Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-11 00:00:00

У лютому 2016 року [PERSON] звернулася до суду із вказаним позовом, в обґрунтування якого зазначила, що вона є власником будинку №4 по вул. Весняній (Червоноармійській) в с.Старий Крим м.Маріуполя. У зазначеному будинку зареєстровані дочка [PERSON], онук [PERSON], онука [PERSON], правнук [PERSON], правнучка [PERSON], а також відповідач по справі [PERSON] колишній чоловік [PERSON], шлюб із яким було розірвано 06.09.2012 року. Відповідач з 2012 року не проживає у зазначеному будинку, не сплачує комунальні послуги та не приймає участі в утриманні житла. У будинку не знаходиться ніяких особистих речей відповідача. Просила усунути перешкоди у здійсненні права власності належним їй будинком №4 по вул. [PERSON] (Червоноармійській) в с.Старий Крим м.Маріуполя шляхом визнання [PERSON], [INFO] таким, що втратив право користування житловим приміщенням, розташованим за адресою: Донецька область, с.Старий Крим м.Маріуполя, вул. Весняна (Червоноармійська), буд. 4. Позивач в судове засідання не зявилась, наддала заяву про розгляд справи за її відсутністю, позовні вимоги підтримала, не заперечувала проти винесення заочного рішення. Відповідач у судове засідання не зявився з невідомих суду причин, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Про причини неявки суд не повідомив. За викладених обставин, суд вважає доцільним ухвалити заочне рішення, оскільки відповідно до статті 224 Цивільного процесуального кодексу України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки або якщо зазначені причини визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення. Суд, дослідивши письмові матеріали, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, дійшов висновку про те, що позов знайшов своє підтвердження представленими доказами і підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 21.07.1992 року, посвідченого державним нотаріусом Третьої маріупольської державної нотаріальної контори, зареєстрованого в реєстрі за №2-1397 встановлено, що [PERSON] є власником домоволодіння №4 з належними надвірними спорудами по вул. [PERSON] (Червоноармійській) в с.Старий Крим м.Маріуполя. З викладеного суд дійшов висновку про те, що позивач [PERSON] є власником домоволодіння №4 по вул. [PERSON] (Червоноармійській) в с.Старий Крим м.Маріуполя, а отже, наділена повноваженнями звернення до суду з будь-яких питань, що повязані з володінням та користуванням цим майном. Відповідно до довідки №1543, виданого 21.12.2015 року виконкомом Старо-Кримської селищної ради вбачається, що в домоволодінні №4 по вул. [PERSON] (Червоноармійській) в с.Старий Крим м.Маріуполя зареєстровані позивачка, її дочка [PERSON], онук [PERSON], онука [PERSON], правнук [PERSON], правнучка [PERSON], а також відповідач по справі [PERSON] колишній чоловік [PERSON], шлюб із яким було розірвано рішенням Іллічівського районного суду м.Маріуполя від 06.09.2012 року. Згідно акту, складеного 21.12.2015 року комісією у складі заступника селищного голови [PERSON], депутатів Старо-Кримської селищної ради [PERSON], [PERSON] встановлено, що [PERSON], [INFO], зареєстрований в [INFO] (Червоноармійській) в с.Старий Крим м.Маріуполя, однак з 2012 року не проживає. Відповідно до ч.1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Частиною 1 ст. 391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ст. 72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Згідно ст. 7 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні", зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Відповідно до частини 2 статті 405 Цивільного кодексу України, член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. З наведеного суд дійшов висновку про те, що оскільки відповідач [PERSON] не проживає в [INFO] (Червоноармійській) в с.Старий Крим м.Маріуполя понад один рік, він втратив право користування цим житловим приміщенням.

Outcome: approved