Jurisdiction: civil
Date: 2021-07-14 00:00:00

До Малиновського районного суду м. Одеси звернувся [PERSON] з позовом до [PERSON] , третя особа - Малиновська державна нотаріальна контора у м. Одесі про встановлення факту, що має юридичне значення, а саме встановлення факту проживання однією сім`єю [PERSON] та [PERSON] за адресою [ADDRESS] та зміну черговості одержання права на спадкування [PERSON] , як спадкоємцю четвертої черги за законом після смерті [PERSON] , надавши йому право на спадкування разом із спадкоємцем другої черги за законом [PERSON] після смерті [PERSON] , який помер [INFO] . В обґрунтування своїх позовних вимог позивач зазначав, що [INFO] помер [PERSON] , єдиним другом якого був [PERSON] . З вересня 2008 року по момент відкриття спадщини вони разом мешкали в [ADDRESS] , де позивач продовжує проживати і на день подачі позовної заяви до суду. Вони вели спільне господарство, зробили ремонт у квартирі, позивач здійснював абсолютно всі витрати, пов`язані із лікуванням [PERSON] , доглядав та допомагав йому, купував необхідні речі, побутову техніку, їжу, готував, прибирав, у останні роки життя [PERSON] здійснював перев`язки та надавав допомогу другу, який вже фактично не міг самостійно рухатись. Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина у вигляді квартири [ADDRESS] . Позивач зазначив, що йому достеменно відомо, що брат спадкодавця [PERSON] подав заяву про прийняття спадщини до Сьомої одеської державної нотаріальної контори. Ситуацію, за якою позивач на протязі 10 років опікувався та доглядав спадкодавця й не має жодних прав на спадкове майно, а інша людина, яка зрідка дзвонила і питалася як там справи, отримає усі спадкові права, - вважає несправедливою. Ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 12 квітня 2018 року відкрито провадження у справі та призначено підготовче судове засідання. Від представника відповідача [PERSON] [PERSON] до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому було зазначено що відповідач та його представник позовні вимоги не визнали. Просили суд відмовити в задоволенні позову в повному обсязі через його необґрунтованість. Ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 16 грудня 2020 року підготовче судове засідання закрито, справу призначено до розгляду по суті. В судовому засіданні позивач та його представник підтримали позовні вимоги в повному обсязі та просили їх задовольнити. Відповідач та його представник заперечували проти задоволення позову, просили в його задоволенні відмовити. Представник третьої особи направив до суду листа про слухання справи у його відсутності. Розглянувши матеріали справи, вислухавши пояснення сторін, допитавши свідків, суд прийшов до висновку про відсутність підстав для задоволення позову з наступних підстав. З матеріалів справи вбачається, що [PERSON] , спадкодавець, та [PERSON] , є рідними братами. Дана обставина визнається сторонами. З наданої копії розпорядження квартирно-експлуатаційної частини Одеського району від 05 січня 1979 року №2/исг (т. 1 а.с.104 ) вбачається, що особисті рахунки квартири [ADDRESS] після смерті [PERSON] , який доводиться батьком спадкодавцю [PERSON] та відповідачу [PERSON] , було переоформлено на матір спадкодавця [PERSON] та відповідача [PERSON] - [PERSON] , тобто, з 1970-х років квартира належала батькам відповідача та спадкодавця. Дана обставина була підтверджена поясненнями свідків, сторонами визнається. Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина у вигляді квартири за адресою [ADDRESS] . Відповідач [PERSON] відмовився від отримання спадщини на користь свого рідного брата [PERSON] , який оформив право власності на успадковане майно після померлих батьків. Згідно з витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 24128968 від 14.10.2009 року (т.1 а.с. 52), зі свідоцтвом про право власності на житло від 18 березня 2009 року, виданим Управлінням житлово-комунального господарства та паливно-енергетичного комплексу Одеської міської ради, посвідчено, що 276/1000 частини квартири спільного заселення за адресою [ADDRESS] , дійсно належать на праві приватної власності спадкодавцю [PERSON] (т.1 а.с.53). Дана обставина також підтверджена копією довідки КП «Міське агентство з приватизації житла» Одеської міської ради від 07.04.2009 №1132м (т. 1 а.с.105). [INFO] помер [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого Одеським міським відділом реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області від 28 жовтня 2017 року. (т.1 а.с.77) Після його смерті позивач залишився проживати за адресою [ADDRESS] . Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина у вигляді квартири за адресою - [ADDRESS] . Відповідач звернувся до державного нотаріуса Сьомої одеської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після смерті [PERSON] та було заведено спадкову справу №950/2017 від 12.12.2017р.(т.2 а.с.16-30) З матеріалів справи вбачається, що позивач також своєчасно подав заяву про прийняття спадщини за законом до Сьомої одеської державної нотаріальної контори. Листом державного нотаріуса Сьомої одеської державної нотаріальної контори від 12.12.2017р. спадкоємцям [PERSON] запропоновано в шестимісячний строк звернутися із заявами про прийняття спадщини або про відмову від неї, а також надати оригінали документів. Письмової відмови нотаріальної контори щодо неможливості видати позивачу свідоцтво про право на спадщину матеріали справи не містять.(т.2 а.с.29) Згідно до ст.ст.1217, 1218, 1220, 1221, 1222, 1258 Цивільного кодексу України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцю на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця. Спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу. Як вказував у своїй позовній заяві [PERSON] , з вересня 2008 року він та [PERSON] стали проживати разом. Вони вели спільне господарство, зробили ремонт у квартирі, позивач здійснював всі виплати щодо його лікування, допомагав та доглядав його, купував необхідні речі, побутову техніку, їжу, готував, прибирав. Жили вони дружно, як одна сім`я, оскільки були пов`язані міцної дружбою. На підтвердження цих фактів та обставин позивач надав суду письмові докази: квитанції про придбання ліків та медичних препаратів, квитанції про сплату комунальних платежів, квитанції про придбання речей сумісного користування, медичні документи (виписний епікриз, виписки з медичних карток хворого, довідка обласної медико-соціальної експертної комісії про втрату 60% працездатності, посвідчення інваліда спадкодавця, виписні епікризи за всі роки хвороби), письмові пояснення свідків - сусідів [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , друзів спадкоємця та знайомих [PERSON] , [PERSON] (т.1 а.с.9-20,24-36,38-51) Слід зазначити, що письмові докази у вигляді квитанції про придбання ліків та медичних препаратів, квитанції про придбання речей сумісного користування суд сприймає критично, оскільки такі докази не містять ідентифікаційних ознак, тобто, за ними не можливо встановити хто саме був платником за цими квитанціями; квитанції про сплату комунальних платежів містять відомості про те, що платником за надання комунальних послуг є [PERSON] . Крім того, майже всі квитанції, зокрема на придбання ліків, датовані 2017 роком. Допитана свідок позивача [PERSON] , вказувала, що знала [PERSON] , оскільки надавала йому медичні маніпуляційні послуги у лікарні, де працювала, за обслуговування платив [PERSON] , а після виписки хворого [PERSON] зі стаціонару - вдома у [PERSON] на оплатній основі. Підтвердила, що позивач [PERSON] проживав разом із [PERSON] , ліки для [PERSON] під час його хвороби придбав позивач за кошти [PERSON] , [PERSON] пересувався переважно за допомогою милиць, був здатен до самообслуговування, втратив здатність до самообслуговування приблизно за тиждень до смерті, зазначила, що їй відомо про те, що [PERSON] був достатньо фінансово забезпечений. Свідок позивача [PERSON] пояснила, що [PERSON] знає з моменту його переїзду з м. Києва до м. Одеси, а саме з моменту, коли останній оселився в приміщенні [PERSON] , тобто, з вересня 2008 року. Також свідок зазначила, що [PERSON] допомог позивачу працевлаштуватися в м. Одеса, позивач не сплачував за оренду [PERSON] , вони вели спільний бюджет, за спільні кошти вони купляли продукти, але [PERSON] ніхто фінансово не забезпечував, оскільки той сам надавав матеріальну допомогу своїм близьким, пояснила, що померлий був працездатною людиною та працював майже до півроку до смерті. Ліки для хворого [PERSON] придбав позивач, але за гроші [PERSON] . Свідок зазначила, що померлий був комунікативною особою, окрім позивача, послуги немайнового характеру йому надавали друзі та співслужбовці по Афганістану. Суду було повідомлено, що в [PERSON] була жінка на ім`я [PERSON] , яка робила прибирання в приміщенні [PERSON] . Свідок надала пояснення, що ремонт в приміщенні, яке позивач займав разом із спадкодавцем, [PERSON] не робив, будівельників винаймав [PERSON] , розраховувався з ними також [PERSON] . На запитання представника відповідача свідок відповіла, що їй відомо, що [PERSON] звертався до лікарів за переоформленням з 2 групи на 1 групу інвалідності, але їй не відомо, що йому відповіли. Допитана в судовому засіданні свідок позивача [PERSON] , зазначала, що [PERSON] знайома з 1995 року, оскільки вони працювали в одному філіалі, з яким у неї склалися дружні стосунки, декілька разів на рік вона із своєю сім`єю приїжджала до м. Одеса, гостювала у [PERSON] , їй відомо, що з 2008 року позивач [PERSON] проживав разом із спадкодавцем [PERSON] , зазначила, що з 2008 року [PERSON] пересувався із палицею, за 2 роки до смерті - за допомогою милиць, також пояснила, що [PERSON] працював до 2014 року, був здатен до самообслуговування, але з 2014 року робив це зі сторонньою допомогою. Пояснила суду, що орендну плати за житло [PERSON] [PERSON] не сплачував, оскільки вони були справжніми друзями, нематеріальні послуги надавали [PERSON] , окрім позивача, сусіди й друзі, повідомила суд, що, коли позивач був на роботі, [PERSON] доглядали сусіди, інколи [PERSON] залишався сам. Допитана свідок позивача [PERSON] зазначила, що є сусідкою позивача та померлого [PERSON] , пояснила суду, що позивач [PERSON] з 2008 року дійсно проживав разом із [PERSON] , [PERSON] ніхто фінансово не забезпечував, так як він матеріальної підтримки не потребував, оскільки той сам надавав матеріальну допомогу своїм близьким та казав їй, що у нього була накопичена сума коштів, зазначила, що померлий був працездатною людиною. Ліки для хворого [PERSON] та продукти харчування придбав позивач, але за гроші [PERSON] . Свідок зазначила, що померлий був комунікативною особою, окрім позивача, послуги немайнового характеру йому надавали друзі та співслужбовці по Афганістану. Також пригадала, що окрім [PERSON] перев`язки в післяопераційний період [PERSON] робила медсестра на ім`я [PERSON] . Свідок надала пояснення, що ремонт в приміщенні, яке позивач займав разом із спадкодавцем, [PERSON] не робив, будівельників винаймав [PERSON] , розраховувався із ними також [PERSON] . На запитання представника відповідача свідок відповіла, що [PERSON] звертався до лікарів за переоформленням з 2 групи на 1 групу інвалідності, але йому було відмовлено. [PERSON] важко хворів, але завжди сам пересувався по квартирі, часто заходив до неї на розмову, зазначила, що в безпорадному стані [PERSON] та «лежачим» ніколи не був. Допитаний свідок позивача [PERSON] підтвердив, що позивач [PERSON] проживав разом із [PERSON] , повідомив суд, що він є сусідом по квартирі [PERSON] , зазначив, що [PERSON] переважно пересувався сам, без сторонньої допомоги, але пару разів до душу, в післяопераційний період, [PERSON] дійсно водив [PERSON] , всі з оточення [PERSON] надавали немайнові послуги останньому, сусіди на прохання [PERSON] часто придбали ліки для нього, але він завжди розраховувався за них, ремонт в приміщенні [PERSON] , в якому з 2008 року проживає позивач, робили до 2007 року, тобто, ще до переїзду [PERSON] , але позивач робить поточний ремонт оселі, підтримує в належному стані не тільки квартиру, яку займає, але й спільні з сусідами ділянки (допомагав вставляти вхідні двері, замінювати лампи, тощо), характеризував позивача як надійну, порядну людину. Свідок зазначив, що за час сумісного проживання [PERSON] та [PERSON] , ними було придбано деяку побутову техніку, але за чий кошт - свідку не відомо. Підтвердив наявність у [PERSON] прибиральниці, але зазначив, що вона робила у нього десь п`ять років потому. Допитані свідки відповідача [PERSON] [PERSON] та [PERSON] надали суду схожі між собою пояснення, зазначивши, що [PERSON] ніколи не перебував в безпорадному стані, завжди працював на керівних посадах, з останньої роботи звільнився в січні 2017 року, мав великі статки, оскільки отримував пенсію (та надбавки до неї), заробітну платню, одноразову (раз на рік) допомогу від органів місцевого самоврядування як ветеран Афганістану, щорічну соціальну допомогу до Дня Перемоги. Свідки повідомили про те, що їм відомо, що у [PERSON] був депозитний вклад. Витрачати кошти йому було треба тільки на розлади здоров`я, пов`язані із хворобами, але майнову допомогу на ці потреби йому надавали друзі та керівник підприємства, на якому працював [PERSON] . Пояснили суду, що [PERSON] був дуже щирою людиною, тому нематеріальні послуги йому надавав брат (інших родичів померлий не мав), чисельні бойові друзі. Суд зазначає, що письмові пояснення свідків позивача не узгоджуються із наданими поясненнями під присягою в приміщенні суду, а саме мають суттєві розбіжності, які мають значення для вирішення справи, в частині того, що позивач робив ремонт в приміщенні [PERSON] . За змістом частини третьої статті 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Аналогічну норму містить пункт 3.21 глави 10 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року №296/5 (далі - Порядок). Згідно пункту 3.22. глави 10 розділу ІІ Порядку у разі відсутності у паспорті такого спадкоємця відмітки про реєстрацію його місця проживання доказом постійного проживання із спадкодавцем можуть бути: довідка житлово-експлуатаційної організації, правління житлово-будівельного кооперативу, відповідного органу місцевого самоврядування про те, що спадкоємець на день смерті спадкодавця проживав разом із цим спадкодавцем. Таким чином, за правилами пункту 3.22. глави 10 розділу ІІ Порядку вищевказані пояснення свідків можуть бути доказом постійного проживання із спадкодавцем ( [PERSON] ) тільки у разі відсутності у паспорті відмітки про реєстрацію його місця проживання взагалі (якщо спадкоємець знявся з реєстрації за попереднім місцем проживання та не звернувся до органу реєстрації після прибуття до нового місця проживання). Згідно зі ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово. Разом з тим, визначення терміну "постійне місце проживання", будь-які часові критерії для визначення факту постійності в чинному законодавстві відсутні. Відповідно до п. 3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця, яке визначається за правилами статті 29, частини другої статті 1221 ЦК України. Якщо спадкодавець мав кілька місць проживання, місцем відкриття спадщини вважається останнє місце реєстрації спадкодавця. Тривалість спільного проживання спадкодавця із спадкоємцем за законом не визначена та необхідно розрізняти: місце проживання та місце перебування особи, тобто того місця, де вона не проживає, а тимчасово знаходиться. Заява про встановлення факту постійного проживання разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини підлягає задоволенню судом, якщо у паспорті спадкоємця відсутня відмітка про місце реєстрації особи (лист Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 року №24-753/0/4-13). Аналогічна позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 12.02.2018 року (справа №2/0624/776/2012), постанові від 31.10.2018 року ( справа №272/587/17-ц). Місце проживання підтверджується реєстрацією, яка в даній справі у спадкодавця - [ADDRESS] , а у позивача - [ADDRESS] . Згідно до ст. ст. 3, 6 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» місце перебування - адміністративно-територіальна одиниця, на території якої особа проживає строком менше шести місяців на рік; місце проживання - житло, розташоване на території адміністративно-територіальної одиниці, в якому особа проживає, а також спеціалізовані соціальні установи, заклади соціального обслуговування та соціального захисту, військові частини. Громадянин України, а також іноземець чи особа без громадянства, які постійно або тимчасово проживають в Україні, зобов`язані протягом тридцяти календарних днів після зняття з реєстрації місця проживання та прибуття до нового місця проживання зареєструвати своє місце проживання. Реєстрація місця проживання особи здійснюється в день подання особою документів. Реєстрація місця проживання за заявою особи може бути здійснена органом реєстрації з одночасним зняттям з попереднього місця проживання. Позивач [PERSON] не надав належних та допустимих доказів, що є його процесуальним обов`язком, про те, що на час відкриття спадщини він постійно проживав разом з спадкодавцем [PERSON] , вів із ним спільне господарство та що вони мали спільний бюджет. Факт перебування позивача в квартирі [ADDRESS] не свідчить про їх постійне спільне проживання однією сім`єю. Згідно ч.2 ст.1259, ст.1264 Цивільного кодексу України фізична особа, яка є спадкоємцем за законом наступних черг, може за рішенням суду одержати право на спадкування разом із спадкоємцями тієї черги, яка має право на спадкування, за умови, що вона протягом тривалого часу опікувалася, матеріально забезпечувала, надавала іншу допомогу спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані. У четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини. Згідно ч.2 ст.78, ч.2 ст.89 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у сукупності В судовому засіданні позивач на питання суду пояснив, що він з 2010р. по 2016р. працював неофіційно, його заробітна плата за цей період складала від 2700грн. до 4000грн., а з 2016р. вона становила від 3000грн. та поступово підвищувалася. Однак, письмовими доказами доведено, що в період з січня 2008 року по вересень 2016 року позивач не мав прибутку, з жовтня 2016 року по листопад 2017 року позивач отримував заробітну плату на рівні мінімальної (т. 1 а.с. 167). Натомість спадкодавець мав сталий дохід, що підтверджено відомостями з Єдиного державного реєстру платників податків (т.1 а.с.175-176), листами органу місцевого самоврядування щодо надання матеріальної допомоги [PERSON] (т.1 а.с.164 ), довідками з органу пенсійного фонду, на обліку в якому перебував померлий як отримувач пенсії (т.1 а.с.112, 177-187 ), довідками про заробітну плату (т.1 а.с.81-84), та доказами на підтвердження наявного заощадження, що зберігалося на депозитному рахунку [PERSON] в АТ «ІМЕКСБАНК» (т.1 а.с.109-111). Такі відомості кореспондуються із отриманими поясненнями свідків, тому, приймаючи до уваги відсутність необхідності матеріального забезпечення померлого разом із відсутністю фінансової спроможності позивача до такого матеріального забезпечення, суд приходить до висновку про те, що посилання позивача на матеріальне забезпечення спадкодавця є безпідставним та не доведеним в належний спосіб позивачем, що є його процесуальним обов`язком. Судом встановлено також, що [PERSON] мав дієтичне харчування, а позивач звичайний стіл, тобто, посилання позивача на спільне харчування із спадкодавцем та сумісну закупівлю продуктів викликає обґрунтовані сумніви. Приймаючи до уваги отримані від свідків позивача пояснення щодо наявності двох осіб, крім позивача, які робили перев`язки в періоди хвороби [PERSON] , наявності прибиральниці у [PERSON] , приймаючи до уваги той факт, що посилання в письмових поясненнях свідків на причетність позивача до проведеного ремонту в квартирі [PERSON] було спростовано під час допиту свідків, - суд вважає недоведеною обставину на надання позивачем спадкодавцю допомоги, яка має матеріалізоване вираження протягом тривалого періоду часу. Ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 15 листопада 2018 року у справі призначено посмертну судово-медичну експертизу, проведення якої доручено судовим експертам Одеського обласного бюро судово-медичної експертизи. Досліджуючи докази, наявні в матеріалах справи, суд приймає до уваги, що висновок експерта (експертиза за матеріалами справи) №287 від 08.04.2020 року (т. 2 а.с.101- 119) має підсумки, з яких вбачаються діагнози хвороб, на які страждав померлий, у зв`язку із наявними захворюваннями [PERSON] перебував в безпорадному стані, обслуговувати себе не міг та потребував стороннього догляду, потребував спеціалізованого лікування у фахівців невролога, уролога, терапевта, кардіолога та періодичних курсів стаціонарного лікування. Надаючи оцінку цьому доказу, суд зазначає, що судом встановлено наявність тяжкої хвороби спадкодавця. Аналіз висновку експерта №287 від 08.04.2020 року, витребуваних судом та наданих сторонами медичних документів не дає підстав для сумнівів з приводу наявності у спадкодавця сталого розладу здоров`я, висновок експерта деталізує деякі з зазначених хвороб спадкодавця, при цьому суд вважає за необхідне зазначити, що експерт є лікарем і не має юридичної освіти, тому може лише описати хворобу та наслідки в межах поставлених йому запитань, а не визначити безпорадний стан. З огляду на медичну документацію, зроблену за життя спадкодавця, судом встановлено наявність загальних рекомендацій при виписці зі стаціонару щодо дотримання дієти, дозоване навантаження на оперовану ногу, відвідування профільного лікаря. За висновками апеляційного суду, зроблених по справі №331/6453/18, правова норма статті 1259 ЦК України може застосовуватись лише за умови існування медичних документів за період життя спадкодавця, при цьому фактичний стан здоров`я і виявлені хвороби спадкодавця за допомогою інших засобів доказування не можуть бути прийняти до уваги і не є належними доказами, а також виходячи з висновків апеляційного суду термін, встановлений нормою закону - опікування протягом тривалого часу слід тлумачити як опікування спадкоємцем за спадкодавцем і знаходження спадкодавця у безпорадному стані протягом всього часу перебування у відносинах. Отже, постанова апеляційного суду по справі №331/6453/18 містить приклад нового застосування норми статті 1259 ЦК України. Правовий висновок Верховного суду такого застосування норми статті 1259 ЦК України відсутній. Відповідно до п.6 Постанови Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» N 7 від 30.05.2008р. безпорадним слід розуміти стан особи, зумовлений похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом, коли вона не може самостійно забезпечити умови свого життя, потребує стороннього догляду, допомоги та піклування. Суд вважає посилання позивача на безпорадний стан спадкодавця необґрунтованим, оскільки письмовими доказами доведено, що [PERSON] , [INFO] , мав другу групу інвалідності і 60% втрати працездатності (т. 1 а.с.27), [PERSON] перебував у трудових відносинах з ТОВ «Атлант 1» з січня 2004 року по вересень 2013 року, а також з ТОВ «Арго центр» з жовтня 2013р. по січень 2017р., займав керівну посаду начальника служби охорони, отримував заробітну плату до січня 2017 року (т. 1 а.с.81-83). Пояснення, отримані від свідків також містять відомості про те, що до останнього дня свого життя спадкодавець був при здоровому глузді, спілкувався із сусідами, родичами, друзями, пересувався важко, але останнім часом за допомогою милиць і без сторонньої допомоги. Виключення складають періоди після проведених чотирьох операцій, коли позивач дійсно допомагав [PERSON] , зі слів свідків, відвідувати душ. В судовому засіданні позивач підтвердив, що [PERSON] отримував заробітну плату приблизно 2000грн. щомісячно а також отримував пенсію 3200-4200грн. щомісячно, таким чином його прибуток у місяць складав біля 6000грн. Згідно до п.5.2 Листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» N 24-753/0/4-13 від 16.05.2013р. черговість одержання права на спадкування може бути змінена шляхом договору між спадкоємцями, які прийняли спадщину (ч. 1 ст. 1259 ЦК), або на підставі рішення суду (ч. 2 ст. 1259 ЦК). Судовий порядок зміни черговості застосовується на підставі задоволення позову спадкоємця наступних черг до спадкоємців тієї черги, які безпосередньо закликаються до спадкування. Право на пред`явлення позову про зміну черговості спадкування мають лише спадкоємці за законом. Підставами для задоволення такого позову є сукупність наступних юридичних фактів, встановлених у судовому порядку: 1) здійснення опіки над спадкодавцем, тобто надання йому нематеріальних послуг (спілкування, поради та консультації, поздоровлення зі святами); 2) матеріальне забезпечення спадкодавця; 3) надання будь-якої іншої допомоги спадкодавцеві, тобто такої допомоги, яка має матеріалізоване вираження, - прибирання приміщення, приготування їжі, ремонт квартири; 4) тривалий час здійснення дій, визначених у пунктах 1 - 3; 5) безпорадний стан спадкодавця, тобто такий стан, під час якого особа неспроможна самостійно забезпечувати свої потреби, викликаний похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом. Для задоволення позову необхідна наявність всіх п`яти вищезазначених обставин. В зазначеній категорії справ підлягає встановленню судом також факт належності сторін до спадкоємців за законом різних черг. Слід зазначити, що зміна черговості спадкування лише надає право спадкоємцю наступної черги на спадкування разом із спадкоємцями тієї черги, яка має право на спадкування, а не визнає його спадкоємцем цієї черги. Отримавши право на спадкування разом із спадкоємцями іншої черги, такий спадкоємець вважається спадкоємцем тієї черги, до якої він належить відповідно до статей 1261 - 1265 ЦК. Суд при наявності всіх досліджених доказів та пояснень свідків, робить висновок що [PERSON] , який мав стійкі розлади здоров`я, та позивач [PERSON] дійсно проживали разом, однак позивач не забезпечував спадкодавця матеріально з огляду на відсутність такої потреби та вони не мали спільного бюджету, а отже суд прийшов до висновку про відсутність підстав для задоволення вимоги про зміну черговості одержання права на спадкування, тому в задоволенні позову суд відмовляє за недоведеністю. У справі «Салов проти України» (заява № 65518/01; від 6 вересня 2005 року; пункт 89) ЄСПЛ наголосив на тому, що згідно статті 6 Конвенції рішення судів достатнім чином містять мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя (рішення у справі «Hirvisaari v. Finland», заява № 49684/99; від 27 вересня 2001 р., пункт 30). Разом з тим, у рішенні звертається увага, що статтю 6 параграф 1 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін (рішення у справі «Ruiz Torija v. Spain», заява серія A № 303-A; від 9 грудня 1994 р.; пункт 29).

Outcome: dismissed