Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-15 00:00:00

Позивач звернулася до суду із позовною заявою і просить стягнути на її користь з відповідача аліменти на утримання сина - [PERSON], [INFO], в розмірі 1/4 частини його заробітку (доходу), мотивуючи тим, що відповідач після розірвання шлюбу матеріальної допомоги на утримання сина, який проживає та виховується з нею не надає. В судове засідання позивач не з'явилася, але надала заяву, в якій просить справу розглядати без її участі. Свої позовні вимоги підтримала. Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, пояснивши, що він завжди надавав і надає матеріальну допомогу сину. Причому на даний час син періодично в нього проживає. Вислухавши пояснення відповідача та дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Від спільного проживання сторони мають сина - [PERSON], [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про народження дитини [NUMBER] від 17.08.2001, а також копіями свідоцтва про розірвання шлюбу і свідоцтва про шлюб (а.с. 4-5), які свідчать про зміну прізвища позивачем. Відповідно до ст.180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. В ст. 181 СК України законодавець закріпив, що способи виконання батьками обов'язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Нормами, що містяться в ст.60 ЦПК України, передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. З копії свідоцтва про розірвання шлюбу [NUMBER] від 07.11.2007 вбачається, що шлюб між сторонами було розірвано 07.11.2007. В судовому засіданні відповідач пояснив, що після розірвання шлюбу з позивачем між ними було досягнуто згоди про утримання сина, а саме, що він буде добровільно перераховувати кошти, що він постійно і робив. Пізніше на прохання матері позивача - [PERSON] він став перерахувати кошти їй, так як з її слів позивач витрачала кошти не за призначенням. Свої пояснення відповідач підтвердив чеками та квитанціями, які були оглянуті в судовому засіданні, та підтверджують надання матеріальної допомоги відповідачем сину з часу розлучення з матір'ю, тобто позивачем, по даний час. В останній період сума перерахувань становить 513 грн.. Причому, з оглянутих в судовому засіданні чеків, вбачається перерахування коштів і на сина [PERSON], [INFO]. Факт батьківства відповідача щодо останнього підтверджується копією свідоцтва про народження [NUMBER] від 21.11.2012. Факт розірвання шлюбу з матір'ю сина [PERSON] підтверджується копією рішення Бородянського районного суду Київської області від 05.03.2015. Крім того, в судовому засіданні відповідач повідомив, що на даний час син навчається в Немішаєвскому агротехнічному коледжі та з позивачем не проживає. Періодично проживає в нього. Він купує йому і речі, які син просить і які необхідні. В ч.17 Постанови «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15.05.2006 N 3 Верховний Суд України роз'яснив, що за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Згідно з ч. 3 ст. 181 СК аліменти на дитину присуджуються в частці від заробітку (доходу) її матері, батька (ст. 183 цього Кодексу) або в твердій грошовій сумі (ст. 184 СК) і виплачуються щомісячно. Вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров'я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно, враховуючи всі встановлені в судовому засіданні обставини, суд не може покласти в основу рішення по справі твердження позивача в позовній заяві, що син проживає з нею та відповідач на його утримання коштів не надає. Рішення суду як найважливіший акт правосуддя покликане забезпечити захист гарантованих Конституцією України прав і свобод людини та здійснення проголошеного Основним Законом України принципу верховенства права (п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 № 14 "Про судове рішення у цивільній справі"). Відповідно до ст. 1 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод, чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Таким чином, оскільки позивач не надала суду будь-яких належних та допустимих доказів на підтвердження своїх вимог, що є її обов'язком відповідно до вимог ст. 60 ЦПК України, відповідно в судовому засіданні не було доведено порушення її прав, свобод чи інтересів та сина сторін - [PERSON], [INFO], а відтак суд приходить до висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову. Позивач звільнена від сплати судового збору на підставі п.3 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір»..

Outcome: dismissed