Jurisdiction: civil
Date: 2020-12-23 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , в якому просив визнати відповідачів винними в переслідуванні, знущанні, приниженні честі та гідності, а також стягнути з відповідачів завдану йому моральну шкоду по 50 000 грн. з кожного за приниження честі та гідності та по 3 000 грн. матеріальної шкоди за порваний одяг . В обґрунтування свої вимог позивач зазначив, що 09.07.2019 р. його, як лікаря - ендоскопіста, викликали у відділ кадрів університетської лікарні для ознайомлення з наказом головного лікаря про ліквідацію ендоскопічного відділення. Побачивши, що наказ головного лікаря суперечить розпорядженню Тернопільської обласної ради, яким передбачалась лише реорганізація відділення, він просив дозволу зробити з Наказу головного лікаря ксерокопію для подальшого ознайомлення із його змісту та отримання правової допомоги адвоката. На дану вимогу [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] почали обзивати його нецензурними словами, бити, наносити тілесні пошкодження, намагались вирвати з його рук Наказ. [PERSON] спостерігав за побиттям, а також погрожував йому розправою. У подальшому було викликано поліцію, складено протокол відносно нього за порушення громадського порядку і відкрито кримінальне провадження. Головний лікар [PERSON] видав Наказ про його звільнення у зв`язку з порушення громадського порядку. Такі дії відповідачів спричинили йому тілесні пошкодження, що встановлено висновком експертизи; матеріальні збитки, оскільки було порвано одежу; моральну шкоду, оскільки він зазнав нервових та психологічних переживань в зв`язку з неправомірними діями відповідачів. Посилаючись на наведене, позивач просив задовольнити його позовні вимоги. Ухвалою суду від 04 жовтня 2019 року відкрито провадження у справі та призначено розгляд за правилами загального позовного провадження. Під час підготовчого провадження 11 лютого 2020 року позивач подав заяву про уточнення позовних вимог та просив стягнути завдану йому матеріальну шкоду з [PERSON] у розмірі 50 000грн., а з інших відповідачів по 20 000грн. з кожного; моральну шкоду з [PERSON] у розмірі 120 000грн., з інших відповідачів по 40 000грн. з кожного. Представник відповідача [PERSON] - адвокат Дубчак С.П. подав відзив на позов. Вказав, що позовні вимоги є безпідставними та необґрунтованими. [PERSON] не був свідком подій на які вказує позивач та жодних тілесних ушкоджень останньому не наносив, оскільки знаходився на своєму робочому місці. Позивачем не надано жодних доказів, які б підтверджували неправомірні дії або бездіяльність [PERSON] , причинний зв`язок між діями, бездіяльністю відповідача та завданою шкодою. Позивачем не доведено розмір завданої шкоди. Долучений позивачем витяг з ЄРДР свідчить лише про те, що орган досудового розслідування за заявою позивача розпочав досудове розслідування по факту вчинення відносно позивача кримінального правопорушення за ч. 1 ст. 125 КК України. Посилаючись на наведене, просив відмовити у задоволенні позовних вимог. Представник відповідача [PERSON] - адвокат Дубчак С.П. подав відзив на позов. Вказав, що позовні вимоги є безпідставними та необґрунтованими. Зазначив, що 09 липня 2019 року [PERSON] перебувала на робочому місці у кабінеті головної медсестри Тернопільської університетської лікарні. Близько 13 00 год почула на коридорі галас і нецензурну лайку. Вона вийшла у коридор та бачила як позивач штовхає начальника відділу кадрів [PERSON] та вдарив в область голови [PERSON] , у зв`язку з чим вона викликала поліцію. Однак, [PERSON] жодних ушкоджень позивачу не наносила. Позивачем не надано жодних доказів, які б підтверджували неправомірні дії або бездіяльність [PERSON] , причинний зв`язок між діями, бездіяльністю відповідача та завданою шкодою. Позивачем не доведено розмір завданої шкоди. Навпаки, [PERSON] , була свідком, як позивач наніс тілесні ушкодження [PERSON] та штовхав [PERSON] . Долучений позивачем витяг з ЄРДР свідчить лише про те, що орган досудового розслідування за заявою позивача розпочав досудове розслідування по факту вчинення відносно позивача кримінального правопорушення за ч. 1 ст. 125 КК України. Посилаючись на наведене, просив відмовити у задоволенні позовних вимог. Позивач подав відповідь на відзив. Зазначив, що постановою судді Тернопільському міськрайонного суду провадження відносно нього за ст. 173 КУпАП закрито, а тому просив визнати відповідачів винними в поширені відносно нього неправдивої інформації, що призвело до його незаконного звільнення. У судове засідання позивач не з`явився, хоча про час та місце його був повідомлений у встановленому законом порядку. Попередньо позивач подав заяву про слухання справи за його відсутності. [PERSON] був присутній у попередніх судових засіданнях, надавав пояснення, позов підтримав та просив задовольнити Відповідачі у судове засідання не з`явились, хоча про час та місце його були повідомлені у встановленому законом порядку. Представник відповідачів [PERSON] та [PERSON] - адвокат Дубчак С.П. попередньо подав заяву про слухання справи за їх відсутності, у задоволенні позову просив відмовити. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] були присутні в судовому засіданні 02 грудня 2020 року щодо задоволення позову заперечили. Окрім того, були допитані за їх згодою як свідки. Враховуючи наведене, суд вважає, що неявка сторін спору не перешкоджає розгляду справи по суті. Судом встановлено та не заперечувалось сторонами, що [PERSON] працював лікарем-ендоскопістом Комунального некомерційного підприємства «Тернопільська університетська лікарня». Відповідачі [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] працюють у КНП «Тернопільська університетська лікарня» відповідно на посадах начальник відділу кадрів, головна медсестра, юрисконсульт, генеральний директор КНП, інспектор відділу кадрів. 09.07.2019 р. [PERSON] зайшов у відділ кадрів університетської лікарні для ознайомлення з наказом головного лікаря про ліквідацію ендоскопічного відділення. В зв`язку з тим, що [PERSON] не був згідний із Наказом в.о.головного лікаря, між сторонами відбувся конфлікт. 09.07.2019р.інспектором ВП ПП ТВ Середою С.А. відносно [PERSON] складено протокол про адміністративне правопорушення за ст. 173 КУпАП. Зокрема, у фабулі протоколу вказано, що про те, що [PERSON] 09.07.2019 р. перебуваючи у громадському місці на 3 поверсі лабораторного корпусу КНП «ТУЛ» висловлювався нецензурними словами, поводив себе зухвало, своїми діями порушував громадський порядок та спокій громадян, а отже вчинив дрібне хуліганство. Із пояснень сторін в судовому засіданні встановлено, що постановою Тернопільського міськрайонного суду від 03 вересня 2019 року провадження в адміністративній справі відносно [PERSON] за ст. 173 КУпАП закрито, у зв`язку з відсутністю в його діях складу даного адміністративного правопорушення. Вказане судове рішення міститься в Єдиному реєстрі судових рішень за № 84002269. Згідно з Витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань вбачається, що 09.07.2019 року за заявою [PERSON] до ЄРДР внесено відомості про вчинення кримінального правопорушення за № 12019210010002014 за ч. 1 ст. 125 КК, зокрема по факту спричинення [PERSON] тілесних ушкоджень працівниками відділу кадрів КНП «Тернопільська університетська лікарня» 09 липня 2019 року о 13 00год у приміщенні лікарні . Відповідно до Висновку експерта за № 652 від 12.07.2019 р. судово-медичної експертизи, проведеної на підстав ухвали слідчого судді від 10.07.2019 р. у даному кримінальному провадженні, виявлені у [PERSON] садна за ступенем тяжкості належать до легких тілесних ушкоджень. У висновку також зазначено, що садна з огляду на вид ушкоджень та морфологічні властивості утворились у [PERSON] від дії тупих предметів, а стан їх поверхонь дозволяють стверджувати, що вони виникли в різний термін, зокрема одні садна - приблизно за 1-2 доби, а інші - приблизно за 2-4 дні до експертизи. Наказом від 10.07.2019 р. в. о. генерального директора Комунального некомерційного підприємства «Тернопільська університетська лікарні» Тернопільської обласної ради за №141-од за порушення трудової дисципліни лікаря-ендоскопіста [PERSON] звільнено за ст.147 п.2 КЗпП України з 10.07.2019 р. Рішенням Тернопільського міськрайонного суду від 13 вересня 2020 року ( справа 607/16899/19) [PERSON] поновлено на роботі. Окрім того, судом вирішено питання щодо стягнення моральної шкоди завданої внаслідок неправомірного звільнення. Будучи допитаною в судовому засіданні як свідок відповідач [PERSON] пояснила, що з листопада 2008 року по даний час працює на посаді інспектора відділу кадрів КНП «Тернопільська Університетська лікарня». 09 липня 2019 року [PERSON] запросила [PERSON] та всіх працівників ендоскопічного відділення у відділ кадрів для ознайомлення із наказом про ліквідацію ендоскопічного відділення. [PERSON] відмовився від ознайомлення із наказом. Через деякий час. [PERSON] зайшов у кабінет і попросив наказ для ознайомлення. Після отримання наказу, останній відмовився його повертати та залишив кабінет. Внаслідок чого на коридорі між ними виник конфлікт. Однак, позивачу ніхто не наносив тілесних ушкоджень та не ображав. Навпаки, сам позивач поводив себе агресивно, кричав та наніс їй тілесні ушкодження, підтвердженням чого є обвинувальний акт відносно [PERSON] . Свідок [PERSON] пояснила, що працює на посаді начальника відділу кадрів КНП «Тернопільська Університетська лікарня». 09 липня 2019 року запросила [PERSON] та всіх працівників ендоскопічного відділення у відділ кадрів для ознайомлення із наказом про ліквідацію ендоскопічного відділення. [PERSON] відмовився від ознайомлення із наказом. Через деякий час [PERSON] зайшов у кабінет і попросив наказ для ознайомлення. Після отримання наказу, останній відмовився його повертати, залишив кабінет, внаслідок чого між ними на коридорі виник конфлікт. Внаслідок таких дій позивача, [PERSON] викликала поліцію та відносно позивача було складено протокол про адміністративне правопорушення. Однак, позивачу ніхто не наносив тілесних ушкоджень та не ображав. Суд, розглянувши справу, вивчивши та оцінивши в сукупності наявні у справі докази, вважає, що у задоволенні позовних вимог слід відмовити з наступних підстав. За змістом частини першої статті 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України (стаття 5 ЦПК України). Відповідно до статті 68 Конституції України кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей. Згідно з вимогами частиною п`ятою статті 55 Конституції України кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань, Частиною другою статті 16 ЦК України серед інших передбачені такі способи захисту цивільних прав та інтересів як: відшкодування матеріальної, моральної (немайнової шкоди). Статтею 280 ЦК України встановлено, що якщо фізичній особі внаслідок порушення її особистого немайнового права завдано майнової та/або моральної шкоди, ця шкода підлягає відшкодуванню. Відповідно до положень ч.ч.1, 2 ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Відповідно до роз`яснень викладених у п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України №6 від 27.03.1992року «Про практику розгляду судами цивільних справ позовами про відшкодування шкоди», розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи. Таким чином, відповідальність за завдану шкоду може наставати лише за наявності підстав, до яких законодавець у ст.1166 ЦК України відносить: а) наявність шкоди; б) протиправну поведінку заподіювача шкоди; в) причинний зв`язок між шкодою та протиправною поведінкою заподіювача; г) вину. Перераховані підстави визнаються загальними, оскільки їх наявність необхідна для всіх випадків відшкодування шкоди, якщо інше не передбачено законом. Відповідно до вимог ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній чи юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю відшкодовуються особою, яка її завдала, за наявності її вини. Згідно з вимогами ст.23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода, полягає, у тому числі у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Відповідно до роз`яснень, викладених у п. п. 4, 5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 р. №4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди", суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди, суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. Конституційний Суд України в рішенні від 10 квітня 2003 року у справі № 1-9/2003 роз`яснив, що звернення громадян до правоохоронного органу, що містять певні відомості про недодержання законів посадовими або службовими особами, передаються чи повідомляються не з метою доведення таких відомостей до громадськості чи окремих громадян, а з метою їх перевірки уповноваженими на це законом іншими посадовими особами. Тому такі звернення за змістом Конституції України та цивільного законодавства не можуть вважатися поширенням відомостей, які порочать честь, гідність чи ділову репутацію або завдають шкоди інтересам посадової чи службової особи правоохоронного органу. Така правова позиція підтверджується постановою Пленуму Верховного Суду від 27 лютого 2009 року (SIRYK v. UKRAINE, № 6428/07, § 37, ЄСПЛ, від 31 березня 2011 року). Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) у справі «Сірик проти України» вказав, що згідно з зазначеним рішенням Конституційного Суду України звернення до правоохоронного органу щодо порушення прав особи не може вважатися поширенням відомостей, які порочать честь, гідність чи ділову репутацію. Відповідно до вимог статті 40 Конституції України усі мають право направляти індивідуальні чи колективні письмові звернення або особисто звертатися до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів, що зобов`язані розглянути звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк. Пленум Верховного Суду України у пункті 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 лютого 2009 року № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» роз`яснив, що у випадку, коли особа звертається до зазначених органів із заявою, в якій міститься та чи інша інформація, з метою перевірки наведених у заяві обставин і у разі, якщо такий орган компетентний перевірити таку інформацію, навіть і у тому випадку, коли така інформація не підтвердилась, зазначене не є підставою для задоволення позову, оскільки відсутній сам факт поширення недостовірної інформації. У такому разі наявність інших підстав (склад правопорушення) не має правового значення. Відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами, є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. У відповідності до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). В силу вимог ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Судом встановлено, що в матеріалах справи відсутні та позивачем на надані будь-які належні та достовірні докази на підтвердження факту завдання матеріальної шкоди, її розміру, доказів пошкодження одягу. Позивачем не обґрунтовано та не підтверджено, з яких саме міркувань та доводів останній виходив визначаючи саме такий розмір матеріальної та моральної шкоди. Судом встановлено, що позивач у своєму позові послався на те, що відповідачі нанесли йому тілесні пошкодження, висловлювались на його адресу нецензурними словами, шляхом звернення до правоохоронних органів поширили неправдиву інформацію щодо нього і, як наслідок, порушили особисті немайнові права, що принижують його честь, гідність та ділову репутацію. Позивачем не доведено і в судовому засіданні не встановлено, що відповідачі нанесли [PERSON] тілесні пошкодження, пошкодили одяг та висловлювались на його адресу нецензурними словами. Наявність у справі Висновку експерта за № 652 від 12.07.2019 р. судово-медичної експертизи, яким встановлено у [PERSON] виявлені легкі тілесні ушкодження у вигляді саден, само по собі не свідчить про нанесення їх відповідачами. Інших доказів існування причинного зв`язку між діями відповідачів та виникненням тілесних ушкоджень, позивачем не надано і в судовому засіданні не здобуто. Отже, суд вважає, що у задоволенні позову в частині відшкодування шкоди слід відмовити через відсутність підтвердження факту завдання відповідачами позивачу шкоди та причинно-наслідкового зв`язку між завданою шкодою та діями відповідачів. Крім того, звертаючись до суду з позовом, позивач фактично послався на те, що відповідачі шляхом звернення до правоохоронних органів поширили неправдиву інформацію щодо нього і, як наслідок, порушили особисті немайнові права, що принижують його честь, гідність та ділову репутацію. Однак доказів про вчинення відповідачами неправомірних дій відносно позивача, останнім не доведено, в судовому засіданні не здобуто та матеріалах справи не міститься. Так, встановивши обставини справи, суд прийшов до висновку, що відповідачі звернулись із заявою про неправомірні дії позивача до поліції, реалізувавши своє право на звернення, як до компетентного органу, який уповноважений провести перевірку за доводами скарги. Суд вважає, що [PERSON] не надав доказів, а суд їх не встановив, що метою такого звернення було приниження честі, гідності, ділової репутації позивача, оскільки послідовність і системність поведінки відповідачів, а саме: звернення до правоохоронних органів, з наданням відповідних доказів, що є їх конституційним правом, свідчить про відсутність в їх діях факту поширення недостовірної інформації, а є реалізацією права, передбаченого статтею 40 Конституції України. Разом з цим, у Конституції України закріплено положення про те, що всі мають право направляти індивідуальні чи колективні письмові звернення або особисто звертатися до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів, що зобов`язані розглянути звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк (стаття 40); кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб (частина друга статті 55). Оскільки звернення до суду із позовом є правом сторін, передбаченим статтею 15 ЦК України, отже, звернення за захистом своїх прав до відповідних державних органів не може завдавати шкоди та не є незаконною дією. Посилання позивача на те, що по даному факту постановою суду провадження відносно нього закрито, оскільки в його діях відсутній склад правопорушення за ст. 173 КУпАП, само по собі не можу бути доказом того, що у зверненні відповідачів до правоохоронних органів містились завідомо неправдиві відомості і воно було викликано не наміром виконати свій громадський обов`язок або захистити свої права, свободи чи законні інтереси. Суд також не приймає до уваги посилання позивача на те, що рішенням суду його поновлено на роботі та скасовано Наказ про його звільнення як таке, що не має правового значення для вирішення даного спору. Крім того, при поновленні [PERSON] на посаді, судом вирішено питання щодо стягнення в його користь завданої моральної шкоди внаслідок незаконного звільнення. Суд встановив, що позивач не довів наявність підстав для задоволення позовних вимог у цій справі, а звернення відповідачів до правоохоронного органу із заявою про вчинення правопорушення не є поширенням недостовірної інформації. Відповідно до статті 280 ЦК України якщо фізичній особі внаслідок порушення її особистого немайнового права завдано майнової та (або) моральної шкоди, ця шкода підлягає відшкодуванню. Оскільки відсутні підстави для задоволення позову про захист честі, гідності та ділової репутації, то підстав для стягнення моральної шкоди немає. Також, не підлягають до задоволення вимоги щодо визнання відповідачів винними у переслідуванні, знущанні, оскільки такий спосіб захисту не передбачений діючими нормами ЦК. Враховуючи вищенаведені вимоги закону та встановленні обставини справи, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позовних вимог за безпідставністю та недоведеністю. Крім того, [PERSON] є особою з інвалідністю II групи, та в силу вимог ст. 5 Закону України «Про судовий збір» звільнений від сплати судового збору.

Outcome: dismissed