Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-05 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду із вищезазначеним позовом, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що 28 березня 2003 року вона уклала з [PERSON], домовившись про нотаріальне оформлення у майбутньому, договір купівлі-продажу житлової будівлі, розташованої за адресою: смт. Дніпряни, Новокаховської міськради, вул. Садова, 7, за обумовленою ними ціною 4000 грн., що підтверджується відповідними розписками, і останній передав їй цю будівлю у користування. Хоча вона свої обов»язки по передачі грошей повністю виконала, відповідач ухиляється від укладення угоди у встановленому законом нотаріальному порядку, а тому вона просить суд поновити їй пропущений з поважних причин строк позовної давності, визнати договір купівлі-продажу будівлі зазначеної вище будівлі таким, що відбувся, а також визнати за нею право власності на земельну ділянку за цією адресою. В судовому засіданні позивачка вимоги позову уточнила та доповнила. Просила позов задовольнити з підстав, зазначених у позовній заяві, визнати угоду купівлі-продажу спірної домобудівні дійсною та визнати її право власності на неї; вимоги щодо визнання права власності на земельну ділянку залишила без змін. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з»явився, хоча про дату та місце судового засідання був повідомлений належним чином, поважних причин щодо своєї відсутності не повідомив, заяви про розгляд без його участі не надав. Відповідач Дніпрянська селищна рада письмово просив суд розглядати справу у відсутність його представника, проти задоволення позову не заперечував. Суд вважає за можливе поновити позивачу строк позовної давності, оскільки про порушене право вона дізналася лише у 2015 році, коли відповідач відмовив їй остаточно оформити угоду в нотаріальному порядку. Заслухавши позивачку, її представника, притягнуту судом у якості третьої особи колишню дружину відповідача [PERSON], свідків, які в ході судового засідання підтвердили всі обставини, зазначені у позовній заяві [PERSON], суд дійшов до висновку про відмову у задоволенні вимог позову з наступних обставин та відповідних їм правовідносин. Як на підстави своїх вимог позивачка вказала на те, що угода купівлі-продажу відбулась, оскільки її сторонами були обумовлені всі суттєві її умови, такі як предмет, ціна, нею виконані всі передбачені цим договором зобов»язання, але відповідач ухиляється від її нотаріального оформлення. Виходячи зі змісту ст. ст. 153, 154, 224, 225, 227, 228 ЦК (1963 року), які діяли на час укладення сторонами угоди, оскільки позивачка вказала, а третя особа [PERSON] суду це також суду підтвердила, що угода з відповідачем відбулась саме 28.03.2003 року, істотними умовами договору купівлі-продажу (за яким одна сторона, продавець, передає або зобов'язана передати майно у власність іншої сторони, а покупець - прийняти це майно і сплатити певну грошову суму) є предмет та ціна договору, яка визначається за домовленістю сторін. На підтвердження своїх вимог про визнання договору купівлі-продажу домобудівлі дійсним та визнання права власності на неї та на земельну ділянку, [PERSON] надала суду кілька письмових розписок від [PERSON] та [PERSON], згідно із змістом яких кожний з них, протягом певного часу ( з березня 2003 року по травень 2004 року), отримував від [PERSON] у різних сумах кошти за будинок, однак, будь-які дані про місце його розташування та ціну відсутні. Одночасно, в розписках , власноруч складених [PERSON], зазначено, що він отримує гроші у якості застави, адреса будинку також не зазначена. Виходячи з цих обставин, суд вважає, що укладена сторонами угода від 28.03.2003 року у вигляді розписки про продаж домобудівлі № 7, по вул. Садовій, в смт. Дніпряни, Новокаховської міськради не може бути визнана дійсним договором купівлі-продажу відповідно до ч. 2 ст. 220 ЦК, оскільки надані докази не є безперечним доказом факту домовленості сторін щодо всіх істотних умов договору, зокрема, щодо предмету продажу та його ціни. У розписках ці дані відсутні. При таких обставинах справи суд приходить до висновку про відсутність передбачених законом підстав для задоволення позову. Крім того, судом може бути визнаний дійсним такий договір, який на момент його укладення міг бути укладений сторонами з дотриманням вимог закону. Однак, на час написання сторонами розписки 28.03.2003 року [PERSON] не був власником земельної ділянки і ця ділянка не могла бути на той час предметом договору купівлі-продажу. Державний акт на право приватної власності на землю був виданий на імя [PERSON] лише 21.03.2005 року. Відповідно до ст. ст. 224, 225, 227 ЦК (1963 року) не може бути предметом договору купівлі-продажу нерухоме майно, яке не є об'єктом права власності продавця на момент укладення договору, оскільки такий договір не міг бути посвідчений нотаріально в момент його укладення, хоча підлягав обов'язковому нотаріальному посвідченню (ст. 227 ЦК 1963 року, ч. 1 ст. 55 Закону "Про нотаріат"). На підставі ст. ст. 153, 154, 224, 225, 227, 228 ЦК 1963 року,

Outcome: dismissed