Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-01 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулась до суду з позовом до відповідача в якому просить суд визнати недійсним заповіт, виданий [PERSON] на імя [PERSON], складений 29.07.1989 року та зареєстрований в реєстрі за № 2451 та посвідчений державним нотаріусом Пустомитівської державної нотаріальної контори [PERSON] В огрунтуання своїх вимог позивачка покликається на те, що 24.09.1989 року помер, її батько [PERSON] . На день смерті він володів будинком № 48 по вул. Шеіченка в с. Сокільниках Пустомитівського району Львівської області. Вказаний будинок був збудований ним разом з його дружиною, а позивачки матірю [PERSON], яка померла 12.07.2013 року. В березні місяці 2014 року їй стало відомо, що батько за два місяці до смерті, а саме 29.07.1989 року, написав заповіт, яким все своє майно заповів своїй невістці [PERSON] і яку зобовязав надати безплатне та довічне проживання в одній із кімнат житлового будинку в с. Сокільниках по вулиці Шевченка , 48 його дружині , [PERSON]. Даний заповіт посвідчений державним нотаріусом Пустомитівської державної нотаріальної контори [PERSON] Позивачка вказує, що заповіт посвідчений з недотриманням вимог ст. 541 ЦК Української РСР ( в редакції 1963 року) та Інструкції по порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Української PCP , затверджена наказом від 31.10.1975 року, зокрема : в оспорюваному заповіті паспортні дані заповідача відсутні. Сам текст заповіту виконаний не заповідачем, однак не зроблено в ньому відмітки, що заповіт прочитаний заповідачем, або йому його прочитано перед його підписанням При посвідченні оспорюваного заповіту вказані вимоги не були виконані , оскільки в Заповіті міститься лише підпис заповідача. В час посвідчення оспорюваного заповіту батько був вкрай тяжкому стані і при ньому цілодобово хтось повинен був бути , а тому нотаріус з огляду на його стан здоровая зобовязаний був з допомогою лікаря встановити чи здатний був заповідач керувати своїми діями в момент посвідчення заповіту. Також з тексту оспорюваного заповіту вбачається, що такий посвідчено з виїздом додому заповідача через його хвороби, однак в заповіті вказано місце посвідчення заповіту м. Пустомити. Є сумніви щодо відповідності змісту заповіту дійсній волі заповідача. Так, в тексті заповіту вказано , що заповідач зобовязує [PERSON] надати безоплатне та довічне проживання в одній із кімнат житлового будинку в с. С'окільниках по вул. Шевченка , 48 його дружині [PERSON]. Якщо [PERSON] була його дружиною, то їй би по діючих на той час нормах Сімейного законодавства мало би належите у спадковому майні його !4 частина , а не одна жила кімната. Позивачка вказує, що наведені вище обставини свідчать про недійсність оспорюваного заповіту. В судовому засіданні позивачка [PERSON] позовні вимоги підтримала та просить суд задоволити. Представник відповідача [PERSON] за дорученням [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги позивачки не визнав та заперечив. Свої заперечення мотивує тим, що Оскаржуваний заповіт укладений у письмовій формі, підписаний особою-заповідачем, посвідчений в установленому чинним законодавством порядку. При посвідченні оспорюваного заповіту повністю дотримані вимоги, які зазначені у ст. 541 Цивільного кодексу УРСР (в редакції 1963 р.), ст. 38 Закону УРСР Про державний нотаріат, п. п. 15, 97-105 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Української PCP від 31.10.1975 р. за № 45/5, а також у розясненнях, викладених у постанові Пленуму ВСУ від 28.04.1978 р. за № 3 Про судову практику в справах про визнання угод недійсними. Доводи позивачки щодо недійсності оспорюваного заповіту є безпідставними та не відповідають дійсності, а тому просить суд в задоволенні позовних вимог відмовити. Представник Пустомитівської державної нотаріальної контори в судове засідання не зявився, однак від державного нотаріуса [PERSON] надійшла заява в якій просить суд справу слухати у її відсутності. Проаналізувавши доводи сторін, належним чином дослідивши матеріали справи та докази у їх сукупності, суд приходить до переконання про відсутність правових підстав для задоволення, з наступних підстав : Судом встановлено, що 24.09.1989 року помер, позивачки батько [PERSON], який до дня смерті проживав та був зареєстрований в [INFO]. Враховуючи те, що спадщина відкрилася після смерті спадкодавця в 1989 році, відповідно до п.1 Постанови Пленуму ВСУ «Про судову практику у справах про спадкування» від 30.05.2008 року за № 7 до вказаних правовідносин застосовуються положення норм Цивільного кодексу України 1963 року, що діяв на час відкриття та прийняття спадщини. Згідно ст. 534 ЦК України (редакція 1963 року) Кожний громадянин може залишити за заповітом усе своє майно або частину його (не виключаючи предметів звичайної домашньої обстановки і вжитку) одній або кільком особам як тим, що входять, так і тим, що не входять до кола спадкоємців за законом, а також державі або окремим державним, кооперативним та іншим громадським організаціям. Заповідач може у заповіті позбавити права спадкоємства одного, кількох або всіх спадкоємців за законом. Судом встановлено, що за життя [PERSON] склав заповіт посвідчений 29.07.1989 року, який посвідчений державним нотаріусом Пустомитівської державної нотаріальної контори [PERSON] та зареєстрований в реєстрі за № 2451. згідно яким [PERSON] все своє майно заповів своїй невістці [PERSON] і яку зобовязав надати безплатне та довічне проживання в одній із кімнат житлового будинку в с. Сокільниках по вулиці Шевченка , 48 його дружині , [PERSON]. Згідно ст. 541 ЦК України (в редакції 1963 року, яка діяла на момент відкриття спадщини), заповіт повинен бути укладений у письмовій формі з зазначенням місця і часу його укладення, підписаний особисто заповідачем і нотаріально посвідчений. Із змісту заповіту від 27.11.1995 року, вбачається, що цей заповіт підписаний заповідачем [PERSON] та посвідчено нотаріусом за місцем проживання заповідача. Згідно пунтку 15 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Української РСР від 31.10.1975 року за 45/5 чинній на час посвідчення оскаржуваного заповіту Нотаріально посвідчувані угоди, а також заяви та інші документи підписуються в присутності державного нотаріуса. Якщо громадянин внаслідок фізичної вади, хвороби або з будь-яких інших причин не може власноручно підписати угоду, заяву або інший документ, за його дорученням в його присутності і в присутності державного нотаріуса угоду, заяву або інший документ може підписати інший громадянин. Про причини, з яких громадянин, що звернувся за вчиненням нотаріальної дії, не міг підписати документ, зазначається у посвідчувальному написі. Заповіт не може підписувати особа, на користь якої його зроблено. Якщо громадянин, який звернувся за вчиненням нотаріальної дії, неписьменний або сліпий, державний нотаріус, крім того, прочитує йому текст документа, про що на документі робиться відмітка. Якщо сліпий громадянин письменний, він сам підписує документ. Якщо глухий, німий або глухонімий громадянин, що звернувся за вчиненням нотаріальної дії, письменний, він сам прочитує документ і власноручно підписує його. Якщо такий громадянин неписьменний, то при вчиненні нотаріальної дії обов'язково повинна бути присутня письменна особа, яка може порозумітися з ним і посвідчити своїм підписом, що зміст угоди, заяви чи іншого документа відповідає волі глухого, німого, глухонімого громадянина, який бере участь у цій нотаріальній дії. Згідно п. 97 згаданої інструкції Державний нотаріус посвідчує заповіти дієздатних громадян, складені відповідно до вимог статей 541, 543 Цивільного кодексу УРСР ( 1540-06 ) і особисто подані ними державному нотаріусу. Посвідчення заповітів через представників, а також одного заповіту від імені кількох осіб не допускається. Заповіт повинен бути укладений у письмовій формі з зазначенням місця і часу його укладення, підписаний особисто заповідачем (стаття 541 Цивільного кодексу УРСР). Якщо заповідач внаслідок фізичних вад, хвороби або з будь-яких інших причин не може власноручно підписати заповіт, за дорученням заповідача він може бути підписаний іншим громадянином за правилами, викладеними в п.15 цієї Інструкції. Відповідно до ст. 59 ЦПК обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Враховуючи доводи позивачки та заперечення відповідача, з метою встановлення належності підпису в заповіті від 29.07.1989 року, заповідачу [PERSON], експертами Львівського науково-дослідного інституту судових експертиз проведено експерте дослідження за результатами якого зроблено висновок, що „Підписи від імені [PERSON], які розташовані в заповіті посвідченого 29.07.1989 року під текстом: «зміст ст.534, 535 ЦК УРСР мені роз'яснено» і в реєстрі для реєстрації нотаріальних дій за 1989 рік т.5 Пустомитівської держноткантори Львівської області зарєстрованого під №245, виконані однією і тою ж особою; „Рукописний текст заповіту посвідченого 29.07.1989 року державним нотаріусом Пустомитівської держнотконтори [PERSON], від імені [PERSON] на користь [PERSON], зареєстрованого в реєстрі за №2451 і в тексті реєстру за 29.07.1989р. зареєстрованого під №2451 і запис в алфавітному обліку заповітів в Пустомитівській державній нотаріальній конторі зареєстрованого під №2451 за липень місяць 1989 року, виконані однією і тою ж особою; Досліджуючи оскаржуваний заповіт, судом встановлено, що згідно оскаржуваного заповіту, останній посвідчений нотаріусом за місце проживання заповідача [PERSON], Вказівки про посвідчення заповіту в м. Пустомитах, на які покликається позивачка відсутні. Факт встановлення особи заповідача відображений у реєстрі для реєстрації нотаріальних дій. Зокрема, на стор. 4 Висновку № 342 від 31.03.2015 р. криміналістична експертиза розміщені копії зображень досліджуваних записів. На верхньому зображенні чітко видно назву, серію, номер та інші реквізити документа, який посвідчує особу [PERSON] : паспорт серії 1-СГ№ 730344, виданий 23.09.1976р. Згідно правил, встановлених п. п. 15, 97 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Української PCP від 31.10.1975 р. за № 45/5 відмітка про прочитання заповідачу заповіту перед підписанням ставиться лише за умови, що громадянин, який звернувся за вчиненням нотаріальної дії, неписьменний або сліпий. Доказів наявності даних обставин суду не представлено. Враховуючи вищевикладене в сукупності, судом з дотриманням вимог 212 - 214 ЦПК України заповіт, було перевірено на відповідність вимогам щодо його форми та порядку посвідчення за всіма можливими доказами, поряд з тим, що вимога про визнання заповіту нікчемним не ставилась, що б узгоджувалось з п. 5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 2009 року "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними". Можливість визнання заповіту недійсним, пов'язана з наявністю чи відсутністю вільного волевиявлення заповідача, а порушення вимог щодо форми та посвідчення заповіту за законом передбачає його нікчемність, і фактично на підставу щодо задоволення своїх вимог позивач посилається на те, що при посвідченні даного заповіту не дотримано форми та порядку його посвідчення та просить визнати такий недійсним, при цьому наводячи обставини, які повністю спростовані н апідставі зібраних у справі доказ та встановлених фактичних обставинах. Окім цього, судом не здобуто доказів, які б підтверджували існування обставин за яких можливе визнання заповіту недійсним, те, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі, чи станом здоров'я він не міг розуміти значення своїх дій або керувати ними в момент складання заповіту, матеріали справи таких також не містять. Враховуючи те, що доводи позивачки щодо недійсності оскаржуваного заповіту, не знайшли свого підтвердження в представлених суду доказах, позвоні вимоги позивачки є безпідставними та задоволенню не підлягають.

Outcome: dismissed