Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-12 00:00:00

У лютому 2014 року позивач звернувся до суду з позовною заявою, в якій просив ухвалити рішення, яким стягнути солідарно з відповідачів заборгованість за кредитним договором у розмірі 1 152 691 грн. 33 коп., а також судові витрати по справі у розмірі 3 654 грн. В обґрунтування своїх вимог позивач вказав на те, що 03.04.2007 року між ТОВ «Український промисловий банк» та [PERSON] був укладений кредитний договір № 100-ФКВ-07, згідно умов якого банк надав позичальнику кредитні кошти у розмірі 103 175,00 доларів США з розрахунку 12,5 % річних на весь час фактичного користування кредитом на строк з 03.04.2007 року по 02.04.2032 року. Укрпромбанк передав Дельта Банку право вимоги за кредитними та забезпечувальними договорами. Позичальник умови кредитного договору належним чином не виконує, про що неодноразово повідомлявся, в тому числі й шляхом направлення письмової вимоги про виконання зобов'язань згідно умов кредитного договору. У зв'язку з невиконанням зобов'язань станом на 26.12.2013 року заборгованість відповідача перед банком становить 1 152 691 грн. 33 коп., яка складається з: тіла кредиту у розмірі 772 249 грн. 29 коп., відсотків у розмірі 343 829 грн. 05 коп., комісії у розмірі 36 612 грн. 99 коп. Крім того, виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором забезпечується порукою відповідно до укладеного договору поруки № 100/Zфпор-07 від 03.04.2007 року між ТОВ «Український промисловий банк» та [PERSON], згідно з яким поручитель поручається перед кредитором за виконання боржником зобов'язань за кредитним договором № 100/ФКВ-07 від 03.04.2007 року. У зв'язку з чим позивач був змушений звернутися до суду. 12 лютого 2015 року від [PERSON] надійшов зустрічний позов до Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» про визнання договору поруки № 110/Zфпор-07 від 03 квітня 2007 року, укладеного між ТОВ «Український промисловий банк» та [PERSON] припиненим. В обґрунтування вимог, зазначає, що вищезазначений договір є припиненим оскільки, строк виконання основного зобов'язання настав 04 грудня 2009 року, кредитор із позовом до поручителя [PERSON] в строк до 04 червня 2009 року не звернувся, а тому порука [PERSON] є припиненою, починаючи з 05 червня 2009 року, у зв'язку із збігом строку позовної давності. Ухвалою суду від 13.02.2015 року зустрічний позов [PERSON] було прийнято до спільного розгляду з первісним позовом ПАТ «Дельта Банк». У судове засідання представник позивача за первісним позовом не з'явився, але надав суду заяву в якій позовні вимоги підтримав та просив справу розглядати без його участі. У судове засідання відповідачі не з'явилися, але від їхнього представника надійшла заява, в якій він проти задоволення первісного позову заперечував у повному обсязі, та просив застосувати до нього позовну давність. Зустрічний позов про припинення договору поруки підтримав у повному обсязі, просив розглянути справу без його участі. Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги за первісним позовом не підлягають задоволенню, та позовні вимоги за зустрічним позовом підлягають задоволенню з наступних підстав. У відповідності до ст. ст. 10, 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Як встановлено в судовому засіданні та підтверджено матеріалами справи, 03.04.2007 року між ТОВ «Український промисловий банк» та [PERSON] був укладений кредитний договір № 100-ФКВ-07, згідно умов якого банк надав позичальнику кредитні кошти у розмірі 103 175,00 доларів США з розрахунку 12,5 % річних на весь час фактичного користування кредитом на строк з 03.04.2007 року по 02.04.2032 року (а.с. 6-12). Публічне акціонерне товариство «Дельта Банк» є правонаступником Товариства з обмеженою відповідальністю «Український промисловий банк». Позичальниця умови кредитного договору належним чином не виконує, про що неодноразово повідомлялася, в тому числі й шляхом направлення письмової вимоги про виконання зобов'язань згідно умов кредитного договору. У зв'язку з невиконанням зобов'язань станом на 26.12.2013 року заборгованість відповідачки перед банком становить 1 152 691 грн. 33 коп., яка складається з: тіла кредиту у розмірі 772 249 грн. 29 коп., відсотків у розмірі 343 829 грн. 05 коп., комісії у розмірі 36 612 грн. 99 коп. Для забезпечення виконання зобов'язань позичальником за кредитним договором № 100/ФКВ-07 від 03.04.2007 року, 03.04.2007 року між ТОВ «Український промисловий банк» та [PERSON] було укладено договір поруки № 100/Zфпор-07. У відповідності до ст. 554 ЦК України - у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Згідно ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то вразі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів. Відповідно до п. 6.2 кредитного договору, банк має право вимагати дострокового повного повернення кредиту, сплати процентів, комісій, штрафних санкцій та інших платежів, передбачених цим договором, а також відшкодування збитків, завданих банку внаслідок невиконання або неналежного виконання позичальником та/або його поручителями умов цього договору та/або договорів, укладених у забезпечення виконання позичальником зобов'язань за цим договором, а позичальником зобов'язаний протягом 15 календарних днів з дати надіслання банком відповідної вимоги повернути суму заборгованості по кредиту, що залишилась, сплатити проценти, комісії, штрафні санкції, інші платежі за цим договором, також відшкодування збитки, завдані банку, у разі настання будь-якої із передбаченого цим договором порушення його умов. Відповідно до ст. 257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю в три роки. Згідно ст. 253 ЦК України, перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок. Згідно ч. 4 ст. 267 ЦК України, сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Відповідно до п. 31 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 30.03.2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» роз'яснено, що враховуючи положення пункту 7 частини тринадцятої статті 11 Закону України "Про захист прав споживачів", суди мають виходити з того, що у спорах щодо споживчого кредитування кредитодавцю забороняється вимагати повернення споживчого кредиту, строк давності якого минув. У зв'язку із цим позовна давність за позовом про повернення споживчого кредиту застосовується незалежно від наявності заяви сторони у спорі. Також, аналізуючи норми ст. ст. 261, 530, 631 ЦК України слід дійти висновку про те, що у разі порушення боржником строків сплати чергових платежів, передбачених договором, відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України кредитор протягом всього часу - до закінчення строку виконання останнього зобов'язання, вправі заявити вимоги про дострокове повернення тієї частини позики, що підлягає сплаті разом з нарахованими процентами, а також стягнути несплачені до моменту звернення кредитора до суду з позовом, щомісячні платежі (з процентами) в межах позовної давності щодо кожного із цих платежів. Саме такого висновку дійшов Верховний Суд України в постанові суду від 06 листопада 2013 року про перегляд Верховним Судом України ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 14 травня 2013 року в справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Перший Український міжнародний банк» про стягнення заборгованості за кредитним договором з підстав неоднакового застосування судами касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права. Кредитор ТОВ «Укрпромбанк» направив боржниці [PERSON] досудову вимогу від 13.11.2009 року, в якій на підставі п. 6.2 кредитного договору № 100/ФКВ-07 від 03.11.2007 року вимагав дострокового виконання боргових зобов'язань у повному обсязі протягом 15 календарних днів з дня її надсилання (20.11.2009 року), в тому числі повного повернення всієї суми кредиту в розмірі 106 989,28 доларів США, та змінено кінцевий строк повного погашення кредиту до 04.12.2009 року. Однак, позичальниця [PERSON] не виконала вказану вимогу протягом встановленого строку, внаслідок чого нею було порушено право банку на дострокове стягнення всієї суми кредиту. Таким чином, право кредитора на стягнення всієї суми кредиту було порушене відповідачкою [PERSON] починаючи з 04.12.2009 року, а тому перебіг строку позовної давності почався з наступного дня, тобто 05.12.2009 року та закінчився 05.12.2012 року. Згідно позовних вимог позивач просить стягнути з відповідачів солідарно суму заборгованості за кредитним договором у розмірі 1 152 691 грн. 33 коп., яка складається з: тіла кредиту у розмірі 772 249 грн. 29 коп., відсотків у розмірі 343 829 грн. 05 коп., комісії у розмірі 36 612 грн. 99 коп. Як вбачається з матеріалів справи, позивач звернувся до суду з позовною заявою про стягнення заборгованості з відповідачів лише 11 лютого 2014 року, тобто після спливу строку позовної давності, а тому позовні вимоги Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до [PERSON], [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, задоволенню не підлягають. Що стосується вимог за зустрічним позовом [PERSON] до Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк», третя особа [PERSON] про визнання договору поруки припиненим, то суд вважає, що вони підлягають задоволенню. Статтею 559 ЦК України передбачені підстави припинення договору поруки. Відповідно до ч. 4 ст. 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов'язання не встановлений або встановлений моментом пред'явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред'явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки. Спірним договором поруки не визначено строк, після закінчення якого порука припиняється, оскільки умовами цього договору встановлено, що він діє до повного припинення усіх зобов'язань боржника за кредитним договором. Згідно з умовами кредитного договору від 03.04.2007 року, укладеного між ТОВ «Український промисловий банк» та [PERSON] визначено строк дії договору до 02.04.2032 року. Як вбачається з матеріалів справи, правонаступник кредитора ТОВ «Укрпромбанк» - ПАТ «Дельта Банк» направив поручителю [PERSON] досудову вимогу від 30.11.2011 року, в якій на підставі п. 6.2 кредитного договору № 100/ФКВ-07 від 03.11.2007 року вимагав дострокового виконання боргових зобов'язань [PERSON] у повному обсязі протягом 5 календарних днів з дня отримання даної вимоги, в тому числі повного повернення всієї суми кредиту в розмірі 132 570,50 доларів США та 29 193,60 грн. комісії, чим новим кредитором було змінено кінцевий строк повного погашення кредиту до 05.12.2011 року. Але, позивач протягом шести місяців з дня настання строку виконання основного зобов'язання по кредитному договору № 100/ФКВ-07 від 03.04.2007 року, а саме 05.12.2011 року, не пред'являв до поручителя вимог про погашення заборгованості, а звернувся до суду з позовною заявою про стягнення заборгованості з відповідачів лише 11.02.2014 року, тобто після припинення дії договору поруки, укладеного в якості забезпечення зобов'язань. А тому, враховуючи положення ст. 559 ЦК України, суд вважає що договір поруки від 03 квітня 2007, укладений між ТОВ «Укрпромбанк» та [PERSON] є припиненим. Саме такого висновку дійшов Верховний Суд України у Постанові суду від 29 січня 2014 року у справі про перегляд ухвали колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 24 липня 2013 року за позовом Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» про стягнення суми заборгованості за кредитним договором з підстав неоднакового застосування судами касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, а саме: частини четвертої статті 559 та статті 1050 Цивільного кодексу України. Відповідно до ч. 1 ст. 360-7 ЦПК України Рішення Верховного Суду України, прийняте за наслідками розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначену норму права, та для всіх судів України. Суди зобов'язані привести свою судову практику у відповідність із рішенням Верховного Суду України. Таким чином, оскільки позивач не має правової підстави звернення до відповідача [PERSON] після припинення договору поруки, а за вимогами щодо стягнення заборгованості за кредитним договором до боржника [PERSON] перебіг строку позовної давності щодо стягнення заборгованості закінчився 05.12.2012 року, суд вважає що позовні вимоги про солідарне стягнення боргу з відповідачів за кредитним договором не підлягають задоволенню. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Оскільки позивачу у задоволенні позову відмовлено, суд вважає що не має підстав в повернені позивачу судових витрат. Але як вбачається з матеріалів справи позивачем за зустрічним позовом [PERSON] було сплачено судовий збір у розмірі 243 грн. 60 коп., які необхідно стягнути з позивача за первісним позовом ПАТ «Дельта Банк» на користь відповідача [PERSON] На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved