Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-25 00:00:00

Позивач звернувся до суду з зазначеним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що 15.04.08 р. між ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит», що є правонаступником ВАТ «Банк «Фінанси та Кредит» та відповідачем 1 було укладено кредитний договір, згідно з яким позивачем було видано відповідачу 1 кредит у розмірі 31 800 доларів США, строком до 14.04.2015 р. В забезпечення виконання відповідачем 1 своїх обов'язків по кредитному договору між позивачем та відповідачем 15.04.08 р. був укладений договір поруки, відповідно до якого, поручитель зобов'язався відповідати перед кредитором у повному обсязі за своєчасне і повне виконання зобов'язань відповідача 1 за кредитним договором. В забезпечення виконання зобов'язань по кредитному договору між позивачем та відповідачем 1 був укладений 15.04.08 р. договір застави автомобіля. Позивач вказав на те, що відповідачами не були виконані обов'язки за договором та не повернуто в'язі у користування кошти у визначений кредитним договором строк, у зв'язку з чим станом на 30.01.15 р. утворилась заборгованість за кредитним договором в розмірі 429 123 грн., у тому числі: заборгованість за тілом кредиту - 7 449,91 доларів США; заборгованість по відсоткам за користування кредитом - 106,81 доларів США; прострочена заборгованість по відсоткам - 1 307,82 доларів США; прострочена заборгованість по щомісячній комісії - 2 971,68 грн. та заборгованість по пені за несвоєчасне погашення кредиту, відсотків - 202 221,31 грн. Тому позивач звернувся до суду з позовом та просив стягнути з солідарно відповідачів заборгованість за кредитним договором в розмірі 429 123,45 грн. та судовий збір. До початку судового засідання представник позивача подав заяву про розгляд справи без його участі, крім того зазначив, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просив їх задовольнити, проти винесення заочного рішення не заперечував (а.с. 176). Згідно ст. 74 ЦПК України судові повістки - про виклик та телеграми зі зворотнім повідомленням направлялись за зареєстрованим у вставленому законом порядку місця проживання фізичної особи - відповідача. У разі ж їх відсутності за даною адресою, вважається, що судовий виклик вручений належним чином. Відповідачі в судові засідання не з'явилися, про день, час і місце розгляду справи повідомлялися належним чином. У разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи (ч. 4 ст. 169 та ст. 224 ЦПК України). Зважаючи на вищевикладене та відсутність заперечень позивача, суд приходить до висновку про можливість розгляду позову у відсутності відповідача та постановлення заочного рішення по справі. Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі обставини справи, на яких ґрунтується позов, суд приходить до висновку про залишення без задоволення позову виходячи з наступних підстав. З матеріалів справи вбачається, що 15.04.08 р. між 31 800 доларів США, строком до 14.04.2015 р. відповідно до умов якого кредитор зобов'язався надати позичальнику кредитні кошти у сумі та на умовах, визначених у цьому договорі, додатку 1, а позичальник зобов'язався погасити кредит, сплатити проценти за користування ним на умовах та в порядку, визначених договором, додатком 1 (а.с. 7-11). Відповідно до п. 1.1 витягу із статуту, ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» є правонаступником усіх прав та обов'язків ВАТ «Банк «Фінанси та Кредит». Відповідно п. 3.2. Кредитного договору Позичальник зобов'язується повністю повернути кредитні ресурси, отримані за Кредитним договором, до 14.04.2015 року. Погашення доводиться шляхом зарахування відповідної суми на Позичковий рахунок. Пунктом 3.2.1 передбачено, що у період користування Кредитними ресурсами з 15 квітня 2008 року по 14 квітня 2009 року Позичальник зобов'язується щомісяця в термін до «10» число місяця, наступного за місяцем користування Кредитними ресурсами, здійснювати погашення позичкової заборгованості за виданими Кредитними ресурсами у розмірі 530 (п'ятсот тридцять) доларів США 00центі згідно із Графіком зниження розміру заборгованості. Згідно п. 3.2.2 передбачено, що у період користування Кредитними ресурсами з 15 квітня 2009 року до 14 квітня 2015 року Позичальник зобов'язується щомісяця, в термін до «10» число місяця, наступного за місяцем користування Кредитними ресурсами (а в Останній звітний період - в термін не пізніше кінцевої дати повернення Кредитних ресурсів, зазначеної в абзаці першому п. 3.2 цього Договору), здійснювати погашення позичкової заборгованості за виданими Кредитними ресурсами у розмірі 354 (триста п'ятдесят чотири) долари США 00 центів згідно із Графіком зниження розміру заборгованості. Відповідно до п. 4.1 Позичальник сплачує Банку проценти за користування Кредитними ресурсами в валюті кредиту, за процентною ставкою 10,3 (десять цілих три десятих) процентів річних. Пунктом 6.1. Кредитного договору встановлено, що за прострочення повернення Кредитних ресурсів та/або сплати процентів. Позичальник сплачує Банку пеню з розрахунку 1(один процент) від простроченої суми за кожний день прострочення. Зазначена пеня сплачується у випадку порушення Позичальником строків платежів. Пункт 3.4. Кредитного договору Банк має право зупинити видачу Кредитних ресурсів, відмовити Позичальнику в продовженні строку дії цього Договору, а також вимагати дострокового повернення Кредитних ресурсів, сплати нарахованих процентів по них. неустойки відповідно до умов цього Договору. В забезпечення виконання відповідачем 1 своїх обов'язків по кредитному договору між позивачем та відповідачем 15.04.08 р. був укладений договір поруки, відповідно до якого, поручитель зобов'язався відповідати перед кредитором у повному обсязі за своєчасне і повне виконання зобов'язань відповідача 1 за кредитним договором (а.с. 16-17). Відповідно до умов договору поруки (п. 1.1.) Поручитель зобов'язується відповідати перед кредитором у повному обсязі за своєчасне і повне виконання зобов'язань відповідача 1 за кредитним договором 1 та Кредитним договором 2. Пункт 2.5. договору поруки, визначає обов'язок відповідача 2 безумовного виконання зобов'язань перед кредитором. Пунктом 3.3. Договору поруки також встановлено, що у випадку недотримання поручителем строків оплати грошових коштів кредитору, поручитель зобов'язаний сплатити Кредитору пеню в розмірі 1 % (один) процент від суми вимоги за кожний день прострочення. У випадку невиконання позичальником зобов'язань, згідно з п. 2.1. договору поруки. позичальник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники. Поручитель свої зобов'язання за кредитним договором належним чином не виконує, про що неодноразово попереджався кредитором. В забезпечення виконання зобов'язань по кредитному договору між позивачем та відповідачем 1 був укладений 15.04.08 р. договір застави автомобіля (а.с. 18-19). Крім того, позивачем надано розрахунок заборгованості за вказаним кредитним договором станом на 30.01.2015 р., становить 429 123 грн., у тому числі: заборгованість за тілом кредиту - 7 449,91 доларів США; заборгованість по відсоткам за користування кредитом - 106,81 доларів США; прострочена заборгованість по відсоткам - 1 307,82 доларів США; прострочена заборгованість по щомісячній комісії - 2 971,68 грн. та заборгованість по пені за несвоєчасне погашення кредиту, відсотків - 202 221,31 грн. (а.с. 62-87). Відповідно до листа №13-210/7871-22612 від 07.12.2009 року Національного Банку України операції з валютними цінностями банки мають право здійснювати підставі письмового дозволу (генеральна ліцензія) на здійснення операцій з валютними цінностями відповідно до пункту 2 статті 5 Декрету Кабінету Міністрів України систему валютного регулювання і валютного контролю». Таким чином, опера надання банками кредитів в іноземній валюті не потребує індивідуальної ліцензії. ЗАТ «Альфа-Банк» мав законні підстави для кредитування в іноземній валюті. Відповідно до умов Договору, Відповідач зобов'язується в порядку та на умовах, що визначені Договором повертати Кредит, виплачувати проценти за користування Кредитом, сплачувати неустойки та інші передбачені платежі в сумі, строки та на умовах, що передбачені Договором та Додатком № 1 до нього - Графіком погашення кредиту. Відповідно до ст. 1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові в (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позивач зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ст. 1049 ЦК України Позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені роде ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ст. 554 ЦК України, у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Відповідно до умов Договору поруки, Відповідач 1 та Відповідач 2 відповідають перед Позивачем за порушення обов'язків за Договором, як солідарні боржники. Поручитель відповідає перед Банком у тому ж обсязі, що і Боржник. Відповідно до умов Договору у разі невиконання чи неналежного виконання Відповідачем будь-яких обов'язків, встановлених Договором, в тому числі у разі затримання сплати частини Кредиту та/або процентів за його користування, щонайменше на один календарний місяць, Позивач має право вимагати дострокового виконання зобов'язання з повернення Кредиту за Договором. На виконання умов Договору Відповідачам була направлена Вимога про дострокове повернення кредиту, але на дату подання позовної заяви Вимога не виконана. Таким чином, зважаючи на невиконання Відповідачем зобов'язання стосовно умов повернення кредиту, Позивач вправі вимагати стягнення з Відповідача заборгованість по кредиту, заборгованість за відсотками, пеню за невиконання умов договору. Згідно п.1 ч.2 ст.11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини. Статтею 509 ЦК України передбачено, що зобов'язанням є правовідношення, в яких одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші, тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 ЦК України. Відповідно до ст.ст. 525, 526 ЦК України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом, а зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. Ч. 1 ст. 530 ЦК України передбачено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до ч. 2 ст. 1047 ЦК України, на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором. Як визначено у ст. 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язань. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Пенею неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасного виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Відповідно до ч. 1 та ч. 2 ст. 551 ЦК України, предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Розмір неустойки, встановлений законом, може бути збільшений у договорі. Законним платіжним засобом, обов'язковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця України - гривня. Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом (стаття 192 ЦК України). Відповідно до статті 533 ЦК України грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов'язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом. Такий порядок встановлено Декретом Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання і валютного контролю» від 19 лютого 1993 року № 15-93, статтею 5 якого визначено, що операції з валютними цінностями здійснюються на підставі генеральних та індивідуальних ліцензій НБУ. Операції з валютними цінностями банки мають право здійснювати на підставі письмового дозволу (генеральна ліцензія) на здійснення операцій з валютними цінностями відповідно до пункту 2 статті 5 цього Декрету. Відповідно до ст. 2 Закону № 2121-ІІІ кошти є грошима в національній або іноземній валюті чи їх еквівалентом. У статтях 47 та 49 цього Закону визначені операції банків із розміщення залучених коштів від свого імені, на власних умовах та на власний ризик як кредитні операції, незалежно від виду валюти, яка використовується. Ці операції здійснюються на підставі банківської ліцензії та письмового дозволу. Відповідно до ст. 5 Декрету № 15-93 операції з валютними цінностями здійснюються на підставі генеральних та індивідуальних ліцензій Національного банку України. Операції з валютними цінностями банки мають право здійснювати на підстві генеральної ліцензії на здійснення операцій з валютними цінностями відповідно до п. 2 ст. 5 цього ж Декрету. З огляду на це уповноважені банки на підставі банківської ліцензії та письмового дозволу на здійснення операцій з валютними цінностями мають право здійснювати операції з надання кредитів в іноземній валюті. Щодо вимог підпункту «в» п. 4 ст. 5 Декрету № 15-93, який передбачає наявність індивідуальної ліцензії на надання та одержання резидентами кредитів в іноземній валюті, якщо терміни і суми таких кредитів перевищують встановлені законодавством межі, то на сьогодні у законодавстві не визначено меж термінів і сум надання або одержання кредитів в іноземній валюті. Відповідно до п. 1.5 Положення про порядок видачі Національним банком України індивідуальних ліцензій на використання іноземної валюти на території України як засобу платежу (затверджено постановою правління Національного банку України від 14 жовтня 2004 р. № 483; зареєстровано в Міністерстві юстиції України 9 листопада 2004 р. за № 1429/10028), використання іноземної валюти як засобу платежу без ліцензії дозволяється, якщо ініціатором або отримувачем за валютною операцією є уповноважений банк (ця норма стосується лише тих операцій уповноваженого банку, на здійснення яких Національний банк України видав йому банківську ліцензію та письмовий дозвіл здійснювати операції з валютними цінностями). У зв'язку з наведеним вище слід дійти висновку про те, що не суперечить чинному законодавству України стягнення заборгованості за кредитним договором в іноземній валюті, якщо саме вона надавалась за договором і позивач просить стягнути суму у валюті. Разом зі стягненням заборгованості в іноземній валюті суд має право стягнути й проценти за кредитним договором в іноземній валюті, оскільки такий процент є не фінансовою санкцією, а платою за користування грошима. Грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях. Використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов'язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом. Якщо в зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті в гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. (правова позиція у справі за №6-145цс14, №6-190цс15). Цивільний кодекс України був доповнений статтею 1056-1 в грудні 2008 р. в розпал фінансової кризи. Оскільки криза спричинила масове збільшення банками процентних ставок за кредитними договорами в односторонньому порядку, що призвело до погіршення стану багатьох боржників банку, 12 грудня 2008 р. Верховна Рада України прийняла Закон "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо заборони банкам змінювати умови договору банківського вкладу та кредитного договору в односторонньому порядку", яким доповнила ЦК коментованою статтею. Частина 1 даної статті встановлює, що розмір процентів за кредитним договором і порядок їх сплати є договірними умовами, які узгоджуються сторонами в договорі кредиту. Як правило, банк сам пропонує боржнику проценти по кредиту, що вираховуються спеціалістами банку виходячи із багатьох факторів: строку кредиту, облікової ставки НБУ, ситуації на кредитному ринку, наданого забезпечення тощо. Клієнт може або погодитися із запропонованою процентною ставкою, або шукати кращі умови кредитування. Тому застосування ч.1 ст. 192 ЦК України щодо гривні як законного платіжного засобу і відповідно необхідності стягнення грошового вкладу в іноземній валюті тільки у гривні є сумнівним, тому що грошовий вклад в іноземній валюті в даному випадку не є засобом платежу, в розумінні ч.1 ст. 192 ЦК України. Таким чином, суд вважає не доведеними позовні вимоги ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит», оскільки сума до стягнення пред'явлена в іноземній валюті. З урахуванням зазначеного, суд приходить до висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог. На підставі ст. 88 ЦПК України, суд вважає за необхідне не стягнути з відповідачів судовий збір, оскільки в задоволенні позову відмовлено. На підставі ст.ст. 11, 192, 203, 215, 525, 526, 530, 533, 549, 551, 554, 610, 612, 1046, 1047, 1049, 1054, 1057 ЦК України,

Outcome: dismissed