Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-07 00:00:00

У лютому 2015 року [PERSON], в особі представника [PERSON], звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання матері. В обґрунтування позовних вимог зазначила, що позивач є матір'ю [PERSON], [INFO], - відповідача у справі. Позивач пенсіонер за віком, не має можливості забезпечити собі гідне існування у зв'язку з низьким розміром пенсії, інших джерел доходів не має, по причині похилого віку систематично хворіє, перенесла декілька хірургічних операцій, тому пенсії не вистачає для харчування, сплати комунальних послуг, лікування. ЇЇ донька та онучка є пенсіонерами, отримують пенсію, ведуть особисте господарство, здають земельну ділянку в оренду, тому відповідач має можливість надавати їй матеріальну допомогу. Посилаючись на зазначені обставини, позивач просить стягнути з відповідача [PERSON] на її користь кошти на утримання у розмірі ? частини всіх видів заробітку (доходу) або у твердій грошовій сумі, щомісячно починаючи з дня подання позовної заяви, також просить встановити обов`язок відповідача брати участь у додаткових витратах на матір. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] підтримала позовні вимоги. Відповідач [PERSON] та її представник [PERSON] позов не визнали, мотивуючи тим, що відповідач [PERSON] сама є пенсіонером за віком, отримує пенсію менше прожиткового мінімуму доходів громадян в сумі 999 гривень, проживає з дочкою, яка є інвалідом 3 групи; відповідач перебуває на диспансерному обліку з діагнозом сахарний діабет, у зв`язку з чим потребує постійного лікування, а також несе витрати пов'язані з оплатою житлово-комунальних послуг на квартиру. Розглянувши надані сторонами документи і матеріали, заслухавши пояснення учасників процесу, з'ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги і заперечення, оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне. Відповідно до ст. 202 Сімейного кодексу України повнолітні дочка, син зобов'язані утримувати батьків, які є непрацездатними і потребують матеріальної допомоги. За вимогами ст. 205 СК України, суд визначає розмір аліментів на батьків у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) з урахуванням матеріального та сімейного стану сторін. При вирішенні питання про стягнення аліментів на утримання батьків слід враховувати, що вказане право батьків, якому кореспондує обов'язок повнолітніх дітей, виникає за наявності одночасно двох умов: не лише непрацездатності батьків, але й наявності у них потреби у матеріальній допомозі, і не залежить від майнового стану повнолітніх дочки, сина. Звільнення від обов'язку утримувати матір, батька та обов'язку брати участь у додаткових витратах можливе тоді, коли буде встановлено, що мати, батько ухилялися від виконання своїх батьківських обов'язків. При розгляді справи по суті положення про те, що за змістом ст. 202 України обов'язок дочки, сина щодо утримання батьків не пов'язується лише з непрацездатністю останніх, а одним із критеріїв визнання підставності позову є також доведеність потреби батьків в матеріальній допомозі. Вирішуючи спір, суд приймає до уваги, що сам факт непрацездатності батьків не зумовлює виникнення у дітей обов'язку надання їм утримання - стан непрацездатності має супроводжуватися необхідністю отримувати сторонню матеріальну допомогу. Свідченням такої потреби у матеріальній допомозі є отримання батьком доходів, які є меншими за прожитковий мінімум. За положеннями ч.1 ст. 10 СК України, якщо певні сімейні відносини не врегульовані цим Кодексом, іншими нормативно-правовими актами або домовленістю (договором) сторін, до них застосовуються норми цього Кодексу, які регулюють подібні відносини (аналогія закону). Критерії визначення потреби у наданні матеріальної допомоги передбачені у ч.4 ст. 75 СК України, відповідно до якої один із подружжя є таким, що потребує матеріальної допомоги, якщо заробітна плата, пенсія, доходи від використання його майна, інші доходи не забезпечують йому прожиткового мінімуму, встановленого законом. Відповідно до Закону України "Про Державний бюджет України на 2015 рік" від 28.12.2014 р. №80-VIII, з 01.01.2015 року прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць для осіб, які втратили працездатність складає 949,00 грн. Відповідно до ст.ст.10, 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Таким чином, доведення потреби в матеріальній допомозі є процесуальним обов'язком саме позивача. Проте, позивач не довів належним та допустимими доказами потребу в матеріальній допомозі. Письмових доказів про розмір пенсії, яку отримує позивач [PERSON], суду під час розгляду не надано, з усних пояснень сторін встановлено, що розмір пенсії позивача складає близько 1500 гривень, що є значно вищим, ніж показник прожиткового мінімуму. Враховуючи, що наявність у позивача потреби в матеріальній допомозі належними та достатніми доказами не доведена, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позову. Посилання представника позивача в судовому засіданні на погіршення зору позивача та необхідність значних коштів на лікування не є підставою для задоволення позову, оскільки зазначені витрати в разі їх доведення можуть бути стягнуті з відповідача за позовними вимогами заявленими в порядку ст. 203 СК України шляхом пред'явлення позову про стягнення додаткових витрат на утримання матері, а не шляхом пред'явлення позову про стягнення аліментів або встановлення обов'язку брати участь у додаткових витратах..

Outcome: dismissed