Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-12 00:00:00

В жовтні 2013 року [PERSON] (надалі також - позивач) звернулася в суд з позовом до ПАТ «Банк Форум» (надалі також - відповідач) про визнання недійсним договорів, в якому просив визнати недійсним кредитний договір №0021/08/101-ZNv від 10.07.2008 та іпотечний договір від 10.07.2008, посвідчений приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу [PERSON] зареєстрований в реєстрі за №12636. Позов обґрунтовано тим, що між [PERSON] та відповідачем було укладено договір кредиту, в якості забезпечення якого було укладено договір іпотеки. Позивач вказує, що укладені договор мають бути визнаний недійсним, з тих підстав, що при їх укладенні відповідач ввів її в оману, надавши кредит не як фізичній особі - підприємцю, а як фізичній особі, що і стало причиною на звернення до суду. В судовому засіданні позивач та її представник позовні вимоги підтримали з мотивів, викладених у позовній заяві та просили позов задовольнити в повному обсязі. Представник відповідача в судовому засіданні позов не визнав, надав суду письмові заперечення, в яких посилався на дотримання вимог закону при укладенні спірних договорів та просив застосувати до спірних правовідносин позовну давність. Заслухавши пояснення учасників процесу, розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку, що позов задоволенню не підлягає, з огляду на наступне. Судом встановлено, що 10.07.2008 року між ПАТ «Банк Форум» та [PERSON] як фізичною особою було укладено кредитний договір №0021/08/101-ZNv, відповідно до умов якого остання отримала кредит для споживчих цілей у розмірі 127 600,00 долларів США, зі сплатою 13,5 % процентів річних за користування кредитними коштами, строком по 09.07.2018 року. В забезпечення виконання зобов'язання за кредитним договором від 10.07.2008 року, цього ж дня між позивачем та відповідачем був укладений іпотечний договір відповідно до якого [PERSON] передала ПАТ «Банк Форум» в іпотеку нерухоме майно, а саме: [ADDRESS], що належить відповідачу на праві приватної власності на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу [PERSON] 05.08.2002 року, за реєстровим № 813. Відповідно до ч. 1 ст.203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Частиною 1 статті 215 ЦК України передбачено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою- третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Згідно із ч. 1 ст. 230 ЦК України, якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (ч. 1 ст. 229 цього Кодексу), такий правочин визнається судом недійсним. Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування. За змістом зазначеної норми закону правочин може бути визнаний таким, що вчинений під впливом обману, у випадку навмисного цілеспрямованого введення іншої сторони в оману стосовно фактів, які впливають на укладення правочину. Ознакою обману є умисел. Установлення у недобросовісної сторони умислу ввести в оману другу сторону, щоб спонукати її до укладення правочину, є обов'язковою умовою кваліфікації недійсності правочину за ст. 230 ЦК України. Наявність умислу в діях відповідача, істотність значення обставин, щодо яких особу введено в оману, і сам факт обману повинна довести особа, яка діяла під впливом обману. Обман щодо мотивів правочину не має істотного значення (п. 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 2009 року N 9 "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними"). Судом достовірно встановлено, що [PERSON] було видано кредит 10.07.2008 року на підставі її особистої письмової заяви від 04.07.2008 року про надання їй кредиту як фізичній особі. Разом з тим, при зверненні позивача до ПАТ «Банк Форум» для одержання кредиту нею було заповнено Анкету позичальника-фізичної особи, в якій вона зазначила себе саме як фізичну особу, а не як фізичну особу-підприємця та вказала місце роботи - ТОВ «Фірма Поліські зорі», де обіймала посаду директора, а також роботу в ТОВ «ІССА» на посаді директора та надала відповідні довідки про доходи. Крім того, відповідно до п. 7.2 оспорюваного кредитного договору [PERSON] своїм підписом підтвердила свою згоду з тим, що сторонами узгоджені усі істотні умови та всі попередні заяви, домовленості чи угоди між Сторонами з предмету цього договору анулюються з моменту набрання чинності цим Договором в частині, що суперечить умовам цього Договору. Згідно із статтею 60 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Зважаючи на викладене, суд дійшов висновку про безпідставність доводів позивача та її представника стосовно введення [PERSON] в оману при наданні їй кредиту як фізичній особі, а не як фізичній особі-підприємцю, оскільки своїм підписом оспорюваного кредитного договору від 10.07.2008, [PERSON] по суті погодила, що отримує кредит саме як фізична особа, а не фізична особа - підприємець, при цьому вказана обставина не може вважатися такою, що істотно впливає на укладення правочину та в силу вимог ст. 230 ЦК України не може кваліфікуватися як введення сторони в оману, з огляду на що суд дійшов висновку, що у задоволенні позову слід відмовити за безпідставністю. Щодо заявленого представником відповідача клопотання про застосування до спірних правовідносин строків позовної давності, суд зазначає наступне. Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутись до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Згідно ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три року. Статтею 261 передбачено, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. У судовому засіданні [PERSON] підтвердила, що отримала примірник кредитного договору в день його підписання 10.07.2008 року, а тому неспроможними є посилання позивача та її представника на те, що позивач дізналась про надання їй кредиту як фізичній особі, а не фізичній особі-підприємцю зі змісту заочного рішення Богунського районного суду м. Житомира від 02 липня 2013 року про стягнення заборгованості за оспорюваним кредитним договором. З огляду на викладене, враховуючи, що з позовом про визнання недійсними кредитного та іпотечного договорів від 10.07.2008 року з підстав введення її в оману відповідачем під час укладання спірних договорів, позивач звернулася лише 21.10.2013 року, суд дійшов висновку про пропущення позивачем встановленого законом трирічного строку позовної давності.

Outcome: dismissed