Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-11 00:00:00

[PERSON] звернулась до Комунарського районного суду м. Запоріжжя з позовом до [PERSON] про зміну розміру аліментів на неповнолітню дитину. В обґрунтування позовних вимог зазначила наступне. З 1999 року сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, від якого мають сина [PERSON], [INFO]. У 2008 році шлюб між сторонами розірвано. Дитина після розірвання шлюбу проживає з нею та перебуває на її утриманні. Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 02 серпня 2010 року з відповідача на користь позивача стягнуто аліменти на утримання сина [PERSON] у розмірі 800 грн. щомісячно. Просить стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання сина у розмірі 1/4 частини заробітку (доходу), але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку та не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 24 квітня 2018 року. Ухвалою суду від 25 травня 2018 року позовна заява прийнята до розгляду, відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження. 12 червня 2018 року відповідачем надано відзив на позовну заяву, в якому вказано, що заборгованості із сплати аліментів він не має. Оскільки він не працює, на його утримання перебуває бабуся, мати та неповнолітній син, [INFO], він має мінливий та нерегулярний дохід, то вважає достатнім стягнути з нього на користь позивача аліменти на утримання сина [PERSON], [INFO], у твердій грошовій сумі, а саме 1\~200 грн. щомісячно. Ухвалою Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 24 липня 2018 року підготовче провадження по справі закрито, справу призначено до судового розгляду. У судове засідання позивач, повідомлена своєчасно та належним чином, не зявилася, надала заяву про розгляд справи за її відсутності, вказала, що позовні вимоги підтримує, на фіксуванні судового процесу не наполягає. Відповідач та представник позивача, повідомлені своєчасно та належним чином, не зявилися, до суду представником відповідача надано заяву про розгляд справи за відсутності останніх. У звязку із неявкою всіх учасників справи відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксуванні судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Вивчивши матеріали справи та дослідивши письмові докази, суд дійшов наступного висновку. Відповідно до ч. 2\~ст. 124 Конституції України, юрисдикція судів поширюється на всі правовідносин, що виникають у державі. У відповідності з п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ратифікованої Україною, Законом України № 475/97-ВР від 17.07.1997 року, яка відповідно до ст. 9 Конституції України є частиною національного законодавства України, кожна людина при визначенні її громадянських прав та обов'язків має право на справедливий розгляд справи незалежним та безстороннім судом. Відповідно до ст. 55 Конституції України,\~кожному гарантується судовий захист його прав і свобод. Згідно зі ст. 4 ЦПК України, кожна особа має\~право в порядку,\~встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Згідно зі ст. 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст.ст. 81, 76 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими, електронними доказами, висновками експертів, показаннями свідків. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Батьками [PERSON], [INFO], є [PERSON] та [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про народження І-ЖС № 022510, виданого відділом реєстрації актів громадянського стану Комунарського районного управління юстиції. Згідно з ч. 2 ст. 27 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27.02.1997 року, батько (батьки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до ч. 1 ст. 18 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27.02.1997 року, батьки несуть однакову відповідальність за виховання і розвиток дитини. Батьки несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Відповідно до ст. 180 Сімейного кодексу України передбачено, що батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно зі ч. 3 ст. 181 Сімейного кодексу України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Судом встановлено, що Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 02 серпня 2010 року розмір аліментів, визначений рішенням Комунарським районним судом м.Запоріжжя від 20 листопада 2003 року у розмірі 1/4 частини заробітку [PERSON], змінено на стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти у твердій грошовій сумі у розмірі 800 грн. щомісячно, на корить малолітнього сина [PERSON], [INFO]. На даний час дитина проживає разом з матірю та знаходяться на її утриманні, що підтверджується довідками Департаменту реєстраційних послуг Запорізької міської ради від 21 грудня 2017 року № 04-26/3-25327 та від 29 грудня 2017 року № 04-26/3-25887. У позовній заяві позивач просить ухвалити рішення про стягнення з відповідача аліменти на її користь на утримання сина, в той час коли зі змісту позову вбачається про зміну розміру аліментів, що стягуються, шляхом зміни способу стягнення останніх, тому суд вважає за можливе зазначити наступне. Відповідно до ст. 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Згідно зі ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обовязків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно зі ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Згідно розясненням, що містяться в п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15 травня 2006 р. «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів»відповідно до ст. 192 СК розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв'язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров'я когось із них. В обґрунтування позовних вимог щодо зміни розміру аліментів шляхом зміни способу їх стягнення, позивач вказала на зміни у законодавстві в частині визначення мінімального розміру аліментів на дитину. Вказана підстава для зміни розміру аліментів не може бути прийнята судом до уваги. Так, Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів» від 17 травня 2017 р., який набрав чинності 8 липня 2017 р., частину другу ст. 182 СК України викладено в такій редакції: "2. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку". Згідно розясненням, що містяться в п. 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15 травня 2006 р. «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж зазначений у ч. 2 ст. 182 СК. При цьому необхідно мати на увазі, що зміна законодавства в частині визначення мінімального розміру аліментів на одну дитину не є підставою для перегляду постановлених раніше судових рішень про їх стягнення. Оскільки позивач на підтвердження зміни матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров'я платника або одержувача аліментів не надала суду належних та допустимих доказів; клопотання про витребування таких доказів не заявила; а відповідно до положень ч. 7 ст. 81 ЦПК України суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, у задоволені позову про зміну розміру аліментів необхідно відмовити.

Outcome: dismissed