overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-21 00:00:00

У травні 2016 року, відповідно до статті 1 Закону України "Про здійснення правосуддя та кримінального провадження у зв'язку з проведенням антитерористичної операції" та розпорядження голови Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальної справ № 2710/38-14 від 02.09.2014 року, [PERSON] звернулася до Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області з позовною заявою до [PERSON], в якій просив суд розірвати шлюб між нею та відповідачем. В обґрунтування заявленого позову позивачка посилалася на те, що з відповідачем за даним позовом вона знаходиться у шлюбі, зареєстрованому 28 квітня 2007 року Виконкомом Верхньоторецької селищної ради Ясинуватського району Донецької області, актовий запис № 7. Від шлюбу вони мають неповнолітню дитину: [PERSON], [INFO]. Спільне життя з відповідачем не склалося. Шлюбні стосунки припинені у звязку з постійними сварками та втратою взаємних почуттів. Вважає, що їх сімя розпалася остаточно, поновлення шлюбних відносин неможливо. Подальше збереження їхньої сімї є неможливим та просто недоцільним. У судове засідання позивачка не з'явилася, надала суду заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить суд їх задовольнити. Відповідач у судове засідання не зявився, хоча був належним чином повідомлений про день та час слухання справи, причини неявки суду не відомі. Відомостей про неможливість зявитися в судове засідання відповідач суду не надавав. Суд, на підставі ст. 225 ЦПК України, ухвалив розглядати справу заочно. Суд, вивчивши матеріали цивільної справи, вважає що заявлений позов підлягає задоволенню, так як в судовому засіданні зясовано, що збереження шлюбу суперечить інтересам позивачки. Відповідно до ч. 1 ст. 24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Дружина та чоловік зобовязані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сімї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємоповаги. Чоловік зобовязаний утверджувати в сімї повагу до матері. Дружина зобовязана утверджувати в сімї повагу до батька. Дружина та чоловік відповідальні один перед одним, перед іншими членами сімї за свою поведінку в ній (ст. 55 СК України). Кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування їх збереження, в тому числі примушування до статевого звязку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом (ч. ч. 3, 4 ст. 56 СК України). Згідно ч. 2 ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їх дітей, що мають істотне значення.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-18 00:00:00

У травні 2016 року до суду надійшов позов [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини. Позивач мотивувала свої вимоги тим, що від сумісних відносин з відповідачем мають доньку Поліну, [INFO], батьком якої є відповідач. Дитина проживає разом з позивачем та знаходиться на її повному матеріальному утриманні. Відповідач проживає окремо від сімї та у добровільному порядку не приймає участі у її матеріальному утриманні. Посилаючись на вищевказані обставини, позивач просила стягнути з відповідача аліменти на утримання дитини в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку, але не менше, ніж 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно. В заяві, що надійшла в судове засідання, представник позивача підтримав заявлені позовні вимоги і просила слухати справу в його та позивача відсутність. Відповідач в заяві, що надійшла в судове засідання, позовні вимоги визнав, просив слухати справу в його відсутність. Вивчивши матеріали справи, суд приходить до наступного. Сторони в зареєстрованому шлюбі не перебували, мають спільну доньку Поліну, [INFO], батьком якої є відповідач, що підтверджується копією свідоцтва про народження серії 1-ФП № 191615, виданого 24 вересня 2013 року Агрономійською сільською радою Арбузинського району Миколаївської області (а.с.3). Дитина проживає разом з матірю у с.Агрономія, вул. Леніна, 64 Арбузинського району і знаходиться на утриманні позивача. У добровільному порядку відповідач матеріальної допомоги на утримання дитини позивачу не надає. Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Способи виконання цього обовязку визначаються за домовленістю між ними. За відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину, той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Згідно з ч. 3 ст. 181 СК аліменти на дитину присуджуються в частці від заробітку (доходу) її матері, батька (ст. 183 цього Кодексу) або в твердій грошовій сумі (ст. 184 СК) і виплачуються щомісячно. Відповідно до п.17 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року № 3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров'я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Враховуючи те, що відповідач працює, суд вважає за необхідне визначити спосіб стягнення аліментів у розмірі 1/4 частини від заробітку(доходу) відповідача. Розмір щомісячних стягнень не може бути меншим 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку у відповідності до вимог ч.2 ст. 182 СК України. Судові витрати підлягають стягненню з відповідача згідно ч.3 ст. 88 ЦПК України.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-30 00:00:00

У травні 2016 року позивач звернувся до суду з вказаним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що за укладеним договором від 01 березня 2011 року [PERSON] отримав кредит у розмірі 9000,00 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30% на рік на суму залишку заборгованості. Відповідач умови кредитного договору належно не виконав і станом на 31 травня 2015 року має заборгованість в сумі 9922,48 гривень. Просив стягнути з відповідача вказану заборгованість. Представник позивача в судове засідання не з'явився, відповідно до заяви просив слухати справу без його участі, позов підтримав. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Дослідивши письмові докази по справі, суд вважає, що позов підлягає задоволенню. Судом встановлено, що 01 березня 2011 року [PERSON] отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, що підтверджується копіями анкети-заяви від 01 березня 2011 року (а.с.8), довідки про умови кредитування (а.с.9-10), витягом з умов і правил надання банківських послуг (а.с.11-34), новою редакцією статуту ПАТ КБ "Приватбанк" (а.с.39). Відповідно до розрахунку заборгованості (а.с.6-7) станом на 31 травня 2015 року сума заборгованості по кредитному договору відповідача становить 9922,48 грн. в тому числі: 8972,84 грн. - заборгованість за кредитом; 501,00 грн. - штраф (фіксована частина), 448,64 грн. - штраф процентна складова. Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Враховуючи викладене, суд вважає за необхідне позов задовольнити та стягнути з відповідача зазначену суму заборгованості. Відповідно до ст.88 ЦПК України з відповідача на користь позивача також необхідно стягнути понесені судові витрати в сумі 1378,00 грн.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-30 00:00:00

У травні 2016 року позивач звернувся до суду з вказаним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що за укладеним договором від 18 квітня 2012 року [PERSON] отримала кредит у розмірі 2200,00 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36% на рік на суму залишку заборгованості. Відповідачка умови кредитного договору належно не виконав і станом на 31 березня 2016 року має заборгованість в сумі 20249,84 гривні. Просив стягнути з відповідача вказану заборгованість. Представник позивача в судове засідання не з'явився, відповідно до заяви просив слухати справу без його участі, позов підтримав. Відповідачка [PERSON] в судове засідання не з'явилась, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином. Дослідивши письмові докази по справі, суд вважає, що позов підлягає задоволенню. Судом встановлено, що 18 квітня 2012 року [PERSON] отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, що підтверджується копіями анкети-заяви від 18 квітня 2012 року (а.с.8), довідки про умови кредитування (а.с.9-10), витягом з умов і правил надання банківських послуг (а.с.11-43), новою редакцією статуту ПАТ КБ "Приватбанк" (а.с.39). Відповідно до розрахунку заборгованості (а.с.6-7) станом на 31 березня 2016 року сума заборгованості по кредитному договору відповідачки становить 20249,84 грн. в тому числі: 1930,20 грн. - заборгованість за кредитом; 13829,17 грн. - заборгованість за відсотками за користування кредитом; 3050,00 грн. - заборгованість за пенею та комісією; 500,00 грн. - штраф (фіксована частина), 940,47 грн. - штраф процентна складова. Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Враховуючи викладене, суд вважає за необхідне позов задовольнити та стягнути з відповідачки зазначену суму заборгованості. Відповідно до ст.88 ЦПК України з відповідачки на користь позивача також необхідно стягнути понесені судові витрати в сумі 1378,00 грн.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-22 00:00:00

\~ \~ \~ \~ У травні 2016 року позивач звернувся до суду з зазначеним позовом, вказуючи, що з відповідачем вони знаходяться в\~ шлюбі, зареєстрованому 07 жовтня 2010 року виконавчим комітетом Миколаївської селищної ради Широківського району Дніпропетровської області, актовий запис № 35. Від шлюбу мають спільних малолітніх дітей - [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO]. З липня 2015 року\~ спільне господарство не ведеться, шлюбні відносини припинено, просить розірвати шлюб. Позивач в судове засідання не з'явився, надіслав заяву, в якій вказав, що позовні вимоги підтримує повністю, просить розглядати справу за його відсутності , судові витрати просить покласти на нього (а.с. 20). \~ \~ \~ \~ Відповідач в судове засідання не з'явилась, надала заяву про розгляд справи у її відсутність, зазначила, що позов визнає у повному обсязі, після розірвання шлюбу просить залишити їй прізвище "Зайко" (а.с.21). Дослідивши письмові матеріали справи, судом встановлено такі\~ факти та відповідні їм правовідносини. Позивач перебуває з відповідачем в шлюбі, що зареєстрований 07 жовтня 2010 року виконавчим комітетом Миколаївської селищної ради Широківського району Дніпропетровської області, актовий запис № 35, між [PERSON] та [PERSON] (а.с. 7).\~ \~ \~ \~ \~ Від шлюбу сторони мають спільних малолітніх дітей - [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO] (а.с.8,9). Позивач з відповідачем\~ з липня 2015 року не підтримують шлюбних відносин, не ведуть спільне господарство. Відповідач проживає окремо. Причиною розірвання шлюбу є взаємне непорозуміння подружжя, спір щодо розподілу спільного майна подружжя буде вирішуватись в іншому процесі, діти після розірвання шлюбу будуть проживати з відповідачем, аліменти на утримання дітей і дружини стягуються з позивача за рішенням суду (а.с. 20-22). Розірвання шлюбно-сімейних стосунків пройшло належне випробування часом, шлюб відновити неможливо. \~ \~ \~ \~ Відповідно до ч.3 ст.105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до ст. 110 СК України. \~ \~ \~ \~ Так, позивач подав до суду позов про розірвання шлюбу відповідно до ст.110 СК України. \~ \~ \~ \~ Тому суд, зясувавши фактичні взаємини подружжя, причини розірвання шлюбу, наявність спільних малолітніх дітей, встановив, що при таких стосунках між подружжям подальше спільне життя і збереження шлюбу суперечить їх інтересам, в звязку з чим позов слід задовольнити. \~ \~ \~\~ Згідно зі ст. 88 ЦПК України судові витрати слід покласти на\~ позивача за його власною заявою.\~ \~ \~ \~\~ \~ \~ \~ \~ Відповідно до ст.ст. 105, 110 СК України,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-21 00:00:00

У травні 2016 року позивач звернулась з позовною заявою до суду про стягнення з [PERSON] аліментів на утримання дітей. У судове засідання позивач не з'явилась, надала до суду заяву з проханням розглянути справу за її відсутністю. На задоволенні позовних вимог наполягала і в разі неявки відповідача у судові засідання не заперечувала проти винесення заочного рішення (а.с. 23). Відповідач у судове засідання не з'явився, надав заяву про розгляд справи за його відсутністю. Не заперечував проти задоволення позовних вимог (а.с.18). Позов підлягає задоволенню. Згідно матеріалів справи, [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб 14 листопада 2009 року. Подружжю присвоєно прізвище "Шахови" (а.с.6). Згідно свідоцтва про народження у подружжя народилися донька [PERSON] 04 грудня 2013 року (а.с.7) та син [PERSON], 21 березня 2010 року (а.с. 3) . Відповідач не приймає участі в утриманні та вихованні дітей, ухиляється від їх матеріального забезпечення. Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ст. ст. 181, 182, 183 СК України кошти на утримання дитини присуджуються в частці від доходу батька або у твердій грошовій сумі, при цьому суд визначає частку заробітку (доходу), яка буде стягуватись як аліменти на дитину. Оголосивши матеріали справи, суд вважає, що стягненню з відповідача у вигляді аліментів підлягає 1/3 частини доходів.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-18 00:00:00

у травні 2016 року позивач звернулася до суду з зазначеним позовом, посилаючись на те, що з відповідачем перебуває у зареєстрованому шлюбі з 22.07.2000 року. Від шлюбу мають неповнолітнього сина - [PERSON], [INFO]. Спільне життя з відповідачем не склалося через різницю в поглядах на сімейне життя, відсутність взаємопорозуміння, шлюбні відносини не підтримують з лютого 2016 року та разом не проживають. У зв'язку з наведеним позивач просить суд шлюб, укладений між нею та відповідачем розірвати. У судовому засіданні позивач [PERSON] позов підтримала, просила його задовольнити. На стягненні судового збору з відповідача не наполягала. Після розірвання шлюбу просила залишити прізвище «Карамушка». Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявився, був належним чином повідомленим про день та час розгляду справи. Суд, заслухавши пояснення позивача, перевіривши матеріали справи та дослідивши надані докази, прийшов до наступного висновку: 22.07.2000 року між позивачем та відповідачем зареєстровано шлюб, про що відділом реєстрації актів громадянського стану виконкому Полтавської міської ради, зроблено запис №599. Даний факт підтверджується свідоцтвом про одруження серії І-КЕ №061801, виданого 22.07.2000 року. Від даного шлюбу сторони мають неповнолітнього сина [PERSON], [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про народження серії І-КЕ №064350, виданого 24.01.2001 року відділом реєстрації актів громадянського стану Октябрського районного управління м.Полтави. Відповідно до ч. 2 ст. 112 Сімейного кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них. Згідно ст. 24 цього Кодексу -шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Аналізуючи зібрані у справі докази, суд приходить до висновку про те, спільне життя між позивачем та відповідачем не склалося, шлюбні відносини не підтримують, а отже подальше спільне життя суперечитиме їхнім інтересам. Таким чином, суд вважає за необхідне шлюб укладений між сторонами розірвати. Після розірвання шлюбу позивачу\~ за її бажанням залишити прізвище "Карамушка".\~

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-21 00:00:00

У травні 2016р. позивач звернувся в суд до відповідача з позовом, в якому просить виключити відомості про нього, як батька дитини [PERSON], з актового запису про його народження, посилаючись в обґрунтування вимог на те, що він перебував у зареєстрованому шлюбі з відповідачем, в шлюбі народився син - [PERSON], 2004р.народження, з самого дня народження дитини він вважав себе батьком, але в січні 2016р. відповідач повідомила, що батьком дитини є інший чоловік. Висновком експерта визначено, що його батьківство по відношенню до [PERSON] дійсно виключається. У судовому засіданні сторони були відсутні, надали до суду заяви, в яких просили розглянути справу за їх відсутністю, позивач позовні вимоги підтримав, просив позов задовольнити, відповідач проти позову не заперечила. Третя особа свого представника до суду не направила, про час та місце розгляду справи повідомлялась завчасно, причин неявки суду не повідомила. З'ясувавши обставини справи, дослідивши їх доказами, суд дійшов до наступного. З матеріалів справи вбачається та судом встановлено, що позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] перебували в зареєстрованому шлюбі, від якого мають сина [PERSON]. Згідно актового запису про народження №3213 від 23.11.2004р., складеного міським відділом РАЦС ММУЮ, 17.08.2004року народився [PERSON], батьками якого зазначені: мати - [PERSON], батько - [PERSON]. Установлено, що з вересня 2010р. позивач та відповідач не проживають однією сім'єю, припинили шлюбні відносини, спільного господарства не ведуть, проживають за різними адресами. За твердженнями позивача [PERSON] він не є дійсним батьком дитини [PERSON], що визнається відповідачем. Також це підтверджується висновком експерта ТОВ "Судова незалежна експертиза України" від 26.02.2016року №ГД-1-2-037.16р, про те, що розбіжність генетичних ознак ймовірного батька [PERSON] і дитини [PERSON] на 100% виключає біологічне батьківство. Згідно ст.136 Сімейного кодексу України особа, яка записана батьком дитини відповідно до статей 122, 124, 126 і 127 цього Кодексу, має право оспорити своє батьківство, пред'явивши позов про виключення запису про нього як батька з актового запису про народження дитини; у разі доведення відсутності кровного споріднення між особою, яка записана батьком, та дитиною суд постановляє рішення про виключення відомостей про особу як батька дитини з актового запису про її народження. За встановлених обставин справи та наведених правових норм, з урахуванням визнання позову відповідачем, суд дійшов висновку, що позов слід задовольнити, виключити відомості про батьківство [PERSON], як батька дитини [PERSON], 17.08.2004р.народження, з актового запису про його народження.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-29 00:00:00

У травні 2016р. позивач звернулась до суду з позовом, в якому просить визнати за нею право власності в порядку спадкування за законом на квартиру [ADDRESS], посилаючись в обґрунтування вимог на те, що вона є онукою померлої [PERSON], після смерті якої відкрилась спадщина у вигляді квартири [ADDRESS], але звернувшись до нотаріальної контори за видачею свідоцтва про право на спадщину, їй було відмовлено, оскільки в свідоцтві про право на житло, виданого на ім'я її бабці, була допущена помилка в написанні її прізвища. У судове засідання представник позивача не з'явилась, надала до суду заяву, в якій просила розглянути справу за її відсутністю, позов підтримала. Представник відповідача у судове засідання не з'явився, надав заяву про відсутність заперечень та розгляд справи без його участі. З'ясувавши обставини справи, дослідивши їх доказами, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. З матеріалів справи вбачається та судом встановлено, що 23 лютого 2015р. померла бабця позивача - [PERSON], згідно копії свідоцтва про смерть серія I-ФП №215276, актовий запис №45. Спадкоємцем по закону після смерті [PERSON] є позивач. Інших спадкоємців за законом немає. Позивач [PERSON] звернулась до приватного нотаріуса Миколаївського міського нотаріального округу Миколаївської області [PERSON] з заявою про прийняття спадщини, але постановою нотаріуса від 07.10.2015р. позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на квартиру [ADDRESS], з посиланням на те, що надане свідоцтво про право власності на житло не відповідає вимогам законодавства, оскільки видане на ім'я [PERSON]. В той ж час в справі є докази, які говорять, про належність спадкодавцеві [PERSON] на праві власності квартири [ADDRESS], а саме: копія паспорта [PERSON], де міститься штамп про її реєстрацію за адресою: вул.Бузника,14,кв.№22 м.Миколаєва з 05.11.1987р.; копія обмінного ордеру №6885 від 14.11.1987р., виданого [PERSON] на вказану квартиру; копія технічного паспорта на спірну квартиру; копії архівних матеріалів з приватизації квартири, в яких власником квартири зазначено [PERSON]; копія довідки ТОВ "Ліски-М" від 07.04.2015р. про те, що [PERSON] була прописана та проживала [INFO]. Згідно ст.1258 Цивільного Кодексу України, спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово; кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу. Стаття 1268 ЦК України передбачає, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. За встановлених обставин та правових норм суд приходить до висновку, що після смерті бабці позивача позивач [PERSON], як єдиний спадкоємець, що прийняла спадщину, має отримати право власності в порядку спадкування за законом на квартиру [ADDRESS].

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-07 00:00:00

У травні 2016р. позивачі звернулись в суд до відповідачів з позовом, в якому просять визнати дійсним договір міни, посилаючись в обґрунтування вимог на те, що 09.04.1998р. вони обміняли квартиру №75 по вул.Ч.Майовщиків (зараз - вул.Озерна),47 в м.Миколаєві на квартиру [ADDRESS], яка належала відповідачам, всі умови за договором сторони виконали, нотаріально засвідченим договір не був через оформлення його на біржі. У судовому засіданні сторони були відсутні, надали заяви про розгляд справи за їх відсутністю, позивачі позовні вимоги підтримали, просили позов задовольнити, відповідачі проти задоволення позову не заперечили. З'ясувавши обставини справи, дослідивши їх доказами, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. З матеріалів справи вбачається та судом встановлено, що 09.04.1998р. позивачі [PERSON], [PERSON], [PERSON] обміняли квартиру [ADDRESS] на квартиру [ADDRESS], що належала відповідачам [PERSON], [PERSON], про що було укладено договір міни. Згідно копії договору, що є в справі, після реєстрації на Біржі нерухомості "Едвайс-Консульт" договір був зареєстрований в БТІ 14.04.1998р. Нотаріально договір міни нерухомого майна між сторонами не посвідчений. Відповідно до ч.2ст.47 Цивільного кодексу УРСР 1963р., що діяв на час укладення договору, та ст.220 ЦК України зазначений договір може бути визнаний дійсним, оскільки сторони у письмовій формі домовилися щодо усіх істотних умов відчуження нерухомого майна та виконали їх.

Outcome: approved