Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-26 00:00:00

позивач просить суд визнати недостовірною та такою, що принижує його честь та гідність, як громадянина, поширену відповідачем міським головою м.Ватутіне [PERSON] у випуску [PERSON] міської громадсько-політичної газети «Місто робітниче» від 21.07.2017 №33 (1083) та в розділі «Новини» на сайті [PERSON] міської ради в мережі Інтернет статтю «Коментар міського голови щодо причин звільнення [PERSON] з посади секретаря і не тільки» в частині наступного змісту: «Гадаю вибраний розрахунок [PERSON] на співчуття, як «ображеного праведника» невдалий. Йому потрібно просити вибачення у виборців зовсім з других причин, а саме: за отриману зарплату за невиконання обовязків секретаря міської ради протягом одного року і трьох місяців, за руйнування фонтану на центральній алеї міського парку та привласнені кошти на його відновлення, пожертвувані громадянами, за відмову прибирати ділянку в міському парку, яку сам випросив, за привласнені 20 мішків цементу, які виділило ПАТ ВКВ для відновлення стиків між плитами на набережній, за безлад і свавілля який творить в місті він разом з такими «патріотами», та багато іншого» та просить зобовязати відповідача у строк 10 календарних днів з дня набрання законної сили судовим рішенням спростувати поширену у випуску [PERSON] міської громадсько-політичної газети «Місто робітниче» від 21.07.2017 №33 (1083) та в розділі «Новини» на сайті [PERSON] міської ради в мережі Інтернет одноіменну статтю «Коментар міського голови щодо причин звільнення [PERSON] з посади секретаря і не тільки» недостовірну інформацію в тому самому порядку, як була розповсюджена: шляхом публікації статті у [PERSON] міській громадсько-політичній газеті «Місто робітниче» та сайті [PERSON] міської ради в розділі «Новини» наступного змісту: «Гадаю вибраний розрахунок [PERSON] на співчуття, як «ображеного праведника» невдалий. Йому потрібно просити вибачення у виборців зовсім з других причин, а саме: за отриману зарплату за невиконання обовязків секретаря міської ради протягом одного року і трьох місяців, за руйнування фонтану на центральній алеї міського парку та привласнені кошти на його відновлення, пожертвувані громадянами, за відмову прибирати ділянку в міському парку, яку сам випросив, за привласнені 20 мішків цементу, які виділило ПАТ ВКВ для відновлення стиків між плитами на набережній, за безлад і свавілля який творить в місті він разом з такими «патріотами», та багато іншого», а також просить судові витрати покласти на відповідачів. В заявлених вимогах посилається на те, що 21.07.2017 в газеті «Місто робітниче» №33 (1083) було опубліковано статтю «Коментар міського голови щодо причин звільнення [PERSON] з посади секретаря і не тільки», автором якої є міський голова м.Ватутіне [PERSON] У вказаній статті повідомляється наступний текст: «На мою думку вибачення [PERSON] відносно агітації за мене у виборчому процесі недоречні. Гадаю вибраний розрахунок [PERSON] на співчуття, як «ображеного праведника» невдалий. Йому потрібно просити вибачення у виборців зовсім з других причин, а саме: за отриману зарплату за невиконання обовязків секретаря міської ради протягом одного року і трьох місяців, за руйнування фонтану на центральній алеї міського парку та привласнені кошти на його відновлення, пожертвувані громадянами, за відмову прибирати ділянку в міському парку, яку сам випросив, за привласнені 20 мішків цементу, які виділило ПАТ ВКВ для відновлення стиків між плитами на набережній, за безлад і свавілля який творить в місті він разом з такими «патріотами», та багато іншого». Аналогічний текст звернення розміщено на сайті [PERSON] міської ради в мережі Інтернет в розділі «Новини». Він вважає, що опублікована інформація [PERSON], як міським головою м.Ватутіне є такою, що суперечить нормам етики і моралі, принижує та ганьбить його честь і гідність, як громадянина, а отже є недостовірною інформацією та підлягає спростуванню, а тому він звернувся до суду з даним позовом, оскільки в позасудовому порядку вирішити даний спір не представилось можливим. Відповідач [PERSON] позовні вимоги [PERSON] не визнає повністю та просить в позові відмовити, оскільки заявлений позов є безпідставним та необґрунтованим. Інформація, яку просить спростувати позивач, не відноситься до фактичних тверджень з огляду на характер використання мовно-стилістичних засобів, і вона не є такою за змістом Закону України «Про інформацію» та ст.277 ЦК України, а наведені висловлювання є оціночними судженнями. Його інформація є оціночними судженнями, якими, за винятком образи чи наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, зокрема критики, оцінки дій, а також висловлювання, що містять фактичні дані, з огляду на характер використання мовних засобів, зокрема гіпербол, алегорі, сатири. Відповідно до ст.30 Закону України «Про інформацію» оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості. Позивач є публічною особою, а публічна особа повинна бути готова до критики, оскільки межа допустимої критики щодо публічної особи є значно ширшою. Таким чином на його думку, вказана інформація в статті під назвою «Коментар міського голови щодо причин звільнення [PERSON] з посади секретаря і не тільки» носить оціночний характер. І позивач скористався своїм правом у відповідь в номері газети «Місто робітниче» від 28.07.2017 №34 (1084). Представник відповідача [PERSON] міської громадсько-політичної газети «Місто робітниче» у вирішенні даного спору посилається на розсуд суду. Повідомила суд, що зазначена позивачем та відповідачем інформація відповідає дійсності. Після виходу у друк публікації «Коментар міського голови щодо причин звільнення [PERSON] з посади секретаря і не тільки» надрукованої у №33 (1083) від 21.07.2017, 25.07.2017 вона отримала інформацію до друку від депутата [PERSON] міської ради [PERSON] «Відповідь на коментар міського голови щодо причин звільнення [PERSON] з посади секретаря і не тільки», яку було надруковано в найближчому номері №34 (1084) від 28.07.2017. За надану до друку інформацію несуть відповідальність особи які її подали. Надана інформація не носила в собі висловів які б відповідно до діючого законодавства не могли б бути розміщенні на шпальтах міської газети. Заслухавши позивача [PERSON], відповідача [PERSON], представника відповідача [PERSON] міської громадсько-політичної газети «Місто робітниче» [PERSON], свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] та дослідивши матеріали справи суд вважає, що позовні вимоги позивача до задоволення не підлягають. Відповідно до ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин. Відповідно до ст.81 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цього Кодексу. Вирішуючи спір, суд встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. В судовому засіданні встановлено, що дійсно 21.07.2017 в газеті «Місто робітниче» №33 (1083) було опубліковано статтю «Коментар міського голови щодо причин звільнення [PERSON] з посади секретаря і не тільки» (а.с.14), автором якої є міський голова м.Ватутіне [PERSON] У вказаній статті повідомляється наступний текст: «На мою думку вибачення [PERSON] відносно агітації за мене у виборчому процесі недоречні. Гадаю вибраний розрахунок [PERSON] на співчуття, як «ображеного праведника» невдалий. Йому потрібно просити вибачення у виборців зовсім з других причин, а саме: за отриману зарплату за невиконання обовязків секретаря міської ради протягом одного року і трьох місяців, за руйнування фонтану на центральній алеї міського парку та привласнені кошти на його відновлення, пожертвувані громадянами, за відмову прибирати ділянку в міському парку, яку сам випросив, за привласнені 20 мішків цементу, які виділило ПАТ ВКВ для відновлення стиків між плитами на набережній, за безлад і свавілля який творить в місті він разом з такими «патріотами», та багато іншого». Аналогічний текст звернення розміщено на сайті [PERSON] міської ради в мережі Інтернет в розділі «Новини» (а.с.15). 25.07.2017 депутат [PERSON] міської ради [PERSON] позивач по справі звернувся до редактора газети «Місто робітниче» з проханням опублікувати в черговому номері газети відповідь на «Коментар міського голови щодо причин звільнення [PERSON] з посади секретаря і не тільки», який було опубліковано 28.07.2017 в газеті «Місто робітниче» №34 (1084) (а.с.64-65). Тобто мав би можливість скористатися своїм правом у відповідь. Однак цього не зробив і тільки 07.03.2018 звернувся до суду з даним позовом. За змістом ст.\~94,\~277 ЦК України,\~ст.32 Конституції України, ст.10 Конвенції про захист прав людини і основних свобод кожному, в тому числі юридичній особі, гарантується право на захист ділової репутації та спростування недостовірної інформації особою, яка поширила таку інформацію. Разом з тим, за змістом зазначеного законодавства, кожному гарантується право на свободу висловлення поглядів, в тому числі право поширювати інформацію без втручання органів державної влади, за умови, що вони діють добросовісно і надають правильну і достовірну інформацію, не завдаючи при цьому шкоди репутації окремих осіб і не порушуючи їх прав. Відповідно до\~ст.277 ЦК України\~фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї недостовірної інформації має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації. Негативна інформація, поширена про особу, вважається недостовірною, якщо особа, яка її поширила, не доведе протилежного. Відповідно до ст.302 ЦК України\~встановлено, що особа, яка поширює інформацію, зобов'язана переконатися в її достовірності. Як вказано у роз'ясненнях Пленуму Верховного Суду України, викладених в абзацах 3 - 5 п.19\~Постанови від 27 лютого 2009 року №1 "Про судову практику у справах про захист гідності, честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи", відповідно до\~ст.277 ЦК України\~не є предметом судового захисту оціночні судження, думки, переконання, критична оцінка певних фактів і недоліків, які, будучи вираженням суб'єктивної думки і поглядів відповідача, не можна перевірити на предмет їх відповідності дійсності (на відміну від перевірки істинності фактів) і спростувати, що відповідає прецедентній судовій практиці Європейського суду з прав людини при тлумаченні положень ст.10 Конвенції. Якщо суб'єктивну думку висловлено в брутальній, принизливій чи непристойній формі, що принижує гідність, честь чи ділову репутацію, на відповідача може бути покладено обов'язок відшкодувати моральну шкоду. Таким чином, вирішуючи питання про визнання інформації недостовірною, суди повинні визначитися з характером такої інформації, та з'ясувати, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням. Чинне законодавство не містить визначення понять гідності, честі чи ділової репутації, оскільки вони є морально-етичними категоріями й одночасно особистими немайновими правами, яким закон надає значення самостійних об'єктів судового захисту. Зокрема, під гідністю слід розуміти визнання цінності кожної фізичної особи як унікальної біопсихосоціальної цінності, з честю пов'язується позитивна соціальна оцінка особи в очах оточуючих, яка ґрунтується на відповідності її діянь (поведінки) загальноприйнятим уявленням про добро і зло, а під діловою репутацією фізичної особи розуміється набута особою суспільна оцінка її ділових і професійних якостей при виконанні нею трудових, службових, громадських чи інших обов'язків. Під діловою репутацією юридичної особи, у тому числі підприємницьких товариств, фізичних осіб - підприємців, адвокатів, нотаріусів та інших осіб, розуміється оцінка їх підприємницької, громадської, професійної чи іншої діяльності, яку здійснює така особа як учасник суспільних відносин. При розгляді справ даної категорії суди повинні мати на увазі, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право. Під поширенням інформації слід розуміти: опублікування її у пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації; поширення в мережі Інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв'язку; викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам; повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі. Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені). \~Відповідно до ст.277 ч.3 ЦК України\~негативна інформація, поширена про особу, вважається недостовірною, якщо особа, яка її поширила, не доведе протилежного (презумпція добропорядності). Негативною слід вважати інформацію, в якій стверджується про порушення особою, зокрема, норм чинного законодавства, вчинення будь-яких інших дій (наприклад, порушення принципів моралі, загальновизнаних правил співжиття, неетична поведінка в особистому, суспільному чи політичному житті тощо) і яка, на думку позивача, порушує його право на повагу до гідності, честі чи ділової репутації. Відповідно до ст.277 ЦК України\~ і ст.12 ЦПК України обов'язок довести, що поширена інформація є достовірною, покладається на відповідача, проте позивач має право подати докази недостовірності поширеної інформації. Позивач повинен довести факт поширення інформації відповідачем, а також те, що внаслідок цього було порушено його особисті немайнові права. Відповідно до ст.47-1 Закону України «Про інформацію», ніхто не може бути притягнутий до відповідальності за висловлювання оціночних суджень. Оціночними судженнями, за винятком образи чи наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, зокрема, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, з огляду на характер використання мовних засобів, зокрема вживання гіпербол, алегорії, сатири. Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх справедливості». Відповідно до вимог ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обгрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Суд дослідивши всі надані суду сторонами дакази, якими вони стверджуть обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін , які беруть участь у справі, виник спір. Перевіривши їх на належність та допустимість вважає, що позивачем не надано суду належних та допустимих доказів недостовірності поширеної відповідачем інформації. А також позивачем не доведено факту, що в внаслідок поширення інформації відповідачем, було порушено його особисті немайнові права. Допитані в судовому засіданні свідки [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] є близькими особами позивача, членами громадських організацій, керівником яких в свій час перебував позивач. А тому їхні свідчення для суду є сумнівними, хоч вони були попереджені про кримінальну відповідальність та надані суду під присягою. В судовому засіданні було також встановлено, що позивач є депутатом [PERSON] міської ради Черкаської області 7 скликання, деякий час перебував на посаді секретаря міської ради, а відповідач є міським головою, тобто є публічними особами, а публічна особа повинна бути готова до критики, оскільки межа допустимої критики щодо публічної особи є значно ширшою. Враховуючи наведене, суд приходить до висновку, що інформація поширена відповідачем міським головою м.Ватутіне [PERSON] у випуску [PERSON] міської громадсько-політичної газети «Місто робітниче» від 21.07.2017 №33 (1083) та в розділі «Новини» на сайті [PERSON] міської ради в мережі Інтернет «Коментар міського голови щодо причин звільнення [PERSON] з посади секретаря і не тільки» в частині наступного змісту: «Гадаю вибраний розрахунок [PERSON] на співчуття, як «ображеного праведника» невдалий. Йому потрібно просити вибачення у виборців зовсім з других причин, а саме: за отриману зарплату за невиконання обовязків секретаря міської ради протягом одного року і трьох місяців, за руйнування фонтану на центральній алеї міського парку та привласнені кошти на його відновлення, пожертвувані громадянами, за відмову прибирати ділянку в міському парку, яку сам випросив, за привласнені 20 мішків цементу, які виділило ПАТ ВКВ для відновлення стиків між плитами на набережній, за безлад і свавілля який творить в місті він разом з такими «патріотами», та багато іншого» не може бути визнана такою, що не відповідає дійсності та допущені висловлювання відповідачем не можуть бути визнані такими, що ображають людську гідність та порочать честь та ділову репутацію позивача. На думку суду дана інформація надана відповідачем за нявності доказів про події які існували та носить оціночний суб'єктивний характер, не може вважатись недостовірною. За таких обставин, в задоволенні позову слід відмовити в повному обсязі. На підставі наведеного та ст.269, 275, 277, 297 ЦК України, Постанови Пленуму Верховного Суду України №1 від 27.02.2009 року «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» та

Outcome: dismissed