Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-15 00:00:00

У лютому 2016 року позивач [PERSON] звернувся до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом до [PERSON], Товариства з обмеженою відповідальністю «Інформаційне агентство «112 Україна», Товариства з обмеженою відповідальністю «Телерадіокомпанія «112-ТВ», третя особа: Міністерство внутрішніх справ України про захист честі, гідності, ділової репутації та зобов`язання спростувати недостовірну інформацію. Позивач просив суд визнати недостовірною та такою, що порочить честь, гідність та ділову репутацію [PERSON] інформацію, поширену [PERSON] [INFO] року на телевізійному каналі «112 Україна», а саме: «...і тому [PERSON] як безпосередній виконавець тих злочинів, тої провокації, він повинен іти у відставку...»; зобов'язати [PERSON] та товариство з обмеженою відповідальністю «Телерадіокомпанія «112-ТВ» спростувати недостовірну інформацію, а саме «...і тому [PERSON] як безпосередній виконавець тих злочинів, тої провокації, він повинен іти у відставку...» яка була розповсюджена [INFO] року на телевізійному каналі «112 Україна», - у той же спосіб, в який ними було поширено недостовірну інформацію, а саме провести брифінг на телевізійному каналі «112 Україна» протягом 10 календарних днів, після набрання законної сили рішенням суду по даній справі шляхом оголошення [PERSON] резолютивної частини судового рішення в даній справі із зазначенням, що розповсюджена ним вищевказана інформація є недостовірною і такою, що порочить честь, гідність і ділову репутацію [PERSON]; зобов'язати товариство з обмеженою відповідальністю «Інформаційне агентство «112 Україна» вилучити недостовірну інформацію щодо [PERSON], розміщену в мережі Інтернет на веб-сайті www.l12.ua за адресою: [INFO], а саме відео фрагмент від [INFO] року із брифінгом на якому було розповсюджено недостовірну інформацію [PERSON]; стягнути солідарно з відповідачів судові витрати у справі. В подальшому позивачем було подано заяву про часткову зміну предмета позову, згідно якої він просив суд визнати недостовірною та такою, що порочить честь, гідність та ділову репутацію [PERSON] інформацію, поширену [PERSON] [INFO] року на телевізійному каналі «112 Україна», а саме: «...і тому [PERSON] як безпосередній виконавець тих злочинів, тої провокації...»; зобов'язати [PERSON] та товариство з обмеженою відповідальністю «Телерадіокомпанія «112-ТВ» (ідентифікаційний код юридичної особи 38590676, м. Київ, вул. Дегтярівська, буд. 21-Г) спростувати недостовірну інформацію, а саме: «...і тому [PERSON] як безпосередній виконавець тих злочинів, тої провокації ...» яка була розповсюджена [INFO] року на телевізійному каналі «112 Україна», - у той же спосіб, в який ними було поширено недостовірну інформацію, а саме провести брифінг на телевізійному каналі «112 Україна» протягом 10 календарних днів, після набрання законної сили рішенням суду по даній справі шляхом оголошення [PERSON] резолютивної частини судового рішення в даній справі із зазначенням, що розповсюджена ним вищевказана інформація є недостовірною і такою, що порочить честь, гідність і ділову репутацію [PERSON]; в іншій частині предмет позову залишається незмінним. Підстави позову залишаються незмінними. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовував тим, що [INFO] на телеканалі «112 Україна» у прямому ефірі відбувся брифінг за участю [PERSON] у виступі якого обговорювалися трагічні події, які мали місце [INFO] біля Верховної Ради України. Своїм виступом [PERSON] розповсюдив неправдиву інформацію та звинуватив [PERSON] в злочинних діях, що насправді не відповідає дійсності та є брехнею. Зазначений брифінг транслювався телеканалом ТОВ «Телерадіокомпанія «112-ТВ», а також був розміщений на веб-сайті ТОВ «Інформаційне агентство «112 Україна» за адресою: [INFO]. На сьогодні відкритий для перегляду необмеженого кола осіб, як на території України, так і за її межами. Відомості поширені на брифінгу [PERSON], а саме висловлювання «...і тому [PERSON] як безпосередній виконавець тих злочинів, тої провокації...» є неправдивими та такими, що принижують честь, гідність і ділову репутацію, як порядної людини і відмінного політика. У зв'язку із цим позивач вимушений звернутися до суду за їх захистом. В судовому засіданні представник позивача позов підтримав з викладених в ньому підстав та просив його задовольнити. Представники відповідачів в судовому засіданні позов не визнали та просили відмовити в його задоволенні. Представник третьої особи в судовому засіданні підтримав вимоги позову та просив суд їх задовольнити. Суд, вислухавши пояснення представника позивача, представників відповідачів, представника третьої особи, повно та всебічно дослідивши матеріали справи, вважає позовні вимоги такими, що не підлягають задоволенню, виходячи з наступного. У відповідності з ст. 32 Конституції України, кожному гарантується судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім'ї та права вимагати вилучення будь-якої інформації, а також право на відшкодування матеріальної і моральної шкоди, завданої збиранням, зберіганням, використанням та поширенням такої недостовірної інформації. Статтею 34 Конституції України передбачено, що кожен має право вільно збирати, зберігати, використовувати і поширювати інформацію усно, письмово або в інший спосіб - на свій вибір. Відповідно до статті 68 Конституції України, кожен зобов'язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей. Статтею 201 ЦК України передбачено, що честь, гідність і ділова репутація є особистими немайновими благами, які охороняються цивільним законодавством. Згідно ст.ст. 297, 299 ЦК України, кожен має право на повагу до його гідності та честі, на недоторканність своєї ділової репутації. Відповідно до положень ст. 5 Закону України «Про інформацію», реалізація права на інформацію громадянами, юридичними особами і державою не повинна порушувати громадські, політичні, економічні, соціальні, духовні, екологічні та інші права, свободи і законні інтереси інших громадян, права та інтереси юридичних осіб. Як вбачається з матеріалів справи і це встановлено судом, [INFO] на телеканалі «112 Україна» у прямому ефірі відбувся брифінг за участю [PERSON] у виступі якого обговорювалися події, які мали місце [INFO] біля Верховної Ради України. У своєму виступі [PERSON] розповсюдив інформацію «...і тому [PERSON] як безпосередній виконавець тих злочинів, тої провокації...». Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в п. 4 Постанови від 27 лютого 2009 р. за №1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи», зокрема, під гідністю слід розуміти визнання цінності кожної фізичної особи як унікальної біопсихосоціальної цінності, з честю пов'язується позитивна соціальна оцінка особи в очах оточуючих, яка ґрунтується на відповідності її діянь (поведінки) загальноприйнятим уявленням про добро і зло, а під діловою репутацією фізичної особи розуміється набута особою суспільна оцінка її ділових і професійних якостей при виконанні нею трудових, службових, громадських чи інших обов'язків. Під діловою репутацією юридичної особи, у тому числі підприємницьких товариств, фізичних осіб - підприємців, адвокатів, нотаріусів та інших осіб, розуміється оцінка їх підприємницької, громадської, професійної чи іншої діяльності, яку здійснює така особа як учасник суспільних відносин. Позови про захист гідності, честі чи ділової репутації вправі пред'явити фізична особа у разі поширення про неї недостовірної інформації, яка порушує її особисті немайнові права, а також інші заінтересовані особи (зокрема, члени її сім'ї, родичі), якщо така інформація прямо чи опосередковано порушує їхні особисті немайнові права (п. 6 Постанови Пленум Верховного Суду України від 27 лютого 2009 р. за №1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи»). В п. 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» від 27 лютого 2009 р. за № 1 зазначено, що при розгляді справ зазначеної категорії суди повинні мати на увазі, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право. Під поширенням інформації слід розуміти: опублікування її у пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації; поширення в мережі Інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв'язку, викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам; повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі. Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені). Фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім'ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації (ч. 1 ст. 277 ЦК України). Вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначати характер такої інформації та з'ясовувати, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням (п. 19 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 лютого 2009 р. за № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи»). Згідно ч. 2 ст. 30 Закону України «Про інформацію», оціночними судженнями, за винятком наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема з огляду на характер використання мовно-стилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості. Таким чином, відповідно до статті 277 ЦК не є предметом судового захисту оціночні судження, думки, переконання, критична оцінка певних фактів і недоліків, які, будучи вираженням суб'єктивної думки і поглядів відповідача, не можна перевірити на предмет їх відповідності дійсності (на відміну від перевірки істинності фактів) і спростувати, що відповідає прецедентній судовій практиці Європейського суду з прав людини при тлумаченні положень статті 10 Конвенції (п. 19 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 лютого 2009 р. за № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи»). Спростування недостовірної інформації здійснюється особою, яка поширила інформацію (ч. 4 ст. 277 ЦК України). Спростування недостовірної інформації здійснюється у такий же спосіб, у який вона була поширена (ч. 7 ст. 277 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу, а позивачем не було доведено та обґрунтовано своїх вимог. Враховуючи пояснення та надані по справі докази, суд вважає, що позивачем не доведено тих обставин, на які він посилаються як на підставу своїх вимог, оскільки, оприлюднена відповідачами [INFO] року інформація є оціночним судженням, а тому, враховуючи п. 19 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 лютого 2009 р. за № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» та ч. 2 ст. 30 Закону України «Про інформацію», позовні вимоги задоволенню не підлягають. Крім того, відповідно до п.21. Постанови від 27.02.2009 р. за №1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» При поширенні недостовірної інформації стосовно приватного життя публічних осіб вирішення справ про захист їх гідності, честі чи ділової репутації має свої особливості. Суди повинні враховувати положення Декларації про свободу політичних дебатів у засобах масової інформації (далі - Декларація), схваленої 12 лютого 2004 року на 872-му засіданні Комітету Міністрів Ради Європи, а також рекомендації, що містяться у Резолюції 1165 (1998) Парламентської Асамблеї Ради Європи про право на недоторканість приватного життя. Зокрема, у названій Резолюції зазначається, що публічними фігурами є особи, які обіймають державні посади і (або) користуються державними ресурсами, а також усі ті, хто відіграє певну роль у суспільному житті (у галузі політики, економіки, мистецтва, соціальній сфері, спорті чи в будь-якій іншій галузі). У статтях 3, 4, 6 Декларації вказується, що оскільки політичні діячі та посадові особи, які обіймають публічні посади або здійснюють публічну владу на місцевому, регіональному, національному чи міжнародному рівнях, вирішили апелювати до довіри громадськості та погодилися "виставити" себе на публічне політичне обговорювання, то вони підлягають ретельному громадському контролю і потенційно можуть зазнати гострої та сильної громадської критики у засобах масової інформації з приводу того, як вони виконували або виконують свої функції. При цьому зазначені діячі та особи не повинні мати більшого захисту своєї репутації та інших прав порівняно з іншими особами. У зв'язку з цим, межа допустимої критики щодо політичного діяча чи іншої публічної особи є значно ширшою, ніж окремої пересічної особи. Публічні особи неминуче відкриваються для прискіпливого висвітлення їх слів та вчинків і повинні це усвідомлювати.

Outcome: dismissed