Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-22 00:00:00

Позивач, АТ КБ «Приватбанк», звернувся до суду із позовом про стягнення з [PERSON] , [PERSON] заборгованості за кредитом, а саме, просив стягнути на користь позивача солідарно з відповідачів заборгованість у розмірі 11068,10 доларів США, що за курсом 25,26 відповідно до службового розпорядження НБУ від 03.09.2019 року складає 279580,16 грн. станом на 03.09.2019 року за кредитним договором №DNOWA000000027 від 12.12.2007 року, яка складається з 2335,18 доларів США за тілом кредиту, 653,24 доларів США - заборгованість за відсотками за користування кредитом, 7543,20 доларів США - пеня за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором, штрафи 9,90 доларів США (фіксована частина), 526,58 доларів США (процентна складова). Позов мотивований тим, що 12.12.2007 року позивач і [PERSON] уклали кредитний договір №DNOWA000000027, згідно якого банк зобов`язався надати відповідачу [PERSON] кредит у розмірі 15826,19 доларів США на термін до 11.12.2014 року, а [PERSON] зобов`язався повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку, встановлених кредитним договором. Відповідно договору, погашення заборгованості здійснюється в наступному порядку: щомісяця в період сплати. відповідач повинен надавати Банку грошові кошти (щомісячний платіж) для погашення заборгованості за Кредитом, яка складається із заборгованості за Кредитом, за відсотками, комісією, а також інші витрати згідно кредитного договору. Згідно договору у випадку порушення зобов`язань за кредитним договором, відповідач сплачує банку відсотки за користування кредитом у подвійному розмірі на місяць, нараховані від суми непогашеної в строк заборгованості за кредитом. Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором кредитодавець зобов`язується надати грошові кошти позичальнику в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити відсотки. Позивач зазначає, що АТ КБ «Приватбанк» свої зобов`язання за договором виконав у повному обсязі, а саме видав відповідачу кредит у розмірі 15826,19 доларів США. В порушення умов кредитного Договору а також ст. ст. 509, 526, 1054 ЦК України відповідач свої зобов`язання не виконав, а саме не здійснював погашення заборгованості за кредитом у встановленому Договором порядку та строки. У відповідача перед позивачем виникла заборгованість за кредитним договором у розмірі 11068,10 доларів США, яка складається з наступного: 2335,18 доларів США за тілом кредиту, 653,24 доларів США - заборгованість за відсотками за користування кредитом, 7543,20 доларів США - пеня за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором, штрафи 9,90 доларів США (фіксована частина), 526,58 доларів США (процентна складова) (а. с. 2-3). Ухвалою суду від 09.12.2019 року відкрите провадження у справі і призначене підготовче судове засідання. Ухвалою суду від 12.11.2020 року закрите підготовче судове засідання і справа призначена до судового розгляду. Розгляд справи неодноразово відкладався з причин неявки сторін в судове засідання, про що судом постановлялися письмові і протокольні ухвали. Також судом ухвалами від 12.05.2020, 28.05.2020, 10.06.2020, 02.07.2020, 05.08.2020, 02.09.2020, 10.11.2020, 12.11.2020, 11.01.2021, 04.02.2021, 23.03.2021, 05.05.2021, 11.05.2021, 24.05.2021 призначалися судові засіданні в режимі відеоконференції за клопотанням сторони позивача, в яких брав участь представник позивача Резніченко Д.М . В судове засідання, призначене 23.06.2021 року, сторони не з`явилися, про дату і час судового засідання повідомлені належним чином. Представник позивача Задорожний С.О. надав письмову заяву про розгляд справи без його участі, позов підтримав. Представник відповідачів [PERSON] надав суду письмову заяву про розгляд справи без його участі. позов заперечив, просив у задоволенні позовних вимог відмовити, також надав суду заяву про застосування строків позовної давності. Заява про застосування строків позовної давності мотивована тим, що згідно умов кредитного договору позичальник зобов`язався здійснювати повернення кредиту частинами (щомісячними платежами) у розмірі та в строки, визначені договором, і щомісяця сплачувати проценти за користування кредитом. Перебіг позовної давності за вимогами кредитора починається стосовно кожної окремої частини від дня, коли відбулося таке порушення, позовна давність обчислюється окремо по кожному платежу. Останній платіж за кредитним договором був здійснений у жовтні 2014 року, а з позовом про стягнення заборгованості позивач звернувся лише у листопаді 2019 року у зв`язку з чим представник відповідачів вважає пропущеним строк позовної давності і за основним зобов`язанням і за додатковою вимогою (а. с. 205). Суд, заслухавши сторони, з`ясувавши усі обставини справи, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі письмові докази, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, приходить до висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав. Суд встановив наступні фактичні обставини у справі та відповідні їм правовідносини. 12.12.2007 року Приватбанк і [PERSON] уклали кредитний договір №DNOWA000000027, згідно п. 7.1. якого банк зобов`язався надати відповідачу [PERSON] кредитні кошти на строк з 12.12.2007 по 11.12.2014 включно у вигляді непоновлювальної лінії у розмірі 15826,19 доларів США на наступні цілі: 10985,72 доларів США на купівлю автомобіля, а також у розмірі 6, 74 доларів США для сплати за реєстрацію предмета застави; на сплату страхових платежів за договором страхування від 12.12.2008, договором особистого страхування від 12.12.2007 в сумі 109,86 доларів США, а також винагороди за надання фінансового інструменту в розмірі 109,86 доларів США, та у розмірі 4614,01 доларів США на сплату страхових платежів, зі сплатою за користування кредитом відсотків у розмірі 0,92% на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом. Період сплати - з 12 по 16 число кожного місяця. Щомісяця, починаючи з наступного, в період сплати позичальник повинен надавати банку кошти (щомісячний платіж) у сумі 193,12 доларів США для погашення заборгованості за кредитом, що складається із заборгованості по кредиту, відсоткам, винагороди (копія договору, а. с. 15). Згідно п. 4.5. кредитного договору термін позовної давності по вимогах про стягнення кредиту, відсотків, винагороди. неустойки встановлюється сторонами тривалістю п`ять років (копія договору, а. с. 14). 12.12.2007 року Приватбанк і [PERSON] уклади договір поруки, предметом якого згідно п. 16 договору є надання поруки поручителем ( [PERSON] ) перед кредитором за виконання [PERSON] зобов`язань за кредитним договором від 12.12.2007 року №DNOWA000000027, згідно якого кредитор надав боржнику кредит в сумі 15826,19 доларів США, погашення за яким здійснюється в строк з 12.12.2007 по 11.12.2014 року (копія договору, а. с. 17 зворот). Рішенням загальних зборів акціонерів від 30 квітня 2009 р. було змінено тип банку на публічне акціонерне товариство та його найменування на публічне акціонерне товариство комерційний банк "ПриватБанк". 14.06.2018 відбулася державна реєстрація та змінено повне і скорочене найменування позивача на АТ КБ «Приватбанк». В судових засіданнях, в яких брали участь представники сторін, ними не оскаржувався сам факт існування договірних відносин, того, що кредит був виданий [PERSON] . Однак при цьому представник відповідача [PERSON] наголошував на тому, що відповідач [PERSON] за кредитом платив і заборгованості за кредитом не має, вважає що позивач надав в якості доказів необґрунтований розрахунок заборгованості, а також наголошував на тому, що у даній справі слід застосувати строки позовної давності. Представник позивача Резніченко Д. підтримував позов на тих підставах, які зазначені у позові. Суд, дослідивши наданий банком розрахунок заборгованості за договором №DNOWA000000027 від 12.12.2007 (а. с. 185-187) встановив наступне. Як вбачається з наданого розрахунку, 12.12.2007 року позивач надав відповідачу кредитні кошти у розмірі 11212,18 доларів США (графа 3 «Залишок поточної заборгованості» станом на 12.12.2007 року (а. с. 185). Також в судовому засіданні представник позивача пояснив, що фактично [PERSON] отримав за договором не 15826,19 доларів США, а 11212,18 доларів США, оскільки інші суми сплачені за договором страхування. Таким чином, суд констатує, що за кредитним договором №DNOWA000000027 від 12.12.2007 позичальник [PERSON] отримав 11212,18 доларів США. Як вбачається з розрахунку, у період з 12.12.2007 по 12.11.2014 року [PERSON] здійснював погашення заборгованості щомісячно, нерівними сумами. Так, відповідачем у період з 12.12.2007 по 12.11.2014 року здійснено погашення заборгованості у наступному розмірі: 193,12+193,12+193,12+193,12+200,00+193,12+194,00+193,12+193,12+194,00+200,00+265,90+97,40+113,06+909,21+366,30+130,72+86,00+207,00+201,63+12,46+281,15+124,16+82,14+125,00+205,96+345,25+212,58+244,20+293,14+254,80+889,97+209,49+45,61+252,00+385,42+470,00+873,36+610,00+207,00+207,00+207,00+202,90+212,00+500,00+313,00+207,00+219,32+211,85+207,12+208,00+205,41+1,59+213,00+426,54+207,69+14,31+220,00+600,00+220,00+651,75+0,25+207,00+210,00+202,00+206,21+0,79+206,17+210,00+100,00+300,00+374,58+0,74+0,78 = 18114,75 доларів США (графа 18 «погашено заборгованості», а. с. 185-186). Відповідачем здійснено сплату процентів у наступному розмірі: 106,59+105,82+98,25+104,07+99,94+102,3+98,24+100,58+99,59+95,60+104,26+180,80+100,9+288,45+0,06+107,27+86,00+128,04+107,38+7,93+98,57+101,01+82,14+21,82+205,95+107,92+94,61+103,10+98,85+99,62+287,15+89,22+45,61+45,13+286,98+79,17+247,15+76,13+76,43+74,99+70,96+72,24+69,65+73,99+68,45+61,85+64,76+80,39+61,00+56,77+57,85+1,59+55,44+105,85+49,88+14,31+90,84+41,72+44,61+82,98+0,25+36,83+36,21+34,52+31,41+0,79+29,78+25,05 = 5870,78 доларів США (графа 10 «сплачено процентів», а. с. 185-186). Також відповідач за цей період сплатив пеню у загальному розмірі 1108,86 доларів США (графа 13 «сума погашеної пені»). Отже, якщо відняти від загальної суми сплачених коштів 18114,75 доларів США суму сплачених процентів і пені, то за тілом кредиту відповідач сплатив: 18114,75 - 5870,78 -1108,86 = 11135,11 доларів США, а ця сума майже дорівнює сумі 11212,18 доларів США, яку позивач фактично видав як кредит відповідачу. При цьому суд наголошує, що за умовами договору і наданим розрахунком суд не змозі перевірити вірність нарахувань, здійснених самим позивачем, оскільки в умовах дослідженого судом кредитного договору відсутня така істотна умови, як сукупна вартість кредиту. Як вже зазначалося, згідно п. 7.1. кредитного договору позичальник зобов`язується щомісяця, починаючи з наступного, надавати банку кошти (щомісячний платіж) у сумі 193,12 доларів США для погашення заборгованості за кредитом, що складається із заборгованості по кредиту, відсоткам, винагороди. При цьому кредитний договір не містить жодного графіку платежів, якихось розрахунків, з яких би вбачалося в якому саме розмірі щомісячно сплачується тіло, в якому - проценти за користування, а в якому - інші платежі, тобто які складові платежу містять в собі ці 193,12 доларів щомісячно. Аналіз розрахунку заборгованості свідчить про те, що платежі здійснювалися більш-менш постійно, раз у місяць, але як правило сумами або більшими або меншими ніж 193,10 доларів США, при цьому у розрахунку взагалі відсутня графа «сплачене тіло кредита» і з розрахунку вбачається, що позивач зараховував сплачені кошти як тіло, проценти та інші платежі на свій власний розсуд, у тих сумах, як вважав за потрібне. Це підтверджується і поясненнями в судовому засіданні представника позивача Резніченка Д. , який стверджував, що кожного місяця сплачене тіло кредиту зараховувалося банком у різному розмірі, в залежності від величини платежу, при цьому не міг пояснити алгоритм таких нарахувань і , власне, те, яким чином займодавець взагалі повинен розуміти скільки він сплатив тіла кредиту і скільки ще залишилося сплатити. Окрім того, як вбачається з розрахунку заборгованості, банк в односторонньому порядку підвищив процентну ставку за користування кредитом з 01.11.2008 року, при цьому відсутні будь-які докази повідомлення позичальника про зміну відсоткової ставки за користування кредитом, а також стягував процентну ставку за прострочення (графа 6 «процентна ставка прострочена»), тоді як підвищення процентна ставка за прострочене зобов`язання кредитним договором не передбачена, що також дає підстави суду вважати наданий банком розрахунок заборгованості невірним. Частиноюпершою статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно із частиною першою статті 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України). Відповідно до частин першої та другої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. За частиною першою статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (стаття 610 ЦК України). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 ЦК України). Відповідно до частини першої статті 1048 та частини першої статті 1054 ЦК України кредитодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми кредиту, розмір і порядок одержання яких встановлюються договором. Після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Так, зокрема, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 31 жовтня 2018 року у справі №202/4494/16-ц виклала правовий висновок, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку припиняється після спливу визначеного цим договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. Саме такі висновки містяться і у постановах Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року (справа № 14-10цс18) та від 04 липня 2018 року (справа №14-154цс18). Згідно розрахунку заборгованості станом на день закінчення строку договору - 11.11.2014 року, залишок поточної заборгованості за тіло кредиту складав 433,52 доларів США, залишок простроченої заборгованості - 1902,42 доларів США, залишок за процентами - 227,12 доларів США (а. с. 186, графи 3,4,10 розрахунку). Однак, в порушення закону, банк після закінчення строку кредитування продовжив нарахування за тіло кредиту, відсотками і пенею і стверджує, що заборгованість станом на 09.09.2019 року ( згідно розрахунку) складає: 2335,18 доларів США за тілом кредиту, 653,24 доларів США - заборгованість за відсотками за користування кредитом, 7543,20 доларів США - пеня за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором, штрафи 9,90 доларів США (фіксована частина), 526,58 доларів США (процентна складова). Враховуючи вищевикладене, су дійшов висновку, що у позивача взагалі відсутні правові підстави для нарахування передбачених умовами кредитного договору процентів та пені після закінчення строку кредитування - 11 листопада 2014 року, а тому такі нарахування банком є безпідставними, а до вимог про стягнення з 12.11.2014 по 09.09.2019 позовна давність не застосовується. При цьому суд зазначає, що в матеріалах справи міститься виписка з рахунку [PERSON] за період з 12.12.2007 року по 13.05.2020 року (а. с. 141-144), з якої, зокрема, вбачається, що платіж, здійснений 12.11.2014 року нібито боржником у розмірі 374,58 грн., насправді ним не здійснювався, оскільки підставою платежу зазначається: «автоматичне списання простроченої заборгованості» (а. с. 144), з чого суд робить висновок, що воля відповідача на сплату цього платежу була відсутня. Щодо нібито сплати відповідачем 0,74 доларів США 0,76 доларів США 09.06.2015 року - у цих платежах вочевидь містяться ознаки штучного намагання переривання строку позовної давності позивачем. У постанові КЦС ВС від 11 вересня 2019 року у справі №623/99/17 зроблений наступний правовий висновок: погашення боргу не позичальником, а іншою особою за відсутності доказів надання позичальником згоди або доручення такій особі на вчинення цих дій не може бути підставою для переривання перебігу позовної давності. Також у постанові КЦС ВС віл 13 січня 2020 року у справі №442/5498/16-ц викладений наступний правовий висновок: договірне списання грошових коштів не може призводити до переривання позовної давності, адже банк самостійно здійснює списання грошових коштів, а боржник не вчиняє будь-яких активних дій, які б стали підставою для переривання. Виходячи з усталеної позиції Верховного Суду, що перебіг позовної давності за вимогами кредитора починається стосовно кожної окремої частини від дня, коли відбулося таке порушення і шо позовна давність обчислюється окремо по кожному платежу, суд дійшов висновку, що у даному випадку останній платіж був зроблений позичальником добровільно 27.06.2014 року (згідно виписку з рахунку і розрахунку заборгованості), позивач звернувся до суду 11.11.2019 року - згідно даних пошти на конверті, яким надісланий позов, а. с. 31), отже, договірний строк позовної давності по зобов`язаннях, які виникли у відповідачів до 11.11.2014 року сплив 28.07.2019 року, до звернення банка до суду. Щодо солідарної відповідальності поручителя [PERSON] суд, враховуючи акцесорний (похідний) характер договору поруки від основного договору кредитування, відмовляє у задоволенні позову про стягнення боргу з поручителя, виходячи з того, що позивачу відмовлено у позові про стягнення боргу за кредитним договором. Згідно ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд виходить з положень ч. 1 ст. 141 ЦПК України, згідно якої судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed