Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-16 00:00:00

У листопаді 2014 року позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про позбавлення батьківських прав відносно неповнолітньої доньки [PERSON],[INFO]. Мотивуючи свої вимоги тим,що з 13 жовтня 2001 року по 17 травня 2011 року з відповідачем перебувала у зареєстрованому шлюбі. Від цього шлюбу мають неповнолітню доньку [PERSON] [INFO] ,батьком якої є відповідач. Після розірвання шлюбу дитина залишилася мешкати з позивачем. На теперішній час позивач зареєструвала шлюб вдруге,має нову родину.У доньки склалися добрі стосунки з вітчимом, який турбується про її життя, стан здоров*я, приймає участь в її вихованні, надає їй матеріальну та моральну допомогу. Після розірвання шлюбу відповідач з дитиною не спілкується, ніякої участі у вихованні і утриманні доньки не приймає, не турбується про її стан здоров*я, про лікування та оздоровлення,не цікавиться її навчанням, не відвідує навчальний заклад, не провідує дитину, не цікавиться захопленнями, не телефонує їй, належної матеріальної допомоги на утримання дитини не надає. Заборгованість по аліментам за період з 26 червня 2012 року по 01 листопада 2014 року становить 29 845грн.90 коп.Відповідач самоусунувся від будь-якого спілкування з дитиною,її виховання та утримання. Відповідач відмовляв у наданні дозволу на виїзд дитини за межі України, у звязку з тим, що на теперішній час Донецька область є активною зоною АТО, де ведуться бойові дії, що є небезпечним для життя і здоров'я дитини.У зв*язку з чим позивач була змушена звернутися до суду з позовом про надання дозволу на виїзд дитини за межі України без згоди батька. Рішенням Вугледарського міського суду Донецької області від 14 липня 2015 року позовні вимоги [PERSON] задоволено : позбавлено [PERSON] батьківських прав по відношенню до [PERSON],вирішено питання щодо стягнення суми судового збору. В апеляційній скарзі [PERSON] просить скасувати вказане рішення та ухвалити нове, яким у задоволенні позовних вимог відмовити посилаючись на неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, порушення норм матеріального і процесуального права. Апелянт зазначає, що судом прийнято до уваги висновок органу опіки та піклування Вугледарської міської ради № 2\\37-0676 від 17 жовтня 2014 року,але ж не прийнято до уваги,що при вивченні доцільності позбавлення батьківських прав, не встановлено фактів, які б свідчили про його свідому винну поведінку, фактично відсутнє зазначення висновку щодо розв*язання спору.Не враховано його бажання спілкуватися з донькою .Крім того ,рішення суду прийнято на підставі недостовірних доказів . Він не погодився з сумою заборгованості по аліментам та звернувся з відповідною заявою до відділу державної виконавчої служби про проведення перерахунку заборгованості по аліментам за період з 26 червня 2012 року по 01 листопада 2014 року виходячи із фактичного нарахування, а не із показника середньомісячної заробітної плати у м.Вугледар для чого надав довідки про розмір нарахованої йому заробітної плати з січня 2013 року по грудень 2014 року. По справі відсутні безспірні докази, які б свідчили про його умисне ухилення від виконання обов*язків щодо виховання дитини . У судовому засіданні апеляційного суду [PERSON] та його представник [PERSON] підтримали доводи апеляційної скарги. У судовому засіданні апеляційного суду [PERSON], представник прокуратури Донецької області Голубнича О.О. просили апеляційну скаргу відхилити. Представник виконавчого комітету Вугледарської міської ради у судове засідання апеляційного суду не з*явився,належним чином були повідомлені про час і місце розгляду справи ,надали суду заяву про можливість розгляду справи у відсутності представника (а.с.111,112,116). Відповідно ч.2.ст.305 ЦПК України неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи , не перешкоджає розглядові справи. Заслухавши суддю - доповідача,пояснення учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду - скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позову з таких підстав. Згідно п.2. ч.1 ст. 307 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове рішення по суті позовних вимог . З урахуванням вимог ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Судом першої інстанції встановлено,що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 13 жовтня 2001 року , який розірвано рішенням суду 17 травня 2011 року .Від шлюбу мають неповнолітню дитину доньку [PERSON] [INFO],яка проживає з позивачкою за адресою [ADDRESS]. Згідно висновку органу опіки та піклування Вугледарської міської ради № 2/37-0676 від 17 жовтня 2014 року доцільно позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно неповнолітньої доньки [PERSON],[INFO] . Заборгованість відповідача по сплаті аліментів з 26 червня 2012 року по 01 листопада 2014 року складає 29 845,90 грн. Задовольняючи позовні вимоги,суд першої інстанції виходив з доведеності ухилення відповідача від виконання своїх обов*язків по вихованню дитини,який тривалий час не займається утриманням і вихованням своєї доньки,доказом чого є несплата аліментів більше двох років та відсутність будь-якого інтересу до дитини,її здоров*я,навчання ,спілкування з дитиною,що є підставами для позбавлення батьківських прав стосовно доньки [PERSON] , відповідно до вимог п.2 ч.1 ст.164 СК України. Проте із вказаними висновками суду погодитися не можна у зв*язку з наступним. Згідно з ч. 1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров'я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини. Відповідно до п. п. 15, 16 постанови Пленуму Верховного Суду України N 3 від 30 березня 2007 року "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав"позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно утримують та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного та об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст. 164 СК України. Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Згідно з абз. 2 п. 18 вищезгаданої постанови Пленуму Верховного Суду України, зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов'язків. Ухвалюючи таке рішення, суд має право вирішити питання про відібрання дитини у відповідача і передачу органам опіки та піклування (якщо цього потребують її інтереси), але не повинен визначати при цьому конкретний заклад. Відповідно до ст. 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року N 789-XII, держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. З висновку органу опіки та піклування Вугледарської міської ради № 2/37-0676 від 17 жовтня 2014 року про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно неповнолітньої доньки [PERSON] [INFO] вбачається,що [PERSON] до адміністративної відповідальності за ухилення від належного виконання батьківських обов*язків не притягувався ,зі слів сусідів характеризується позитивно. На засіданні комісії з питань захисту прав дитини [PERSON] заперечував проти позбавлення його батьківських прав. Повідомив, що у нього з дружиною складні стосунки,непорозуміння,його колишня дружина не дозволяє йому спілкуватися з донькою,що не оспорювалося позивачем . У судовому засіданні апеляційного суду відповідач пояснив,що у зв*язку з непорозумінням з позивачем був змушений звертатися до органу опіки та піклування для вирішення питання щодо встановлення часу побачень з донькою . Частиною 1 статті 153 СК України встановлено, що батьки мають переважне право перед іншими особами на особисте виховання дитини. Відповідно до статті 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування (стаття 58 ЦПК України). Згідно зі статтею 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Заперечуючи проти задоволення позову,[PERSON] зазначав, що оспорює нараховану державним виконавцем заборгованість по сплаті аліментів , він бажає брати участь у вихованні дитини та категорично проти позбавлення його батьківських прав,прагне брати участь у вихованні дитини. Зазначені заперечення відповідача, на порушення вимог процесуального закону, належним чином не були враховані судом, у мотивувальній частині рішення не наведено даних про встановлені судом обставини, що мають значення для справи, їх юридичну оцінку та визначені відповідно до них правовідносини, а також оцінку всіх доказів, з яких суд виходив при задоволенні вимог. Не встановлено наявність або відсутність фактів, якими обґрунтовувалися заперечення відповідача. Крім того, із висновку органу опіки та піклування Вугледарської міської ради № 2/37-0676 від 17 жовтня 2014 року вбачається встановлення обставин зі слів позивачки [PERSON], що батько дитини вихованням доньки [PERSON] не займається,аліменти сплачує частково,розвитком дитини та станом здоров*я не цікавиться,має заборгованість по сплаті аліментів , а тому орган опіки та піклування дійшов висновку про доцільність позбавлення відповідача батьківських прав стосовно доньки (а. с. 58). Відповідно до частини 6 статті 19 СК України суд може не погодитись з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. Оцінюючи вищезазначений висновок органу опіки та піклування Вугледарської міської ради від 17 жовтня 2014 року, суд на порушення вимог ч. 6 ст. 19 СК України не звернув уваги на те, що при підготовці висновку не було обстежено умови проживання відповідача, його матеріальний стан, не враховано заперечень відповідача проти позбавлення його батьківських прав стосовно доньки . Згідно з міжнародними та національними правовими нормами до прав дитини належить, зокрема, право на врахування її думки щодо питань, які стосуються її життя. Зокрема, відповідно до положень ст. 12 ч. І Конвенції ООН від 20 листопада 1989 року «Про права дитини» (ратифікована Україною 27 лютого 1991 року), держави-учасниці забезпечують дитині, здатній сформулювати власні погляди, право вільно висловлювати ці погляди з усіх питань, що стосуються дитини, причому поглядам дитини приділяється належна увага згідно з її віком і зрілістю. З цією метою дитині, зокрема, надається можливість бути заслуханою в ході будь-якого судового чи адміністративного розгляду, що стосується дитини, безпосередньо або через представника чи відповідний орган у порядку, передбаченому процесуальними нормами національного законодавства. Відповідно до статті 171 СК України дитина має право на те, щоб бути вислуханою батьками, іншими членами сім'ї, посадовими особами з питань, що стосуються її особисто, а також питань сім'ї. Дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками, іншими особами спору щодо її виховання, місця проживання, у тому числі при вирішенні спору. Позивачем належним чином не доведено ухилення відповідача від виховання дитини та свідомого нехтування ним батьківськими обов*язками.Наявність заборгованості по сплаті аліментів на утримання неповнолітньої дитини ,не надання дозволу тимчасового виїзду за кордон , ще не є підставою для позбавлення його батьківських прав,а тому відсутні правові підстави для задоволення позову про позбавлення [PERSON] батьківських прав відносно доньки [PERSON],[INFO]. Всі докази ,на які суд першої інстанції посилався як на підстави позбавлення батьківських прав, апеляційний суд оцінює критично,так як всі ті докази не є підставою для позбавлення [PERSON] батьківських прав ,оскільки не є доказом ухилення відповідача від виконання батьківських прав відносно доньки. Отже, задовольняючи позові вимоги [PERSON] суд на вищезазначене уваги не звернув, не врахував вимоги ст. ст. 19, 153, 171 СК України та дійшов до передчасного висновку про позбавлення відповідача батьківський прав стосовно доньки [PERSON] [INFO] ,не звернув уваги на те , що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, не врахував думку дитини , а також її батька із зазначеного приводу,повно та всебічно не з*ясував всі обставини у справі ,та не надав їм належної правової оцінки. Суд дійшов передчасного висновку про позбавлення відповідача батьківських прав,що потягнуло ухвалення рішення ,яке не відповідає вимогам ст.ст.213-214 ЦПК України та є підставою для скасування судового рішення та ухвалення нового рішення про відмову у задоволенні позову.

Outcome: dismissed