Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-05 00:00:00

17.03.2021 року [PERSON] звернулась до Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська з позовом до [PERSON] , уточнивши який на виконання вимог ухвали суду від 22.03.2021 року, прохала стягнути на її користь з відповідача різницю між отриманою страховою виплатою та вартістю відновлювального ремонту у сумі 323\~051 грн. 73 коп. Позовні вимоги обгрунтовує наступним чином. Вона є власницею транспортного засобу марки «Volkswagen», моделі «Passat», державний реєстраційний номер [NUMBER] . 12.06.2019 року її донька [PERSON] , у м. Краматорську, Донецької області, втратила у дорожньо-транспортну пригоду. Постановою Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 07.08.2019 року [PERSON] , який керував транспортним засобом марки «ЗАЗ», моделі «Daewoo», державний реєстраційний номер [NUMBER] , визнаний винним у вчинені ДТП. На момент вчинення ДТП, цивільна відповідальність [PERSON] була застрахована ПрАТ «Українська акціонерна страхова компанія «АСКА». Страхова компанія виплатила їй добровільно 85\~100 грн. на відшкодування матеріальної шкоди. Вона звернулась до судового експерта з питанням проведення експертного автотоварознавчого дослідження свого пошкодженого автомобіля. Згідно із звітом № 107/19 від 10.07.2019 року, вартість матеріального збитку складає 372\~200 грн., вартість відновлювального ремонту 408\~151 грн. 73 коп. Позивачка на день звернення до суду з позовом автомобіль не ремонтувала. Різниця між виплаченою їй страховою компанією сумою та розміром вартості відновлювальних робіт складає 323\~051 грн. 73 коп., які прохає стягнути з віповідача. Ухвалою суду від 27.04.2021 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження із викликом сторін. 03.08.2021 року відповідачем надано відзив на позову заяву, у якому прохає відмовити у задоволенні позовних вимог [PERSON] з наступних підстав. 12.06.2019 року на перехресті нерівнозначних доріг вул. Приймаченко та вул. Двірцевій у м. Краматорську Донецької області за участю двох водії транспортних засобів доньки позивачки [PERSON] та відповідача відбулась дорожньо-транспортна пригода. Постановою Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 07 серпня 2019 року по справі № 200/11135/19, [PERSON] визнано винним у скоєнні ДТП. та, відповідно, притягнутий до відповідальності за адміністративне правопорушення, передбачене Цивільно-правова відповідальність [PERSON] , як власника наземного транспортного засобу, на дату ДТП 12.06.2019 року була застрахована у Страховій компанії «Аска», про що свідчить Поліс серії АМ № 8957569. Цим Полісом встановлено розміри страхових сум за шкоду, заподіяну майну потерпілих, у розмірі 100.000,00 гривень на одного потерпілого; за шкоду, заподіяну життю та здоров`ю потерпілих, у розмірі 200.000,00 гривень на одного потерпілого. Також встановлено розмір франшизи 1.000,00 грн. Згідно з положеннями ст. 1192 ЦК України, з урахуванням обставин справи, суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Відповідно до ст. 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки. Порядок відшкодування шкоди особою, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, встановлено статтею 1194 Цивільного кодексу України, за змістом якої особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Розпорядженням Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг «Про внесення змін до розпорядження Держфінпослуг від 09 липня 2010 року № 566 «Про деякі питання здійснення обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» від 29.12.2015р. № 3470 встановлено, розмір страхових сум за договорами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, укладеними після набрання чинності цим розпорядженням: за шкоду, заподіяну майну потерпілих, у розмірі 100000 гривень на одного потерпілого; за шкоду, заподіяну життю та здоров`ю потерпілих, у розмірі 200000 гривень на одного потерпілого. Вищезазначене розпорядження набрало чинності 19.02.2016 року та було чинним станом на момент ДТП 12.06.2019 року, а тому до виниклих під час ДТП правовідносин слід застосовувати саме вищезазначені граничні розміри страхового відшкодування. Згідно експертного автотоварознавчого дослідження № 107/19 від 10.07.2019 року, вартість матеріального збитку складає 372.200 грн, вартість ремонтно-відновлювальних робіт пошкодженого автомобіля позивача складає 408.151,73 грн. з ПДВ; ринкова вартість пошкодженого автомобіля складає 372.200 грн. За змістом п. 1 ч. 2 ст. 22 ЦК України, реальними збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права. Згідно експертного автотоварознавчого дослідження № 107/19 від 10.07.2019, вартість матеріального збитку з технічної точки зору вартісне значення витрат, які несе власник при ушкодженні або розукомплектуванні КТС з урахуванням фізичного зносу. Вартість відновлювального ремонту КТС грошові витрати, які необхідні для відновлення пошкодженого, розукомплектованого КТС. Тобто, вартість матеріального збитку визначається як сума вартості відновлювального ремонту з урахуванням значення коефіцієнта фізичного зносу складників КТЗ. Для визначення вартості матеріального збитку, завданого власнику КТЗ, застосовуються витратний підхід і метод калькуляції вартості відновлювального ремонту. Відповідно до ст. 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством. Позивачка, в порушення вищезазначених вимог законодавства, просить суд стягнути матеріальний збиток, і при цьому, під час визначення його розміру, використовує визначену експертом вартість відновлювального ремонту КТС, але без врахування значення коефіцієнта фізичного зносу. Позивачка навмисно приховує той факт, що до розміру вартості відновлювального ремонту КТС у сумі 408.151,73 грн включено ПДВ, який не підлягає сплаті позивачці. Якщо суми відшкодування не перераховуються безпосередньо потерпілому (позивачу), а спрямовуються на придбання у платника податку на додану вартість послуг по ремонту, заміщенню, відтворенню застрахованого об`єкта чи товарно-матеріальних цінностей, які мають бути використані в процесі його ремонту (запчастини та інші витратні матеріали тощо), то розрахунок суми виплат на таке придбання здійснюється з урахуванням сум податку на додану вартість, які включаються до вартості й виділяються окремим рядком у розрахункових документах. Водночас, у разі, якщо придбання послуг по ремонту, заміщенню, відтворенню застрахованого об`єкта чи товарно-матеріальних цінностей, які мають бути використані в процесі його ремонту, здійснюється у неплатника податку на додану вартість, то розрахунок сум виплати відшкодування повинен здійснюється без урахування сум податку на додану вартість. Оскільки позивачки фактично витрати на сплату ПДВ не понесла, оскільки ремонт не здійснила, підстави для стягнення з нього відповідних сум відсутні. Верховний Суд в постанові від 28 лютого 2018 року у справі № 757/22706/15-ц вказав, що у випадку виплати страхового відшкодування безпосередньо страхувальнику, виплата здійснюється без податку на додану вартість, який повертається страхувальнику після надання документів про оплату запчастин/відновлюваного ремонту на суму, що включає ПДВ, в межах суми страхового відшкодування. Отже ПДВ входить до суми страхового відшкодування та може бути повернуто позивачці страховиком лише після надання відповідних документів про оплату запчастин/відновлюваного ремонту. Проте позивачкою таких доказів суду не надано. Позивачка у своїй позовній заяві зазначає, що Страхова компанія «Аска» добровільно сплатила їй суму страхового відшкодування у розмірі 85.100 грн., проте доказів щодо правомірності саме такого розміру відшкодування нею не надано, у той час, як ліміт страхового відшкодування перевищував цю суму та складав 100.000 грн. Відповідно до п. 5.2 «Методики товарознавчої експертизи та оцінки дорожніх транспортних засобів», затвердженої спільним Наказом Міністерства юстиції та Фонду держмайна від 24.11.2003 № 142/5/2092, у разі потреби виклик заінтересованих осіб для технічного огляду із зазначенням дати, місця та часу проведення огляду КТЗ (після їх узгодження з виконавцем дослідження) здійснюється замовником дослідження шляхом вручення відповідного виклику під розписку особі, що викликається, або телеграмою з повідомленням про її вручення адресату. У разі відсутності в установлений час на місці огляду осіб, що викликалися, огляд проводиться без їх участі, про що зазначається у звіті (акті), висновку. Після закінчення дослідження КТЗ оцінювач (експерт) у разі потреби ознайомлює заінтересованих осіб, залучених до технічного огляду КТЗ, з його результатами (п. 5.7 Методики). Авто-товарознавче дослідження проводилось без участі відповідача. Позивачкою, як замовником дослідження, не було здійснено виклик відповідача, як заінтересованої особи, шляхом вручення відповідного виклику під розписку особі, що викликається, або телеграмою з повідомленням про її вручення адресату, чим порушено норми чинного законодавства. Йому невідомо в якому стані перебував автомобіль на час проведення авто-товарознавчого дослідження, чи відповідають оцінені пошкодження саме тим пошкодженням авто, які утворились внаслідок ДТП, чи вони існували раніше або утворились пізніше ДТП. У судовому засіданні представник позивачки підтримав позовні вимоги та наполягав на їх задоволенні. Відповідач та його представник у судовому засіданні заперечували проти задоволення позовних вимог, посилаючись на те, що ліміт страхової суми не виплачено, висновок експертизи складено невірно, оскільки знос транспортного засобу не врахований, власне сама вартість транспортного засобу є меншою за вартість відновлювального ремонту, що вказує на знищення транспортного засобу. Заслухавши пояснення сторін та дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного висновку. Як встановлено судом та підтверджується матеріалами справи, [PERSON] на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії [NUMBER] , є власником автомобіля марки «ЗАЗ-Daewoo», державний реєстраційний номер [NUMBER] . 12.06.2019 року [PERSON] , рухаючись на перехресті нерівнозначних доріг вул. Приймаченко та вул. Двірцева у м. Краматорську, керуючи автомобілем марки «ЗАЗ-Daewoo», державний реєстраційний номер [NUMBER] , скоїв зіткнення з автомобілем марки «Volkswagen», моделі «Passat», державний реєстраційний номер [NUMBER] , під керуванням [PERSON] . Постановою Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 07.08.2019 року по справі № 200/11135/19, [PERSON] визнано винним у вчиненні вказаної ДТП. Позивачкою доказів її права власності на транспортний засіб марки «Volkswagen», моделі «Passat», державний реєстраційний номер [NUMBER] , суду не надано. Цивільно-правова відповідальність [PERSON] була застрахована СК «АСКА» за полісом серії АМ № 8957569, у межах страхової суми за шкоду, заподіяну майну - 100\~000 грн., розмір франшизи 1\~000 грн. На підтвердження факту виплати страховою компанією «АСКА» відшкодування у сумі 85\~100 грн. за полісом серії АМ № 8957569, позивачкою надано копії квитанцій АТ «Ощадбанк» від 26.10.2019 року та 31.10.2019 року про видачу готівки у сумі 85\~000 грн. та 100 грн., відповідно. Зазначені квитанції засвідчують факт зняття позивачкою грошових коштів у відділенні банку з картки Visa [NUMBER] , однак не вказують на джерело походження таких коштів і не є доказами виконання страховою компанією «АСКА» обов`язку із виплати страхового відшкодування потерпілій особі. Висновку чи акту СК «АСКА» про виплату позивачці страхового відшкодування за подією, що мала місце 12.06.2019 року, у зазначеній позивачкою сумі суду не надано, платіжне доручення про перерахування коштів на картковий рахунок позивачки у зазначеній сумі відсутнє. Відповідно до висновку автотоварознавчого дослідження № 107/19 від 10.07.2019 року, що проведено у відсутність відповідача та без його повідомлення про таке, вартість відновлювано ремонтних робіт транспортного засобу марки «Volkswagen», моделі «Passat», державний реєстраційний номер [NUMBER] , складає 408\~151 грн. 73 коп. з ПДВ; ринкова вартість автомобіля та розмір матеріального збитку, заподіяного власнику ТЗ, складає 372\~200 грн. Відповідно до вимог ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно з вимогами ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до ст. 22 Цивільного кодексу України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі. Відповідно до вимог ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Згідно з частинами першою, другою, п`ятою статті 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Відповідно до ст. 1192 Цивільного кодексу України, з урахуванням обставин справи, суд, за вибором потерпілого. може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Відповідно до ст. 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Відповідно до п. 36.6 ст. 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», страхувальником або особою, відповідальною за завдані збитки, має бути компенсована сума франшизи, якщо вона була передбачена договором страхування. Згідно з ст. 1194 Цивільного кодексу України, особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Згідно з роз`ясненнями, що містяться в абз. 2 та 4 пункту 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.03.1992 року № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», при визначенні розміру відшкодування шкоди, заподіяної майну, незалежно від форм власності, судам належить виходити з положень ст. 453 ЦК, статей 48, 51, 52, 54, 56, 57 Закону України "Про власність". Зокрема, слід враховувати, що відшкодування шкоди шляхом покладення на відповідальну за неї особу обов`язку надати річ того ж роду і якості, виправити пошкоджену річ, іншим шляхом відновити попереднє становище в натурі, застосовується, якщо за обставинами справи цей спосіб відшкодування шкоди можливий. Коли відшкодування шкоди в натурі неможливе, потерпілому відшкодовуються в повному обсязі збитки відповідно до реальної вартості на час розгляду справи втраченого майна, робіт, які необхідно провести, щоб виправити пошкоджену річ, усунути інші негативні наслідки неправомірних дій заподіювача шкоди. Як при відшкодуванні в натурі, так і при відшкодуванні заподіяних збитків грішми потерпілому на його вимогу відшкодовуються неодержані доходи у зв`язку з заподіянням шкоди майну. Якщо для відновлення попереднього стану речі, що мала певну зношеність (наприклад, автомобіля), були використані нові вузли, деталі, комплектуючі частини іншої модифікації, що випускаються взамін знятих з виробництва однорідних виробів, особа, відповідальна за шкоду, не вправі вимагати врахування зношеності майна або меншої вартості пошкоджених частин попередньої модифікації. Зношеність пошкодженого майна враховується у випадках стягнення на користь потерпілого його вартості (при відшкодуванні збитків). Аналогічна правова позиція міститься у п. 14 Постанови № 4 від 01.03.2013 р. Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки». Так, при визначенні розміру та способу відшкодування шкоди, завданої майну потерпілого, судам слід враховувати положення статті 1192 ЦК. Наприклад, з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ такого ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Коли відшкодування шкоди в натурі неможливе, потерпілому відшкодовуються в повному обсязі збитки відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Як при відшкодуванні шкоди в натурі, так і при відшкодуванні реальних збитків потерпілий має право вимагати відшкодування упущеної вигоди. У разі якщо на час виконання рішення суду про відшкодування шкоди, виправлення пошкодження за одержані за рішенням суду кошти зросли ціни на майно або роботи, на придбання чи проведення яких було присуджено відшкодування, потерпілий із цих підстав може заявити додаткові вимоги до особи, відповідальної за шкоду, якщо не було його вини в тому, що виконання проводилося вже після зростання цін і тарифів. Згідно із постановою Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 755/18006/15-ц, відповідно до статті 1194 ЦК України, особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Відтак, відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування. Відповідно до п. 14 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», ухвалюючи рішення про стягнення на користь потерпілого відшкодування вартості майна, що не може використовуватись за призначенням, але має певну цінність, суд з урахуванням принципу диспозитивності, тобто за заявою заподіювача шкоди, одночасно повинен вирішити питання про передачу цього майна після відшкодування збитків особі, відповідальній за шкоду. Пунктом 15 цієї постанови судам роз`яснено, що якщо пошкоджений транспортний засіб не може бути відновлено або вартість його відновлювального ремонту з урахуванням зношеності та втрати товарної вартості перевищує його ринкову вартість на момент пошкодження, розмір шкоди визначається за ринковою вартістю транспортного засобу на момент пошкодження. У постанові від 04 липня 2018 року Велика Палата Верховного Суду сформулювала висновок щодо забезпечення дієвості інституту обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, зазначивши таке. Відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України від 1 липня 2004 року № 1961-IV «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок із виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37 зазначеного Закону) чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика в останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування (пункт 72). Покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів») (пункт 73). Уклавши договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, страховик на випадок виникнення деліктного зобов`язання бере на себе у межах суми страхового відшкодування виконання обов`язку страхувальника, який завдав шкоди, а тому страховик, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування згідно зі статтями 3 і 5 вказаного Закону реалізує право вимоги, передбачене статтями 993 Цивільного кодексу України та 27 Закону України від 9 лютого 2012 року № 4391-VI «Про страхування» шляхом звернення з позовом до страховика, в якого завдавач шкоди застрахував свою цивільно-правову відповідальність. Позивачка прохає суд стягнути на її користь різницю між вартістю відновлювального ремонту автомобіля та нібито виплаченою їй сумою страхового відшкодування. В цей же час, позивачкою не надано будь-яких доказів на підтвердження факту сплати їй страхового відшкодування в зазначеній нею сумі, а її представник не зміг пояснити у судовому засіданні на яких правових підставах, виходячи з яких документів, було розраховано страховиком саме таку страхову суму відшкодування та чому саме позивачка погодилась із такою сумою, при тому, що і розмір її збитків, і розмір страхового ліміту, є більшими. Наданий позивачкою висновок автотоварознавчої експертизи вказує на те, що вартість відновлювального ремонту автомобіля є вищою за ринкову вартість транспортного засобу на момент ДТП, а тому підстави для стягнення такої різниці відсутні. Суд також враховує відсутність у матеріалах справи доказів права власності позивачки на вказаний автомобіль, той факт, що у момент ДТП автомобілем керувала інша, відмінна від позивачки, особа, через що стягнення будь-яких сум на її користь буде ґрунтуватись на припущенні про її цивільне право щодо пошкодженої речі. Позивачкою не пред`явлено позовних вимог до страхової компанії. При відсутності допустимих і достовірних доказів виконання страховиком обов`язку із виплати страхового відшкодування, покладення на відповідача обов`язку зі сплати завданої внаслідок ДТП матеріальної шкоди суперечитиме принципам розумності і справедливості, меті інституту страхування цивільної відповідальності власників наземних транспортних засобів. З цих підстав, за недоведеністю позовних вимог, останні задоволенню не підлягають.

Outcome: dismissed