Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-16 00:00:00

У серпні 2018 року позивачка звернулась до суду з даним позовом, в обґрунтування якого зазначив, що є власником будинку [ADDRESS] на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 22.10.2004 року та витягом МКП «Маріупольське бюро технічної інвентаризації» від 28.10.2004 року. У вказаному будинку також зареєстровані відповідачі по справі [PERSON] та [PERSON], які за вказаною вище адресою тривалий час з 2005 року не проживють, не сплачують комунальні послуги та не приймають участі в утриманні будинку. В будинку не знаходиться ніяких особистих речей відповідачів. Просить визнати [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], такими, що втратили право користування житловим приміщенням, розташованим за адресою: [ADDRESS] Позивач в судове засідання не зявився, наддав заяву про розгляд справи за його відсутністю, підтримав вимоги, просилв позов задовольнити, не заперечувалв проти ухвалення заочного рішення. Відповідачі у судове засідання не зявились з невідомих суду причин, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, про причини неявки в суд не повідомили. Ухвалою Іллічівського районного суду м.Маріуполя від 17.10.2018 року ухвалено рішення проводити заочний розгляд справи. Суд, дослідивши письмові матеріали, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, дійшов висновку про те, що позов знайшов своє підтвердження представленими доказами і підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 41 Конституції України, право власності є непорушним. Кожен має право володіти, користуватися та розпоряджатися своєю власністю. Згідно ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Частиною 1 ст. 319 ЦК України передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Статтею 391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом, зареєстрованого у реєстрі за №2-2742 державним нотаріусом Третьої маріупольської державної нотаріальної контори, позивач є власником власником будинку [ADDRESS] що підтверджується витягом Маріупольського бюро технічної інвентаризації від 28.10.2004 року, реєстраційний номер 7797235. З копії домової книги для реєстрації осіб мешкаючих в будинку [ADDRESS] вбачається що відповідачі [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], зареєстровані у вказаному домоволодінні. Згідно акту від 13.09.2018 року, складеного сільським головою Виконавчого комітету Сартанської селищної ради встановлено, що відповідачі по справі зареєстровані в [ADDRESS], однак не проживають за вказаною адресою з 2005 року. За ст. 71 ЖК України суд може визнати особу такою, що втратила право користування житловим приміщенням, якщо доведено, що вона не користується цим приміщенням більше шести місяців без поважних причин. Відповідно до ст. 72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Згідно ст. 7 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні", зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. З наведеного суд дійшов висновку про те, що оскільки відповідачі не проживають в [ADDRESS] понад десять років, вони втратили право користування цим житловим приміщенням. Відповідно до ч.6 ст.141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Оскільки позовні вимоги позивачки задоволені, а її при зверненні до суду звільнено від сплати судового збору, то у порядку передбаченому ст. 141 ЦПК України він підлягає стягненню солідарно з відповідачів на користь держави в сумі 704,80 грн.

Outcome: approved