Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-29 00:00:00

Заступник військового прокурора Вінницького гарнізону Центрального регіону України звернувся до суду з позовом в інтересах держави в особі Квартирно-експлуатаційного відділу м. Вінниці до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , в інтересах якого діє [PERSON] , про виселення із службового житлового приміщення без надання іншого житла. Свої вимоги мотивуючи тим, що з 2004 року по жовтень 2012 року полковник [PERSON] проходив службу у Вінницькому гарнізоні, у зв`язку з чим його було забезпечено службовим житлом у м. Вінниці на склад сім`ї в три особи та видано ордер №0275 від 02.11.2006 року на службову однокімнатну квартиру [ADDRESS] . 15.10.2012 року [PERSON] було звільнено з військової служби у запас за п. «в» ч. 6 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» (за віком) та виключено із списків особового складу частини та всіх видів забезпечення. При цьому позивач також вказує, що рішенням\~ житлової комісії Командування Повітряних Сил Збройних Сил України №33 від 30.03.2015 року скасовано рішення житлової комісії в/ч [NUMBER] від 22.02.2006 року про зарахування [PERSON] на квартирний облік військовослужбовців та на даний час відповідач та члени його сім`ї на квартирному обліку не перебувають. Звертає увагу і на те, що [PERSON] під час проходження військової служби у військовій частині [NUMBER] у м. Липники Львівської області був забезпечений за рахунок житлових фондів Міністерства оборони України постійною двокімнатною квартирою у с. Липники Львівської області. Відтак, оскільки відповідач [PERSON] звільнений з військової служби, на квартирному обліку не перебуває, тому відсутні правові підстави для подальшого проживання його та членів сім`ї у службовій квартирі, що стало підставою для звернення до суду з даним позовом. Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області (без винесення окремого процесуального документа) від 25.05.2014 року до участі в справі в якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, залучені на стороні позивача - Військова частина [NUMBER] , на стороні відповідачів Служба у справах дітей Вінницької міської ради.\~ В судовому засіданні прокурор та представник позивача [PERSON] позовні вимоги підтримали, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві, просили позов задовольнити. При цьому відмічали, що [PERSON] , як військовослужбовець, може бути забезпечений житлом, в тому числі службовим, в загальному порядку, подавши відповідний рапорт. Аналогічні пояснення також надав і представник Військової частини [NUMBER] . Відповідачі [PERSON] та його представник [PERSON] , [PERSON] , він же законний представник [PERSON] , позовні вимоги не визнали, просили відмовити їх задоволенні. При цьому вказували, що відповідно до положень ст.125 ЖК України відповідачі не можуть бути виселені без надання іншого житлового приміщення, а також відмічали, що відповідачі перебувають на квартирному обліку та потребують поліпшення житлових умов. Відповідач [PERSON] , яка є дружиною [PERSON] , в судове засідання не з`явилася, про причини своєї неявки суд не повідомила, хоча була належним чином повідомлена про дату, час та місце розгляду справи. Представник Служби у справах дітей Вінницької міської ради Марценюк Л.Є. в одному із судових засідань просила при ухвалені рішення врахувати інтереси дитини та зважити, що сім`я не має іншого житла. Дослідивши матеріали справи, вислухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, оцінивши докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов задоволенню не підлягає. Судом встановлено наступні фактичні обставини справи, яким відповідають правовідносини врегульовані нормами ЖК України та іншими нормативно-правовими актами в частині виселення осіб з службового житлового приміщення. Судом встановлено, що [PERSON] проходив військову службу у військовій частині [NUMBER] Вінницького гарнізону на посаді начальника розвідувально-інформаційного відділу польового командного пункту командного центру Повітряних Сил Збройних Сил України. За час проходження військової служби [PERSON] на підставі рішення виконавчого комітету Вінницької міської ради від 26.10.2006 року №2520 видано ордер на №0275 від 02.11.2006 року на склад сім`ї три особи на службову однокімнатну квартиру [ADDRESS] . На даний час у вказаній квартирі проживають: [PERSON] , 1962 року народження, [PERSON] , 1985 року народження, [PERSON] , 1985 року народження, та [PERSON] , 2001 року народження. Наказом Міністра оборони України від 15.10.2012 року № 849 полковника [PERSON] було звільнено з військової служби в запас за ч. 6 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» за пунктом «в» (за віком) та наказом командира Військової частини [NUMBER] від 29.10.2012 року полковника [PERSON] з 31.10.2012 року виключено із списків особового складу частини та всіх видів забезпечення. Згідно рішення житлової комісії Командування Повітряних Сил Збройних Сил України №33 від 30.03.2015 року (протокол №33) скасовано рішення житлової комісії військової частини [NUMBER] від 22.02.2006 року про зарахування [PERSON] на квартирний облік. Постановою Вінницького апеляційного адміністративного суду від 23 липня 2015 року у справі №802/1100/15-а вказане рішення житлової комісії визнано протиправним та скасоване, зобов`язано житлову комісію військової частини [NUMBER] вчинити дії щодо поновлення [PERSON] на обліку осіб, які потребують поліпшення житлових умов військової частини [NUMBER] . Відповідач [PERSON] проходить військову службу у військовій частині [NUMBER] Вінницького гарнізону, має статус учасника бойових дій, що підтверджується копією посвідчення серії [NUMBER] від 05.08.2015 року. Згідно довідки від 10.08.2015 року № 350/115/64, виданої військовою частиною [NUMBER] , [PERSON] з 28.09.2012 року перебуває на квартирному обліку та як встановлено у судовому засіданні і не заперечується сторонами житлом до цього часу не забезпечений. Відповідно до\~ст. 47 Конституції України\~кожен має право на житло. Держава гарантує забезпечення військовослужбовців жилими приміщеннями або за їх бажанням грошовою компенсацією за належне їм для отримання жиле приміщення на підставах, у порядку і відповідно до вимог, встановлених\~житловим кодексом\~та іншими нормативно-правовими актами, що передбачено ст.12 Закону України «Про соціальний і правовий статус військовослужбовців та членів їх сімей». Порядок забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей жилими приміщеннями, а також розмір і порядок виплати військовослужбовцям грошової компенсації за піднайом (найом) ними жилих приміщень визначаються Кабінетом Міністрів України. Пунктами 12, 14, 20, 21 Порядку забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей житловим приміщенням, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03 червня 2006 року N 1081, визначено, що службові житлові приміщення надаються військовослужбовцям згідно з рішенням командира військової частини, яке погоджується з квартирно-експлуатаційним органом, за місцем проходження ними військової служби.\~ Службове житлове приміщення надається військовослужбовцю на всіх членів сім`ї, які проживають разом з ним (у тому числі на дружину (чоловіка) і неповнолітніх дітей, які проживають окремо від військовослужбовця в даному або іншому населеному пункті). Члени сім`ї військовослужбовця дають письмову згоду на проживання в службовому житловому приміщенні. Військовослужбовець та повнолітні члени його сім`ї беруть письмове зобов`язання щодо звільнення службового житлового приміщення в передбачених законодавством випадках. При звільненні з військової служби військовослужбовець підлягає виселенню із службового приміщення. Відповідно до\~ст. 124 ЖК України робітники і службовці, що припинили трудові відносини з підприємством, установою, організацією, а також громадяни, які виключені з членів колгоспу або вийшли з колгоспу за власним бажанням, підлягають виселенню з службового жилого приміщення з усіма особами, які з ними проживають, без надання іншого жилого приміщення. Згідно п.20 Постанови Пленуму Верховного суду України від 12.04.1985 року № 2\~\~із змінами «Про деякі питання, які виникли в практиці застосування судами Житлового законодавства», оскільки згідно ст. 125 ЖК України деякі категорії громадян,\~які проживають в службових житлових приміщеннях не підлягають виселенню без надання іншого житлового приміщення,\~при розгляді справ про виселення необхідно перевіряти, чи користуються відповідачі вказаною пільгою. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 125 ЖК України без надання іншого жилого приміщення у випадках, зазначених у статті 124 цього Кодексу, не може бути виселено, зокрема сім`ї військовослужбовців. В контексті ст. 125 ЖК України виселення з службового приміщення з наданням іншого жилого приміщення проводиться не тільки у випадку, коли сам наймач службового житла відноситься до осіб, вказаних в ст. 125 Житлового кодексу України, але і тоді, коли у складі членів його сім`ї є такі особи. Згідно ст. 3 СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. З довідки МКП «ЖЕК №15» від 25.11.2014 року №2248/5 вбачається, що у кв. [ADDRESS] , крім квартиронаймача [PERSON] зареєстровано та проживають ще три особи: [PERSON] - син, [PERSON] - невістка, [PERSON] - онук. Тобто у службовій квартирі [ADDRESS] зареєстровані та проживають, крім квартиронаймача [PERSON] , який звільнений з військової служби, його сім`я, зокрема і військовослужбовець [PERSON] , його дружина та малолітній онук. При цьому, суд звертає увагу, що вказані вище норми не містять виключень щодо виселення військовослужбовців, в складі сім`ї яких є інший військовослужбовець, а тому повинні бути враховані при розгляді справи. Суд не бере до уваги заперечення позивача, що [PERSON] може бути забезпечений, в тому числі і службовим житлом, в загальному порядку, зважаючи, що в даному випадку між сторонами склалися правовідносини щодо виселення із службового житла, а не щодо забезпечення житлом. Крім того, суд зауважує, що згідно зі ст. 18 Закону України «Про охорону дитинства» діти - члени сім`ї наймача або власника жилого приміщення мають право користуватися займаним приміщенням нарівні з власником або наймачем. Відповідно до ст.12 Закону України «Про основи соціального захисту бездомних осіб і безпритульних дітей» держава охороняє і захищає права та інтереси дітей під час вчинення правочинів щодо нерухомого майна. Неприпустиме зменшення або обмеження прав та інтересів дітей під час вчинення будь-яких правочинів щодо жилих приміщень. Суд також звертає увагу, що [PERSON] є учасником бойових дій, що підтверджується копією посвідчення серії [NUMBER] від 05.08.2015 року. Виселення таких категорій осіб також провадиться з урахуванням положень ст.125 ЖК України. Відповідну Правову позицію висловив Верховний Суд України в листі від 26.05.2001 року «Правові позиції щодо розгляду судами окремих категорій судових справ (житлове право), відповідно до якої, при застосуванні ст. 125 ЖК у справах про виселення зі службових жилих приміщень і гуртожитків слід мати на увазі, що до учасників Великої Вітчизняної війни, які перебували в діючій армії і не можуть бути виселені зі службового жилого приміщення й гуртожитку згідно зі статтями 124, 132 ЖК без надання іншого приміщення, Закон "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" (статті 5, 6) відніс і осіб, які брали участь у виконанні бойових завдань у складі військових підрозділів, з`єднань, об`єднань усіх видів і родів Збройних Сил діючої армії (флоту), партизанських загонах і підпіллі та інших формуваннях як у воєнний, так і в мирний час. Тому виселення громадян, віднесених у встановленому порядку до учасників бойових дій, у зазначених справах має провадитися з урахуванням положень ст. 125 ЖК. Зважаючи, що [PERSON] є учасником бойових дій, тому виселення може бути проведено з урахуванням положень ст.125 ЖК України, тобто з наданням іншого житлового приміщення, яке, як визначено ст.114 ЖК України, повинно знаходитися у межах даного населеного пункту і відповідати встановленим санітарним і технічним вимогам. Наразі, позивач, звертаючись до суду, просить виселити сім`ю [PERSON] без надання іншого житлового приміщення. В Постанові від 13 листопада 2013 року в справі за №6-115цс13 Верховний Суд України висловив правову позицію, згідно з якою кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла (стаття 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод). Судом має надаватись адекватне обґрунтування для відхилення аргументів заявників стосовно застосування відповідного законодавства та надаватись оцінка виселення в контексті пропорційності застосування такого закону. За викладених обставин, суд приходить до висновку, що виселення відповідачів без забезпечення іншим житлом, порушує ч.1 ст.125 ЖК України, ст.12 Закону України «Про основи соціального захисту бездомних осіб і безпритульних дітей» та право осіб на житло, є не пропорційним і не може застосовуватися до відповідачів, а тому в задоволенні позову із заявлених позивачем підстав слід відмовити. Суд також критично оцінює посилання представника позивача щодо отримання [PERSON] квартири у закритому військовому містечку [PERSON] за адресою будинок [ADDRESS] (за місцем попередньої служби) від Міністерства оборони України, яка приватизована і належить його колишній дружині, [PERSON] , оскільки це не має правового значення для вирішення цієї справи, адже членами сім`ї [PERSON] на даний час є відповідачі по справі. Разом з тим, не заслуговує на увагу посилання відповідачів на п.3.15 Інструкції про організацію забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України та членів їх сімей жилим приміщенням, затвердженої наказом Міністерства оборони України від 30.11.2011 року №737, оскільки вона не регулює правовідносини, які виникли між сторонами. Щодо посилання сторін на перебування на квартирному обліку, то суд враховує, що виселення осіб з службового житла не пов`язується з перебуванням осіб на обліку. На підставі викладено,

Outcome: dismissed