Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-16 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом про визнання заповіту недійсним, визнання права власності на спадкове майно - земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 2,19 га, яка розташована в адміністративних межах Вереміївської сільської ради Чорнобаївського району Черкаської області. Мотивує позов тим, що дана земельна ділянка належала [PERSON], яка померла [INFO]. Позивач, вважаючи себе спадкоємцем за заповітом померлої від 19.02.2002 року, подала до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. В подальшому від нотаріуса дізналася про існування заповіту [PERSON] від 24.06.2014 року, за яким померла заповідала все своє майно [PERSON] Вважає даний заповіт недійсним, оскільки він був посвідчений без свідків, в той час як [PERSON] через тяжкий стан здоров'я не могла самостійно читати. В судовому засіданні позивач [PERSON] підтримала позовні вимоги, вказала на те, що на дату складання заповіту здоров"я померлої [PERSON] було у досить тяжкому стані, вона потребувала стороннього нагляду, скаржилася на підвищення артеріального тиску, погане самопочуття, неможливість самостійно читати текст. Окрім цього, заповідач була залякана, оскільки раніше [PERSON] застосовував до неї фізичну силу. В день складання померлою заповіту на користь відповідача, [PERSON] також побив позивача. За життя померлої вона постійно відвідувала свою хрещену матір, надавала їй необхідну матеріальну підтримку та медичну допомогу, разом зі своєю сім»єю допомогала виконувати роботу по господарству. Натомість відповідач, хоча є рідним племінником померлої, ніякої допомоги не надавав, догляду не здійснював. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні проти позову заперечував, вказав на те, що заповідальне розпорядження його тітки відповідає волі заповідача, волевиявлення було вільним. Заповіт складено та посвідчено з дотриманням вимог чинного законодавства, а тому підстави для визнання його недійсним відсутні. Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] вказала на те, що останні роки до смерті [PERSON] вона як соціальний працівник надавала послуги по догляду за нею. Весь час спілкування з нею бабуся зберігала ясний розум, розуміла все, що відбувається в її житті, могла самостійно себе обслуговувати, читала газети та іншу поштову кореспонденцію. Суд, заслухавши думку учасників процесу, показання свідка, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в сукупності, приходить до наступних висновків. [INFO] померла [PERSON] (копія свідоцтва про смерть серія [NUMBER], (а.с.6). Після її смерті відкрилася спадщина, до складу якої, зокрема, входять будинок з надвірними спорудами та земельна ділянка для ведення особистого підсобного господарства, що знаходяться за адресою: [ADDRESS], земельна ділянка (пай) площею 2,19 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка знаходиться в адміністративних межах Вереміївської сільської ради Чорнобаївського району. Належність померлій зазначеного майна підтверджується державним актом про право власності на земельну ділянку серіїї [NUMBER] від 19 серпня 2002 року (а.с. 8) та довідкою Вереміївської сільської ради № 810 від 13.11.2015 р., що за померлою рахується житловий будинок з надвірними спорудами та земельна ділянка по [ADDRESS] (а.с.7). [PERSON] 19 лютого 2002 року склала заповіт, посвідчений секретарем Вереміївської сільської ради Шаповал Н.В. та зареєстрований в книзі для запису нотаріальних дій під № 19, яким заповіла все своє майно [PERSON] (а.с.5). 24 червня 2014 року [PERSON] склала заповіт, яким заповіла все своє майно [PERSON] Даний правочин посвідчений секретарем Вереміївської сільської ради Шаповал Н.В. та зареєстрований в книзі для запису нотаріальних дій під № 194 ( а.с. 47) У відповідності до ч. 2 ст. 1254 ЦК України, заповіт, який було складено пізніше, скасовує попередній заповіт повністю або у тій частині, в якій він йому суперечить. Відповідно заповіт, вчинений [PERSON] в червні 2014 року скасував заповіт, складений нею у 2002 році на користь позивача. 16.12.2015 року державним нотаріусом Чорнобаївської державної нотаріальної контори видано свідоцтво про право на спадщину після смерті [PERSON] на ім'я [PERSON] як спадкоємця за заповітом (а.с. 44). Позивач вважає заповіт від 24 червня 2014 року недійсним, оскільки на момент складання останнього заповіту, спадкодавець перебувала у тяжкому стані, а саме потребувала стороннього догляду, скаржилася на підвищення артеріального тиску, погане самопочуття, неможливість самостійно читати текст. Тому вищезазначене надає позивачу всіх підстав припускати, що [PERSON] через фізичні вади в період складання оспорюваного заповіту не могла прочитати його зміст. Також позивач посилається на те, що волевиявлення заповідача не було вільним внаслідок психологічного тиску на неї з боку відповідача. Відповідно до ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом та бути спрямованим на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Згідно ст. 1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. За положеннями статті 1247 ЦК України заповіт складається у письмовій формі, із зазначенням місця та часу його складення. Заповіт має бути особисто підписаний заповідачем, а також заповіт має бути посвідчений нотаріусом або іншими посадовими, службовими особами , визначеними у статтях 1251-1252 цього Кодексу. Згідно ст. 1251 ЦК України, якщо у населеному пункті немає нотаріуса, заповіт, крім секретного, може бути посвідчений уповноваженою на це посадовою особою відповідного органу місцевого самоврядування. У відповідності до ст. 37 Закону України « Про нотаріат» до нотаріальних дій, що вчиняються посадовими особами органу місцевого самоврядування віднесено і посвідчення заповітів (крім секретних). Заповіт, вчинений [PERSON] у 2014 році в розумінні ст. 1249 ЦК України не є секретним. А відтак, при посвідченні заповіту було додержано встановлені законом вимоги щодо його оформлення, правочин посвідчено уповноваженою на те посадовою особою - секретарем Вереміївської сільської ради Чорнобаївського району Шаповал Н.В. Визначення фізичних вад, які б могли перешкоджати вчиненню правочину без свідків містяться тільки в двох статтях Цивільного кодексу України, а саме - неможливість власноруч підписати правочин (ч. 4 ст. 207 ЦК України) та неможливість самостійно прочитати текст правочину (ч. 3 ст. 1248 ЦК України). Припущення позивача стосовно фізичних вад заповідача спростовуються як самим заповітом, в якому зазначено, що заповіт прочитаний вголос [PERSON] та підписаний власноруч у присутності секретаря сільської ради, так і показаннями свідка [PERSON], і письмовою заявою сусідки померлої [PERSON], яка за станом здоров'я не змогла з'явитися до суду (а.с. 62-63). Справжність підпису на даній заяві засвідчено секретарем сільської ради. З виписки із амбулаторної карти [PERSON] (а.с.9-10), на яку посилається позивач, неможливо встановити здатність чи неможливість заповідачки на дату вчинення заповіту самостійно читати та писати. Згідно із ч. 2 ст. 1257 ЦК України, за позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі. У відповідності до п. 18 Постанови Пленуму Верховного суду України № 7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» за позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо він був складений особою під впливом фізичного або психічного насильства, або особою, яка через стійкий розлад здоров'я не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов"язана донести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказування не може грунтуватися на припущеннях. При складанні заповіту особу заповідача [PERSON] було встановлено, дієздатність її перевірено, форму та порядок посвідчення заповіту додержано. В порушення вимог ст. 60 ЦПК України, позивачем не надано доказів на підтвердження обставин, якими позивач обґрунтовує свої позовні вимоги. Таким чином, оскільки позивачкою не доведено достатніх підстав для визнання заповіту недійсним, суд приходить до висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову. На підставі викладеного вище,

Outcome: dismissed