Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-04 00:00:00

Представник позивача звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON], в якій з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог від 27.07.2017 року просив: - визнати спільно набутим майном подружжя [PERSON] та [PERSON] в рівних частинах земельну ділянку та домоволодіння з господарськими будівлями та спорудами по вул. Космонавтів, 13, у смт. Антонівка м. Херсона; - надати [PERSON] додатковий три місячний термін з моменту набрання законної сили рішенням суду, для подання заяви про прийняття спадщини, яка відкрилася 28.12.2011 року після смерті його матері - [PERSON]; - визнати частково недійсним заповіт від 04.10.2012 року [PERSON], посвідчений приватним нотаріусом Херсонського міського нотаріального округу [PERSON] за реєстровим номером 6477, у визначених ним частинах щодо права власної на земельну ділянку і домоволодіння по вул. Космонавтів, 13, у смт. Антонівка м. Херсона. Позовні вимоги обґрунтовані тими обставинами, що 28.12.2011 року померла матір позивача [PERSON]. 16.08.2013 року помер вітчим позивача [PERSON], з яким він фактично проживав на момент смерті. Після смерті вітчима позивач звернувся до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини і надав заповіт від 21.10.1989 року, посвідчений в Антонівській селищній раді, та йому стало відомо про існування заповіту на імя [PERSON], яка також подала заяву про прийняття спадщини. Оскільки вітчим і матір позивача перебували у шлюбі і за час їх спільного життя набули майно, то під час укладання заповіту 04.10.2012 року [PERSON] не мав права розпоряджатися спільним майном, так як частина спадкового майна фактично вже належала [PERSON] Встановлений законом строк на прийняття спадщини був пропущений [PERSON] з тих причин, що одразу після смерті матері і вітчима він перебував у тяжкому моральному та фізичному стані, мав певні проблеми зі здоров'ям, тому не мав можливості займатися оформленням спадщини. Крім того, у зв'язку з фактичним проживанням за місцем відкриття спадщини вважав себе таким, що фактично прийняв спадщину. В подальшому позивач виїхав на заробітки до м. Києва, а тому не мав можливості звернутися з заявою до нотаріуса про прийняття спадщини у встановлений законодавством строк. Ухвалою суду від 28.02.2017 року задоволено клопотання позивача про витребування доказів. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог підтримав в повному обсязі та просив їх задовольнити. Відповідач та її представник в судовому засіданні проти задоволення позову заперечували, надали письмові заперечення на позов.\~\~\~ Третя особа приватний нотаріус Херсонського міського нотаріального округу [PERSON] в судове засідання не з'явилась, подала клопотання, в якому просила розглянути справу без її участі, у вирішенні спору покладалась на розсуд суду. Третя особа приватний нотаріус Херсонського міського нотаріального округу [PERSON] в судове засідання не з'явилась, подала заяву, в якій просила розглядати справу за її відсутності при ухваленні рішення по справі покладалась на розсуд суду. Дослідивши наявні у справі докази, заслухавши пояснення сторін та оцінивши їх у сукупності, суд дійшов висновку, що позов не підлягає задоволенню з огляду на наступне. Згідно ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Статтею 12 ЦПК України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з ч. 1 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Відповідно до ст.1272 ЦК України якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. За письмовою згодою спадкоємців, які прийняли спадщину, спадкоємець, який пропустив строк для прийняття спадщини, може подати заяву про прийняття спадщини нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини. За позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. Відповідно до\~ст. 60 СК України\~майно, яке подружжя придбало у шлюбі, належить дружині й чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один із них не мав через поважну причину (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Таким чином, набуття майна за час шлюбу створює презумпцію виникнення права спільної сумісної власності, тобто ні дружина, ні чоловік не зобов'язані доводити наявність права спільної сумісної власності на майно, набуте у шлюбі, відповідно до зазначеної статті воно вважається таким, що належить подружжю. Стосовно визнання спільно набутим майном подружжя позивач в позовній заяві зазначив, що частина майна, яка складається зі спадкового майна, була набута померлими під час шлюбу, а тому [PERSON], будучи сином померлої [PERSON], має право на частину майна, що належала останній. Позивачем не надано жодного доказу на підтвердження того, що на момент отримання свідоцтва про право власності на житловий будинок та державного акту на право власності на земельну ділянку його мати та [PERSON] перебували у шлюбі і спільними зусиллями та працею набули у власність спірний житловий будинок та земельну ділянку. Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про смерть [PERSON] померла 29.12.2011 року. Відповідно до свідоцтва про смерть [PERSON] помер 16.08.2013 року. Згідно заповіту від 04.10.2012 року [PERSON] на випадок своєї смерті заповідав своїй доньці [PERSON] 3/4 частки, а своєму сину [PERSON] 1/4 частку житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами та земельної ділянки, що знаходяться за адресою: м. Херсон, смт. Антонівка, пров. Космонавтів, 13. В позовній заяві зазначено, що встановлений законом строк, був пропущений [PERSON] так як одразу після смерті матері та вітчима він перебував у тяжкому моральному та фізичному стані, мав певні проблеми зі здоров'ям, тому не мав можливості зайнятися оформленням спадщини, але будь-яких доказів вказаних обставин позивачем не надано. Відповідно до свідоцтв про смерть [PERSON] померла 29.12.2011 р., а [PERSON] помер 16.08.2013 року, в той час як з заявою про прийняття спадщини після померлого [PERSON] позивач звернувся лише 20.03.2014 року, а доказів звернення з заявою про прийняття спадщини після померлої [PERSON] суду не надано. Позивачем зазначено, що в подальшому [PERSON] виїхав на заробітки до м. Києва. Відповідно до відміток в паспорті [PERSON] з 2006 року зареєстрований у м. Києві та неодноразово змінював реєстрацію по місту Києву. Таким чином, виїхав він на заробітки до смерті [PERSON] та [PERSON] Відповідно до роз'яснень наданих в абз.6 п.24 їпостанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику у справах про спадкування" №7 від 30.05.2008 року вирішуючи питання про визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов'язані з об'єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Позивачем до позовної заяви в якості доказу фактичного проживання з померлою [PERSON] надано акт квартального комітету від 23.02.2016 р. відповідно до якого [PERSON] проживав без реєстрації з вересня 2011 по вересень 2013 р. за адресою пров. Космонавтів, 13, смт. Антонівка Дніпровського району м. Херсона. Суд не приймає до уваги вказаний доказ, з огляду на наступне. В позовній заяві [PERSON] зазначив, що на час смерті матері він фактично прийняв спадщину, оскільки проживав за адресою її реєстрації у м. Херсоні по пров. Космонавтів, 13. Відповідно до домової [PERSON] 11.11.2008 року була знята з реєстраційного обліку за адресою: смт. Антонівка м. Херсона, пров. Космонавтів, буд.13. Крім того, акт квартального комітету від 23.02.2016 р. спростовується актом голови квартального комітету №5 від 25.03.2017 р., відповідно до якого, інших осіб крім доньки [PERSON] в період догляду за [PERSON] до смерті не проживало. Позивачем суду не надано жодних доказів на підтвердження поважності пропуску строку для прийняття спадщини. Оскільки доводи позивача не ґрунтуються на безспірних доказах, суд не вбачає підстав для визнання причин пропуску строку для прийняття спадщини поважними і вважає, що в задоволенні позову в цій частині слід відмовити за недоведеністю. Стосовно вимоги про визнання заповіту частково недійсним, суд дійшов висновку, що вказана вимога є похідною від попередніх вимог, а тому в з зв'язку з їх недоведеністю також не підлягає задоволенню. На підставі вищевикладеного,

Outcome: dismissed