Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-07 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON], в якій просив: встановити факт прийняття його матірю [PERSON], яка померла 08.12.2003 року, спадщини після смерті її чоловіка та його батька [PERSON], що мало місце 11.11.2003 року; визнати недійсним 2/3 частини Свідоцтва про право на спадщину за заповітом виданого Казанківською державною нотаріальною конторою Миколаївської області на імя [PERSON] після смерті [PERSON]; визнати за ним право власності на 2/3 частини земельної ділянки від загальної площі 5,68 гектарів, яка розташована на території Миколо-Гулаківської сільської ради Казанківського району, та стягнути з відповідачів на його користь судові витрати. В обгрунтування позову зазначено, що оформити спадщину в нотаріальному порядку позивач позбавлений можливості про що свідчить відмова нотаріуса, відповідач на підставі довідок секретаря Миколо-Гулаківської сільської ради, які не відповідають дійсності, отримав у власність після смерті [PERSON] земельну ділянку в порядку спадкування за заповітом, проте на частину вказаної земельної ділянки мала право мати позивача [PERSON], яка спадщину прийняла на тій підставі що проживала разом зі спадкодавцем, була непрацездатною за віком на момент відкриття спадщини, а тому мала право на обов'язкову частку у спадщині. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала, пояснила, що позивач в нотаріальному порядку позбавлений можливості оформити право на спадщину після смерті матері [PERSON], яка прийняла спадщину після свого чоловіка [PERSON] і мала права на обов'язову частку у спадщині, яка відкрилась після його смерті земельної ділянки, площею 5,68 га, яка розташована на території Миколо-Гулаківської сільської ради і яку успадкував відповідач за заповітом. Зазначила, що нотаріус у постанові про відмову у вчиненні нотаріальної дії не зазначив, що йому надавались довідки, які підтверджують проживання [PERSON] з [PERSON] на день його смерті. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнав і пояснив, що підстави для задолення позову відсутні з огляду на пропуск позивачем строку для прийняття спадщини і відсутності правових підстав для визнання заповіту недійсним. Вислухавши пояснення сторін, допитавши свідків, дослідивши письмові докази, суд приходе такого висновку. Згідно свідоцтва про смерть серії І-ФП №174029 [PERSON] помер 11.11.2003 року. Тобто відповідно до ч.5 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, до цивільних відносин з приводу спадщини, що відкрилась, застосовуються положення ЦК УРСР від 18.07.1963 року. Громадянину [PERSON] на підставі державного акту на право приватної власності на землю серії ІV-МК № 034124 від 26.09.2000 року, виданого згідно рішення Миколо-Гулаківської сільської ради Казаніквського району Миколаївської області від 12.04.2000 року за №14/64, належала на праві власності земельна ділянка (далі Земельна ділянка) площею 5,68 га, передана йому для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території Миколо-Гулаківської сільської ради Казанківського району Миколаївської області. Відповідно до заповіту від 31 жовтня 2003 року, посвідченого [PERSON], приватним нотаріусом Казанківського районного нотаріального округу Миколаївської області, [PERSON] на випадок своєї смерті заповів [PERSON] земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території Миколо-Гулаківської сільської ради Казанківського району, яка належала йому на підставі Державного акту на право власності на землю серії ІV-МК №034124, виданого 26.09.2000 року. Згідно довідки Миколо-Гулаківської сільської ради Казанківського району від 06.06.2012 року №373 (далі Довідка №373), [PERSON], який помер 11.11.2003 року, до своєї смерті постійно проживав та був зареєстрований за адресою: [INFO] з 1963 року. Згідно інформації погосподарської книги на день смерті спадкодавця 11 листопада 2003 року за вищевказаною адресою постійно проживала та була зареєстрована дружина спадкодавця [PERSON], [INFO] (а.с.14). Обвинувальним актом (далі Одвинувальний акт) від 16 квітня 2013 року (а.с.26) та ухвалою Казанківського районного суду (далі Ухвала) від 06 червня 2013 року (а.с.27) встановлено, що секретар Миколо-Гулаківської сільської ради [PERSON] склала дві довідки (№38 від 16.01.2008 року та №39 від 16.01.2008 року), які містили завідомо неправдиві відомості (далі Довідки №38 та №39), а саме: що на момент смерті [PERSON] за його адресою не проживали та не були зареєстровані інші особи, про відсутність у [PERSON] інших спадкоємців (а.с.17-18). Провадження у справі відносно секретаря сільської ради закрито в зв'язку закінчення строків притягнення до кримінальної відповідальності. З копії спадкової справи № 334/2003, заведеної державним нотаріусом Казанківської державної нотаріальної контори [PERSON] до майна померлого 11.11.2003 року [PERSON] вбачається, що спадкоємець за заповітом [PERSON] 16.12.2003 року звернувся з заявою про прийняття спадщини. У вказаній справі маються Довідки №38 та 39. 17.01.2008 року [PERSON] звернувся до Казанківської державної нотаріальної контори з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом на майно, яке складається з земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва та надав довідку Миколо-Гулаківської сільської ради про те, що [PERSON], який помер 11.11.2003 року, до своєї смерті постійно проживав та був зареєстрований в [INFO] і згідно погосподарської книги на момент його смерті за зазначеною адресою ніхто не проживав та не був зареєстрований. 17.01.2008 року державним нотаріусом Казанківської державної нотаріальної контори Миколаївської області [PERSON] було видано [PERSON] свідоцтво про право на спадщину за заповітом після смерті [PERSON] 20.02.2008 року [PERSON] отримав державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯЕ №911994. З копії спадкової справи №49/2006, заведеної державним нотаріусом Казанківської державної нотаріальної контори до майна померлої 08.12.2003 року [PERSON] вбачається, що єдиним спадкоємцем, який прийняв спадщину є [PERSON], який є сином померлої. 04.04.2012 року за зверненням вказаного спадкоємця, йому видане свідоцтво про право на спадщину за законом після смерті матері [PERSON], на земельну ділянку, яка належала померлій на підставі державного актувід 26.09.2000 року (а.с.98). Сукупність наведених вище доказів, а саме: обвинувального акту, ухвали Казанківського районного суду Миколаївської області про закриття кримінального провадження, довідки №373, свідчать про те, що [PERSON] (дружина спадкодавця) після смерті чоловіка [PERSON], як така, що постійно проживала з останнім, фактично прийняла спадщину, а як непрацездатна дружина (73 роки), успадкувала незалежно від змісту заповіту, не менше двох третин частки, яка належала б їй при спадкоємстві за законом (обовязкова частка). Із матеріалів справи, зокрема постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії (далі Постанова) від 19 листопада 2013 року (а.с.111), вбачається, що позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на земельну ділянку, яка належала [PERSON] з тих підстав, що [PERSON] не прийняла спадщину після смерті [PERSON], оскільки з ним не проживала і тому не мала права спадкувати після смерті останнього. При цьому як на підставу доведеності вказаного факту нотаріус посилається на довідку №38 Миколо-Гулаківської сілської ради від 16.01.2008 року (а.с.111). Аналогічний зміст й письмового пояснення нотаріуса від 03.09.2013 року щодо неможливості видачі свідоцтва про право на спадщину. Позивач погодився із вказаною постановою і її не оскаржував. Відповідно до ст. 524 ЦК УРСР спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Статтею 548 ЦК УРСР встановлено, що для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Відповідно до ст. 549 ЦК Української РСР визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Зміст юридичної процедури встановлення факту прийняття спадщини однією особою від фізичної особи, яка померла, полягає у наданні права особі-спадкоємцю у передбаченому законом порядку реалізувати набуті нею спадкові права. Відповідно до ч.ч. 1, 2 та 4 ст. 25 ЦК України здатність мати цивільні права та обов'язки (цивільну правоздатність) мають усі фізичні особи. Цивільна правоздатність фізичної особи виникає у момент її народження. Цивільна правоздатність фізичної особи припиняється у момент її смерті. З матеріалів справи вбачається, що [PERSON] померла 08.12.2003 року, в результаті чого втрачена його здатність мати цивільні права і обов'язки, зокрема і спадкові права після смерті його матері, а тому встановлення факту прийняття спадщини вказаною особою після смерті [PERSON] є таким, що не відповідає вимогам матеріального та процесуального закону. Крім того, якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв'язку із чим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутися в суд із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не про встановлення факту прийняття спадщини. Така правова позиція висловлена в п.23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 № 7 "Про судову практику у справах про спадкування". Враховуючи викладене, позивачу слід відмовити в задоволенні позовної вимоги про визнання факту прийняття спадщини [PERSON] після смерті [PERSON]. Що стосується позовних вимог про визнання недійсним 2/3 частини Свідоцтва про право на спадщину за заповітом, виданого Казанківською державною нотаріальною конторою Миколаївської області на імя [PERSON] після смерті [PERSON], та визнання за позивачем права власності на 2/3 частини земельної ділянки від загальної площі 5,68 гектарів, яка розташована на території Миколо-Гулаківської сільської ради Казанківського району, то суд приходить до наступного висновку. Питання видачі свідоцтв на право на спадщину та винесення постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії регулюються Законом України «Про нотаріат» та Порядком вчинення нотаріальних дій нотаріусами України (далі Порядок), затвердженого наказом Міністерства юстиції України 22 лютого 2012 року за № 282/20595. [PERSON], спадщину після смерті якої спадкує позивач, мала право на обов'язкову частку у спадщині, що відкрилась після смерті [PERSON] Прийняла спадщину за законом. Відповідач є спадкоємцем за заповітом частини спадщини, що відкрилась після смерті [PERSON] Статтею 1300 ЦК України встановлено, що за згодою всіх спадкоємців, які прийняли спадщину, нотаріус за місцем відкриття спадщини може внести зміни до свідоцтва про право на спадщину. На вимогу одного із спадкоємців за рішенням суду можуть бути внесені зміни до свідоцтва про право на спадщину. У випадках, встановлених частинами першою і другою цієї статті, нотаріус видає спадкоємцям нові свідоцтва про право на спадщину. Пунктом 5.12. Порядку встановлено, що якщо заповідана лише частина спадкового майна, обов'язкова частка визначається, виходячи із вартості всього спадкового майна, але виділяється обов'язковому спадкоємцю з тієї частки спадкового майна, що залишилась поза заповітом. Якщо частка майна, що залишилась не заповіданою, менша порівняно із розміром обов'язкової частки у спадщині, обов'язковий спадкоємець отримує частку, якої не вистачає, із заповіданої частини спадкового майна. Як вбачається зі змісту позовної заяви, крім Земельної ділянки, до спадщини, що відкрилась після смерті [PERSON] входило інше майно, яке успадкувала [PERSON] Тобто питання: чи вистачає частки майна, що залишилась не заповіданою для виділення обов'язковому спадкоємцю, а якщо не вистачає, то яка це частка, повинен вирішити нотаріус. Згідно положень ч.1 ст.60 ЦПК, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. В справі відсутні докази, що позивач при поданні заяви про видачу свідоцтва про право на спадщину на земельну ділянку, яка належала [PERSON] та яку успадкувала [PERSON] (а.с.110), надавав нотаріусу Довідку №373, Обвинувальний акт та Ухвалу, які свідчать про прийняття [PERSON] спадщини після смерті [PERSON] та про недійсність Довідок №38 та 39 на які посилався нотаріус у Постанові. Тобто позивачем не доведено допустимими доказами (якими є Постанова та письмові пояснення нотаріуса), що вказані документи, які свідчать про прийняття спадщини після смерті [PERSON] його дружиною [PERSON], подавались нотаріусу та були предметом його дослідження при вирішенні питання про відмову у вчиненні нотаріальної дії в зв'язку з неприйняттям [PERSON] спадщини. Таким чином суд приходить до висновку, що нотаріус був позбавлений можливості вирішення питання про оформлення спадщини позивачу на Земельну ділянку з урахуванням Довідки №373, Обвинувального акту та Ухвали, які свідчать про прийняття [PERSON] спадщини після смерті [PERSON] та про недійсність Довідок №38 та 39, у способи встановлені пунктом 5.12 Порядку (за рахунок не заповіданої частини спадкового майна [PERSON]Т.), ст.1300 ЦК України (за згодою відповідача), або про відмову у вчиненні нотаріальної дії відповідно до положень ст.49 Закону України про нотаріат», при наявності до цього підстав. Отже, оскільки відсутність умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину не підтверджено належними та допустимими доказами, якими є обгрунтована відмова нотаріуса про відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину, яка свідчить про неможливість оформлення спадщини в нотаріальному порядку, позовні вимоги про визнання недійсним 2/3 частини Свідоцтва про право на спадщину за заповітом виданого Казанківською державною нотаріальною конторою Миколаївської області на імя [PERSON] після смерті [PERSON], та визнання за позивачем права власності на 2/3 частини земельної ділянки від загальної площі 5,68 гектарів, яка розташована на території Миколо-Гулаківської сільської ради Казанківського району, задоволненню не підлягають. Відповідно до ст.88 ЦПК України судові витрати понесені позивачем у звязку з розглядом справи належить віднести на його рахунок.

Outcome: dismissed