Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-22 00:00:00

01 вересня 2017 року позивачка [PERSON] звернулася до суду з позовом до Нерушайської сільської ради Татарбунарського району Одеської області, в якому просить визнати за нею право власності на земельну ділянку, посилаючись на слідуючі обставини. 07 лютого 2005 року померла її тітка [PERSON] в с. Нерушай Татарбунарського району Одеської області. Після її смерті залишилась земельна ділянка площею 4, 29 га, розташована на території Нерушайської сільської ради Татарбунарського району Одеської області, згідно Державного акту на право приватної власності на землю серії ІУ-ОД №020791, виданого Татарбунарською районною державною адміністрацією Одеської області 29 червня 2004 року на імя [PERSON]. На підставі ст.1264 Цивільного Кодексу України, позивачка, в порядку четвертої черги спадкоємців за законом, має право успадкувати майно [PERSON], оскільки вона постійно проживала з спадкодавцем понад шість років, вели спільне господарством, так як родичів у спадкодавця, крім позивачки, не існувало. До цього, рішенням Татарбунарського районного суду Одеської області від 04 липня 2017 року було встановлено факт постійного проживання [PERSON] з спадкодавцем понад пять років до часу відкриття спадщини. Однак, звернувшись до приватного нотаріуса Татарбунарської нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини, позивачка отримала відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину по закону, у звязку з ненаданням правовстановлюючого документу, а саме оригіналу Державного акту на право власності на вищезазначену земельну ділянку, який був втрачений спадкодавцем за життя. Про те, що оригінал правовстановлюючого документу на право власності на земельну ділянку, що належала спадкодавцю, а саме Державного акту серії ІУ-ОД № 020791 втрачено, вона помістила об'яву в газеті Татарбунарський вісник, опублікованої в №34 від 09.09.2017 року. Зазначені обставини стали причиною звернення останньої до суду з вказаним позовом про визнання за нею права власності на земельну ділянку. Представник позивача в судове засідання не з'явився, але направив до суду заяву про слухання справи у його відсутність, повністю підтримуючи позовні вимоги (а.с. 23 ). Представник Нерушайської сільської ради Татарбунарського району Одеської області направив до суду заяву з проханням заслухати справу у його відсутність, та просив прийняти рішення згідно чинного законодавства (а.с. 17) . Частиною другою статті 158 ЦПК України передбачено, що особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. У зв'язку з цим, з огляду на належне сповіщення позивача та представника відповідача про дату, час та місце розгляду справи, надходження від них заяв про розгляд справи без їх участі, суд вважає можливим розглянути зазначену цивільну справу без участі представників позивача та відповідача. При цьому, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу у відповідності з вимогами частини 2 статті 197 ЦПК України не здійснюється. Дослідивши в сукупності матеріали справи, судом встановлено наступні факти та відповідні їм правовідносини. Згідно копії свідоцтва про смерть серії І-ЖД №410621 від 07.02.2005 року (а.с.4), [PERSON] померла 07 лютого 2005 року в с. Нерушай Татарбунарського району Одеської області. Копією рішення Татарбунарського районного суду Одеської області від 04.07.2017 року (а.с.5) підтверджується встановлення факту постійного сумісного проживання однією сімєю [PERSON], [INFO], як спадкоємця четвертої черги по закону, разом зі спадкодавцем [PERSON], понад пять років на час відкриття спадщини, тобто на день смерті спадкодавця, а саме 07 лютого 2005 року. Як вбачається з витягу з технічної документації про визначення нормативної грошової оцінки земельної ділянки №333/151-17 від 08.08.2017 року (а.с.6), вартість земельної ділянки площею 4,2918 га, що належить [PERSON] згідно Державного акту серії ІУ-ОД за №020791, складає 153641 грн. 08 коп. З листа нотаріуса за № 687/02-14 від 18.07.2017 року ( а.с.7 ) видно, що позивачці було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину по закону, після померлої 07 лютого 2005 року [PERSON] (спадкова справа №210/2017) у звязку з тим, що вона не надала правовстановлюючий документ на спадкову земельну ділянку. Копією Державного акту на право приватної власності на землю серії ІУ-ОД за № 020791 від 29.06.2004 року (а.с.8) підтверджується, що [PERSON] є власницею земельної ділянки площею 4,29 га, розташованої на території Нерушайської сільської ради Татарбунарського району Одеської області, виділеної для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Із інформаційної довідки зі Спадкового реєстру від 02.10.2017 року (а.с.23) вбачається, що після смерті спадкодавця [PERSON], померлої 07.02.2005 року, приватним нотаріусом [PERSON] відкрита спадкова справа за номером у спадковому реєстрі 60949056, зареєстрована у нотаріуса за №210/2017 від 18.07.2017 року по заяві [PERSON], поданої 18.07.2017 року за №517 (а.с.24). Із об'яви, опублікованої в газеті Татарбунарський вісник за №34 від 09.09.2017 року (а.с.26) видно, що в графі втрачені значиться вважати недійсним Державний акт на право приватної власності на землю серії ІУ- ОД №020791 на ім'я [PERSON]. Відповідно до статті 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Згідно ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обовязків /спадщини/ від фізичної особи, яка померла /спадкодавця/, до інших осіб /спадкоємців/. Спадкування здійснюється за заповітом або за законом, як передбачено ст.1217 ЦК України. Відповідно до ст. 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу. Так, у четверту чергу, як передбачено ст.1264 ЦК України, право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сімєю не менш як пять років до часу відкриття спадщини. Згідно ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину чи не прийняти її. Відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України, спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Згідно п.10 постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 30.05.2008 року " Про судову практику у справах про спадкування ", розяснено, що відповідно до ст.1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування ( зі збереженням її цільового призначення ) при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом. Крім того, суд звертає увагу, що відповідно до ст. 182 ЦК України, право власності та інші речові права на нерухомі речі, обмеження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Державна реєстрація прав на нерухомість і правочинів щодо нерухомості є публічною, здійснюється відповідним органом, який зобов'язаний надавати інформацію про реєстрацію та зареєстровані права в порядку, встановленому законом. Порядок проведення державної реєстрації прав на нерухомість та підстави відмови в ній встановлюються законом. Статтею 4 Закону України "Про державну реєстрацію прав на нерухоме майно та їх обмежень" від 01.07.2004 року передбачено, що обов'язковій державній реєстрації підлягають речові права на нерухоме майно, що знаходиться на території України, фізичних та юридичних осіб, держави, територіальних громад, іноземців та осіб без громадянства, іноземних юридичних осіб, міжнародних організацій, іноземних держав, в тому числі й право власності на нерухоме майно. В ст.331 ЦК України зазначено, якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. Згідно ч.3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи, або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Відповідно до п. 4.15 розділу 4 глави 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України № 296/5 від 22.02.2012 року, видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, нотаріусом проводиться після подання до нотаріальної контори правовстановлюючих документів, щодо належності цього майна спадкодавцеві. В судовому засіданні з достовірністю встановлено, що позивачка [PERSON] є спадкоємцем четвертої черги за законом після смерті [PERSON], померлої 07.02.2005 року, на земельну ділянку, площею 4.29 га, розташовану на території Нерушайської сільської ради Татарбунарського району Одеської області, згідно Державного акту на право приватної власності на землю серії ІУ-ОД №020791 від 29.06.2004 року, виданого на імя [PERSON]. В звязку з відсутністю правовстановлюючого документу на вищевказану земельну ділянку, приватним нотаріусом [PERSON] відмовлено позивачці у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на вказане спадкове майно (а.с.7). Відсутність правовстановлюючого документу на земельну ділянку та належність її спадкодавцю [PERSON] підтверджується матеріалами справи, дослідженими судом (а.с.8). Отримати вказаний документ після смерті спадкодавця законом не передбачено, що позбавляє позивачку можливості отримати свідоцтво про право на спадщину після смерті [PERSON] в установленому законом порядку. Пленум Верховного Суду України в абз.3 п.23 постанови №7 від 30 травня 2008 року зазначив, що у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину, особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Зазначені обставини свідчать про неможливість захисту порушеного права позивачки в позасудовому порядку, а тому обраний нею спосіб захисту цього порушеного права відповідає положенням ст.16 ЦК України. Враховуючи, що спадкова земельна ділянка дійсно належала спадкодавцю [PERSON] на праві приватної власності, про що свідчить копія Державного акту (а.с.8), витяг з технічної документації про визначення нормативної грошової оцінки земельної ділянки (а.с.6), а рішенням Татарбунарського районного суду від 04.07.2017 року (а.с.5) встановлено факт постійного проживання позивача разом зі спадкодавцем [PERSON] однією сім'єю понад пять років на час відкриття спадщини, позивачка не відмовилася від спадку в установлений законом строк, про що свідчить інформаційна довідка зі спадкового реєстру та копія заяви останньої зі спадкової справи (а.с.23-24), суд вважає, що за [PERSON] повинно бути визнано право власності на земельну ділянку розміром 4,29 га, розташовану на території Нерушайської сільської ради Татарбунарського району Одеської області, згідно Державного акту на право приватної власності на землю серії ІУ-ОД № 020791 в порядку четвертої черги за законом після смерті [PERSON], оскільки інші спадкоємці не виявлені, а відповідач проти вимог позову не заперечує (а.с. 17 ).

Outcome: approved