Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-19 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувсь до суду позовом до [PERSON] про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину у ј його частині. Свої вимоги мотивував тим, що 19 квітня 2016 року померла його дружина [PERSON]. Під час подружнього життя 27 грудня 2003 року за спільні кошти ними було придбано трикімнатну квартиру № 1 по вул. Жовтневій (після перейменування Січових стрільців), 36а, у м. Пирятин Полтавської області. Покупцем, відповідно договору купівлі-продажу було зазначено [PERSON] До своєї\~смерті дружина\~написала заповіт\~на усе\~своє майно\~заповіла своїй\~племінниці [PERSON]\~(після\~укладення шлюбу\~[PERSON])\~[PERSON]. Дізнавшись, що після смерті [PERSON], відповідачка може одержати у спадок лише ј частину квартири, [PERSON] почала умовляти позивача відмовитись від обов'язкової долі у спадковому майні. З 1977\~року [PERSON]\~є інвалідом\~2\~групи,\~хворіє на\~розсіяний склероз,\~пересувається на\~милицях,\~погано бачить\~та чує,\~постійно потребує\~стороннього догляду\~та допомоги.\~Стан його\~здоров'я\~значно погіршився\~через переживання\~у зв'язку\~зі смертю\~дружини. Унаслідок поганого стану здоров'я, що вплинуло на його волевиявлення, позивач не міг сприймати фактичних обставин правочину тому заміть укладення договору довічного утримання з відповідачем, підписав відмову від обов'язкової долі спадщини, помилившись щодо правових наслідків відмови. [PERSON] отримавши від позивача заяву про відмову від обов'язкової долі спадщини та скориставшись незаконними діями нотаріуса, яка його подружню частку включила у спадщину та в цілому передала квартиру у власність відповідачки, намагалась позбутися позивача, влаштувавши в будинок престарілих, а коли той відмовився, почала погрожувати виселенням та забороняла користуватися рухомим майном, речами повсякденного вжитку. Рішенням Пирятинського районного суду від 13 березня 2018 року, яке постановою апеляційного судом Полтавської області від 30.05.2018 залишено без змін, свідоцтво про право власності в порядку успадкування, видане відповідачці, в 1/2 його частині було скасовано. Однак відповідачка не лише на надає позивачу якоїсь допомоги чи догляду, але й забрала усі документи, щоб той не звертався до суду, забрала значну частину майна, постійно тероризує його, не дозволяє користуватися речами звичайної домашньої обстановки та вжитку, унеможливлює мені користуватися квартирою. Намагається заволодіти квартирою в цілому, що змусило позивача звернутися до суду з позовом. 17.01.2019 представником позивача було уточнено позовні вимоги, відповідно до яких останній просив визнати в цілому недійсним свідоцтво про право на спадщину за заповітом та визнати за позивачем [PERSON] право власності в порядку спадкування за законом на обовязкову долю у спадщині померлої дружини [PERSON] на ј частину. 12 жовтня 2018 року на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач зазначає, що обставини наведені позивачем у позові є надуманим, а позовні вимоги безпідставними, оскільки подання заяви про відмову від прийняття спадщини є одностороннім. 20 листопада 2018 року позивачем надано до суду відповідь на відзив в порядку статті 179 ЦПК України, у якому підтвердив обставини наведені у позовній заяві. У судовому засіданні представник позивача уточнені позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив їх задовольнити з підстав, викладених в позовній заяві. Представник відповідача заперечував проти задоволення позовних вимог з підстав, викладених у відзиві, наполягав на відмові у задоволенні позовних вимог в повному обсязі, оскільки позивачем було надано нотаріусу заяву про відмову від прийняття спадщини, яку не відкликано та не скасовано. Представник третьої особи, державний нотаріус [PERSON] у судовому засіданні пояснила, що 04 червня 2016 року на прийом прийшли [PERSON] та [PERSON] [PERSON] надала заповіт складений на її імя [PERSON] і 04 червня 2016 року заявою № 426 вона подала заяву про прийняття спадщини за заповітом. У цей же день була подана заява за № 427 [PERSON], якою він повідомив нотаріальну контору, що від обовязкової долі спадщини після смерті дружини він відмовляється. При цьому ним було зазначено, що усвідомлюючи значення своїх дій та маючи можливість керувати ними, розуміючи обставини, що мають для нього істотне значення без впливу насильства, фізичного чи психологічного тиску з боку інших осіб, повідомляє нотаріальну контору, що він від спадщини за законом та від обовязкової долі після смерті дружини відмовляється. Тобто було зананачено, що на нього ніхто не тиснув. Далі нотаріусом було розяснено усі положення цивільного кодексу України і під час розмови з кожним із клієнтів візуально встановлено їх психічний стан, тобто здатність розуміти значення своїх дій. Будь яких сумнівів щодо того, що [PERSON] не розумів своїх дій у неї не виникло. 04 червня 2016 року подано заява і до 19 жовтня 2016 року у позивача був достатній строк щоб він міг звернутися до нотаріальної контори чи до приватного нотаріуса з заявою про відкликання заяви про відмову від спадщини у тому числі прийняти спадщину, це не було зроблено і 24.10.2016 [PERSON] подала заяву про прийняття спадщини і відповідно їй було видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом на ціле майно. Питання щодо заповіту було у 2018 році, так як розповідає представник, що [PERSON] дуже слабий і не розуміє своїх дій, то нотаріус запевнив, що не дивлячись на свою слабкість він був доставлений до нотаріальної контори. Попереднє рішення не можливо виконати, так як, відмінити в Ѕ частки неможливо, є спадковий реєстр у якому неможливо визнати в частині свідоцтво недійсним, є державний реєстр прав власності, відповідно до якого повинно бути визнано державну реєстрацію недійсною і тільки після цього можна визнати право власності або скасувати усе свідоцтво і робити розподіл спадщини. Розподіл здійснюється на підставі судового рішення або визнання права власності. Кожному спадкоємцю видаються окремі свідоцтва про право на спадщину. Свідок [PERSON], державний нотаріус, у судовому засіданні пояснила, що відповідно до ст. 8 Закону України «Про натаріт» нотаріус не має права розголошувати нотаріальну таємницю. Нотаріальна таємниця це відомості, інформація, яка стала відома нотаріусу під час вчинення нотаріальних дій. Навіть якщо така особа, як [PERSON] і була у неї на прийомі, хоча вона не памятає, вона не має права розголошувати з яких питань особа до неї зверталася і які саме дії було вчинено. Проте, особа щодо якої вчинено нотаріальні дії має право сама розголошувати таку інформацію. Свідок [PERSON], сусід позивача, у судовому засіданні пояснив, що цих людей знає з моменту їхнього приїзду з 2003 року і відповідач приїхав уже хворим, у нього розсіяний склероз, а його покійна дружина [PERSON] хворіла на цукровий діабет. Часто бував у них разів 3-5 на тиждень, а на даний час буває кожен день і не раз на день останні два роки. [PERSON] по квартирі пересувається за допомогою візочка, на вулицю не виходить, самобслуговувать себе практично не може. Дружину померголо знав теж, у померлої були іще брат та сестра, які теж померли, вони були дуже дружні. Коли дружина позивача стала дуже хворою, особих візитів відповідачки не було, приїжджала десь раз у пів року Антоніна, мати [PERSON]. Коли дружина позивача була дуже хвора їй дали першу групу інвалідності і позивач доглядав за нею сам. Одного разу вони покликали [PERSON] і сказали, що хочуть написати на нього заповіт, але він знаючи, що існує інший заповіт на відповідачку відмовився. Нотаріус приїздив до них додому. Як померла дружина, [PERSON] дуже переживав, коли не зайде позивач сидів у кріслі, так було і у ночі, він фактично не відпочивав. Морально був дуже подавлений, він інвалід другої групи. З позивачкою виникали сварки, зокрема із-за холодильника, оскільки позивач дозволив користуватися ним жінці, яка за ним доглядала, і тоді йому сказали, що він в будинку ніхто. Тоді у позивача і виникло питання щодо спадкового майна, попросив свідка розібратися у нотаріуса з цього приводу, чому він не є власнком. Відповідачка забрала у нього свідоцтво про шлюб, свідоцтво про смерть дружини, залишився він з домовою книгою і з паспортом, інших докуметів не має. Бачив якесь майно відповідач вивозила, що саме сказати не може. Копії свідоцтв про право на спадщину за заповітом свідку дала нотаріус, і тоді він побачив, що усе майно належить [PERSON] Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Згідно зі\~ст.\~264\~ЦПК України\~під час\~ухвалення рішення\~суд вирішує\~такі питання:\~1)\~чи мали\~місце обставини\~(факти),\~якими обґрунтовувалися\~вимоги та\~заперечення,\~та якими\~доказами вони\~підтверджуються; 2)\~чи є\~інші фактичні\~дані,\~які мають\~значення для\~вирішення справи,\~та докази\~на їх\~підтвердження; 3)\~які правовідносини\~сторін випливають\~із встановлених\~обставин; 4)\~яка правова\~норма підлягає\~застосуванню до\~цих правовідносин; 5)\~чи слід\~позов задовольнити\~або в\~позові відмовити; 6)\~як розподілити\~між сторонами\~судові витрати; 7)\~чи є\~підстави допустити\~негайне виконання\~судового рішення; 8) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову. Статтями 12, 81 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України) передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, передбачених цим Кодексом. Суд, вислухавши пояснення сторін, представника третьої особи, свідків, дослідивши матеріали справи, оцінивши надані суду докази, встановив наступне. Так, судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі, що підтверджується копією свідоцтва про укладення шлюбу виданого Наталівською сільською радою Гребінківського району Полтавської області 09 травня 1975 року (а.с. 6). У період шлюбу відповідно до договору купівлі продажу від 27.12.2003 сторонами було придбано квартиру [ADDRESS]. Договір купівлі-продажу уклали на імя дружини позивача [PERSON], що також підтверджується копією технічного паспорта виданого Комунальним підприємством «Лубенське міжрайонне бюро технічної інвентаризації» (а.с. 6-8). Відповідно до\~ч.\~3ст.\~368\~ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. 19 квітня 2016 року [PERSON] померла (а.с. 9). Відповідно до заповіту від 02 серпня 2011 року посвідченого приватним нотаріусом Пирятинського районного нотаріального округу Полтавської області [PERSON] [PERSON] [PERSON] усе своє майно заповіла [PERSON] (а.с. 9). [PERSON] своєю заявою від 04 червня 2016 року поданою до Пирятинської державної нотаріальної контори відмовився від спадщини за законом від обовязкової долі після смерті дружини (а.с. 10). 24 жовтня 2016 року державним нотаріусом Пирятинської державної нотаріальної контори [PERSON] на імя [PERSON] видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом на трикімнатну квартиру [ADDRESS] (до перейменування Жовтнева) у м. Пирятин Полтавської області (а.с. 11 зворотній бік). Позивач [PERSON] з 09.09.1977 є інвалідом ІІ групи загального захворювання, що підтверджується копією довідки про перебування на обліку № 17 від 21.03.2017 виданої Управлінням Пенсійного фонду України в Пирятинському районі, пенсійним посвідченням № [NUMBER] (а.с. 11). Згідно ст. 1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за Законом. Статтею 1222\~ЦК України визначено, що спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини. Спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст. 1270 ЦК України, він не заявив про відмову від неї (ст. 1268 ЦК України). Для прийняття спадщини встановлюється строк у 6 місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Відповідно до ст.\~1261\~ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Статтею 1296\~ЦК України передбачено, спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Відповідно до ст.\~1297\~ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобовязаний звернутися до нотаріуса або в сільських населених пунктах до уповноваженої на це посадової особи відповідного органу місцевого самоврядування, за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Відповідно до ст. 1298 ЦК України, свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям після закінчення шести місяців з часу відкриття спадщини. Згідно до ст.\~1301\~ЦК України свідоцтво про право на спадщину визнається недійсним за рішенням суду, якщо буде встановлено, що особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, а також в інших випадках, встановлених законом. З матеріалів цивільної справи вбачається, що спадщина після смерті [PERSON] відкрилася 19 квітня 2016 року. Позивачем [PERSON]Г до Пирятинської державної нотаріальної контори 04 червня 2016 року подано заяву у якій він відмовився від спадщини за законом, обовязкової долі після смерті дружини та йому було розяснено, що його відмова від спадщини може бути відкликана протягом строку, встановленому для її прийняття. Вказане також підтверджується показаннями представника третьої особи державного нотаріуса [PERSON], яка вказала, що позивачу було розяснено ст.ст. 60-65 СК України, щодо права спільної сумісної власності на майно подружжя та що його заява про відмову від спадщини за законом, від обовязкової долі після смерті дружини може бути відкликана протягом строку, встановленого для її прийняття. Будь яких інших домовленостей чи договорів між [PERSON] і племінницею його покійної дружини [PERSON] не укладалося та нотаріуса не повідомлялося. Відповідно до ст.\~1273\~ЦК України спадкоємець\~за заповітом\~або за\~законом може\~відмовитися від\~прийняття спадщини\~протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу. Заява про відмову від прийняття спадщини подається нотаріусу за місцем відкриття спадщини. Відмова від прийняття спадщини є безумовною і беззастережною. Відмова від прийняття спадщини може бути відкликана протягом строку, встановленого для її прийняття. [PERSON] заяву про відкликання заяви про відмову від прийняття спадщини до нотаріальної контори не подавав. Крім того, відповідно до рішення Пирятинського районного суду Полтавської області від 13.03.2018 у справі № 544/555/17 (пров. № 2/544/12/2018) за позовом [PERSON] до [PERSON], треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору Пирятинська державна нотаріальна контора та приватний нотаріус [PERSON], про визнання частково недійсним свідоцтва про право на спадщину за заповітом та визнання недійсним заяви про відмову від обовязкової долі спадщини, судом було уточнені позовні вимоги задоволено частково. Визнано частково недійсним свідоцтво про право на спадщину за заповітом серії НВА №734126 від 24 жовтня 2016 року, видане Пирятинською державною нотаріальною конторою на імя [PERSON] та зареєстроване в реєстрі за №1-1281, а саме в 1/2 (одній другій) частині. У задоволенні іншої частини цих позовних вимог відмовлено. У задоволенні позовних вимог [PERSON] до [PERSON], треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору Пирятинська державна нотаріальна контора та приватний нотаріус [PERSON], в частині визнання недійсним заяви про відмову від обовязкової долі спадщини відмовлено. Судом першої інстанції у рішенні надано правову оцінку визнання недійсним правочину заяви [PERSON] від 04.06.2016 про відмову від обовязкової долі спадщини. Заслуговує на увагу той факт, що згідно з ч. 3 ст. 61 ЦПК України преюдиційність поширюється не тільки на осіб, що брали участь у справі, а й на особу, щодо якої відповідним рішенням встановлено певні обставини, незалежно від того, чи брала вона участь у справі. Пленум ВС України у п. 7 постанови N 14 від 18.12.2009 р. роз'яснив, що під судовим рішенням у ч. 3 ст. 61 ЦПК України слід розуміти будь-яке судове рішення, яким справа вирішується по суті, яке ухвалює суд у порядку цивільного (рішення, в тому числі і заочне, ухвала, судовий наказ), господарського та адміністративного судочинства. Спираючись на вимоги, представник позивача вказує, що даний спір виник з інших підстав, що не були предметом розгляду у вище вказаній цивільній справі, а саме те, що [PERSON] скориставшись безпораднім станом [PERSON] вирішили незаконним способом отримати квартиру вцілому. Вона почала умовляти відмовитися від обовязкової долі. Здоровя позивача було на той час вкрай тяжким. Внаслідок поганого стану здоровя,що вплинуло на волевиявлення позивача, останній не міг сприймати фактичних обставин правочину. Замість укладення договору довічного утримання, підписав відмову від обовязкової долі спадщини, помилився щодо правових наслідків відмови, що має істотне значення для визнання правочину недійсним з підстав передбачених ст. 229 ЦК України. Відповідно до пункту 4 розділу 1 частини II Методичних рекомендацій щодо вчинення нотаріальних дій, повязаних із вжиттям заходів щодо охорони спадкового майна, видачею свідоцтв про право на спадщину та свідоцтв про право власності на частку в спільному майні подружжя, до заяви про відкликання поданої заяви про відмову від прийняття спадщини застосовуються такі ж правила прийняття заяв, як і до первинних заяв. Таким чином, вказана заява подається спадкоємцем особисто у письмовій формі. Відмова від спадщини односторонній правочин. Тому і недійсним він може бути визнаний на загальних підставах у порядку цивільного судочинства. У разі, коли особа не встигла відкликати заяву про відмову від прийняття спадщини протягом шестимісячного строку з часу відкриття спадщини, така відмова може бути визнана недійсною судом. З огляду на те, що відмова від прийняття спадщини є одностороннім правочином, то визнання такої відмови недійсною в судовому порядку здійснюється з таких підстав: 1) вчинення відмови спадкоємцем, який у момент її вчинення не усвідомлював значення своїх дій та (або) не міг керувати ними (ст. 225 ЦК України); 2) вчинення відмови під впливом помилки (ст. 229 ЦК України); 3) вчинення відмови під впливом обману або насильства (статті 230,231 ЦК України); 4) вчинення відмови під впливом тяжкої обставини і на невигідних умовах (ст. 233 ЦК України). Так, судом установлено і не спростовано представником позивача те, що на момент складання заяви про відмову від спадщини за законом, від обовязкової долі після смерті дружини, дієздатність [PERSON] перевірена нотаріусом та у заяві зазначено самим позивачем, що він усвідомлює значення своїх дій та має можливість керувати ними (а.с. 10). Вчинення відмови під впливом помилки, також не знайшло свого підтвердження та не було спростовано, а ні показаннями свідків, а ні самим представником позивача. Так, у судовому засіданні, державний нотаріус пояснила, що повідомлень від позивача [PERSON] про те, що заява про відмову від обовязкової долі у спадщині супроводжувалася укладенням договору довічного утримання не надходило. Також, не доведено те, що одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення, оскільки це була воля позивача яка була висловлена у присутності нотаріуса. Про тиск з боку третіх осіб чи їхньої присутності під час укладення заяви, повідомлень суду не надано. Підстава недійсності відмови від прийняття спадщини має бути доведена належним чином в судовому порядку. Суд рахує, що представником позивача не доведено жодну із підстав зазначених вище, з огляду на наступне. Відповідно до п. 25 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику у справах про спадкування" від 30.05.2008 № 7 відмова від прийняття спадщини на користь інших спадкоємців допускається лише протягом строку для прийняття спадщини. Після закінчення цього строку частка у спадщині не може бути збільшена з тих підстав, що хто-небудь зі спадкоємців відмовляється від спадщини на користь інших спадкоємців. У таких випадках особа, яка прийняла спадщину, має право розпорядитись усім або частиною майна, отриманого в порядку спадкування, шляхом відчуження її іншому спадкоємцеві за договором купівлі-продажу, дарування, міни тощо. Відповідно до ч. 1 ст.\~141\~ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимого. Згідно ст.\~5\~Закону України\~«Про судовий\~збір» пільги\~щодо сплати\~судового збору \~від сплати\~судового збору\~під час\~розгляду справи\~в усіх\~судових інстанціях\~звільняються: особи з інвалідністю I та II груп, законні представники дітей з інвалідністю і недієздатних осіб з інвалідністю. Позивач єінвалідом ІІ групи загального захворювання,\~тому звільняється\~від сплати\~судового збору\~під час\~розгляду справи\~в усіх\~судових інстанціях(а.с. 11). Ураховуючи вище викладене, норми діючого законодавства України, суд дійшов висновку, що вимоги позивача задоволенню не підлягають.

Outcome: dismissed