Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-15 00:00:00

У травні 2015 року [PERSON] звернувся до суду з заявою про встановлення факту смерті особи. Свої вимоги мотивує тим, що 09 грудня 1994 року було посвідчено договір довічного утримання між [PERSON], [PERSON] (відчужувані) та ним (набувач) щодо квартири за адресою - [ADDRESS]. Зазначив, що [INFO] [PERSON] помер на адміністративній території АР Крим, що підтверджується лікарським свідоцтвом про смерть № 378 від 17.11.2014 року, виданим Комунальною установою Сімферопольської міської ради «Центр первинної медико-соціальної допомоги №1». У позові заявник вказує, що договір довічного утримання від 09.12.1994 року є припиненим у частині відчужувача [PERSON], однак він не може у встановленому порядку зняти заборону відчудження, оскільки звернувшись до нотаріуса щодо зняття заборони отримав відмову, яка обґрунтована тим, що подане свідоцтво про смерть [PERSON] в силу ч. 2 ст.9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» є недійсним і не створює правових наслідків, а інших належних документів факту смерті особи надано не було. Посилаючись на те, що встановлення факту смерті [INFO] [PERSON], [INFO], необхідне йому для зняття заборони відчудження за договором довідного утримання, а свідоцтво про смерть останнього видане органом, що створений на тимчасово окупованій території АР Крим, заявник звернувся до суду з даною заявою та просив встановити факт смерті особи в певний час. У судовому засіданні представник заявника заяву підтримав, з тих же підстав просив її задовольнити. Предстаавник Головного управління юстиції у м. Києві у судове засідання не з'явився. Заслухавши пояснення представника заявника, свідків, вивчивши матеріали справи, суд вважає, що заява підлягає задоволенню з наступних підстав. Зі змісту ст. 3 ЦПК України вбачається, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорювальних прав. Згідно п. 5 ч. 2 ст. 234 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження, зокрема, справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. У відповідності до п. 8 ч.1 ст. 256 ЦПК України суд розглядає справи, зокрема, про встановлення факту смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті. Судом встановлено, що 09 грудня 1994 року за реєстровим № 3с2586 Дванадцятою Київською державною нотаріальною конторою було посвідчено договір довічного утримання між [PERSON], [PERSON] (відчужувані) та ним (набувач) щодо квартири за адресою - [ADDRESS] (а.с. 5). [INFO] [PERSON] помер на адміністративній території АР Крим, що підтверджується лікарським свідоцтвом про смерть № 378 від 17.11.2014 року, виданим Комунальною установою Сімферопольської міської ради «Центр первинної медико-соціальної допомоги №1» (а.с 8), довідкою про смерть (а.с. 7), свідоцтвом про смерть (а.с. 6). У судовому засіданні представник заявника пояснив, що оскільки договір довічного утримання від 09.12.1994 року є припиненим у частині відчужувача [PERSON], заявник звернувся до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Войтовського В.С. щодо зняти заборони відчудження. Однак, листом від 15 липня 2015 року [PERSON] отримав відмову від приватного нотаріуса Войтовського В.С., яка обґрунтована тим, що подане свідоцтво про смерть [PERSON] в силу ч. 2 ст. 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» є неналежним і не створює правових наслідків, а інших належних документів факту смерті особи надано не було, у зв'язку з чим заборону зняти неможливо (а.с. 25). Згідно зі ст. 3 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» сухопутна територія Автономної Республіки Крим та міста Севастополя, внутрішні води України цих територій визнається тимчасово окупованою територією. Стаття 4 даного закону визначає, що на тимчасово окупованій території на строк дії цього Закону поширюється особливий правовий режим перетину меж тимчасово окупованої території, вчинення правочинів, проведення виборів та референдумів, реалізації інших прав і свобод людини і громадянина. Правовий режим тимчасово окупованої території передбачає особливий порядок забезпечення прав і свобод громадян України, які проживають на тимчасово окупованій території. Правовий режим тимчасово окупованої території може бути визначено, змінено чи скасовано виключно законами України. Загальний принцип оцінки документів, виданих на тимчасово окупованій території, надається у пунктах 1 - 3 ст. 9 Закону: Державні органи та органи місцевого самоврядування, утворені відповідно до Конституції та законів України, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території діють лише на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом. Будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків. Тому, відповідно до положень ст. 47 Закону України «Про нотаріат» для вчинення нотаріальних дій не приймаються документи, які не відповідають вимогам законодавства. Відтак, якщо нотаріусу подаються документи, видані на тимчасово окупованій території, але призначеними всупереч законам України органами чи службовими/посадовими особами, такі документи є недійсними і не можуть прийматися нотаріусами для вчинення нотаріальних дій. Документи, які підтверджують факти, що мають юридичне значення, повинні бути видані лише уповноваженими органами згідно з чинним законодавством України. В іншому випадку такі факти мають бути встановлені в судовому порядку. При зверненні до привтного нотаріуса щодо зняття заборони заявнику було відмовлено, оскільки отримані документи на території Крим ним не визнаються. Так, законодавством України визначено, що державній реєстрації підлягають народження фізичної особи та її походження, шлюб, розірвання шлюбу у випадках, встановлених законом, зміна імені, смерть відповідно до Сімейного кодексу України та Цивільного кодексу України, Закону України "Про державну реєстрацію актів цивільного стану" та інших актів законодавства. Відомості про народження фізичної особи та її походження, усиновлення, позбавлення та поновлення батьківських прав. шлюб, розірвання шлюбу, зміну імені, смерть підлягають обов'язковому внесенню до Державного реєстру актів цивільного стану громадян відповідно до Порядку ведення Державного реєстру актів цивільного стану громадян, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 22.08.2007 № 1064. Статтею 17 ч.1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» передбачено, що у разі порушення положень цього Закону державні органи України застосовують механізми, передбачені законами України та нормами міжнародного права, з метою захисту миру, безпеки, прав, свобод і законних інтересів громадян України, які перебувають на тимчасово окупованій території, а також законних інтересів держави Україна. Згідно зі ст.17 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» державна реєстрація смерті проводиться органом державної реєстрації актів цивільного стану на підставі: 1) документа встановленої форми про смерть, виданого закладом охорони здоров'я або судово-медичною установою; 2) рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час або про оголошення її померлою. Державна реєстрація смерті проводиться за останнім місцем проживання померлого, за місцем настання смерті чи виявлення трупа або за місцем поховання. Оскільки [PERSON] помер на окупованій території, про що була видана довідка про причину смерті, а свідоцтво про смерть згідно ч.3 ст.9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» є недійсним, відтак вказана обставина унеможливлює зняття заборони відчудження за договором довічного утримання заявником, тому з метою захисту законних прав та інтересів громадянина України [PERSON] необхідно встановити факт смерті [PERSON] На основі повно та всебічно з'ясованих обставин справи, підтверджених доказами, дослідженими у судовому засіданні, суд дійшов висновку про наявність правих підстав для задоволення заяви [PERSON] про встановлення факту смерті особи. На підставі викладеного та

Outcome: approved