Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-26 00:00:00

Публічне акціонерне товариство «Комерційний банк «Приватбанк»(надалі - «Позивач») звернулося до Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області з позовом до [PERSON](надалі - «Відповідач») про стягнення з Відповідача на користь ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» заборгованість у розмірі 10826, 09 грн. за кредитним договором № б/н 16.06.2014 року, яка складається з: -10526,09 грн. - проценти за користування кредитом, -300,00 грн.- пеня за користування кредитом. Позовні вимоги мотивовані тим, що Відповідачем неналежно виконувалися умови укладеного кредитного договору, у зв'язку з чим станом на час звернення до суду утворилася заборгованість в розмірі 10826, 09 грн., яка підлягає стягненню із спадкоємця позичальника. Представником Позивача подано заяву про розгляд справи у відсутності уповноваженого представника, позовні вимоги підтримують в повному обсязі. Відповідач в судове засідання не з'явився, про причини неявки суду не сповістив, про дату та час судового засідання повідомлений належним чином, про що свідчить конверт з рекомендованим повідомлення про вручення поштового відправлення, який повернувся на адресу суду за закінченням терміну зберігання. Відзиву на позов до суду не надходило. Оскільки відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового розгляду, про причини своєї неявки в судове засідання не повідомив, відзиву не подав, а позивач не заперечує проти заочного розгляду справи, суд на підставі ст. 280 ЦПК України на місці ухвалив про заочний розгляд справи. Відповідно до ч.2 ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України (надалі - «ЦПК України») у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Проаналізувавши викладені в письмових заявах пояснення Позивача та Відповідача,дослідивши матеріали справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, Судом встановлено наступне. Відповідно до частини 1 статті 1054 Цивільного кодексу України (надалі - «ЦК України») за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. [PERSON] звернулась до ПАТ КБ "ПриватБанк" з метою отримання банківських послуг, у зв'язку з чим підписала Заяву №б/н вд 16.06.2014 року, згідно якої отримала кредит у розмірі 20 000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Відповідач підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг, «Тарифами Банку» складають між нею та Банком кредитний договір, що підтверджується підписом у заяві, про що свідчать копії Умов та правил надання банківських послуг, які містяться в матеріалах справи (а.с.8-42) . Як підтверджується матеріалами справи, Банк в повному обсязі виконав зобов'язання, визначені в Умовах та Правилах надання банківських послуг, надавши Відповідачу кредит у розмірі 20000 грн. У вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Відповідно до частини 1 статті 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Загальні умови виконання зобов'язань визначено статтею 526 ЦК України. Так, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту (частина 1 статті 527 ЦК України). Згідно з частиною 1 статті 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Частиною 1 статті 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Відповідно до статті 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки. Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Боржник, який прострочив виконання зобов'язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення (частина 1, 2 статті 612 ЦК України). При цьому, як встановлено Судом із матеріалів справи, [INFO] [PERSON] померла, щ підтверджується копією Свідоцтва про смерть серія [NUMBER] від 04.04.2016 року (а.с. 45). Банк звертався з листом-претензією до [PERSON] (а.с.50), однак, як зазначено в позові, відповіді на вказану претензію отримано не було. В той же час, посилаючись на наявність після смерті [PERSON] спадкоємця [PERSON], який, як зазначено в позовній заяві, постійно проживав із спадкодавцем на день відкриття спадщини, банк звернувся до суду з даним позовом про стягнення кредитної заборгованості із спадкоємця позичальника. Правовими підставами для стягнення заборгованості із [PERSON] Позивачем зазначено норми ст. 608, 1218, 1219, 1268, 1269, 1281, 1282, 1296 ЦК України. Згідно з ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Згідно зі ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок йогосмерті. Відповідно до ст. 1281 ЦК України кредиторові спадкодавця належить протягом шести місяців від дня, коли він дізнався або міг дізнатися про відкриття спадщини, пред'явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, незалежно від настання строку вимоги. Якщо кредитор спадкодавця не знав і не міг знати про відкриття спадщини, він має право пред'явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, протягом одного року від настання строку вимоги. Кредитор спадкодавця, який не пред'явив вимоги до спадкоємців, щоприйнялиспадщину, у строки, встановленічастинами другою і третьоюцієїстатті, позбавляється права вимоги. У відповідності до ч. 1 ст. 1282 ЦК Україниспадкоємцізобов'язанізадовольнитивимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Коженізспадкоємцівзобов'язанийзадовольнитивимоги кредитора особисто, у розмірі, якийвідповідаєйогочастці у спадщині. Отже, після прийняття спадщини спадкоємець стаєучасником тих правовідносин, суб'єктом яких раніше був спадкодавець, тобто фактично відбувається заміна суб'єкта у правовідносинах, учасником якихбувспадкодавець. При цьому в матеріалах справи відсутні належні докази на підтвердження того, що [PERSON], як спадкоємець після смерті [PERSON], прийняв спадщину, як того вимагає ст. 1281 ЦК України, та на яку покликається Позивач в якості правової підстави позову. Відповідно до вимог чинного спадкового законодавства сам факт постійного проживання особи із спадкодавцем на день відкриття спадщини не свідчить про реалізацію такою особою спадкових прав спадкоємця та прийняття спадщини. Крім того, суду не було надано доказів про обсяг спадкового майна, на яке відкрилась спадщина після смерті [PERSON], повне коло спадкоємців, достовірні докази того, що відповідач є спадкоємцем померлого за заповітом чи законом (і якої саме черги) тощо. При цьому, Позивач самостійно зазначає в позові про те, що згідно відповіді приватного нотаріуса спадкоємці померлого [PERSON] із заявами про прийняття чи відмову від спадщини до нотаріальної контори не звертались, а спадкова справа після смерті [PERSON] була заведена на піставі претензії ПАТ КБ «Приватбанк» (а.с.49). Враховуючи вимоги ч.1 ст.1282 ЦК України, за змістом якої спадкоємці зобов'язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину, враховуючи те, що в матеріалах справи відсутні належні докази на підтвердження того факту, що Відповідач у встановленому законом порядку прийняв спадщину після смерті позичальника [PERSON], суд приходить до висновку, що позовні вимоги безпідставні та не підлягають задоволенню.

Outcome: dismissed