Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-08 00:00:00

Зміст позовних вимог. 17.04.2020 [PERSON] звернувся до суду з вказаним позовом до [PERSON] про визнання недійсним спадкового договору, мотивуючи свої вимоги тим, що є рідним сином [PERSON] , яка проживала у квартирі [ADDRESS] . В 2017 році мати повідомила, що склала заповіт на його користь. Крім того, вказала, що у 2016 році у нотаріуса Багацької О.М. вже складала заповіт на користь [PERSON] з метою розрахунку за догляд та надання допомоги матері, як людині похилого віку. [INFO] [PERSON] померла. 13.02.2019 позивач у квартирі матері виявив ксерокопію спадкового договору. Того ж дня він звернувся до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини за заповітом. 28.10.2019 приватним нотаріусом Охтирського міського нотаріального округу Сумської області відмовлено у вчиненні нотаріальної дії. Згідно з інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно квартира [ADDRESS] на підставі спадкового договору від 15.09.2016, оформленого та посвідченого приватним нотаріусом Охтирського міського нотаріального округу Сумської області Багацькою О.М., передана у приватну власність [PERSON] . Однак, відповідач умови спадкового договору не виконала, тривалий час не навідувалася до [PERSON] , не надавала їй належну соціальну, фізичну, медичну та матеріальну допомогу, не несла витрати, пов`язані з лікуванням відчужувача, не сплачувала щомісячно по 300 грн. на утримання відчужувача. Крім того, [PERSON] не здійснила поховання відчужувача за християнськими звичаями, не встановила пам`ятник на могилі померлої. Відчужувач [PERSON] при житті не була забезпечена належним виконанням умов спадкового договору, а передбачені спадковим договором зобов`язання з боку набувача не були достатньо забезпечувальними для відчужувача. Тому, в подальшому 27.04.2017 [PERSON] склала заповіт на користь рідного сина. 13.05.2020 представником позивача подана позовна заява про збільшення позовних вимог, з урахуванням яких позивач просить встановити факт невиконання набувачем [PERSON] умов спадкового договору від 15.09.2016, укладеного за життя з відчужувачем [PERSON] , посвідченого приватним нотаріусом Охтирського міського нотаріального округу Багацькою О.М., зареєстрованого в реєстрі за № 87, визнавши при цьому [PERSON] такою, що втратила право на набуття у приватну власність майна відчужувача [PERSON] на об`єкт нерухомого майна у вигляді квартири [ADDRESS] , відповідно до положень та умов спадкового договору від 15.09.2016, внаслідок неналежного виконання договірних умов зазначеного спадкового договору набувачем [PERSON] перед відчужувачем [PERSON] за життя відчужувача та з дня смерті відчужувача [PERSON] , починаючи з 02.02.2019. Визнати незаконним та скасувати державну реєстрацію права приватної власності за [PERSON] на об`єкт нерухомого майна у вигляді квартири [ADDRESS] , на підставі вказаного спадкового договору від 15.09.2016, посвідченого приватним нотаріусом Охтирського міського нотаріального округу Багацькою О.М., зареєстрованого за № 87, та рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень за індексним номером 48085072 від 05.08.2019, прийнятого приватним нотаріусом Охтирського міського нотаріального округу Багацькою О.М., внаслідок неналежного виконання договірних умов зазначеного спадкового договору набувачем [PERSON] перед відчужувачем [PERSON] за життя відчужувача та з дня смерті відчужувача [PERSON] , починаючи з 02.02.2019. Процесуальні дії у справі. 21.04.2020 ухвалою судді Охтирського міськрайонного суду Сумської області відкрито провадження по справі за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання. Крім цього, відповідачці встановлено строк з дня вручення даної ухвали для подання відзиву на позовну заяву. 13.05.2020 року представником позивача подано заяву про збільшення позовних вимог. 14.05.2020 року ухвалою Охтирського міськрайонного суду Сумської області позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] в частині визнання недійсним з моменту укладення та нотаріального оформлення спадкового договору від 15.09.2016 серії НВХ № 911365, посвідченого приватним нотаріусом Охтирського міського нотаріального округу Багацькою О.М., зареєстрованого в реєстрі за № 87, між [PERSON] , як відчужувачем, та [PERSON] , як набувачем, залишено без розгляду. Крім того, клопотання відповідачки [PERSON] задоволено, цивільну справу за позовом [PERSON] до [PERSON] про встановлення факту неналежного виконання договірних умов із застосуванням наслідків такого невиконання, скасування державної реєстрації права приватної власності на підставі спадкового договору передано на розгляд до Великописарівського районного суду Сумської області. Ухвалою Охтирського міськрайонного суду від 09.06.2020 року в задоволенні заяви представника позивача [PERSON] про ухвалення додаткового рішення по цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про встановлення факту неналежного виконання договірних умов із застосуванням наслідків такого невиконання, скасування державної реєстрації права приватної власності відмовлено за необґрунтованістю. Постановою Сумського апеляційного суду від 30.06.2020 року скасовано ухвалу Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 14.05.2020 в частині передачі справи на розгляд до Великописарівського районного суду Сумської області, цивільну справу за позовом [PERSON] до [PERSON] про встановлення факту невиконання умов спадкового договору, визнання набувача такою, що втратила право на квартиру внаслідок неналежного виконання умов спадкового договору, скасування державної реєстрації права приватної власності на квартиру та рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, направлено до Охтирського міськрайонного суду Сумської області для продовження розгляду зі стадії підготовчого засідання. Ухвалою Охтирського міськрайонного суду від 09.07.2020 року в задоволенні заяви про ухвалення додаткового рішення в справі відмовлено за необґрунтованістю, цивільну справу за позовом [PERSON] до [PERSON] про встановлення факту неналежного виконання умов спадкового договору із застосуванням наслідків такого невиконання, скасування державної реєстрації права приватної власності та рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень прийнято до провадження. Позовну заяву про збільшення позовних вимог [PERSON] залишено без руху, в зв`язку з несплатою судового збору. Справу передано до канцелярії суду для визначення складу суду для розгляду заяви [PERSON] про відвід головуючому судді. Ухвалою Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 13.07.2020 року в задоволенні заяви представника позивача [PERSON] - [PERSON] про відвід судді відмовлено за безпідставністю. 20.07.2020 року представником позивача [PERSON] - [PERSON] надано квитанцію про сплату судового збору. Ухвалою Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 23.07.2020 року прийнято позовну заяву [PERSON] про збільшення позовних вимог до спільного розгляду та призначено підготовче судове засідання. 30.11.2020 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду на 28.01.2021 року. Протокольною ухвалою суду 28.01.2021 року за заявою представника відповідача розгляд справи відкладено на 17.03.2021 року. 17.03.2021 року Охтирським міськрайонним судом винесено заочне рішення, яким позовні вимоги [PERSON] задоволено. Встановлено факт невиконання набувачем [PERSON] , [INFO] , (РНОКПП [NUMBER] , зареєстрована [ADDRESS] ) умов спадкового договору від 15.09.2016 року, укладеного з відчужувачем [PERSON] , посвідченого приватним нотаріусом Охтирського міського нотаріального округу Багацькою О.М., зареєстрованого в реєстрі за № 87, визнавши [PERSON] , [INFO] , (РНОКПП [NUMBER] , зареєстрована [ADDRESS] ) такою, що втратила право на набуття у приватну власність майна відчужувача [PERSON] на об`єкт нерухомого майна у вигляді квартири [ADDRESS] , відповідно до положень та умов спадкового договору від 15 вересня 2016 року, внаслідок неналежного виконання договірних умов зазначеного спадкового договору. Визнано незаконним та скасувати державну реєстрацію права приватної власності за [PERSON] , [INFO] , (РНОКПП [NUMBER] , зареєстрована [ADDRESS] ) на об`єкт нерухомого майна у вигляді квартири [ADDRESS] , на підставі спадкового договору від 15.09.2016, посвідченого приватним нотаріусом Охтирського міського нотаріального округу Багацькою О.М., зареєстрованого за № 87, та рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень за індексним номером 48085072 від 05.08.2019 року, прийнятого приватним нотаріусом Охтирського міського нотаріального округу Багацькою О.М., внаслідок неналежного виконання договірних умов зазначеного спадкового договору. 21.04.2021 року від представника відповідачки - адвоката Собини П.М. надійшла заява про перегляд заочного рішення Охтирського міськрайонного суду від 17.03.2021 року. Ухвалою Охтирського міськрайонного осуду від 05.05.2021 року заочне рішення Охтирського міськрайонного суду від 17.03.2021 року скасоване, призначено розгляд справи за правилами загального позовного провадження у підготовче засідання на 19.05.2021 року. Ухвалою Охтирського міськрайсуду від 14.04.2021 року в задоволенні заяви представника позивача про відвід головуючому судді відмовлено. 19.05.2021 року підготовче судове засідання закрито, призначено судовий розгляд на 06 липня 2021 року з викликом свідків [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] 06 липня 2021 року в слуханні справи оголошена перерва за клопотанням представника позивача через неявку свідків зі сторони позивача на 09.07.2021 року. 09.07.2021 року розгляд справи відкладено за клопотанням представника позивача на 09.09.2021 року. 09.09.2021 року розгляд справи відкладено за клопотанням відповідачки та її представника на 25.10.2021 року. 25.10.2021 року в слуханні справи оголошена перерва через неявку свідків зі сторони позивача на 9.11.2021 року. Про розгляд справи позивача повідомлено через його представника в установленому законом порядку, про що в справі мається відповідна письмова розписка (т.с.2 а.с. 63). В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав повністю з підстав, викладених у позові. Вказав, що [PERSON] після смерті матері дізнався про спадковий договір, умови якого, як він вважає, не виконані відповідачкою, лише встановлено пам`ятник після винесеного заочного судового рішення. Відповідачка, будучи повідомленою про розгляд справи в установленому законом порядку, про що в справі маються письмові розписки, в судове засідання не з`явилася, будь-яких заяв від неї не надійшло. Представник відповідачки проти задоволення позовних вимог заперечував у повному обсязі, вказав на застосування строків позовної давності, а також вважає, що не передбачений такий спосіб захисту права позивача, так як він не є спадкоємцем за спадковим договором. Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] пояснила, що вона добре знала [PERSON] , яка проживала через один двір від неї, за якою вона тривалий період, майже останні десять років приглядала, допомагала, навідувалася, оскільки остання мала незадовільний стан здоров`я, мала тяжке захворювання. Син [PERSON] проживає в Києві, до матері не навідувався, а з часом, коли стан здоров`я у [PERSON] погіршився, то вона повідомила їй, щоб підшукала людину, яка змогла б за нею доглядати, хоча й сама продовжувала її відвідувати та допомагала з людських міркувань. [PERSON] знайшла [PERSON] , з якою познайомилась на ринку, запросила до себе, де і познайомилась з нею [PERSON] , після чого вона попросила дільничого інспектора перевірити характеристику особи, чи вона є порядною людиною, телефонувала в сільську раду за місцем її проживання, де також підтвердили про порядність особи. Після чого [PERSON] уклала в нотаріуса спадковий договір, про який повідомили і сина. Зазначила, що інтерес до квартири [PERSON] проявляла її племінниця [PERSON] , яка спілкувалася з її сином, однак, [PERSON] недовірливо ставилася до племінниці та не бажала, щоб остання за нею доглядала, тому і підшукала [PERSON] . Підтвердила, що дійсно [PERSON] надавала матеріальну допомогу [PERSON] , вона особисто бачила, як [PERSON] брала у [PERSON] квитанції за телефон, за теплопостачання, оплачувала, так як у неї не вистачало своїх коштів, вона їй придбавала медикаменти, теплі халати, одіяла, привозила завжди з села свіжі продукти харчування: яйця, молоко, сметану, сир, мед. Неодноразово в її присутності [PERSON] пересилала гроші своєму синові, їй достеменно про це відомо, оскільки вони з чоловіком возили її в банк на своєму автомобілі, а також знає, що вона давала гроші [PERSON] для пересилання синові, хоч сама вже й тяжко хворіла. Про заповіт [PERSON] на сина вона також знала, який складено через рік після укладення спадкового договору, але на той час [PERSON] тяжко хворіла та не віддавала звіт своїм діям. В той день, коли [PERSON] злягла, вона особисто була в неї вдома, годувала її, була також в будинку племінниця [PERSON] [PERSON] неодноразово телефонувала [PERSON] , щоб повідомити про стан [PERSON] , однак телефон не відповідав. [PERSON] розпорядилася кого допускати в будинок, зайнялася похованням тітки. Від священника дізналася вранці наступного дня, що [PERSON] померла, про що вона повідомила [PERSON] , яка прибула на кладовище. 9.11.2021 року в судове засідання сторони не з`явилися, від представника позивача надійшла на електронну адресу суду заява, в якій він повідомив про розірвання договору з надання правничої допомоги позивачу та припинення його представництва (т.с.2 а.с.65). Відповідно до положень ст. 128 ч. 6 , ст. 130 ч. 5 ЦПК України позивач вважається належним чином повідомленим у даній справі. Відповідно до ст. 121, ст.210 ЦПК України суд розглядає справи протягом розумного строку. Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Розумність тривалого судового розгляду має визначатися з огляду на обставини справи та наступні критерії: складність справи, поведінка заявника та компетентних органів, а також важливість предмета позову для заявника у справі. Європейський суд з прав людини в рішенні від 10 липня 1984 року у справі «Гінчо проти Португалії» передбачив, що держави - учасниці Ради Європи зобов`язані організовувати свою правову систему таким чином, щоб забезпечити додержання положень п.1 ст. 6 Конвенції та вимог щодо судового розгляду упродовж розумного строку. При цьому вжиття заходів для прискорення процедури розгляду справ є обов`язком не тільки держави, а й осіб, які беруть участь у справі. Європейський суд з прав людини в рішенні від 7 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії» зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання. У рішенні Європейського суду з прав людини від 3 квітня 2008 року у справі «Пономарьова проти України» зазначено, що сторони мають вживати заходи, щоб дізнатися про стан відомого їм судового провадження. Крім того, позивач, як сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язаний з розумним інтервалом часу сам цікавитися провадженням у його справі, добросовісно користуватися належними йому процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки. Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких не допустити судовий процес у безладний рух. Слід зазначити, що Європейський суд у своїх рішеннях наголошує на тому, що право на суд не є абсолютним. Воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за самою своєю природою потребує регулювання з боку держави. Кожна з сторін, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом часу цікавитись провадженням у її справі. Аналіз викладених вище обставин, враховуючи, що з позовом [PERSON] звернувся до суду 17.04.2020 року, дає суду підстави в розумінні ст. 223 ЦПК України розглянути справу у відсутність позивача та інших учасників справи за наявними в справі матеріалами. Наведене положення відповідає практиці Європейського суду з прав людини, і не може автоматично вважатись порушенням п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Крім того, в судове засідання неодноразово, як зазначено вище, викликалися свідки зі сторони позивача та відповідачки, які жодного разу не з`явилися, суд вжив усіх необхідних заходів для їх виклику, однак, поштові конверти повернуті до суду без вручення свідкам з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою». За таких обставин суд вважає можливим у відповідності до положень ст.ст. 81, 83, 224 ЦПК України розгляд справи закінчувати без допиту заявлених свідків [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , оскільки суд вжив усіх необхідних заходів для їх виклику. Фактичні обставини справи, встановлені судом та мотиви суду. Встановлено, що [PERSON] належала квартира [ADDRESS] , зокрема Ѕ частина на підставі свідоцтва про право власності, виданого виконавчим комітетом Охтирської міської ради 13.07.1993 та Ѕ частина на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, виданого Охтирською держнотконторою 26.12.1994, реєстр 1-3471, що підтверджується матеріалами справи (а.с.19-24). 15.09.2016 [PERSON] (відчужувач) та [PERSON] (набувач), уклали спадковий договір, відповідно до умов якого [PERSON] зобов`язується виконувати передбачені в цьому договорі умови і в разі смерті відчужувача [PERSON] набуває право власності на майно, що є особистою власністю відчужувача, а саме квартиру за адресою: [ADDRESS] . Згідно п. 6 вказаного договору сторони підтвердили, що вони не визнані недієздатними чи обмежено дієздатними; укладення договору відповідає їхнім інтересам; волевиявлення є вільним, усвідомленим і відповідає їхній внутрішній волі; умови договору зрозумілі і відповідають реальній домовленості сторін; договір не приховує іншого правочину і спрямований на реальне настання наслідків, які обумовлені в ньому; чоловік (дружина) кожної сторони згодний з укладенням цього договору (в разі якщо це має місто в даному договорі). Відчужувач зобов`язується: зберігати предмет договору у належному стані, не демонтувати електротехнічне обладнання, вікна, двері, на момент його огляду [PERSON] , попередити набувача про право третіх осіб на предмет договору, негайно попереджати набувача про будь-які обставини, які прямо або опосередковано можуть вплинути на виконання цього договору, не вселяти в квартиру інших осіб без письмової згоди набувача, допустити набувача до проведення ремонту квартири у разі виникнення такої потреби. Згідно п. 8 спадкового договору, набувач зобов`язується: нести витрати, пов`язані з лікуванням відчужувача; поховати відчужувача за християнськими звичаями; встановити пам`ятник на могилі; надати право постійного проживання до часу смерті відчужувачу; сплачувати щомісячно по 300 грн. на утримання відчужувача. Право власності на предмет договору переходить до набувача після смерті відчужувача, право власності набувача на предмет договору підлягає державній реєстрації у відповідності до вимог ст.182, ст. 210 ЦК України. У зв`язку з посвідченням цього договору приватним нотаріусом Охтирського міського нотаріального округу Багацькою О.М. накладається заборона на відчуження предмету договору (п.12) (а.с.28-29). 27.10.2017 [PERSON] склала заповіт, посвідчений приватним нотаріусом Охтирського міського нотаріального округу Ковальчук В.М., зареєстрований в реєстрі за №1811, яким на випадок своєї смерті все майно, де б воно не було і з чого б воно не складалося, все те, що буде належати на день смерті і на що вона за законом матиме право, вона заповіла [PERSON] (а.с. 15). Позивач є сином [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження позивача серії [NUMBER] від 13.01.1957 (а.с.14). [INFO] [PERSON] померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] від 04.02.2019 (а.с.17). Після смерті [PERSON] заведено спадкову справу № 13/2019 (а.с.18). Постановою приватного нотаріуса Охтирського міського нотаріального округу Сумської області Лебедєвої Л.М. від 28.10.2019 [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтв про право на спадщину за заповітом на квартиру за адресою: [ADDRESS] (а.с.25). Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 16.04.2020 на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 48085072 від 05.08.2019 приватним нотаріусом Багацькою О.М. зареєстровано право приватної власності на квартиру [ADDRESS] за [PERSON] на підставі спадкового договору, виданого 15.09.2016 приватним нотаріусом Охтирського міського нотаріального округу Сумської області Багацькою О.М. (а.с.26). Відповідно до статті 1302 ЦК України за спадковим договором одна сторона (набувач) зобов`язується виконувати розпорядження другої сторони (відчужувача) і в разі його смерті набуває право власності на майно відчужувача. Спадковий договір укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню, а також державній реєстрації у Спадковому реєстрі в порядку, затвердженому Кабінетом Міністрів України (стаття 1304 ЦК України). Згідно статті 1305 ЦК України набувач у спадковому договорі може бути зобов`язаний вчинити певну дію майнового або немайнового характеру до відкриття спадщини або після її відкриття Відповідно до ст. 1307 ЦК України на майно, визначене у спадковому договорі, нотаріус, який посвідчив цей договір, накладає заборону відчуження. Заповіт, який відчужувач склав щодо майна, вказаного у спадковому договорі, є нікчемним. Відчужувач має право призначити особу, яка буде здійснювати контроль за виконанням спадкового договору після його смерті. У разі відсутності такої особи контроль за виконанням спадкового договору здійснює нотаріус за місцем відкриття спадщини. Спадковий договір може бути розірвано судом на вимогу відчужувача у разі невиконання набувачем його розпоряджень. Спадковий договір може бути розірвано судом на вимогу набувача у разі неможливості виконання ним розпоряджень відчужувача (стаття 1308 ЦК України). Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Отже, стаття 15 ЦК України визначає об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи. Відповідно до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Частиною першою статті 8 Конституції України передбачено, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (стаття 2 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»). В ст. 129 Конституції України гарантована реалізація принципу змагальності сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Частинами 1, 3 ст. 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Згідно із практикою Європейського суду з прав людини за своєю природою змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і відповідно - правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, - із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає. Згідно із частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України). Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України). Відповідно до положень частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно із частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. У частинах першій та другій статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. За приписами п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен при вирішенні питання щодо його цивільних прав та обов`язків має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Так, Європейський суд з прав людини у своїй прецедентній практиці виходить із того, що положення пункту 1 статті 6 та статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує кожному право подати до суду будь-який позов, що стосується його прав і обов`язків цивільного характеру ( п. 36 рішення ЄСПЛ від 21 лютого 1975 року у справі «Голден проти Сполученого королівства» ). Відповідно до ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна людина, права і свободи якої, викладені у цій Конвенції, порушуються, має ефективний засіб захисту у відповідному національному органі. Згідно вимог п. 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України, суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Відповідно до п.1 роз`яснень Постанови Пленуму Верховного Суду України №5 від 31 березня 1995 року "Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення", суд розглядає справи про встановлення фактів, коли такі факти породжують юридичні наслідки від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян, коли чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення, коли встановлення факту не пов`язується із наступним вирішенням спору про право. Згідно ч. 2 ст. 315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення Проаналізувавши п. 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» від 31.03.1995 № 5, для встановлення факту необхідна наявність певних умов, серед яких: встановлений факт повинен бути юридичним, тобто від його встановлення у особи виникають, змінюються або припиняються особисті чи майнові права; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення. Для цього заявник разом із заявою про встановлення факту подає докази на підтвердження того, щодо її пред`явлення він звертався до відповідних організацій за одержанням документів, який посвідчував би такий факт, але йому в цьому було відмовлено із зазначенням причин відмови (відсутність архіву, відсутність запису в актах цивільного стану, тощо). Судом на підставі досліджених доказів встановлено, що [PERSON] , як власниця квартири [ADDRESS] , розпорядилася нею на свій розсуд, уклавши 15.09.2016 спадковий договір із [PERSON] , на яку відповідно до п. 8 договору покладено обов`язки нести витрати, пов`язані з лікуванням відчужувача; поховати відчужувача за християнськими звичаями; встановити пам`ятник на могилі; надати право постійного проживання до часу смерті відчужувачу; сплачувати щомісячно по 300 грн. на утримання відчужувача. Встановлення факту неналежного виконання договірних умов вказаного спадкового договору позивач пов`язує з тим, що відповідачка нібито в порушення умов спадкового договору, не поховала [PERSON] за християнськими звичаями, не встановила пам`ятник на її могилі, відповідач не надавала допомогу [PERSON] , однак, у підтвердження вказаних обставин позивачем суду не надано належних, допустимих, переконливих доказів, а викладені в позові обставини не знайшли свого підтвердження в суді. Надану в обґрунтування свого позову копію свідоцтва про поховання реєстраційний номер 76 від 02.02.2019 про те, що [PERSON] здійснила поховання [PERSON] 02.02.2019 на кладовищі Соборному в м. Охтирка, вулиця Піщана, про що в книзі реєстрації поховань та перепоховань померлих громадян зроблений відповідний запис 02.02.2019 за № 64, суд не може прийняти до уваги як належний доказ у підтвердження невиконання умов спадкового договору, оскільки, як підтвердила в суді свідок [PERSON] , в дійсності племінниця померлої [PERSON] вбачала свій матеріальний інтерес, розпорядилася організацією поховання та самовільно вирішила про допуск осіб до цього, хоч сама [PERSON] в той деь була присутня, про що допитана в суді свідок [PERSON] підтвердила в суді (а.с.16). Твердження сторони позивача щодо не встановлення пам`ятника після смерті [PERSON] та додані до позову фотокопії (а.с.63 т.с.1) суд не бере до уваги, оскільки в дійсності вказана умова спадкового договору відповідачкою виконана, про що зазначила в суді свідок [PERSON] та представник відповідачки. Згідно за п.28 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» перехід майна від відчужувача до набувача на підставі спадкового договору не є окремим видом спадкування, а тому на відносини сторін не поширюються відповідні правила про спадкування. Приписами ст. 1308 ЦК України передбачено, що спадковий договір може бути розірвано судом на вимогу відчужувача у разі невиконання набувачем його розпоряджень. Оскільки закон не містить спеціальних застережень, то на вимогу набувача спадковий договір може бути розірвано судом як до смерті, так і після смерті відчужувача. Для цього має бути встановлена неможливість виконання ним розпоряджень відчужувача. За життя [PERSON] жодного разу не зверталася до суду із заявою, щодо розірвання даного спадкового договору з огляду на його невиконання набувачем або визнання його недійсним чи неукладеним. Крім того, в матеріалах справи відсутні докази того, що відповідачкою не виконувались окремі розпорядження відчужувача. Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] надала суду пояснення щодо умов проживання [PERSON] , за якою здійснювала догляд відповідачка, підтвердила в суді обставини щодо виконання умов спадкового договору з боку [PERSON] , які не спростовано стороною позивача. Наведені показання свідка [PERSON] є для суду належними, переконливими, достатніми доказами, які суд приймає до уваги як достовірні докази, оскільки вказаний свідок є незаінтересованою в розгляді даної справи. Твердження представника позивача про те, що за життя 27.10.2017 року [PERSON] склала заповіт, яким все своє майно вона заповіла позивачу [PERSON] , для суду не є переконливими, це не дає суду підстави вважати, що умови спадкового договору відповідачкою не виконувалися, так як це не знайшло свого підтвердження в суді. Оскільки, встановлення факту неналежного виконання умов спадкового договору не знайшло свого підтвердження в суді, то підстави для скасування державної реєстрації права приватної власності та рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень відсутні. На переконання суду у контексті одного із основоположних принципів цивільного судочинства - принципу змагальності сторін - вирішальним фактором є обов`язок сторін у доказуванні, які користуються рівними правами щодо надання доказів, їх дослідження та доведення перед судом переконливості цих доказів. Якщо сторона не подала достатньо доказів для підтвердження певної обставини, суд робить висновок про її недоведеність. Відповідно до ст. ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Висновок суду. Таким чином, аналізуючи приведені докази, даючи їм оцінку в їх сукупності, з урахуванням вищевказаних обставин, оцінюючи докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтуються на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, оцінюючи у справі докази в цілому, так і кожний доказ, який міститься у справі, з урахуванням принципів розумності, пропорційності, виваженості, справедливості, балансу інтересів сторін, меж дозволеного втручання, вирішуючи справу в межах заявлених вимог, з урахуванням наданих доказів, суд приходить до висновку, про відмову в задоволенні позовних вимог, з вищевикладених підстав, доводи позивача, зазначені у позовній заяві не знайшли свого підтвердження в ході розгляду справи. У відповідності до ч.2 ст. 141 ЦПК України, оскільки у задоволенні позовних вимог відмовлено, понесені позивачем судові витрати у справі залишити за ним. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed