Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-01 00:00:00

У квітні 2014 року позивач звернувся до суду з зазначеним позовом, який уточнив в травні 2014 року, в обґрунтування якого послався на те, що з 25.12.2009 року він працював в ПАТ «Бердянське підприємство теплових мереж» сторожем загальногосподарського персоналу. Наказом відповідача від 15.01.2014 року №7-к за нібито недбале відношення до своїх обов'язків на нього було накладене дисциплінарне стягнення у вигляді догани. Наказом відповідача від 11.03.2014 року №14-к нібито за неодноразове порушення «Правил внутрішнього трудового розпорядку» він був звільнений за ч.3 ст.40 КЗпП України з 11 березня 2014 року. Вважає накази про накладення дисциплінарного стягнення та звільнення його з роботи необґрунтованими, незаконними, такими, що порушують його права як працівника та підлягають скасуванню, а він поновленню на попередній роботі. Його постійне місце роботи знаходиться в ремонтно-механічному цеху, саме там він працював сторожем. Але останнім часом його безпідставно почали переводити на інше місце роботи - до автотранспортного управління (надалі АТУ). Вважає, що це було зроблено з метою створення умов для подальшого звільнення, оскільки з боку керівників ремонтно-механічного цеху зауважень і претензій не було. Навпаки, начальник автотранспортного управління [PERSON] відчував до нього особисте неприязнене ставлення та шукав можливості знайти підстави і створити умови для його незаконного звільнення. В наказі №7-к від 15.01.2014 року вказано, що [PERSON] 03.01.2014 року о 12 год.20хв., виконуючи по графіку чергування на дому, відвідав територію АТУ. На території сторожа [PERSON] не було, ворота на ділянці були відкриті. Після обходу території, [PERSON] знайшов сторожа [PERSON] лежачим в сторожці, що є грубим порушенням посадової інструкції. Проте це не відповідає дійсності. Після обходу території він зайшов погрітися в сторожку, оскільки було холодно і у нього замерзли ноги, при цьому він не спав, а сидячі, поклав ноги на обігрівач. До того ж у нього була обідня перерва. Відповідач , в порушення ст.153,163 КЗпП України, не видавав спеціального одягу і взуття, яке б дозволяло постійно в холодну пору року знаходитися на вулиці. Крім цього, відповідно до ст.168 КЗпП України він має право на спеціальні перерви для обігріву і відпочинку, а тому має повне право знаходитися в сторожці, але це не було враховано при винесенні оскаржуваного наказу. В наказі від 11.03.2014 року №14-к «Про звільнення» вказано, що сторож [PERSON], тимчасово переведений виконувати обов'язки сторожа автотранспортної ділянки, 28.02.2014 року порушив «Правила внутрішнього трудового розпорядку». Після закінчення робочого дня не зачинив в'їздні ворота автотранспортної ділянки, що є порушенням п.2.1.16 «Виробничо-кваліфікаційної характеристики сторожа» і могло привести к розукомплектуванню спеціальної техніки та розкраданню матеріальних цінностей автотранспортної ділянки. Сторож [PERSON] неодноразово порушував «Правила внутрішнього трудового розпорядку». Проведені начальником ОК [PERSON] бесіди з [PERSON] позитивних результатів не дали. Відповідач при винесенні цих наказів не врахував тієї обставини, що в результаті нібито вчинених проступків ніякої шкоди підприємству не було заподіяно, не врахував і ступінь тяжкості вчиненого проступку, позитивну попередню роботу і ту обставину, що до цих подій ніяких дисциплінарних проступків він не вчиняв та до відповідальності не притягувався. Не відповідають дійсності і обставини вчинення проступку. Так, 28.02.2014 року близько 11 години він знаходився на робочому місці, на території автотранспортної ділянки, біля воріт, які були відчинені, оскільки черговий виїхав на заправку і повідомив, що через 10 хвилин приїде, просив ворота не зачиняти. Прочекавши 15 хвилин, він зачинив ворота і пішов сторожку для обігріву. Ознайомившись з пояснювальними записками, він дізнався, що його звільнили за іншими обставинами. 29.02.2014 року він вийшов на роботу, близько 10-00 години начальник ремонтно-механічного цеху сказав, що його викликає начальник відділу кадрів [PERSON], який повідомив, що є доповідна записка водія [PERSON] та диспетчера АТУ про те, що були не зачинені ворота і щоб по цьому факту він дав пояснення. На його думку, не можуть слугувати підставою для притягнення до дисциплінарної відповідальності і доповідні записки начальника АТУ [PERSON], оскільки він відчуває до нього особисті неприязнені стосунки, а начальник відділу кадрів [PERSON] бажав його звільнення, про що неодноразово попереджав та обіцяв створити умови для звільнення, якщо він сам не напише заяву про звільнення за власним бажанням. Через незаконний наказ про звільнення він зазнав моральних страждань, оскільки порушився звичний уклад життя, нормальні життєві зв'язки, тобто він був позбавлений засобів для існування, знизився рівень життя, медичного забезпечення тощо. У нього порушився сон, апетит, настрій. Тепер йому потрібні додаткові зусилля для організації свого життя, він змушений втрачати час та здоров'я для відновлення справедливості. Моральну шкоду він оцінює в сумі 5000,00 грн. При винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу. Його середня заробітна плата складала 1403,99 грн., середньоденна - 70,20 грн., тому відповідач повинен сплатити середній заробіток за час вимушеного прогулу в розмірі 3299,40 грн. за 47 робочих днів. Посилаючись на ст.ст.32, 147, 237-1, 235 КЗпП України, позивач просив визнати незаконним наказ голови правління публічного акціонерного товариства «Бердянське підприємство теплових мереж» [PERSON] №7-к від 15 січня 2014 року про дисциплінарне стягнення та оголошення йому догани за недбале відношення до своїх обов'язків та скасувати його; визнати незаконним та скасувати наказ голови правління ПАТ «Бердянське підприємство теплових мереж» [PERSON] №14-к від 11 березня 2014 року про його звільнення за неодноразові порушення «Правил внутрішнього трудового розпорядку» за п.3 ст.40 КЗпП України та скасувати його; визнати незаконним його звільнення з посади сторожа з 11 березня 2014 року за п.3 ст.40 КЗпП України за наказом №14-к від 11 березня 2014 року; визнати недійсним запис у його трудовій книжці під №36 щодо його звільнення з посади сторожа з 11 березня 2014 року за неодноразові порушення «Правил внутрішнього трудового розпорядку» за п.3 ст.40 КЗпП України на підставі наказу №14-к від 11 березня 2014 року; зобов'язати публічне акціонерне товариство «Бердянське підприємство теплових мереж» скасувати запис у його трудовій книжці під №36 про причину і дату звільнення; поновити його на посаді сторожа у публічному акціонерному товаристві «Бердянське підприємство теплових мереж» з 11.03.2014 року; стягнути з відповідача на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу, починаючи з 11.03.2014 року в сумі 3299,40 грн., а також моральну шкоду в сумі 5000,00 грн. У судовому засіданні представник позивача [PERSON] підтримав позов із зазначених підстав та просив задовольнити повністю, доповівши суду по його суті. [PERSON] дав пояснення суду за своїм позовом як свідок, що приблизно 2 роки тому, коли він працював сторожем в управлінні підприємства, начальник відділу кадрів [PERSON] пропонував йому звільнитися за власним бажанням, бо, як він сказав, він йому не подобався. Він відмовився звільнятися, тоді [PERSON] запропонував йому написати заяву про перевід його в підмінні сторожа, через що між ними виникли напружені стосунки. Коли сторож ремонтно-механічного цеху [PERSON] пішов у відпустку, на його місце поставили сторожа [PERSON] з АТУ, а на місце [PERSON] - його сторожем в АТУ. Тоді він здогадався, що його хочуть звільнити. На воротах в АТУ замків немає, їх хто хоче, той і відкриває через хвіртку. Він приймає зміну о 16-00 годині, перевіряє пломби. Коли уїжджає остання машина, він ворота закриває. Пізніше починають приїжджати водії, які возять керівництво. Коли приїхав [PERSON], то сам ворота відкрив, а потім він до нього вийшов. На засідання профспілкового комітету він не пішов через те, що пройшло вже 2 місяці після звільнення, цьому складу профкому він не вірить, бо виконуюча обов'язку голови профкому [PERSON] працює заступником начальника відділу кадрів [PERSON]. Вважає, що вся справа про його звільнення є сфабрикованою. Він визначив 5000,00 грн. моральної шкоди, оскільки з таким формулюванням причини звільнення він в подальшому не зможе працевлаштуватися, оточуючі змінили до нього ставлення. Він втратив здоров'я, йому незручно перед своїм сином, що його звільнили за такою статтею. Представник відповідача [PERSON] заперечувала проти задоволення позову, посилаючись на те, що підставами для застосування до позивача догани та звільнення за п.3 ст.40 КЗпП України було пряме порушення ним Правил внутрішнього трудового розпорядку та виробничо-кваліфікаційної характеристики сторожа: за неодноразове невиконання обов'язку по утриманню в'їздних воріт у зачиненому стані, що могло причинити матеріальну шкоду підприємству. Перше порушення взагалі сталося 3 січня 2014 року, у вихідний день по підприємству. Накази винесені у відповідності до вимог ст.147-149 КЗпП України. Позивач, згідно виробничо-кваліфікаційної характеристики, повинен відповідати за порядок і охорону ввіреного об'єкту, однак по всій його роботі прослідковується те, що він не в повному обсязі чи халатно виконував свої обов'язки, про що свідчили багато людей на підприємстві. 3 січня 2014 року він лежав сторожці, не закривши при цьому в'їздні ворота і говорячи, що він був хворий, проте довідку про хворобу не представив ані на суд, ані в профспілковий комітет, на засідання якого взагалі не з'явився. Якщо він був би хворий, то він не повинен був приймати зміну і приступати до роботи. Знаючи, що на підприємстві за наявності на роботі сторожів, сталося розукомплектування техніки, позивач у вихідний день тримає ворота відкритими. Жодних звернень до адміністрації підприємства про відсутність замків на воротах не було, втім свідок [PERSON]- начальник АТУ говорив в суді, що замки є і вони передаються по зміні. Проте після оголошення догани і ознайомлення з наказом, позивач повторно вчиняє такий же самий проступок: ворота як не зачинялися, так і залишаються бути не зачиненими. Посилання позивача та його представника показання свідка [PERSON] - водія про те, що ворота бувають відчиненими, не повинні прийматися до уваги, оскільки він не може знати обов'язків сторожів. Позивач раніше і в 2011 році, і в 2012 році притягувався до дисциплінарної відповідальності за невиконання трудових обов'язків. Вони не мають значення при винесенні наказу про звільнення, проте мають враховуватися для його характеристики як працівника та його ставлення до своїх трудових обов'язків, оскільки при винесення наказу повинна враховуватися попередня робота. Просила відмовити у задоволенні позову повністю. Третя особа [PERSON] до суду не з'явився, в заявах до суду просив розглянути справу без його участі, заперечує проти позовних вимог. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що позивач спочатку працював сторожем в управлінні товариства, а потім підмінним сторожем в ремонтно-механічному цеху та у них у автотранспортній ділянці. 28.02.2014 року він приблизно о 17-00 годині заїхав на АТУ, сторож був на обході і підійшов до нього хвилин через 10-15, потім він уходив і знову спускався з сторожки. Коли він помив автомобіль, на територію АТУ приїхав начальник [PERSON] і спитав, чи так само були ворота відчинені, коли він приїхав, на що свідок підтвердив, а потім і написав про це доповідну. Якщо ділянка працює, то ворота бувають відкритими, проте від керівництва він чув, що ворота повинні бути закриті. Свідок [PERSON] пояснив в судовому засіданні, що він працює диспетчером, 28.02.2014 року був на чергуванні, яке закінчується о 18-45 годині. Йому зателефонував [PERSON] і попросив подивитися, коли проходити через сторожку, чи буде працювати там телевізор. Коли спустився вниз, то бачив, що обоє воріт були відкритими. Приблизно 2-3 березня 2014 року [PERSON] попросив написати про це доповідну записку, що він і зробив. Свідок [PERSON] дав свідчення про те, що стосунки з позивачем у нього нормальні. Будучи відповідальним на Новорічні свята, приїхав 3 січня 2014 року приблизно о 12-00 годині на АТУ, проте ворота на територію котельні та АТУ були відчинені. Погукав сторожа, однак він не відізвався. Тоді він піднявся в сторожку, де побачив [PERSON], який, присунувши кресло до батареї, при його появі вскочив з нього, знаходився без взуття та пояснив, що не спав. Він його спитав, чому відчинені ворота. А 28.02.2014 року він приїхав п на територію АТУ приблизно о 18-45 годині, ворота знову обоє були відчинені. Водій [PERSON], який знаходився там, сказав, що при його в'їзді ворота так само були не зачинені. [PERSON] при цьому пояснив, що він когось чекає, тому ворота не зачинив. За першим випадком він написав доповідну записку на ім'я головного інженера, а потім також написав доповідну записку. Які покарання були застосовані до позивача, йому невідомо. На території АТУ знаходиться багато техніки: 3 екскаватори, 2 підйомники, 2 погрузчика, 4 зварювальних агрегати, на відкритій площадці - труби, уголки. Сторож повинен обходити територію об'єкту не рідше одного разу на одну годину згідно маршруту, який вивішений в їх сторожці, приймати їжу на робочому місці. Пояснив також, що викликався на засідання профспілкового комітету, де до нього були запитання членів профкому і він пояснив про випадки за 3 січня 2014 року та за 28 лютого 2014 року, як воно було. При додатковому допиті пояснив, що ворота на котельню і АТУ металеві, мають провушини для навішування замків. Хвіртка зачиняється на клямку (на російській мові щеколда), яку неможливо відрити ззовні. Коли сторожа приймають об'єкт по зміні, замки і ключі передаються також. Через те, що на підприємстві півроку тому сталося розукомплектування крану при наявності на роботі сторожів, вимоги до них стали набагато жорсткіші. Свідок [PERSON] в судовому засіданні показав, що [PERSON] було прийнято на роботу сторожем на прохання одно з працівників підприємства через те, що у нього були борги за теплопостачання. Спочатку він працював в адміністративній будівлі нормально, а потім на нього почали нарікати, що під час чергування він відмовляється вбирати на території сміття чи поливати. Кожного разу це робилося ним із скандалом. Тоді він, як начальник відділу кадрів, у 2011 році перевів його підмінним сторожем. Одного разу він самовільно раніше пішов з роботи, хоча він його зупиняв при цьому. Потім поступали скарги від начальників АТУ та РТЦ, хоча без офіційних письмових звернень. 3 січня 2014 року йому телефонував [PERSON] і говорив, що вже боїться [PERSON] надалі залишати на охороні. [PERSON] тоді написав пояснення, що він хворів, проте ніяких довідок про хворобу не надав. Іншого разу - ворота були відчинені, хоча повинні бути закриті на клямку, яка ззовні не відчиняється, а у вихідні дні і на ніч - на замки. Дисциплінарне стягнення на підприємстві застосується як крайній захід, коли вичерпані всі можливі виховні заходи. До позивача він ставився добре, могли би розірвати договір за власним бажанням чи навіть уговорити директора звільнити за згодою сторін, тому він і пропонував позивачеві з чисто людських спонукань написати заяву на звільнення за власним бажанням, бесідуючи про це з ним два дні, проте це не було бажанням звільнити за статтею, як вважає позивач. Заслухавши позивача, його представника, представника відповідача, свідків, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що 25 грудня 2009 року позивача було прийнято на роботу на Закрите акціонерне товариство «Бердянське підприємство теплових мереж», перейменоване в подальшому в Публічне акціонерне товариства «Бердянське підприємство теплових мереж», сторожем загальногосподарського персоналу, що підтверджується копією трудової книжки, копією наказу про прийом на роботу №131-к від 25.12.2009 року. Наказом голови правління ПАТ «Бердянське підприємство теплових мереж» №7-к від 15 січня 2014 року сторожу [PERSON] за халатне відношення до своїх обов'язків оголошено догану. Як вбачається з копії цього наказу, підставою оголошення догани в самому наказі від 15.01.2014 року вказано: «начальник АТУ [PERSON] 03.01.2014 року о 12 год. 20хв., виконуючи по графіку чергування на дому, відвідав територію АТУ. На території ділянки сторожа [PERSON] не було, ворота на ділянку були відкриті. Після обходу території, [PERSON] знайшов сторожа [PERSON] лежачим в сторожці, що є грубішим порушенням посадової інструкції. Наказом голови правління ПАТ «Бердянське підприємство теплових мереж» №14-к від 11 березня 2014 року [PERSON] було звільнено з ПАТ «Бердянське підприємство теплових мереж» за неодноразові порушення «Правил внутрішнього трудового розпорядку» за п. 3 ст. 40 КЗпП України з 11.03.2014 року. Підставою звільнення в самому наказі від 11 березня 201 4 року вказано: «сторож [PERSON], тимчасово переведений виконувати обов'язки сторожа автотранспортної ділянки, 28.02.2014 року порушив «Правила внутрішнього трудового розпорядку». Після закінчення робочого дня не зачинив в'їздні ворота автотранспортної ділянки, що є порушенням п.2.1.16 «Виробничо-кваліфікаційної характеристики сторожа» і могло привести к розукомплектуванню спеціальної техніки та розкраданню матеріальних цінностей автотранспортної ділянки. Сторож [PERSON] неодноразово порушував «Правила внутрішнього трудового розпорядку». Проведені начальником ОК [PERSON] бесіди з [PERSON] позитивних результатів не дали». За передбаченими п. 3 ч.1 ст. 40 КЗпП України підставами працівник може бути звільнений за систематичне невиконання без поважних причин обов'язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку, якщо до працівника раніше застосовувалися заходи дисциплінарного або громадського стягнення. Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в п. 22 постанови від 6 листопада 1992 року № 9 "Про практику розгляду судами трудових спорів", у справах про поновлення на роботі осіб, звільнених за порушення трудової дисципліни, судам необхідно з'ясувати, в чому конкретно проявилось порушення, що стало приводом до звільнення, чи могло воно бути підставою для розірвання трудового договору за пп. 3, 4, 7, 8 ст. 40 п.1 ст. 41 КЗпП України, чи додержані власником або уповноваженим ним органом передбачені ст. ст. 147-1, 148 , 149 КЗпП України правила і порядок застосування дисциплінарних стягнень, зокрема, чи не закінчився встановлений для цього строк, чи застосовувалось вже за цей проступок дисциплінарне стягнення, чи враховувались при звільненні ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяна ним шкода, обставини, за яких вчинено проступок, і попередня робота працівника. У силу ст. 10 ЦПК України саме на роботодавцеві лежить обов'язок надати докази фактів винного вчинення працівником дисциплінарних проступків. Судом встановлено, що роботодавцем були дотримані вимоги ст.ст.147-149 КЗпП України, тобто перед застосуванням дисциплінарного стягнення від порушника дисципліни були відібрані письмові пояснення. Щодо дотримання відповідачем положень, визначених ст.43 КЗпП України, про звільнення за попередньою згодою виборного органу первинної профспілкової організації, то судом з'ясовано, що таку згоду було отримано вже під час знаходження справи в суді: згідно протоколу №9 від 16.05.2014 року профспілковий комітет ПАТ «Бердянське підприємство теплових мереж» одноголосним рішенням постановив: «погодити ( дати згоду) на звільнення сторожа [PERSON] за ч.3 ст.40 КЗпП України». Дана обставина не може бути підставою для визнання звільнення незаконним, оскільки ч.9 ст.40 КЗпП України передбачає можливість запиту судом згоди профспілкового органу при розірванні трудового договору з працівником без звернення до профспілкової організації, а після її одержання або відмови в дачі згоди продовження розгляд справи по суті. В даному випадку голова правління ПАТ «Бердянське підприємство теплових мереж» сам звернувся до голови профкому з поданням про надання згоди на звільнення позивача за ч.3 ст.40 КЗпП України і до початку розгляду справи по суті таку згоду профспілкової організації було отримано. Втім, з цих підстав позивач і не обґрунтовував свої позовні вимоги. Як вбачається з позову, основним аргументом незаконності, зокрема, наказу №7-к від 15.01.2014 року «Про дисциплінарне стягнення» позивач вказує, що він після проведення обходу території АТУ, на законних підставах знаходився в сторожці, яка саме і призначена для перебування в ній сторожів та обладнана для обігріву та прийняття їжі, до того ж це була обідня перерва, коли його побачив начальник АТУ [PERSON] Однак, як вбачається з копії оскаржуваного наказу та його змісту, порушення трудових обов'язків виразилося в тому, що сторож [PERSON]. знаходився лежачим в сторожці при відкритих на ділянку в'їздних воротах, що і є порушенням його обов'язків, визначених у виробничо-кваліфікаційній характеристиці сторожа, з якою він був ознайомлений 12.12.2013 року, як видно з наданої суду копії, де, зокрема, в п. 2.1.16 прямо вказано, що сторож зобов'язаний «тримати в'їздні ворота в зачиненому стані. Відкривати в'їздні ворота при необхідності», проте зазначене в наказі про накладення дисциплінарного стягнення це порушення, що ворота на ділянку були відчинені, позивач умисно упускає, вказуючи лише про законне перебування в сторожці. Згідно графіку роботи підприємства у січні 2014 року це був вихідний день, проте ворота на ділянку були відкриті, що і є грубішим порушенням його посадової інструкції, яка має назву «виробничо-кваліфікаційна характеристика сторожа». Крім цього, посилання на те, що саме в цей час у нього була обідня перерва, також не заслуговує на увагу суду, оскільки відповідно до розділу V Правил внутрішнього трудового розпорядку для працівників підприємства, п.2.1.18 виробничо-кваліфікаційної характеристики сторожа, перерва на відпочинок і прийом їжі тривалістю 30 хвилин здійснюється на робочому місці, як видно, без зазначення конкретного часу. Будучи ознайомленим з наказом про застосування до нього дисциплінарного стягнення у вигляді догани, позивач повторно, 28.02.2014 року, після закінчення робочого дня, тримає в'їздні ворота на АТУ відчиненими, що підтвердили в судовому засіданні свідки [PERSON]., [PERSON], про що ними були написані відповідні пояснювальні записки начальнику АТУ [PERSON], а останній, допитаний в суді також як свідок, - доповідну на ім'я голови правління товариства. З позовної заяви вбачається, що начальником відділу кадрів було запропоновано позивачу написати пояснення з приводу того, чому він не зачинив ворота, про що на нього водієм [PERSON] та диспетчером [PERSON] були написані доповідні, копія пояснення позивача від 07.03.2014 року в матеріалах справи є. Твердження позивача про те, що начальник АТУ [PERSON] та начальник відділу кадрів [PERSON] відчувають до нього особисті неприязнене ставлення, тому суд не повинен приймати до уваги доповідну начальника АТУ, не знайшло свого підтвердження належними доказами, навпаки, свідок [PERSON] пояснив, що оскільки позивача було прийнято на роботу на прохання і щоб уникнути нарікань на нього з боку керівництва через неналежне утримання території, він перевів його підмінним сторожем, щоб він не здійснював чергування безпосередньо в управлінні на очах у керівництва та всіляко намагався проводити з ним виховні бесіди до застосування якихсь дисциплінарних стягнень. Пояснення самого позивача про те, що 28.02.2014 року ворота ним були закриті, не узгоджуються з поясненнями допитаних свідків [PERSON] та [PERSON], їх доповідними записками, показаннями свідка [PERSON], на запитання якого позивач тоді пояснив, що ворота він тримає відкритими, бо хтось повинен був повернутися на ділянку. При цьому ніяких неприязнених стосунків між позивачем та свідками [PERSON] та [PERSON] немає, а тому до показань самого [PERSON] суд ставиться критично та не може їх прийняти як такі, що відповідають фактичним обставинам. Крім цього, на думку суду, відповідачем, при застосуванні заходів дисциплінарного стягнення, в тому числі, враховано і ступінь тяжкості вчиненого проступку, обставини, за яких вчинено проступок, і попередню роботу. Посилання позивача на бездоганність його трудової діяльності на підприємстві не відповідають дійсності: і в 2001 році, і в 2012 році йому оголошувалися догани за порушення трудової дисципліни, про що він сам і не заперечує, проте посилається на те, що з часу накладення стягнень пройшло більше року і він вважається таким, що не притягувався до дисциплінарної відповідальності. Проте суд вважає, що це характеризує позивача як працівника, який недобросовісно ставиться до своїх трудових обов'язків і має враховуватися як його попередня робота відповідно до положень ч.3 ст.149 КЗпП України. Щодо тяжкості скоєного проступку та відсутності реальної шкоди підприємству, то суд враховує, що безпосередня робота позивача охоронцем саме і направлена на те, щоб забезпечити схоронність охороняємого ним об'єкту та не допустити проникнення на нього сторонніх осіб, в той час як позивач, перебуваючи в сторожці, у вихідний день 01.03.2014 року тримає в'їздні ворота автотранспортної ділянки підприємства відкритими, а через півтора місяці після накладення дисциплінарного стягнення, 28.02.2014 року так само там же не зачиняє ворота після робочої зміни, посилаючись на те, що хтось з водіїв повинен повернутися назад, проте дане посилання не може бути прийнято судом до уваги, оскільки виробничо-кваліфікаційна характеристика сторожа не містить таких виключень і є обов'язковою для її виконання сторожами. З урахуванням встановлених в судовому засіданні фактичних обставин та наданих сторонами доказів, суд дійшов висновку, що накладення дисциплінарного стягнення відповідно до наказу №7-к від 15 січня 2014 року, а потім і звільнення позивача з роботи згідно наказу №14-к від 11 березня 2014 року проведено у відповідності до вимог трудового законодавства, а тому не знаходить підстав для визнання їх незаконними та скасування. Всі інші позовні вимоги щодо визнання звільнення незаконним, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди є похідними, а тому за відсутності підстав для скасування оскаржуваних наказів, відсутні підстави і для їх задоволення. Щодо позовних вимог про визнання недійсним запису в трудовій книжці за №36 та зобов'язання відповідача його скасувати, то вони не ґрунтуються на законі, оскільки відповідно до п.2.10 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення від 29 липня 1993 року №58, такий запис здійснюється самим роботодавцем в разі незаконного звільнення працівника. Отже з урахуванням вищенаведеног, суд приходить до висновку, що позовні вимоги задоволенню не підлягають. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed