Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-03 00:00:00

Позивач за первісним позовом 25.04.2016 р. звернувся в суд з позовом до відповідачів про втрату права на житло. Відповідач за первісним позовом [PERSON] 05.10.2016 р. подала до суду зустрічний позов до [PERSON] про усунення перекшод в користуванні житловим приміщенням шляхом вселення. Ухвалою суду від 05.10.2016 р. зустрічний позов обєднаний в одне провадження з первісним позовом. Ухвалою суду від 05.10.2016 р. до участі у справі залучено у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача за зустрічним позовом, орган опіки і піклування Тисменицької РДА. Первісний позов [PERSON] обгрунтовував тим, що він згідно свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 01.11.2007р. є власником будинковолодіння по вул. Володимира Великого, 4 в с. Хомяківка Тисменицького району Івано-Франківської області, проживає в ньому та сплачує всі комунальні послуги. Відповідачі по справі, його син [PERSON] та колишня невістка [PERSON] з вересня 2014 року не проживають у зазначеному вище будинковолодінні у звязку з тим, що переїхали на інше постійне місце проживання за кордон, проте відмовляються знятися з реєстраційного обліку. Оскільки відповідачі більше року не проживають в домоволодінні, не оплачують комунальні послуги, тому втратили право на житло. Зустрічний позов [PERSON] обгрунтовувала тим, що 10.11.2010 р. між нею та сином відповідача [PERSON] було зареєстровано шлюб. 09.08.2016 р. рішенням Тисменицького районного суду даний шлюб розірвано. Однак ще після весілля вона разом з чоловіком перейшла проживати до [INFO]. Проживаючи там, вони зробили ремонт, встановили опалення, проводили оплату комунальних послуг. [PERSON] скрутне матеріальне становище вона змушена була виїхати на заробітки до США. Наприкінці січня 2016 року вона повернулася, і побачила, що на вхідних дверях будинку змінені замки, її не впустили в будинок. Вважає, оскільки вона зареєстрована у будинку разом з малолітньою дитиною як член сімї, тому має право користуватися житловим приміщенням. Позивач за первісним позовом та його представник у судовому засіданні первісний позов підтримали і просили його задовольнити; зустрічний позов про усунення перешкод у користуванні житловим приміщенням шляхом вселення не визнали, пояснили, що відповідачі в належному позивачу будинковолодінні не проживають, а з 2014 року проживають в США, де народився і проживає їх син [PERSON], [INFO], про що свідчить свідоцтво про його народження. Жодні права дитини позивач не порушує, замки в житловому будинку не міняв, не заперечував у доступі відповідачки до житла. Зазначили, що їм не відомо про те, що [PERSON] в січні приїжджала в Україну та мала намір проживати в будинку позивача. Просили в зустрічному позові відмовити. Представник відповідача за зустрічним позовом у судовому засіданні цей позов підтримав, просив його задовольнити; первісний позов не визнав, пояснив, що [PERSON] чинить перешкоди в користуванні житлом його колишній невістці та онукові, який є малолітнім та як член його сімї, має право на проживання в будинку. Вказав, що [PERSON] за кордоном знаходиться тимчасово, так як виїхала у звязку з роботою. В даному будинковолодінні вона проводила ремонт разом із [PERSON], встановлювала систему опалення та оплачує комунальні послуги. Просив у первісному позові відмовити. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні первісний позов визнав, пояснив, що з вересня 2014 року він з відповідачкою не проживають у належному позивачу будинковолодінні, а проживають за кордоном, де у них народився син, який також проживає в США. Вказав, що за кордоном вони працюють та мають постійне місце проживання. Жодних перешкод у користуванні житлом позивач їм не чинив. Просив розгляд справи проводити без його участі. Представник органу опіки і піклування Тисменицької РДА вказав, що первісний позов не зачіпає інтереси малолітнього [PERSON], при розгляді справи покладається на розсуд суду. Вислухавши пояснення сторін та їх представників, показання свідків, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що первісний позов [PERSON]Й підлягає до задоволення, а в зустрічному позові [PERSON] слід відмовити, виходячи з наступних підстав. Згідно ч. 3\~ст. 12 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною 1\~статті 13 ЦПК України\~передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Частиною 1\~статті 76 ЦПК України\~передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Відповідно до\~статті 77 ЦПК України\~належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Достатніми є докази, які в своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмету доказування (ч.1 ст. 80 ЦПК України). Частинами 1, 5, 6\~статті 81 ЦПК України\~передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до свідоцтва про право власності на нерухоме майно виданого 01.11.2007 р. та витягу з Державного реєстру прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності виданого 01.11.2007р. ОКП Івано-Франківське обласне бюро технічної інвентаризації позивач [PERSON] є власником будинковолодіння по вул. Володимира Великого, 4 в с. Хомяківка Тисменицького району Івано-Франківської області. Згідно довідки Хомяківської сільської ради Тисменицького району Івано-Франківської області від 16.04.2015р. за №147 та від 22.01.2016р. за №36 у будинковолодінні по вул. Володимира Великого, 4 в с. Хомяківка Тисменицького району Івано-Франківської області із [PERSON] зареєстровані, але не проживають [PERSON], [PERSON] та [PERSON] Із закордонного паспорта [PERSON] вбачається, що з вересня 2014р. по 2018 рік, остання 04 вересня 2014 року повернулася в США. Інші відмітки в паспорті за терміном його дії до 11.12.2017р. відсутні. Інших доказів перетину кордону [PERSON] після вересня 2016 року, відповідач, на вимогу суду, не надала. Із закордонного паспорта [PERSON] вбачається, що з вересня 2014р. по 2018 рік останній 04 вересня 2014 року повернувся в США. Відповідно до паспорта вбачається, що відповідачка [PERSON] з 27.06.2014р. зареєстрована в [INFO]. Аналогічно, відповідач [PERSON] з 27.06.2014р. зареєстрований в [INFO]. Зі свідоцтва про народження [PERSON], виданого 18.07.2013р. вбачається, що останній народився 01.07.2013р. в місті Бруклін, штат Нью-Йорк. Його мамою є В. [PERSON], яка проживає за адресою:1632 Іст 18-а Стріт кв.С1-1, місто Бруклін, штат Нью-Йорк, США. Згідно рішення №49-16/02-22 від 04.11.2016р. комісії з питань захисту прав дитини Тисменицької РДА комісією не встановлено порушення майнових та житлових прав малолітнього [PERSON], та зобовязано [PERSON] зберегти майнові та житлові права [PERSON] Допитані свідки [PERSON] та [PERSON] суду пояснили, що є сусідами позивача. У вересні 2014р. [PERSON] та [PERSON] повідомили їм, що їдуть в США, де вони працюють та проживають. З цього часу останні не проживають в будинку по вул. Володимира Великого,4 в с. Хомяківка Тисменицького району Івано-Франківської області. Зазначили, що з 2014 року по даний час відповідачі не приїжджали до [PERSON] Вказали, що їм невідомо про те, що [PERSON] міняв замки в дверях будинку та не дозволяв відповідачам проживати в ньому. Допитані зі сторони позивача за зустрічним позовом свідок [PERSON] вказала, що є тіткою [PERSON], і зі слів останньої їй було відомо про те, що її свекор поміняв замки в будинку та в серпні 2016р. не впускав її забрати диплом і особисті речі з будинку. Вказала, що її племінниця з своїм сином проживає в США, а в Україну приїжджали в 2015 році та серпні 2016 року. Свідок [PERSON] зі сторони позивача за зустрічним позовом вказала, що була свідком того, як в січні 2016р. [PERSON] по дорозі до своєї бабусі заїхала до її свекра в с. Хомяківка Тисменицького району, хотіла забрати диплом і речі з будинку. Однак, зі слів [PERSON], замок в будинку було поміняно тому вона і не забрала свої документи і речі. Згідно ст.150 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ними для особистого проживання і проживання членів їх сімей. Статтею 163 цього ж Кодексу визначено, що у разі тимчасової відсутності наймача або членів його сімї за ними зберігається займане жиле приміщення у випадках і в межах строків, установлених частиною першою, пунктами 1 і 5 частини третьої і частиною четвертою статті 71 цього Кодексу. Відповідно до ст.71 Житлового кодексу України жиле приміщення зберігається за відсутньою особою шість місяців. Однак, ст. 405 ЦК України частиною 2 визначено, що член сімї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сімї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Таким чином норми Житлового Кодексу України діють в частині, що не суперечить вимогам ЦК України, а тому член сімї власника житлового приміщення, у разі його тимчасової відсутності понад рік, втрачає право користування цим житлом. [PERSON] того, відповідно до ч.4 ст.9 ЖК України ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Відповідно до ст. 72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, проводиться в судовому порядку. Статтею 107 ЖК України передбачено, що особа, яка вибула на інше постійне місце проживання в іншу місцевість втрачає право на житло, в якому вона раніше проживала, з моменту її вибуття, а договір найму житлового приміщення вважається розірваним з дня її вибуття. Права власника будинку визначені ст.383 ЦК України та ст.150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання у право власника можливе лише з підстав, передбачених законом. Згідно ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права власності та розпорядження своїм майном. Відповідно до вимог ст.29 ЦК України (в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин) та Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» місцем проживання фізичної особи є житло, в якому фізична особа проживає постійно або тимчасово. Місце перебування адміністративно-територіальна одиниця, на території якої особа проживає строком менше шести місяців на рік. Конституцією України (ст. 41) та ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.1997 року відповідно до ЗУ від 17.07.1997 року № 475/97-ВР "Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції", закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Об'єктом власності особи може бути, зокрема, житло - житловий будинок, садиба, квартира (ст. ст. 379, 382 ЦК України). У звязку з тим, що відповідачі [PERSON] та [PERSON] більше року не проживають в будинку по вул. Володимира Великого,4 в с. Хомяківка Тисменицького району Івано-Франківської області і постійно проживають в США, дане майно не є їх місцем постійного проживання чи перебування, тому відповідачі є такими, що втратили право на користування даним житлом. За таких обставин, первісний позов підлягає до задоволення, а права позивача підлягають судовому захисту. Оскільки позивачка за зустрічним позовом не довела суду, що [PERSON] чинив перешкоди в користуванні належним йому будинком, а покази свідків [PERSON] і [PERSON] є суперечливими, та спростовуються іншими показам свідків [PERSON], [PERSON], письмовими доказами справи, тому в зустрічному позові слід відмовити. На підставі викладеного, відповідно до ст. ст. 71,72,107, 150, 163 ЖК України, ст. 405 ЦК України,

Outcome: dismissed