Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-07 00:00:00

03 грудня 2020 року [PERSON] звернулась до суду з позовом до Виконавчого комітету Павлоградської міської ради Дніпропетровської області, в якому просить суд з урахуванням уточнення позовних вимог в судовому засіданні 13 вересня 2021 року встановити факт проживання однією сім`єю як чоловіка та дружини без укладення шлюбу [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , який помер [INFO] , в період з 13.01.2000 року по 13.09.2020 року, визнати право користування житловим приміщенням, а саме квартирою [ADDRESS] за [PERSON] , [INFO] . Позовна заява мотивована тим, що 16.04.1975 року укладено типовий договір найму жилого приміщення за №539 між житловим управлінням відділу комунального господарства Павлоградського району та [PERSON] , відповідно до якого [PERSON] було здано в користування жилу окрему квартиру [ADDRESS] . 16 квітня 1975 року було складено акт здачі та прийому квартири [ADDRESS] між житловим управлінням відділу комунального господарства Павлоградського району та [PERSON] . У квітні 1975 року [PERSON] вселився до даної квартири разом із сином [PERSON] - [INFO] . З моменту отримання зазначеної квартири, [PERSON] проживав разом із сином [PERSON] в даній квартирі. Дружина [PERSON] та мати [PERSON] , [PERSON] померла [INFO] . [INFO] помер - [PERSON] . Після смерті батька, [PERSON] звернувся до виконавчого комітету Павлоградської міської ради з заявою про переоформлення особистого рахунку у зв`язку зі смертю основного квартиронаймача. 27.06.2008 року за № 756 було прийнято рішення виконкому про переоформлення особистого рахунку на [PERSON] , відносно квартири [ADDRESS] . Рішенням виконкому було проведено зміна адреси зазначеного будинку з [ADDRESS] . [INFO] [PERSON] помер. Позивач мешкала разом з [PERSON] , як чоловік та дружина без укладання шлюбу з 2000 року та до самого моменту його смерті в зазначеній квартирі, вели спільне господарство. Після смерті [PERSON] позивач продовжує мешкати в даній квартирі. Від шлюбних відносин у них народилася донька - [PERSON] - [INFO] , яка також мешкає в даній квартирі. В центрі надання адміністративних послуг Виконкому Павлоградської міської ради позивачу було відмовлено в реєстрації місця проживання в зазначеній квартирі та переоформлення особистого рахунку у зв`язку зі смертю основного квартиронаймача. Тому позивач вимушена звернутись до суду за захистом своїх прав. Ухвалою суду від 17.02.2021 року закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті. Ухвалою суду від 09.06.2021 року залучено [PERSON] у власних інтересах, та як законний представник малолітньої особи [PERSON] , як третю особу з самостійними вимогами щодо предмета спору у справі за позовом [PERSON] до Виконавчого комітету Павлоградської міської ради Дніпропетровської області про встановлення факту проживання однією сім`єю та визнання права користування житловим приміщенням у зв`язку з тим, що [PERSON] було видано ордер на житлове приміщення - квартиру [ADDRESS] , яке є предметом спору у даній справі. Прийнято позов третьої особи із самостійними вимогами [PERSON] у власних інтересах, та як законний представник малолітньої особи [PERSON] до [PERSON] , третя особа: Виконавчий комітет Павлоградської міської ради Дніпропетровської області, про примусове виселення, до спільного розгляду з первісним позовом. Ухвалою суду від 09.08.2021 року прийнято відмову від позову третьої особи [PERSON] у власних інтересах, та як законний представник малолітньої особи [PERSON] . Провадження у цивільній справі ЄУ № 185/8392/20 в частині зустрічної позовної заяви третьої особи із самостійними вимогами [PERSON] у власних інтересах, та як законний представник малолітньої особи [PERSON] до [PERSON] , третя особа: Виконавчий комітет Павлоградської міської ради Дніпропетровської області, про примусове виселення закрито на підставі п.4 ч.1 ст.255 ЦПК України. [PERSON] відмовилась від позову у зв`язку з тим, що їй було видано ордер на житлове приміщення за іншою адресою. В судовому засіданні позивач та представник позивача позовні вимоги підтримали, просили задовольнити. В судовому засіданні представник відповідача просила відмовити в задоволенні позову, вказала, що спірна квартира перебуває в комунальній власності, позивач самовільно зайняла квартиру, проживала в ній не постійно, перебувала у шлюбі з іншим чоловіком в цей період. Заслухавши позивача, представників сторін, свідків, дослідивши матеріали справи, судом встановлені наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що 16.04.1975 року укладено типовий договір найму жилого приміщення за №539 між житловим управлінням відділу комунального господарства Павлоградського району та [PERSON] , відповідно до якого [PERSON] було здано в користування жилу окрему квартиру [ADDRESS] (а.с.7 т.1). 16 квітня 1975 року було складено акт здачі та прийому квартири [ADDRESS] між житловим управлінням відділу комунального господарства Павлоградського району та [PERSON] (а.с.8 т.1). Згідно копії свідоцтва про смерть [PERSON] померла [INFO] (а.с.9 т.1). Згідно копії свідоцтва про смерть [PERSON] помер [INFO] (а.с.11 т.1). Згідно виписки з особового рахунку квартиронаймача за адресою - квартира [ADDRESS] , згідно рішення виконкому Павлоградської міської ради від 27.06.2008 року №756 переоформлено особовий рахунок на [PERSON] , особовий рахунок- 1233, житлова площа 27,7 кв.м., кількість осіб- 1 (а.с.22,125 т.1). [INFO] помер [PERSON] , син [PERSON] , що підтверджується копіями свідоцтва про смерть, свідоцтва про народження (а.с.12,23 т.1). Згідно з частинами 1,2 ст.64 Житлового кодексу України члени сім`ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов`язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Повнолітні члени сім`ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов`язаннями, що випливають із зазначеного договору. До членів сім`ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім`ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Положеннями ст.65 Житлового кодексу України визначено, що наймач вправі в установленому порядку за письмовою згодою всіх членів сім`ї, які проживають разом з ним, вселити в займане ним жиле приміщення свою дружину, дітей, батьків, а також інших осіб. На вселення до батьків їх неповнолітніх дітей зазначеної згоди не потрібно. Особи, що вселилися в жиле приміщення як члени сім`ї наймача, набувають рівного з іншими членами сім`ї права користування жилим приміщенням, якщо при вселенні між цими особами, наймачем та членами його сім`ї, які проживають з ним, не було іншої угоди про порядок користування жилим приміщенням. В пункті 9 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» N 2 від 12.04.85 року роз`яснено, що вирішуючи спори про право користування жилим приміщенням осіб, які вселилися до наймача, суд повинен з`ясувати, чи дотриманий встановлений порядок при їх вселенні, зокрема: чи була письмова згода на це всіх членів сім`ї наймача, чи приписані вони в даному жилому приміщенні, чи було це приміщення постійним місцем їх проживання, чи вели вони з наймачем спільне господарство, тривалість часу їх проживання, чи не обумовлювався угодою між цими особами, наймачем і членами сім`ї, що проживають з ним, певний порядок користування жилим приміщенням. При цьому, як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в п.15 постанови від 1 листопада 1996 р. N 9 "Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя", наявність чи відсутність прописки сама по собі не може бути підставою для визнання права користування жилим приміщенням за особою, яка там проживала чи вселилась туди як член сім`ї наймача (власника) приміщення, або ж для відмови їй у цьому. Згідно акту від 26.11.2020 року, складеного ОСББ «Сташкова,10», комісія у складі сусідів [PERSON] (кв.59), [PERSON] (кв.59), [PERSON] (кв.75), засвідчили факт, що в квартирі [ADDRESS] разом з громадянським чоловіком проживала його громадянська дружина [PERSON] з 2000 року по вересень 2020 року та їх спільна донька [PERSON] , які мешкають там і досі (а.с.26 т.1). В подальшому в своїх поясненнях, наданих Павлоградському районному відділу поліції ГУНП в Дніпропетровській області, 23.03.2021 року, [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] вказували, що з Актом не ознайомлювались при підписанні (а.с.208-210 т.1). В своїх поясненнях, наданих Павлоградському районному відділу поліції ГУНП в Дніпропетровській області, 23.03.2021 року, [PERSON] повідомила, що мешкає за адресою: [ADDRESS] , 30 років зі своєю сім`єю. В квартирі [ADDRESS] мешкав [PERSON] , з ним мешкала [PERSON] , вони постійно сходились або розходились, чи мешкала [PERSON] зі своєю донькою з [PERSON] вона сказати не може. [PERSON] вів аморальний спосіб життя, зловживав алкогольними напоями, приводив до себе аморальних осіб. На момент смерті [PERSON] проживав самостійно. В своїх поясненнях, наданих Павлоградському районному відділу поліції ГУНП в Дніпропетровській області, 23.03.2021 року, [PERSON] повідомила, що мешкає за адресою: [ADDRESS] , 11 років. В квартирі [ADDRESS] мешкав [PERSON] з 1968 року, з ним з приблизно з 2000 року мешкала [PERSON] , але чи постійно чи ні точно сказати не може. В своїх поясненнях, наданих Павлоградському районному відділу поліції ГУНП в Дніпропетровській області, 23.03.2021 року, [PERSON] повідомила, що мешкає за адресою: [ADDRESS] . [PERSON] іноді зловживав алкогольними напоями, іноді приводив до себе осіб, які також вживали алкогольні напої. Свідок [PERSON] була допитана в судовому засіданні та повідомила суду, що з 1988 року проживає за адресою: [ADDRESS] . Підтримує дружні стосунки з [PERSON] , знає, що [PERSON] жила з [PERSON] як родина, разом виховували дитину [PERSON] з 2000 року до 9 класу [PERSON] , приблизно до 2016 року точно проживали разом. Потім стала рідше бачити [PERSON] , вона приїжджала, намагалась тримати родину. Ховала [PERSON] . Свідок [PERSON] була допитана в судовому засіданні та повідомила суду, що проживає за адресою: [ADDRESS] , з 1975 року. З 2000 року до [PERSON] прийшла проживати вагітна [PERSON] , разом виховували дитину [PERSON] , бачила [PERSON] кожного дня. В серпні минулого року свідок вказала при розмові з [PERSON] , що не бачить [PERSON] останнім часом, на що [PERSON] відповів, що [PERSON] рано виходить до роботи та пізно повертається. Ховала [PERSON] . Свідок [PERSON] була допитана в судовому засіданні та повідомила суду, що проживає за адресою: [ADDRESS] , з 1988 року. Знає, що з 2005 року [PERSON] зійшлась з [PERSON] , народили дитину, [PERSON] , жили родиною до 9 класу [PERSON] , до 2015 року. Потім відносини розладились, сходились, розходились. За рік до смерті [PERSON] вони жили разом періодично, бачила періодично. З [PERSON] близько не спілкувалась, тільки з [PERSON] . Позивач просить суд встановити факт проживання однією сім`єю як чоловіка та дружини без укладення шлюбу [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , який помер [INFO] , в період з 13.01.2000 року по 13.09.2020 року. Відповідно до частини першої статті 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові\~акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи. Відповідно до статті 5 ЦК України акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. Акт цивільного законодавства не має зворотньої дії у часі, крім випадків, коли він пом`якшує або скасовує цивільну відповідальність особи. Якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов`язків, що виникли з моменту набрання ним чинності. Визнання закону таким, що втратив чинність, припиняє його дію в повному обсязі. Відповідно до пункту 1 розділу VII «Прикінцеві Положення» Сімейний кодекс України, цей Кодекс набув чинності одночасно з набуттям чинності ЦК України, тобто з\~ 01 січня 2004 року. За загальним правилом дії законів та інших нормативно-правових актів у часі (частина перша статті 58 Конституції України) норми СК України застосовуються до сімейних відносин, які виникли після набуття ним чинності, тобто не раніше 01 січня 2004 року. До сімейних відносин, які існували до 01 січня 2004 року, норми СК України застосовуються в частині лише тих прав і обов`язків, що виникли після набуття ним чинності. Положення КпШС України не містили норми про спільне проживання жінки та чоловіка однією сім`єю, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі. Зазначене положення передбачене статтею 74 СК України, який набрав чинності з 01 січня 2004 року. Тому встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу в період до 01 січня 2004 року законом не передбачено. Згідно положень статті 74 СК України якщо жінка та чоловік проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. Заочним рішенням Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 21.11.2019 року у справі № 185/8189/19, шлюб зареєстрований 24.11.1990 року міським відділом ЗАГС м.Павлограда за актовим записом №1145 між [PERSON] та [PERSON] розірвано. Рішення суду набрало законної сили 22.12.2019 року (т.2 а.с.13). Згідно з ч.2 ст.114 СК України у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Таким чином, позивач перебувала у зареєстрованому шлюбі з іншим чоловіком в період з 24.11.1990 року по 22.12.2019 року. Норми діючого на час виникнення спірних правовідносин КпШС України не передбачали можливості встановлення факту спільного проживання чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу у період з 13.01.2000 року до 01.01.2004 року. Встановлення факту проживання однією сім`єю у разі знаходження будь-кого в іншому шлюбі суперечать принципам, встановленим СК України, оскільки жінка та чоловік можуть одночасно бути лише в одному шлюбі. Право на повторний шлюб у них виникає лише після припинення попереднього шлюбу, що виключає можливість встановлення факту спільного проживання чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу у період з 01.01.2004 року по 22.12.2019 року. При цьому в позовній заяві про розірвання шлюбу сама позивач вказувала своє фактичне місце проживання [ADDRESS] (т.2 а.с.14). Фактичне місце реєстрації [PERSON] за адресою [ADDRESS] (а.с.214 т.1). Проте працівникам відділу комунального господарства та будівництва міської ради було проведено комісійне обстеження 06.04.2021 року, житловий будинок за адресою [ADDRESS] , не виявлено (а.с.191 т.1). Крім того, згідно пояснень, наданих Павлоградському районному відділу поліції ГУНП в Дніпропетровській області, 29.09.2021 року, [PERSON] вказала, що є власником квартири за адресою [ADDRESS] , [PERSON] проживала у цій квартирі приблизно до жовтня 2019 року (а.с.211 т.1). Позивач в судовому засідання пояснила, що вказана вище адреса її місця проживання зараз вказана і в поліклініці у цьому районі, оскільки їй зручно звертатись туди за медичною допомогою. Також вказала, що в 2017 році десь рік жила за адресою [ADDRESS] . Також позивач пояснила в судовому засіданні, що знімала квартири за іншими адресами для проживання для своєї неповнолітньої доньки, що суперечить доводам позову та акту від 26.11.2020 року ОСББ «Сташкова,10», оскільки в позові і в акті вказано, що донька позивача проживає разом з матір`ю в квартирі [ADDRESS] . Положеннями Цивільного процесуального кодексу України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. (частини 1,5,6 ст.81 ЦПК України). В частині 3 статті 12 ЦПК України вказано, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Тобто нормами Цивільного процесуального кодексу України передбачено обов`язок позивача довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог, шляхом подання до суду належних та допустимих доказів. Позивач, та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви (ч.2 ст.83 ЦПК України). Також ЦПК України передбачено можливість для позивача заявити клопотання про витребування доказів у разі неможливості самостійно надати докази відповідно до статті 84 ЦПК України. Відповідно до ч.2 ст.78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Відповідно до ч.4 ст.12 ЦПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. За вимогами статті 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. При розгляді даної цивільної справи позивачем не було підтверджено належними та допустимими доказами твердження про факт спільного сумісного проживання як чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу її та померлого [INFO] [PERSON] у період з 23.12.2019 року по день смерті [PERSON] . Свідок [PERSON] вказала, що позивач проживала разом з померлим [INFO] [PERSON] за рік до його смерті періодично, свідок [PERSON] вказала, що позивач приїжджала, намагалась тримати родину. Свідок [PERSON] вказала, що зробила висновки про проживання позивача останнім часом в спірній квартирі виходячи з розмови з [PERSON] в серпні 2020 року. При цьому оцінюючи дані показання свідка, суд приходить до висновку, що померлий [INFO] [PERSON] прямо не вказав, що [PERSON] живе з ним родиною, повідомив інформацію, що [PERSON] рано виходить на роботу та пізно приходить. Представник позивача в судовому засіданні вказав, що відповідач визнає факт проживання позивача в квартирі [ADDRESS] згідно листа від 29.12.2020 року. Проте в даному листі від 29.12.2020 року №459/ж вказано, що у квартирі [ADDRESS] фактично мешкають без реєстрації невідомі особи (а.с.190 т.1). В судовому засіданні представник відповідача вказував, що позивач вселилась самовільно у вказану квартиру. Проте не заперечувався факт вселення позивача після смерті наймача квартири [PERSON] , що і підтверджує листі від 29.12.2020 року №459/ж. Однак у даній справі позивач просить встановити факт сумісного проживання позивача з померлим [INFO] [PERSON] до часу його смерті. Згідно рішення Виконавчого комітету Павлоградської міської ради Дніпропетровської області від 27.01.2021 року №50 [PERSON] , доньці позивача, надано кімнату [ADDRESS] , зі складом сім`ї три особи (а.с.129 т.1). Судом було направлено судову повістку про виклик в судове засідання позивачу за адресою - квартира [ADDRESS] , проте конверт повернувся суду з відміткою «за закінченням терміну зберігання», повідомлення поштарем було залишені 15.03, 18.03 (а.с.152 т.1). При цьому, свідки неодноразово отримували поштові відправлення за своєю адресою проживання (а.с.91-94,148-151,153-156,172-175 т.1) Оцінюючи надані суду докази в сукупності, перевіривши чи було спірне приміщення постійним місцем проживання позивача, чи вела позивач з наймачем спільне господарство, тривалість часу їх проживання та період такого проживання, суд приходить до висновку про відсутність законних та обґрунтованих підстав для визнання права користування житловим приміщенням, а саме квартирою [ADDRESS] за [PERSON] , [INFO] . Згідно з ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Outcome: dismissed