Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-10 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінтаргет" про розірвання кредитного договору. Обґрунтовуючи свої вимоги, позивач вказав, що 01.06.2019 року між ним та ТОВ «Фінтаргет» укладено кредитний договір №103070 на загальну суму 3 000 грн. для споживчих цілей. Згідно умов договору - кредит видано строком на 28 днів під 1,2% від суми кредиту за кожний день користування кредитом. Кредит надавався позичальнику виключно за допомогою Веб-сайту. Кредит позивач отримав на платіжну картку, і по закінченню строку дії кредиту, тобто через 28 днів йому на телефон надійшло смс - повідомлення з вимогою повернути борг. Річна процентна ставка становить 438%. Йому телефонують співробітники кредитної організації в погрозами, що вважає неприпустимим підходом до стягнення боргу. З даною суму боргу він не згоден, так як він отримав 3000 грн. на 28 днів під 1,2% в день, тобто річна ставка становить 438%. Йому до сплати нараховано 6258 грн., з них 3 312 грн. плати за користування кредитом, та 1500 грн. - пеня. Він, 15.08.2019 року звернувся до відповідача та інших установ з проханням надати йому розрахунок - заборгованості з розшифровкою суми боргу та вказати на чиє ім`я і на які реквізити сплачувати борг, але відповіді так і не отримав. 10.06.2017 року набрав чинності ЗУ «Про споживче кредитування», який визначає загальні правові та організаційні засади споживчого кредитування в Україні відповідно до міжнародно-правових стандартів у цій сфері. Пунктом 5 частини 3 статті 18 ЗУ «Про захист прав споживачів», встановлено, що несправедливим є, зокрема, умови договору про встановлення вимоги щодо сплати споживачем непропорційно великої суми компенсації (понад 50% вартості продукції) у разі невиконання ним зобов`язань за договором. Крім того, ч.2 ст. 21 ЗУ «Про споживче кредитування» встановлено, що у договорах про споживчий кредит пеня за невиконання зобов`язання щодо повернення кредиту та процентів за ним не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня, та не може бути більшою 15 відсотків суми простроченого платежу. Сукупна сума неустойки (штраф, пеня), нарахована за порушення зобов`язань споживачем на підставі договору про споживчий кредит, не може перевищувати половини суми, одержаної споживачем за таким договором, і не може бути збільшена за домовленістю. Зазначає, що він здійснив усі дії, передбачені умовами договору для його розірвання та припинення надання додаткових послуг, в тому числі і з використання платіжної картки та її обслуговування, а отже його дії відповідають умовам договору та вимогам чинного законодавства, тобто є правомірними. Тіло кредиту бажає сплатити в повному обсязі, про що він повідомив банк. Тому просить розірвати кредитний договір №103070 від 01.06.2019 року між ним та ТОВ «Фінтаргет» з встановленням остаточної суми до сплати у розмір 3000 грн. Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 04.12.2019 року вказану справу передано для розгляду судді Ткаченкові А.В. (а.с. 15). Ухвалою суду від 09.12.2019 року у даній справі було відкрито провадження та призначено підготовче судове засідання (а.с.16-17). 23.01.2020 року відповідачем було подано до суду відзив із запереченнями на позовну заяву, відповідно до якого зазначили, що вимоги позивача вважають неправомірними, безпідставними, незаконними та необґрунтованими. Зазначають, що позивач жодного разу не звертався до ТОВ «Фінтаргет» з проханням надати йому розрахунок заборгованості з розшифровкою суми заборгованості. Згідно п. 4.1 Додатку №1 заява-приєднання №103070 від 01.06.2019 р. зазначено: сума кредиту - 3000 грн., початок дії цього договору починається з моменту отримання позивальником грошових коштів від кредитодавця. Позивач отримав грошові кошти на картку [NUMBER] 01.06.2019 р. Відповідно до п. 4.2. Додатку №1 заява-приєднання №103070 від 01.06.2019 р. строк надання кредиту з 01.06.2019 по 29.06.2019 на 28 календарних днів, також у відповідності до п.4.6. позивач погодився на автоматичне продовження договору на тих самих умовах: наявність автоматичного продовження кредиту. 04.07.2019 р. позивач проводить оплату за цим договором 1554 грн. 00 коп. та пролонговує діє Договору №103070 від 01.06.2019 р. на 30 днів., цими діями позивач повністю підтверджує дійсність всіх умов вищезазначеного договору. Договір №103070 від 01.06.2019 р. та Додаток №1 заява-приєднання №103070 від 01.06.2019 р. підписані у суворій відповідальності до ЗУ «Про електронну комерцію». Згідно ст. 12 ЗУ «Про електронну комерцію», підписом у сфері електронної є електронний підпис одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом. Договір №103070 від 01.06.2019 р. та Додаток №1 заява-приєднання №103070 від 01.06.2019 р. містять всі істотні умови, які передбачені ч.1 ст. 6 ЗУ «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг». Всі інформацію стосовно умов Договору була надано позивачу до підписання договору про що свідчить LOG правочину. У відповідності LOGу правочину 01.06.2019 р. о 09:23:07 годині позивач сам надав свої дані для ідентифікації споживача в ІТС відповідача. 01.06.2019 р. о 09:23:17 годині направив запит (заяву) фінансовій установі щодо можливості отримання кредиту з інформацією про бажані параметри кредиту. 01.06.2019 р. о 09:25:55 годині позивач направив до ТОВ «ФІНТАРГЕТ» електронне повідомлення або заповнену заяву (формуляр) про прийняття оферти фінансової установи (акцепт), та підписав вищезазначений Договір унікальним одноразовим ідентифікатором який ТОВ «ФІНТАРГЕТ» відправив на телефон [NUMBER] зареєстрований позивачем у особистому кабінеті як фінансовий телефон позивача з наступним текстом «Кредит 3000 грн. Код підтвердження: wd6250 Никому не называйте этот код». Цей унікальний одноразовий ідентифікатор було зазначено позивачем у нижній частині Договору. 01.06.2019 р. о 09:29:15 ТОВ «ФІНТАРГЕТ» направило позивачу підтвердження вчинення електронного правочину у формі електронного документа. Кредитні кошти було отримано на картку [NUMBER] власником якої є [PERSON] , тобто відповідач виконав свої зобов`язання за Договором у повному обсязі та в обумовлені строки. Зазначена у позовній заяві адреса електронної пошти, [INFO], також відповідає адресі електронної пошти зазначеній у Договорі. Всі ці дії проводились у автоматичному режимі але у позивача був час, до підписання Договору, для детального ознайомлення з умовами Договору. Посилання позивача на порушення відповідачем ЗУ «Про споживче кредитування» є безпідставним оскільки цей кредит не є споживчим кредитом та не регулюється цим законом. Цей Договір є Договором про надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту та регулюється ЗУ «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», а норми цього закону відповідачем виконані у повному обсязі, своєчасно та сумлінно. Позицію відповідача також підтримує НАЦКОМФІНПОСЛУГ, у відповіді №208887/15-12 від 20.09.2019 р. на звернення позивача, регулятор вважає, що зазначений Договір відповідає усім нормам чинного законодавства України. Безпідставним також є твердження позивача, що він здійснив усі дії передбачені умовами договору та законодавства України для розірвання та припинення Договору. Враховуючи норму ст. 611 ЦК України щодо, припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору то просить суд звернути увагу що Договір №103070 від 01.06.2019 р. та додаток №1 заява-приєднання №103070 від 01.06.2019 р. містять лише один випадок припинення договору, а саме: дія договору припиняється та договір втрачає чинність у разі якщо позичальник виконав в повному обсязі обов`язки за даним договором (п. 11.2 Договору). На цей час позивач, нажаль, не виконав умов Договору та чинного законодавства України. Усі факти порушення та невиконання умов Договору позивач сам визнав та підтверджує у позовній заяві. Він визнає, що, підписав Договір №103070 від 01.06.2019 р. та Додаток №1 - заява-приєднання №103070 від 01.06.2019 р., отримав грошові кошти уловному обсязі, сам відмовився від виконання умов Договору, не сплачував увесь час відсотки за договором, використав можливість пролонгації Договору. Чим порушив умови Договору та чинне законодавство України. Тому просять в задоволенні позову [PERSON] про визнання недійсним кредитного договору відмовити (а.с.21-55). Ухвалою суду від 08.07.2020 року у справі було закрито підготовче провадження, та справу призначено до судового розгляду (а.с.81). Позивач в судове засідання не з`явився, про дату, час і місце слухання справи був повідомлений належним чином відповідно до вимог ст. 128 ЦПК України, надав на адресу суду заяву, згідно якої позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив суд слухати справу без його участі за наявними в справі матеріалами. Представник відповідача у судове засідання не з`явився, про дату, час і місце слухання справи був повідомлений належним чином відповідно до вимог ст. 128 ЦПК України, надав до суду клопотання про розгляд справи за відсутністю представника відповідача. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі, якщо розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши і оцінивши надані докази в їх сукупності, суд вважає, що в задоволенні позовних вимог слід відмовити у повному обсязі, виходячи з наступного. Відповідно до ч. 3 ст.12, ч. 1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд вважає, що між сторонами виникли правовідносини, які регулюються книгою п`ятою розділом 11 главами 52,53 Цивільного кодексу України, тому при винесенні рішення суд застосовує норми матеріального права, якими регулюються правовідносини, які виникли між сторонами. Судом встановлено, що ТОВ «ФІНТАРГЕТ» є юридичною особою та діє на підставі Статуту, що підтверджується витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань та Свідоцтвом про реєстрацію фінансової установи ФК №1073 від 07.08.2018 року. 01.06.2019 року між [PERSON] та ТОВ «Фінтаргет» було укладено кредитний договір №103070 від 01.06.2019 року, за умовами якого відповідач надав позивачу кредитні кошти у розмірі 3000,00 грн. на умовах строковості, платності та поворотності, строком дії з 01.06.2019 по 29.06.2019 на 28 календарних днів, зі сплатою відсотків 1,2 % від суми кредиту за кожен день користування кредитом. Відповідно до п. 4.6. Додатку №1 заява-приєднання №103070 від 01.06.2019 р. позивач погодився на автоматичне продовження договору на тих самих умовах: наявність автоматичного продовження кредиту. 04.07.2019 р. позивач провів оплату за цим договором 1554 грн. 00 коп. та пролонгував дію Договору №103070 від 01.06.2019 р. на 30 днів, цими діями позивач повністю підтверджує дійсність всіх умов вищезазначеного договору. Встановлено, що кредитний договір був укладений сторонами відповідно до вимог ст. 10 Закону України «Про електронну комерцію» та Правил надання коштів в кредит ТОВ «Фінтаргет». Згідно кредитного договору позивач отримав від відповідача 3000 грн. ТОВ «Фінтаргет» виконало свої зобов`язання за кредитним договором в повному обсязі, надавши позичальнику кредит в розмірі 3000 грн. Пунктом 4.2. Додатку №1 заяви-приєднання №103070 від 01.06.2019 р. передбачено, що строк кредиту складає 28 календарних днів з 01.06.2019 р. по 29.06.2019 р. включно. У п. 4.3.1 Додатку №1 заяви-приєднання №103070 від 01.06.2019 р. встановлено, що за користування кредитом проценти нараховуються на суму кредиту та встановлюються у розмірі 1,2 % в день, але не менше 108 грн., п. 4.4 повернення кредиту здійснюється не пізніше останнього дня користування кредитом, а саме: 29.06.2019. Пунктом 4.3.2 Додатку №1 заяви-приєднання №103070 від 01.06.2019 р. встановлена процентна ставка фіксована. У Графіку платежів, зазначено, що сума кредиту становить 3000 грн., проценти за користування кредитом 1008,00 грн., загальна сума, що підлягає сплаті 4008,00 грн. Відповідно до п. 6 Позичальник [PERSON] підтвердив, що використання його електронного підпису одноразовим ідентифікатором є аналогом власноручного підпису Позичальника та вважається вчиненим особисто Позичальником, а документи, підписані таким шляхом, є аналогом документів, підписаних на паперовому носії, і мають повну юридичну силу. Отже, на виконання вказаного пункту договору його підписано [PERSON] електронним підписом, про що міститься відмітка Реквізити та підписи сторін. Таким чином, зазначений договір кредиту укладений у формі електронного документу з відповідним електронним підписом позичальника, що не суперечить вимогам Цивільного кодексу України та іншого законодавства. Статтею 10 Закону України «Про електронну комерцію» встановлено, що електронні правочини вчиняються на основі відповідних пропозицій (оферт). Комерційні електронні повідомлення поширюються лише на підставі згоди на отримання таких повідомлень, наданої особою, якій такі повідомлення адресовані. Встановлено, що кредитний договір №103070 від 01.06.2019 року та Додатку №1 заява-приєднання №103070 від 01.06.2019 р. були укладені з використанням інформаційно-телекомунікаційної системи Веб-сайту відповідача (https://microcash.com.ua), який є сукупністю інформаційних та телекомунікаційних систем відповідача, в рамках якої реалізуються технології обробки інформації з використанням технічних і програмних засобів і які у процесі обробки інформації діють як єдине ціле. У ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» визначений порядок укладання електронного договору. Так, встановлено, що електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. З викладеного вбачається, що укладення договору позики без прийняття пропозиції з боку позивача було б неможливим. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах. Враховуючи вище викладені факти, необхідно зазначити, що відповідач має в мережі Інтернет сторінку з розміщеною пропозицією (офертою) на сайті (https://www. microcash. сom.ua) разом з примірним договором. На даній сторінці розміщена інформація про підприємство, скановані копії правовстановлюючих документів, фінансові звіти про діяльність підприємства, та пропозиції (оферти) щодо видачі кредитів з правилами їх отримання та повернення. Стаття 11 Закону України «Про електронну комерцію» регламентує, що відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону. Судом встановлено, що позивач в момент реєстрації на Сайті відповідача створила свій Особистий кабінет, який є сукупністю захищених cтopiнок та який забезпечував позивачу повну взаємодію з відповідачем, постійний доступ до інформації та документів, необхідних для укладення/виконання Договору. Таким чином, в момент коли позивач заповнив заяву з метою отримання позики, він автоматично прийняв пропозицію (оферту) відповідача та приєднався до умов публічного договору щодо правил оформлення та видачі позики. Крім того, клієнт обирає персональний логін і пароль для входу в Особистий Кабінет. При підписанні документів, на телефонний номер Клієнта направляється повідомлення з одноразовим ідентифікатором у вигляді коду, який Клієнт зобов`язаний ввести на веб-сторінці (далі - «електронний підпис одноразовим ідентифікатором»). Електронний підпис одноразовим ідентифікатором як аналог власноручного підпису є підтвердженням особи Клієнта. При оформленні договору позики сторони домовилися, що всі документи щодо надання позики підписуються Клієнтом з використанням електронного підпису одноразовим ідентифікатором. Таким чином, Законом України «Про електронну комерцію» визначено, що саме Договором оферти визначається технологія (порядок) укладення договору, порядок створення та накладання електронних підписів сторонами договору, спосіб та порядок прийняття пропозиції укласти електронний договір (акцепту), технічні засоби ідентифікації сторони. Саме у Договорі оферти відповідача чітко визначено, що всі документи щодо надання Кредиту підписуються Клієнтом з використанням електронного підпису одноразовим ідентифікатором. Отже, враховуючи те, що позивач ініціював укладення такого договору, оформивши заявку на сайті відповідача, підписавши договір з використанням аналогового підпису, суд приходить до висновку, що між сторонами склались договірні правовідносини. Відповідно до ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним, Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (стаття 11 Закону України Про електронну комерцію). Статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію» встановлено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: - електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України Про електронний цифровий підпис , за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; - електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; - аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Правила надання коштів в кредит ТОВ «Фінтаргет»» перебувають в загальному доступі, будучи опублікованими на сайті кредитора, про що зазначено у кредитному договорі. Ці правила є публічною пропозицією (офертою), у розумінні статей 641, 644 ЦК України, на укладення договору кредиту, та визначають порядок і умови кредитування, права і обов`язки сторін, іншу інформацію, необхідну для укладення договору. Тобто, позивач перед укладенням договору був ознайомлений з усією інформацією про умови кредитування, як того вимагає стаття 11 Закону України «Про захист прав споживачів», оскільки, звернувшись до відповідача із заявкою на отримання позики та, підписавши договір, позивач засвідчив той факт, що він обізнаний з Правилами, які включають в себе і умови кредитування. Отже, суд вважає, що при укладенні та підписанні кредитного договору, позивач діяв свідомо, його волевиявлення було направлено на укладення вказаного договору та отримання позики. Згідно зі ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові в розмірах та на умовах, установлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Кредитний договір укладається у письмовій формі (частина перша статті 1055 ЦК України). Згідно зі статтею 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцю таку ж суму грошових коштів (суму позики). Договір позики є укладеним з моменту передання грошей. Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. За змістом статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Частиною першою статті 626 ЦК України встановлено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. За приписами статті 627 ЦК України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. У договорах за участю фізичної особи - споживача враховуються вимоги законодавства про захист прав споживачів. Відповідно до частини першої статті 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості (частини перша, третя статті 509 ЦК України). Згідно з частиною першою статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту (частина перша статті 527 ЦК України). Відповідно до частини першої статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події (частина перша статті 530 ЦК України). У відповідності до статті 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом законодавства. Таким чином, у разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі). Відповідно до положень статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. В ході розгляду справи не було встановлено обставин, які б свідчили про невідповідність умов Договору кредиту вимогам законодавства та про несправедливість його умов. Відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Посилання позивача на те, що договором передбачена непропорційно велика сума компенсації, а саме понад 50% вартості тіла кредиту у разі невиконання зобов`язань є необґрунтованими, оскільки максимальний розмір штрафу не перевищує 50 відсотків від суми кредиту, а також позивач погодився з конкретно запропонованими умовами договору кредиту, в тому числі в частині відсоткової ставки за користування кредитом, про що свідчить підписання ним договору за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором. Суд вважає, що позивач не довів належними доказами ті обставини, на які він посилається в обґрунтування позову, а саме, що умови Кредитного договору суперечать вимогам діючого законодавства. Відповідно до п. 7.1.3 Додатку №1 заява-приєднання №103070 від 01.06.2019 р. до кредитного договору Позичальник має право відмовитись від отримання кредиту, в тому числі в разі отримання ним грошових коштів, у такому випадку позивальник зобов`язаний повернути суму отриманого кредиту та нараховані відсотки за користування кредитом відповідно до кількості днів користування. З матеріалів справи вбачається, що позивач не звертався до відповідача з заявою про відмову від отримання кредиту чи про відмову від договору (розірвання договору) та повернення коштів, отриманих за кредитним договором. Крім того, позивач, посилаючись у позові на несправедливі умови договору, які суперечать Закону України «Про захист прав споживачів», не ставить перед судом питання про щодо захисту прав споживача, зміни умов договору чи визнання їх недійсними. Відповідно до ст.651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. У разі односторонньої відмови від договору у повному обсязі або частково, якщо право на таку відмову встановлено договором або законом, договір є відповідно розірваним або зміненим. Статтею 652 ЦК України встановлено, що у разі істотної зміни обставин, якими сторони керувалися при укладенні договору, договір може бути змінений або розірваний за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті зобов`язання. Зміна обставин є істотною, якщо вони змінилися настільки, що, якби сторони могли це передбачити, вони не уклали б договір або уклали б його на інших умовах. Якщо сторони не досягли згоди щодо приведення договору у відповідність з обставинами, які істотно змінились, або щодо його розірвання, договір може бути розірваний, а з підстав, встановлених частиною четвертою цієї статті, - змінений за рішенням суду на вимогу заінтересованої сторони за наявності одночасно таких умов: 1) в момент укладення договору сторони виходили з того, що така зміна обставин не настане; 2) зміна обставин зумовлена причинами, які заінтересована сторона не могла усунути після їх виникнення при всій турботливості та обачності, які від неї вимагалися; 3) виконання договору порушило б співвідношення майнових інтересів сторін і позбавило б заінтересовану сторону того, на що вона розраховувала при укладенні договору; 4) із суті договору або звичаїв ділового обороту не випливає, що ризик зміни обставин несе заінтересована сторона. У разі розірвання договору внаслідок істотної зміни обставин суд, на вимогу будь-якої із сторін, визначає наслідки розірвання договору виходячи з необхідності справедливого розподілу між сторонами витрат, понесених ними у зв`язку з виконанням цього договору. Зміна договору у зв`язку з істотною зміною обставин допускається за рішенням суду у виняткових випадках, коли розірвання договору суперечить суспільним інтересам або потягне для сторін шкоду, яка значно перевищує затрати, необхідні для виконання договору на умовах, змінених судом. Відповідно до статті 653 ЦК України, у разі розірвання договору зобов`язання сторін припиняються. З моменту досягнення домовленості про зміну або розірвання договору, якщо інше не встановлено договором чи не обумовлено характером його зміни. Якщо договір змінюється або розривається у судовому порядку, зобов`язання змінюється або припиняється з моменту набрання рішенням суду про зміну або розірвання договору законної сили. Сторони не мають права вимагати повернення того, що було виконане ними за зобов`язанням до моменту зміни або розірвання договору, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно статті 654 ЦК України зміна або розірвання договору вчиняється в такій самій формі, що й договір, що змінюється або розривається, якщо інше не встановлено договором або законом чи не випливає із звичаїв ділового обороту. Зі змісту правової позиції Великої Палати Верховного Суду, викладеної у постанові від 13 червня 2018 року по справі №548/981/15-ц (провадження №14-182цс18) вбачається, що у разі розірвання договору зобов`язання сторін припиняються (частина друга статті 653 ЦК України). Якщо договір розривається у судовому порядку, зобов`язання припиняється з моменту набрання рішенням суду про розірвання договору законної сили (частина третя цієї статті). Отже, розірвання кредитного договору припиняє його дію на майбутнє, але не впливає на факти укладення та дії цього договору включно до моменту його розірвання. Тому з моменту розірвання кредитного договору у позичальника залишається обов`язок повернути позивачеві заборгованість, нараховану за цим договором станом на день його розірвання, а кредитодавець втрачає право нараховувати передбачені кредитним договором проценти та неустойку за період після розірвання цього договору. Права й інтереси кредитодавця у правовідносинах з позичальником після розірвання кредитного договору забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання (див. також постанову Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі №444/9519/12). Після розірвання кредитного договору з огляду на те, що кредитор повністю виконав умови договору до його розірвання, не припиняються окремі зобов`язання сторін, спеціально передбачені для застосування на випадок порушення зобов`язань і після розірвання договору (див. висновок Верховного Суду України, сформульований у постанові від 9 вересня 2015 року у справі №6-939цс15), але в обсязі, що відповідає заборгованості, яка існувала до моменту розірвання договору. Відтак, розірвання кредитного договору має наслідком припинення на майбутнє зобов`язання кредитодавця та позичальника, а також припинення на майбутнє поруки і застави (іпотеки) за обов`язками позичальника, які можуть виникнути, зокрема, за статтею 625 ЦК України після такого розірвання. Тобто, розірвання кредитного договору не є підставою для припинення зобов`язання, що виникло до моменту такого розірвання. За таких обставин, суд прийшов до висновку, що підстави для задоволення позову відсутні, оскільки позивачем не було доведено обґрунтованість заявлених позовних вимог. Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності. Згідно статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed