Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-24 00:00:00

Короткий зміст заяви [PERSON] звернулася до Комунарського районного суду м. Запоріжжя із заявою про встановлення факту смерті на тимчасово окупованій території України. Свої вимоги обґрунтовує тим, що [INFO] у м. Макіївка Донецької області у наслідок гіпертонічної хвороби другого ступеня померла її мати [PERSON] , [INFO] . Отримати свідоцтво про смерть у відділі державної реєстрації актів цивільного стану неможливо, оскільки факт смерті відбувався на тимчасово окупованій території України, на якій неможливо отримати медичний документ, що може бути підставою для здійснення реєстрації смерті. Встановлення факту смерті необхідне для отримання свідоцтва про смерть. Заяви, клопотання, процесуальні дії у справі Ухвалою суду від 25 вересня 2020 року заява прийнята до розгляду, відкрито провадження у справі, розгляд справи призначено у порядку окремого провадження. У судове засідання заявник [PERSON] , повідомлена своєчасно та належним чином, не з`явилася, надала заяву про розгляд справи за її відсутністю, вказала, що заяву підтримує, просить її задовольнити, на фіксуванні судового процесу не наполягає. Заінтересована особа, повідомлена своєчасно та належним чином, у судове засідання свого представника не направила, причини його неявки суду не відомі. Оскільки учасники справи, повідомлені своєчасно та належним чином, у судове засідання не з`явилися, фіксування судового процесу відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Установлені судом фактичні обставини справи У свідоцтві про народження [PERSON] , [INFO] , серії [NUMBER] , батьками вказані [PERSON] та [PERSON] . 25 лютого 1984 року між [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , був укладений шлюб, що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу серії [NUMBER] , на підставі чого прізвище « [PERSON] » змінено на « [PERSON] ». У паспорті громадянина України серії [NUMBER] на ім`я [PERSON] , [INFO] , місцем народження зазначено с. Чашино Колпнянського району Орловської області. Місцем проживання - [ADDRESS] . Відповідно до лікарського свідоцтва про смерть № 270, виданому 10 жовтня 2016 року ЦПМСД №2 м. Макіївка, [PERSON] , [INFO] , померла [INFO] у кв. [ADDRESS] внаслідок хронічної сердцево-судинної недостатності, ішемічна хвороба серця, атеросклеротичний кардіосклероз. За наслідками звернення [PERSON] до Комунарського районного у м. Запоріжжя ВДРАЦС Південно - Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) у проведенні державної реєстрації смерті [INFO] [PERSON] було відмовлено у зв`язку із невідповідністю пред`явленого документа формі, визначеній ЗУ «Про державну реєстрацію актів цивільного стану». Позиція суду та нормативно - правове обгрунтування Відповідно до п. 8 ч. 1 ст. 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті. Згідно із ч. 1 ст. 317 ЦПК України заява про встановлення факту народження особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, може бути подана батьками, родичами, їхніми представниками або іншими законними представниками дитини до будь-якого суду за межами такої території України незалежно від місця проживання заявника. Тобто з наведеного вбачається, що заявниця, як донька [PERSON] , має право звернутися до суду із заявою про встановлення факту її смерті на тимчасово окупованій території України. Відповідно до роз`яснень, наданих в п. 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України №5 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», заяви про встановлення факту смерті особи в певний час приймаються до провадження суду і розглядаються за умови подання заявниками документів про відмову органів реєстрації актів громадянського стану в реєстрації події смерті. Заявник зобов`язаний обґрунтувати свою заяву посиланнями на докази, що достовірно свідчать про смерть особи у певний час і за певних обставин. Згідно із ст. 17 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» державна реєстрація смерті проводиться органом державної реєстрації актів цивільного стану на підставі: документа встановленої форми про смерть, виданого закладом охорони здоров`я або судово-медичною установою; рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час або про оголошення її померлою. Наказом Міністерства охорони здоров`я від 08 серпня 2006 року № 545 затверджено форми первинної облікової документації та інструкції щодо їх заповнення та видач, закріплено форму лікарське свідоцтво про смерть (форма N 106/о ( z1152-06 ). Розділом 5 Правил державної реєстрації актів цивільного стану в Україні, затвердженими наказом Міністерства юстиції України № 52/5 від 18 жовтня 2000 року, передбачено, що підставою для державної реєстрації смерті є: лікарське свідоцтво про смерть (форма № 106/о), фельдшерська довідка про смерть (форма № 106-1/о), лікарське свідоцтво про перинатальну смерть; рішення суду про оголошення особи померлою; рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час; повідомлення державного архіву або органів Служби безпеки України у разі реєстрації смерті осіб, репресованих за рішенням несудових та судових органів; повідомлення установи виконання покарань або слідчого ізолятора, надіслане разом з лікарським свідоцтвом про смерть. В судовому засіданні встановлено, що наданий заявницею лікарський висновок про причину смерті, не відповідає затвердженій в установленому законодавством порядку формі. Встановлення даного факту, що має юридичне значення, необхідно заявниці для отримання свідоцтва про смерть. Щодо можливості використання як доказа по справі лікарського свідоцтва про смерть №270, слід вказати наступне. Відповідно до ст.ст. 77, 78 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Згідно із ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Статтею 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» передбачено, що будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому Законом. Будь який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, є недійсними і не створює правових наслідків. Відповідно до Розпорядження КМУ від 07 листопада 2014 року № 1085-р «Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, та переліку населених пунктів, що розташовані на лінії зіткнення» м. Макіївка Донецької області є населеним пунктом, на території якого органи державної влади не здійснюють свої повноваження. Разом з цим, відповідно до висновків ЄСПЛ у справах проти Туреччини (зокрема, "Loizidou v. Turkey", "Cyprus v. Turkey"), Молдови та Росії (зокрема, Mozer v/ the Republic of Moldova and Russia", "Ilascu and Others v. Moldova and Russia"), які ґрунтуються на Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії (Namibia case), ЄСПЛ наголосив, що першочерговим завданням щодо прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної Сторони. Такий висновок ЄСПЛ слід розуміти в контексті сформульованого у згаданому Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії так званого «намібійського винятку», який є винятком із загального принципу щодо недійсності актів, у тому числі нормативних, які видані владою не визнаного на міжнародному рівні державного утворення. Зазначений виняток полягає в тому, що не можуть визнаватися недійсними всі документи, видані на окупованій території, оскільки це може зашкодити правам мешканців такої території. Зокрема, недійсність не може бути застосована до таких дій, як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів, невизнання яких може завдати лише шкоди особам, які проживають на такій території. Враховуючи наведену практику ЄСПЛ, суд вважає за можливе взяти до уваги лікарське свідоцтво про смерть, надане заявницею, з метою повного та всебічного з`ясування обставин справи. Враховуючи практику ЄСПЛ, беручи до уваги, що встановлення факту смерті необхідно заявнику для реалізації прав та обов`язків, пов`язаних із смертю матері, що чинним законодавством не передбаченого іншої можливості державної реєстрації смерті особи на тимчасово - окупованій території України, окрім встановлення факту смерті, то заява [PERSON] про встановлення факту смерті підлягає задоволенню. Відповідно до п. 18 постанови Пленуму Верховного суду України № 5 від 31 березня 1995 року «Про судову практику у справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» рішення суду про встановлення факту, що має юридичне значення, не змінює собою документів, що видають зазначені органи, а є лише підставою для їх одержання. Згідно змісту ст. 18 ЦПК України рішення про встановлення факту, що має юридичне значення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для органів, які реєструють такі факти або оформлюють права, що виникають у зв`язку із встановленим судом фактом. Розподіл судових витрат Відповідно до ч. 7 ст. 294 ЦПК України, у справах окремого провадження при ухваленні судом рішення судові витрати не відшкодовуються. На підставі ст. 19 КУ, Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», Постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», ст.ст. 4, 5, 258, 259, 264, 317, 319 354 ЦПК України, суд, -

Outcome: approved