Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-08 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] , третя особа без самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача [PERSON] , та просив усунути йому перешкоди в користуванні земельною ділянкою, яка належить йому як власнику квартири [ADDRESS] , зобов`язавши відповідача повернути йому в користування земельну ділянку, незаконно, на думку позивача, захоплену відповідачем та прибрати дровник. В обґрунтування позову зазначив, що 18 липня 2008 року він став власником квартири з надвірними будівлями № 1 загальною площею 29,7 кв. м, житловою площею 7,2 кв. м, яка складається з кухні площею 14,2 кв. м, жилої площі 7,2 кв. м, комори площею 2,7 кв. м, сіней площею 5,6 кв. м, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , на підставі договору № 1 між ним та [PERSON] Договір купівлі-продажу визнаний дійсним на підставі рішення постійно діючого Центрально-регіонального третейського суду від 29 серпня 2008 року № 06/119-2008 та постанови Олександрійського міськрайонного суду від 27 листопада 2009 року. Договір купівлі-продажу зареєстрований в Олександрійському МБТІ 23 грудня 2009 року № 9706/76 с.408. Відповідно технічного паспорту загальна площа земельної ділянки домоволодіння складає 1 400 кв. м, з них біля двору 1 251,8 кв. м. Земельна ділянка не приватизована, використовується співвласниками будинку № 5 відповідно до розмежування, визначеного на плані земельної ділянки технічного паспорту на підставі встановленого порядку. В кінці 2018 року відповідач самовільно, без відома позивача і його згоди захопив ділянку площею 53,75 кв. м (12,5 х 4,3). Позивач звертався до погоджувальної комісії по розгляду з приводу сумісного землекористування Олександрійської міської ради, комісія виходила на місце, але спір відносно користування не вирішено і запропоновано звернутися до суду. До суду надійшов відзив від [PERSON] , згідно якого відповідач заперечив проти задоволення позовних вимог, пояснив, що проживає в будинку [ADDRESS] з 13 березня 1986 року на підставі виданого йому ордеру на житлове приміщення № 0477. 21 листопада 2005 року відповідач разом з членами своєї сім`ї приватизував квартиру [ADDRESS] . Площа його частини житлового будинку становить 53,6 кв. м, складається з двох кімнат житловою площею 34,8 кв. м, кухні - 4,5 кв. м, коридорів - 5,5 кв. м і 3,3 кв. м з надвірною будівлею - літньою кухнею площею 11,66 кв. м. Земельна ділянка була умовно поділена ще 1986 року між відповідачем та попередніми співвласниками і перебувала в користуванні відповідача. Документи про право власності з окремими виділеними частками на загальну земельну ділянку відсутні як у відповідача, так і в позивача. Будинок по [ADDRESS] , складається з трьох квартир і є багатоквартирним. Перша квартира належить позивачу [PERSON] , друга квартира належить [PERSON] , третя квартира належить відповідачу та його дружині. Відповідач вважає, що він власник майже 50 відсотків житлового будинку, тому, відповідно п. 3 ст. 358 ЦК України, має право на користування загальною земельною ділянкою в частині, пропорційній його частці в будинку. Позивачем не надано доказів, які б підтверджували факт належного документального оформлення його права власності на земельну ділянку, де розташована його частина житлового будинку по [ADDRESS] . Будь-яка технічна документація на земельну ділянку жодним із співвласників житлового будинку не виготовлялася, не визначені також розміри часток земельної ділянки кожного із співвласників житлового будинку окремо. Дровник , який просить прибрати позивач, насправді є будівлею літньої кухні, яка є законною та відображена в технічному плані літерою «Б». [PERSON] у 2008 році самочинно добудовано коридор до будинку з окремим входом, тоді як у нього та співвласника [PERSON] був один єдиний вхід з іншої сторони житлового будинку, а тому не було наділу і по земельній ділянці, та окрему добудову туалету, який в технічний план не занесений та не узаконений у встановленому законом порядку. До технічного плану, який позивач надав до суду, нові самочинні будівлі не внесено. Нові добудови, які, на думку відповідача, є незаконними, не дають позивачу право на вимогу додаткових земельних ділянок та у відповідача не виникає обов`язку зменшити розмір його частини земельної ділянки для обслуговування його частини житлового будинку. Відповідач просить суд відмовити в задоволенні позовних вимог [PERSON] . У судовому засіданні позивач [PERSON] та його представник адвокат Бесараб В.А. підтримали позовні вимоги та просили їх задовольнити. Позивач пояснив, що він є співвласником третьої частини будинку. Після ремонту будинку перемістився паркан на ділянці між сусідами. Паркан стояв на рівні кімнат позивача у будинку. Сусіди залізли дровником на його територію. Цей сарай давно стояв. Почалось все з маленького паркану. Чомусь він стояв нерівно. Позивач придбав частину будинку останнім, попередній власник не вказав, де саме його земельна ділянка. При придбанні частини будинку був один вхід з іншої частини будинку. На земельну ділянку не оформлено право власності. Відповідач [PERSON] та його представник адвокат Стадінченко І.В. заперечили проти задоволення позовних вимог з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву. Відповідач пояснив, що він проживає в будинку з 1986 року. Користувався земельною ділянкою на підставі усної домовленості з сусідами. при придбанні квартири на плані була будівля літньої кухні. Це не дровник, а літня кухня. Представник відповідача пояснила, що право користування земельною ділянкою не оформлено. З 1986 року відповідач обробляв земельну ділянку, звільнив її від чагарників. Позивач самочинно добудував прибудову до будинку, як окремий вхід. При придбанні частини будинку позивач не придбав земельну ділянку.За домовленістю з попереднім власником квартири позивача, він уступив частину земельної ділянки, якою він користувався. Третя особа [PERSON] пояснила, що вона також є співвласником будинку з 2000 року. Був загальний вхід. Позивач перегородив їй парканом хід до колонки з водою. Окремий вхід до будинку вже був прибудований при придбанні позивачем квартири, він не ставив прибудову. Вона уточнювала, що для приватизації земельних ділянок повинні звернутись всі власники. Суд, заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні у матеріалах справи докази, прийшов до висновку про відмову у задоволенні позову, виходячи з наступного. Згідно ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Судом встановлено, що позивач [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] на підставі договору купівлі-продажу квартири з надвірними будівлями № 1 , укладеного 18 липня 2008 року між ним та [PERSON] . Рішенням постійно діючого Центрально-регіонального третейського суду при Асоціації «Арбітраж» від 29 серпня 2008 року у справі № 06/119-2008 визнано дійсним договір купівлі-продажу квартири з надвірними будівлями № 1 , укладений 18 липня 2008 року між [PERSON] та [PERSON] . Постановою Олександрійського міськрайонного суду від 27 листопада 2009 року визнано дії Олександрійського комунального міжміського бюро технічної інвентаризації неправомірними та зобов`язано Олександрійське комунальне міжміське бюро технічної інвентаризації зареєструвати за [PERSON] право власності на квартиру [ADDRESS] . Будинок [ADDRESS] складається з трьох квартир: квартира № 1 належить позивачу [PERSON] , квартира № 2 - [PERSON] та членам її сім`ї [PERSON] , [PERSON] , квартира № 3 - відповідачу [PERSON] та членам його сім`ї [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] Будинок [ADDRESS] розташований на земельній ділянці загальною площею 1 400 кв. м, з яких під будівлями знаходиться 148,2 кв. м, інша частина - під двором. Сторонами не надано доказів належності будь-кому з них чи іншій особі права власності на зазначену земельну ділянку та виготовлення на неї землевпорядної документації на право власності чи право користування. Крім того, будівля, яку позивач зазначає як дровник, зазначена на плані всіх співвласників багатоквартирного будинку під літерою « Б» як літня кухня і не є самочинним будівництвом. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку» багатоквартирний будинок - житловий будинок, в якому розташовано три чи більше квартири. У багатоквартирному будинку можуть також бути розташовані нежитлові приміщення, які є самостійними об`єктами нерухомого майна. Пунктом 4 частини 1 ст. 1 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку» встановлено, що прибудинкова територія це територія навколо багатоквартирного будинку, визначена на підставі відповідної містобудівної та землевпорядної документації, у межах земельної ділянки, на якій розташовані багатоквартирний будинок і належні до нього будівлі та споруди, що необхідна для обслуговування багатоквартирного будинку та задоволення житлових, соціальних і побутових потреб власників (співвласників та наймачів (орендарів) квартир, а також нежитлових приміщень, розташованих у багатоквартирному будинку. Конституцією України (ст. 41) та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 р. відповідно до Закону від 17 липня 1997 р. N 475/97-ВР "Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 р., Першого протоколу та протоколів 2. N 4, N 7 та N 11 до Конвенції", закріплено принцип непорушності права приватної злісності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (статті 316, 317, 319, 321 ЦК України). Відповідно до статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Згідно статті 316 ЦК України передбачає, що правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно статті 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до статті 319 ЦК України власник володіє, користується своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Статтею 321 ЦК України передбачено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно ч. 2. ст. 386 ЦК України власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. До особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача) (ч. 1 ст. 377 ЦК України). Згідно ч. 1. ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ст. 152 ЗК України, власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав. Згідно пункту 33 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 07.02.2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» застосовуючи положення статті 391 ЦК, відповідно до якої власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, навіть якщо вони не пов`язані із позбавленням права володіння, суд має виходити із такого. Відповідно до положень статей 391, 396 ЦК позов про усунення порушень права, не пов`язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов`язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння. Твердження позивача про перехід до нього на підставі ст. 377 ЦК України права користування земельною ділянкою при купівлі квартири [ADDRESS] є хибним, оскільки дане правило не розповсюджується на багатоквартирні житлові будинки, яким є будинок [ADDRESS] . Таким чином, з огляду на вищевказане, суд прийшов до висновку, що позов задоволенню не підлягає, адже позивач не є власником прибудинкової території біля будинку [ADDRESS] чи її частини та не довів документально належність йому права користування вказаною земельною ділянкою чи її частиною.Земельні ділянки не виділялися в натурі кожному із співвласників багатоквартирного будинку.

Outcome: dismissed