Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-10 00:00:00

13 січня 2014 року позивач [PERSON] звернувся в суд з позовом до [PERSON], [PERSON], [PERSON], третьої особи Чортківської районної державної нотаріальної контори про визнання права власності в порядку спадкування на земельну ділянку. В позовній заяві він вказав, що[INFO] помер його батько [PERSON], згідно свідоцтва про смерть [NUMBER] від 22.11.2013 року. 05.08.2004 року [PERSON] склав заповіт, яким заповів йому [PERSON] земельний та майновий паї. За свого життя спадкодавець [PERSON] взамін сертифіката на земельний пай отримав державний акт ЯА № 795195 на право власності на земельну ділянку площею 2,43 га, яка розташована на території Великочорнокінецької сільської ради Чортківського району. Вказує, що за відсутності ідентичності заповідного земельного паю тому об'єкту, на який відкрилася спадщина, тобто земельній ділянці з конкретно визначеною площею нотаріальна контора не може видати йому свідоцтва про право власності на земельну ділянку. Вважає, що вказаний у заповіті земельний пай трансформувався в об'єкт спадкування - земельну ділянку площею 2,43 га, що дає йому підставу звертатися в суд з позовом про визнання за ним права власності в порядку спадкування за заповітом на земельну ділянку 2,43 га. Просить суд визнати за ним права власності в порядку спадкування за заповітом на земельну ділянку 2,43 з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва розташовану на території Великочорнокінецького району після смерті [PERSON]. Позивач [PERSON] позов підтримує, просить його задовольнити. Відповідач [PERSON] позов не визнає, зазначає, що вона як непрацездатна вдова має право на обов'язкову частку в спадщині, згідно ст. 1241 ЦК України, незалежно від змісту заповіту, половину частки, яка належала б кожному з них у разі спадкування за законом (обов'язкова частка). Відповідач [PERSON] позов визнає, не заперечує проти його задоволення. Відповідач [PERSON] позов не визнає, зазначає право матері [PERSON] на спадкування обов'язкової частки. Третя особа, без самостійних вимог Чортківська районна державна нотаріальна контора подала суду письмову заяву про розгляд справи без участі їх представника. Суд вислухавши сторони, враховуючи їхні пояснення, дослідивши письмові докази по справі, вважає, що позов не підлягає до задоволення з наступних підстав. Згідно заповіту вчиненого 05 серпня 2004 року [PERSON] заповів [PERSON] належний йому земельний та майновий пай. Згідно державного акта від 23 травня 2006 року на право власності на земельну ділянку Серія ЯА № 795195 [PERSON] на підставі розпорядження голови Чортківської райдержадміністрації від 25 травня 2005 року № 271 є власником земельної ділянки площею 2.43 га на території Великочорнокінецької сільської ради Чортківського району, цільове призначення земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Згідно свідоцтва про смерть серія [NUMBER] від 22.11.2013 року [PERSON] помер [INFO]. Згідно довідки виданої Чорнокінецько Волянською сільською радою, про те, що разом по день смерті з померлим [PERSON] проживали дружина [PERSON], син [PERSON], син [PERSON] дочка [PERSON], внук [PERSON]. Згідно відповіді державного нотаріуса Чортківського нотаріального округу, вказано що відповідно до заповіту, посвідченого Чорнокінецьковолянською сільською радою Чортківського району Тернопільської області 05 серпня 2004 р. за реєстром №76, померлий [PERSON] заповів [PERSON] належні йому земельний і майновий паї. В нотаріальну контору позивачем пред'явлено Державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯА №795195, виданий Чортківською районною державною адміністрацією 23 травня 2006 року, тобто майно, на яке посвідчено заповіт, не відповідає спадковому майну. Згідно пункту 17 Перехідних положень Земельного кодексу України від 25 жовтня 2001 року сертифікати на право на земельну частку (пай) є дійсними до виділення власниками таких часток (паїв) у натурі (на місцевості) земельних ділянок та видачі їм державних актів на право власності на землю. Державним нотаріусом роз'яснено право позивача на тлумачення заповіту, відповідно до ст.1256 Цивільного кодексу України тлумачення заповіту може бути здійснене судом. Згідно ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. Згідно ст.1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. Згідно ст.1233 ЦК України, заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Згідно ст. 1235, 1236 ЦК України, заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин. Заповідач не може позбавити права на спадкування осіб, які мають право на обов'язкову частку у спадщині. Чинність заповіту щодо осіб, які мають право на обов'язкову частку у спадщині, встановлюється на час відкриття спадщини. Заповідач має право охопити заповітом права та обов'язки, які йому належать на момент складення заповіту, а також ті права та обов'язки, які можуть йому належати у майбутньому. Заповідач має право скласти заповіт щодо усієї спадщини або її частини. Згідно ст. 1241 ЦК України, малолітні, неповнолітні, повнолітні непрацездатні діти спадкодавця, непрацездатна вдова (вдівець) та непрацездатні батьки спадкують, незалежно від змісту заповіту, половину частки, яка належала б кожному з них у разі спадкування за законом (обов'язкова частка). Відповідно до Постанови Пленуму Верховного суду України від 30.05.2008 N 7 «Про судову практику у справах про спадкування» Перелік осіб, які мають право на обов'язкову частку, що визначений статтею 1241 ЦК, є вичерпним і розширеного тлумачення не потребує. При визначенні розміру обов'язкової частки в спадщині враховуються всі спадкоємці за законом першої черги, увесь склад спадщини, зокрема, право на вклади в банку (фінансовій установі), щодо яких вкладником було зроблено розпорядження на випадок своєї смерті, вартість речей звичайної домашньої обстановки та вжитку, вартість заповідального відказу. Позбавлення особи права на обов'язкову частку судом Цивільний Кодекс не передбачає, хоча особа, яка має право на обов'язкову частку, може бути усунена від права на спадкування відповідно до статті 1224 ЦК. Відповідно до п. 3 ст.1268 Цивільного кодексу України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 Цивільного кодексу України, він не заявив про відмову від неї. Малолітня, неповнолітня, недієздатна особа, а також особа, дієздатність якої обмежена, вважаються такими, що прийняли спадщину, крім випадків відмови від спадщини у встановленому законодавством України порядку. Зазначені особи вважаються такими, що прийняли спадщину, крім випадків їхньої відмови від спадщини, а щодо малолітніх та недієздатних осіб - відмови, здійсненої від їхнього імені батьками (усиновлювачами), опікуном із дозволу органу опіки та піклування (встановлених частинами 2 - 4 ст. 1273 ЦК). Відповідно до ст.1256 Цивільного кодексу України, тлумачення заповіту може бути здійснене після відкриття спадщини самими спадкоємцями. Тлумачення заповіту може бути здійснене судом відповідно до ст. 213 цього кодексу. Відповідно до Постанови Пленуму Верховного суду України від 30.05.2008 N 7 «Про судову практику у справах про спадкування» при вирішенні спору про спадкування права на земельну частку (пай) основним документом, що посвідчує таке право, є сертифікат про право на земельну частку (пай). Якщо спадкодавець мав право на земельну частку (пай), але за життя не одержав сертифіката на право власності на земельну частку (пай) або помилково не був включений (безпідставно виключений) до списку, доданого до державного акта про колективну власність на землю відповідного сільськогосподарського підприємства, товариства тощо, при вирішенні спору про право спадкування на земельну частку (пай) суд застосовує положення чинного на час існування відповідних правовідносин Земельного кодексу України 1990 року, Указу Президента України від 8 серпня 1995 року N 720/95 "Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям" та відповідні норми ЦК УРСР. У цьому разі слід ураховувати, що згідно з пунктом 17 Перехідних положень Земельного кодексу України від 25 жовтня 2001 року сертифікати на право на земельну частку (пай) є дійсними до виділення власникам таких часток (паїв) у натурі (на місцевості) земельних ділянок та видачі їм державних актів на право власності на землю. В даному випадку спадкодавець отримав державний акт на право власності на землю, тому сертифікати на право на земельну частку (пай) які вказані в заповіті є дійсними до виділення власникам таких часток (паїв) у натурі (на місцевості) земельних ділянок. Враховуючи вище наведене, те що майно, на яке посвідчено заповіт, не відповідає спадковому майну, позивачу слід звернутися до суду для тлумачення заповіту. Крім того, відповідач [PERSON] яка була дружиною померлого спадкодавця [PERSON] та мамою позивача [PERSON] вказала суду що вона як непрацездатна вдова має право на обов'язкову частку, незалежно від змісту заповіту, половину частки, яка належала б кожному з них у разі спадкування за законом тому суд приходить до висновку що у позові [PERSON] про визнання права власності в порядку спадкування за заповітом на земельну ділянку площею 2,43 слід відмовити оскільки заповіт не тлумачено та не виділено обов'язкової частки у спадщині [PERSON] На підставі ст..ст. 386, 392, 1218, 1222, 1223, 1225, 1235, 1236, 1241 ЦК України та

Outcome: dismissed