Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-08 00:00:00

05.03.2019 до Шполянського районного суду Черкаської області надійшла дана позовна заява, в якій позивач просить стягнути з відповідача на її користь заборговану заробітну плату в сумі 28 788,08 грн., в тому числі 8 670,59 грн., компенсації за невикористану відпустку; донараховану заробітну плату в сумі 20 794,30 грн.; підзвітних коштів 580,61 грн. та середньоденну заробітну плату за кожен день затримки розрахунку при звільненні, що на день подачі позову складає 691,92 грн. Крім цього просить стягнути 1200 грн. на правничу допомогу. Свій позов позивач обґрунтовує тим, що 21.05.2018 позивач була прийнята на роботу в ТзОВ «Інвестиційна компанія» с. Іскрене Шполянського району Черкаської області та призначена на посаду головного бухгалтера підприємства наказом за № 23-к від 18.05.2018 року з оплатою згідно штатного розпису. На вказаній посаді позивач пропрацювала до 31.01.2019 та була звільнена з посади головного бухгалтера згідно п.1 ст.36 КЗпП України за згодою сторін відповідно до наказу № 5-к від 24.01.2019. Заробітна плата позивача згідно штатного розпису станом на 11.05.2018 складала 18634,00 грн., а на 01.07.2018 року збільшилася до 22 361,00 грн., що підтверджується копіями штатного розпису. На день звільнення відповідач заборгував позивачу станом на 31.01.2019 заробітну плату в сумі 28788, 08 грн., в томі числі компенсацію за невикористану відпустку в сумі 8 670,59 грн. Сума підзвітних коштів, які позивачу повинен відшкодувати відповідач складає 581,61 грн. Нараховані кошти позивачу не були виплачені . Дії відповідача є незаконними, так як згідно з вимогами ч. 1 ст. 47 та ч. 1 ст. 116 КЗпП України, виплата усіх сум, що належать працівнику від підприємства чи установи, проводиться у день звільнення. Позивач не згідна із таким розрахунком, оскільки відповідач в односторонньому порядку змінив штатний розпис з 17.12.2018 року в сторону зменшення заробітних плат, не поставивши позивача до відому, тобто порушив ч.3 ст.32 КЗпП України « Зміна істотних умов праці, а саме розмірів оплати праці». Згідно нового штатного розпису заробітна плата позивача склала 9316,77 грн. Тому вважає, що заборгованість по заробітній платі необхідно перерахувати, виходячи із заробітної плати згідно штатного розпису від 01.07.2018. Заробітна плата позивача за 6 місяців з червня по листопад 2018 року включно складає 126 579,70 грн., а середньоденна заробітна плата за вказані місяці складає 691,92 грн. Кількість днів перебування в трудових відносинах з відповідачем за вказаний період складає 183 дні, а середня кількість днів перебування в трудових відносинах з відповідачем за вказаний період складає 30,5 дня. Виходячи із вказаного розрахунку середньомісячна заробітна плата позивача на день подачі позову до суду складає 21 103,56 грн. 01.03.2019 позивач подала заяву на ім'я директора ТзОВ « Інвестиційна компанія», якою просила нарахувати компенсацію за порушення строків виплати заробітної плати, дорахувати заробітну плату за грудень 2018 року та січень 2019 року згідно штатного розпису від 01.07.2018, дорахувати компенсацію за невикористану відпустку, нарахувати середню заробітну плату за час затримки по день фактичного розрахунку, виплатити належну позивачу суму підзвітних коштів. За розрахунком позивача до вказаної суми слід дорахувати заробітну плату та компенсацію в сумі 20 794,30 грн. Ухвалою судді Шполянського районного суду від 06.03.2019 було відкрито провадження та вирішено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження, без повідомлення сторін. Відповідач був належно повідомлений про розгляд справи, що підтверджується повідомленням по справі, однак, відзив до суду на позов не надав, про причини неподання суду відзиву не повідомив, зустрічного позову не пред'являв, а тому враховуючи ч.8 ст.178 ЦПК України, суд вирішує справу за наявними матеріалами. Суд, вивчивши та дослідивши матеріали справи, повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, розглянувши справу в межах заявлених вимог, приходить до висновку, що позов підлягає до часткового задоволення з наступних підстав. Судом встановлено, що 18.05.2018 Генеральним директором ТОВ «Інвестиційна компанія» був виданий наказ №23-к «Про призначення на посади», яким [PERSON] призначено на посаду головного бухгалтера на постійне місце роботи з 21.05.2018 з оплатою праці згідно штатного розпису (а.с.6). Згідно заяви головного бухгалтера [PERSON] від 16.01.2019, вхідний №2, адресованої Генеральному директору ТОВ «Інвестиційна компанія», яким позивач була звільнена з посади головного бухгалтера з 31.01.2019 на підставі ст.36 КЗпП України (а.с.7). 24.01.2019 Генеральним директором ТОВ «Інвестиційна компанія» був виданий наказ №5-к «Про звільнення з посад», яким [PERSON] звільнена з посади головного бухгалтера згідно поданої заяви з 31.01.2019 за п.1 ст.36 КЗпП України (а.с.8). Згідно запису у трудовій книжці [NUMBER] від 21.05.2018 №75 [PERSON] було призначено на посаду головного бухгалтера ТОВ «Інвестиційна компанія» згідно наказу №23-к від 18.05.2018. Згідно запису у трудовій книжці [NUMBER] від 31.01.2019 №76 [PERSON] було звільнено з посади головного бухгалтера згідно ст.36 п.1 КЗпП України, «За згодою сторін», згідно наказу №5-к від 24.01.2019 (а.с.9). Відповідно до довідки вих.№27 від 01.02.2019, виданої Генеральним директором ТОВ «Інвестиційна компанія» про те, що позивач дійсно працювала у ТОВ «Інвестиційна компанія» головним бухгалтером з 21.05.2018 по 31.01.2019 і станом на 31.01.2019 року перед нею рахується борг по заробітній платі в сумі 28 788,08 грн. (двадцять вісім тисяч вісімдесят вісім грн. 08 коп.)., в тому числі компенсація за невикористану відпустку 8 670,59 грн. (вісім тисяч шістсот сімдесят грн., 59 коп.). (а.с.10). Згідно з додатком до Довідки № 9/26 від 01.02.2019 про середньомісячну заробітну плату, видану [PERSON], яка працювала бухгалтером в ТОВ «Інвестиційна компанія», середньомісячна заробітна плата становить 21 103,56 грн., (двадцять одна тисяча сто три грн., 56 коп.), середньоденна - становить 691,92 грн. (а.с.13). Товариство з обмеженою відповідальністю «Інвестиційна компанія» зареєстрована 23.07.2007 за даними свідоцтва про державну реєстрацію юридичної особи серія А01 №106098 (а.с.14). За змістом виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань від 04.01.2019 основним видом економічної діяльності Товариства з обмеженою відповідальністю «Інвестиційна компанія» є 08.11 - Добування декоративного та будівельного каменю, вапняку, гіпсу, крейди та глинистого сланцю. (а.с.15-16). Згідно штатного розпису від 11.05.2018, затвердженого Генеральним директором ТОВ «Інвестиційна компанія» І.М.Бежевець, штат в кількості 62 штатних одиниці з місячним фондом заробітної плати (вісімсот шістдесят тисяч дев'ятсот дев'яносто одна грн., 00 коп.), штатна одиниця головний бухгалтер -1, посадовий оклад 18634,00 грн., податки 3634,00 грн., на руки 15 000,00 грн. (а.с.19-20). Згідно штатного розпису від 01.07.2018, затвердженого Генеральним директором ТОВ «Інвестиційна компанія» І.М.Бежевець, штат в кількості 90 штатних одиниці з місячним фондом заробітної плати ( один мільйон двісті сімдесят тисяч триста двадцять чотири грн., 00 коп.), штатна одиниця головний бухгалтер -1, посадовий оклад 22361,00 грн., ФОП - 22361,00 грн., податки 4361,00 грн., на руки 18 000,00 грн. (а.с.21-22). Згідно штатного розпису без дати, затвердженого Генеральним директором ТОВ «Інвестиційна компанія» І.М.Літвінова, штат в кількості 94 штатних одиниці з місячним фондом заробітної плати ( чотириста дев'яносто дві тисячі сімсот вісімдесят сім грн., 58 коп.), штатна одиниця головний бухгалтер -1, [PERSON], посадовий оклад 9316,77 грн., ФОП - 9316,77 грн., податки 1816,77 грн., на руки 7500,00 грн. (а.с.23-25.). Згідно оборотно - сальдовою відомістю по рахунку 661 за 01.12.2018 -01.02.2019 ТОВ «Інвестиційна компанія», кредит по сальдо на кінець періоду [PERSON] становить 28 788,08 грн. (а.с.26). Згідно оборотно - сальдовою відомістю по рахунку 3721 за грудень 2018 - Січень 2019 ТОВ «Інвестиційна компанія», кредит по сальдо на кінець періоду [PERSON] становить 580,61 грн. (а.с.27). Відповідно до наданого позивачем розрахунку його заробітної плати: нарахована заробітна плата за грудень 2018 року 11 180,50 грн. з 01.12.2018 по 17.12.2018 р., за основною ставкою згідно штатного розпису від 01.07.2018; 4 658,39 грн. з 17.12.2018 по 31.12.2018 за ставкою згідно штатного розпису від 17.12.2018; 1050,00 грн. з 17.12.2018 по 31.12.2018 0,5 ставки інспектора відділу кадрів згідно наказу; 1653,95 грн. компенсація невикористаної відпустки за роботи тимчасового характеру, нарахована за період з 01.12.2017 по 30.04.2018, згідно Трудових договорів та направлення Шполянського центру зайнятості, всього нараховано 18 542,84 грн.; нарахована заробітна плата за січень 2019 року - 9316,00 грн. з 01.01.2019 по 31.01.2019 за ставкою згідно штатного розпису від 17.12.2018; 2400,00 грн. з 01.01.2019 по 31.01.2019 - 0,5 ставки інспектора відділу кадрів згідно наказу; 10 471,69 грн. компенсація не використаної відпустки нарахована за період з 21.05.2018 по 31.01.2019 згідно наказу про звільнення №5 від 24.01.2019, всього нараховано 22 187,69 грн. Потрібно донарахувати: за грудень 2018 року - 6 522,11 грн. з 17.12.2018 по 31.12.2018 за основною ставкою згідно штатного розпису від 01.07.2018; за січень 2019 року - 13045,00 грн. з 01.01.2019 по 31.01.2019 за ставкою згідно штатного розпису від 17.12.2018; 1227,19 грн. компенсація невикористаної відпустки нарахована за період з 21.05.2018 по 31.01.2019 згідно наказу про звільнення №5 від 24.01.2019. Всього потрібно до нарахувати 20 794,30 грн. (а.с.28). Згідно заяви від 01.03.2019 [PERSON], адресованої директору ТОВ «Інвестиційна компанія», позивач просила нарахувати їй компенсацію за порушення строків виплати заробітної плати; дорахувати заробітну плату за грудень 2018 та січень 2019, згідно штатного розпису від 01.07.2018; дорахувати компенсацію за невикористану відпустку, нарахувати середню заробітну плату за весь час затримки по день фактичного розрахунку, виплатити суму підзвітних коштів; виплатити належні кошти по заробітній платі з усіма до рахуваннями(а.с.29) та надані квитанції про відправлення заяви відповідачу (а.с.30). Згідно ч.1 ст. 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу. Відповідно до ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму. Статтею 117 КЗпП України визначено, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору. Згідно ч.1 ст.83 КЗпП України, ч.1 ст. 24 Закону України «Про відпустки», у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі не використані ним дні щорічної відпустки, а також додаткової відпустки працівникам, які мають дітей або повнолітню дитину з інвалідністю з дитинства підгрупи А I групи. Отже заробітна плата, компенсація за невикористану відпустку, належні до сплати працівникові, мають бути виплачені у день звільнення цього працівника. Закон прямо покладає на підприємство, обов'язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок, виплатити всі суми, що йому належать; при невиконанні такого обов'язку з вини власника або уповноваженого ним органу настає передбачена статтею 117 КЗпП України відповідальність. Згідно ч.2 ст.233 КЗпП України у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком. Судом встановлено, що позивач була призначена на посаду головного бухгалтера ТОВ «Інвестиційна компанія» з 21.05.2018, що підтверджується наказом №23-к від 18.05.2018 (про призначення на посади) та записом №75 від 21.05.2018 в трудовій книжці [NUMBER] (а.с.6, 9). 31.01.2019 позивач була звільнена із займаної посади згідно ст.36 п.1 КЗпП України, що підтверджується: заявою про звільнення від 16.01.2019, наказом №5-к від 24.01.2018 (про звільнення з посад) та записом №76 від 31.01.2019 в трудовій книжці [NUMBER] (а.с.7-9). При звільненні з позивачем не було проведено повний розрахунок всіх сум, що належать йому до виплати, зокрема заробітної плати та компенсації за невикористану відпустку в розмірі 28 788,08 грн., з яких компенсація за невикористану відпустку становить 8 670,59 грн., що підтверджується довідкою від 01.02.2019 вих. № 27 виданою ТОВ «Інвестиційна компанія», довідкою від 01.02.2019 №9/26 виданою ТОВ «Інвестиційна компанія», оборотно - сальдовою відомістю по рахунку 661 за 01.12.2018 - 01.02.2019 (а.с.10,12,26). Таким чином, суд вважає, що заборгованість ТОВ «Інвестиційна компанія» перед [PERSON] по заробітній платі включно з компенсацією за не використану відпустку, в загальному розмірі 28 788,08 грн., підтверджена належними та допустимими доказами. Тому позов в цій частині підлягає повному задоволенню. Що стосується стягнення підзвітних коштів в розмірі 580,61 грн., суд зазначає наступне. Згідно розділу ( Рахунок 37 )"Розрахунки з різними дебіторами", Інструкції про застосування Плану рахунків бухгалтерського обліку активів, капіталу, зобов'язань і господарських операцій підприємств і організацій, затвердженого Наказом Міністерства фінансів України від 30.11.1999 № 291, зареєстровано в Міністерстві юстиції України 21 грудня 1999р за № 893/4186, в редакції станом на 05.01.2018 на субрахунку 372 "Розрахунки з підзвітними особами" ведеться облік розрахунків з підзвітними особами. Сальдо субрахунку може бути як дебетовим, так і кредитовим. Такі показники відображаються розгорнуто: дебетове сальдо - в складі оборотних активів, кредитове сальдо - в складі зобов'язань балансу підприємства. В матеріалах справи міститься оборотно - сальдова відомість по рахунку 3721 за грудень 2018 року по січень 2019 року ТОВ «Інвестиційна компанія», згідно якої кредит [PERSON] становить 580,61 грн. (а.с.27). Відповідно до ч.1, 2, 4-6 ст.95 ЦПК України письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору. Письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії, якщо інше не передбачено цим Кодексом. Якщо для вирішення спору має значення лише частина документа, подається засвідчений витяг з нього. Копії документів вважаються засвідченими належним чином, якщо їх засвідчено в порядку, встановленому чинним законодавством. Учасник справи, який подає письмові докази в копіях (електронних копіях), повинен зазначити про наявність у нього або іншої особи оригіналу письмового доказу. Учасник справи підтверджує відповідність копії письмового доказу оригіналу, який знаходиться у нього, своїм підписом із зазначенням дати такого засвідчення. Якщо подано копію (електронну копію) письмового доказу, суд за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи може витребувати у відповідної особи оригінал письмового доказу. Якщо оригінал письмового доказу не подано, а учасник справи або суд ставить під сумнів відповідність поданої копії (електронної копії) оригіналу, такий доказ не береться судом до уваги. Однак, суд не має можливості оцінити даний документ на належність та допустимість, так як останній не містить необхідних реквізитів та не є належним чином завіреним. Таким чином суд вважає, що вимога про стягнення підзвітних коштів в розмірі 580,61 грн. є необґрунтованою та не належить до задоволення. Що стосується позовної вимоги про компенсацію донарахованої заробітної плати в розмірі 20 794,30 грн. за грудень 2018 року та січень 2019 року, суд також відмовляє в задоволенні даної вимоги, оскільки вона є необґрунтованою на підставі наступного. Так в наданому розрахунку нарахованої заробітної плати за грудень 2018 року позивач вказав, що сума 1050,00 грн. з 17.12.2018 по 31.12.2018 та сума в 2400,00 грн. нарахована з 01.01.2019 по 31.01.2019 йому мала бути нарахована в розмірі 0,5 ставки інспектора відділу кадрів згідно наказу. Проте, ніяких даних про наказ не зазначив, більше того до матеріалів справи такий наказ не надав. Більше того твердження про нарахування заробітної плати за посаду 0,5 інспектора відділу кадрів, спростовуються письмовими доказами які надані самим же позивачем, а саме: довідкою вихідний номер 27 від 01.02.2019 виданою ТОВ «Інвестиційна компанія», згідно якої підтверджується той факт, що [PERSON] дійсно працювала у ТОВ «Інвестиційна компанія» головним бухгалтером з 21.05.2018 Наказ №23-к від 18.05.2018 по 31.01.2019 Наказ №5-к від 24.01.2019. (а.с.10), та відповідними записами в трудовій книжці (а.с.9). Крім цього, позивач аргументує нарахування заробітної плати у відповідності до штатного розпису від 17.12.2018, проте в матеріалах справи відсутній штатний розпис з такою датою. В матеріалах справи наявні копії штатного розпису за 11 травня 2018 року (а.с. 19-20), штатного розпису від 01 липня 2018 року (а.с.21-22), та штатний розпис без дати (а.с.23-25). Доказів, що штатний розпис без дати є тим самим штатним розписом від 17.12.2018 матеріали справи не містять. Згідно ч.2 ст. 13 ЦПК України, збирання доказів у цивільних справах не є обов'язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Згідно з ч.3 ст. 12 ЦПК України та ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Як вказано в ч. 6 ст.81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно ст.77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Тому суд критично оцінює наданий розрахунок позивача щодо донарахованої заробітної плати в розмірі 20 794,30 грн. Таким чином суд відмовляє в задоволенні позовних вимог в частині стягнення донарахованої заробітної плати на суму 20 794,30 грн. Щодо позовних вимог про стягнення середнього заробітку за кожен день затримки розрахунку при звільненні суд вважає, що дана вимога належить до задоволення на підставі наступного. Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України у пункті 20 постанови від 24 грудня 1999 року № 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв'язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі - наступного дня після пред'явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі статті 117 КЗпП України стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому свої вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. Відповідно до правової позиції, яка висловлена в постанові Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 21 січня 2015 року у справі № 6-195цс14, непроведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у строки, зазначені в статті 116 КЗпП України, є підставою для відповідальності, передбаченої частиною першою статті 117 цього Кодексу. Механізм здійснення відповідного розрахунку визначено Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року № 100. Під час його проведення слід використовувати формулу, за якою обрахуванню підлягає період затримки за робочі дні з використанням даних про середній заробіток позивача виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана дана виплата. Позивач був звільнений з посади головного бухгалтера ТОВ «Інвестиційна компанія» 31.01.2019 згідно п.1 ст.36 КЗпП України за згодою сторін, на підставі наказу № 5-к від 24.01.2019, що підтверджується записом №76 в трудовій книжці позивача від 31.01.2019, наказом №5-к від 24.01.2019 (Про звільнення з посад) ТОВ «Інвестиційна компанія». (а.с.8-9). До суду позивач подала позовну заяву 05.03.2019. Відомості про розрахунок з позивачем по заборгованій заробітній платі на день прийняття рішення по справі сторонами суду не надані. Середньоденна заробітна плата позивача була визначена в розмірі 691,92 грн., що підтверджується додатком до довідки №9/26 від 01.02.2019 про середньомісячну заробітну плату (а.с.13). Відповідно до листа Мінсоцполітики від 08.08.2018 за № 78/0/206-18 «Розрахунок тривалості робочого часу на 2019 рік» в лютому 2019 року 20 робочих днів, в березні 2019 року 20 робочих днів та станом на дату винесення рішення 09.04.2019 в квітні 7 робочих днів. Таким чином період затримки з дня звільнення по день прийняття рішення тобто з 31.01.2019 по 09.04.2019 становить 47 робочих дні. Отже розмір середнього заробітку за період від звільнення по день постановлення рішення суду становить 691,92 грн. х 47 днів = 32520,24 грн. Тому суд задовольняє позовну вимогу щодо стягнення з відповідача середньої заробітної плати за кожен день затримки розрахунку при звільненні в розмірі 32520,24 грн. Щодо відшкодування витрат на правову допомогу суд зазначає таке. Згідно зі ст.133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов'язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу, пов'язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; пов'язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; пов'язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Згідно ст.131-2 Конституції України, для надання професійної правничої допомоги в Україні діє адвокатура. Законом можуть бути визначені винятки щодо представництва в суді у трудових спорах, спорах щодо захисту соціальних прав, щодо виборів та референдумів, у малозначних спорах, а також стосовно представництва малолітніх чи неповнолітніх осіб та осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена. Згідно ст.60 ЦПК України, представником у суді може бути адвокат або законний представник. Під час розгляду спорів, що виникають з трудових відносин, а також справ у малозначних спорах (малозначні справи) представником може бути особа, яка досягла вісімнадцяти років, має цивільну процесуальну дієздатність, за винятком осіб, визначених у статті 61 цього Кодексу. Згідно ст. 137 ЦПК України, витрати, пов'язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов'язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов'язок доведення не співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Згідно ч.8. ст.141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв'язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п'яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. Позивачем заявлено у позовній вимозі суму витрат за надання правничої допомоги в розмірі 1200,00 гривень. Розрахунок даної суми надано не було. Крім цього позивачем не було надано належних доказів, які б підтверджували надання йому правової допомоги адвокатом, так само не надано договору про надання правової допомоги, та не підтверджено сплату коштів за надання правової допомоги в розмірі, що зазначений в позовній заяві. Тому суд відмовляє у стягненні витрат на правову допомогу в повному обсязі. Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. В даному випадку позов задовольняється частково. Згідно п.1 ч.1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», позивачі - у справах про стягнення заробітної плати та поновлення на роботі, від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються. Згідно ч.6 ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Згідно з ст.4 Закону України «Про судовий збір» судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі. За подання заяви у справах позовного провадження сплачується судовий збір фізичними особами у розмір 1 відсотка ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб Згідно з ст. 7 Закону України «Про державний бюджет України на 2019 рік», у 2019 році прожитковий мінімум для працездатних осіб встановлений: на 1 січня 2018 року - 1921 гривня. Таким чином мінімальний розмір судового збору за подання заяви у справах позовного провадження має становити 1921,00 х0,4 = 768, 40 гривень. Відтак суд стягує з відповідача судовий збір в розмірі 768,40 грн. на користь держави. До початку розгляду справи по суті позивач не змінив предмет або підставу позову, не збільшив та не зменшив розмір позовних вимог, заяви про застосування строку позовної давності від відповідача до суду не надходили, а тому суд розглянув цивільну справу в межах пред'явлених вимог і на підставі поданих сторонами доказів. Заходи забезпечення позову судом не вживалися. Згідно п.2 ч.1 ст. 430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішень у справах про присудження працівникові виплати заробітної плати, але не більше ніж за один місяць. На підставі вище викладено враховуючи ст.ст. 47, 73-75, 83, 92,116, 117, 233 КЗпП України, ст.1, 24 Закону України «Про оплату праці», ст.6, Закону України «Про відпустки», ст.ст. 4,5 Закону України «Про судовий збір»,

Outcome: partial