Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-12 00:00:00

Позивач звернулась до суду з даним позовом до відповідача про стягнення середнього заробітку у зв'язку з затримкою розрахунку при звільненні та моральної шкоди. Свої позовні вимоги позивач мотивує тим, що 14.07.2014 року її було прийнято на роботу до ПАТ «УСК «ГАРАНТ-АВТО» на посаду головного фахівця із страхування з посадовим окладом відповідно до штатного розкладу. 06.02.2015 року її було звільнено із займаної посади згідно п.1 ст.36 КЗпП України. Причиною її звільнення була тривала невиплата відповідачем заробітної плати. Проте, належні до сплати суми при звільненні не були виплачені. Як зазначає позивач, оскільки її було звільнено 06.02.2015 року, то відповідач зобов»язаний сплатити на її користь середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 09.02.2015 року по 08.08.2016 року (день звернення до суду з позовом), що становить 110 939, 62 грн. Також, позивач вказує і на те, що не проведення відповідачем повного розрахунку при звільненні заподіяло їй величезні моральні страждання, вона весь час переживає з приводу свого існування і внаслідок цього була позбавлена нормального життєвого спілкування з рідними та близькими їй людьми, друзями. Вона була позбавлена можливості вести звичайний спосіб життя, відвідувати рідних та близьких людей, друзів, які мешкають поза межами міста, мала неповноцінне харчування. Вона не мала інших джерел доходу, її заробітна плата є єдиним джерелом її існування, заощаджень не має, на її утриманні є малолітня дитина. Тому позивач вважає, що діями відповідача їй заподіяна моральна шкода, яку вона оцінює у 5000 грн. Посилаючись на викладені обставини, позивач просить задовольнити її вимоги, стягнути з відповідача на її користь середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 09.02.2015 року по 08.08.2016 року (день звернення до суду з позовом), що становить 110 939, 62 грн., моральну шкоду в розмірі 5000 грн., а також витрати на правову допомогу в розмірі 3500 грн. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив про їх задоволення. Представник відповідача повторно у судове засідання не з'явився, про розгляд справи повідомлявся судом належним чином за останньою відомою адресою, про що свідчать копії листів. Як вбачається з поштового відправлення, повернутого на адресу суду, ПАТ «УСК «ГАРАНТ-АВТО» з адреси: м.Київ, пров.Новопечерський, 19/3 вибуло (а.с.23, 45). Відповідно до вимог ч.1 ч.224 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. За таких обставин, суд вважає за можливе проводити заочний розгляд справи у відсутності представника відповідача на підставі наявних у ній даних та доказів, відповідно до вимог ч.4 ст.169 ЦПК України, ч.1 ст.224 ЦПК України, проти чого не заперечував представник позивача. Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, дослідивши обставини справи в їх сукупності, оцінивши зібрані по справі докази виходячи зі свого внутрішнього переконання, яке ґрунтується на всебічному, повному, об»єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, суд дійшов висновку, що позов задоволенню не підлягає, виходячи з наступного. Як вбачається з копії трудової книжки, позивача було прийнято на посаду головного фахівця із страхування Європейського відділення страхування з 14.07.2014 року згідно наказу № 300-15-кф від 14.07.2014 року. 06.02.2015 року позивач звільнена з займаної посади згідно п.1 ст.36 КЗпП України на підставі наказу № 84-35-кф від 02.02.2015 року (а.с.25-37). Як вбачається з виписки по банківському рахунку позивача за період з 08.08.2016 року по 17.08.2016 року, 08.08.2016 року ПАТ «УСК «ГАРАНТ-АВТО» перерахувало позивачу борг в розмірі 3643,31 грн. та 4576,76 грн. (а.с.38). Згідно ч.ч.1, 2 ст.94 КЗпП України, заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу. Розмір заробітної плати залежить від складності та умов виконуваної роботи, професійно-ділових якостей працівника, результатів його праці та господарської діяльності підприємства, установи, організації і максимальним розміром не обмежується. Відповідно до ст.116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму. Статтею 117 КЗпП України визначено, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору. Відповідно до ст.237-1 КЗпП України, відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством. Частиною 1 ст.27 ЗУ «Про оплату праці» встановлено, що порядок обчислення середньої заробітної плати працівника у випадках, передбачених законодавством, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Для обчислення пенсій середня заробітна плата визначається відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення". Згідно аб.1, 3 п.2 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 р. № 100, обчислення середньої заробітної плати для оплати часу щорічної відпустки, додаткових відпусток у зв'язку з навчанням, творчої відпустки, додаткової відпустки працівникам, які мають дітей, або для виплати компенсації за невикористані відпустки провадиться виходячи з виплат за останні 12 календарних місяців роботи, що передують місяцю надання відпустки або виплати компенсації за невикористані відпустки. У всіх інших випадках збереження середньої заробітної плати середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана відповідна виплата. Працівникам, які пропрацювали на підприємстві, в установі, організації менше двох календарних місяців, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за фактично відпрацьований час. Пунктом 8 вказаного Порядку визначено, що нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. У разі коли середня місячна заробітна плата визначена законодавством як розрахункова величина для нарахування виплат і допомоги, вона обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати, розрахованої згідно з абзацом першим цього пункту, на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді. Середньомісячне число робочих днів розраховується діленням на 2 сумарного числа робочих днів за останні два календарні місяці згідно з графіком роботи підприємства, установи, організації, встановленим з дотриманням вимог законодавства. Відповідно ч.3 ст.10 ЦПК України та ч.ч.1,4 ст.60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх позовних вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 цього Кодексу. Тобто, сторони мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. В судовому засіданні представник позивача просив про задоволення позову та стягнення з відповідача середнього заробітку за час затримки розрахунку в розмірі 110 939,62 грн. Зазначений розрахунок виконано згідно довідки № 47/1 від 06.03.2015 року та довідки про доходи № 45 від 06.03.2015 року (а.с.8). Так, згідно копії довідки № 47/1 від 06.03.2015 року, позивачу була нарахована заробітна плата за січень та лютий 2015 року в розмірі 7119, 30 грн. На 06.03.2015 року Центральна філія ПАТ «СУК «ГАРАНТ-АВТО» мало заборгованість по виплаті заробітної плати перед позивачем в розмірі 4576, 76 грн. Відповідно до довідки № 45 від 06.03.2015 року, позивачу нарахована заробітна плата за січень 2015 року в розмірі 4552,37 грн., за лютий 2015 року в розмірі 2566,93 грн. Аналізуючи здійснений позивачем розрахунок середнього заробітку за час затримки розрахунку з урахуванням п.п.2, 8 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 р. № 100, суд приходить до висновку про його неправильність, оскільки такий розрахунок здійснено на підставі довідки, яка не містить даних про виплати за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана відповідна виплата, оскільки довідка містить інформацію про дохід позивача лише за січень 2015 року та 6 днів лютого 2015 року. Тобто, розрахунок здійснено неповно, без дотримання положень порядку, що виключає можливість прийняття його до уваги судом. Крім того, суд вважає зазначені копії довідок неналежними доказами, оскільки вони не є офіційними документами, дані копії не засвідчені належним чином, оригінали довідок для огляду в судовому засіданні не надавались, клопотання про витребування оригіналів довідок представником позивача не заявлялось, а тому неможливо встановити їх достовірність та врахувати як підставу для задоволення позову. Також, суд звертає увагу і на невідповідність зазначених даних про розмір заборгованості у копії довідки № 47/1 від 06.03.2015 року та у виписці з банківського рахунку позивача. Так, згідно копії довідки позивачу була нарахована заробітна плата за січень та лютий 2015 року в розмірі 7119, 30 грн. На 06.03.2015 року Центральна філія ПАТ «УСК «ГАРАНТ-АВТО» мало заборгованість по виплаті заробітної плати перед позивачем в розмірі 4576, 76 грн. В той же час, як вбачається з виписки по банківському рахунку позивача за період з 08.08.2016 року по 17.08.2016 року, 08.08.2016 року ПАТ «УСК «ГАРАНТ-АВТО» перерахувало позивачу борг в розмірі 3643,31 грн. та 4576,76 грн., а всього на загальну суму 8220,07 грн. Виписка по банківському рахунку позивача не дає підстави для задоволення позову та здійснення розрахунку середнього заробітку, оскільки не є бухгалтерським документом, а свідчить лише про надходження коштів без детального роз»яснення призначення платежу, його складових та періоду, за який ці кошти були нараховані. Суд звертає увагу і на те, що з будь-якими клопотаннями про витребування належних доказів, в тому числі і оформлених належним чином довідок про заробітну плату, на підставі яких можливо здійснити беззаперечний та достовірний розрахунок середнього заробітку, ані позивач, ані її представник, до суду не звертались. Таким чином, аналізуючи наявні матеріали в світлі наведених правових норм, суд приходить до висновку про неможливість задоволення вимог позивача в зв»язку з неправильністю розрахунку середнього заробітку, відсутністю належних та допустимих доказів про розмір заборгованості по заробітній платі та дати здійснення остаточного розрахунку, а тому відмовляє в задоволенні позовних вимог в зв»язку з їх недоведеністю. Вимоги позивача про відшкодування моральної шкоди також не підлягають задоволенню, оскільки позивачем не надано доказів, що порушення відповідачем її законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від неї додаткових зусиль для організації свого життя. Таким чином, аналізуючи зібрані по справі докази в світлі наведених правових норм, суд приходить до висновку про недоведеність та необґрунтованість позовних вимог, а тому відмовляє в їх задоволенні. Що стосується вимог позивача про стягнення з відповідача витрат на правову допомогу в розмірі 3500 грн., то, оскільки суд відмовляє в задоволенні позову, дані витрати відшкодуванню не підлягають. Оскільки суд відмовляє в задоволенні позовних вимог, а позивач є особою, звільненою від сплати судового збору, відповідно до ст.88 ЦПК України, судові витрати у вигляді судового збору відносяться за рахунок держави. На підставі вище викладеного,

Outcome: dismissed