Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-26 00:00:00

16 червня 2020 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до Комунального підприємства «Обласний інформаційно - технічний центр» (далі також - КП «ОІТЦ») про відшкодування збитків. В обґрунтування позовних вимог вказала, що всупереч договірних умов на централізоване постачання води, передбачених в укладеному з відповідачем договорі від 26 березня 2018 року та п. 11 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 р. № 630, відповідач завищував витрати води проти показань квартирного лічильника за рахунок додавання показань загально будинкового лічильника за період жовтень 2019 по лютий 2020 року. У зв`язку з чим, просила зобов`язати відповідача в порядку компенсації збитку, завданим необґрунтованим завищенням витрат води в період жовтень 2019 - лютий 2020 року, перерахувати їй 494,18 грн. Крім того, просила вважати недійсним інформування, проведене відповідачем в травні 2019, про намір встановлення вузла комерційного обліку року, у зв`язку з порушенням процедурних вимог, а саме - повідомлення про намір встановлення вузла, яке було надано споживачам є неофіційним, так як в ньому відсутні дата, підпис та прізвище, ім`я та по батькові керівника оператора зовнішніх інженерних мереж, що передбачено Порядком інформування оператором зовнішніх інженерних мереж співвласників будівлі про намір встановлення вузла комерційного обліку», затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 06 червня 2018 року № 444; повідомлення, що знаходиться в абонентському відділі філії з підписами мешканців будинку від 28 -30 травня 2019 року не має юридичної сили, так як в ньому відсутня необхідна інформація про вузол обліку та таке ознайомлення не передбачене вищезазначеним порядком; повідомлення, всупереч п.4 зазначеного Порядку не було опубліковано ні на його офіційному веб - сайті, ні в місцевій пресі, ні на дошках оголошень в під`їздах будинку. Ухвалою Барвінківського районного суду Харківської області від 07 липня 2020 року справу прийнято до провадження та відкрито в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Крім того, разом з позовною заявою позивачем було заявлено клопотання про звільнення від сплати судового збору, згідно ст.8 Закону України "Про судовий збір", яке було задоволено. Ухвалою Барвінківський районний суд Харківської області від 01 жовтня 2020 року виправлено описки допущені в ухвалі Барвінківського районного суду Харківської області від 07 липня 2020 року. Суд без виходу до нарадчої кімнати постановив ухвалу про задоволення заявленого клопотання [PERSON] щодо посвідчення довіреності фізичної особи на ведення справи [PERSON] , а сама довіреність приєднана до справи, з врахуванням положень ч. 2ст. 62 ЦПК України. Позивач та її представник в судовому засіданні позовні вимоги підтримали, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві. Представник відповідача в судове засідання не з`явився, заявив клопотання про розгляд справи без його участі. Надав відзив на позов, відповідно до вимог ч.4 ст.178 ЦПК України, у якому виклав заперечення проти позову. Вказав, що відповідач не погоджується з позовними вимогами, вважає їх безпідставними. Зазначив, що позивачем отримано 28 травня 2019 року повідомлення про намір встановлення вузла комерційно обліку, шляхом особистого вручення. Співвласники будинку не повідомляли відповідача про намір самостійно встановити вузол комерційного обліку, ніяких скарг чи заперечень на адресу відповідача стосовно наміру встановити вузол обліку в установлений законом строк не надходило, а відтак слід вважати, що мешканці будинку погодились із наміром відповідача встановити вузол комерційного обліку. Також, у матеріалах справи відсутні достатні та об`єктивні докази про те, що повідомлення мешканців будинку про намір встановити вузол комерційного обліку, вплинуло на розмір і правильність нарахування позивачу плати за спожиті послуги з теплопостачання. Крім того, позовні вимоги [PERSON] не узгоджуються з положеннями ст. 22 ЦК України. Позивач скористалась правом надати відповідь на відзив, в якій виклала свої пояснення щодо наведених відповідачем у відзиві заперечень із мотивами їх відхилення, аналогічні викладеним у своїй позовній заяві. Представник відповідача також надав заперечення щодо наведених позивачем у відповіді на відзив пояснень, вказав, що на виконання п. 3 Порядку інформування оператором зовнішніх інженерних мереж співвласників будівлі про намір встановлення вузла комерційного обліку», затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 р. № 630, відповідач не менш як за два місяці до встановлення вузла комерційного обліку, а саме - 02 травня 2019 року, повідомив власникам (співвласникам) будівлі № 39 , в тому числі і позивача про намір встановити такий вузол шляхом розміщення повідомлення на офіційному веб-сайті відповідача, копія якого додається. У зв`язку з чим, твердження позивача про порушення відповідачем Закону України «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання» в частині неповідомлення мешканців будинку про намір встановити вузол комерційного обліку є безпідставними, а відтак доводи позивача є необґрунтованими та не знайшли свого підтвердження. Суд, заслухавши пояснення позивача та його представника, дослідивши надані документи і матеріали, всебічно та повно з`ясувавши обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, прийшов до наступного висновку. Згідно з вимогами ст. 55 Конституції України права та свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожна особа має право в порядку, встановленому законом звернутися за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод, інтересів. У відповідності до п. п. 10,11 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 1 листопада 1996 року « Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя» «Конституційні положення про законність судочинства та рівність усіх учасників процесу перед законом і судом ( ст. 129 Конституції) зобов`язують суд забезпечити всім їм рівні можливості щодо надання та дослідження доказів, заявлення клопотань та здійснення інших процесуальних прав. При вирішенні цивільних справ суд має виходити з поданих сторонами доказів. Гарантоване право кожного подати будь-який позов до суду, що стосується його цивільних прав і обов`язків, передбачений пунктом 1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Проте право на суд не є абсолютним і воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за своєю природою потребує регулювання з боку Держави. Відповідно до ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Стаття 12 ЦПК України передбачає, що учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що [PERSON] проживає в квартирі за адресою: [ADDRESS] , та є споживачем послуги з централізованого постачання холодної води та водовідведення, яку надає відповідач КП «ОІТЦ», що сторонами не оспорюється. В зазначеному будинку відповідачем було встановлено вузол комерційного обліку обсягів спожитої води (лічильник комерційного обліку), що також визнається сторонами. Як стверджує позивач, вона та мешканці будинку не були попереджені про встановлення вузла комерційного обліку у спосіб, визначений Порядком інформування оператором зовнішніх інженерних мереж власників будівлі про намір встановлення вузла комерційного обліку, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 06.06.2018 року №444). Згідно з частиною 3 статті 3 Закону України «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання» (далі Закон) порядок інформування мешканців про намір встановлення вузлів комерційного обліку визначається Кабінетом Міністрів України. Постановою Кабінету Міністрів України від 06.06.2018 № 444, якою затверджений Порядок інформування оператором зовнішніх інженерних мереж власників (співвласників) будівлі про намір встановлення вузла комерційного обліку, набрав чинності 12.06.2018 року. Згідно з ч. 1 ст. 3 Закону, оснащення будівель вузлами комерційного обліку та обладнанням інженерних систем для забезпечення такого обліку здійснюється відповідно до проектної документації з дотриманням будівельних норм і правил у порядку, встановленому центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері житлово-комунального господарства. Відповідно до абзацу 1 ч. 3 ст. 3 Закону, оператор зовнішніх інженерних мереж не менш як за два місяці до встановлення вузлів комерційного обліку повідомляє власників (співвласників) будівлі про намір встановити такий вузол, вартість такого встановлення, розмір та порядок сплати передбаченого цим Законом внеску за встановлення вузла комерційного обліку. Відповідно абзацу 2 ч. 3 ст. 3 Закону, власник (співвласники) будівлі протягом двох місяців має право повідомити оператору зовнішніх інженерних мереж (за своїм вибором) про: згоду на встановлення вузла комерційного обліку на запропонованих оператором зовнішніх інженерних мереж умовах; намір погодити з оператором зовнішніх інженерних мереж відмінні від запропонованих умови встановлення вузла комерційного обліку; намір самостійно обладнати будівлю вузлами комерційного обліку в установленому законодавством порядку. Абзацом 3 частини 3 ст. 3 Закону визначено, що у разі якщо протягом двох місяців з дня отримання повідомлення власник (співвласники) не повідомив оператора зовнішніх інженерних мереж про намір погодити з ним відмінні від запропонованих умови встановлення вузла комерційного обліку або про намір самостійно обладнати будівлю вузлами комерційного обліку в установленому законодавством порядку, а також у разі якщо власник (співвласники) повідомив про намір погодити відмінні від запропонованих умови встановлення вузла комерційного обліку або про намір самостійно обладнати будівлю вузлами комерційного обліку в установленому законодавством порядку, але не зробив цього протягом чотирьох місяців з дня повідомлення оператором про намір встановити вузли комерційного обліку, оснащення будівлі вузлами комерційного обліку здійснює оператор зовнішніх інженерних мереж. Як передбачено п.2 розділу IV Прикінцевих та перехідних положень Закону, оснащення вузлами комерційного обліку будівель, що на день набрання чинності цим Законом були приєднані до зовнішніх інженерних мереж і не були оснащені такими вузлами обліку, або якщо такі вузли обліку на день набрання чинності цим Законом вийшли з ладу, зобов`язаний здійснити оператор зовнішніх інженерних мереж у cтрок: теплової енергії - протягом року з дня набрання чинності цим Законом; гарячої та питної води для нежитлових будівель - протягом одного року, а для житлових будівель - протягом двох років з дня набрання чинності цим Законом. Згідно з ч.1 ст.14 Закону, за порушення законодавства у сфері забезпечення оснащення будівель вузлами обліку теплової енергії, гарячої чи питної води, а також періодичної повірки вузлів комерційного обліку на суб`єктів господарювання - операторів зовнішніх інженерних мереж накладається штраф (Пункт 1 частини першої статті 14 набрав чинності з 1 серпня 2020 року, відповідно до п. 1 розділу IV Закону). Відповідно до п. 4 Порядку інформування оператором інженерних мереж власників (співвласників) будівлі про намір встановлення вузла комерційного обліку, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 06.06.2018 № 444 (Порядок), Повідомлення доводиться до відома власників (співвласників) будівлі шляхом розміщення: на офіційному веб-сайті оператора зовнішніх інженерних мереж, а у разі відсутності такого веб-сайту - на офіційному веб-сайті органу місцевого самоврядування; у загальнодоступному місці на інформаційних стендах у під`їздах будівлі. Оператор забезпечує доведення до відома власників (співвласників) будівлі інформації про намір встановити вузол комерційного обліку шляхом повідомлення на паперовому носії кожного власника (співвласника) будівлі протягом тридцяти днів з дня розміщення повідомлення на офіційному веб-сайті оператора зовнішніх інженерних мереж, а у разі відсутності такого веб-сайту - на офіційному веб-сайті органу місцевого самоврядування та у загальнодоступному місці на інформаційних стендах у під`їздах будівлі. Відповідно до ч.1 ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування, що визначено ч.1 ст. 77 ЦПК України. За приписами, визначеними ст. ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ч.1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Обов`язок доказування обставин, якими особа обґрунтовує свої позовні вимоги, покладається на позивача, відповідач має спростувати зазначені доводи відповідними аргументами та доказами. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позивач, усупереч вимог ч.3 ст.12, ч. 2 ст. 43 та ст. 81 ЦПК України, не надала суду належних та допустимих доказів на підтвердження позову щодо порушення КП «ОІТЦ» вимог Порядку інформування оператором інженерних мереж власників (співвласників) будівлі про намір встановлення вузла комерційного обліку, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 06.06.2018 № 444. Натомість, представником відповідача надано докази стосовно того, що на виконання вимог Закону та Порядку, 02 травня 2019 року на офіційному сайті КП «ОІТЦ» було розміщено інформацію щодо наміру позивача здійснити обладнання вузлами комерційного обліку будівель, серед яких: будинок, розташований за адресою [ADDRESS] (а.с.129). Крім того, суд враховує, що позивач була проінформована про намір встановлення вузла комерційного обліку шляхом повідомлення на паперовому носії будівлі 28 травня 2020 року, тобто протягом тридцяти днів з дня розміщення повідомлення на офіційному веб-сайті оператора зовнішніх інженерних мереж, що передбачено п.4 Порядку інформування оператором інженерних мереж власників (співвласників) будівлі про намір встановлення вузла комерційного обліку, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 06.06.2018 № 444, та підтверджується відповідним витягом з реєстру вручення повідомлень про намір встановлення вузла комерційного обліку(а.с.98), а також і поясненнями самої [PERSON] , а тому погоджується з доводами представника відповідача в цій частині. Таким чином, твердження позивача про порушення відповідачем Закону України «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання» в частині неповідомлення мешканців будинку про намір встановити вузол комерційного обліку є безпідставним. Водночас, суд вважає, що позивачем невірно обрано спосіб захисту права, як визнання проведеного «інформування відповідачем в травні 2019 року позивача про намір встановлення вузла комерційного обліку» у зв`язку з порушенням ряду процедурних вимог недійсним. Відповідно до ч.1, 2 ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути, в тому числі, визнання правочину недійсним. Вказаною нормою матеріального права визначено способи захисту прав та інтересів, і цей перелік не є вичерпним. Проте, застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення. Оскільки, згідно ч. 1 ст. 202 ЦК України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Інформування за своєю юридичною природою не є правочином. Таким чином, позивачем не вірно обрано спосіб захисту цивільного права, інформування про намір встановлення вузла комерційного обліку не є актом, який може окремо оскаржуватися, а тому не підлягає визнанню недійсним, у зв`язку з чим, суд відхиляє пояснення позивача, викладені у відповіді на відзив, в цій частині. Що стосується позовної вимоги [PERSON] щодо зобов`язання відповідача в порядку компенсації завданого збитку, в зв`язку з необґрунтованим завищенням витрат води в період жовтень 2019 - лютий 2020 року, перерахувати позивачу суму 494,18 грн., слід зазначити наступне. За змістом ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: втрати, які особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які б особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушено (упущена вигода). Суд відхиляє доводи позивача про те, що розрахований відповідачем розмір оплати за надані послуги з централізованого водопостачання та водовідведення, за своєю правовою природою є збитками в розумінні ст.22 ЦК України, та погоджується із запереченнями відповідача в цій частині. У зв`язку з чим, варто зазначити, що встановлення факту будь -яких порушень, допущених відповідачем Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 р. № 630, може бути підставою для визнання таких дій неправомірними у відповідній частині, та, за наявності передбачених законом підстав, мати за собою наслідком зобов`язання суб`єкта господарювання здійснити відповідний перерахунок. Суд не знаходить за доцільне спростовувати у вказаному рішенні кожний аргумент наведений позивачем, яким вона обґрунтовує позовні вимоги, оскільки по суті вони не вплинуть на рішення суду про відмову в задоволенні позову з наведених вище підстав. Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Рішення Європейського суду з прав людини від 18 липня 2006 року у справі «Проніна проти України» (Pronina v. Ukraine), № 63566/00, § 23). Відповідно до ст. 263 ЦПК України, законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. За таких обставин, суд приходить до висновку, що позов є необґрунтованим та задоволенню не підлягає. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed