Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-15 00:00:00

У жовтні 2014 року до Шевченківського районного суду м. Києва надійшов позов Комунального підприємства «Центр обслуговування споживачів Шевченківського району» (Позивач) до [PERSON] (Відповідач) про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги. В процесі розгляду справи Позивачем уточнитись позовні вимоги, так з урахування заяви про зменшення позовних вимог (а.с.18-19) Позивач просив: - стягнути з Відповідача 2 252,63 грн. - суми основного боргу, 2 979,61 грн. - суми інфляційних втрат, 562,64 грн. - суми 3% річних, та судовий збір у розмірі 243,60 грн. за період з 01.09.2004 року по 01.11.2013 року. В обґрунтування позовних вимог Позивач посилається на те, що Відповідач як власник квартири не сплачує в повному обсязі плату за комунальні послуги за користування квартирою за адресою [ADDRESS], в якій зареєстрована та проживає. 24 грудня 2013 року ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва відмовлено у прийнятті заяви Комунального підприємства «Центр обслуговування споживачів Шевченківського району» про видачу судового наказу щодо стягнення з боржника [PERSON] боргу за житлово-комунальні послуги, а тому у Позивача наявне право звернення до суду у позовному провадженні (а.с.8). На підтвердження наявної заборгованості Відповідача за житлово-комунальні послуги Позивачем до позовної заяви додано розрахунок заборгованості за період з 01.09.2004 року по 01.11.2013 року (а.с. 20-21). Представник позивача у судове засідання не з'явився, через канцелярію суду подав клопотання про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, проти заочного розгляду справи не заперечує (а.с.26). Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явилась, подала до суду заяву, в якій просила розглядати справу у її відсутність, проти позову заперечує, просить застосувати до позовних вимог строки позовної давності (а.с.45-46). Крім того, Відповідач зазначила, що право власності за нею зареєстровано в порядку спадкування з 17.07.2008р., що підтверджується витягом з реєстру у спадковому реєстрі. Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Перевіряючи обставини справи, судом встановлено, що згідно довідки Форми-3 № 1375 від 04.08.2014 року, виданої ТОВ «Кийградсервіс», відповідач [PERSON] являється власником особового рахунку у квартирі [ADDRESS], квартира у приватній власності (а.с.5). Комунальне підприємство «Центр обслуговування споживачів Шевченківського району» відповідно до рішення Київської міської ради від 22.09.2011 року № 24/6240 «Про питання діяльності комунальних підприємств, що належать до комунальної власності територіальної громади міста Києва» перейменоване з Комунального підприємства по утриманню житлового господарства Шевченківської районної у м. Києві ради, зареєстрованого Шевченківською районною у м. Києві державною адміністрацією 31.10.2001 року. Відповідно до п. 2.1. Статуту Підприємство створене з метою отримання прибутку від господарської діяльності, спрямованої на задоволення суспільних потреб, надання послуг населенню у сфері житлово-комунального господарства в якості виконавця цих послуг. 2.2.Основними напрямками діяльності Підприємства є: 2.2.1. Забезпечення послугами газопостачання, водопостачання (водовідведення) та централізованого опалення до споживачів по внутрішньо будинкових мережах на підставі договорів, укладених Підприємством з виробниками послуг, а також на підставі договорів, укладених Підприємством безпосередньо зі споживачами послуг. 2.2.2. Здійснення нарахувань та виготовлення рахунків на сплату житлово-комунальних послуг для споживачів (власників, наймачів) жилих та нежилих приміщень. 2.2.3. Забезпечення збору платежів від споживачів зазначених послуг на користь виробників послуг. 2.2.4. Здійснення комплексних заходів по підвищенню платіжної дисципліни населення. Ухвалою суду по справі № 2-н/761/1178/2013 від 24.12.2013 року відмовлено у прийнятті заяви про видачу судового наказу відносно вищевказаного відповідача з посиланням на наявність спору про право. Згідно з ст. 179 ЖК України, користування будинками (квартирами) державного і громадського житлового фонду, фонду житлово-будівельних кооперативів, а також приватного житлового фонду та їх утримання здійснюється з обов'язковим додержанням вимог Правил користування приміщеннями житлових будинків і прибудинковими територіями, які затверджуються Кабінетом Міністрів України. Відповідно ч. 1 ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та перебування осіб у жилих і нежилих приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил; споживач - фізична чи юридична особа, яка отримує або має намір отримати житлово-комунальну послугу. За ч. 1 ст. 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», залежно від функціонального призначення житлово-комунальні послуги поділяються на: комунальні послуги (централізоване постачання холодної та гарячої води, водовідведення, газо- та електропостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо); послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій (прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, санітарно-технічне обслуговування, обслуговування внутрішньобудинкових мереж, утримання ліфтів, освітлення місць загального користування, поточний ремонт, вивезення побутових відходів тощо); послуги з управління будинком, спорудою або групою будинків (балансоутримання, укладання договорів на виконання послуг, контроль виконання умов договору тощо); послуги з ремонту приміщень, будинків, споруд (заміна та підсилення елементів конструкцій та мереж, їх реконструкція, відновлення несучої спроможності несучих елементів конструкцій тощо). Відповідно до ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», споживач зобов'язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Також, постановою КМУ від 08.10.1992 року №572 з наступними змінами «Про механізм впровадження закону України "Про приватизацію державного житлового фонду", якою затверджено правила користування приміщеннями житлових будинків і гуртожитків, зокрема в п.7 цих правил передбачено обов'язок сплачувати житлово-комунальні послуги встановлені договором або законом. Згідно вимог пункту 1 частини 2 статті 11 ЦК України, підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини. Наймач зобов'язаний своєчасно вносити квартирну плату та плату за комунальні послуги (ст. 68 ЖК України). Таким чином, законодавством покладено обов'язок своєчасно вносити квартирну плату саме на наймачів (власників). Відповідно до статті 509 ЦК України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послуги, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 ЦК України. Відповідно до вимог ст.ст. 525, 526 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до п.1 ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Статтею 610 ЦК України встановлено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Згідно з ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Відповідно до ч. 1 ст. 624 ЦК України, якщо за порушення зобов'язання встановлено неустойку, то вона підлягає стягненню у повному розмірі, незалежно від відшкодування збитків. Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо розмір процентів не встановлений договором або законом. Розрахунком заборгованості за житлово-комунальні послуги, долученим Позивачем до позову, підтверджується, що з 01.09.2004р. по 01.07.2008р. дані про оплату за житлово-комунальні послуги взагалі відсутні, а починаючи з лютого 2009р. по 01.11.2013р. оплата послуг проводилась щомісячно, проте з урахуванням заборгованості за попередні періоди продовжувалось нарахування індексу інфляції та 3%річних. Станом на 01.11.2013 року за квартирою [ADDRESS] в м.Києві рахується заборгованість, а саме: (за період з 01.09.2004 року по 01.11.2013 року), яка становить 5 794,88 грн., що складається з: основної суми боргу за комунальні послуги в розмірі 2 252,63грн., втрати з інфляції у розмірі 2 979,61 грн., 3% річних в сумі 562,64 грн., відповідно до розрахунку заборгованості перевіреному у судовому засіданні (а.с.20-21). Щодо посилань Відповідачки про те, що право власності на вказану квартиру виникло в неї в порядку спадкування після померлої [INFO]. [PERSON] лише після видачі Свідоцтва про право на спадщину, виданого Першою Київською нотаріальною конторою 17.07.2008р., то суд приходить до висновку, що Відповідач як спадкоємиць відповідно до положень Цивільного кодексу України несе тягар утримання майна з часу відкриття спадщини і час отримання відповідного Свідоцтва не звільняє її від такого обов'язку. Разом з тим, у відповідності до ст. 256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Відповідно до ст.257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Згідно правової позиції висвітленій в Постанові Верховного Суду України від 19.03.2014р. у справі № 6-14цс14 відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок. За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України). Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Таким чином, Верховний Суд України прийшов до висновку, що у разі неналежного виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором, позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу. Згідно зі статтею 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги. З урахуванням викладеного, суд вважає, що позовна давність щодо стягнення з Відповідача заборгованості по сплаті комунальних послуг, нарахування і сплата яких відбувається щомісяця, повинна обчислюватися з моменту настання строку сплати кожного платежу окремо. З огляду на викладене, враховуючи дату звернення Позивача з позовом до суду - 21.10.2014р., суд вважає, що позивачем пропущено строк позовної давності, тому вважає за можливе застосувати правові наслідки сплину строку позовної давності до вимог позивача щодо стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги, а саме до заборгованості за період з 01.09.2004 року по 01.09.2011 рік включно, що і є основним тілом позовних вимог, а тому і стягнення з відповідача інфляційних втрат та 3% річних нарахованих на вказане тіло заборгованості за житлово-комунальні послуги задоволенню не підлягають. Як вбачається з наданого розрахунку заборгованості, за період з 01.10.2011 року по 01.11.2013 рік, заборгованість по оплаті житлово-комунальних послуг відсутня, а тому за вказаний період позов не підлягає задоволенню у зв'язку із безпідставністю заявлених вимог. Беручи до уваги наведене, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, та, враховуючи те, що обставини, на які посилається позивач, не знайшли своє підтвердження в судовому засіданні, суд прийшов до висновку, що позов до задоволення не підлягає. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed