Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-13 00:00:00

14.02.2018 р. позивач ПАТ КБ «ПриватБанк» звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості. В обґрунтування позову посилається на те, що [PERSON] звернувся до ПАТ КБ «ПриватБанк» з метою отримання банківських послуг, у зв'язку з чим підписав заяву №б/н від 09.08.2011 р., згідно якої отримав кредит у розмірі 11000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. У порушення умов договору, відповідач свої зобов'язання належним чином не виконав в результаті чого має заборгованість за кредитом станом на 21.01.2018 року в сумі 32050,42 гривень, яка складається з наступного: 22647,63 грн. - тіло кредиту; 5665,23 - відсотки за користування кредитом; 1735,16 грн. - пеня; а також штрафи відповідно до п. 2.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500 грн. - штраф (фіксована частина), 1502,40 грн. - штраф (процента складова). Позивач просить стягнути з відповідача на користь АТ КБ "ПриватБанк" заборгованість за кредитним договором в розмірі 32050,42 грн. та покласти на відповідача витрати пов'язані з розглядом справи у суді. Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 21 лютого 2018 р. відкрито спрощене провадження по справі з викликом сторін, з наданням відповідачу права протягом п'ятнадцяти днів з дня отримання копії ухвали суду подати відзив на позов і всі письмові та електронні докази, що підтверджують заперечення проти позову. 04.05.2018 р. на адресу суду від відповідача [PERSON] надійшов відзив на позов, в якому відповідач посилається на те, що 18 липня 2017 р. ним була подана заява до Деснянського районного відділу поліції м. Києва за фактом вчинення шахрайських дій відносно нього, а саме: 23 червня 2017 р. на платіжну картку відповідача Master Cart [NUMBER], що емітована банком ПАТ КБ «ПриватБанк» було оформлено три кредити через сервіс «ПриватБанк» «оплата частинами» на загальну суму 23497,00 грн. та були списані кошти трьома платежами 4478,46 грн. (812,34 грн. + 1999,80 грн. + 1666,32 грн.). Дані кошти були списані, як перші кредитні платежі по оформленим кредитом через сервіс «оплата частинами». Платіжну картку відповідач не втрачав і не передавав стороннім особам. Мобільний телефон був весь час з відповідачем і він не надавав його стороннім особам. Ні карткою ні мобільним телефоном відповідача ніякі сторонні особи скористатися не могли. З даного приводу відповідач неодноразово повідомляв представників банку через сервіс зв'язку на телефонний номер 3700. З боку працівників банку відбувалось постійне затягування з відповіддю. Відповідач звернувся до позивача письмово з заявою надати йому інформацію щодо обставин списання грошових коштів з його кредитної картки. Листом позивача від 28.12.2017 р. № 20.1.0.0.0/7-20171205/4981 повідомлено, що у випадку впевненості в наявних шахрайських дій щодо списання грошових коштів, рекомендовано звернутись до правоохоронних органів. Листом Деснянського УП ГУ НП у м. Києві від 19.12.2017 р. №293-аз/125/49-2017 повідомлено, що на підставі повідомлення [PERSON] про вчинення кримінального правопорушення відомості внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №12017100030009483 від 18.07.2017 р. Розпочато досудове розслідування. На підставі викладеного відповідач просив суд відмовити в задоволені позову. 15.05.2018 р. та 29.05.2018 р. на адресу суду надійшла письмова відповідь ПАТ КБ «ПриватБанк» на відзив відповідача, в якій позивач зазначає, що між [PERSON] та банком підписаний договір про надання банківських послуг на підставі якого відповідач отримав кредитну картку «Універсальна 55». Щодо оформлення послуги «оплата частинами» пояснили наступне. Згідно порядку оформлення банк надає можливість клієнтам які мають кредиту карту оформити послугу «оплата частинами» без відвідування відділення з допомогою своєї діючої кредитної карти. Обов'язкові умови для оформлення послуги: кредитний ліміт на карті від 2000 грн. та доступний залишок коштів покриває перший платіж - якщо клієнт відповідає зазначеним умовам йому надається можливість в будь-якій торговельній точці де є термінал ПриватБанку оформити оплату частинами, за допомогою своєї кредитної карти та терміналу в торговій точці. Порядок погашення заборгованості відбувається шляхом списання регулярного платежу з карти клієнта, як з власних коштів при їх наявності, так і з кредитних. Звертали увагу суду, що оформлення послуги «оплата частинами» можливо тільки за допомогою своєї кредитної картки. 23.06.2017 р. до Банку надійшли платіжні доручення клієнта про оформлення послуги «Оплата частинами» в загальному розмірі 23497,00 грн. Ініціатором переказу є власник карткового рахунку, переказ ініційовано з використанням держателем електронного платіжного засобу для оплати вартості товарів і послуг, що не суперечить вимогам ст. 21 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні». Даний платіж ініційований клієнтом через приват24 шляхом введення інформації про номер картки, термін її дії та СVV код та проходженням успішної авторизації. Тобто, як зазначає позивач кожна транзакція забезпечена захистом від шахрайських дій, а саме проходження клієнтом авторизації, тобто введення реквізитів картки, які дають можливість ідентифікувати клієнта та картковий рахунок, та додаткове підтвердження операції шляхом введення одноразового ОТП - паролю, який надсилається банком на мобільний телефон клієнта, який зареєстрований ним в банківській системі. Тобто, як стверджує позивач, для підтвердження операції відповідачем отримано та введено одноразовий ОТП - пароль, який і завершив транзакцію. Відповідач не звертався до банку із заявами про блокування рахунку. Таким чином, позивач вважає, що посилання відповідача на те, що коштами заволоділи шахраї є необґрунтованими, оскільки кожна операція забезпечена авторизацією та ОТР - паролі для підтвердження платежів надсилалися на його номер мобільного телефону та доступні були тільки відповідачу. Крім того, звертали увагу суду на те, що відповідач до певного часу належним чином виконував свої зобов'язання за кредитом. На підставі викладеного просили суд задовольнити позов в повному обсязі. 21.05.2018 р. Публічне акціонерне товариства Комерційний Банк «ПРИВАТБАНК» змінило свою назву на Акціонерне товариство Комерційний Банк «ПРИВАТБАНК». Відповідно до ч. 2 ст. 5 Закону України «Про Акціонерні товариства», зміна типу товариства з приватного на публічне або з публічного на приватне не є його перетворенням. Зміна назви юридичної особи не тягне за собою правонаступництва, а лише правовий наслідок проведення державної реєстрації змін до відомостей про юридичну особу, що містяться в Єдиному державну реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань, пов'язаних зі зміною назви. 26.11.2018 р. представник АТ КБ «ПриватБанк» подав до суду додаткові пояснення, в яких зазначено, що у відповідачу встановлювались наступні кредитні ліміти: 09.08.2011 р. - встановлено кредитний ліміт - 5000 грн.; 09.08.2011 р. 300 грн. (кредитний ліміт знижено); 24.10.2011 р. - 3000 грн. (кредитний ліміт збільшено); 11.02.2013 р. - 5000 грн. (кредитний ліміт збільшено); 29.06.2017 р. - 11000 грн. (кредитний ліміт збільшено); 01.07.2017 р. -5756,68 грн. (кредитний ліміт знижено); 10.07.2017 р. картку пере випущено на [NUMBER] з терміном дії до червня 2021 р. 02.08.2018 - 0,00 грн. (кредитний ліміт знижено). При перевипуку картки, картка анулюється, але рахунок не змінюється, тому на новій карці продовжує обліковуватися існуюча заборгованість. Погашення кредиту можна здійснювати як по вже існуючому номеру рахунку, так і по номеру перевипущеної картки. Фінансовим номером телефону боржника, через який він проходив ідентифікацію в банку та на який приходив ОТП - пароль, є номер телефону відповідача. У судовому засіданні представники позивача просили суд винести рішення про задоволення позову, зазначивши, що у [PERSON] є перед АТ КБ «ПриватБанк» не виконане зобов'язання щодо погашення за договором кредиту, який належним чином був складений, відповідає вимогам законодавства України і, відповідно, повинен виконуватися відповідачем. Щодо твердження відповідача з приводу зняття з карткового рахунку грошових коштів шляхом шахрайських дій, представники позивача зазначили, що відповідачем порушено вимоги Умов та правил надання банківських послуг, за якими він зобов'язався, що у разі проведення незаконних операцій з компонентами платіжних систем, негайно надати заяву банку про постановлення карти в стоп-лист платіжної системи. Посилання відповідача щодо заволодіння коштами було здійснено шахрайським шляхом, вважають необгрунтованим, оскільки кожна операція забезпечена авторизацією та ОТР-паролі для входу в комплекси і підтвердження платежів надсилалися на його номер мобільного телефону та доступні були лише йому. Також представники позивача вказували, що після закінчення строку дії кредитної карти, [PERSON] отримав нову картку, що підтверджується фото позичальника з картою. Відповідач та представник відповідача в судовому засіданні заперечували проти задоволення позову з підстав викладених у відзиві на позов, та просили суд винести рішення про відмову у задоволенні позову. Суд, всебічно з'ясувавши обставини, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні, вважає встановленими такі факти та відповідні їм правовідносини. Згідно ст. 509 ЦК України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання обов'язку, які виникають з підстав, встановлених ст. 11 ЦК України, в тому числі з договорів. Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором, банк або інша фінансова установа, зобовязується надати грошові кошти позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити відсотки. Згідно ст. 526 ЦК України зобовязання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог Цивільного Кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту. Як встановлено судом, 09.08.2011 року [PERSON] ознайомившись із Умовами та правилами надання банківських послуг у ПАТ КБ «ПриватБанк», правонаступником якого являється АТ КБ «ПриватБанк» та склавши заяву, надав згоду, що заява з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Правилами користування платіжною карткою та «Тарифами Банку» складають договір, укладений між ним та ПАТ КБ «ПриватБанк», відповідно до умов якого, отримав кредит у розмірі 11000 грн. 00 коп., у вигляді встановлення кредитного ліміту на платіжну картку, зі сплатою відсотків за користування кредитом, з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії платіжної картки. Відповідно укладеного договору відповідач взяв на себе зобов'язання своєчасно та у повному обсязі здійснювати повернення кредиту та сплачувати відсотки за користування кредитними коштами. Своїх зобов'язань за кредитним договором [PERSON] не порушував, що підтверджується наданими позивачем розрахунку заборгованості за договором б/н від 09.08.2011 року. Також, із поданого розрахунку вбачається, що починаючи з 23 липня 2017 року з рахунку зафіксовано зняття кредитних коштів, на які в подальшому було здійснено відповідні нарахування. Факт списання коштів 23.06.2017 року з кредитного рахунку [PERSON] також підтверджується наданою позивачем випискою по особовому рахунку останнього. Згідно довідки від 19.12.2017 р. №293-аз/125/49-2017 наданої Головним управлінням національної поліції у місті Києві Деснянського управління поліції, [PERSON] 18.07.2017 року звернувся до Деснянського УП ГУНП у м.Києві із заявою щодо вчинення шахрайських дій, яка 19.07.2017 року внесена до ЄРДР за № 12017100030009483 та розпочато досудове розслідування за ч. 1 ст. 190 КК України, в якому [PERSON] визнано потерпілим (а.с. 50-51). Крім того, [PERSON] неодноразово в усній формі за номером телефону гарячої лінії - 3700 повідомляв ПАТ КБ «ПриватБанк» щодо вчинення шахрайських дій за допомогою сервісу «оплата частинами», а також направляв письмове звернення. Так, листом ПАТ КБ «ПриватБанк» від 28.12.2017 р. №20.1.0.0.0/7-20171205/4981 повідомлено відповідачу, що у випадку впевненості в наявності шахрайських дій щодо списання грошових коштів, рекомендовано звернутись до правоохоронних органів (48-49). Пунктом 6.6 Правил користування платіжною картою передбачено, що у випадку виявлення факту несанкціонованого доступу до карткового рахунку через Інтернет, клієнт повинен подати заяву в банк з приводу вказаного питання. Банк в свою чергу представляє інтереси клієнта в міжнародній платіжній системі з питань повернення несанкціонованого списання суми. Згідно зі ст. 1073 ЦК України у разі несвоєчасного зарахування на рахунок грошових коштів, що надійшли клієнтові, їх безпідставного списання банком з рахунка клієнта або порушення банком розпорядження клієнта про перерахування грошових коштів з його ж рахунка, банк повинен негайно, після виявлення порушення, зарахувати відповідну суму на рахунок клієнта або належного отримувача, сплатити проценти та відшкодувати завдані збитки, якщо інше не встановлено законом. Згідно п. 37.2 ст. 37 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» у разі ініціації неналежного переказу з рахунка неналежного платника з вини ініціатора переказу, що не є платником, емітент зобов'язаний переказати на рахунок неналежного платника відповідну суму грошей за рахунок власних коштів, а також сплатити неналежному платнику пеню в розмірі 0,1 відсотка суми неналежного переказу за кожний день, починаючи від дня неналежного переказу до дня повернення відповідної суми на рахунок, якщо більший розмір пені не обумовлений договором між ними. Відповідно до пунктів 7, 8 Положення про порядок емісії спеціальних платіжних засобів і здійснення операцій з їх використання, затвердженого постановою правління Національного банку України від 05 листопада 2014 року № 705, емітент або визначена ним юридична особа під час отримання повідомлення та/або заяви про втрату електронного платіжного засобу та/або платіжні операції, які не виконувалися користувачем, зобов'язаний ідентифікувати користувача і зафіксувати обставини, дату, годину та хвилини його звернення на умовах і в порядку, установлених договором. Емітент після надходження повідомлення та/або заяви про втрату електронного платіжного засобу та/або платіжні операції, які не виконувалися користувачем, зобов'язаний негайно зупинити здійснення операцій з використанням цього електронного платіжного засобу. Емітент у разі здійснення помилкового або неналежного переказу, якщо користувач невідкладно повідомив про платіжні операції, що ним не виконувалися, після виявлення помилки негайно відновлює залишок коштів на рахунку до того стану, у якому він був перед виконанням цієї операції. Емітент у разі повідомлення користувачем про незавершену операцію з унесення коштів через платіжні пристрої банку-емітента на рахунки, відкриті в банку-емітенті, після подання користувачем емітенту відповідного документа, що підтверджує здійснення цієї операції, негайно зараховує зазначену в цьому документі суму коштів на відповідний рахунок. Пунктом 3.1.3. Правил користування платіжною карткою передбачено, що після закінчення строку дії відповідна картка продовжується банком на новий строк (шляхом надання клієнту карки з новим строком дії), якщо раніше (до початку місяця закінчення строку дії) не поступила письмова заява держателя про закриття рахунку. Суд не приймає до уваги твердження позивача, викладене у письмовому поясненні, що [PERSON] звертався до банку з приводу надання клієнту карки з новим строком дії, оскільки фотографія останного з карткою в руці, надана представником банку в якості доказу, не містить інформацію про номер рахунку та дату отримання картки. Статтями 15 та 20 ЦК України кожній особі гарантовано та закріплено право на судовий захист своїх прав та вільний вибір способів такого захисту. За змістом ч.2 ст.77 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. В частині 1 ст.80 ЦПК України зазначено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Згідно з ч.1 ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Таким чином, суд вважає, що [PERSON] виконав свої обов'язки перед банком щодо погашення заборгованості за договором кредиту, відповідно до умов договору, повідомив банк про несанкціоноване списання грошових коштів з його рахунку та звернувся до правоохоронних органів з приводу вчинення шахрайських дій з картковим рахунком. У свою чергу, позивачем не надано належних доказів, що відповідач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції. Аналогічний висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України від 13 травня 2015 року № 6-71 цс 15, який відповідно до вимог ч. 1 ст. 360-7 ЦПК України має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні вказаних норм права, а саме, відповідно до пунктів 6.7, 6.8 Положення «Про порядок емісії спеціальних платіжних засобів і здійснення операцій з їх використанням», затвердженого постановою Правління Національного банку України від 30 квітня 2010 року № 223, банк у разі здійснення недозволеної або некоректно виконаної платіжної операції, якщо користувач невідкладно повідомив про платіжні операції, що ним не виконувалися або які були виконані некоректно, негайно відшкодовує платнику суму такої операції та, за необхідності, відновлює залишок коштів на рахунку до того стану, у якому він був перед виконанням цієї операції. Користувач не несе відповідальності за здійснення платіжних операцій, якщо спеціальний платіжний засіб було використано без фізичного предявлення користувачем або електронної ідентифікації самого спеціального платіжного засобу та його держателя, крім випадків, коли доведено, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню персонального ідентифікаційного номера або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції. Верховний Суд у постанові від 14 лютого 2018 року у справі № 127/23496/15-ц (касаційне провадження № 61-3239св18) вказану правову позицію підтримав. На підставі викладеного, суд приходить до висновку, що в задоволенні позову слід відмовити. Згідно з ч.1, 2, 6 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов'язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Таким чином, оскільки суд відмовляє позивачу у задоволені позову, судові витрати позивачу не відшкодовуються.

Outcome: dismissed