Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-16 00:00:00

01.02.2019 року позивач звернувся до суду із позовною заявою, зі змісту якої просить: - поновити з 2015 року укладений з ПСП «Нове життя» договір оренди земельної ділянки, що належить позивачу згідно державного акту на право приватної власності на землю серії ІІ-ХР №084531, кадастровий номер 6321280300:02:000:0020, виданого 27.08.2002 року Олександрівською сільською радою Валківського району Харківської області; - стягнути з відповідача на користь позивача невиплачену орендну плату за 2015-2018 роки в сумі 20592,38 грн. з нарахуванням пені 0,1 відсотків за кожен день прострочення невнесення орендної плати у строки, визначені договором в розмірі 15720,86 грн., а всього 36313,24 грн. В обґрунтування позовних вимог зазначає, що на праві приватної власності йому належить земельна ділянка площею 5,72 гектара, що розташована на території Олександрівської сільської ради Валківського району Харківської області, яку після отримання Державного акту на землю у вересні 2002 року передав в оренду ПСП «Нове життя» на підставі підписаного ним договору. В подальшому підписував договори оренди землі в 2012 році та в 2017 році, але жодного разу керівництво ПСП «Нове життя» примірник договору оренди землі на руки не давали. До 2015 року ПСП «Нове життя» своєчасно та регулярно проводило розрахунки за оренду земельної ділянки. Проте за 2015-2018 роки орендна плата не виплачена. Посилаючись на ч.ч.1-2 ст.21 ЗУ «Про оренду землі», постанову КМУ від 23.11.2016 року №843 вважає, що з 02.12.2016 року договір оренди земельної ділянки набирає чинності з моменту його підписання сторонами, які в обов`язковому порядку повинні погодити лише об`єкт оренди (кадастровий номер, місце розташування та розмір земельної ділянки), строк дії договору оренди, орендну плату із зазначенням її розміру, індексації, способу та умов розрахунків, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату згідно договору. З питань виконання умов договору оренди позивач звертався до керівництва ПСП «Нове життя», але у відповідь отримував незрозумілі пояснення, що договір оренди відсутній, так як не укладався, тим самим підтвердивши факт, що протягом 2015- 2017 років орендна плата не нараховувалася та не виплачувалася через відсутність договірних відносини. Наприкінці 2017 року між позивачем та ПСП «Нове життя» укладено договір оренди землі на належну позивачеві земельну ділянку площею 5,72 га з кадастровим номером 6321280300:02:000:0020, але розмір земельної ділянки виявився значно меншим ніж це передбачено Державним актом на землю, тому договір не зареєстрований. Наполягав, що право власності на земельну ділянку площею 5,7210 га належним чином оформлено, що підтверджується Державним актом на право приватної власності на землю. Це право ніким не оскаржене і не скасоване. З 2002 року по 2015 рік жодних проблем з розміром земельної ділянки не виникало. Ніхто до позивача, як до власника земельної ділянки не звертався з питань зменшення чи збільшення розміру земельної ділянки тощо. Як зазначає позивач, у відповідності до вимог ч.6 ст.33 ЗУ «Про оренду землі» договір оренди за принципом мовчазної згоди вважається поновленим на той самий строк і на тих самих умовах, які були передбачені договором, оскільки орендар ПСП «Нове життя» з 2002 року до теперішнього часу продовжує користуватися належною позивачу земельною ділянкою площею 5,72 га, після закінчення строку договору оренди з 2012 року по теперішній час позивач не направляв відповідачу ніяких листів-повідомлень про заперечення у поновленні договору оренди землі. Звернув увагу, що орендар ПСП «Нове життя» до закінчення строку дії договору не повідомляв позивача в установлені строки про свій намір скористатися переважним правом на укладення договору на новий строк, не направляв жодних листів з проектом додаткової угоди, неналежно виконував свої обов`язки орендаря, не сплачував орендну плату відповідно до умов договору. Йому не відомо, чи була укладена додаткова угода до договору оренди землі про його поновлення у місячний строк в обов`язковому порядку, як цього вимагає законодавство, так як відповідач на його вимогу не надав примірник угоди про оренду землі, який був укладений з ПСП «Нове життя» наприкінці 2017 року. Повідомив, що згідно інформації ГУ ДФС в Харківській області від 23.01.2019 року №7843, за період з початку 2015 року по кінець 2018 року ПСП «Нове життя» перерахувало 28.04.2018 року на картковий рахунок позивача 9311,29 грн. із призначенням платежу: надання майна в лізинг, але на його погляд відсутні підстави стверджувати, що дані кошти спрямовані на виплату йому орендної плати за конкретним договором оренди землі. На думку позивача, в порушення вимог п.в ч.1 ст.96 ЗК України, ст.24 ЗУ «Про оренду землі» відповідачем несвоєчасно сплачується орендна плата, що надає право орендодавцю вимагати її стягнення в примусовому порядку. Розмір орендної плати позивачем розраховано у відповідності до вартості земельної ділянки з урахуванням коефіцієнтів індексації станом на 01.01.2012 року - 137344,49 грн. та станом на 01.01.2017 року - 205862,22 грн. Після виконання вимог ст.187 ЦПК України, на підставі ухвали суду від 06.02.2019 року відкрито провадження у цивільній справі. З урахуванням вимог ст.274 ЦПК України судовий розгляд вирішено проводити в порядку спрощеного позовного провадження та роз`яснено сторонам про порядок та строки виконання ними вимог цього Кодексу. 01.03.2019 року представник відповідача - Журков В .І. подав відзив на позовну заяву, в якому просив відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі. Вказав, що дійсно, наприкінці 2017 року між [PERSON] та ПСП «Нове життя» укладено Договір оренди землі на належну йому земельну ділянку площею 5,72 га, з кадастровим номером 6321280300:02:000:0020, однак при замовленні Витягу з ДЗК щодо отримання відомостей відносно вказаної земельної ділянки з`ясовано, що Витяг отримати не можливо, необхідно замовляти технічну документацію, оскільки фактичний розмір зазначеної земельної ділянки складає приблизно 2 га. Міжрайонним управлінням Держгеокадастру у Валківському районі Харківської області повідомлено, що в даному випадку дійсно зафіксовано «накладку» земельних ділянок, в зв`язку з чим нічого зробити не можна, окрім як звернутись до Держгеокадастру в Харківській області або до суду для оформлення іншої земельної ділянки, яка буде відповідати необхідній площі - 5,72 га. Домовившись з позивачем про допомогу у даній ситуації зі сторони підприємства, ПСП «Нове життя» замовило технічну документацію на земельну ділянку. Однак, [PERSON] весь час протягом 2018 року вимагав прискорення вказаних робіт та виплату орендної плати за земельну ділянку, саме за площу 5,72 га, на що представники підприємства повідомили, що не можуть користуватися його земельною ділянкою площею 5,72 га, оскільки фактичний розмір земельної ділянки значно менший, ніж передбачений Державним актом на землю, в зв`язку з чим Договір оренди землі не можливо зареєструвати відповідно до вимог чинного законодавства. Після чого позивач відмовився від подальшої співпраці з підприємством та від допомоги у вирішенні даного питання. Не погоджуючись з позовними вимогами, представник відповідача вказує, що позивачем не обґрунтовано, який саме договір оренди землі просить визнати поновленим, а саме: дату складання, дату реєстрації, строк поновлення, розмір орендної плати, обов`язки сторін та інше, що є істотними умовами такого договору, чому саме з 2015 року, а не з 2012 року, з якого числа та місяця. Не зрозумілим, на його думку, є прохання позивача про стягнення «заборгованості» саме з 2015 року, в тому числі без урахування строку позовної давності. Вважає, що позивачем нараховано неіснуюче прострочення за 2015 рік в сумі 6262,20 грн. При цьому не зазначено, з якої дати початок перебігу строку та до якої дати відповідач повинен був сплатити кошти, що свідчить про припущення та домисли. Посилаючись на ч.1 ст.21 ЗУ «Про оренду землі», ст.526 ЦК України, вважає, що з 2015 року по теперішній час відсутні будь-які договірні правовідносини між сторонами, тому говорити про будь-яке зобов`язання відповідача не можливо. Правом щодо подання інших заяв по суті справи в передбаченому ст.174 ЦПК України порядку сторони не скористалися. Будь-які заяви чи клопотання щодо проведення інших процесуальних дій, в тому числі забезпечення доказів, вжиття заходів забезпечення позову, зупинення і поновлення провадження у справі, учасниками справи не заявлялися. Враховуючи пояснення сторін, на підставі ухвали суду від 10.04.2019 року судовий розгляд у справі вирішено проводити в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. Позивач та його представник [PERSON] в судовому засіданні позов підтримали в повному обсязі, просили задовольнити. При цьому [PERSON] пояснив, що дану земельну ділянку він отримав у спадок в 2002 році. До сільської ради або до уповноваженого на той час органу райдержадміністрації з приводу виготовлення технічної документації на земельну ділянку не звертався. Вважає, що всі необхідні документи щодо земельної ділянки та договору оренди землі виготовлялися представниками ПСП «Нове життя». Крім державного акту на землю, не має більш ніяких документів відносно земельної ділянки. Наполягав, що ПСП «Нове життя» користується земельною ділянкою з 2002 року саме розміром 5,72 га, сплачуючи орендну плату, як за користування земельною часткою (паєм). Представник відповідача заперечив проти задоволення позовних вимог, посилаючись на викладені у відзиві на позовну заяву обставини. За клопотанням сторін судове засідання відкладалося для вирішення спору шляхом звернення до відповідних державних органів щодо виділення [PERSON] в натурі земельної ділянки площею саме 5,72 га та виготовлення передбаченої законом документації для укладення договору оренди землі в передбаченому законом порядку, але після перерви сторони підтримали раніше заявлені позиції. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, суд дійшов висновку, що позов задоволенню не підлягає з наступних підстав. Судом встановлено, що згідно Державного акту на право приватної власності на землю серії IІ-XP № 084531, виданого 27.08.2002 року Олександрівською сільською радою Валківського району Харківської області, [PERSON] є власником земельної ділянки площею 5,72 га, кадастровий номер 6321280300:02:000:0020, що знаходиться на території Олександрівської сільської ради Валківського району Харківської області, яка надана для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Відповідно до інформації Міжрайонного управління у Валківському та Коломацькому районах ГУ Держгеокадастру у Харківській області №31-20-0.23,141-630/121-18 від 25.06.2018 року, затверджена технічна документація з нормативної грошової оцінки вказаної земельної ділянки, розроблена відповідно до чинного законодавства в Міжрайонному управлінні відсутня. Позивач в судовому засіданні підтвердив, що не виготовляв технічну документацію на земельну ділянку, оскільки вважав, що цим повинне займатися ПСП «Нове життя», яке, на його думку, орендувало земельні частки (паї), надані в приватну власність членам колишнього колгоспу, загальним масивом. Як вбачається із відповіді ПСП «Нове життя» на адвокатський запит [PERSON] №478 від 07.08.2018 року, підприємство не може надати договір оренди землі від 2012 року, укладений з [PERSON] на земельну ділянку площею 5,72 га, з кадастровим номером 6321280300:02:000:0020, яка розташована на території Олександрівської сільської ради Валківського району Харківської області, оскільки зазначений договір відсутній взагалі, так як не укладався. Наприкінці 2017 року між [PERSON] та ПСП «Нове життя» було укладено договір оренди землі на належну йому земельну ділянку площею 5,72 га з кадастровим номером 6321280300:02:000:0020, однак зазначений договір оренди землі не був зареєстрований відповідно до умов чинного законодавства, оскільки розмір наявної земельної ділянки значно менший ніж це передбачено Державним актом на земельну ділянку, який є в наявності у [PERSON] . Після чого, підприємством надавалась юридична допомога [PERSON] щодо належного оформлення права власності на земельну ділянку, також було замовлено технічну документацію щодо встановлення меж земельної ділянки площею саме 5,72 га, однак, вказана технічна документація не була затвердження з причини «накладення» земельних ділянок одна на одну та відсутності необхідних 5,72 га. Протягом 2015-2017 років орендна плата не нараховувалась та не виплачувалась, оскільки були відсутні договірні відносини щодо оренди земельної ділянки площею 5,72 га, з кадастровим номером 6321280300:02:000:0020, зареєстровані відповідно до умов чинного законодавства. З доданих позивачем до позовної заяви відомостей з Державного реєстру фізичних осіб - платників податків про суми виплачених доходів та утриманих податків вбачається, що за період з І кварталу 2015 року по ІІІ квартал 2018 року [PERSON] в ІІ кварталі 2018 року отримав від ПСП «Нове життя» доходи в сумі 11566,82 грн. за надання майна в лізинг. Як пояснив в судовому засіданні представник відповідача Журков В.І. , підприємством дійсно були сплачені позивачу дані кошти за укладення договору оренди земельної ділянки з наміром в подальшому користуватися нею, але після з`ясування неможливості державної реєстрації договору оренди та відмовою позивача від подальшої співпраці виплати припинилися. Представник позивача [PERSON]. в судовому засіданні додатково надав відомості з Державного реєстру фізичних осіб - платників податків про суми виплачених доходів та утриманих податків, з яких слідує, що в І-ІV кварталі 2012 року [PERSON] отримував грошові кошти від ПСП «Нове життя» за надання майна в лізинг, проте суд не приймає його до уваги, як належний та допустимий доказ у цивільній справі, оскільки не підтверджено в сукупності з іншими доказами спрямованість цих коштів. В інший період надходження будь-яких коштів від ПСП «Нове життя» на рахунок позивача відсутнє. На підтвердження своїх заперечень проти позову представником відповідача Журковим В.І. надано інформацію з публічної кадастрової карти України щодо місцезнаходження земельної ділянки, фактичного її розміру та наявності відомостей про неї. Згідно даної інформації площа земельної ділянки з кадастровим номером 6321280300:02:000:0020 становить 28650.759 м2, будь-які відомості про неї відсутні. Із наданої представником позивача, викопіровки видно, що [PERSON] належить земельна частка (пай) № 56 , яка не зареєстрована в передбаченому законом порядку та має накладки з трьома земельними ділянками, які виділені в натурі, мають державну реєстрацію, зі слів перебувають в оренді у сусіднього підприємства «Агротоп». Ст.15 ЦК України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права в разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Порушення права пов`язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи. Затаких обставин, порушення, невизнання або оспорювання суб`єктивного права є підставою для звернення особи до суду за захистом цього права із застосуванням відповідного способу захисту. Особа, права якої порушено, може скористатися не будь-яким, а конкретним способом захисту свого права. Під способами захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на порушника. Ст. 4 ЦПК України встановлює, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно ст.2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ст.5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Ч.1 ст. 13 ЦПК України передбачає, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до вимог ч.1 ст.264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин. Принцип змагальності в цивільному судочинстві забезпечує повноту дослідження обставин справи, зокрема, ст.12 ЦПК України передбачає, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Ст.626 ЦК України встановлює, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Положеннями ст.ст.638,639 ЦК України передбачено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Відносини щодо найму (оренди) земельної ділянки згідно ч.2 ст.792 ЦК України регулюються законом. Відповідно до ч.3 ст.22 ЗК України землі сільськогосподарського призначення передаються у власність та надаються у користування громадянам, зокрема, - для ведення особистого селянського господарства, садівництва, городництва, сінокосіння та випасання худоби, ведення товарного сільськогосподарського виробництва, фермерського господарства. Сільськогосподарським підприємствам - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Ч.2 ст.24 ЗК України вказує, що державні і комунальні сільськогосподарські підприємства, установи і організації можуть орендувати земельні ділянки, що перебувають у власності громадян та юридичних осіб. Згідно положень ст.93 ЗК України право оренди земельної ділянки - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для провадження підприємницької та іншої діяльності. Орендодавцями земельних ділянок є їх власники або уповноважені ними особи. Відносини, пов`язані з орендою землі, регулюються Законом. Спеціальним законом, яким регулюються правовідносини, пов`язані з орендою землі, є ЗУ "Про оренду землі", ст.15 якого встановлює перелік істотних умов, до яких відносяться: об`єкт оренди (місце розташування та розмір земельної ділянки); строк дії договору оренди; орендну плату із зазначенням її розміру, індексації, форм платежу, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату, тощо. Відповідно до ст.14 Закону договір оренди земельної ділянки укладається в письмовій формі, затвердженій постановою КМУ. Ст.16 ЗУ «Про оренду землі» встановлено, що укладення договору оренди земельної ділянки із земель приватної власності здійснюється за згодою орендодавця та особи, яка згідно із законом вправі набувати право оренди на таку земельну ділянку. За змістом ст.ст.18,20 ЗУ "Про оренду землі" договір оренди землі набирає чинності після його державної реєстрації. Укладений договір оренди землі підлягає державній реєстрації. Державна реєстрація договорів оренди землі проводиться у порядку, встановленому законом. Отже, строк дії договору оренди землі, умовами якого передбачено, що відлік строку оренди настає з моменту державної реєстрації цього договору, починається після набрання ним чинності, а не з моменту його укладення. Набрання договором чинності є моментом у часі, коли починають діяти права та обов`язки за договором, тобто коли договір (як підстава виникнення правовідносин та письмова форма, в якій зафіксовані умови договору) породжує правовідносини, на виникнення яких було спрямоване волевиявлення сторін. Аналогічний правовий висновок міститься у постанові Верховного Суду України від 27 квітня 2017 року у справі № 6-422цс17. Відповідно до ч.4 ст.15 Закону невід`ємною частиною договору оренди землі є план або схема земельної ділянки, її кадастровий план з відображенням обмежень (обтяжень), акт визначення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості), акт приймання-передачі земельної ділянки, а у випадку зміни меж земельної ділянки (ст.16 Закону) - проект відведення земельної ділянки, розроблений згідно із Законом. Більша частина цієї документації не може бути виготовлена сторонами самостійно, тому для її підготовки слід звернутися до відповідної землевпорядної організації, замовивши технічну документацію із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право на земельну ділянку (ст.56 ЗУ «Про землеустрій». Ч.4 ст.124 ЗК України передбачає, що передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у власності громадян і юридичних осіб, здійснюється за договором оренди між власником земельної ділянки і орендарем. Аналізуючи наведені правові норми, суд доходить висновку, що позивачем не доведено та не обґрунтовано належними і допустимими доказами наявність між сторонами будь-яких договірних відносин з приводу оренди земельної ділянки. До того ж, норми закону не визначають автоматичного поновлення договору оренди земельної ділянки, а лише встановлюють переважне право добросовісного орендаря на поновлення такого договору. При цьому договір не може вважатися поновленим на новий строк, ні на вимогу однієї зі сторін, а ні зі згодою обох сторін, а підлягає укладенню та державній реєстрації у встановленому порядку, що повністю узгоджується з нормою ст.152 ЗК України, яка не передбачає такого способу захисту прав на землю, як визнання договору поновленим. Доводи представника позивача про те, що протягом 2002-2018 років відповідач користувався спірною земельною ділянкою, сплачуючи позивачу орендну плату, за відсутності належних та допустимих доказів сплати не можуть бути прийняті судом до уваги, оскільки орендна плата якщо і виплачувалась, то за фактичне користування майном. Оскільки судом встановлено відсутність правових підстав для поновлення договору оренди земельної ділянки, наявність укладення якого в передбаченому законом порядку не доведено позивачем, суд вважає необхідним відмовити у задоволенні позовної вимоги про стягнення з відповідача орендної плати та пені за прострочення таких виплат. Положеннями ст.133 ЦПК України встановлено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи, до яких належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу. Згідно ч.3 ст.6 Закону України «Про судовий збір» при подачі позовної заяви, що має одночасно майновий і немайновий характер, судовий збір сплачується за ставками, встановленими для позовних заяв майнового та немайнового характеру. Відповідно до п.1 ч.2 ст.4 Закону України «Про судовий збір» при подачі позовної заяви майнового характеру, судовий збір обчислюється в розмірі 1% від ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що станом на 01.01.2019 року становить 1921 грн. і не більше 5 розмірів прожиткових мінімумів для працездатних осіб. П.2 ч.2 ст.4 цього Закону передбачає, що при подачі позовної заяви немайнового характеру, судовий збір обчислюється в розмірі 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що станом на 01.01.2019 року становить 1921 грн. Отже, при подачі позовної заяви, позивач мав сплатити судовий збір в розмірі: - за позовну вимогу немайнового характеру - 768,40 грн. - за позовну вимогу майнового характеру - 768,40 грн. Разом з тим, як вбачається із квитанції №0.0.1254260741.1 від 30.01.2019 року позивачем при подачі позовної заяви до суду сплачено лише 768,40 грн., тобто за одну позовну вимогу, тому з урахуванням вимог ст.141 ЦПК України, з позивача підлягає стягненню в дохід Держави Україна недоплачений судовий збір в сумі 768,40 грн. У відповідності до ст.137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Із наданого представником відповідача Договору про надання правової допомоги, укладеного 25.02.2019 року між ПСП «Нове Життя» в особі виконавчого директора Степаненка В.В., який діє на підставі Статуту, та адвокатом Журковим В.І., що діє на підставі свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю № 1076 від 14.10.2011 року, вбачається, що адвокат бере на себе зобов`язання з надання правової допомоги (юридичних послуг) на передбачених договором умовах, в тому числі зобов`язується здійснювати представництво (захист) інтересів відповідача у судах всіх інстанцій зі всіма без виключення правами сторони. Згідно п.3.1. Договору ПСП «Нове Життя» зобов`язується оплатити витрати, необхідні для виконання доручення та послуги адвоката у розмірі 10000 грн. (п.4.1) Розрахунки за виконану роботу відповідно до п.4.2. Договору здійснюються ПСП «Нове Життя» після надання правової допомоги та складання Акту приймання-передачі наданих послуг. Як вбачається із наданого представником відповідача Акту приймання-передачі наданих послуг за договором від 25.02.2019 року, складеного 16.09.2019 року, адвокат Журков В.І. надав комплекс юридичних послуг, а саме: зустріч із замовником, вивчення документів та надання усної юридичної консультації, кількістю 1 год., загальною вартістю 1000 грн.; визначення правової позиції та судових перспектив вирішення питання замовника у справі, кількістю 2 год., загальною вартістю 2000 грн.; складання відзиву у справі, в тому числі направлення сторонам у справі та на адресу суду, кількістю 3 год., загальною вартістю 3000 грн.; виїзд до м. Валки для прийняття участі в судових засіданнях та участь в 2 судових засіданнях 11.07.2019 року та 17.09.2019 року, по 2000 грн. кожне, загальною вартістю 4000 грн. Згідно даних Видаткового касового ордера від 16.09.2019 року ПСП «Нове Життя» сплачено адвокату Журкову В.І. на підставі договору б/н від 25.02.2019 року та акту від 16.09.2019 року грошові кошти в розмірі 10000 грн. Клопотання позивача та його представника про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, під час судового розгляду не надходили. Відповідно до ч.8 ст.141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити в зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів, які подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. Враховуючи, що понесені відповідачем судові витрати у справі на професійну правничу допомогу документально підтверджені, відповідно до вимог ст.141 ЦПК України підлягають стягненню з позивача на користь відповідача ПСП «Нове життя». На підставі викладеного,

Outcome: approved