Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-01 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду в інтересах [PERSON] із заявою, в якій просить встановити факт народження дитини [PERSON] , який народився [INFO] в місті Сімферополь, Автономна Республіка Крим, Україна у матері [PERSON] , громадянки України, та батька [PERSON] , громадянина України. В обґрунтування заяви посилається на те, що [PERSON] 13.09.2020 року, яка перебуває у зареєстрованому шлюбі з 08.09.2018 року, народила сина [PERSON] . Про факт народження дитини «Сімферопольським клінічним родильним домом №1» було видано медичне свідоцтво про народження серії 35 №048875 форми №103/у. 29.09.2020 року Харківським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у державній реєстрації народження дитини було відмовлено, оскільки медичний документ не відповідає вимогам законодавства. Встановити факт необхідно для реєстрації народження дитини та отримання свідоцтва про народження встановленого зразка. В судове засідання заявник не з`явилась, її представник надала суду заяву про розгляд справи без її участі, заяву підтримала, просила задовольнити. Представник заінтересованої особи в судове засідання не з`явився, про розгляд справи повідомлявся належним чином, надав суду пояснення, в якому зазначив, що Відділ щодо встановлення факту народження дитини заперечень не має, просить розглядати справу за відсутності його представника. Суд, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши докази у їх сукупності, вважає, що заява підлягає задоволенню з наступних підстав: Відповідно до п.5 ч.2 ст.293 ЦПК України, суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Відповідно до ч.2 ст.315 ЦПК України, в судовому порядку можуть бути встановлені факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Відповідно до п.1 Постанови Пленуму Верховного Суду України №5 від 31.03.1995 року «Про судову практику у справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», суди розглядають справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, якщо згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений або знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Пунктом 7 ч.1 ст.315 ЦПК України встановлено, що суд розглядає справи про встановлення факту народження в певний час в разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження особи. Особливості провадження у справах про встановлення факту смерті або народження особи на тимчасово окупованій території України визначені ст.317 ЦПК України. Відповідно до\~ч.1\~ст.317\~ЦПК України, заява про встановлення факту народження особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, може бути подана батьками, родичами, їхніми представниками або іншими законними представниками дитини до будь-якого суду за межами такої території України незалежно від місця проживання заявника. Відносини, пов`язані з проведенням державної реєстрації актів цивільного стану, внесенням до актових записів цивільного стану змін, їх поновленням і анулюванням, засади діяльності органів державної реєстрації актів цивільного стану врегульовано Законом України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану». Відповідно до ч.ч.1, 4 ст.13 вказаного Закону державна реєстрація народження дитини проводиться з одночасним визначенням її походження та присвоєнням їй прізвища, власного імені та по батькові на підставі визначених центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони здоров`я, документів, що підтверджують факт народження. Походження дитини визначається відповідно до Сімейного кодексу України. За відсутності документа закладу охорони здоров`я або медичної консультаційної комісії, що підтверджує факт народження, підставою для проведення державної реєстрації актів цивільного стану є рішення суду про встановлення факту народження З матеріалів\~справи вбачається,\~що [PERSON] є матір`ю [PERSON] , який народився [INFO] у місті Сімферополь, Автономна Республіка Крим, що підтверджується медичним свідоцтвом про народження серія 35 №048875 від 14.09.2020 року. Також встановлено, що [PERSON] перебуває у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] , про що свідчить копія свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] від 08.09.2018 року, витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію шлюбу №00025494134 від 06.02.2020 року, копією свідоцтва про зміну імені серія [NUMBER] від 30.04.2020 року. [PERSON] надав заяву, в якій зазначив про свою згоду про запис його батьком дитини [PERSON] , [INFO] . Місто Сімферополь АРК відноситься до переліку населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, затвердженого розпорядженням КМУ №1085 від 07.11.2014 року. Діяльність державних органів влади України, в т.ч. органів державної реєстрації актів цивільного стану України припинена та фактично не здійснюється на тимчасово окупованій території. Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією\~та законами України. Відповідно до ст.3 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», тимчасово окупованою територією визначається, зокрема, сухопутна територія Автономної Республіки Крим та міста Севастополя, внутрішні води України цих територій. За правилами ст.1, 9, 17, 18 Закону, тимчасово окупована територія України є невід`ємною частиною території України, на яку поширюється дія Конституції\~та законів України; державні органи та органи місцевого самоврядування, утворені відповідно до Конституції\~\~та законів України, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території діють лише на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією\~та законами України. Будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом. Будь-який акт (рішення, документ), виданий цими органами та/або особами, є недійсним і не створює правових наслідків; у разі порушення положень цього Закону\~державні органи України застосовують механізми, передбачені законами України та нормами міжнародного права, з метою захисту миру, безпеки, прав, свобод і законних інтересів громадян України, які перебувають на тимчасово окупованій території, а також законних інтересів держави Україна; громадянам України гарантується дотримання у повному обсязі їхніх прав і свобод, передбачених Конституцією України, у тому числі соціальних, трудових, виборчих прав та права на освіту, після залишення ними тимчасово окупованої території. Згідно зі ст.9 \~Закону України «Про забезпечення прав та свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» будь-який акт (рішення, документ), виданий незаконними органами та\\або особами незаконних органів на тимчасово окупованій території є недійсним і не створює правових наслідків. Водночас, відповідно до практики Європейського суду з прав людини, зокрема, у справах проти Туреччини ("Loizidou\~v.\~Turkey", "Cyprus\~v.\~Turkey"),\~a також Республіки Молдови та Росії (Mozer\~v.\~the Republic of Moldova and Russia", "Ila§cu and Others v.Moldova and Russia"), ґрунтуючись на Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії\~(Namibia case),\~ЄСПЛ\~наголосив, що першочерговим завданням щодо прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної Сторони. Висновок Європейського суду з прав людини слід розуміти в контексті сформульованого у згаданому Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) , який є винятком із загального принципу щодо недійсності актів, у тому числі нормативних, які видані владою не визнаного на міжнародному рівні державного утворення. Зазначений виняток полягає в тому, що не можуть визнаватися недійсними всі документи, видані на окупованій території, оскільки це може зашкодити правам мешканців такої території. Зокрема, недійсність не може бути застосована до таких дій як реєстрація народжень, смертей і шлюбів, невизнання яких може завдати лише шкоди особам, які проживають на такій території. Застосовуючи "намібійський виняток" у справі "Кіпр проти Туреччини", ЄСПЛ, зокрема, зазначив, що, виходячи з інтересів мешканців, що проживають на окупованій території, треті держави та міжнародні організації, особливо суди, не можуть просто ігнорувати дії фактично існуючих на такій території органів влади. Протилежний висновок означав би цілковите нехтування всіма правами мешканців цієї території при будь-якому обговоренні їх у міжнародному контексті, а це становило б позбавлення їх наймінімальніших прав, що їм належать. Так, підставою звернення заявниці до суду є неможливість реєстрації факту народження дитини в зв`язку з тим, що офіційні документи, що посвідчують зазначений факт, завірені органом окупаційної влади, які діють на неконтрольованій Україною території. Листом №6778/22.1-32 від 29.09.2020 року Харківським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Харків) відмовлено у державній реєстрації народження у [PERSON] дитини чоловічої статі [INFO] , оскільки заявником для підтвердження факту народження пред`явлено недійсний документ. Однак, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що надані заявником документи підтверджують факт народження [INFO] в місті Сімферополь АРК у [PERSON] дитини чоловічої статі. У відповідності до ст.122 СК України дитина, яка зачата і (або) народжена у шлюбі, походить від подружжя. Походження дитини від подружжя визначається на підставі Свідоцтва про шлюб та документа закладу охорони здоров`я про народження дружиною дитини.. Відповідно до ст.7 Закону України «Про громадянство України» особа, батьки або один з батьків якої на момент її народження були громадянами України, є громадянином України. Особа, яка має право на набуття громадянства України за народженням, є громадянином України з моменту народження. Відповідно до Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року, дитина має право бути зареєстрована зараз же після народження і з моменту народження має право на ім`я і набуття громадянства, а також, наскільки це можливо, право знати своїх батьків і право на їх піклування. Держави учасниці забезпечують здійснення цих прав згідно з їх національним законодавством та виконання їх зобов`язань за відповідними міжнародними документами у цій галузі, зокрема, у випадку, коли б інакше дитина не мала громадянства. Оцінюючи викладене, суд приходить до висновку про необхідність встановлення факту народження [INFO] дитини [PERSON] оскільки орган державної реєстрації актів цивільного стану за місцем проживання заявника не має такої можливості. Виходячи з викладеного, враховуючи, що встановлення факту народження має для заявника юридичне значення, суд приходить до висновку, що заява підлягає задоволенню. На підставі викладеного, Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року, ст.122 СК України, ст.13 ЗУ «Про державну реєстрацію актів цивільного стану», Закону України «Про забезпечення прав та свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України»,

Outcome: approved