Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-01 00:00:00

У січні 2016 року до суду надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] про стягнення боргу за договором позики. Позивач зазначив, що за договором позики, а саме розпискою від 30.07.2015 відповідачем отримано у позивача грошові кошти в сумі 7000 грн., з кінцевим терміном повернення до 15.10.2015. Відповідач зобов'язання не виконав, у встановлений договором термін борг не повернув, тому позивач просить стягнути з відповідача на користь позивача суму боргу за договором позики 7000 грн., моральну шкоду в розмірі 3550.00 грн., витрати по сплаті судового збору в сумі 487.20 грн., витрати на правову допомогу в сумі 1600 грн. В судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги, з підстав викладених в позовній заяві. Відповідач в судовому засіданні проти задоволення позову заперечив та пояснив наступне. Грошові кошти у позивача він не брав. Взяв річ - велосипед, за який зобов'язався виплатити 9000. Відразу віддав предоплату в сумі 2000 грн., а потім при письмовій домовленості з власником велосипеда домовився виплатити 7000 гр. до 15.10.2015. Проте, відповідач отримав травму у вигляді «перелома пятой левой кисти со смещением», в зв'язку з чим не мав можливості вчасно виконати зобов'язання. При винесенні рішення просив врахувати не бажання позивача вийти з ним на прямий контакт для врегулювання спору. Суд заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи вважає, позов таким, що підлягає задоволенню. Як встановлено судом, за договором позики, а саме розпискою від 30.07.2015, що відповідає вимогам ст. 1047 ЦК України відповідачем отримано у позивача грошові кошти в сумі 7000 грн., з кінцевим терміном повернення до 15.10.2015 (а.с 8). В зазначеній розписці відповідач вказує «розписка написана мною власноручно без фізичного та психологічного тиску. Зміст розписки повністю відповідає моїй волі.» Крім того зазначено «У разі не повернення вказаної суми у зазначений термін, зобов'язуюсь виплачувати [PERSON] 50 грн. моральної шкоди за кожний день прострочення». Згідно ст. 11 ЦК України зазначено, що права і обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав і обов'язків є, зокрема договори та інші правочини. Відповідно до ст. 202 ЦК України зазначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну припинення цивільних прав та обов'язків. Правочини можуть бути односторонніми та/або багатосторонніми. Згідно вимог ст. 208 ЦК України у письмовій формі належить вчиняти правочини фізичних осіб між собою на суму, що перевищує у двадцять і більше разів розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, крім правочинів, передбачених частиною першою статті 206 цього Кодексу. Розписка на яку позивач посилається, як на доказ своїх вимог, підписана позичальником, відповідачем, що відповідає вимогам цивільного законодавства. Згідно ст. 1046 ЦКУ за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Грошові кошти у розмірі 7000 (сім тисяч) гривень 00 копійок були передані 30 липня 2015 року у момент підписання розписки. Крім того, в тексті розписки відповідач зазначив про отримання коштів особисто 30.07.2015 в повному обсязі. Обставини, викладені в розписці не заперечуються відповідачем в судовому засіданні. Статтею 1047 ЦК України визначені вимоги до форми договору позики, а саме те, що договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. У відповідності до вимог ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Строк повернення позики у розписці визначений до 15 жовтня 2015р. Станом на день повернення боргу сума позики в розмірі 7 000 грн. позивачу відповідачем не повернута. З метою урегулювання спору позивачем 15 жовтня 2015 було здійснено декілька телефонних дзвінків з вимогою виконання зобов'язання за договором позики. Крім того, 20 жовтня 2015 року позивач направив вимогу про негайне повернення боргу, що було отримано особисто відповідачем 22.10.2015 року . Згідно вимог ст. 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов'язаний сплатити неустойку відповідно до статей 549-552 цього Кодексу, яка нараховується від дня. коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Верховний суд України в п. 1 Постанови Пленуму «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року за № 4 (з подальшими змінами та доповненнями) звернув увагу судів на те. що встановлене Конституцією та законами України право на відшкодування моральної (немайнової) шкоди є важливою гарантією захисту прав і свобод громадян та законних інтересів юридичних осіб. Тому суди повинні забезпечити своєчасне, у повній відповідності із законом, вирішення справ, пов'язаних з відшкодуванням такої шкоди. Крім цього, в п. 3 Постанови Пленуму Верховного суду України зазначено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. У відповідності до ч.3 ст. 23 ЦК України, розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Згідно ч.1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній особі або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Між сторонами було погоджено, що в разі неповернення вказаної суми у зазначений термін відповідач зобов'язувався за кожен день прострочення сплатити 50 грн. Так як останній прострочив виконання повернення боргу на 71 день (71 X 50 грн.) станом на 25.12.2015 року, тому позовні вимоги про стягнення моральної шкоди в сумі 3550 грн. підлягають задоволенню. Вирішуючи питання щодо можливості задоволення заяви про стягнення витрат на правову допомогу суд виходить з того, що при вирішенні даного питання необхідно перевіряти, чи є представник відповідача у даній справі "фахівцем у галузі права" відповідно до вимог ст. 56 ЦПК України, тобто чи надавав він правову допомогу стороні як фахівець у галузі права, чи брав участь у справі як представник позивача, чи наданий розрахунок таких витрат і чи ґрунтується він на положеннях Закону України від 20 грудня 2011 року № 4191-VI «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах». Як вбачається з матеріалів справи [PERSON] має право на зайняття адвокатською діяльністю про що свідчать долучені до справи Свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю [NUMBER] від 18.07.2012 року № 245. При розгляді даної справи [PERSON] брав участь в судових засіданнях, як представник позивача за договором про надання правової допомоги адвокатом від 15.12.2015 року, з повноваженнями представника, передбаченими ст. 44 ЦПК України, що підтверджується журналами судових засідань. Розмір витрат на оплату правової допомоги визначається за домовленістю між стороною та особою, яка надає правову допомогу. Граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлений Законом України від 20 грудня 2011 року № 4191-VI «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах». Згідно роз'яснень наданих у п. 48 постанови Пленуму ВССУ №10 від 17 жовтня 2014 року «Про застосування законодавства про судові витрати у цивільних справах» підстави, межі та порядок відшкодування судових витрат на правову допомогу, надану в суді як адвокатом, так і іншим фахівцем у галузі права, регламентовано у пункті 2 частини третьої статті 79, статтях 84, 88, 89 ЦПК. Витрати на правову допомогу, граничний розмір якої визначено відповідним законом, про що зазначено в пункті 47 цієї постанови, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов'язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, 15.12.2015 року, між позивачем та [PERSON] було укладено договір про надання правової допомоги. За квитанцією до договору від 01.03.2016 позивачем внесено вартість юридичних послуг в сумі 1600 грн. На виконання цього договору було складено акт про надання послуг від 15.12.2016 та додаток (довідка до договору про надання правової допомоги про витрати робочого часу, які містять детальний перелік послуг виконаних робіт. З урахуванням кількості годин, витрачених адвокатом на складання позовної заяви та участі в судових засіданнях, сума витрат 1600 грн. не виходить за межі граничних розмірів, визначених Законом, підтверджується належними та допустимими доказами відповідно до ст.ст. 58,59 ЦПК України, а тому відповідно до ст. 88 ЦПК України підлягає стягненню з відповідача на користь позивача . Виходячи із оцінки зібраних доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку, що відповідачем не доведені обставини щодо спростування розписки, яка свідчить про факт отримання ним грошей в сумі 7000 грн. Крім того, як встановлено в судовому засіданні обставини, викладені в розписці не заперечуються відповідачем в судовому засіданні. Разом з тим, твердження відповідача про те що ним не було отримано коштів в сумі 7000 грн. спростовуються наданими суду доказами. Договір позики є чинним та не оспорений в установленому законом порядку. Оскільки відповідач, за розпискою взяті на себе зобов'язання не виконав, у передбачений строк борг не повернув, а умови договору не суперечать діючому на час його укладання законодавству, суд вважає позов таким, що підлягає задоволенню в повному обсязі. Відповідно до статті 88 ЦПК України підлягають стягненню з відповідача судовий збір на користь позивача в сумі 487,20 грн. З огляду на викладене на підставі ст. ст. 10,11,57,60,88,209,212,213,214, 215, 218,223 ЦПК України, суд -

Outcome: approved