Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-20 00:00:00

29 серпня 2019 року позивач [PERSON] звернулася до суду з вищевказаним позовом, у якому зазначає, що є матір`ю [PERSON] , 1975 року народження, яка проживає разом із нею в квартирі [ADDRESS] . Відповідач працює в банку, отримує стабільний дохід, незаміжня, дітей не має. В той час як вона досягла похилого віку, має проблеми зі здоров`ям. Її пенсії не вистачає для постійного лікування, прийняття щоденно медичних препаратів, харчування та оплати комунальних послуг, оскільки отримує пенсію в розмірі 1685 грн. Таким чином, у неї склалося скрутне матеріальне становище та вона потребує матеріальної допомоги, але дочка добровільно надавати допомогу не бажає. З травня 2019 року відповідач сплачує комунальні послуги за сумісну квартиру з затримкою, зовсім не надає матеріальну допомогу. До досягнення відповідачем повноліття вона піклувалася по її розвиток, навчання та утримання. Тому вважає, що відповідач повинна надавати їй матеріальну допомогу. За цих підстав позивач, посилаючись на положення статей 202, 205 Сімейного кодексу України, просить стягнути з відповідача на свою користь аліменти в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50 відсотків від прожиткового мінімуму для непрацездатних осіб, починаючи з 27 серпня 2019 року і довічно. Ухвалою Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 23 вересня 2019 року було відкрито провадження у справі та призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. У судовому засіданні позивач [PERSON] свій позов підтримала та наполягала на його задоволенні. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні позов не визнала, посилаючись на те, що проживають з матір`ю в одній квартирі, нею купуються продукти харчування. Між нею і матір`ю склалися негативні особисті відносини. Для придбання матері іншого житла нею був отриманий кредит, однак позивач відмовилася від іншого житла. Посилаючись на те, що вона має кредитні зобов`язання, також має незадовільний стан здоров`я, просила в позові відмовити. Суд, з`ясувавши всі обставини справи та перевіривши їх доказами, вважає, що позовні вимоги задоволенню не підлягають з огляду на наступне: Судом встановлено, що позивач [PERSON] , 1953 року народження, є матір`ю відповідача [PERSON] , 1975 року народження. Сторони проживають спільно в належній їм квартирі. Позивач є непрацездатною особою, на час розгляду справи їй виповнилося 66 років. Згідно з довідкою Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області щомісячний розмір пенсії позивача складає 1685 грн. 90 коп. Згідно з довідкою Комунального некомерційного підприємства «Дніпровський центр первинної медико-санітарної допомоги № 9» Дніпровської міської ради позивач перебуває на обліку у ревматолога, ортопеда, невролога, гастроентеролога, потребує постійного прийому медичних препаратів, їй рекомендовано лікування 1-2 рази на рік. Також у судом встановлено, що позивач на даний час у шлюбі не перебуває, інших дітей, окрім відповідача, не має. В свою чергу встановлено, що відповідач працює завідувачем сектора Філії Дніпропетровське обласне управління АТ «Ощадбанк», інших осіб на утриманні не має. За положеннями частини 1 та 3\~статті 172 СК України\~повнолітні дочка, син зобов`язані піклуватися про батьків, проявляти про них турботу та надавати їм допомогу. Відповідно до\~статті 202 СК України\~повнолітні дочка, син зобов`язані утримувати батьків, які є непрацездатними і потребують матеріальної допомоги. Такий обов`язок дітей закріплений в\~статті 51 Конституції України. Згідно зі\~статтею 205 СК України\~суд визначає розмір аліментів на батьків у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) з урахуванням матеріального та сімейного стану сторін. При визначенні розміру аліментів та додаткових витрат суд бере до уваги можливість одержання утримання від інших дітей, до яких не пред`явлено позову про стягнення аліментів, дружини, чоловіка та своїх батьків. При цьому за змістом статті 202-204 СК України обов`язковими умови та підставами покладення на дітей обов`язку утримувати своїх батьків є: досягнення дітьми вісімнадцяти років; непрацездатність батьків за віком або за станом здоров`я; потреба батьків у матеріальній допомозі; відсутність обставин для звільнення дітей від обов`язку утримувати своїх батьків. Як було визначено у пункті 21 постанови Пленуму Верховного Суду України\~"Про застосування судами окремих норм\~Сімейного кодексу України\~при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів"\~№ 3 від 15.05.2006 року, обов`язок повнолітніх дочки, сина утримувати своїх непрацездатних батьків, які потребують матеріальної допомоги (ст. 202 СК), не є абсолютним. Право на утримання від дочки, сина мати та батько матимуть за умови, якщо вони є непрацездатними та потребують матеріальної допомоги. \~ \~ \~ \~Отже, необхідність матеріальної допомоги визначається в кожному конкретному випадку залежно від матеріального становища батьків. До уваги приймається отримання батьками пенсії, державних пільг, субсидій, наявність у батьків майна, що може приносити дохід, тощо. Сам по собі факт непрацездатності батьків не зумовлює виникнення у дітей обов`язку надання утримання та не свідчить про наявність потреби в отриманні матеріальної допомоги. \~ \~ \~ \~Таким чином, стан непрацездатності має супроводжуватися необхідністю отримувати сторонню матеріальну допомогу, тобто умовою для виникнення обов`язку повнолітніх дітей утримувати своїх батьків є одночасна наявність двох обов`язкових підстав: непрацездатність батьків та потреба в матеріальній допомозі. При цьому відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Вирішуючи спір між сторонами, суд враховує, що позивач хоча і є непрацездатною, однак доказів, що розмір пенсії, яку вона отримує, не забезпечує її щоденних потреб, суду не надано. Будь-які докази наявності у позивача витрат, що перевищують її дохід, матеріали справи не містять. Зокрема, позивачем не надано доказів несення нею витрат, які викликані хворобою та лікуванням. Жодні дані щодо вартості медичних препаратів та лікування, потребу в яких має позивач, у справі відсутні. Між тим, суд звертає увагу, що статтею 203 СК України\~визначено, що дочка, син, крім сплати аліментів, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на батьків, викликаних тяжкою хворобою, інвалідністю або немічністю. У виняткових випадках, якщо мати, батько є тяжко хворими, особами з інвалідністю, а дитина (стаття 6 цього Кодексу) має достатній дохід (заробіток), суд може постановити рішення про стягнення з неї одноразово або протягом певного строку коштів на покриття витрат, пов`язаних з лікуванням та доглядом за ними (стаття 206 СК України). Отже, в разі наявності у позивача витрат, пов`язаних із хворобою чи лікуванням, остання не позбавлена можливості звернутися до суду з позовом про стягнення з відповідача одноразово або протягом певного строку коштів на покриття цих витрат відповідно до ст. ст. 203, 206 СК України, довівши їх розмір. Таким чином, оскільки позивачем не надано належних доказів на підтвердження позовних вимог, зокрема, що її дохід не забезпечує необхідних щоденних потреб, у зв`язку з чим вона потребує матеріальної допомоги, суд вважає, що в задоволенні позову [PERSON] необхідно відмовити. На переконання суду, сам по собі факт непрацездатності матері не є безумовною підставою для стягнення з відповідача аліментів на її утримання. Крім того, несвоєчасна сплата відповідачем комунальних послуг, тобто утримання спільного майна, на яку позивач посилається у позові та в судовому засіданні, не є законодавчою підставою для присудження позивачу аліментів. Відповідно до статті 141 ЦПК України, оскільки позивач звільнена від сплати судового збору, у зв`язку з відмовою в позові судові витрати слід віднести на рахунок держави. \~ \~ \~ \~

Outcome: dismissed