Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-17 00:00:00

Позивач звернулася в суд з позовом до Житлово-будівельного кооперативу № 126, за участю третьої особи: Франківського відділу соціального захисту Управління соціального захисту Департаменту гуманітарної політики Львівської міської ради про визнання неправомірними дій відповідача щодо нарахування боргу за житлово-комунальні послуги, зобов'язання здійснювати нарахування оплати за житлово - комунальні послуги по фактичній кількості спожитих згідно показників приладів обліку та у подальшому виставляти їй, позивачу, рахунки за житлово - комунальні послуги виключно по факту їх споживання, зобов'язання подати відомості до Франківського відділу соціального захисту Управління соціального захисту Департаменту гуманітарної політики Львівської міської ради про відсутність перешкод для нарахування їй субсидій, зобов'язання не чинити перешкод в оформленні субсидій по оплаті житлово - комунальних послуг та стягнення моральної шкоди в розмірі 30000 (тридцять тисяч) грн.. В обгрунтування своїх позовних вимог покликається на те, що проживає у квартирі [ADDRESS] та є членом Житлово-будівельного кооперативу № 126, який здійснює експлуатацію та обслуговування даного будинку. У рахунку за надані житлово-комунальні послуги за березень 2014 року , виставленому їх ЖБК № 126 зазначено, що до оплати підлягає сума 9687 грн. 07 коп., з яких 9286 грн. 98 коп. заборгованість за попередні періоди. Вважає такий борг необґрунтованим, оскільки: з часу реєстрації лічильників води у квартирі, а саме з 01.01.2010 року кооператив відмовлявся взяти їх на облік, відтак, в результаті судових позовів, що подавалися нею до ЖБК № 126 рішенням Франківського районного суду м.Львова від 01.04.2014 року зобов»язано ЖБК № 126 взяти на облік встановлені нею лічильники води та виставляти рахунки за опалу послуг із водопостачання згідно із показами лічильників. Крім того, вважає, що вказана відповідачем заборгованість є надуманою, оскільки заборгованість виникла в неї та в інших мешканців будинку через те, що керівництво ЖБК розподілило (розкидало) загальну заборгованість кооперативу перед ЛМКП «Львівводоканал» з оплати послуг на своїх мешканців, не даючи змоги платити за фактично отримані ними послуги із водопостачання, згідно із приладами обліку. Вважає, що даний факт підтверджується відповіддю ЛМКП «Львівводоканал» на її звернення, згідно якого, заборгованість ЖБК № 126 станом на 17.06.2011 року становить 174119, 25 грн. З цих самих підстав вважає неправомірними дії ЖБК № 126 стосовно оплати послуг із теплопостачання, оскільки відповідно до листа ЛМКП «Львівтеплоенерго», заборгованість ЖБК № 126 станом на 20.06.2011 року становить 5612,34 грн. Вона, позивач, неодноразово зверталась до керівництва ЖБК із питанням про доцільність подальших платежів за послуги, які нею не отримуються, однак , як наслідок, отримала відплату у вигляді незаконного позбавлення її права на субсидії. Субсидії їй призначались в 2009, 2010 , 2011 роках і до 31.10.2012 року, у зв»язку із низьким рівнем доходу. Однак, у зв»язку із тим, що керівництво ЖБК створило їй штучну заборгованість, то така заборгованість є перешкодою в оформленні субсидії за наступні періоди. Стверджує, що внаслідок таких неправомірних дій відповідача їй заподіяно моральну шкоду, яка проявляється в постійному страху щодо можливої розправи керівництва кооперативу над нею, втрати сну, душевних стражданнях та втрати звичного ритму життя. Моральну шкоду оцінює в 30 тис. грн.. В судовому засіданні позивач свої позовні вимоги підтримала, пояснення дала аналогічні викладеним в позовній заяві та додатково пояснила, що неправомірності дій ЖБК по нарахуванню оплати за житлово-комунальні послуги, дана оцінка в рішенні Апеляційного суду Львівської області від 16.09.2014 року, яким визнано неправомірні дії відповідача стосовно відмови у взятті на облік засоби обліку холодної води та зобов»язано ЖБК проводити нарахування оплати за послуги із водопостачання згідно показників лічильника. Така відмова відповідача у взятті на облік лічильників призвела до завищення вартості житлово-комунальних послуг і унеможливила використання нею судбидій. Вважає, що незаконні дії ЖБК щодо неї є бажанням керівництва помститись їй за активну громадську позицію у відстоюванні законних прав та інтересів кооперативу. Просить позов задоволити. Представник відповідача у судовому засіданні позовні вимоги не визнала, подала до суду письмові заперечення, відповідно до яких вважає вимоги позивача незаконними та необґрунтованими, мотивуючи тим, що позивачем не надано жодного доказу на підтвердження незаконності нарахування їх оплати за холодне водопостачання і водовідведення, тим більше , що з вересня 2011 року і по сьогоднішній день, ЖБК не здійснювало нарахувань та не виставляло позивачу квитанцій по оплаті цих послуг по загальному показнику лічильника, оскільки судове провадження за апеляційною скаргою ЖБК №126 на рішення Франківського районного суду м.Львова від 01.04.2014 року незавершене. Спростовує покази позивача щодо завищення їй оплати послуг за теплопостачання, оскільки нарахування оплати даних послуг проводиться виключно за показами загальнобудикового теплолічильника та пропорційно до площі кожної квартири будинку. Борг [PERSON] за період з вересня 2011 року до квітня 2014 року в сумі 9687,07 грн. включає в себе борг позивача за утримання будинку та прибудинкової території, опалення, гаряче водопостачання та водовідведення згідно показів лічильників гарячої води, а також борг в розмірі 60 грн. за придбання та встановлення загально будинкового лічильника тепла, що підтверджується розрахунком заборгованості. Крім того, на засіданні правління ЖБК № 126 від 11.08.2011 року було ухвалено рішення здійснювати щомісячний облік спожитої мешканцями води , які не мають лічильників та мешканців, лічильники які є зареєстрованими в ЛМКП «Львівводоканал», але по яких останнім не відкрито особові рахунки., на підставі якого ЖБК проводить щомісячне узагальнення показів лічильників холодної та гарячої води і надає ці дані в ЛМКП «Львівводоканал» на підставі чого, виставляються рахунки. Однак позивач ухиляється від надання інформації щодо показів лічильників, що встановленні у її помешканні. Звертає увагу суду на те, що позивач користується пільгою в розмірі 25% як Дитина війни та до вересня 2012 року їй нараховувалась субсидія. У той же час, позивач з вересня 2011 року не оплачує квартплату, гаряче водопостачання та водовідведення, опалення квартири, внаслідок чого в неї утворилась заборгованість. ЖБК неодноразово надсилалось попередження позивачу, однак такі були проігнорованими, просить відмовити в задоволенні позовних вимог позивача за безпідставністю таких. Представник третьої особи в судовому засіданні 25.09.2014 року подала свої письмові пояснення, звернула увагу суду проо відсутність заінтиеримсованості третьої особи в розгляді даної справи та відсутність будь - яких вимог у сторін до Франківського відділу соціального захисту Управління соціального захисту Департаменту гуманітарної політики Львівської міської ради , у звязку з чим, просила виключити її довірителя з числа третіх осіб, як таких, що не заявляють самостійних вимог та не можуть бути залячені як на стороні позивача, так і на стороні відповідача. З урахуванням фактичних обставин справи, пояснень представника третьої особи та думки сторін, судом ухвалено виключити третю особу - Франківський відділ соціального захисту Управління соціального захисту Департаменту гуманітарної політики Львівської міської ради, оскільки їх права не зачіпаються предметом позову. Заслухавши пояснення сторін, оцінивши досліджені в судовому засіданні докази у підтвердження та спростування позовних вимог, суд приходить до висновку, що у задоволенні позову слід відмовити за безпідставністю такого. Судом встановлено, що позивач [PERSON] являється власником квартири [ADDRESS] та є членом Житлово-будівельного кооперативу № 126 де користується всіма житлово-комунальними послугами та до серпня 2011 року здійснювала оплату за отримані житлово-комунальні послуги, а з 2012 року таку оплату здійснює частково. Даний факт в судовому засіданні позивач підтвердила особисто, пояснивши, що оплату не здійснювала у повному обсязі, оскільки між нею та відповідачем був судовий спір. Звернула увагу суду, що рішенням апеляційного суду Львівської області дії відповідача в частині відмови взяти на абонентський облік засобів обліку холодної води, визнані неправомірними та визнано такі засоби встановлені з дати їх реєстрації - 01 січня 2010 року, а відповідача зобовязано проводити нарахування оплати за послуги з холодного водоповтсачання та водовідведення згідно з показниками цих засобів. Даним рішенням також частково задоволено моральну шкоду та стягнуто судові витрати. В решті позовних вимог відмовлено. При цьому, позивач наголосила суду, що з даним рішенням суду апеляційної інстанції вона не погоджується, а тому буде оскаржувати його в касаційному порядку. З урахуванням фактичних обставин справи, наявністю рішення апеляційного суду,е яке набрало законної сили та часткового визнання заборгованості самою позивачкою, суд в важає, що позовні вимоги є безпідставними. Відповідно до ст.. 162 ЖК України, плата за користування жилим приміщенням в квартирі, що належить громадянинові на праві приватної власності, встановлюється угодою сторін. Строки внесення квартирної плати і плати за комунальні послуги визначаються угодою сторін. Наймач зобов»язаний своєчасно вносити квартирну плату та плату за надані комунальні послуги. Відповідно до ст.20 Закону України »Про житлово-комунальні послуги», споживач має право одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги,а також має право на відшкодування збитків,завданих його майну внаслідок неналежного надання або ненадання житлово-комунальних послуг. Позивач не надала жодних доказів, що відповідач не надав, або надав їй неналежно житлово комунальні послуги. навпаки, позивач в судовому засіданні підтвердила, що олату здійснювала частково, а відтак не здійснювала взагалі у звязку з перебуванням на розгляді суду спору. У рахунку за надані житлово-комунальні послуги за березень 2014 року , виставленому ЖБК № 126 зазначено, що до оплати позивачем підлягає сума 9687 грн. 07 коп., з яких 9286 грн. 98 коп. заборгованість за попередні періоди (а.с.98). Згідно наданого розрахунку, вбачається, що заборгованість позивача перед відповідачем утвориласяя з серпня 2011 року. При цьтому у графі " холодне водопостачання" нарахування долрівнюють нулю, що спостовує позовні вимоги в цій частині. Обєктивність здійснених нарахувань підтвердила також допитана в судовому засіданні як свідок [PERSON] Судом також встановлдено, що відповідач звернувся до суду із заявою про стягнення нарахованої ним заборгованості в наказному порядку та за результатами розгляду якої судом було видано судовий наказ. У той же час, такий скасований судом відповідно до ухвали Франківського районного суду м. Львова від 27 жовтня 2014 року , а стороні розяснено право звернення до суду в позовному провадженні. Таким чином, судом встановлено, що відповідач має притензії до позивача з приводу оплати житлово - комунальних послуг за тими розрахунками, при здійсненні яких позивач просить визнати дії неправомірними, однак скористатись подачею зустрічного позову сторона не змогла в силу специфіки судового процесу, а саме неможливість подати зустрічний позов після того, як суд перейшов до розгляду справи по суті. У відповідності до п. 2 ч. 1 ст. 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій (прибирання внутрішньо будинкових приміщень та прибудинкової території, санітарно-технічне обслуговування, обслуговування внутрішньо будинкових мереж, утримання ліфтів, освітлення місць загального користування, поточний ремонт, вивезення побутових відходів тощо) відносяться до житлово-комунальних послуг за функціональним призначенням. Положення ст.ст.66-68 ЖК України, ст.20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» і положення підзаконних актів у сфері житлово-комунальних послуг покладають на користувачів житла (власників) обов'язок щомісяця вносити плату за житлово-комунальні послуги (теплопостачання, газ, водопостачання, каналізацію тощо), витрати на утримання будинку (житла) та прибудинкової території пропорційно до займаної площі. Відповідно до п. 7 Правил користування приміщеннями житлових будинків і гуртожитків, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України № 572 від 08.10.1992 року, власник та наймач квартири зобов'язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги у строки, визначені законом або договором. Відповідно до п.п. 4.1, 4.5, 4.6, 4.14, 5.2 Типового договору відносин власників житлових і нежитлових приміщень та управителя, затвердженого Наказом Державного комітету України з питань житлово-комунального господарства «Про затвердження Типового статуту об'єднання співвласників багатоквартирного будинку та Типового договору відносин власників житлових і нежитлових приміщень та управителя» від 27 серпня 2003 року №141, управитель зобов'язується надавати послуги з утримання будинку та прибудинкової території. Плата за утримання будинку встановлюється згідно з рішенням загальних зборів членів об'єднання. За період проживання позивача [PERSON] у квартирі [ADDRESS] їй надавались житлово-комунальні послуги, які останньою споживались. Позивач щомісяця отримувала від ЖБК №126 рахунки на оплату квартирної плати та комунальні послуги із зазначенням суми, однак платежі не здійснювала. Відповідачем було направлено позивачу попередження, вимоги про сплату заборгованості у 10-ти денний строк та розрахунки наданих послуг, однак останньою такі залишено без уваги. Крім того, суд бере до уваги пояснення представника відповідача відповідно до яких, на засіданні правління ЖБК № 126 від 11.08.2011 року було ухвалено рішення здійснювати щомісячний облік спожитої мешканцями води , які не мають лічильників та мешканців, лічильники які є зареєстрованими в ЛМКП «Львівводоканал», але по яких останнім не відкрито особові рахунки., на підставі якого ЖБК проводить щомісячне узагальнення показів лічильників холодної та гарячої води та надає ці дані в ЛМКП «Львіводоканал» на підставі чого виставляються рахунки. Щодо позивача, нпрпхування по оплаті їй здійснюються без ціни холодного водопостачання, проте остання ухиляється від надання інформації щодо показів лічильника , який встановлено для неї індивідуально, що підтверджується повідомленнями на адресу позивачки від 02.09.2011 року, 05.10.2011 року, 12.078.2012 року, 19.10.2012 року, 27.11.2012 року (а.с.103-108). За таких обставин, позовні вимоги [PERSON] не підлягають задоволенню, у звязку з їх недоведеністю. Так, належних та допустимих доказів щодо незаконного нарахування заборгованості за житлово-комунальні послуги позивач не надала, і як наслідок, спричинення їй моральної шкоди збоку позивача, є теж не обгрунтоване. Даний висновок суду грунтується з урахуванням досліджених письмових доказів, на які покликалася позивач, згідно яких, [PERSON] зверталась із скаргами на порушення в роботі ЖБК №126, щодо встановлення тарифів, однак встановлення тарифів на обслуговування будинку, не є компетенцією керівництва ЖБК, а формуються відповідно до затвердженого кошторису надходжень та витрат, що затверджуються загальними зборами ЖБК, членом, якого є і сама позивач. Із письмових пояснень голови кооперативу ЖБК №126, які підтверджені в судовому засіданні та не заперечуються позивачем, вбачається, що між сторонами існує конфліктність, неодноразові безпідставні звернення [PERSON] із скаргами, та те, що остання постійно не виконує обов'язки члена кооперативу, блокує нормальну діяльність кооперативу. Суд не приймає до уваги та не вважає за належні докази численні листування, вимоги та скарги [PERSON] на дії голови правління ЖБК № 126 до контролюючих та правоохоронних органів, оскільки з матеріалів справи вбачається, що цивільний спір між сторонами супроводжується міжособистим конфліктом та взаємною неприязнею. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. У даному випадку, суд вважає, що подані позивачем докази її позовних вимог не повязані з предметом спору. Разом з тим, суд бере до уваги, що відповідно до положень ч. 3 ст. 10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Згідно з вимогами ст.ст. 57-60 ЦПК України, засобами доказування в цивільній справі є пояснення сторін і третіх осіб, показання свідків, письмові докази, речові докази і висновки експертів. Суд приймає до розгляду лише ті докази, які мають значення для справи. Обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування. Кожна сторона має довести ті обставини, на які посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до принципу диспозитивності цивільного процесу, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст. 23 ЦК України, передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грошима, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов'язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди, визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. Згідно ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Відповідно до п. 3 Постанови Пленуму Верховного суду України № 4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» встановлено, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Під час розгляду даної цивільної справи, прозивачем [PERSON] не було доведено факту неправомірності дій відповідача, а крім того такі частково були предметом розгляду апеляційного суду Львівської області де прийнято рішення, що набрало законної сили. Відтак, безпідставною є вимога позивача щодо її тверпджень про заподіяння їй моральних чи фізичних страждань збоку відповідача. За змістом ст. 4 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Відповідно до ст. 213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обгрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обгрунтованим є рішення , ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. На основі з'ясованих обставин справи, на які посилалася [PERSON], як на підставу своїх вимог, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню, суд приходить до висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, оскільки не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed