Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-04 00:00:00

15.11.2019 року до Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області звернувся Житлово-будівельного кооперативу «Юпітер» в особі керівника Марчук О.М. до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , третя особа: Відділ державної реєстрації речових прав на нерухоме майно юридичного департаменту Маріупольської міської ради, Маріупольська міська рада, приватний нотаріус Ходаріна О.С., приватний нотаріус Ласточкіна С.В., МКП «Маріупольське бюро технічної інвентаризації» про визнання реєстрації права власності на нерухоме майно недійсною, скасування витягу про реєстрацію права власності на нежитлове приміщення, визнання договорів купівлі-продажу недійсними та скасування рішень про державну реєстрацію прав та їх обтяжень. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовував тим, що рішенням Жовтневого районного суду м. Маріуполя від 07.04.2006 року визнано право власності на нежиле приміщення, розташоване за адресою: [ADDRESS] , за [PERSON] . Рішенням Жовтневого районного суду м. Маріуполя від 20.10.2008 року за [PERSON] визнано право власності на реконструйоване нежитлове приміщення [ADDRESS] , яке було скасовано. Так, 31.05.2005 року [PERSON] звернувся до позивача з заявою про надання дозволу на будівництво нежитлової прибудови та переобладнання спірного приміщення, проте йому було відмовлено. Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, відповідно до укладеного договору купівлі-продажу, від 25.09.2019 року між [PERSON] та [PERSON] , власником спірного нежитлового приміщення є [PERSON] . Таким чином, на момент вчинення правочину, у продавця [PERSON] , не було права власності на спірний об`єкт. На підставі чого, просить суд : визнати недійсною реєстрацію права власності на нежитлове приміщення, розташоване за адресою: [ADDRESS] , що здійснена Маріупольським бюро технічної інвентаризації 20.07.2006 року на підставі рішення Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області №2-1372/2006 від 07.04.2006 року про переведення житлового приміщення в нежитлове на ім`я [PERSON] ; скасувати витяг про реєстрацію права власності на нежитлове приміщення, розташоване за адресою: [ADDRESS] , реєстрація права власності на яке здійснена Маріупольським бюро технічної інвентаризації 20.07.2006 року на підставі рішення Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області №2-1372/2006 від 07.04.2006 року про переведення житлового приміщення в нежитлове на ім`я [PERSON] ; визнати недійсним договір купівлі-продажу нежитлового приміщення, розташованого за адресою: [ADDRESS] , виданий приватним нотаріусом Маріупольського нотаріального округу Донецької області Ходаріною О.О., серія та номер 121, виданий 15.03.2019 року, укладений між [PERSON] та [PERSON] ; скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер:45975046 від 15.03.2019 року з виключенням зазначених даних з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно; визнати недійсним договір купівлі-продажу нежитлового приміщення, розташованого за адресою: [ADDRESS] , виданий приватним нотаріусом Маріупольського нотаріального округу Донецької області Ласточкіною С.В., серія та номер 267, виданий 25.09.2019 року, укладений між [PERSON] та [PERSON] ; скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер:48863582 від 25.09.2019 року з виключенням зазначених даних з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Ухвалою судді Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області від 05.12.2019 року, відкрито провадження в зазначеній цивільній справі та призначено справу в порядку загального позовного провадження до розгляду у підготовчому засіданні. Ухвалою суду від 04.03.2020 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. Від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву. У відзиві зазначено, що по першій позовній вимозі позивача щодо визнання державної реєстрації права власності на нежитлове приміщення та скасування витягу про реєстрацію права власності на нежитлове приміщення, позивачем було порушено строк позовної давності у 3 роки; щодо позовних вимог стосовно визнання недійсним договору купівлі-продажу нежитлового приміщення від 19.03.2019 року, то на час вчинення правочину посвідчення цієї угоди купівлі-продажу відповідало встановленому законом порядку, щодо позовних вимог стосовно її визнання недійсним договору купівлі-продажу нежитлового приміщення від 25.09.2019 року, то не підлягають задоволенню позови власників майна про визнання недійсними наступних правочинів щодо відчуження цього майна, які були вчинені після недійсного правочину, у звязку з чим просила відмовити у задоволенні позову. Від позивача в особі керівника [PERSON] надійшли заперечення на відзив, відповідно до якого у 2019 році на спірному об`єкті знов почались будівельні роботи, від яких на стелі і стінах багатоквартирного будинку виникли тріщини, мешканці почали скаржитись, тому голова кооперативу 15.04.2019 року звернулась з листом до управління державного архітектурно-будівельного контролю з метою з`ясувати, на яких підставах проводяться ремонтні роботи, що призводять, до руйнування будинку та прибудинкової території. Під час збору інформації з`ясувалось, що станом на 2019 рік спірна квартира і досі залишилась зі статусом нежитлового приміщення. Щодо того, що позивач не є власником спірного майна, то відповідно до Статуту Кооператив є власником будівель, споруд, грошових та майнових внесків його членів, а також іншого майна, придбаного на підставах не заборонених законом. Таким чином, відновити своє порушене право на безпечне володіння та користування своїм майном, безпечне проживання у ньому членів кооперативу, шляхом повернення його до попереднього стану, приведення у відповідність правовстановлюючих документів, а саме скасування права власності на спірне майно, як на нежитлове приміщення та повернення його до житлового фонду з метою застосування житлових норм та правил, що передбачені саме для житлового фонду. По суті цей позов є негаторним, тому позовна давність на цю категорію спорів не розповсюджується. Спірні договори купівлі-продажу від 15.03.2019 та 25.09.2019 року не створюють юридичних наслідків, то і як наслідок, набуття права власності на приміщення ані [PERSON] , ані наступними покупцями не відбулось.Нотаріус при перевірці наявності правовстановлюючих документів не міг знати про наявність рішення суду апеляційної інстанції про скасування рішення Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області від 07.04.2006 року, а сам [PERSON] умисно не повідомив про це ані нотаріуса, ані БТІ, ані членів ЖБК «Юпітер». Тому на момент вчинення угоди купівлі-продажу нежитлового приміщення не було жодних законних підстав, вона була посвідчена нотаріусом під впливом обману з боку колишнього власника спірної квартири [PERSON] . Відповідно й наступну угоду купівлі-продажу між [PERSON] та [PERSON] теж можно вважати законною з вищезазначених підстав. У судове засідання позивач в особі керівника Марчук О.М. не зявилась, надала заяву про проведення судового засідання за її відсутності. У судове засідання представник позивача не з`явилась, надала заяву про проведеня судового засідання за її відсутності на відставі письмових доказів, а також виклала судові дебати у письмовій формі, згідно з якими просила позовні вимоги задовольнити у повному обсязі. Щодо застосування строку позовної давності - застосувати його з квітня 2019 року, з того моменту, коли стало відомо про зловживання [PERSON] своїми правами. Він також був членом кооперативу, який, як і всі інші, повинен був виконувати приписи статуту ЖБК. 31.08.2005 року він звернувся з письмовою заявою до ЖБК «Юпітер», в якій просив надати йому дозвіл на будівництво нежитлової прибудови та переобладення кв. [ADDRESS] . Відповідно до протоколу №6 від 07 жовтня 2005 року зазначене питання було розглянуто на зборах членів ЖБК «Юпітер» за результатами якого [PERSON] у наданні дозволу на будівництво нежитлової прибудови та переобладнання вищевказаної квартири відмовлено. [PERSON] свідомо, умисно ,дійсно розуміючи наслідки своєї бездіяльності, не звернувся до бюро технічної інвентаризації, щоб привести у відповідність статус квартири, тобто повернути її до житлового фонду, як це визначив апеляційний суд. ЖБК зі свого боку, як тільки стало відомо, що квартра все ж таки залишилась у нежитловому фонді, звернулась до відповідних органів, але на теперішній час реєстратор не взмозі внести відповідні зміни до реєстрів майнових прав на підставі рішення суду через те, оскільки це можна зробити тільки за заявою власника квартири, а не третьої особи у справі. Таким чином, на момент вчинення правочину, а саме договору купівлі-продажу між [PERSON] та [PERSON] у продавця не було право власності на спірний об`єкт. Від представника відповідача надійшла заява про проведення судового засідання за її відсутності на підставі викладених письмових дебатах, відповідно до яких просила у задоволенні позову відмовити з наступних підстав - позивач просить визнати недійсною державну реєстрацію проведену 20.07.2006 року, тобто через 13 років після проведення державної реєстрації. З матеріалів дослідженої архівної справи №2-2012/08 встановлено, що голова ЖБК «Юпітер» знала про скасування рішення суду, отримувала його копію, після чого було проведено збори членів кооперативу, де вирішувалось питання щодо необхідності подачі позовної заяви для повернення об`єкту до первинного стану. Позов не можна розглядати як негаторний, оскільки позивач не є співвласником перегородок всередині квартири або нежитлового приміщення. Статут ЖБК є документом, який регулює виключно діяльність самого кооперативу, який не може визначати правовий режим володіння власником свого майна та не є документом, який може породжувати у ЖБК «Юпітер» право власності на будь-яке майно. Крім того, ані [PERSON] , ані [PERSON] не є членами кооперативу.На сьогодні ЖБК «Юпітер» не є уповноваженим представником співвласників житлового будинку [ADDRESS] . Відповідачі [PERSON] та [PERSON] є добросовісними набувачами, у яких не може бути витребуване майно. У випадку визнання судом недійсності угод купівлі-продажу спірного майна, це фактично призведе до повернення майна з володіння добросовісних набувачів до першого власника. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився, надав заяву про проведення судового засідання за його відсутності, позовні вимоги не визнав у повному обсязі. Крім того, надав заяву про застосування строків позовної давності. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився, надав заяву про проведення судового засідання за його відсутності, позовні вимоги не визнав у повному обсязі. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився, надав заяву про проведення судового засідання за його відсутності, позовні вимоги не визнав у повному обсязі. Треті особи: приватний нотаріус Маріупольського міського нотаріального округу, приватний нотаріус Маріупольського міського нотаріального округу Ласточкіна С.В, у судове засідання не з`явились, надали заяви про проведення судового засідання за їх відсутності, та просили прийняти рішення на розсуд суду. Представники третіх осіб: Відділ державної реєстрації речових прав на нерухоме майно юридичного департаменту Маріупольської міської ради, Маріупольська міська рада, МКП «Маріупольське бюро технічної інвентаризації» у судове засідання не з`явились ,про час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином, причини неявки суду не повідомили. Дослідивши матеріали справи, зібрані у справі докази, суд приходить до висновку, що позов не підлягає задоволенню, з огляду на наступне. Відповідно до п.1 ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Статтею 13 ЦПК України визначено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Судом встановлено, що відповідно до витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно, номер витягу 8468136, квартира [ADDRESS] належить [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу від 03.08.2005 року. 31.08.2005 року [PERSON] звертався до ЖБК «Юпітер» з заявою про надання дозволу на будівництво нежитлової прибудови та перепланування квартири [ADDRESS] . Протоколом №6 від 07.10.2005 року загальних зборів членів ЖБК «Юпітер» було дозволено здійснення перепланування квартири [ADDRESS] відповідно до проекту, не порушуючи несущіх стін в [ADDRESS] . Рішенням Жовтневого районного суду м. Маріуполя від 07.04.2006 року визнано за [PERSON] право власності на нежитлове приміщення [ADDRESS] . Згідно витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно, номер витягу 11287791, нежитлове приміщення [ADDRESS] належить [PERSON] на підставі рішення суду від 20.07.2006 року. Згідно відповіді начальника Головного управління архітектури та містобудівництва міської ради від 11.06.2007 року [PERSON] виконав роботи по будівництву нежитлової прибудови та перепланування квартири [ADDRESS] у відповідності з дозволом на виконання будівельних робіт від 17.11.2005 року №304, виданого на підставі рішення Жовтневої районної адміністрації вцід 26.10.2005 року №355 та пректної документації, узгодженої у встановленому порядку. Рішенням Жовтневого районного суду м. Маріуполя від 17.07.2007 року було визнано за [PERSON] право власності на реконструйоване нежиле приміщення - магазин непродовольчих товарів з окремим входом, загально, площею 91,7 кв.м., розташованого за адресою: [ADDRESS] . Ухвалою Апеляційного суду Донецької області від 23.10.2007 року рішення Жовтневого районного суду м. Маріуполя від 17.07.2007 року було скасовано та направлено на новий розгляд у той же суд в іншому складі суду. Відповідно до протоколу №1 загальних зборів членів ЖБК «Юпітер» від 10.06.2008 року було відмовлено [PERSON] у переведенні кв. 112 у нежитлове приміщення, направлено предписання [PERSON] з вимогою про поновлення руйнувань. Рішенням Жовтневого районного суду м. Маріуполя від 20.10.2008 року визнано за [PERSON] право власності на реконструйоване нежитлове приміщення 112 буд. по [ADDRESS] - магазин непродовольчих товарів загальною площею 91,7 кв.м. Додатковим рішенням суду від 28.11.2008 року було визнано за [PERSON] право власності на реконструйоване нежитлове приміщення 112 будинку по [ADDRESS] - магазин непродовольчих товарів, загальною площею 91,7 кв.м. з окремим входом. Рішенням Апеляційного суду Донецької області від 13.01.2009 року рішення Жовтневого районного суду м. Маріуполя від 20.10.2008 року було скасовано. В задоволенні позову [PERSON] до Маріупольської міської ради та Жовтневої районної адміністрації м. Маріуполя про визнання права власності на реконструйоване нежитлове приміщення №112 ц будинку [ADDRESS] - магазин непродовольчих товарів загальною площею 91,7 кв.м. - відмовлено. Згідно договору купівлі-продажу нерухомого майна від 15.03.2019 року [PERSON] продав [PERSON] нежитлове приміщення № [NUMBER] у будинку [ADDRESS] , реєстр №121. На звернення позивача до Управління державного архітектурно-будівельного контролю Маріупольської міської ради було отримано відповідь від 19.04.2019 року, відповідно до якої власнику нерухомого майна, а саме власнику квартир №112 та 113 за адресою: [ADDRESS] , направлено рекомендований лист з вимогою зявитись на перевірку на даний об`єкт. Актом від 31.07.2019 року складеного за результатами проведення планового (позапланового) заходу державного нагляду (контролю) щодо дотримання вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності перевірено дотримання суб`єктом містобудування вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, стандартів і правил на об`єкті, замовник [PERSON] . Повідомлення про початок виконання будівельних робіт щодо об`єктів, що за класом наслідків (відповідальності) належать до об`єктів з незначними наслідками (СС1)/ про зміну даних у повідомленні про початок виконання будівельних робіт щодо об`єктів, що за класом наслідків (відповідальності) належать до об`єктів з незначними наслідками (СС1) від 27.05.2019 року було направлено Управлінню державного архітектурно-будівельного контролю Маріупольської міської ради для контролю. Договором купівлі-продажу нерухомого майна від 25.09.2019 року [PERSON] продав [PERSON] нежитлове приміщення № [NUMBER] у будинку [ADDRESS] , реєстр №267. На запит суду Комунальне комерційне підприємство «Міське бюро технічної інвентаризації - Маріупольська нерухомість» надала відповідь №225 від 04.02.2020 року, відповідно до якої право власності, станом на 31.12.2012 року, на нежитлове приміщення №112 (реконструйоване з квартири [ADDRESS] , зареєстровано за [PERSON] на підставі рішення Жовтневого районного суду м. Маріуполя №2-1372 від 07.04.2006 року. Згідно з наданими позивачем документів вбачається, що члени ЖБК «Юпітер» є власниками квартир, розташованих у [ADDRESS] . Частиною першою ст.15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до ч.1 ст.16 ЦК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Крім того, відповідно до ч.1 ст.11 ЦК України цивільні права та обв`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Частиною другою цієї ж статті передбачено, що підставами виникнення цивільних прав та обов`язків можуть бути як правочини (пункт 1), так і інші юридичні факти (пункт 4). Щодо вимог про визнання недійсною реєстрацію права власності на нежитлове приміщення та скасування витягу про реєстрацію права власності на нежитлове приміщення, суд зазначає наступне. Статтею 41 Конституції України встановлено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Відповідно до ст.1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних прав людини кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Відповідно до ст.316 ЦК України правом власності є право особи на річ(майно),яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. У відповідності до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів та вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Частиною другою ст.382 ЦК України передбачено, що усі власники квартир та нежитлових приміщень у багатоквартирному будинку є співвласниками на праві спільної сумісної власності спільного майна багатоквартирного будинку. Спільним майном багатоквартирного будинку є серед іншого приміщення загального користування(у тому числі допоміжні). Згідно частини першої ст.182 ЦК України право власності та інші речові права на нерухому речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (далі - державна реєстрація прав) - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Пунктом 1 частини 1 ст. 4 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» № 1952-IV від 01.07.2004 року(надалі-Закон №1952-IV) передбачено, що державній реєстрації підлягають речові права та обтяження на нерухоме майно, а саме: право власності на нерухоме майно. Частиною 3 ст.10 Закону №1952-IV передбачено, що державний реєстратор: 1) встановлює відповідність заявлених прав і поданих/отриманих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями, зокрема: відповідність обов`язкового дотримання письмової форми правочину та його нотаріального посвідчення у випадках, передбачених законом; відповідність повноважень особи, яка подає документи для державної реєстрації прав; відповідність відомостей про речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що містяться у Державному реєстрі прав, відомостям, що містяться у поданих/отриманих документах; наявність обтяжень прав на нерухоме майно; наявність факту виконання умов правочину, з якими закон та/або відповідний правочин пов`язує можливість виникнення, переходу, припинення речового права, що підлягає державній реєстрації; 2) перевіряє документи на наявність підстав для проведення реєстраційних дій, зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, зупинення державної реєстрації прав, відмови в державній реєстрації прав та приймає відповідні рішення. У відповідності до ч.2 ст.18 Закону №1952-IV перелік документів, необхідних для державної реєстрації прав, та порядок державної реєстрації прав визначаються Кабінетом Міністрів України у Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень. Державній реєстрації підлягають виключно заявлені речові права на нерухоме майно та їх обтяження, за умови їх відповідності законодавству і поданим/отриманим документам-ч.8 ст.18 Закону №1952-IV У відповідності до ст. 22 Закону№1952-IV документи, що подаються для державної реєстрації прав, повинні відповідати вимогам, встановленим цим Законом та іншими нормативно-правовими актами. Статтею 24 Закону №1952-IV затверджено перелік підстав для відмови у проведенні державної реєстрації речових прав та їх обтяжень, який є вичерпним. Так, у відповідності до п.п.3,4,5 ч. 1 ст. 24 Закону №1952-IV у державній реєстрації прав та їх обтяжень серед іншого може бути відмовлено у разі, якщо подані документи не відповідають вимогам, встановленим цим Законом, а також в разі, якщо подані документи не дають змоги встановити набуття, зміну або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обтяження та наявні суперечності між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями. Згідно з ч.1 ст.27 Закону №1952-IVдержавна реєстрація права власності та інших речових прав, крім державної реєстрації права власності на об`єкт незавершеного будівництва, проводиться на підставі: укладеного в установленому законом порядку договору, предметом якого є нерухоме майно, речові права на яке підлягають державній реєстрації, чи його дубліката; свідоцтва про право власності на частку у спільному майні подружжя у разі смерті одного з подружжя, виданого нотаріусом або консульською установою України, чи його дубліката; свідоцтва про право на спадщину, виданого нотаріусом або консульською установою України, чи його дубліката; виданого нотаріусом свідоцтва про придбання майна з прилюдних торгів (аукціонів) та свідоцтва про придбання майна з прилюдних торгів (аукціонів), якщо прилюдні торги (аукціони) не відбулися, чи їх дублікатів; свідоцтва про право власності, виданого органом приватизації наймачам житлових приміщень у державному та комунальному житловому фонді, чи його дубліката; свідоцтва про право власності на нерухоме майно, виданого до 1 січня 2013 року органом місцевого самоврядування або місцевою державною адміністрацією, чи його дубліката; рішення про закріплення нерухомого майна на праві оперативного управління чи господарського відання, прийнятого власником нерухомого майна чи особою, уповноваженою управляти таким майном; державного акта на право приватної власності на землю, державного акта на право власності на землю, державного акта на право власності на земельну ділянку або державного акта на право постійного користування землею, виданих до 1 січня 2013 року; судового рішення, що набрало законної сили, щодо набуття, зміни або припинення права власності та інших речових прав на нерухоме майно; ухвали суду про затвердження (визнання) мирової угоди; заповіту, яким установлено сервітут на нерухоме майно; рішення уповноваженого законом органу державної влади про повернення об`єкта нерухомого майна релігійній організації; рішення власника майна, уповноваженого ним органу про передачу об`єкта нерухомого майна з державної у комунальну власність чи з комунальної у державну власність або з приватної у державну чи комунальну власність; договору, яким встановлюється довірча власність на нерухоме майно, та акта приймання-передачі нерухомого майна, яке є об`єктом довірчої власності; актів приймання-передачі нерухомого майна неплатоспроможного банку перехідному банку, що створюється відповідно до статті 42 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб"; інших документів, що відповідно до законодавства підтверджують набуття, зміну або припинення прав на нерухоме майно. Витяг - це одна з форм надання інформації з Реєстру прав. Відповідно до витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно, номер витягу 11287791, нежитлове приміщення [ADDRESS] належить [PERSON] на підставі рішення суду від 20.07.2006 року. Витяг про реєстрацію права власності на нежитлове приміщення видається на підтвердження існування права, яке виникло внаслідок певного правочину і такий посвідчуваний документ є чинним, якщо є дійсною правова підстава його видачі. Чинність документа, в даному випадку витягу є показником, який характеризує його юридичну силу, тобто якщо правова підстава (правочин), у зв`язку з якою був виданий документ, а відтак витяг, є посвідчу вальним документом, отже без скасування самого реєстраційного запису не породжує настання будь-яких правових наслідків. Сторонами не оспорюється, що на час вчинення реєстрації та виготовлення витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно, номер витягу 11287791на нежитлове приміщення [ADDRESS] , МКП «Маріупольське бюро технічної інвентаризації» як орган реєстрації діяв в межах наданих йому повноважень, у спосіб та за процедурою встановленою Законом №1952-IV, на підставі рішення суду, яке на час вчинення реєстраційної дії набрало законної сили та було чинним. Отже, на час вчинення оспорюванної реєстрації від 20.07.2006 року вказані дії в повній мірі відповідали вимогам законам, отже відсутні підстави для визнання їх недійсними. Згідно ЦПК України суд діє в межах заявлених вимог. Враховуючи вищезазначене, відсутні підстави для задоволення позову в частині визнання недійсною реєстрацію права власності на нежитлове приміщення, та як похідної вимоги про скасування витягу про реєстрацію права власності на житлове приміщення, а інші вимоги щодо вказаних реєстраційних дій стороною позивача не заявлено. Щодо вимог сторони позивача про визнання недійсним договору купівлі-продажу нежитлового приміщення від 15.03.2019 року, укладеного між [PERSON] та [PERSON] , суд зазначає наступне. Згідно з ч. 3 ст. 215 ЦК вимога про визнання правочину недійсним може бути заявлена як однією із сторін правочину, так і іншою заінтересованою особою, права та законні інтереси якої порушено вчиненням правочину. Статтею 216 ЦК передбачено загальні наслідки недійсності правочину: недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. Разом із тим ч. 3 ст. 216 ЦК передбачено, що загальні наслідки недійсності правочину застосовуються, якщо законом не встановлені особливі умови їх застосування або особливі правові наслідки окремих видів недійсних правочинів. Водночас, як на обґрунтування вимог про визнання правочину недійсним, посилався на те, що спір, який виник, зачіпає інтереси членів кооперативу. Проте будь-яких доказів або посилань на них про те, що визнання недійсним договору договору купівлі-продажу нежитлового приміщення від 15.03.2019 року, укладеного між [PERSON] та [PERSON] поновить порушене право позивача суду не надано. ЦК передбачено засади захисту права власності. Зокрема, згідно зі ст. 387 ЦК власнику надано право витребувати майно із чужого незаконного володіння. Відповідно до ч. 1 ст. 388 ЦК, якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом. Оскільки добросовісне набуття в розумінні ст. 388 ЦК можливе лише тоді, коли майно придбано не безпосередньо у власника, а в особи, яка не мала права відчужувати це майно, наслідком правочину, укладеного з таким порушенням, є не двостороння реституція, а повернення майна з незаконного володіння. Права особи, яка вважає себе власником майна, не підлягають захисту шляхом задоволення позову до добросовісного набувача з використанням правового механізму, передбаченого статтями 215, 216 ЦК. У разі встановлення наявності речово-правових відносин до таких відносин не застосовується зобов`язальний спосіб захисту. У зобов`язальних відносинах захист прав особи, яка вважає себе власником майна, можливий лише шляхом задоволення віндикаційного позову, якщо є підстави, передбачені статтями 387, 388 ЦК, які дають право витребувати майно в набувача Відповідно до ст. 16 ЦК, звертаючись до суду, позивач на власний розсуд обирає спосіб захисту. Обравши способом захисту визнання правочину недійсним, позивач згідно ст. 10 ЦПК зобов`язаний довести правову та фактичну підставу недійсності правочину. При цьому юридично важливою обставиною є доведення факту добросовісності чи недобросовісності набувача майна. Отже, позов пред`явлено особою, яка не була стороною договору ( ЖБК «Юпітер»), проте вона і не вважає себе власником, про визнання недійсним відплатного договору, укладеного особою, яка, на її думку, не мала права відчужувати вказане в договорі майно. У такому разі це майно не може бути передане власнику в порядку застосування загальних наслідків, передбачених ст. 216 ЦК, оскільки ЖБК «Юпітер» не була стороною оспореного договору. Відчужене за договором майно може бути повернуте за позовом власника про витребування майна на підставі статей 387, 388 ЦК. Проте, ані ЖБК «Юпітер», ані члени цього кооперативу не є власниками цього майна. При цьому слід зазначити, що, витребування майна шляхом віндикації застосовується до відносин речово-правового характеру, зокрема, якщо між власником і володільцем майна немає договірних відносин і майно перебуває у володільця не на підставі укладеного з власником договору, слід застосувати ст.1212 ЦК України. Тож, права особи, яка вважає себе власником майна, підлягають захисту шляхом задоволення позову до володільця, з використанням правового механізму, установленого ст. 1212 ЦК, у разі наявності правових відносин речово-правового характеру безпосередньо між власником та володільцем майна. Проте у позові будь-яких вимог речово-правового характеру з посиланням на ст.1212 ЦК України, а також нормативно-правових підстав визнання недійсним договору договору купівлі-продажу нежитлового приміщення від 15.03.2019 року, укладеного між [PERSON] та [PERSON] не заявлено. Отже, в частині визнання договору купівлі-продажу нежитлового приміщення від 15.03.2019 року, укладеного між [PERSON] та [PERSON] , та як похідних вимог скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень з виключенням зазначених даних з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, позов задоволенню не підлягає. Щодо визнання недійсним договору договору купівлі-продажу нежитлового приміщення від 25.09.2019 року, укладеного між [PERSON] та [PERSON] суд зазначає наступне. Згідно позовної заяви вимоги щодо недійсності договору договору купівлі-продажу нежитлового приміщення від 25.09.2019 року, укладеного між [PERSON] та [PERSON] та скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень є похідними від попередніх, тому враховуючи, що підстави для задоволення попередніх вимог відсутні, а самостійних підстав для визнання договору договору купівлі-продажу нежитлового приміщення від 25.09.2019 року, укладеного між [PERSON] та [PERSON] не зазначено, в цій частині вимоги також задоволенню не підлягають. У судовому засіданні стороною позивача було підтверджено намір можливо у подальшому звернутись до суду із вимогою щодо знесення самовільно побудованої будівлі, а також усунення пререшкод у користуванні житловим приміщенням. Проте не надано доказів того, що на терепішній час відсутні перешкоди у реалізації цього права Відповідно до ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Також, суд бере до уваги той факт, що про наявність рішення суду апеляційної інстанції позивачу було відомо ще у 2009 році. Також згідно протоколу позивачу було відомо про необхідність приведення квартири у житловий стан. Отже суд бере до уваги строк позовної давності у 3 роки, заявлений стороною відповідача, та не бере до уваги доводи сторони позивача на поважність їх пропуску за недоведеністю обставин. На підставі наведеного,

Outcome: dismissed