Jurisdiction: civil
Date: 2017-08-10 00:00:00

Позивач звернувся до суду із зазначеним позовом, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що розпорядженням № 7 п. 2 по Дачненському споживчому товариству Біляївської райспоживспілки, 02 листопада 2015 року [PERSON] було призначено завідуючою госпрозрахункового відособленого підрозділу № 3 «Олеся», Дачненського споживчого товариства Біляївської райспоживспілки з 02 листопада 2015 року. В цей же день між Дачненським СТ Біляївської РСС та [PERSON] було укладено договір оренди нежитлового приміщення магазину № 3, загальною площею 61 кв. м., що знаходиться за адресою с. Алтестове, вул. Радянська № 32, а для роздрібної торгівлі на строк до 31 грудня 2016 року. Згідно до Положенням про госпрозрахунковий підрозділ Дачненського споживчого товариства Біляївської райспоживспілки затвердженого головою правління Дачненського споживчого товариства Біляївської райспоживспілки, предмет і мета діяльності підрозділу є здійснення торгівлі товарами народного споживання, громадське харчування, заготівля і переробка сільгосппродукції, виконання будівельно-монтажних і ремонтних робіт, надання транспортних послуг. Відповідно до п. 7.2 вказаного Положення завідуючий підрозділом та працівники підрозділу несуть матеріальну відповідальність: 7.2.1 фінансові санкції за порушення в податковому законодавстві; 7.2.3 правила торгівлі: торгівля алкогольними напоями та тютюновими виробами без ліцензії, продаж неповнолітнім особам - забороняється. Пунктом 7.3 Положення передбачено, що у разі відмови від добровільного погашення нестач, псування, фінансових санкцій, інших збитків завданих підрозділу, підприємство вживає заходи примусового стягнення завданих збитків з винних осіб згідно чинного законодавства. Постановою правління № 6 від 01 липня 2016 року було ліквідовано відокремлений підрозділ № 3 «Олеся» Дачненського споживчого товариства Біляївської райспоживспілки з 01 липня 2016 року, а [PERSON] звільнено з посади завідуючої ГВП № 3 «Олеся». Це стало підставою для проведення позапланової перевірки підприємства у звязку з ліквідацією. Відповідно до акту перевірки фіскальною службою ГУ ДФС в Одеській області № 254/15-24-14/25964453 від 19.09.2016 року, було проведено документальну позапланову виїзну перевірку госпрозрахунковий відокремлений підрозділ № 3 «Олеся» Дачненського споживчого товариства Біляївської райспоживспілки з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01 січня 2013 року по 06 вересня 2016 року. За результатами перевірки працівниками податкової інспекції 19 вересня 2016 року було складено акт порушення госпрозрахунковим відособленим підрозділом № 3 «Олеся» Дачненського споживчого товариства Біляївської райспоживспілки, ч.12 ст. 15 Закону України від 19 грудня 1995 року № 481/95-ВР «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів», а саме: здійснення роздрібної торгівлі алкогольними напоями на суму 472.8 грн. без наявності ліцензій на право здійснення роздрібної торгівлі алкогольними напоями та тютюновими виробами на суму 79.35 грн. без наявності ліцензій на право здійснення роздрібної торгівлі тютюновими виробами. На адресу госпрозрахункового відокремленого підрозділу № 3 «Олеся» Дачненського споживчого товариства Біляївської райспоживспілки було направлено податкове повідомлення від 27 вересня 2016 року на оплату штрафу у розмірі 34000 грн. відповідно до акту перевірки від 19 вересня 2016 року. 20 жовтня 2016 року Дачненське СТ Біляївської РСС сплатило штраф у розмірі 34000 грн. Вказана шкода на думку представників позивача, була заподіяна завідуючою госпрозрахункового відокремленого підрозділу № 3 «Олеся» Дачненського споживчого товариства Біляївської райспоживспілки [PERSON], яка по цей час товариству не сплачена. З огляду на викладене позивач просить стягнути з [PERSON] на користь Дачненського споживчого товариства Біляївської райспоживспілки заподіяну шкоду у розмірі 34000 гривень. Представник позивача [PERSON] у судовому засіданні на позові наполягав та просив задовольнити в повному обсязі. Представник позивача [PERSON] у судовому засіданні на позові наполягав та просив задовольнити в повному обсязі. Представник позивача [PERSON] у судовому засіданні на позові наполягав та просив задовольнити в повному обсязі. Відповідач у судовому засіданні позов не визнала, просила відмовити в повному обсязі, посилаючись на зміст поданих нею до суду письмових заперечень. Представник відповідача у судовому засіданні просив у позові відмовити в повному обсязі. Вислухавши сторін по справі, дослідивши докази по справі суд вважає, що в позові слід відмовити з наступних підстав. Відповідно до статті 1 ЦПК України, завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно до частини першої статті 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. У відповідності з п. 1 статті 6 Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ратифікованої Україною Законом України № 475/97-ВР від 17.07.1997 року, яка відповідно до ст. 9 Конституції України є частиною національного законодавства України, кожна людина при визначенні її громадянських прав та обов'язків має право на справедливий розгляд справи незалежним та безстороннім судом. Згідно положень статті 4 ЦПК України суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб у спосіб, визначений законами України. Відповідно до частини першої статті 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до статті 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Виходячи із змісту частини першої статті 57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Судом встановлено, що відповідно до статуту Дачненського споживчого товариства Біляївської райспоживспілки п. 1.6 споживче товариство на добровільних засадах входить до складу Біляївської районної спілки споживчих товарів. Згідно до п. 2.2 Статуту предметом діяльності Споживчого товариства є господарська діяльність, незаборонена законодавством та визначена цим Статутом. (а.с. 4-29). Розпорядженням № 7 п. 2 по Дачненському споживчому товаристві Біляївської райспоживспілки 02 листопада 2015 року [PERSON] було призначено завідуючою госпрозрахункового відособленого підрозділу № 3 «Олеся» Дачненського споживчого товариства Біляївської райспоживспілки з 02 листопада 2015 року. (а.с. 30). Згідно до Положення про госпрозрахунковий підрозділ Дачненського споживчого товариства Біляївської райспоживспілки затвердженого головою правління Дачненського споживчого товариства Біляївської райспоживспілки, предмет і мета діяльності підрозділу є здійснення торгівлі товарами народного споживання, громадське харчування, заготівля і переробка сільгосппродукції, виконання будівельно-монтажних і ремонтних робіт, надання транспортних послуг. Відповідно до п. 7.2 вказаного Положення завідуючий підрозділом та працівники підрозділу несуть матеріальну відповідальність: 7.2.1 фінансові санкції за порушення в податковому законодавстві; 7.2.3 правила торгівлі: торгівля алкогольними напоями та тютюновими виробами без ліцензії, продаж неповнолітнім особам - забороняється. Пунктом 7.3 Положення передбачено, що у разі відмови від добровільного погашення нестач, псування, фінансових санкцій, інших збитків завданих підрозділу, підприємство вживає заходи примусового стягнення завданих збитків з винних осіб згідно чинного законодавства. (а.с. 31-34). Постановою правління № 6 від 01 липня 2016 року було ліквідовано відокремлений підрозділ № 3 «Олеся» Дачненського споживчого товариства Біляївської райспоживспілки з 01 липня 2016 року, а [PERSON] звільнено з посади завідуючої ГВП № 3 «Олеся». (а.с. 72). Відповідно до наказу № 320 від 07 вересня 2016 року в термін з 07 вересня 2016 року по 13 вересня 2016 року проведено документальну позапланову виїзну перевірку госпрозрахунковий відокремлений підрозділ № 3 «Олеся» Дачненського споживчого товариства Біляївської райспоживспілки з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01 січня 2013 року по 06 вересня 2016 року, в звязку з ліквідацією підприємства(а.с. 39). Працівниками податкової інспекції 19 вересня 2016 року було складено акт № 254/15-24-14/25964453 відповідно до якого виявлені порушення госпрозрахунковим відособленим підрозділом № 3 «Олеся» Дачненського споживчого товариства Біляївської райспоживспілки, ч. 12 ст. 15 Закону України від 19 грудня 1995 року № 481/95-ВР «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів», а саме за період з 21 травня 2016 року по 25 травня 2017 року підприємство здійснювало роздрібну торгівлю через зареєстрований та фіскалізований регістр розрахункових операцій алкогольними напоями на суму 472.8 грн. без наявності ліцензій на право здійснення роздрібної торгівлі алкогольними напоями та тютюновими виробами на суму 79.35 грн. без наявності ліцензій на право здійснення роздрібної торгівлі тютюновими виробами. (а.с. 40-71). На адресу госпрозрахункового відокремленого підрозділу № 3 «Олеся» Дачненського споживчого товариства Біляївської райспоживспілки було направлено податкове повідомлення від 27 вересня 2016 року № [NUMBER] на оплату штрафу у розмірі 34000 грн. відповідно до акту перевірки від 19 вересня 2016 року. (а.с. 74). 20 жовтня 2016 року Дачненське СТ Біляївської РСС було сплачено штраф у розмірі 34000 гривень. (а.с. 76). Відповідно до статті 252-5 КЗпП України, відшкодування підприємством збитків, заподіяних іншим організаціям і державі, сплата штрафів, неустойок та інших санкцій, встановлених законодавством, провадиться за рахунок госпрозрахункового доходу підприємства. Загальні умови та підстави притягнення працівників до матеріальної відповідальності визначено у ст. 130 КЗпП, якою передбачено, що працівники несуть матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації внаслідок порушення покладених на них трудових обов'язків. При покладенні матеріальної відповідальності права і законні інтереси працівників гарантуються шляхом встановлення відповідальності тільки за пряму дійсну шкоду, лише в межах і порядку, передбачених законодавством, і за умови, коли така шкода заподіяна підприємству, установі, організації винними протиправними діями (бездіяльністю) працівника. Ця відповідальність, як правило, обмежується певною частиною заробітку працівника і не повинна перевищувати повного розміру заподіяної шкоди, за винятком випадків, передбачених законодавством. КЗпП передбачає два види матеріальної відповідальності: обмежену (ст.ст.132, 133 КЗпП) й повну (ст. 134 КЗпП). Основним видом є обмежена матеріальна відповідальність. Обсяг цієї відповідальності зумовлений розміром заподіяної шкоди, але обмежується середньомісячним заробітком працівника. У абз.1 п.4 постанови Пленуму Верховного Суду «Про судову практику в справах про відшкодування шкоди, заподіяної підприємствам, установам, організаціям їх працівниками» від 29.12.92 № 14 зазначено, що за правилами ст. 132 КЗпП за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації при виконанні трудових обовязків, працівники, з вини яких її заподіяно, несуть матеріальну відповідальність у розмірі прямої дійсної шкоди, але не більше свого середнього місячного заробітку, крім випадків, коли законодавством вона передбачена у більшому, ніж цей заробіток, розмірі. Якщо межі матеріальної відповідальності були визначені в укладеному з працівником контракті, вона покладається на нього відповідно до умов контракту. Зі змісту ст. 132 КЗпП та постанови Пленуму ВСУ № 14 при заподіянні працівником прямої дійсної шкоди в розмірі, що перевищує середній місячний заробіток працівника, з останнього стягується лише сума, що дорівнює середньому місячному заробітку, а решта шкоди працівником не покривається. Пункт 2 ч. 1 ст.133 КЗпП встановлює обмежену матеріальну відповідальність окремого кола працівників: керівників підприємств, установ, організацій, їх структурних підрозділів та їх заступників. На підставі п.2 ч.1 ст. 133 КЗпП за шкоду, заподіяну зайвими грошовими виплатами, неправильною постановкою обліку і зберігання матеріальних чи грошових цінностей, невжиттям необхідних заходів до запобігання простоям, матеріальну відповідальність в межах прямої дійсної шкоди, але не більше середнього місячного заробітку, несуть винні в цьому директори, начальники і інші керівники підприємств, установ, організацій та їх заступники; керівники та їх заступники будь-яких структурних підрозділів. До зайвих грошових виплат відносяться, зокрема, суми стягнення штрафів, заробітної плати, виплачені звільненому працівникові у звязку з затримкою з вини службової особи видачі трудової книжки, розрахунку, неправильним формулюванням причин звільнення тощо (абз. 2 п. 6 постанови Пленуму ВСУ № 14). Виключні випадки повної матеріальної відповідальності працівників передбачено ст.134 КЗпП, відповідно до якої вони несуть матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди, заподіяної з їх вини підприємству, у випадках, коли: між працівником і підприємством укладено письмовий договір про взяття на себе працівником повної матеріальної відповідальності за незабезпечення цілості майна та інших цінностей, переданих йому для зберігання або для інших цілей; майно та інші цінності були одержані працівником під звіт за разовою довіреністю або за іншими разовими документами; шкоди завдано діями працівника, які мають ознаки діянь, переслідуваних у кримінальному порядку; шкоди завдано працівником, який був у нетверезому стані; шкоди завдано недостачею, умисним знищенням або умисним зіпсуттям матеріалів, напівфабрикатів, виробів (продукції), у т. ч. при їх виготовленні, а також інструментів, вимірювальних приладів, спеціального одягу та інших предметів, виданих підприємством працівникові в користування; відповідно до законодавства на працівника покладено повну матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну підприємству при виконанні трудових обовязків; шкоди завдано не при виконанні трудових обовязків; службова особа винна в незаконному звільненні або переведенні працівника на іншу роботу; керівник підприємства (усіх форм власності), винний у несвоєчасній виплаті заробітної плати понад один місяць, що призвело до виплати компенсацій за порушення строків її виплати, і за умови, що Державний бюджет України та місцеві бюджети, юридичні особи державної форми власності не мають заборгованості перед цим підприємством. Визначені законодавством випадки повної матеріальної відповідальності не застосовується до відповідача. Крім того, відповідач вказує, що її не було ознайомлено з редакцією Положення про госпрозрахунковий відособлений підрозділ Дачненського споживчого товариства Біляївської райспоживспілки від 31 жовтня 2013 року, яке додано до позовної заяви. При прийнятті на роботу її ознайомили та видали на руки редакцію Положення від 10 березня 2007 року, на підставі якого вона працювала, який надала у судовому засіданні. (а.с. 94-98). Пунктом 4.3.1 Положення від 10 березня 2007 року передбачено, що керівник підприємства укладає з завідуючим підрозділу договір про повну матеріальну відповідальність, в якому визначаються взаємні права та обов'язки, умови відповідальності, але з відповідачем такий договір не укладався. У Розділі 7 "Відповідальність підрозділу, його працівників" Положення від 10 березня 2007 року відсутні положення про матеріальну відповідальність за порушення податкового законодавства та правил торгівлі, на які у позовній заяві посилається позивач, як підставу стягнення з відповідача матеріальної шкоди. Відповідно до п. 4.4 Положення від 10 березня 2007 року, серед обов'язків завідуючого підрозділу відсутній обов'язок контролю за термінами продовження чи отримання ліцензій на право здійснення роздрібної торгівлі алкогольними напоями та тютюновими виробами. Згідно п. 4.5 Положення від 10 березня 2007 року, вказаний контроль здійснювало Дачненське СТ Біляївської РСС. Доказів про належне ознайомлення відповідача з Положенням, на яке посилається позивач, ним не надано. Суд дійшов висновку, що навіть якщо працівник ознайомлений з змістом Положення на які посилається позивач, це ні є укладанням договору про повну матеріальну відповідальність в розумінні вимог діючого законодавства до його форми та змісту. Таким чином, так як договір про матеріальну відповідальність, яким визначаються умови повної матеріальної відповідальності, з відповідачем не укладався, а посадовими обов'язками завідуючого підрозділу, визначеними Положенням від 10 березня 2007 року, з яким відповідача було ознайомлено, не передбачено контроль за термінами продовження чи отримання ліцензій на право здійснення роздрібної торгівлі алкогольними напоями та тютюновими виробами та не передбачено матеріальну відповідальність за порушення податкового законодавства та правил торгівлі, умови, передбачені законодавством, для особистої повної матеріальної відповідальності відповідача відсутні, а також відсутня її вина, тому вимоги позивача щодо відшкодування відповідачем матеріальної шкоди у розмірі 34000,00 гривень є безпідставними.

Outcome: dismissed