Jurisdiction: civil
Date: 2018-06-26 00:00:00

У січні 2017 року Територіальне управління Державної судової адміністрації України в Київській області звернулося до суду з зазначеним позовом. В позовній заяві позивач вказує, що на виконання постанови КМУ №268, на підставі наказу начальника ТУ ДСА України в Київській області № 144/1/к від 23 грудня 2015 року, працівникам місцевих загальних судів Київської області було виплачено матеріальну допомогу на оздоровлення та для вирішення соціально-побутових питань при наданні щорічної відпустки у розмірі посадового окладу у межах коштів на оплату праці. В подальшому від Державної судової адміністрації України отримано рекомендації до звіту за результатами проведення планового аудиту відповідності та фінансового аудиту, в яких зазначено, що за результатами проведеного контрольного заходу в Територіальному управлінні ДСА України в Київській області та з урахуванням висновків, зокрема, необхідно забезпечити відшкодування безпідставно нарахованих та виплачених коштів на заробітну плату працівників апаратів судів у розмірі 43,7 тис. грн. 29 вересня 2016 року ТУ ДСА України в Київській області зверталось до працівників судів, в тому числі до відповідача про необхідність добровільного повернення коштів у сумі 1218,00 грн., які були незаконно виплачені. У добровільному порядку [PERSON] кошти до ТУ ДСА України в Київській області не повернув. З урахуванням наведеного, просить стягнути з відповідача на користь ТУ ДСА України в Київській області кошти в сумі 1218,00 грн., судові витрати покласти на відповідача. Представник позивача в судове засідання не з'явилася, подала до суду заяву, в якій просить суд розглядати справу за відсутності представника ТУ ДСАУ в Київській області. Позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Відповідач у судове засідання не з'явився, подав до суду заяву, в якій вважає позовні вимоги безпідставними. Нарахована і виплачена йому матеріальна допомога на оздоровлення та для вирішення соціально-побутових питань при наданні щорічної відпустки у розмірі 1218,00 грн. не є рахунковою помилкою, оскільки має місце невірне застосування позивачем закону та інших нормативно-правових актів, що призвело до зайво нарахованих і виплачених коштів, недобросовісності з його боку при цьому не було, а тому просить у задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі, розглянути справу без його участі. Третя особа в судове засідання не з'явилася, про час і місце розгляду справи повідомлена належним чином. Згідно ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Суд вважає за можливе справу розглянути у відсутності сторін, в порядку ч.3 ст.211 ЦПК України. Суд, вивчивши письмові докази, надані сторонами в обґрунтування та заперечення позовних вимог, вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом установлено, що на виконання постанови КМУ №268, на підставі наказу начальника ТУ ДСА України в Київській області № 144/1/к від 23 грудня 2015 року, працівникам місцевих загальних судів Київської області було виплачено матеріальну допомогу на оздоровлення та для вирішення соціально-побутових питань при наданні щорічної відпустки у розмірі посадового окладу у межах коштів на оплату праці. В подальшому від Державної судової адміністрації України отримано рекомендації до звіту за результатами проведення планового аудиту відповідності та фінансового аудиту, в яких зазначено, що за результатами проведеного контрольного заходу в Територіальному управлінні ДСА України в Київській області та з урахуванням висновків, зокрема, необхідно забезпечити відшкодування безпідставно нарахованих та виплачених коштів на заробітну плату працівників апаратів судів у розмірі 43,7 тис. грн. 29 вересня 2016 року ТУ ДСА України в Київській області зверталось до працівників судів, в тому числі до відповідача про необхідність добровільного повернення коштів у сумі 1218,00 грн., які були незаконно виплачені. У добровільному порядку [PERSON] кошти до ТУ ДСА України в Київській області не повернув. Відповідно до ч.1 ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно ст.127 КЗпП України відрахування із заробітної плати можуть провадитись тільки у випадках, передбачених законодавством України. Відрахування із заробітної плати працівників для покриття їх заборгованості підприємству, установі і організації, де вони працюють, можуть провадитись за наказом (розпорядженням) власника або уповноваженого ним органу: для повернення авансу, виданого в рахунок заробітної плати; для повернення сум, зайво виплачених внаслідок лічильних помилок; для погашення невитраченого і своєчасно не поверненого авансу, виданого на службове відрядження або переведення до іншої місцевості; на господарські потреби, якщо працівник не оспорює підстав і розміру відрахування. У цих випадках власник або уповноважений ним орган вправі видати наказ (розпорядження) про відрахування не пізніше одного місяця з дня закінчення строку, встановленого для повернення авансу, погашення заборгованості або з дня виплати неправильно обчисленої суми; при звільненні працівника до закінчення того робочого року, в рахунок якого він вже одержав відпустку, за невідроблені дні відпустки. Відрахування за ці дні не провадиться, якщо працівник звільняється з роботи з підстав, зазначених в пунктах 3, 5, 6 статті 36 і пунктах 1, 2 і 5 статті 40 цього Кодексу, а також при направленні на навчання та в зв'язку з переходом на пенсію; при відшкодуванні шкоди, завданої з вини працівника підприємству, установі, організації (стаття 136). За змістом ч.1 ст.1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Статтею 1215 ЦК України передбачені випадки, коли набуте особою без достатньої правової підстави майно за рахунок іншої особи не підлягає поверненню. Так, не підлягають поверненню, зокрема, безпідставно набуті: заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача. Отже, виходячи з наведеного, закон встановлює два виключення із цього правила: по-перше, якщо виплата вказаних платежів є результатом рахункової помилки з боку особи, яка проводила цю виплату; по-друге, у разі недобросовісності з боку набувача. Правильність виконаних розрахунків, за якими була проведена виплата, а також добросовісність набувача презюмується, отже, зазначене у статті 1215 ЦК України майно підлягає поверненню у разі наявності цих фактів. Відповідно до ч.12 ст.23 Бюджетного Кодексу України усі бюджетні призначення втрачають чинність після закінчення бюджетного періоду, крім випадків, передбачених цим Кодексом. Відповідно до правової позиції, висловленої Верховним Судом України у постанові від 22 січня 2014 року у справі № 6-151цс13, безпідставно набуті особою кошти, що належать до виплат встановлених абзацом 2 частини першої статті 1215 ЦК України, за відсутності рахункової помилки з боку особи, яка добровільно провела їх виплату, та факту недобросовісності набувача, не підлягають поверненню. Згідно п.24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 грудня 1999 року № 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» до лічильних (рахункових) помилок належать неправильності в обчисленнях, дворазове нарахування заробітної плати за один і той самий період тощо. Не можуть вважатися ними не пов'язані з обчисленнями помилки в застосуванні закону та інших нормативно-правових актів, що має місце по даній справі. Це може бути, наприклад, отримання неправильного підсумку при складанні, невірне написання суми, помилки при введенні початкових даних в комп'ютерну програму, які не вимагають правової оцінки. Таким чином, рахункова помилка - це результат неправильного застосування правил арифметики, - не більш того. Різновидом лічильної помилки може бути, наприклад, отримання неправильного результату при додаванні. З рекомендації ДСА України від 26.04.2016 року вбачається, що Територіальному управлінні ДСА України в Київській області рекомендовано забезпечити відшкодування безпідставно нарахованих та виплачених коштів на виплату заробітної плати, а саме: зайво виплаченої матеріальної допомоги робітникам на суму 43,7 тис. грн., враховуючи вимоги підпункту 2 наказу Міністерства праці України № 77 від 02.10.1996 року "Про умови оплати праці робітників, зайнятих обслуговуванням органів виконавчої влади, місцевого самоврядування та їх виконавчих органів, органів прокуратури, судів та інших органів". Із листа ДСА України №6-3813/16 від 24.05.2016 року вбачається, що Територіальне управління ДСА України в Київській області було повідомлено про підсумки аудиту та отримано рекомендації до звіту за результатами проведення планового аудиту відповідності, ефективності та фінансового аудиту в Територіальному управлінні ДСА України в Київській області № 6-16/2 від 25.02.2016 року. З листа ДСА України №6-6511/16 від 14.09.2016 року про зауваження до звіту за результатами проведення перевірки усунення порушень, виявлених під час проведення аудиту вбачається, що Територіальне управління ДСА України в Київській області повинно усунути, зазначені у звіті № 6-16/2 від 25.03.2016 року порушення, в іншому випадку начальника територіального управління буде притягнуто до дисциплінарної відповідальності за неналежне виконання посадових обов'язків та систематичне невиконання розпорядчих документів ДСА України. Відповідно до ч.1-3 ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Разом з тим, суд не може прийняти до уваги доводи позивача, викладені у позовній заяві, та розцінити нараховану та виплачену відповідачу матеріальну допомогу на оздоровлення та для вирішення соціально-побутових питань при наданні щорічної відпустки у розмірі посадового окладу як рахункову помилку, оскільки в даному випадку має місце невірне застосування закону та інших нормативно-правових актів, що призвело до зайво нарахованих коштів, з подальшою їх виплатою відповідачу за відсутності недобросовісності з його боку, а тому позовні вимоги суд вважає безпідставними. За таких обставин, суд вважає, що позов не ґрунтується на законі, що є підставою для відмови в задоволенні позовних вимог. Згідно ст.141 ЦПК України вимоги позивача щодо відшкодування судових витрат задоволенню не підлягають, оскільки в позові відмовлено.

Outcome: dismissed