Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-13 00:00:00

\~ \~ \~ \~Позивач звернувся до суду з позовом та просить стягнути з Акціонерного товариства «Державний експортно-імпортний банк України матеріальні витрати в розмір 780821, 17 грн. за вирахуванням відповідних сум податку з доходів та військового зборуна користь [PERSON] , стягнути з Акціонерного товариства «Державний експортно-імпортний банк України у відшкодування немайнової (моральної) шкоди 350000 грн., визнати протиправними дії Держави України в особі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ щодо винесення не раніше 28 грудня 2017 року ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних кримінальних справ від 22 листопада 2017 року у справі № 750/3453/16-ц та цю ухвалу винесену Державою України в особі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ недійсною, визнати протиправними дії Держави Україна в особі Чернігівського апеляційного суду щодо поширення неправдивої інформації про [PERSON] в рішенні суду та постановити рішення щодо поновлення Державою Україна в особі Чернігівського апеляційного суду порушеного права [PERSON] шляхом зобов`язання Державу України в особі Чернігівського апеляційного суду надати відповідь у письмовій формі [PERSON] про підстави поширення про нього недостовірної інформації в публічному правовому акті індивідуальної дії рішенні суду від 24 жовтня 2017 року у справі № 750/3453,16-ц та спростувати недостовірну інформацію стосовно [PERSON] у такий же спосіб, як вона поширена, винесенням ухвали Чернігівського апеляційного суду з власної ініціативи про виправлення допущених описок в рішенні суду від 24 жовтня 2017 року у справі № 750/3453,16-ц щодо: порушення з боку [PERSON] прав АТ «Укрексімбанк»; реальності і дійсності укладеного між [PERSON] та ПАТ «Укрексімбанк» Кредитного договору № 7607С29 від 24.05.2007 року; звернення АТ «Укрексімбанк» до суду з вимогою до [PERSON] про стягнення заборгованості за Кредитним договором № 7607С29 від 24.05.2007 року в національній валюті гривні; надання суду АТ «Укрексімбанк» розрахунку сплати [PERSON] грошових коштів у національній валюті гривні; сплати [PERSON] на користь АТ «Укрексімбанк» грошові кошти у національній валюті гривні; сплати [PERSON] на користь АТ «Укрексімбанк» процентів за користування грошовими коштами в гривні; виникнення у АТ «Укрексімбанк» права нарахування пені [PERSON] відповідно до умов Кредитного договору № 7607С29 від 24.05.2007 року за порушення виконання обов`язку у національній валюті гривні; відкриття [PERSON] гривневий поточний рахунок для сплати [PERSON] заборгованості по кредиту, або іншим шляхом примусити Державу України в особі Чернігівського апеляційного суду поновити порушені права [PERSON] щодо спростування поширеної недостовірної інформації стосовно [PERSON] . Також позивач просить стягнути з Держави України в особі ДКС України за рахунок коштів, передбачених за бюджетною програмою для відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, їх посадових і службових осіб матеріальні витрати в розмірі 780821, 17 грн. за вирахуванням відповідних сум податку з доходів та військового збору на користь [PERSON] , стягнути з Держави України в особі ДКС України за рахунок коштів, передбачених за бюджетною програмою для відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, їх посадових і службових осіб відшкодування моральної (немайнової) шкоди у розмірі 350000 грн. Доводи позивача зводяться до незгоди з рішеннями судів апеляційної та касаційної інстанцій, які він вважає дискримінаційними, що завдали йому матеріальних та моральних збитків. В судовому засіданні позивач підтримав позовні вимоги та наполягав на їх задоволенні, представник Акціонерного товариства «Державний експортно-імпортний банк України» та прокурор просили відмовити у задоволенні позову, посилаючись на його безпідставність та необґрунтованість. Заслухавши пояснення та дослідивши матеріали справи, суд доходить наступного висновку. Судом встановлено, що рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 30 травня 2016 року у справі №750/3453/16-ц зустрічний позов [PERSON] задоволено частково, визнано недійсним кредитний договір від 24.05.2007 р. № 7607С29, що укладений між ПАТ «Державний експортно - імпортний банк України» та [PERSON] . У задоволенні позовних вимог ПАТ «Державний експортно - імпортний банк України» про стягнення боргу відмовлено. \~ \~ \~ \~Рішенням апеляційного суду Чернігівської області від 24 жовтня 2016 року у справі №750/3453/16-ц апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства «Державний експортно-імпортний банк України» задоволено, рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 30 травня 2016 року скасовано. Позовні вимоги публічного акціонерного товариства «Державний експортно-імпортний банк України» задоволено частково. Стягнуто з [PERSON] на користь публічного акціонерного товариства «Державний експортно - імпортний банк України» 74540 (сімдесят чотири тисячі п`тсот сорок) грн. 60 коп. заборгованості по тілу кредиту, 106 560 (сто шість тисяч п`ятсот шістдесят) грн. 91 коп. заборгованості за процентами за користування кредитом та 75 000 (сімдесят п`ять тисяч) грн. пені за порушення строків погашення процентів та платежів за кредитним договором, а всього 256 101 (двісті п`ятдесят шість тисяч сто одну) грн. 52 коп. Зазначеним рішенням суду, яке набрало законної сили та не скасовано судом касаційної інстанції встановлено, що підписавши у 2007 році договір про надання кредиту, позичальник [PERSON] погодився, що укладаючи цей договір, усвідомлює можливість виникнення курсових різниць (коливань) валюти кредиту при отриманні кредитних коштів та їх використанні за цільовим призначенням згідно умов даного договору, внаслідок чого може виникнути потреба у доплаті позичальником за рахунок власних коштів повної вартості продукції, яку останній придбаває за рахунок кредитних коштів банку, а також те, що перед укладанням цього договору отримав від банку інформаційний лист згідно вимог законодавства України, зокрема, Закону України «Про захист прав споживачів». На протязі тривалого часу [PERSON] сплачував кошти в погашення отриманого кредиту, які зараховувались позивачем на гривневий рахунок. [PERSON] отримав у власність квартиру за кредитні кошти банку, яких на час укладення договору купівлі-продажу квартири у [PERSON] не було у достатньому розмірі. Проте курс іноземної валюти до гривні після укладеного договору почав різко змінюватися і [PERSON] неодноразово звертався до банку з проханням конвертувати швейцарські франки у гривню, про шо свідчать копії листів [PERSON] до АТ «Державний експортно-імпортний банк України» та Національного банку України, навпаки, банк направляв на адресу відповідача листи з вимогою сплатити заборгованість, а у випадку не виконання - звернути стягнення на квартиру. Таким чином, апеляційний суд дійшов висновку про те, що надавши відповідачу кредитні кошти в національній валюті, відкривши поточний рахунок для зарахування сплачених коштів у національній валюті, але зобов`язавши споживача здійснювати оплату в іноземній валюті, банк здійснював свою діяльність не прозоро, що на думку апеляційного суду дає підстави для вирішення частково заявлених банком вимог і стягнення заборгованості по кредиту саме в національній валюті гривні. Згідно ч. 4 і 5ст.\~82\~ЦПК України «Підстави звільнення від доказування» 4. Обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. 5. Обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, проте можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені. Стаття 15 ЦК України\~передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного судочинства. Об`єктом захисту є порушене, невизнане або оспорене право чи цивільний інтерес, саме вони є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту. Згідно зі\~ст. 16 ЦК України\~кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов`язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Враховуючи те, що позивачем фактично ставляться вимоги про перегляд та визнання незаконними рішень апеляційної та касаційної інстанцій, розгляд яких не входить до компетенції суду, що розглядає даний спір, позивачем обрано неналежний спосіб захисту свого права, що унеможливлює задоволення позовних вимог про визнання протиправними дії Держави України в особі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ щодо винесення не раніше 28 грудня 2017 року ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних кримінальних справ від 22 листопада 2017 року у справі № 750/3453/16-ц та цієї ухвали винесеної Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ недійсною, визнання протиправними дії Держави Україна в особі Чернігівського апеляційного суду щодо поширення неправдивої інформації про [PERSON] в рішенні суду та постановлення рішення щодо поновлення Державою Україна в особі Чернігівського апеляційного суду порушеного права [PERSON] , у зв`язку з чим позов в цій частині задоволенню не підлягає. Частиною першою\~статті 81 ЦПК України\~визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У\~статті 77 ЦПК України\~передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. За нормами\~статті 80 ЦПК України\~достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (стаття 89 ЦПК України). Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (справа "Серявін проти України", § 58, рішення від 10 лютого 2010 року). Враховуючи те, що позивачем не надано суду жодного належного та допустимого доказу на підтвердження завдання йому матеріальної та моральної шкоди, позов в частині стягнення такої шкоди не підлягає задоволенню.

Outcome: dismissed