділення [PERSON] земельної ділянки, яка була призначеною для учасників АТО, та вибачився. Вважає, що за таких обставин конфлікт/спір між ними вирішено. Суд, заслухавши пояснення позивача, відповідача, допитавши свідків як зі сторони позивача, так і зі сторони відповідача, а саме, [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], та вивчивши матеріали справи, приходить до наступного. Відповідно до ст.34 Конситуції Укравїни, кожному гарантується право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань. Разом з тим, відповідно до ст.68 Конституції України кожен зобов'язаний неухильно додержуватися Конституції та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей. Право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань відповідає обов'язок не поширювати про особу недостовірну інформацію та таку, що ганьбить її гідність, честь чи ділову репутацію. У зв'язку з цим ст.32 Конституції України передбачено судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім'ї. Згідно ст.60 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Статтею 10 ЦПК України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ч.1 ст.15 ЦПК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Встановлено, що у ході передвиборчої агітації, 12 жовтня 2015 року в приміщенні селищного будинку культури смт. Вільшана, Городищенського району Черкаської області, відбувалися збори жителів селища, на яких кандидати в депутати виступали зі своєю програмою, дебатували, і [PERSON], відповідач у справі, звернувся із запитанням до селищного голови [PERSON] для надання відповіді, щодо виділення [PERSON], позивач у справі, земельної ділянки, яка призначалася для учасників АТО. При цьому, що конкретно було висловелено відповідачем, позивач у судовому засіданні не довів, і залишається невстановленим. Згідно п.18 постанови ПВС України «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» від 27 лютого 2009 року № 1, законодавець покладає на позивача обов'язок доведення факту порушення його особистих немайнових прав внаслідок поширення недостовірної інформації. Встановлено, що [PERSON], позивач у справі, вважаючи, що повідомлення -розповсюджені відомості [PERSON], відповідач у справі, є такими, що порочать честь та гідність, звернувся до суду на їх заперечення, та підтвердив, що за ним рахується, за даними довідки селищного голови №02-54/1208 від 19.10.2015р., земельна ділянка загальною прощею 1,35га., а саме: 0,15га. для обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд та 1,20га. - для ведення особистого селянського господарства (згідно рішення №100 від 29.06.2003р.). Та надав характеристику №02-34/1531 від 21.10.2015р., за підписом селищного голови, про те, як житель села [PERSON] характеризується з позитивної сторони, порушень громадського порядку не було, приводів у міліцію не мав, не конфліктний, приймає активну участь у громадському житті села, є приватним підприємцем, у селиш проживає із сімю. Пленум Верховного Суду України у п. 15 постанови від 27 лютого 2009 року № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності, честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи», розяснив, що недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені). За змістом ст. ст. 94, 277 ЦК України, ч.4 ст.32 Конституції України, ст.10 Конвенції про захист прав людини і основних свобод кожному гарантується право на захист ділової репутації та спростування недостовірної інформації особою, яка поширила таку інформацію. Юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову про захист гідності, честі чи ділової репутації, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одної особи у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право. Статтею 277 ЦК України передбачено, що фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім'ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації, та регламентовано правовий механізм реалізації права на спростування поширюваної недостовірної інформації. У пунктах 18, 19 постанови №1 від 27 лютого 2009 року «Про судову практику у справах про захист гідності, честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» Пленум Верховного Суду України також роз'яснив, що згідно з положеннями ст.277 ЦК України і ст.10 ЦПК України обов'язок довести, що поширена інформація є достовірною, покладається на відповідача, проте позивач має право подати докази недостовірності поширеної інформації. Позивач повинен довести факт поширення інформації відповідачем, а також те, що внаслідок цього було порушено його особисті немайнові права. Вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначити характер такої інформації та з'ясувати, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням. Згідно ч.2 ст.471 Закону України "Про інформацію", оціночними судженнями, за винятком образи чи наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, зокрема критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, з огляду на характер використання мовних засобів, зокрема гіпербол, алегорій, сатири. Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості. За нормами ст.277 ЦК України, не є предметом судового захисту оціночні судження, думки, переконання, критична оцінка певних фактів і недоліків, які, будучи вираженням суб'єктивної думки і поглядів відповідача, не можна перевірити на предмет їх відповідності дійсності (на відміну від перевірки істинності фактів) і спростувати, що відповідає прецедентній судовій практиці Європейського суду з прав людини при тлумаченні положень ст.10 Конвенції. Отже, спростуванню підлягає недостовірна інформація. Суд, оцінивши доводи сторін, в т.ч. і свідчення свідків, аналізуючи їх в сукупності, вбачає, що висловлена [PERSON], відповідачем у справі, на зборах жителів селища, 12.10.2015 року в приміщенні будинку культури Вільшанської селищної ради, на яких кандидати в депутати виступали зі своєю програмою, інформація (запитання до селищного голови), не є фактичним твердженням, а є його оціночним судженням, тобто вираженням суб'єктивної думки і поглядів, що відповідає судовій практиці Європейського суду з прав людини при тлумаченні положень статті 10 Конвенції про захист прав людини основоположних свобод, а саме, кожен має право на свободу вираження поглядів. Враховуючи те, що у судовому засіданні, не доведено яким чином інформація висловлена 12.10.2015р., вплинувала чи могла вплинути на честі, гідність позивача, а також те, що в даному випадку відсутній факт розповсюдження негативної недостовірної інформації, яка б принижувала честь та гідність [PERSON], як людини, та дискредитує його перед виборцями, і потребувала б спростування, суд приходить до висновку, що у задоволенні позовних вимог слід відмовити. Суд, при прийнятті рішення, враховує й те, що відповідач до вирішення спору в судовому порядку, що підтверджено як сторонами у справі так і заявленими свідками, скликав сходку селища та 27.12.2015 року присутніх на ній жителів селища повідомив, що [PERSON] не виділялася земельна ділянка селищним головою за рахунок земель для учасників АТО смт. Вільшани, Городищенського району Черкаської області; що земельні ділянки, які обліковується за [PERSON] надані у 2003 році, та вибачився за те, що оголосивши думку своїх виборців, чутки жителів селища, навів інформацію не перевіривши її правдивість, яка йому особисто не відома.

Outcome: dismissed