Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-26 00:00:00

Позивач АТ КБ «ПРИВАТБАНК» звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості, мотивуючи тим, що відповідно до укладеного договору б/н від 14.06.2006 року [PERSON] отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку у розмірі 8500,00 грн., зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. АТ КБ «ПРИВАТБАНК» свої зобов`язання за договором виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачу кредит у розмірі, встановленому договором. Відповідач не виконав умов договору, через що виникла заборгованість. Станом на 31.05.2018 року сума заборгованості становить 227 074,99 грн., яка складається з : 7 849,49 грн. - заборгованість за кредитом; 214 264,47 грн. - заборгованість по відсоткам за користування кредитом; 4 961,03 грн. - заборгованість за пенею та комісією. Від цієї суми заборгованості віднімається сума, яка була задоволена рішенням Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 08.09.2014 року про стягнення з [PERSON] на користь АТ КБ "ПРИВАТБАНК" заборгованості, яка складала 10 849,94 грн., з яких: 7 849,49 грн. - заборгованість за кредитом; 1 707,60 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 300,00 грн. - заборгованість по комісії та пені за користуванням кредитом; 500,00 грн. - штраф (фіксована частина); 492,85 грн. - штраф (процентна складова ), різниця становить 217 217,90 грн. Законодавством не передбачено вимагати від боржника повернення лише повної суми заборгованості. А кредитодавець на свій розсуд може вимагати від боржника будь-яку частину суми заборгованості за кредитом. Таким чином, заборгованість до стягнення становить 117 000,00 грн., яка складається з наступного: 117 000,00 грн. - заборгованість по відсоткам за користування кредитом. Позивач прохав суд стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором б/н від 14.06.2006 року станом на 31.05.2018 року в розмірі 117 000,00 грн., з яких: 117 000,00 грн. -заборгованість по відсоткам за користування кредитом. У судове засідання представник позивача не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений, надав суду клопотання з проханням розглядати справу без його участі, позовні вимоги прохав задовольнити. Відповідач [PERSON] та її представник [PERSON] в судовому засіданні позов не визнали, заперечували проти його задоволення та зазначили, що [PERSON] . Умови та Правила не підписувала, термін кредитної картки не продовжувала, картка не перевипускалась. Представник відповідача [PERSON] також зазначив, що банком застосована завищена процентна ставка. В позові не зазначено період, за який банк прохає стягнути борг. Розрахунок позивача зроблено не вірно. Крім того, оскільки [PERSON] не підписувала Умови та Правила надання банківських послуг, тому відповідно правових позицій ВС дані нараховані відсотки не підлягають стягненню. Банк може лише стягувати кошти згідно ст. 625 ЦК України, однак на вимоги даної статті він не посилається. Заслухавши учасників справи, з`ясувавши обставини справи на підставі доказів, наданих сторонами, суд вважає за необхідне в задоволенні позову відмовити. Згідно ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Судом встановлено, що 14.06.2006 року між позивачем АТ КБ «ПРИВАТБАНК» та відповідачем [PERSON] був укладений кредитний договір б/н, за яким банк надав відповідачу кредит у розмірі 8 500,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. У позові зазначено, що відповідач [PERSON] згодна з тим, що заява, яка нею підписана 14.06.2006 року разом із Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами становить між нею та банком договір про надання банківських послуг, а також, що вона ознайомилась та погодилась з Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами банку, які були надані їй для ознайомлення в письмовому вигляді. До кредитного договору банк додав Витяг з Умов та Правил надання банківських послуг та Правил користування платіжною карткою. Згідно рішення Лубенського міськрайонного суду Полтавської області по справі №539/2829/14-ц від 08.09.2014 року з [PERSON] на користь АТ КБ «ПРИВАТБАНК» станом на 30.06.2014 року стягнуто суму заборгованості в розмірі 10 849,94 грн., з яких: 7 849,49 грн. - заборгованість за кредитом; 1 707,60 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 300,00 грн. - заборгованість по комісії та пені за користуванням кредитом; 500,00 грн. - штраф (фіксована частина); 492,85 грн. - штраф (процентна складова). Відповідно з наданим банком розрахунком, заборгованість [PERSON] за вказаним кредитним договором станом на 31.05.2018 року становить 117 000,00 грн. - заборгованості по відсоткам за користування кредитом. Згідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «ПРИВАТБАНК»). Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. За змістом статті 1056-1 ЦК України розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору. Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Таким чином, в разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі). У заяві позичальника від 14.06.2006 року процентна ставка зазначена в розмірі 3% на місяць. Разом з тим, як вбачається з розрахунку заборгованості за договором б/н від 14.06.2006 року, укладеного між позивачем та відповідачем [PERSON] станом на 31.05.2018 року розмір процентної ставки з 01.04.2015 року в односторонньому порядку збільшено з 36% річних до 43,2% річних. Позивач АТ КБ «ПРИВАТБАНК», обґрунтовуючи право вимоги про стягнення заборгованості по відсоткам за користування кредитом, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором від 31.05.2018 року, посилався на Витяг з Умов та Правил надання банківських послуг та Правил користування платіжною карткою розміщені на сайті: https://privatbank.ua/terms/pages/70/, як невід`ємні частини спірного договору. Даними документами визначені, в тому числі: пільговий період користування коштами, процентна ставка, права та обов`язки клієнта (позичальника) і банку, відповідальність сторін, зокрема пеня за несвоєчасне погашення кредиту та/або процентів, штраф за порушення строків платежів за будь-яким із грошових зобов`язань та їх розміри і порядок нарахування, а також містяться інші умови. При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме цей Витяг з Умов та Правил надання банківських послуг та Правил користування платіжною карткою розуміла відповідачка та ознайомилася і погодилася з ними, підписуючи заяву від 14.06.2006 року про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг АТ КБ «ПРИВАТБАНК», а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачкою кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви розмірах і порядках нарахування. Крім того, роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, що підтверджено й у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (провадження № 6-16цс15) і не спростовано позивачем при розгляді вказаної справи. Суд вважає, що в даному випадку також неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України за змістом якої - договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПриватБанк» в період - з часу виникнення спірних правовідносин (14.06.2006 року) до моменту звернення до суду із вказаним позовом (07.08.2018 року), тобто кредитор міг додати до позовної заяви Витяг з Умов та Правил надання банківських послуг та Правил користування платіжною карткою у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову. За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачці Умови та правила банківських послуг, наданий банком Витяг з Умов та Правил надання банківських послуг та Правил користування платіжною карткою не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачкою кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин. При цьому, згідно з ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Крім того, суд зазначає, що обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом. Суд вважає, що Витяг з Умов та Правил надання банківських послуг та Правил користування платіжною карткою розміщені на сайті: https://privatbank.ua/terms/pages/70/, які містяться в матеріалах даної справи не визнаються відповідачкою та не містять її підпису, тому їх не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами 14.06.2006 року шляхом підписання заяви. Отже відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами. Вказаний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду у справі №342/180/17 від 03.07.2019 року. Згідно ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то у разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього кодексу. Відповідно ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. За умовами договору сторони погодили на щомісячну сплату відсотків за кредитом на суму залишку заборгованості за кредитом. Між АТ КБ «ПРИВАТБАНК» та [PERSON] був укладений кредитний договір б/н, за яким відповідачу було надано кредитну картку: № [NUMBER] , термін дії - 07/16. Відтак, у межах строку кредитування до липня 2016 року відповідач мав, зокрема, повертати позивачеві кредит і сплачувати проценти періодичними (щомісячними) платежами. Отже, припис абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Суд вважає, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Вказаний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України у справі №444/9519/12 від 28.03.2018 року. Крім цього, позивач АТ КБ «ПРИВАТБАНК» на зазначив в позові за який саме період він прохає стягнути заборгованість по відсоткам за користування кредитом. З огляду на вищевикладене суд прийшов до висновку про відмову в задоволенні позову АТ КБ «ПРИВАТБАНК» до [PERSON] про стягнення заборгованості.

Outcome: dismissed