Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-22 00:00:00

У липні 2015 року позивачка звернулась до суду з даним позовом. Свої вимоги мотивувала тим, що у відповідача пропрацювала 33 роки та була звільнена з займаної посади у звязку із змінами в організації виробництва, реорганізації та скорочення чисельності працівників. Після звільнення вона неодноразово зверталась до відповідача щодо виплати вихідної допомоги, але отримувала відповіді щодо відсутності коштів та необхідності зачекати. За умовами п. 4.4.13 колективного договору та за наявності відповідного трудового стажу вона має право на одноразову вихідну допомогу в розмірі 120\~000 грн., яку відповідач їй не виплатив. Просила суд стягнути з ДП «Науково-дослідний інститут нафтогазової промисловості» НАК «Нафтогаз України» на її користь вихідну допомогу в розмірі 120\~000 грн.; стягнути з відповідача судові витрати на правову допомогу, покласти на відповідача судові витрати. У судовому засіданні представник позивача та позивачка позовні вимоги підтримала. Просила задоволити позов. У судовому засіданні представники відповідача проти позову заперечували, подали суду письмові заперечення, просили відмовити в задоволенні позову. Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь в розгляді справи, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що у задоволенні позову слід відмовити з наступних підстав. Відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Як визначено у ст. 10 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом. При розгляді справи судом встановлено, що [PERSON] працювала в ДП «Науково-дослідний інститут нафтогазової промисловості» Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України» з 17 травня 2005 року по 19 грудня 2014 року на посадах: з 17 травня 2005 року по 01 серпня 2006 року - завідуюча сектором стандартизації відділу іртизації та науково-технічної інформації науково-технічного відділення за переведенням з НАЦ ДК «Укртрансгаз»; з 01 серпня 2006 року по 01 листопада 2006 року - в.о. завідуючої відділом стандартизації та во-технічної - інформації науково-технічного відділення; з 01 листопада 2006 року по 01 квітня 2009 року - завідуюча відділом стандартизації та науково-технічної інформації науково-технічного відділення; з 01 квітня 2009 року по 05 травня 2010 року - завідувач відділу стандартизації відділення стандартизації, нормативно-технічного забезпечення та екології; з 05 травня 2010 року по 01 лютого 2011 року - завідувач відділу стандартизації науково-технічного відділення; з 01 лютого 2011 по 01 лютого 2013 - завідувач відділу формування баз даних нормативних документів відділення інноваційно-методичних досліджень / інновацій та інформаційних технологій; з 01 лютого 2013 року по 15 квітня 2013 року - науковий співробітник відділу аспірантури та науково-освітньої роботи; з 15 квітня 2013 року по 19 грудня 2014 року - головного фахівця відділу інноваційно-методичних досліджень центру інновацій та інформаційних технологій; з 19 грудня 2014 року - звільнена з роботи у зв'язку зі змінами в організації виробництва праці, реорганізації та скороченням чисельності працівників п.1 ст. 40 КЗпП України. Таким чином, трудовий стаж в ДП «Науково-дослідний інститут нафтогазової промисловості» Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України» становить 9 років 7 місяців, загальний галузевий стаж більше 30 років. У відповідності до п.1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках: змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників. Частиною 2 ст. 40 КЗпП України визначено, що звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1,2 і 6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу. Згідно ч. 1,2 ст. 49-2 КЗпП України про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. При вивільненні працівників у випадках зміни в організації виробництва і праці враховується переважне право на залишення на роботі, передбачене законодавством. Відповідно до вимог ч.3 вказаної статті одночасно з попередженням про звільнення у звязку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації. При відсутності роботи за відповідною професією чи спеціальністю, а також у разі відмови працівника від переведення на іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації працівник, на власний розсуд, звертається за допомогою до державної служби зайнятості або працевлаштовується самостійно. У разі якщо вивільнення є масовим відповідно до статті 48Закону України "Про зайнятість населення", власника бо уповноважений ним орган доводить до відома державної служби зайнятості про заплановане вивільнення працівників 17 грудня 2014 року [PERSON] подала заяву про вирішення питання щодо її скорочення (за ст.40 п.1 КЗпП) без відпрацювання двох місяців з 19 грудня 2014 року у звязку з виходом на пенсію згідно з ст. 49 Закону України «Про зайнятість населення» та виплати вихідної допомоги згідно п.2.5 а Колективного договору. Наказом ДП «Науково-дослідний інститут нафтогазової промисловості» Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України» №234-К від 17 грудня 2014 року [PERSON] звільнено з роботи з 19 грудня 2014 року у звязку зі змінами в організації та скороченням чисельності працівників (п.1 ст. 40 КЗпП України). Даним наказом [PERSON] було нараховано грошові компенсації за невикористану частину основної щорічної відпустки та додаткові відпустки, нараховано вихідну допомогу в розмірі чотирьох середньомісячних заробітних плат, згідно з ст. 44 КЗпП та п.2.5 Колективного договору підприємства на 2011 рік. Згідно довідки №72/08 від 13 серпня 2015 року [PERSON] нарахована вихідна допомога згідно п. 2.5 колективного договору: три середньомісячні в розмірі 41\~317,41 грн. 19 грудня 2014 року та 09 лютого 2015 року [PERSON] звернулась до ДП «Наука нафтогаз» з вимогою виплатити їй вихідну допомогу в розмірі п. 4.4.13 колективного договору, оскільки вона має стаж у галузі 33 роки. 19 січня 2015 року та 27 лютого 2015 року [PERSON] надійшов лист з відмовою виплатити дану вихідну допомогу, оскільки вона була звільнена не на пенсію та у підприємства відсутні фінансові можливості. Відповідно до п.2.5 Колективного договору на 2011 рік працівникам, вивільним у звязку з ліквідацією або реорганізацією ДП, скороченням чисельності чи штату працівників, крім вихідної допомоги, передбаченої чинним законодавством, за рахунок коштів підприємства виплачується вихідна допомога залежно від стажу роботи в галузі жінкам понад 12 років тримісячного середнього заробітку. У разі звільнення працівника виплата всіх сум, що належить йому від підприємства проводиться в день звільнення. Відповідно до п.4.4.13 колективного договору у разі звільнення працівника на пенсію вперше йому виплачується одноразова вихідна допомога при галузевому стажі роботи 10 років пять середньомісячних заробітних плат та додатково 0,3 середньомісячної зарплати за кожний наступний рік, але не більше 12-ти середньомісячних заробітних плат; при галузевому стажі від 5 до 10 років дві його середньомісячні заробітні плати. У відповідності до ч.1 ст.116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Відповідно до поданого наказу [PERSON] була звільнена по п.1 ст. 40 КЗпП України у звязку зі змінами в організації та скороченням чисельності працівників. На час розгляду справи позивачкою наказ про звільнення, в тому числі формулювання звільнення, не оскаржувалось. Оскільки вихідна допомога позивачу нарахована відповідно до підстав звільнення, які вказані в наказі, що відповідає матеріалам справи, поясненням сторін, тому у задоволенні позову суд відмовляє. Таким чином, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об'єктивно наявні у справі докази, оцінив їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв'язок у сукупності, з'ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, з урахуванням того, що відповідно до ст.1 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичної особи, та суд відмовляє в задоволенні позову.

Outcome: dismissed