Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-04 00:00:00

Заява мотивована тим, що [PERSON] була госпіталізована 03.09.2018 року о 15 год. 50 хв. в № 10 відділення ВОПНЛ ім. акад. [PERSON]. Направлення на госпіталізацію було видане завідуючем приймального відділення [PERSON], яка після особистого огляду [PERSON] зробила висновок про необхідність її госпіталізації у психіатричний стаціонар для обстеження та лікування у звязку із наявністю у неї тяжкого психічного розладу, який обумовлює її небезпеку для себе та оточуючих. 04.09.2018 року о 08:30 год. [PERSON] була оглянута комісією лікарів-психіатрів лікарні, яка підтвердили доцільність її госпіталізації для надання психіатричної допомоги. Вищевикладене й стало підставою для звернення до суду з вимогою про госпіталізацію [PERSON] в примусовому порядку без її згоди. В судовому засіданні представник лікарні свої заявлені вимоги підтримав, аргументуючи їх мотивами, викладеними в заяві. Просив заяву задовольнити. Прокурор щодо задоволення заяви не заперечував. [PERSON] та її адвокат заперечили проти госпіталізації. Заслухавши пояснення представника лікарні, думку прокурора, заінтересованої особи, адвоката, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що заява не підлягає задоволенню з наступних підстав. [PERSON] була госпіталізована 03.09.2018 року о 15 год. 50 хв. в № 10 відділення ВОПНЛ ім. акад. [PERSON]. Направлення на госпіталізацію було видане завідуючем приймального відділення [PERSON], яка після особистого огляду [PERSON] зробила висновок про необхідність її госпіталізації у психіатричний стаціонар для обстеження та лікування у звязку із наявністю у неї тяжкого психічного розладу, який обумовлює її небезпеку для себе та оточуючих. 04.09.2018 року о 08:30 год. [PERSON] була оглянута комісією лікарів-психіатрів лікарні, в результаті чого було встановлено, що [PERSON] виявляє ознаки психічного розладу у вигляді хронічного маячного розладу. [PERSON] представляє безпосередню небезпеку для себе та оточуючих (поводила себе неадекватно, була агресивною, дратівливою, била свою хвору матір та своїх неповнолітніх дітей. Згідно заяви сусідки [PERSON] на її очах [PERSON] безпричинно почала бити свого сина [PERSON] по обличчю та кулаком по голові, на що [PERSON] зробила зауваження, та в свою чергу переключилась на неї, кинула в неї дитячий велосипед після чого накинулась на неї, схопила за волосся, та почала бити по голові та по лиці. В подальшому [PERSON] неодноразово погрожувала їй та кидалась з ножем, також конфліктувала з іншими сусідами, кричала, погрожувала фізичною розправою їм та їх дітям, кидалась в дітей камінням та нецензурно ображала їх), а тому потребує госпіталізації в примусовому порядку. Норма ст. 13 Закону України "Про психіатричну допомогу" прописує, що особа може бути госпіталізована до психіатричного закладу в примусовому порядку на підставах, передбачених статтею 14 цього Закону, а також у випадках проведення експертизи стану психічного здоров'я особи або застосування до особи, яка страждає на психічний розлад і вчинила суспільно небезпечне діяння, примусового заходу медичного характеру на підставах та в порядку, передбачених законами України. Стаття 14 Закону України «Про психіатричну допомогу»\~встановлює, що особа, яка страждає на психічний розлад, може бути госпіталізована до психіатричного закладу без її усвідомленої згоди або без згоди її законного представника, якщо її обстеження або лікування можливі лише в стаціонарних умовах, та при встановленні в особи тяжкого психічного розладу, внаслідок чого вона: вчиняє чи виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для неї чи оточуючих, або неспроможна самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує її життєдіяльність. Забезпечення кожному права на справедливий суд та реалізація права особи на судовий захист мають здійснюватися з урахуванням норм Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, а також практики Європейського суду з прав людини, які відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» застосовуються судами при розгляді справ як джерело права. У своєму рішенні Європейський Суд з прав людини (справа «[PERSON] проти України») від 17 квітня 2014 року зазначив, що особа не може вважатися «Психічно хворою» та позбавлена волі, якщо не дотримано трьох нижченаведених мінімальних умов: по-перше, обєктивна медична експертиза повинна достовірно показати, що особа є психічно хворою; по-друге, психічний розлад має бути таким, що обумовлює примусове тримання особи у психіатричній лікарні; по-третє, необхідність продовжуваного тримання у психіатричній лікарні залежить від стійкості такого захворювання. Дослідивши матеріали справи, враховуючи, що [PERSON] в судовому засіданні абсолютно логічно, послідовно, змістовно надавала пояснення, чітко відповідала на запитання, при цьому самостійно зазначила обставини перебування її у лікарні, взявши до уваги відсутність та не підтвердження в судовому засіданні обставин наявності в [PERSON] тяжкого психічного розладу, внаслідок чого вона вчиняє чи не виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для неї чи оточуючих, беручи до уваги відсутність доказів неспроможності даної особи самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує її життєдіяльність, суд вважає, що заява не підлягає до задоволення, оскільки представником психіатричного закладу не доведено в судовому засіданні наявність тяжкого психічного розладу здоров'я [PERSON] Враховуючи наведене та

Outcome: dismissed