Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-27 00:00:00

06 січня 2016 р. позивач звернувся до Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровськ із вищезазначеним позовом до Управління Державної автомобільної інспекції ГУ МВС України в Дніпропетровській області, Державної казначейської служби України про відшкодування майнової та моральної шкоди. В обґрунтування позовних вимог посилається на те, 11 червня 2014 р. приблизно о 12 год. 35 хв. керуючи транспортним засобом Шевролет «Авео», державний номерний знак [NUMBER] рухався на вказаному автомобілі по Донецькому шосе у Дніпропетровській області поблизу заправки «WOG» та був зупинений інспектором ВДАІ з обслуговування Дніпропетровського району ГУ МВС України в Дніпропетровській області. Останній попросив позивача надати йому посвідчення водія відповідної категорії та реєстраційні документи на транспортний засіб. Після спору стосовно порядку предявлення належних документів, працівник ДАІ пішов у невідомому позивачу напрямку, дозволивши йому продовжувати рух транспортного засобу. При цьому протокол про вчинення адміністративного правопорушення стосовного позивача інспектором складений не був. В подальшому позивач випадково дізнався, що стосовно нього складено протокол про адміністративне правопорушення та винесено постанову про притягнення його до адміністративної відповідальності. Не погоджуючись із вказаною постановою позивач її оскаржив до суду, рішенням якого постанову було скасовано. Рішення набрало законної сили 22.09.2015 р. Однак за вказаною постановою інспектора ВДАІ з обслуговування Дніпропетровського району підпорядкованого ГУ МВС України в Дніпропетровській області було відкрито виконавче провадження та звернення стягнення на доходи позивача, як боржника. Постановою державного виконавця про звернення стягнення на доходи від 07.11.2014 р. з його заробітної плати було стягнуто на користь держави суму в загальному розмірі 1859,75 грн. У звязку з викладеним, просив суд стягнути з Державного бюджету України на його користь в рахунок відшкодування матеріальної шкоди суму в розмірі 1859,75 грн.; стягнути з Державного бюджету України на його користь в рахунок відшкодування моральної шкоди суму в розмірі 3000 грн. Позивач у судове засідання не з'явився, надав суду заяву з проханням розглядати справу за його відсутності, позовні вимоги підтримав в повному обсязі. Відповідачі у судове засідання не з'явилися, причини неявки суду не повідомили, про дату та час розгляду справи були повідомлені належним чином, заяви про розгляд справи за їх відсутністю до суду не надходило. Крім того, відповідач [PERSON] казначейська служба України не погодившись із позовними вимогами, під час розгляду справи подав суду письмові заперечення, в яких зазначив наступне. Головне управління не уособлює собою державу Україна, а його рахунки не уособлюють собою [PERSON] бюджет. Завдана шкода відшкодовується не безпосередньо органами державної влади або органами місцевого самоврядування з рахунків, відкритих для забезпечення діяльності юридичної особи (бюджетної установи), а за рахунок кошів Державного бюджету [PERSON] казначейством України в порядку встановлено чинним законодавством. Згідно з ч.2 ст. 25 та пп.2 п.9 прикінцевих та перехідних положень Бюджетного кодексу України, відшкодування відповідно до закону шкоди, завданої фізичній чи юридичній особі внаслідок незаконного прийняття рішень дій чи бездіяльності органів державної влади, здійснюється державою за рахунок коштів державного бюджету в межах бюджетних призначень за рішенням суду у розмірі, що не перевищує суму реальних збитків. Тобто відшкодування коштів здійснюється з Державного бюджету через органи казначейства. Крім того в матеріалах справи відсутні будь-які докази які б підтверджували факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, доказів необхідності застосування додаткових зусиль для нормалізації життєвих звязків, відновлення стосунків з оточуючими людьми, як і доказів втрати чи погіршення таких звязків. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Згідно ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільну справу в межах заявлених вимог і на підставі представлених сторонами доказів. Ст. 60 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і запереченні сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Як встановлено в судовому засіданні, постановою у справі про адміністративне правопорушення серія ПС1 №196982 від 11.06.2014 р. до [PERSON] застосовано адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 833 грн. (а.с.6) Постановою Заводським районним судом м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 11 вересня 2015 р. адміністративний позов [PERSON] до Управління Державної автомобільної інспекції ГУ МВС України в Дніпропетровській області про скасування постанови про адміністративне правопорушення задоволено. Скасовано постанову Відділу Державної автомобільної інспекції з обслуговування Дніпропетровського району ГУ МВС України в Дніпропетровській області серії ПС1№196982 від 11.06.2014 року про накладення на [PERSON] адміністративного стягнення у вигляді штрафу в розмірі 833 грн. за порушення ч.1 ст. 126 КУпАП. (а.с.7) Відповідно до постанови державного виконавця Заводського відділу державної виконавчої служби Дніпродзержинського міського управління юстиції Дніпропетровської області про звернення стягнення на доходи божника ВП №44418448 від 07.11.2014 постановлено звернути стягнення на доходи (заробітну плату) [PERSON]. Утримані з заробітної плати кошти перерахувати: - витрати виконавчого провадження в сумі 27,15 грн.; штраф в сумі 1666,00 грн.; виконавчий збір 166,60 грн. (а.с. 8) Відповідно до довідки від 10.12.2015 р. №121 виданої Комунальним закладом «Спеціальний дошкільний навчальний заклад (ясла - садок) №40 «Вогник» Дніпродзержинської міської ради, з заробітної плати [PERSON] за період грудень 201- квітень 2015 р.р. було стягнуто на користь держави: штраф - 1666, 00 грн., виконавчий збір -166,60 грн., витрати на проведення виконавчих дій 27,15 грн. Всього на суму 1859, 75 грн. (а.с.9) Відповідно до ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. За положеннями ст. 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі. Відповідно до ч.1 ст. 15 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо: 1) захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин; інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства. Відповідно до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути:1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов'язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Суд може відмовити у захисті цивільного права та інтересу особи в разі порушення нею положень\~частин другої - п'ятої статті 13\~цього Кодексу. Застосування конкретного \~способу захисту цивільного права залежить як від змісту субєктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення. \~ Відповідно до положень\~ст. 22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки) та доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором\~\~або\~\~законом\~\~не\~ \~передбачено\~\~ відшкодування\~ у меншому\~\~або більшому розмірі. Якщо особа, яка порушила право, одержала у зв'язку з цим доходи, то розмір упущеної вигоди, що має відшкодовуватися особі, право якої порушено, не може бути меншим від доходів, одержаних особою, яка порушила право. На вимогу особи, якій завдано шкоди, та відповідно до обставин справи майнова шкода може бути відшкодована і в інший спосіб, зокрема, шкода, завдана майну, може відшкодовуватися в натурі (передання речі того ж роду та тієї ж якості, полагодження пошкодженої речі тощо). Відповідно до\~ст. 56 Конституції України, кожен має право на відшкодування шкоди за рахунок держави, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, їх посадовими і службовими особами при здійсненні ними своїх повноважень. Як передбачено ч.1\~ст.1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Відповідно до\~ст. 1174 ЦК України\~шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи. Юридичною підставою відповідальності, яка виникає внаслідок заподіяння шкоди з огляду на загальні підстави, є склад цивільного правопорушення, елементами якого є шкода, протиправна поведінка, причинний звязок між шкодою і протиправною поведінкою та вина. Оскільки має місце спеціальний делікт, то така шкода як виключення із загального правила відшкодовується незалежно від вини заподіювача, проте відповідальність без вини не звільняє від доведеності інших елементів цивільного правопорушення, як то шкоди, протиправної поведінки, причинного звязку між шкодою і протиправною поведінкою. Як вбачається із матеріалів справи позивач [PERSON] притягувався до адміністративної відповідальності, та до нього було застосовано адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 833 грн. Крім того, як вбачається із матеріалів справи позивач не звертався щодо повернення сплаченого штрафу та витрат до будь-яких органів. Відповідно до ст. 296 КУпАП скасування постанови із закриттям справи про адміністративне правопорушення тягне за собою повернення стягнених грошових сум, оплатно вилучених і конфіскованих предметів, а також скасування інших обмежень, зв'язаних з цією постановою. У разі неможливості повернення предмета повертається його вартість. Відшкодування шкоди, заподіяної громадянинові незаконним накладенням адміністративного стягнення у вигляді адміністративного арешту або виправних робіт, провадиться в порядку, встановленому законом. Як передбачено ст. 1176 Цивільного кодексу України, шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду. Відшкодування шкоди, заподіяної громадянинові незаконним накладенням адміністративного стягнення у вигляді адміністративного арешту або виправних робіт, провадиться в порядку, встановленому Законом України "Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду". Таким чином порядок відшкодування шкоди встановлений Законом України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органу дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду», в т.ч. майнової та моральної шкоди не можливо застосувати, оскільки не встановлено факт порушення особистих прав позивача, які підлягають захисту в судовому порядку в обраний ним спосіб. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що позивач звернувшись із позовом про відшкодування майнової обрав спосіб захисту, який не є належним. Щодо вимоги позивача в частині відшкодування моральної шкоди, суд приходить до наступного висновку. За змістом ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості Згідно розяснення п.3\~Постанови Пленуму Верховного суду України №4 від 31.03.1995 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди"\~під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями чи бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв'язку із ушкодженням здоров'я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв'язку із незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми та при настанні інших негативних наслідків. Відповідно до п. 5\~постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31.03.1995 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної шкоди», питання про відшкодування моральної шкоди регулюються законодавчими актами, введеними у дію в різні строки. Суду необхідно в кожній справі з'ясовувати характер правовідносин сторін і встановлювати якими правовими нормами вони регулюються, чи допускає відповідне законодавство відшкодування моральної шкоди при даному виді правовідносин, коли набрав чинності законодавчий акт, що визначає умови і порядок відшкодування моральної шкоди в цих випадках та коли були вчинені дії, якими заподіяно цю шкоду. Відповідно до п. 10-1\~постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31.03.1995 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», при розгляді справ за позовами про відшкодування моральної шкоди на підставі\~ст. 56 Конституції\~судам слід мати на увазі, що при встановленні факту заподіяння такої шкоди незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу державної влади, місцевого самоврядування або їх посадових чи службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень вона підлягає відшкодуванню за рахунок держави чи органів місцевого ...самоврядування. Дія цієї норми не поширюється на випадки заподіяння моральної шкоди рішеннями, діями чи бездіяльністю недержавних органів, їх посадових чи службових осіб. Частиною 2\~статті 1167 ЦК України, встановлено, що моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: 1) якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки; 2) якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт; Відповідно до положень зазначеної статті, компенсація моральної шкоди здійснюється за наявності всіх загальних умов відповідальності за завдання шкоди, а саме: протиправної поведінки, моральної шкоди, причинного зв'язку між протиправною поведінкою та завданою моральною шкодою та вини заподіювача. Статтею 60 ЦПК України, передбачено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що в судовому засіданні не знайшов свого підтвердження факт порушення прав позивача, завдання позивачу моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру діями чи бездіяльністю відповідача, позивачем не надано доказів спричинення моральної шкоди та наявності причинного-наслідкового зв'язку між шкодою і протиправним діянням відповідача та вини відповідача в її заподіянні, тому позовні вимоги щодо стягнення з відповідача на користь позивача моральної шкоди у не підлягають задоволенню. Таким чином, суд, приходить до висновку про необхідність відмови у задоволення позовних вимог в повному обсязі. На підставі вищевикладеного,

Outcome: dismissed