Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-29 00:00:00

У березні 2014 року прокурор звернувся до суду з позовом, у зв'язку з необхідністю захисту порушених інтересів держави в особі Дніпропетровської міської ради, 29 жовтня 2014 року подавши заяву про зменшення розміру позовних вимог, в якій остаточно просив зобов'язати [PERSON] повернути самовільно зайняту земельну ділянку площею 0,0091 га, розташовану по [ADDRESS], державі в особі Дніпропетровської міської ради, привівши її у придатний для використання стан шляхом знесення розміщеного на ній бетонного забору. В обґрунтування позовних вимог прокурор посилається на те, що згідно акту перевірки дотримання вимог земельного законодавства від 11.07.2013 року Державною інспекцією сільського господарства у Дніпропетровській області земельна ділянка загальною площею 0,0091 га за адресою: [ADDRESS] використовується [PERSON] під розміщення бетонної огорожі. Однак, вищезазначена земельна ділянка використовується за відсутністю відповідного рішення органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування про її передачу у власність або надання у користування (оренду) та за відсутністю вчиненого правочину щодо такої земельної ділянки. Державною інспекцією сільського господарства в Дніпропетровській області 11.07.2013 року видано припис №228/19 [PERSON] про усунення вчинення вимог чинного законодавства у 30 денний строк та постановою про накладення адміністративного стягнення № 185 від 18.07.2013 року [PERSON] визнано винною у скоєнні адміністративного правопорушення, відповідальність за яке передбачена ст. 53-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення. На даний час [PERSON] будь-які встановлені законодавством України дозвільні документи, що підтверджують право користування або володіння земельною ділянкою, а також розміщення бетонного забору на відповідній території, не пред'явлено. Таким чином, [PERSON] порушено вимоги ст.. 125, 126 Земельного кодексу України, якою самовільно використовується земельна ділянка площею 0.0091 га. за адресою: [ADDRESS]. У судовому засіданні Прокурор Красногвардійського району м. Дніпропетровська позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив суд його задовольнити з підстав наведених у позові. У судовому засіданні відповідачка [PERSON] позовні вимоги не визнала та просила відмовити в їх задоволені. Вислухавши сторони, вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги задоволенню не підлягають з наступних підстав. У судовому засіданні було встановлено, що згідно акту перевірки дотримання вимог земельного законодавства від 11.07.2013 року Державною інспекцією сільського господарства у Дніпропетровській області, земельна ділянка загальною площею 0,0091 га за адресою: [ADDRESS] використовується [PERSON] під розміщення бетонної огорожі. Вищезазначена земельна ділянка використовується за відсутністю відповідного рішення органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування про її передачу у власність або надання у користування (оренду) та за відсутністю вчиненого правочину щодо такої земельної ділянки. Державною інспекцією сільського господарства в Дніпропетровській області 11.07.2013 року видано припис № 228/19 [PERSON] про усунення вчинення вимог чинного законодавства у 30 денний строк та постановою про накладення адміністративного стягнення № 185 від 18.07.2013 року [PERSON] визнано винною у скоєнні адміністративного правопорушення, відповідальність за яке передбачена ст. 53-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення. Згідно наказу Державного комітету України по земельних ресурсах, Державного комітету України у справах містобудування та архітектури, Державного комітету України по житлово-комунальному господарству, Фонду державного майна України № 31/30/53/396 від 05.04.1996 року Про затвердження Положення про порядок встановлення та закріплення меж прибудинкової території існуючого житлового фонду та надання їх у спільне користування або спільну сумісну власність земельних ділянок для спорудження житлових будинків, Прибудинкова територія - це встановлена за проектом поділу території мікрорайону (кварталу) та проектом забудови земельна ділянка багатоквартирної несадибної житлової забудови, яка необхідна для розміщення та обслуговування житлового будинку (будинків) і пов'язаних з ним господарських та технічних будівель і споруд. Прибудинкова територія встановлюється для будинку (будинків) і не може виділятися для частини будинку (блоку, поверху, секцій квартир тощо). Пунктом 2.2. Положення визначено прибудинкова територія включає: - територію під житловим будинком (житловими будинками); - проїзди та тротуари; - озеленені території; - ігрові майданчики для дітей дошкільного та молодшого шкільного віку; - майданчики для відпочинку дорослого населення; - майданчики для занять фізичною культурою; - майданчики для тимчасового зберігання автомобілів; - майданчики для господарських цілей; - майданчики для вигулювання собак; - інші території, пов'язані з утриманням та експлуатацією будинків та інших пов'язаних з ними об'єктів. Відповідно до ч.2 ст. 10 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» власники квартир багатоквартирних будинків та житлових приміщень у гуртожитку є співвласниками допоміжних приміщень у будинку чи гуртожитку, технічного обладнання, елементів зовнішнього благоустрою і зобов'язані брати участь у загальних витратах, пов'язаних з утриманням будинку і прибудинкової території відповідно до своєї частки у майні будинку чи гуртожитках. Допоміжні приміщення (кладовки, сараї і т. ін.) передаються у власність квартиронаймачів безоплатно і окремо приватизації не підлягають. Прибудинкова територія - це територія навколо будинку, визначена актом на право власності чи користування земельною ділянкою і призначена для обслуговування багатоквартирного будинку. Статтею 42 Земельного кодексу України передбачено, що земельні ділянки, на яких розташовані багатоквартирні жилі будинки, а також належні до них будівлі, споруди та прибудинкові території державної або комунальної власності, надаються в постійне користування підприємствам, установам і організаціям, які здійснюють управління цими будинками. Частиною 3 ст. 42 ЗК України визначено, що порядок використання земельних ділянок, на яких розташовані багатоквартирні жилі будинки, а також належні до них будівлі, споруди та прибудинкові території, визначається співвласниками. Як роз'яснив Пленум ВСУ в своїй Постанові від 16 квітня 2004 року № 7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ», при приватизації громадянами одно- або багатоквартирного будинку державного житлового фонду порядок користування закріпленою за ним прибудинковою територією згідно з пунктом 5 статті 10 Закону від 19 червня 1992 р. N 2482-XII "Про приватизацію державного житлового фонду" здійснюється в порядку та на умовах, передбачених частиною третьою статті 42 ЗК, якою встановлено, що порядок використання земельних ділянок, де розташовані багатоквартирні жилі будинки, а також належні до них будівлі, споруди та прибудинкові території, визначається співвласниками. Як встановлено в судовому засіданні, відповідач [PERSON] є власником квартири [ADDRESS]. Земельна ділянка, яка на якій встановлено відповідачкою бетонні огорожі, за [ADDRESS] згідно «Положення про порядок встановлення та закріплення меж прибудинкової території існуючого житлового фонду та надання їх у спільне користування або спільну сумісну власність земельних ділянок для спорудження житлових будинків», відноситься до прибудинкової території та використовується співвласниками зазначеного будинку з метою обслуговування житлового будинку. Згідно листа КП «ЖГКР» ДМР від 07.07.2014 року № 29 прибудинкова територія будинку [ADDRESS] складає S=1463,83 кв.м. Паркан біля будинку [ADDRESS] розташований на прибудинковій території КП ЖГ «Красногвардійського району» (а.с. 33). Відповідно до довідки № 221 від 08.09.2014 року балансоутримувач КП ЖГ «Красногвардійського району» по відновленню забору на території домоволодіння претензій не має (а.с. 32). Заявою від 07.08.2013 року мешканці будинків [NUMBER] та [ADDRESS] висловили свою згоду на встановлення спірно паркану, та зазначили, що доступ до прибудинкової території не перекрит (а.с. 31). Згідно п. 9.1 правил благоустрою м. Дніпропетровська утримання та благоустрій прибудинкової території багатоквартир-ного житлового будинку, належних до нього будівель та споруд проводиться балансоутримувачем цього будинку або підприємством, установою, організацією, з якими балансоутримувачем укладено відповідний договір про утримання та благоустрій прибудинкової території. ,(щодо встановлення парканів). Самовільне зайняття земельної ділянки - це фактичне заволодіння земельною ділянкою або її частиною, вчинене особою, якій ця земельна ділянка у встановленому порядку не надавалась у володіння і користування або за відсутності інших законних підстав, які дозволяють вважати користування земельною ділянкою правомірною дією. Між тим, як встановлено в судовому засіданні спірна земельна ділянка не може вважатися самовільно зайнятою, оскільки призначена для обслуговування житлового будинку, а як встановлено в судовому засіданні, саме за цим призначенням вона використовується на сьогоднішній день, про що свідчить вільний доступ до неї інших співвласників житлового будинку [ADDRESS], до якої вона є прилеглою, при цьому вона не була вилучена відповідачкою з користування, а ні власника земельної ділянки, а ні особою, на балансі якої вона знаходиться. Тобто, в даному випадку судом встановлено факт самовільного встановлення паркану на порушення правил благоустрою м. Дніпропетровська, а не самовільне зайняття земельної ділянки. Відповідно до ст. ст. 10, 60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Оскільки, судом встановлено, що відповідачка самовільно не займала земельну ділянку та не використовує її в своїх інтересах, а дана земельна ділянка використовується всіма власниками багатоквартирного будинку як прибудинкова територія, тому суд вважає що не має підстав в задоволенні позову щодо повернення самовільно зайнятої земельної ділянки державі в особі Дніпропетровської міської ради з приведенням її у придатний для використання стан. Відповідно до ч. 1, 4 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. У разі залишення позову без задоволення, закриття провадження у справі або залишення без розгляду позову позивача, звільненого від оплати судових витрат, судові витрати, понесені відповідачем, компенсуються за рахунок держави. Оскільки позивачу у задоволенні позову відмовлено, суд вважає що судові витрати необхідно компенсувати за рахунок держави. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed