Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-15 00:00:00

[PERSON] звернувся в суд з позовом до [PERSON], Публічного акціонерного товариства «Платинум Банк», Приватного акціонерного товариства «Ренесанс Життя» про визнання договорів недійсними. Позивач позовні вимоги мотивує тим, що з 31 жовтня 1985 року по даний час позивач перебуває у шлюбі з [PERSON] і проживає з нею однією сімєю. На даний час вони є пенсіонерами і, за виключенням отримуваних пенсій, не мають жодних інших джерел доходів. У вересні 2014 року з листів ПАТ «Платинум Банк», що надійшли на адресу позивача, йому стало відомо, що його дружина, відповідач по справі [PERSON], протягом 2012-2013 років без погодження із ним уклала з відповідачами у справі Публічним акціонерним товариством «Платинум Банк» та Приватним акціонерним товариством «Ренесанс Життя» три кредитних договори зі страхуванням життя позичальника на загальну суму 21160,00 грн. Так, 11 серпня 2012 року [PERSON] уклала з ПАТ «Платинум Банк» та [PERSON] «Ренесанс Життя» кредитний договір з обслуговуванням кредитної картки та страхуванням життя позичальника № 68/7015CLPS2 на поточні потреби з максимальною сумою ліміту кредитування в банкоматах 6000,00 грн. 12 лютого 2013 року [PERSON] повторно уклала з ПАТ «Платинум Банк» та [PERSON] «Ренесанс Життя» кредитний договір зі страхуванням життя позичальника № 452/7015CLАPS на поточні потреби на суму 3360,00 грн. 03 липня 2013 року [PERSON] втретє уклала з ПАТ «Платинум Банк» та [PERSON] «Ренесанс Життя» кредитний договір зі страхуванням життя позичальника № 831/7015CLАPS на поточні потреби на суму 11800,00 грн. З листів кредитора зясувалось, що [PERSON] не в змозі розрахуватись з ПАТ «Платинум Банк», внаслідок чого останній погрожує зверненням стягнення на майно. Вважає кожен із зазначених договорів таким, що виходить за межі дрібного побутового, а тому таким, що потребував згоди другого з подружжя на його укладення, оскільки суми одержаних [PERSON] за кожним з цих договорів кредитних коштів є значними та набагато перевищують не тільки розмір отримуваної нею пенсії, але й сукупний розмір пенсій, щомісячно отримуваних подружжям. На підставі викладеного, просить визнати недійсним з моменту укладення: - кредитний договір зі страхуванням життя позичальника (пошта) № 68/7015CLPS2 на поточні потреби, укладений 11 серпня 2012 року між Публічним акціонерним товариством «Платинум Банк», [PERSON] та Приватним акціонерним товариством «Ренесанс Життя» з максимальною сумою ліміту кредитування в банкоматах 6000,00 грн.; - кредитний договір зі страхуванням життя позичальника (пошта) № 452/7015CLАPS на поточні потреби на суму 3360,00 грн., укладений 12 лютого 2013 року між Публічним акціонерним товариством «Платинум Банк», [PERSON] та Приватним акціонерним товариством «Ренесанс Життя»; - кредитний договір зі страхуванням життя позичальника (пошта) № 831/7015CLАPS на поточні потреби на суму 11800,00 грн., укладений 03 липня 2013 року між Публічним акціонерним товариством «Платинум Банк», [PERSON] та Приватним акціонерним товариством «Ренесанс Життя». Згідно обєднаної в одне провадження цивільної справи за позовом [PERSON] до [PERSON], Публічного акціонерного товариства «Платинум Банк» про визнання договору недійсним, вбачається, що у вересні 2014 року йому стало відомо, що його дружина [PERSON] 21 листопада 2013 року без погодження із ним, уклала з відповідачем у справі Публічним акціонерним товариством «Платинум Банк» договір № 01342/0012XSGF про відкриття банківського (карткового) рахунку, кредитного обслуговування рахунку та встановлення кредитного ліміту. Відповідно до п. 1.4 цього договору, - розмір кредитного ліміту становить 4000,00 (чотири тисячі) грн. Вважає зазначений договір таким, що виходить за межі дрібного побутового, а тому таким, що потребував згоди другого з подружжя при його укладенні, оскільки сума одержаних [PERSON] кредитних коштів є значною та набагато перевищує не тільки розмір отримуваної нею пенсії, але й сукупний розмір пенсій, щомісячно отримуваних подружжям. За таких обставин договір № 01342/0012XSGF про відкриття банківського (карткового) рахунку, кредитного обслуговування рахунку та встановлення кредитного ліміту, укладений 21.11.2013 року [PERSON] з ПАТ «Платинум Банк», підлягає визнанню недійсним. Крім того, позивач посилається на те, що всупереч вимогам Закону України «Про захист прав споживачів» [PERSON] при укладенні договорів було введено в оману, оскільки про усі істотні умови договору вона не була проінформована, жодних письмових підтверджень не давала. На підставі викладеного, просить визнати недійсним з моменту укладення договір № 01342/0012XSGF про відкриття банківського (карткового) рахунку, кредитного обслуговування рахунку та встановлення кредитного ліміту від 21 листопада 2013 року, укладений між [PERSON] та Публічним акціонерним товариством «Платинум Банк», а також стягнути судові витрати з відповідача на користь позивача. Відповідачем ПАТ «Платинум Банк» було подано заперечення на позовну заяву, згідно якого позовні вимоги не визнають, просять відмовити в задоволенні позову, оскільки відповідач [PERSON] при укладенні усіх вищевказаних договорів була в повному обсязі ознайомлена із умовами даних договорів, які на моменту укладення договорів були їй зрозумілі, крім того, кредитні договори не належать до таких, що вирішують долю спільного сумісного майна подружжя, а тому посилання позивача на те, що вони виходять за межі дрібного побутового не можуть бути прийняті до уваги. Позивач [PERSON] та його представник [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримали з підстав, наведених у позовній заяві, просили суд їх задоволити. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні проти задоволення позову не заперечувала, суду показала, що при укладенні кожного із вищевказаних договорів вона справді згоди чоловіка позивача по справі [PERSON] не питала, кожен наступний договір укладала з метою погашення заборгованості за попереднім, оскільки іншим чином не могла погасити борг. У банку підписувала усі документи, які надавались працівниками банку, без попереднього із ними ознайомлення, будь-яких норм Закону України «Про захист прав споживачів» працівниками банку їй взагалі не повідомлялось. Станом на 05.03.2015 року загальна сума заборгованості за кредитними договорами становить 21900 грн., нею вже було сплачено 18 738 грн., в підтвердження чого, нею було надано копії квитанції про сплату заборгованості за кредитними договорами. Представник відповідача ПАТ «Платинум Банк», відповідно до поданих заяв просить проводити розгляд справи у його відсутності за наявними у справі матеріалами. Представник відповідача [PERSON] «Ренесанс Життя» в судове засідання не зявився, про час та місце розгляду повідомлялись належним чином, причини неявки суду невідомі, заяв про розгляд справи у їх відсутності до суду не надходило. Заслухавши пояснення учасників судового розгляду, дослідивши представлені письмові докази, суд прийшов до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Судом встановлено, що позивач та відповідач [PERSON] перебувають у зареєстрованому шлюбі між собою з 31.10.1985 року (а.с. 17). 11 серпня 2012 року [PERSON] уклала з ПАТ «Платинум Банк» та [PERSON] «Ренесанс Життя» кредитний договір з обслуговуванням кредитної картки та страхуванням життя позичальника (пошта) № 68/7015CLPS2 на поточні потреби з максимальною сумою ліміту кредитування в банкоматах 6000 грн. (а.с. 13-14 Т. 1). 12 лютого 2013 року [PERSON] уклала з ПАТ «Платинум Банк» та [PERSON] «Ренесанс Життя» кредитний договір зі страхуванням життя позичальника (пошта) № 452/7015CLАPS на поточні потреби на суму 3360 грн. (а.с. 5-6 Т. 1). 03 липня 2013 року [PERSON] уклала з ПАТ «Платинум Банк» та [PERSON] «Ренесанс Життя» кредитний договір зі страхуванням життя позичальника (пошта) № 831/7015CLАPS на поточні потреби на суму 11800,00 грн. (а.с. 8-9 Т. 1). 21 листопада 2013 року [PERSON] з Публічним акціонерним товариством «Платинум Банк» уклала договір № 01342/0012XSGF про відкриття банківського (карткового) рахунку, кредитного обслуговування рахунку та встановлення кредитного ліміту 4000 (чотири тисячі) грн. (Т. 1 а.с. 58-60). Частиною 1 ст. 627 ЦК України передбачено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Стаття 65 СК України передбачає, що дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. При укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Дружина, чоловік має право на звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним як такого, що укладений другим із подружжя без її, його згоди, якщо цей договір виходить за межі дрібного побутового. Для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово. Згода на укладення договору, який потребує нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, має бути нотаріально засвідчена. Договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім'ї, створює обов'язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім'ї. Згідно ч. ч. 1, 2 ст. 73 СК України за зобов'язаннями одного з подружжя стягнення може бути накладено лише на його особисте майно і на частку у праві спільної сумісної власності подружжя, яка виділена йому в натурі. Стягнення може бути накладено на майно, яке є спільною сумісною власністю подружжя, якщо судом встановлено, що договір був укладений одним із подружжя в інтересах сім'ї і те, що було одержане за договором, використано на її потреби. Оскільки усі вищевказані кредитні договори [PERSON] уклала для споживчих потреб, тому вважається, що вони були укладені в інтересах сімї, тобто створили для другого з подружжя позивача, такі ж наслідки, що й для [PERSON], яка безпосередньо укладала вказані договори. Судом не береться до уваги твердження позивача [PERSON] про введення відповідача [PERSON] в оману представниками банку, так як вона не знала про всі істотні умови договору під час його укладення, не була ознайомлена із цими умовами в письмовій формі, оскільки дане твердження в повному обсязі спростовується наданими відповідачем ПАТ «Платинум Банк» копіями заяв-анкет позичальника, в яких наявний власноручний підпис позичальника [PERSON], у тексті договорів чітко і зрозуміло викладено істотні умови договору, наявні підписи [PERSON], що свідчить про ознайомлення умовами договору. Відповідно до роз'яснень, які містяться в п. 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 р. № 9 "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними" правочин визнається вчиненим від впливом обману у випадку навмисного введення іншої сторони в оману щодо обставин, які впливають на вчинення правочину. На відміну від помилки, ознакою обману є умисел у діях однієї зі сторін правочину. Наявність умислу в діях відповідача, істотність значення обставин, щодо яких особу введено в оману, і сам факт обману повинна довести особа, яка діяла під впливом обману. Обман щодо мотивів правочину не має істотного значення. З наявних у справі матеріалів не вбачається підстав для визнання вищевказаних договорів недійсними як укладених внаслідок обману. Крім того, позивач посилається на порушення банком Правил надання банкам України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, зокрема п. 3.6, яким прямо заборонено сплату кредитору як комісії за надання кредиту, так і сплату щомісячної комісії за обслуговування кредиту, оскільки у змісті оспорюваних договорів передбачено сплату комісії ведення справи кредитної, договору, а не за надання та обслуговування кредиту, що повністю відповідає чинному законодавству. Згідно ч. ч. 1, 2 ст. 73 СК України за зобов'язаннями одного з подружжя стягнення може бути накладено лише на його особисте майно і на частку у праві спільної сумісної власності подружжя, яка виділена йому в натурі. Стягнення може бути накладено на майно, яке є спільною сумісною власністю подружжя, якщо судом встановлено, що договір був укладений одним із подружжя в інтересах сім'ї і те, що було одержане за договором, використано на її потреби. Таким чином, суд дійшов до висновку, що договори кредиту не є угодами щодо розпорядження спільним майном подружжя, яка потребує письмової згоди іншого з подружжя, а тому дані договори не впливають на права та обов?язки [PERSON] як другого із подружжя. Положеннями ст. 60 ЦПК України встановлено обов'язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається як на підставі своїх вимог і заперечень. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що нема є підстав для визнання оспорюваних договорів недійсними з моменту їх укладення, а тому в задволенні позову слід відмовити. На підставі вищевикладеного та

Outcome: dismissed