Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-21 00:00:00

Представник позивача [PERSON] звернулася до Токмацького районного суду Запорізької області з позовною заявоюдо Остриківської сільської ради Токмацького району Запорізької області про визначення додаткового строку для подачі заяви про прийняття спадщини за законом після померлої [INFO] [PERSON] . В обґрунтування позову зазначено, що [INFO] померла мати позивача [PERSON] . В 2006 році позивач прийняв спадщину після смерті матері та рішенням Токмацького районного суду Запорізької області від 14.12.2006 за ним визнано право власності на земельну ділянку площею 10,18 га, що знаходиться на території Очеретуватської сільської ради Токмацького району Запорізької області. Але через деякий час позивачу стало відомо, що за сертифікатом на право на земельну частку (пай) серії [NUMBER] від 26.09.1996 було видано Державний акт на земельну ділянку сільськогосподарського виробництва (рілля), а на пасовища (сільськогосподарські угіддя), за цим же сертифікатом не видавався. Позивач є єдиним спадкоємцем після померлої матері. 13.10.2017 позивач звернувся до Токмацької районної державної нотаріальної контори Запорізької області з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом, однак йому було відмовлено у видачі зазначеного свідоцтва, з причини пропуску позивачем шестимісячного строку для прийняття спадщини. Спадкова справа після померлої [PERSON] не відкривалася. До нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини позивач не подавав, разом зі спадкодавцем на день її смерті не проживав. За цих підстав, свідоцтво про право на спадщину за законом нотаріусом не може бути видано. Відмова нотаріуса у видачі свідоцтва про право на спадщину порушує право позивача на спадкування та набуття права власності на земельну ділянку в порядку спадкування за законом, за захистом якого позивач змушений звернутися до суду, адже в позасудовому порядку їх захистити неможливо. Позивач та його представник адвокат Майсак В.О. на розгляд справи в судове засідання не з`явилися. Адвокат Майсак В.О. надала заяву про розгляд справи без участі сторони позивача, на задоволенні позовної заяви наполягала. Представник відповідача в судове засідання не з`явився, про час, дату та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Сільський голова Івашина Н.М. надала заяву про розгляд справи за відсутності представника відповідача. Оскільки особи, які беруть участь у справі в судове засідання не з`явились, відповідно до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, з`ясувавши обставини справи та перевіривши їх доказами, вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. [PERSON] в інтересах [PERSON] звернулася до Токмацького районного суду Запорізької області з позовною заявою до Остриківської сільської ради Токмацького району Запорізької області про визначення додаткового строку, достатнього для подання заяви про прийняття спадщини за законом після померлої [INFO] [PERSON] . Ухвалою судді Токмацького районного суду Запорізької області Коваленка П.Л. від 06.05.2019 відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження. Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справу не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених позовних вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених ЦПК України випадках. Відповідно до п.11 ч.1 ст.346 ЦК України право власності припиняється у разі смерті власника та ст.1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкові відносини в Україні регулюються Цивільним кодексом України, Законом України від 2 вересня 1993 року №3425-ХІІ "Про нотаріат", іншими законами, а також прийнятими відповідно до них підзаконними нормативно-правовими актами. Відповідно до п.5 Прикінцевих та Перехідних положень ЦК України правила книги шостої Цивільного кодексу України застосовуються також до спадщини, яка відкрилася, але не була прийнята ніким із спадкоємців до набрання чинності цим Кодексом. Статтями 1216-1218 ЦК України визначено, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців), спадкування здійснюється за заповітом або за законом, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Судом встановлено, що [INFO] померла мати позивача [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого Очеретуватською сільською радою Токмацького району Запорізької області від 01.12.2003. Родинні відносини позивача зі спадкодавцем підтверджуються копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 09.10.1958, виданого Очеретуватською сільською радою Токмацького району Запорізької області. Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина на все її майно. Спадкова справа після смерті [PERSON] не відкривалася, що підтверджується листом Токмацької районної державної нотаріальної контори Запорізької області від 29.05.2019 № 570/01-16. Померла [PERSON] мала право на земельну часту (пай) розміром 10,18 га фізичних гектарів, що підтверджується сертифікатом на право на земельну частку (пай) серії [NUMBER] від 09.02.1997 № 337, на підставі якого виданий Державний акт на право приватної власності на земельну ділянку серія [NUMBER] . На підставі рішення Токмацького районного суду Запорізької області від 14.12.2006, справа №2-3232, визнано факт прийняття спадщини та право власності позивача в порядку спадкування після смерті [PERSON] на земельну ділянку площею 10,18 га, що знаходиться на території Очеретуватської сільської ради Токмацького району, яка належала їй на підставі Державного акту на право приватної власності на землю серія [NUMBER] , що підтверджується рішенням Токмацького районного суду Запорізької області від 14.12.2006. Як вбачається зі змісту рішення Токмацького районного суду Запорізької області від 14.12.2006, спадкодавець [PERSON] заповіла (заповіт посвідчений секретарем Очеретуватської сільської ради 12.06.2003) земельну ділянку площею 10,18 га, що знаходиться на території Очеретуватської сільської ради Токмацького району, своєму синові [PERSON] . [PERSON] фактично прийняв спадщину, так як здійснював володіння та користування земельною ділянкою з грудня 2003 року. В зв`язку з чим, на підставі ст.549 ЦК УРСР судом визнано факт прийняття спадщини позивачем та право власності в порядку спадкування за заповітом саме на земельну ділянку площею 10,18 га, що знаходиться на території Очеретуватської сільської ради Токмацького району, яка належала спадкодавцеві на підставі Державного акту на право приватної власності на землю серія [NUMBER] , а не на все майно після померлої [PERSON] . Позивачу стало відомо, що за сертифікатом на право на земельну частку (пай) серії [NUMBER] від 26.09.1996 року було видано Державний акт на земельну ділянку сільськогосподарського виробництва (рілля), а на пасовища (сільськогосподарські угіддя), за цим же сертифікатом не видавався. Відповідно до довідки № 405/120-17, виданої міжрайонним управлінням Держгеокадастру у Токмацькому районі та м.Токмак від 22.03.2019, [PERSON] виданий сертифікат на право на земельну частку (пай) серії [NUMBER] , на підставі якого виданий Державний акт на право приватної власності на земельну ділянку серії [NUMBER] в розмірі 10,18 га фізичних гектарів. Розмір сільськогосподарських угідь, включених за цим сертифікатом, але не наданих за державним актом у власність гр. [PERSON] , складає 1,1026 умовних кадастрових гектарів вартістю 4130,10 грн. 13 жовтня 2017 року позивач звернувся до нотаріуса Токмацької районної державної нотаріальної контори Запорізької області з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом після померлої [PERSON] . Нотаріус відмовила у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом з причини пропуску позивачем шестимісячного строку для прийняття спадщини. Спадкова справа після померлої [PERSON] не відкривалася. До нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини позивач не подавав, разом зі спадкодавцем на день її смерті не проживав та не був зареєстрований. За цих підстав, свідоцтво про право на спадщину за законом нотаріусом не може бути видано. Свою відмову у вчиненні відповідної нотаріальної дії нотаріус виклала в Постанові про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 13 жовтня 2017 року №2003/02-31. Письмові докази відповідають вимогам ст.ст.77-79 ЦПК України і враховуються судом відповідно до ч.3 ст.89 ЦПК України. Статтею 16 ЦК України передбачено, що звертаючись до суду позивач за власним розсудом обирає спосіб захисту. Юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, які виникають у державі, а невизнані державою права спадкоємців - захищені в судовому порядку. Суд встановив, що спір виник у зв`язку з відсутністю умов для оформлення спадщини за законом нотаріально. Відповідно до положень п.23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 №7 «Про судову практику у справах про спадкування», вимоги про визнання права на спадщину судовому розгляду не підлягають тільки у тому випадку, якщо наявні умови для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину, а при відмові нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Відповідно до Указу Президента України від 08.08.1995 №720/95 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» (далі Указ №720/95), який був чинний на час отримання [PERSON] сертифікату та державного акта, паюванню підлягають сільськогосподарські угіддя, передані у колективну власність колективним сільськогосподарським підприємствам, сільськогосподарським кооперативам, сільськогосподарським акціонерним товариствам, у тому числі створеним на базі радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств. Паювання земель передбачає визначення розміру земельної частки (паю) у колективній власності на землю кожного члена колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства без виділення земельних ділянок в натурі (на місцевості). При паюванні вартість і розміри в умовних кадастрових гектарах земельних часток (паїв) всіх членів підприємства, кооперативу, товариства є рівними. Розміри земельної частки (паю) обчислюються комісіями, утвореними у підприємствах, кооперативах, товариствах з числа їх працівників. Рішення щодо затвердження обчислених цими комісіями розмірів земельної частки (паю) по кожному підприємству, кооперативу, товариству окремо приймається районною державною адміністрацією. У разі виходу власника земельної частки (паю) з колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства за його заявою здійснюється відведення земельної ділянки в натурі в установленому порядку і видається державний акт на право приватної власності на цю земельну ділянку. Після видачі громадянинові державного акта на право приватної власності на земельну ділянку сертифікат на право на земельну частку (пай) повертається до районної державної адміністрації. Відповідно до п.17 розділу Х «Перехідні положення» Земельного кодексу України у редакції, чинній на час отримання [PERSON] державного акта, сертифікат на право на земельну частку (пай) є дійсним до виділення власникам земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості) земельних ділянок та видачі їм державних актів на право власності на землю. Таким чином, після одержання Державного акту на право приватної власності на земельну ділянку відповідно до сертифікату на право на земельну частку (пай), право на земельну частку (пай) припиняється та у особи виникає право власності на конкретно визначену земельну ділянку з відповідною площею та місцем розташування. Зазначеними нормами права не передбачена можливості отримання двох і більше державних актів на право приватної власності на землю за одним сертифікатом про право на земельну частку (пай), тим більше визначено, що після видачі державного акту сертифікат втрачає свою дійсність. 02 лютого 2001 [PERSON] скористалась своїм правом та отримала у власність земельну ділянку, що посвідчено Державним актом на право приватної власності на земельну ділянку, а тому її право на земельну часту (пай) за сертифікатами на земельну частку (пай) припинилося. Таким чином, суд встановив, що у зв`язку з припиненням права [PERSON] на земельну частку (пай) за сертифікатом на право на земельну частку (пай), неохоплений державним актом розмір сільськогосподарських угідь не входив до складу спадщини, відкритої після смерті [PERSON] . При оформленні права власності на земельну ділянку площею 10,18 га, що знаходиться на території Очеретуватської сільської ради Токмацького району, позивачем не було успадковане право на будь-яке інше майно після смерті матері. Відповідно до положень п.20 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 №7 «Про судову практику у справах про спадкування» за відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття всіма спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини, право на спадкування за законом одержують спадкоємці відповідної черги. Відповідно до положень п.24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 №7 «Про судову практику у справах про спадкування» особа, яка не прийняла спадщину в установлений законом строк, може звернутися до суду з позовною заявою про визначення додаткового строку для прийняття спадщини відповідно до частини третьої статті 1272 ЦК. Згідно з ч.1 ст.1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (дня смерті, згідно з ч.2 ст.1220 ЦК України). Такі саме правові норми містяться в ст.549 ЦК УРСР. Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини (ч.1 ст.1269 ЦК України). Відповідно до ч.3 ст.1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. Позивач, звернувшись до Токмацької районної державної нотаріальної контори Запорізької області з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину, отримав відмову, оскільки ним не надано доказів спільного проживання із спадкодавцем (реєстрації разом зі спадкодавцем за однією адресою на час відкриття спадщини) та заяви про прийняття спадщини у встановлений законом строк також не подавав. Відповідно до частини першої статті 3 ЦПК України, частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до п.24 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» вирішуючи питання про визначення особі додаткового строку для прийняття спадщини, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Закон не містить вичерпного переліку обставин, які можуть бути визнані поважними причинами, з яких спадкоємець не подав заяву про прийняття спадщини у встановлений законом шестимісячний строк, однак ці обставини мають бути такими, що унеможливлювали або утруднювали її своєчасне подання. Судом встановлено, що на теперішній час позивач є спадкоємцем першої черги за законом після смерті матері. Протягом встановленого законом строку звернення до нотаріальної контори після смерті матері позивач не звернувся із заявою про прийняття спадщини. Пропуск строку прийняття спадщини позивач обґрунтовує тим, що тільки в восени 2017 року дізнався про наявність спадкового майна. Також зазначив, що у встановлений строк для прийняття спадщини не звернувся до нотаріальної контори, через виїзд на заробітки до іншої країни. В постанові Верховного Суду від 05.12.2018 у справі №717/1796/16-ц зазначено, що судом не можуть бути визнані поважними такі причини пропуску строку подання заяви про прийняття спадщини, як юридична необізнаність позивача щодо строку та порядку прийняття спадщини, необізнаність особи про наявність спадкового майна, похилий вік, непрацездатність, незнання про існування заповіту, встановлення судом факту, що має юридичне значення для прийняття спадщини, невизначеність між спадкоємцями хто буде приймати спадщину, відсутність коштів для проїзду до місця відкриття спадщини, несприятливі погодні умови. Проте, поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини визнаються, зокрема: тривала хвороба спадкоємця, складні умови праці, які пов`язані із тривалими відрядженнями, у тому числі закордонними, перебування спадкоємців на строковій службі у складі Збройних Сил України, відбування покарання, з чим пов`язана неможливість прибуття для прийняття спадщини тощо. На підтвердження поважності причин пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини, на які позивач посилається в своїй позовній заяві, суду не надано жодних доказів. Враховуючи те, що у позивача взагалі не було перешкод для подання заяви про прийняття спадщини після смерті матері в шестимісячний строк, а наведені ним причини пропуску є неповажними, суд прийшов до висновку про відсутність підстав для визначення позивачу додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини. На підставі викладеного в задоволенні позову необхідно відмовити.

Outcome: dismissed