Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-08 00:00:00

покликаючись на вчинення ДТП з вини відповідача та набуття позивачем права зворотної вимоги (регресу) до відповідача, представник позивача Мірошніков В.О. у поданій до суду 05 січня 2021 року позовній заяві просить стягнути з відповідача грошові кошти в порядку регресу у сумі 181 867 грн. 68 коп. та понесені судові витрати в сумі 2 728 грн. 02 коп. У поданій до суду заяві вказаний представник позивача позов підтримує повністю. Відповідач відзив на позов не подав, до суду не з`явився. У поданій до суду заяві представник позивача просить справу слухати у його відсутність за наявними у справі доказами, не заперечує проти заочного розгляду справи. Сторін відповідно до ст.ст.128-130 ЦПК України належним чином повідомлено про дату, час і місце розгляду справи. Зважаючи на те, що явку сторін не визнано обов`язковою, враховуючи достатність матеріалів справи для прийняття рішення та доказів про правовідносини сторін, відсутність необхідності заслуховувати їх особисті пояснення з приводу спору, суд, беручи до уваги встановлені строки розгляду цивільних справ, думку сторони, дійшов висновку про можливість розглянути справу у їх відсутність в порядку заочного розгляду та у відповідності до ч.2 ст.247 ЦПК України без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Суд, визначивши юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює, дослідивши подані письмові докази, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді у судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, дійшов таких висновків. Вимоги ст.264 ЦПК України зобов`язують суд під час ухвалення рішення вирішити чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин. Звертаючись до суду, позивач за власним розсудом обирає спосіб захисту і, діючи на засадах змагальності, повинен переконливими, належними та припустимими доказами довести правову та фактичну підставу заявлених ним вимог. Розглядаючи справу, суд забезпечив сторонам рівні можливості щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Встановлено, що 12 квітня 2017 року між Приватним акціонерним товариством "Страхова група "ТАС" та [PERSON] , укладено договір обов`язкового страхування наземного транспорту зі строком дії з 20 квітня 2017 року по 19 квітня 2018 року включно, предметом якого є майнові інтереси страхувальника, що не суперечать закону та пов`язані із володінням, користуванням і розпорядженням наземним транспортним засобом - автомобілем "Audi А6", н.з. [NUMBER] . 18 лютого 2018 року близько 20 год. 00 хв. [PERSON] , керуючи у стані алкогольного сп`яніння автомобілем "Audi А6", з д.н.з. [NUMBER] , рухаючись по вул.Соборна зі сторони вул.Дубенська в напрямку вул.Старицького у м.Рівне, в порушення вимог п.12.1. Правил дорожнього руху України, не врахував дорожню обстановку, не вибрав безпечної швидкості руху, поблизу будинку №233 по вул.Соборна в м.Рівне, виїхав на призначений для зустрічного руху бік дороги, де допустив зіткнення з автомобілем "ЗАЗ 110307", р.н. [NUMBER] , під керуванням [PERSON] , який рухався у зустрічному напрямку. У результаті ДТП [PERSON] отримав тяжкі тілесні ушкодження. Крім того, в зазначеній ДТП відповідач [PERSON] , керуючи автомобілем "Audi А6", з д.н.з. [NUMBER] , у стані алкогольного сп`яніння, допустив зіткнення з автомобілем "Mazda 6" р.н. [NUMBER] , під керуванням [PERSON] та з автомобілем "Nissan Qashqai", р.н. [NUMBER] , під керуванням [PERSON] . Внаслідок ДТП зазначені транспортні засоби отримали механічні пошкодження. Вироком Рівненського міського суду Рівненської області від 29 липня 2019 року [PERSON] визнано винуватив у вчиненому злочині, кваліфікованому за ч.2 ст.286 КК України та призначено покарання у виді позбавлення волі строком 4 роки з позбавленням права керування транспортними засобами на 2 роки. На підставі ст.75 КК України [PERSON] звільнено від відбування покарання з випробуванням строком на 2 роки. Внаслідок ДТП власнику транспортного засобу "Nissan Qashqai, р.н. [NUMBER] , [PERSON] було завдано майнову шкоду, яка відповідно до заяви про страхове відшкодування від 13 квітня 2018 року, становить 6 389 грн. 00 коп. За вказаною ДТП, яка є страховим випадком, відповідно до складеного страхового акту №837Р/24/2019 від 13 березня 2019 року позивач сплатив потерпілій особі [PERSON] страхове відшкодування в розмірі 6 389 грн. 00 коп., що підтверджується платіжним дорученням №13662 від 14 березня 2019 року. Іншому потерпілому в ДТП, власнику транспортного засобу "Mazda 6", р.н. [NUMBER] , [PERSON] було завдано майнову шкоду, яка відповідно до заяви про страхове відшкодування від 01 березня 2018 року, становить 21 840 грн. 00 коп. Відповідно до складеного страхового акту № 8394Р/24/2019 від 13 березня 2019 року позивач сплатив потерпілій особі [PERSON] страхове відшкодування в розмірі 21 840 грн. 00 коп., що підтверджується платіжним дорученням №13630 від 14 березня 2019 року. Іншому потерпілому в ДТП [PERSON] було завдано шкоду здоров`ю та моральну шкоду, яка відповідно до наданих потерпілим документів та заяви про страхове відшкодування від 18 квітня 2019 року становить 153 638 грн. 68 коп. Позивач сплатив потерпілій особі [PERSON] відповідно до страхового акту №01460/24/719 від 05 листопада 2019 року страхове відшкодування в розмірі 153 638 грн. 68 коп., що підтверджується платіжним дорученням № 59000 від 07 листопада 2019 року. 12 вересня 2019 року та 03 грудня 2029 року року позивач направив відповідачу досудову вимогу на суму позову, яка залишена без виконання. До спірних правовідносин підлягають застосуванню такі норми права. Згідно з ч.1 ст.1166 ЦК України шкода, завдана майну фізичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. За загальним правилом відповідальність за шкоду несе боржник - особа, яка завдала шкоди. Якщо шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки, вона відшкодовується її володільцем. Відповідно до ч.2 ст.1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Згідно зі ст.ст.7, 8 Закону "Про страхування" страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів в Україні здійснюється обов`язково. Страхова компанія при настанні страхового випадку сплачує страхувальнику страхове відшкодування. Відповідно до ч.1 ст.25 цього Закону здійснення страхових виплат і виплата страхового відшкодування проводиться страховиком згідно з договором страхування на підставі заяви страхувальника (його правонаступника або третіх осіб, визначених умовами страхування) і страхового акта (аварійного сертифіката), який складається страховиком або уповноваженою ним особою аварійним комісаром) у формі, що визначається страховиком. Аналогічні положення містяться в ч.1 ст.990 ЦК України. Відповідно до ст.979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору. Відповідно до ст.6 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого. Згідно з п.22.1 ст.21 Закону у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. Відповідно до змісту ст.38 страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до водія забезпеченого транспортного засобу, якщо він керував ним у стані алкогольного сп`яніння. За результатами аналізу встановлених обставин справи та вищенаведених правових норм можна дійти таких висновків. Відповідно до п.4 ст.61 ЦПК України постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов`язкова для суду, що розглядає справу, про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. З огляду на зазначені положення закону та з урахуванням приписів ст.ст.11, 22, 23, 599, 1166-1168 ЦК України факт завдання фізичній особі шкоди, якщо ця особа (потерпілий) не перебуває в договірних правовідносинах із особою, яка завдала шкоди, породжує виникнення позадоговірного, деліктного зобов`язання. Воно виникає з факту завдання шкоди й припиняється належним виконанням у момент відшкодування потерпілому шкоди в повному обсязі особою, яка завдала шкоду. Сторонами деліктного зобов`язання класично виступають потерпілий (кредитор) і особа, яка завдала шкоди (боржник). Разом із тим правила регулювання деліктних зобов`язань допускають можливість відшкодування іншою особою, - якщо законом передбачено такий обов`язок. Так, відповідно до ст.999 ЦК України законом може бути встановлений обов`язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров`я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов`язкове страхування). До відносин, що випливають із обов`язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства. З огляду на вищенаведене, сторонами договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів є страхувальник та страховик. При цьому договір укладається з метою забезпечення прав третіх осіб (потерпілих) на відшкодування шкоди, завданої цим третім особам внаслідок скоєння дорожньо-транспортної пригоди за участю забезпеченого транспортного засобу. Завдання потерпілому шкоди особою, цивільна відповідальність якої застрахована, внаслідок дорожньо-транспортної пригоди породжує деліктне зобов`язання, в якому праву потерпілого (кредитора) вимагати відшкодування завданої шкоди в повному обсязі кореспондується відповідний обов`язок боржника (особи, яка завдала шкоди). Водночас така дорожньо-транспортна пригода слугує підставою для виникнення договірного зобов`язання згідно з договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, в якому потерпілий так само має право вимоги до боржника - в договірному зобов`язанні ним є страховик. Зазначені зобов`язання не виключають одне одного. Деліктне зобов`язання - первісне, основне зобов`язання, в якому діє загальний принцип відшкодування шкоди в повному обсязі, підставою його виникнення є завдання шкоди. Натомість страхове відшкодування - виплата, яка здійснюється страховиком відповідно до умов договору, виключно в межах страхової суми та в разі, якщо подія, в результаті якої завдана шкода, буде кваліфікована як страховий випадок. Одержання потерпілим страхового відшкодування за договором не обов`язково припиняє деліктне зобов`язання, оскільки страхового відшкодування може бути недостатньо для повного покриття шкоди, й особа, яка завдала шкоди, залишається зобов`язаною. При цьому, потерпілий не є стороною договору страхування, але наділяється правами за договором: на його, третьої особи, користь страховик зобов`язаний виконати обов`язок зі здійснення страхового відшкодування. Згідно з ч.ч.1, 3 ст.636 ЦК України договором на користь третьої особи є договір, в якому боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок на користь третьої особи, яка встановлена або не встановлена у договорі. Якщо третя особа відмовилася від права, наданого їй на підставі договору, сторона, яка уклала договір на користь третьої особи, може сама скористатися цим правом, якщо інше не випливає із суті договору. З огляду на вищенаведене, право потерпілого на відшкодування шкоди за рахунок особи, яка завдала шкоди, є абсолютним і не може бути припинене чи обмежене договором, стороною якого потерпілий не був, хоч цей договір і укладений на користь третіх осіб. Закон надає потерпілому право одержати страхове відшкодування, але не зобов`язує одержувати його, при цьому відмова потерпілого від права на одержання страхового відшкодування за договором не припиняє його права на відшкодування шкоди в деліктному зобов`язанні. Отже, потерпілому як кредитору належить право вимоги в обох видах зобов`язань: деліктному та договірному. Він вільно, на власний розсуд обирає спосіб здійснення свого права шляхом звернення вимоги виключно до особи, яка завдала шкоди, про відшкодування цієї шкоди, або шляхом звернення до страховика, у якого особа, яка завдала шкоди, застрахувала свою цивільну відповідальність, із вимогою про виплату страхового відшкодування, або шляхом звернення до страховика та в подальшому до особи, яка завдала шкоди, за наявності передбачених ст.1194 ЦК України підстав. Відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів врегульовано Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», який є спеціальним у застосуванні до спірних правовідносин у порівнянні з нормами ЦК України, яким регулюється, зокрема, порядок здійснення страхового відшкодування на території України. Метою здійснення обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності вказаний Закон у ст.3 визначає забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, а також захист майнових інтересів страхувальників. Об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу (ст.5 Закону). Згідно зі ст.6 Закону страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого. За змістом Закону (ст.ст.9, 22-31, 35, 36) настання страхового випадку (скоєння дорожньо-транспортної пригоди) є підставою для здійснення страховиком виплати страхового відшкодування потерпілому відповідно до умов договору страхування та в межах страхової суми. Страховим відшкодуванням у цих межах покривається оцінена шкода, заподіяна внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи, в тому числі й шкода, пов`язана зі смертю потерпілого. Для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, подає страховику заяву про страхове відшкодування. Таке відшкодування повинно відповідати розміру оціненої шкоди, але якщо розмір заподіяної шкоди перевищує страхову суму, розмір страхової виплати за таку шкоду обмежується зазначеною страховою сумою. Предметом позову у даній справі є відшкодування шкоди, заданої джерелом підвищеної небезпеки, зобов`язання за яким залишилось невиконаним винною особою. За обставинами, викладеними у позовній заяві, позивач просив стягнути з винної у ДТП особи те страхове відшкодування, яке було виплачене ними, на виконання договору добровільного страхування транспортного засобу страхувальнику. Оскільки позивач виплатив страхові відшкодування потерпілим, то він отримав права кредитора. Потерпілі скористалися своїм правом звернення безпосередньо до страховика та отримали відшкодування з врахуванням вказаних положень Закону. Суд вважає, що страховик забезпечив реалізацію абсолютного права позивача на відшкодування шкоди, завданої ДТП, на вказаних підставах, передбачених законом. Суд вважає, що у позивача після виплати страхових відшкодувань виникло право зворотної вимоги до винної особи в порядку регресу, томунаявне порушене право позивача, за захистом якого він і звернувся до суду. Відповідачем не надано будь-яких доказів на спростування доказів, наданих позивачем і у суду немає підстав вважати обставини, викладені в матеріалах справи, такими, що не відповідають дійсності. Справедливість, добросовісність та розумність згідно з п.6 ст.3 ЦК України є одними із засад цивільного законодавства. Правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах (абз. десятий п. 9 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 30 січня 2003 року №3-рп\\2003). Такі висновки суду не позбавляють відповідача права порушувати питання про захист його майнового інтересу як страхувальника, оспорювати повноту виконання позивачем своїх обов`язків страховика в частині визначення розміру страхового відшкодування за страховим випадком. При вирішенні питання про розподіл судових витрат між сторонами суд виходить із положень ч.1 ст.141 ЦПК України, де зазначено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У зв`язку з задоволенням позову суд стягує з відповідача на користь позивача документально підтверджені судові витрати у виді сплаченого судового збору. З огляду на викладене,

Outcome: approved