Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-11 00:00:00

[PERSON] 5.08.2013р. звернувся до суду з даним позовом про стягнення боргу, інфляції та 3% річних, а всього на суму 16816,179 грн., який обґрунтовує тим, що 29.03.2003р. уклав з відповідачем в особі директора [PERSON] договір позики на суму 8000 грн. на строк дії оренди торгівельної точки. Оскільки договір оренди не укладався з 15.08.2011р. і відповідач борг не повертає, звернувся з позовом до суду про захист своїх порушених прав. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] та позивач позов підтримали, просили його задовольнити. Представники відповідача [PERSON] та [PERSON] проти позову заперечували, посилаючись, відповідно до ст.1051 ЦК України, на те, що гроші підприємством від позивача отримані не були та на непідписання директором ТОВ ТПФ «Успіх» [PERSON] договору. Вислухавши доводи осіб, що беруть участь у справі, пояснення свідка, дослідивши письмові матеріали справи, суд приходить до наступного. Матеріалами справи встановлено, що 23 травня 2003 року між позивачем та ТОВ ТПФ «Успіх» в особі директора [PERSON], на підставі вимог ст.374 ЦК УРСР був укладений письмовий договір позики, згідно умов якого позивач передає відповідачу на подальший розвиток гроші у розмірі 8000,00 грн., які зобовязується повернути у строк по спливу строку дії договору оренди торгової точки (а.с.30). Відповідно до\~ст.1046 ЦК України\~за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно\~ст.1047 ЦК України\~підтвердженням укладання договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. На підтвердження своїх вимог за клопотанням представника позивача судом у якості свідка допитаний [PERSON], який дав пояснення, що бачив як у 2003 році позивач передавав у кабінеті директора [PERSON] грошові кошти, однак суму їх не знає і під час підписання договору позики присутній не був. Стосовно цього суд зазначає, що показання свідка, у даному випадку, на підтвердження факту передачі 8000 грн. від позикодавця позичальнику, не є допустимим доказом, в розумінні ст.59ч.2 ЦПК України. Відповідно до\~ст.640 ЦК України,\~якщо відповідно до акта цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту\~\~передання\~\~відповідного майна або вчинення певної дії. Отже, в даному випадку підтвердженням укладення договору позики грошових коштів між фізичною та юридичною особами є договір позики у письмовій формі та розписка чи інший документ, який підтверджує факт передання позикодавцю позичальником грошей (наприклад банківська квитанція про безготівковий переказ грошових коштів або розписка). Оскільки момент передачі грошей в договорі від 23.05.2003р. не визначений, а інших письмових доказів отримання боржником грошей від позикодавця стороною позивача суду не надано, суд вважає позовні вимоги необґрунтованими, а позов таким, що задоволенню не підлягає. Щодо оцінки доказу - висновку судово-почеркознавчої експертизи №5941/02 від 25.12.2015р. згідно якого підпис від імені [PERSON] у договорі займу від 29.05.2003р. у графі "директор" виконаний не ним а іншою особою, суд зазначає, оскільки предмет дослідження договір позики від 29.05.2003р. та вільні зразки [PERSON] були надані експертній установі у порушення порядку їх надання, передбаченого п.п.3.2. та 3.4 Інструкції з призначення та проведення судових експертиз та експертних досліджень, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України №53/3 від 8.10.1998р., тобто зразки надійшли до експертної установи безпосередньо від відповідача, а отримання судом предмету дослідження не оформлювалося процесуальною дією, а отже експертиза проведена у порушення норм діючого законодавства, то її висновки суд вважає не допустимим доказом в розумінні ст.\~59 ч.1 ЦПК України, а тому не приймає.

Outcome: dismissed