Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-30 00:00:00

У листопаді 2021 року позивач [PERSON] звернулася до Дніпропетровського районного суду із позовною заявою про встановлення факту правовстановлюючого документа та визнання права власності в порядку спадкування за законом. В обґрунтування своїх вимог позовних позивачка вказувала на те, що [INFO] помер її чоловік: [PERSON] , з яким позивач перебувала у зареєстрованому шлюбі з 13.02.1963 року. Після смерті [PERSON] , позивач звернулася до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після смерті свого чоловіка, однак постановою державного нотаріуса Дніпровської районної державної нотаріальної контри Кобрусєвою Л.В. від 17.01.2020 року, позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину через невідповідність у правовстановлюючих документах, а саме: в Договорі купівлі-продажу зазначено Ѕ частка житлового будинку за адресою [ADDRESS] ; у Витязі з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав власності за спадкодавцем та довідці БТІ зазначено, що за спадкодавцем зареєстровано Ѕ частка квартири в [ADDRESS] . У зв`язку з цим позивач змушена була звернутися до суду із вказаною позовною заявою. Позивач надала заяву в якій підтримала у повному обсязі свою позовну заяву, просила задовольнити та розглядати справу без її участі. Представник відповідача у судове засідання не з`явився, надав до суду письмову заяву у якій просив розглядати справу без його участі, проти задоволення заяви не заперечував. Третя особа у судове засідання не з`явилася, надала до суду письмову заяву у якій просила розглядати справу без її участі. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що позовна заява підлягає задоволенню, оскільки відповідно до ч. 2 ст. 315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Так, відповідно до 1 ст.206 ЦПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь - якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Встановлено, що [PERSON] помер [INFO] , про що свідчить свідоцтво про смерть серії [NUMBER] , видане 25.03.2019 року Виконавчим комітетом Новотаромської сільської ради Дніпровського району Дніпропетровської області. Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина на належне йому майно, зокрема житловий будинок, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Позивач [PERSON] перебувала у зареєстрованому шлюбі з померлим [PERSON] з 13.02.1963 року та після його смерті, у встановлений законом строк, звернулася до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини. Постановою державного нотаріуса Дніпровської районної державної нотаріальної контри Кобрусєвою Л.В. від 17.01.2020 року, [PERSON] було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину через невідповідність у правовстановлюючих документах на належне померлому нерухоме майно, а саме: в Договорі купівлі-продажу зазначено Ѕ частка житлового будинку за адресою [ADDRESS] ; у Витязі з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав власності за спадкодавцем та довідці БТІ зазначено, що за спадкодавцем зареєстровано Ѕ частка квартири в [ADDRESS] . Так, відповідно до договору купівлі-продажу житлового будинку від 11.01.1992 року, померлому [PERSON] належало Ѕ частина житлового будинку, житловою площею 45,5 кв.м., розташованого на земельній ділянці розміром 0,03 га, що знаходилася за адресою [ADDRESS] . Постановою Верховної Ради України від 19.05.2016 року №1377-УІІІ «Про перейменування окремих населених пунктів та районів» село Орджонікідзе було перейменовано на село Новотароське. Відповідно до довідки №267 від 11.03.2021 року, виданої Миколаївською сільською радою Дніпровського району Дніпропетровської області, у господарській книзі за 1996-2000 рік, за адресою [ADDRESS] , у якому був зареєстрований померлий [PERSON] . У зв`язку з упорядкування адресного господарства, за особовим рахунком № [NUMBER] , була змінена адреса вказаного господарства на № [NUMBER] . Оскільки будинок [ADDRESS] розділений на три окремі домогосподарства, відповідно їм присвоєні номери №17/1, №17/2, [ADDRESS] . Від так, належне [PERSON] домоволодіння, розташоване по [ADDRESS] , після проведення упорядкування нумерації будинків, значилося вже під номером [ADDRESS] . Таким чином у судовому засіданні було встановлено, що померлому [PERSON] , на праві приватної власності, належало саме домоволодіння [ADDRESS] . Позивач [PERSON] , як спадкоємець першої черги за законом своєчасно прийняла спадщину, оскільки звернулася до державного нотаріуса Дніпровської районної державної нотаріальної контри з відповідною заявою, де була заведена спадкова справа. Крім позивачки, інші спадкоємці першої черги за законом відмовилися від спадкування на користь позивачки, що підтверджується матеріалами спадкової справи №277/2019 року. Відповідно до п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року №7 «Про практику у справах про спадкування» у разі відмови нотаріуса в оформлені права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Відповідно до ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Однією з таких підстав є успадкування прав на майно, в тому числі за законом відповідно до ст. 1217 ЦК України. У відповідності до статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно ст.1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. В той же час, право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, а також якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою (ст.344, ст.382 ч.2, ст.392 ЦК України). Відповідно до ст.27 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" в редакції від 06.10.2016 року, державна реєстрація права власності та інших речових прав проводиться на підставі: 1) укладеного в установленому законом порядку договору, предметом якого є нерухоме майно, речові права на яке підлягають державній реєстрації, чи його дубліката; 2) свідоцтва про право власності на частку у спільному майні подружжя у разі смерті одного з подружжя, виданого нотаріусом або консульською установою України, чи його дубліката; 3) свідоцтва про право на спадщину, виданого нотаріусом або консульською установою України, чи його дубліката; 4) виданого нотаріусом свідоцтва про придбання майна з прилюдних торгів (аукціонів) та свідоцтва про придбання майна з прилюдних торгів (аукціонів), якщо прилюдні торги (аукціони) не відбулися, чи їх дублікатів; 5) свідоцтва про право власності, виданого органом приватизації наймачам житлових приміщень у державному та комунальному житловому фонді, чи його дубліката; 6) свідоцтва про право власності на нерухоме майно чи його дубліката, виданого до 1 січня 2013 року органом місцевого самоврядування або місцевою державною адміністрацією, чи його дубліката; 7) рішення про закріплення нерухомого майна на праві оперативного управління чи господарського відання, прийнятого власником нерухомого майна чи особою, уповноваженою управляти таким майном; 8) державного акта на право приватної власності на землю, державного акта на право власності на землю, державного акта на право власності на земельну ділянку або державного акта на право постійного користування землею, виданих до 1 січня 2013 року; 9) рішення суду, що набрало законної сили, щодо права власності та інших речових прав на нерухоме майно; 10) ухвали суду про затвердження (визнання) мирової угоди; 11) заповіту, яким установлено сервітут на нерухоме майно; 12) рішення уповноваженого законом органу державної влади про повернення об`єкта нерухомого майна релігійній організації; 13) рішення власника майна, уповноваженого ним органу про передачу об`єкта нерухомого майна з державної у комунальну власність чи з комунальної у державну власність або з приватної у державну чи комунальну власність; 14) інших документів, що відповідно до законодавства підтверджують набуття, зміну або припинення прав на нерухоме майно. Враховуючи наведе, суд приходить до висновку, що факт, який просить встановити позивачка, є юридичним, оскільки, від його встановлення залежить виникнення особистих прав позивача, діючим законодавством не передбачений інший порядок його встановлення, воно не пов`язано з наступним вирішенням спору про право і встановити його іншим шляхом неможливо, у зв`язку із чим, позовна заява підлягає задоволенню. Відповідно до положень частини сьомої статті 294 ЦПК України при ухваленні судом рішення судові витрати не відшкодовуються.

Outcome: approved