Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-04 00:00:00

У липні 2013 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про виселення, посилаючись на те, що між ними було укладено кредитний договір, відповідно до якого відповідач отримав кредит у розмірі 90294 грн. строком до 19.09.2016 року. В забезпечення виконання зобовязань за кредитним договором між сторонами було укладено договір іпотеки,згідно якого в іпотеку було передано житловий будинок загальною площею 54,80 кв. м., житловою площею 36,20 кв. м. , який розташований за адресою: Дніпропетровська область, с. Перемога, вул. Гоголя, 38. Свої зобовязання за кредитним договором відповідач не виконав. Рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 21.05.2012 року було звернуто стягнення на предмет іпотеки, шляхом продажу банком будинку № 38 по вул.. Гоголя в с. Перемога Дніпропетровської області. Просив виселити відповідача та інших осіб, які зареєстровані та/або проживають у житловому будинку (предмет іпотеки), розташованому за адресою: Дніпропетровська область, с. Перемога, вул. Гоголя, 38 зі зняттям з реєстраційного обліку у територіальному органі державної міграційної служби України, до повноваження якого входять питання громадянства, імміграції та реєстрації фізичних осіб, компетенція якого територіально поширюється на адресу вказаного житлового будинку, судові витрати покласти на відповідача. Представник позивача подала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності. Відповідач у судове засідання не зявився, причину неявки суду не повідомив, заяви про розгляд справи за його відсутності не подавав. Представник позивача не заперечувала щодо заочного розгляду справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Суд, вивчивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню за наступних підстав. Як встановлено у судовому засіданні, ПАТ КБ «Приватбанк» т [PERSON] 12.09.2006 року уклали кредитний договір № DNL0GK00006089, відповідно до якого банк надав відповідачу кредит у вигляді кредитної ліні у розмірі 90294 грн. строком до 19.09.2016 року. В забезпечення виконання зобовязань за кредитним договором ПАТ КБ «Приватбанк» і відповідач 19.09.2006 року уклали договір іпотеки № DNL0GK00006089, згідно якого відповідач надав в іпотеку нерухоме майно житловий будинок загальною площею 54,80 кв. м., житловою площею 36,20 кв. м., який розташований за адресою: Дніпропетровська область , с. Перемога, вул. Гоголя,38. Даний будинок належить відповідачу на підставі договору купівлі-продажу від 19.06.2006 року. Відповідач зобовязання за кредитним договором належним чином не виконав. Рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 21.05.2012 року було звернуто стягнення на предмет іпотеки житловий будинок загальною площею 54,80 кв. м., житловою площею 36,20 кв. м., який розташований за адресою: Дніпропетровська область , с. Перемога, вул. Гоголя,38. Згідно ст. 47 Конституції України ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.\~ Відповідно до ст. 40 Закону України "Про іпотеку" звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців, за винятком наймачів та членів їх сімей. Виселення проводиться у порядку, встановленому законом. Після прийняття рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення шляхом позасудового врегулювання на підставі договору всі мешканці зобов'язані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги. Якщо мешканці не звільняють житловий будинок або житлове приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду. У відповідності із ст. 109 ЖК України виселення із займаного жилого приміщення допускається з підстав, установлених законом. Виселення проводиться добровільно або в судовому порядку. Допускається виселення в адміністративному порядку з санкції прокурора лише осіб, які самоправно зайняли жиле приміщення або проживають у будинках, що загрожують обвалом. Звернення стягнення на передане в іпотеку жиле приміщення є підставою для виселення всіх громадян, що мешкають у ньому, за винятками, встановленими законом. Після прийняття кредитором рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення шляхом позасудового врегулювання на підставі договору всі мешканці зобов'язані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги, якщо сторонами не погоджено більший строк. Якщо громадяни не звільняють жиле приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду. Згідно п. 43 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» № 5 від 30.03.2012 року згідно з ч. 4 ст.9 , ст. 109 ЖК України, ст. ст. 39-40 Закону України «Про іпотеку» виселення мешканців із житлового будинку чи житлового приміщення, яке є предметом іпотеки, проводиться в порядку, встановленому законом. При цьому примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду тільки за певних умов: якщо мешканці добровільно не звільнили житловий будинок чи житлове приміщення,на яке звернуто стягнення як на предмет іпотеки, протягом одного місяця з дня отримання письмової вимоги іпотекодержавтеля або нового власника або в інший погоджений сторонами строк. Позивач не надав суду доказів отримання відповідачем заочного рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 21.05.2012 року, яким було звернуто стягнення на предмет іпотеки житловий будинок загальною площею 54,80 кв. м., житловою площею 36,20 кв. м., який розташований за адресою: Дніпропетровська область , с. Перемога, вул. Гоголя,38, не надав суду доказів направлення відповідачу вимоги про добровільне звільнення житлового будинку та отримання відповідачем такої вимоги. За таких обставин суд вважає, що позовні вимоги не необґрунтованими та задоволенню не підлягають. Відповідно до ст. 88 ЦПК України понесені позивачем судові витрати не відшкодовуються.

Outcome: dismissed