Jurisdiction: civil
Date: 2017-08-07 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду із позовом до Державної казначейської служби України, третя особа Управління Служби безпеки в Тернопільській області про відшкодування заподіяної моральної шкоди у розмірі 50000грн. Заявлені вимоги позивач обґрунтовує тим, що внаслідок незаконного оголошення йому підозри у вчиненні кримінального правопорушення, внесеного до ЄРДР за № 22013210000000028 від 13.08.2013р., незаконного проведення обшуку, незаконної виїмки, незаконного накладення арешту на майно та обрання щодо нього запобіжного заходу в виді застави з покладанням певних обовязків, що обмежують свободу позивача, останньому завдано моральної шкоди, оскільки вважає, що завдано нищівного удару по його авторитету перед сусідами, з якими він проживав та перебував у нормальних сусідських відносинах, вони стали вважати його небезпечним для свого оточення, оскільки думали що останній злочинець, почали його уникати, припинили з ним та його дівчиною контактувати. Приймаючи до уваги, що постановою начальника управління прокуратури Тернопільської області від 03 червня 2014 року кримінальне провадження щодо [PERSON] було закрито у зв'язку з відсутністю в його діях складу кримінального правопорушення, вважає, що через непрофесійність та некомпетентність органів досудового розслідування він безпідставно перебував під слідством 9 місяців 21 день, пережив значні страждання та психологічний стрес, був обмежений у переміщенні через державний кордон України, що завадило йому перебувати поруч зі своїми батьками та спілкуватися з ними, що руйнувало його душевний спокій, завдавало моральних переживань, змушувало нервувати, створювало дискомфорт, порушувало звичайний для нього уклад життя, призводило до порушення нормальних життєвих зв'язків. Окрім цього, через порушення звичного для нього способу життя був позбавлений можливості здати сесію в Бельгії та Білорусії у навчальних закладах де навчався, у зв'язку з чим був змушений взяти додаткову оплачувану відпустку на період зайняття студентом програми бакалавра «Культурна спадщина і туризм» з 31.01.2014р. по 06.02.2014р., що підтверджується Довідкою-викликом № 57-9 від 09.01.2014р. Внаслідок незаконного кримінального переслідування він відчував постійне психологічне пригнічення, усі моральні та психологічні страждання, які йому довелося відчути на собі та перенести особисто, пов'язані із безпідставно та надумано порушеним кримінальним провадженням органами досудового розслідування, таким чином він вважається жертвою від незаконного кримінального переслідування. З підстав вище наведеного просить позовні вимоги задовольнити. У судовому засіданні [PERSON] та його представник [PERSON] позовні вимоги підтримали, зіславшись на мотиви викладені в позовній заяві та просить їх задовольнити. Представник відповідача Державної казначейської служби України в судовому засіданні відносно задоволення позову заперечив з підстав викладених у письмовому запереченні. Представник третьої особи Управління Служби безпеки в Тернопільській області в судове засідання зявився, подав суду письмове заперечення відносно позову. В останнє засідання не зявився, хоча судом належним чином повідомлявся про час і місце розгляду. Дослідивши та оцінивши докази по справі, суд приходить до висновку, що позов до задоволення не підлягає з наступних підстав: Слідчим відділом Управління Служби Безпеки України в Тернопільській області розслідувалось кримінальне провадження внесене до ЄРДР № 22013210000000028 від 13.08.2013 року, за підозрою [PERSON] у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.15, ч.1 ст.201 КК України та за ознаками вчинення злочину, передбаченого ч.1 ст.14, ч.1 ст.201 КК України, за фактами вчинення закінченого замаху на контрабанду, тобто переміщення через митний кордон України із приховуванням від митного контролю культурних цінностей, а саме камінного (настільного) годинника та двох підсвічників (канделябрів) кінця XIX - початку XX століття. Ухвалою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 15.08.2013 року надано дозвіл на обшук квартири (разом із підсобними приміщеннями, підвалами, коморами) в якій тимчасово проживав [PERSON] Під час обшуку 18.08.2013року в квартирі [PERSON] ([ADDRESS] в м.Тернополі) було виявлено та вилучено слідчим СВ УСБУ в Тернопільській області ст.л-том юстиції [PERSON] для цілей розсліду майно в кількості -41 шт. [PERSON] з підозрами вчинення ним кримінального правопорушення не погоджувався та не визнавав своєї вини, оскільки був впевнений, що камінні годинники та підсвічники, які ввіз в Україну не належать до культурних цінностей, обіг яких при переміщенні через митний кордон України обмежено, про що стверджував працівникам органів досудового розслідування посилаючись на інтернет-сайт іноземного продавця таких товарів. Факт даного повідомлення зафіксовано протоколом допиту підозрюваного від 19 серпня 2013 року. Ухвалою слідчого судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 21.08.2013 року, [PERSON] було обрано запобіжний захід у вигляді застави в сумі - 60 000 грн., зобов'язавши внести кошти не пізніше п'яти днів з дня проголошення ухвали, з покладанням певних обовязків, котрими обмежується свобода пересування позивача: прибувати на виклик до слідчого за першою вимогою, не відлучатися з м. Тернополя без дозволу слідчого, прокурора та суду, здати на зберігання паспорт для виїзду за кордон України , та інші документи дозвільного характеру. [PERSON] вважає, що при обранні запобіжного заходу слідчим суддею не було враховано що він студент, тимчасово не працював, отримував у Королівстві Бельгія лише соціальну допомогу, його клопотання про визначення обсягу застави в мінімальному розмірі, через незадовільний майновий стан, і це залишилося без належної реакції слідчого судді. Більше того, його приналежність до іншої країни та постійне проживання на території Королівства Бельгії, відсутність родичів та постійного місця роботи стало причиною для переконання слідчого судді у ризиках, які позбавили можливості обрати [PERSON] більш м'який запобіжний захід. В ході досудового розслідування, було з'ясовано, що предмети які переміщував [PERSON] через митний кордон України не належать до культурних цінностей і підлягають вільному обігу. Зазначену обставину було встановлено Висновками експертів Київського науково-дослідного інституту судових експертиз від 27.12.2013 року за номером 8705/1353 та Науково-дослідного експертно-криміналістичного центру ГУ МВСУ в Львівській області за № 7/7 від 21.05.2014 року. З огляду на вказані обставин, постановою начальника управління прокуратури Тернопільської області від 03 червня 2014 року кримінальне провадження щодо [PERSON] було закрито у зв'язку з відсутністю в його діях складу кримінального правопорушення. Таким чином, [PERSON] перебував під слідством 9 місяців 21 день. Відповідно до ч.1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до ст.23 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування\~\~ моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншими ушкодженнями здоров'я, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням або пошкодженням її майна. Вимогами статті 1176 ЦК України передбачено, що шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду. Право на відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними діями органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, виникає у випадках, передбачених законом. Згідно з ст.1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду» (далі - Закон) підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян. Виключно за наявності вищевказаних підстав право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає також у випадку закриття кримінального провадження за відсутністю події кримінального правопорушення, відсутністю у діянні складу кримінального правопорушення (стаття 2 Закону). Згідно з пунктом 5 частини першої статті 3 цього Закону у випадках незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян, громадянинові відшкодовується моральна школа. Частиною 5 і 6 статті 4 Закону вказано, що відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів, що здійснюють досудове розслідування, прокуратури і суду завдали: *моральної втрати громадянинові: *призвели до порушення його нормальних життєвих зв'язків: *вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України у п.5 постанови від 31 березня 1995 року №4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" (далі-Постанова), відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювана, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювана та вини останнього в її заподіянні. Зокрема, необхідно з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить. Проте, всупереч ст.60 ЦПК України [PERSON] не надав належних доказів, які б підтверджували: 1.незаконність вчинення судом та стороною обвинувачення у кримінальному провадженні № 22013210000000028 процесуальних дій, у тому числі результатів можливих оскаржень зазначених у позові рішень, дій чи бездіяльності органу досудового розслідування чи прокурора під час досудового розслідування; 2.порушення слідчим відділом Управління СБУ хоча б однієї засади кримінального провадження; 3.зміст заподіяної йому моральної шкоди. Заключення спеціалістів про те чи стало перебування позивача під слідством і судом, а також проведення інших процесуальних дій психотравмуючою ситуацією для нього, якщо так, чи завдана позивачу моральна шкода та який її грошовий еквівалент; 4.характер, обсяг і тривалість моральних страждань, наявність та істотність вимушених змін у його життєвих стосунках; 5.причинно - наслідковий зв'язок між діями Управління та заподіяною позивачу моральною шкодою. Судом встановлено, що усі зазначені у позові проведені слідчим відділом Управління СБУ в рамках кримінального провадження необхідні процесуальні та слідчі дії: -у порядку ст. 36 КПК України погоджувались відповідними прокурорами прокуратури Тернопільської області під час здійснення ними нагляду за додержанням законів під час проведення досудового розслідування у формі процесуального керівництва досудовим розслідуванням; - проводились (за потреби) на підставі ухвал слідчого судді Тернопільського міськрайонного суду. Під час кримінального провадження суд, слідчий суддя, прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий, додержувалися вимог Конституції України, цього Кодексу, міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, вимог інших актів законодавства. Прокурор, керівник органу досудового розслідування та слідчий всебічно, повно і неупереджено досліджували обставини кримінального провадження, виявляли як ті обставини, що викривають, так і ті, що виправдовують позивача, а також обставини, що пом'якшують чи обтяжують його покарання, надавали їм належну правову оцінку та забезпечували прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень за наступних обставин. Під час підготовки Управлінням правової позиції у судовій справі від заступника прокурора Тернопільської області радника юстиції [PERSON] отримано лист від 19.06.2017р. №04/4-1900 вих.17, яким підтверджено, що у кримінальному провадженні №22013210000000028 «слідчі дії під час обшуку, огляду місця події, а також вручення повідомлення про підозру, накладення арешту на майно, проведено з дотриманням вимог кримінального процесуального законодавства». Статтею 11 Закону визначено, що у разі виникнення права на відшкодування завданої шкоди відповідно до статті 2 цього Закону орган, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, слідчий, прокурор або суд зобов'язані роз'яснити особі порядок поновлення її порушених прав чи свобод та відшкодування завданої шкоди. В даному випадку слід наголосити, що у листі прокуратура Тернопільської області наголосила, що у зв'язку з відсутністю переживань та психологічного стресу через кримінальне провадження [PERSON] та (або) його представники після його закриття не зверталися в прокуратуру області у порядку ст.ст.11,12 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» щодо: 1) письмового повідомлення у місячний строк трудовий колектив, в якому він працює (навчається), або за його місцем проживання про прийняте прокурором рішення; 2) винесення постанови про визначення розміру відшкодовуваної шкоди. Слід також відмітити, що лише завдяки всебічному, повному і неупередженому розслідуванню кримінального провадження №22013210000000028 було виконане завдання кримінального провадження, передбачене ст.2 КПК України, щоб жоден невинуватий не був обвинувачений і засуджений, а також дотримано засаду законності кримінального провадження, передбачену ст.9 вказаного Кодексу, згідно з якою слідчий зобов'язаний виявити як ті обставини, що викривають, так і ті, що виправдовують підозрюваного, надати їм належну правову оцінку та забезпечити прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень. Окремо суд вважає за необхідне навести практику ЄСПЛ щодо права на відшкодування. За змістом позову [PERSON] акцентує увагу суду на порушенні його права на свободу та особисту недоторканість, у звязку з притягненням до кримінальної відповідальності, котре мало прояв в обмеженні пересування та покладанням обовязку прибувати на виклик до слідчого за першою вимогою, не відлучатися з м. Тернополя без дозволу слідчого, прокурора та суду, здати на зберігання паспорт для виїзду за кордон України, та інші документи дозвільного характеру. Хоча обовязок прибувати на виклик до слідчого за першою вимогою, не відлучатися з м. Тернополя без дозволу слідчого, прокурора та суду, здати на зберігання паспорт для виїзду за кордон України не охоплюється поняттям арешту чи затримання, оскільки позивач є громадянином іншої держави, і як наслідок застосування до [PERSON] згадуваних вище обмежень останній позбавлений обєктивної можливості виїхати до країни свого громадянства, за своєю суттю такі обмеження є нічим іншим як обмеженням людської свободи позивача, а тому слід надати оцінку наявності\\ відсутності порушення права позивача в контексті ст. 5 ЄКПЛ. Право на свободу і особисту недоторканість охоплює також право на відшкодування відповідно до п. 5 ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Підстави порушення п. 1- 4 статі 5. Це положення ЄКПЛ було порушене у низці справ проти України, зокрема в рішеннях «Світлорусов проти України», «Корнейкова проти України», а також «Мироненко і [PERSON] проти України» від 10.12.2009 року, заява №4785\\02. В останньому ЄСПЛ зокрема зазначив: «Суд повторює, що дотримання пункту 5 ст. 5 Конвенції забезпечується тоді, коли існує можливість вимагати відшкодування шкоди, заподіяної позбавленням свободи за умов, які суперечили пунктам 1, 2, 3 і 4 (див. рішення у справах «Вассінк проти Нідерландів», рішення від 27 вересня 1990 року, і «Вачев проти Болгарії», заява №42987\\98, п.79, ЄСПЛ 24…(витяги)) . Отже право на відшкодування , закріплене в п. 5 ст. 5 Конвенції , виникає після того, як національний орган або Суд виявив порушення одного з попередніх пунктів цієї статті ..». Як зазначив суд вище, в кримінальному провадженні щодо [PERSON] проведені слідчим відділом Управління СБУ необхідні процесуальні та слідчі дії: - у порядку ст. 36 КПК України погоджувались відповідними прокурорами прокуратури Тернопільської області під час здійснення ними нагляду за додержанням законів під час проведення досудового розслідування у формі процесуального керівництва досудовим розслідуванням; - проводились (за потреби) на підставі ухвал слідчого судді Тернопільського міськрайонного суду. Таким чином судом не встановлено умов, які суперечили пунктам 1, 2, 3 і 4 ЄКПЛ, а тому відсутні підстави стверджувати наявність підстав застосування п.5 ст. 5 Конвенції. У ст. 6 Конвенції гарантується право людини і громадянина на справедливий суд. У цьому аспекті найбільш розповсюдженим порушенням у справах проти України ЄСПЛ встановлює порушення права кожного на розгляд судом справи протягом розумного строку. З аналізу практики ЄСПЛ щодо тлумачення положення «розумний строк» вбачається, що строк, який можна визначити розумним, не може бути однаковим для всіх справ і було б неприродно встановлювати один строк у конкретному цифровому виразі для усіх випадків. Таким чином, у кожній справі виникає проблема оцінки розумності строку, яка залежить від певних обставин (рішення у справі «Броуган (Brogan) та інші проти Сполученого Королівства»). У розумінні ЄСПЛ для визначення того, чи була тривалість певного строку розумною, передусім встановлюється початок цього строку та його закінчення. Строк, який слід брати до уваги у зазначеному відношенні, охоплює весь період провадження. У кримінальному провадженні відлік часу, на думку ЄСПЛ, починається з моменту висунення обвинувачення в широкому розумінні цих слів. Тобто сюди включається й арешт, і початок слідства, коли особу притягують як підозрювану, і повідомлення про кримінальне переслідування, й «інші дії, що мають на увазі схожі твердження і що істотно впливають на становище підозрюваного» (справа «Екле проти ФРН»). У п. 253 рішення ЄСПЛ від 21 квітня 2011 року у справі «Нечипорук і Йонкало проти України» йдеться: «Суд зазначає, що момент, з якого ст. 6 починає застосовуватись до «кримінальних» питань, залежить від обставин справи. Провідне місце, яке займає в демократичному суспільстві право на справедливий судовий розгляд, спонукає Суд віддавати перевагу «сутнісній», а не «формальній» концепції «обвинувачення», про яке йдеться у п. 1 ст. 6 (див. п. 62 рішення ЄСПЛ від 18 січня 2007 року у справі «Шубінський проти Словенії»)». Суд наголошує, що з огляду на складність кримінального провадження та необхідність вчинення значної кількості слідчих дій (кількох видів експертиз в т.ч. повторної) з метою впевненості слідчого в наявності\\ відсутності складу кримінального правопорушення в діях позивача, в даному конкретному випадку не можна стверджувати про недотримання розумних строків проведення досудового розслідування, та, як наслідок, порушення права позивача, гарантованого ст. 6 Конвенції. Також на думку суду не можна стверджувати про порушення загального права позивача, гарантованого ч.1 ст. 8 ЄКПЛ, оскільки певне обмеження окремих аспектів приватного життя позивача було виправданим захистом економічного добробуту країни - обґрунтованою підозрою у вчиненні кримінального правопорушення у сфері господарської діяльності. Враховуючи наведене суд вважає, що в задоволенні позовних вимог позивача слід відмовити. На підставі наведеного,

Outcome: dismissed