Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-11 00:00:00

02.09.2015 [PERSON] звернувся до суду з позовом про поділ майна, що є спільною сумісною власністю його та відповідача [PERSON], набутого під час їх проживання однією сімєю без реєстрації шлюбу, а також набутого за час шлюбу. В ході судового розгляду справи уточнив позовні вимоги 12.01.2016 року та просить суд: - визнати обєктом їх з відповідачем спільної сумісної власності земельну ділянку площею 0,0514 га, кадастровий номер 3223110100:03:001:0009, що знаходиться за адресою Київська область, Бориспільський район, на території Процівської сільської ради в садівничому товаристві «Лазурне», цільове призначення для садівництва; - визнати обєктом їх з відповідачем спільної сумісної власності подружжя садовий будинок, загальною площею 162,2 кв.м, житловою площею 79,3 кв.м, що знаходиться за адресою Київська область, Бориспільський район, с.Проців, садівниче товариство «Лазурне», будинок 26; - у порядку поділу спільного майна та спільного майна подружжя визнати за ним право особистої власності на ? частини земельної ділянки площею 0,0514 га, кадастровий номер 3223110100:03:001:0009, що знаходиться за адресою Київська область, Бориспільський район, на території Процівської сільської ради в садівничому товаристві «Лазурне», цільове призначення для садівництва; ? частини земельної ділянки площею 0,052 га, кадастровий номер 3220886000:03:001:0009, що знаходиться за адресою Київська область, Бориспільський район, на території Процівської сільської ради в садівничому товаристві «Лазурне», цільове призначення для садівництва; ? частини садового будинку, загальною площею 162,2 кв.м, житловою площею 79,3 кв.м, що знаходиться за адресою Київська область, Бориспільський район, с.Проців, садівниче товариство «Лазурне», будинок 26; - у порядку поділу спільного майна та спільного майна подружжя визнати за відповідачем право особистої власності на іншу ? частину зазначеного майна. Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що з січня 2002 року він та відповідач [PERSON] почали проживати разом у його трикімнатній квартирі в [ADDRESS] з його синами [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], утворили сімю, разом з відповідачем працювали в структурі МВС України, вели спільне господарство та мали спільний бюджет. З осені 2002 року вони почали пошук земельної ділянки, щоб побудувати будинок і там жити, а квартири залишити дітям. Позивач стверджує, що вони разом вибрали та придбали дві земельні ділянки, а саме: перша земельна ділянка площею 0,0514 га були придбана 10.07.2003 року по договору купівлі-продажу, за яким покупцем виступала його цивільна дружина [PERSON] та на підставі вказаного договору був виготовлений Державний акт на право власності на земельну ділянку, серії КВ №090637, кадастровий номер 3223110100:03:001:0009. Друга земельна ділянка площею 0,052 га не була приватизована, тому користувач земельної ділянки вибув з членів товариства, а замість нього членом садового товариства та користувачем земельної ділянки стала відповідач, а в подальшому була відповідачем приватизована та на її імя був виготовлений та виданий Державний акт на право власності на земельну ділянку серія КВ079907, кадастровий номер земельної ділянки 3220886000:03:001:0009. Позивач також стверджує, що на земельній ділянці на момент купівлі-продажу землі знаходився недобудований цегляний будинок, без підключення мережі електроенергії, без будь-яких комунікацій, внутрішнього та зовнішнього оздоблення, та що придбавши у 2003 році земельну ділянку, вони з відповідачем в серпні 2003 року почали будівництво, а до весни 2005 року зробили частковий ремонт будинку та почали в ньому проживати, а до літа закінчили будівництво. Він стверджує, що 31.12.2003 року при звільненні з органів МВС на пенсію він отримав грошову допомогу в сумі 42008,84 грн., які витратив на будівництво та облаштування будинку. Після оформлення права власності на земельні ділянки, Процівська сільська рада видала на імя відповідач, на той час його дружини, свідоцтво про право власності №2043 від 31.08.2008 року. Позивач стверджує, що в подальшому вони проживали у вказаному садовому будиночку до моменту розірвання шлюбу, яке відбулося 16.09.2014 року, а з вересня 2014 року відповідач фактично почала проживати в [INFO], в той час, як він залишився проживати в будинку та намагався врегулювати їх спір щодо поділу спільного майна, але відповідач не визнає за ним такого права. Позивач вважає, що земельна ділянка площею 0,0514 га, кадастровий номер 3223110100:03:001:0009, є їх спільної з відповідачем власністю, оскільки була набута під час їх фактичного проживання однією сімєю внаслідок їх спільної праці, а садовий будинок був збудований та введений в експлуатації подружжям у зареєстрованому шлюбі, земельна ділянка площею 0,0514 га, кадастровий номер 3223110100:03:001:0009, на якій стоїть садовий будинок підлягає поділу відповідно до вимог ч.1,2 ст.377 ЦК України та ст.120 ЗК України. В судовому засіданні позивач та його представник повністю підтримали заявлені позовні вимоги. Відповідач [PERSON] та її представник проти задоволення позову заперечували, посилаючись на те, що зазначене в позовній заяві майно є особистою власністю відповідача, яка за власні кошти придбала одну земельну ділянку та недобудований садовий будинок, який за власні кошти добудувала та приватизувала іншу земельну ділянку. Відповідач стверджує, що до реєстрації шлюбу з позивачем з ним однією сімю не проживала, спільне господарство не вела. Після оголошення перерви у справі для надання додаткових доказів, відповідач та її представник повторно в судове засідання не зявились, причини неявки суду не повідомили, заяви про розгляд справи за їх відсутності не подали. Відповідно до вимог ст. ст. 169, 224 Цивільного процесуального кодексу України у звязку з повторною неявкою в судове засідання відповідача та її представника суд постановив ухвалу про заочний розгляд справи, проти якого позивач та його представник не заперечують. Заслухавши пояснення сторін, допитавши свідків, дослідивши письмові матеріали справи та надані суду документи, суд прийшов до висновку, що заявлені позивачем позовні вимоги є безпідставними та позивачем не доведені, в вязку з чим задоволенню не підлягають, приймаючи до уваги наступне. За змістом ч. 3 ст.10, ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 цього Кодексу. Відповідно до ч.4 ст.60 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до вимог ст.10 ЦПК України судом було розяснено особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, та попереджено про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій, в тому числі розяснено, вищенаведені вимоги ст.60 ЦПК України. З досліджених судом письмових документів встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 28 листопада 2003 року по 16 вересня 2014 року, що підтверджується свідоцтвом про одруження серії КЕ №103802, виданим 28 листопада 2003 року Відділом реєстрації актів громадянського стану Деснянського районного управління юстиції у м.Києві, та свідоцтвом про розірвання шлюбу серії 1-БК № 157936, виданим 16 вересня 2014 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Деснянського районного управління юстиції у м.Києві (а.с.12,13). Встановлено, що 10 липня 2003 року між [PERSON] та відповідачем [PERSON] був укладений та нотаріально посвідчений договір купівлі-продажу земельної ділянки загальною площею 0,051 га, що знаходиться в садовому товаристві «Лазурне» Бориспільського району Київської області, розташованому на землях Процівської сільської ради Бориспільського району Київської області, надану для садівництва, реєстровий №3778 (а.с.14). На підставі вказаного договору купівлі-продажу від 10 липня 2003 року №3778, відповідачу був виготовлений та 22.07.2005 року виданий Державний акту на право власності на земельну ділянку серія КВ №090637, зареєстрований в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за №1192 (а.с.15). Згідно з вказаним Державним актом на право власності на земельну ділянку відповідач набула право власності на земельну ділянку площею 0,0514 га, кадастровий номер 3223110100:03:001:0009, що знаходиться за адресою Київська область, Бориспільський район, на території Процівської сільської ради в садівничому товаристві «Лазурне», цільове призначення для садівництва. Згідно з членською книжкою садовода, виданої 05 червня 2003 року, а також довідки, виданої 09.04.2016 року №1/16 головою СТ «Лазурне», відповідач [PERSON] є членом садового товариства «Лазурне» та користується земельними ділянками №25 (кадастровий номер 3223110100:03:001:0009) та №26 (кадастровий номер 3220886000:03:001:0009) (а.с.68,130). За змістом долучених до матеріалів справи письмової заяви [PERSON], він 03 червня 2003 року звернувся до правління СТ «Лазурне» про виключення його з товариства і переведення земельної ділянки №26 на [PERSON] (а.с.69), а також письмових розписок [PERSON] від 27 червня 2003 року та від 10 липня 2003 року він отримав від [PERSON] задаток в сумі 5000 гривень та 16500 гривень за передану їй земельну ділянку №26 в садовому товаристві «Лазурне» (а.с.90,91). Ці обставини визнані в судовому засіданні позивачем та ним не осопорюються. Встановлено, що відповідачу [PERSON] на підставі розпорядження Бориспільської районної державної адміністрації від 06 лютого 2004 року №93 був виготовлений та 13.04.2004 року виданий державний акту на право власності на земельну ділянку серія КВ №079907, зареєстрований в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за №455 (а.с.16). Згідно з вказаним Державним актом на право власності на земельну ділянку відповідач в порядку безоплатної приватизації, і дана обставина позивачем не оспорюється, набула право власності на земельну ділянку площею 0,052 га, кадастровий номер 3220886000:03:001:0009, що знаходиться за адресою Київська область, Бориспільський район, на території Процівської сільської ради в садівничому товаристві «Лазурне», цільове призначення для садівництва. Також встановлено, що 31.01.2008 року на імя відповідача [PERSON] Процівською сільської радою Бориспільського району Київської області на підставі рішення виконкому від 27.07.2007 року №67/15 було видано Свідоцтво про право власності на нерухоме майно №2043 (а.с.17), яке згідно з Витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно №18034931 від 11.03.2008 року було зареєстровано Бориспільським районним бюро технічної інвентаризації (а.с.18). Як вбачається з досліджених вищевказаних документів за відповідачем [PERSON] на праві приватної власності, частка 1/1, зареєстровано право власності на садовий будинок (1993), А-ІІ, Д, 162,2 кв.м.; вбиральню, Б; лютню кухню, В; лазню, Г; каналізаційну яму, М; колодязь, К; компостну яму, Л; огорожу, №1-5. З дослідженого в судовому засіданні технічного паспорта на садовий будинок в СТ «Лазурне», №26 село Проців, виготовленого 04 листопада 2014 року Комунальним підприємством Бориспільської районної ради «Бориспільське районне «Бюро технічної інвентаризації» (а.с.70-75) встановлено, що на земельні ділянці побудовано: садовий будинок 1993 року (А-ІІ) інвентаризаційною вартістю 186367грн., веранда 1993 (а1), інвентаризаційною вартістю 21739грн., убиральня 1994 (Б) інвентаризаційною вартістю 2728грн., літня кухня 2008 (В), інвентаризаційною вартістю 67337грн., баня 1994 (Г) інвентаризаційною вартістю 1440грн., погріб під частиною будівлі 1993 (Д) інвентаризаційною вартістю 918 грн., а також ворота 1997 (№1) інвентаризаційною вартістю 3058 грн., хвіртка 1997 (№2) інвентаризаційною вартістю 1360 грн., ворота 1997 (№3) інвентаризаційною вартістю 3058 грн., огорожа 1997 (№4) інвентаризаційною вартістю 17908 грн., огорожа 1997 (№5) інвентаризаційною вартістю 12430 грн., ґанок 1993 (а2) інвентаризаційною вартістю 393 грн., козирок 1993 (а3) інвентаризаційною вартістю 1107 грн., пандус 1993 (а4) інвентаризаційною вартістю 1244 грн. Та обставина, що на земельні ділянці №26 в СТ «Лазурне», яка була в подальшому приватизована відповідачем, на момент вступу відповідача в члени СТ «Лазурне» та передачі попередньому користувачу земельної ділянки [PERSON] коштів знаходився недобудований садовий будинок, визнана в судовому засіданні позивачем. Згідно із частиною першою статті 24 Кодексу про шлюб та сім'ю України майно, яке належало кожному з подружжя до одруження, а також одержане ним під час шлюбу в дар або в порядку успадкування, є власністю кожного з них (аналогічні положення містять пункти 1, 2 частини першої статті 57 Сімейного кодексу України). Суду під час вирішення спору щодо поділу майна, набутого до 1 січня 2004 року особами, які проживали однією сім'єю, але не перебували в зареєстрованому шлюбі, необхідно встановити не лише обставини щодо спільного проживання сторін у справі, а й ті обставини, що спірне майно придбавалось сторонами внаслідок спільної праці. Тобто сам факт спільного проживання сторін у справі не є підставою для визнання права власності на половину майна за кожною зі сторін. Частка в такому майні визначається відповідно до розміру фактичного внеску кожного зі сторін, у тому числі за рахунок майна, набутого одним із подружжя до шлюбу, яке є його особистою приватною власністю, у придбання (набуття) майна. Якщо в придбання майна вкладені, крім спільних коштів, кошти, що належали одній зі сторін, то частка в цьому майні, відповідно до розміру внеску, є її власністю. Тільки в разі встановлення цих фактів та обставин положення частини першої статті 24 Кодексу про шлюб та сім'ю України, частини першої статті 17 Закону України від 7 лютого 1991 року № 697-XII "Про власність" вважається правильно застосованим із дотриманням рекомендацій, які містяться в постановах Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 1998 року № 16 "Про застосування судами деяких норм Кодексу про шлюб та сім'ю України" та від 22 грудня 1995 року № 29 Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності. Відповідний правовий висновок міститься в постанові Верховного суду України№6-211цс14 від 11.03.2015 та має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права. На вказану правову позицію посилається у своїй позовні заяві позивача. Допитавши свідків [PERSON],[PERSON] та [PERSON], [PERSON], які повідомили суду, що сприймали відповідача як дружину позивача, що сторони проживали разом до реєстрації шлюбу, спільно обирали земельну ділянку, займались будівництвом садового будинку, а також свідків [PERSON], [PERSON], які підтвердили, що їх батько [PERSON] почав проживати разом з відповідачем та вести з нею спільне господарство, дослідивши позивачем довідку ЖБК «Шовковник» №224 від 21.10.2015 року про те, що [PERSON] та його цивільна дружина [PERSON] проживали з січня 2002 року по листопад 2003 за адресою [ADDRESS] (а.с.78), а також допитавши свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON], які повідомили, що відповідач шукала дачу для себе та своїх дітей, коли її купляла та робила ремонт, з позивачем однією сімєю не проживала до часу реєстрації шлюбу, та, даючи оцінку дослідженим доказам в їх сукупності та взаємозвязку, суд приходить до висновку, що жодних належних та допустимих доказів на підтвердження тієї обставини, що до реєстрації шлюбу позивач та відповідач вели спільне господарство та мали спільний бюджет, а також що зазначена в позовній заяві земельна ділянка №25 (кадастровий номер 3223110100:03:001:0009) була придбана за рахунок коштів як позивача так і відповідача, а також що оплачені відповідачем кошти колишньому користувачу земельної ділянки №26 (кадастровий номер 3220886000:03:001:0009) за будівельні матеріали, використані останнім для будівництва садового будинку та господарських будівель споруд, суду надано не було. Та обставина, що позивачу при звільненні зі служби, яке мало місце 31.12.2003 року, була виплачена грошова компенсація у сумі 41510,04 грн. (а.с.24,25-26) сам по собі не доводить тієї обставини, що ці кошти були витрачені на добудову садового будинку та будівництво господарських споруд. Так, будь-яких належних і допустимих доказів на підтвердження того, що зазначені у технічному паспорті будівлі були закінчені будівництвом у 2007 році, як про це стверджує позивач, ним не надано. Оскільки позивачем та його представником не заявлено клопотання про призначення судової будівельно-технічної експертизи, про необхідність якої було зазначено судом, з метою встановлення часу завершення будівництва садового будинку та господарських будівель і споруд, а також щодо визначення, яким чином збільшилась вартість будинку через здійснені за час перебування сторін у шлюбі поліпшення та внаслідок будівництва літньої кухні у 2008 році, суд вважає недостатніми і неналежними покази допитаних в судовому засіданні свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON] щодо здійсненого спільними силами та коштами позивача та відповідача, в тому числі після реєстрації шлюбу, добудови садового будинку та будівництва надвірних будівель і споруд, оскільки показання свідків в даному випадку суперечать відомостям, що містяться в Свідоцтві про право власності на нерухоме майно на спірний садовий будинок, яке не скасоване та не визнане недійсним, та в технічній документації на будинок щодо дати їх будівництва. Щодо наданих суду позивачем накладних, рахунків та чеків (а.с.а.с.27-43), які, як стверджує позивач були використані на будівництво садового будинку та господарських будівель і споруд, всього на загальну суму 65420,38 грн. (а.с.92-95), суд звертає увагу, що вони не містять зазначеної позивачем інформації про те, з якою метою вони придбавались, а деякі не містять інформації, ким вони були придбані, а також відомостей про те, яким чином і де саме вони були використані, в тому числі, що ці матеріали були використані саме на добудову спірних садового будинку та господарських будівель і споруд, окрім літньої кухні, яка, як вбачається з Технічного паспорта, була побудована у 2008 році. Щодо співвідношення вартості побудованої під час шлюбу літньої кухні та вартості всього садового будинку і приналежних до будинку господарських будівель і споруд, суд приймає до уваги, що виходячи з вартості цих обєктів нерухомості, визначеної станом на 04.11.2014 року, то вартість літньої кухні становила 67337 грн., а загальна вартість по будинку та надвірним будівлям і спорудам - 338254 грн. (а.с.75). Будь-яких інших належних і допустимих доказів на підтвердження цих обставин суду надано не було, в звязку з чим суд прийшов до висновку, що внаслідок будівництва літньої кухні подружжям позивача а відповідача, вартість належного позивачу садового будинку істотно не збільшилась, отже підстави для визнання за позивачем права на ? частину садового будинку та надвірних будівель і споруд, відсутні. При цьому суд виходить з вимог ч.1 ст.62 Сімейного кодексу України, яка передбачає, що якщо майно дружини, чоловіка за час шлюбу істотно збільшилося у своїй вартості внаслідок спільних трудових чи грошових затрат або затрат другого з подружжя, воно у разі спору може бути визнане за рішенням суду об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Проте позивачем не доведено, внаслідок його трудових та грошових затрат належний відповідачу садовий будинок з господарськими будівлями і спорудами істотно збільшився у своїй вартості. При цьому суд враховує, що сам факт оформлення права власності на садовий будинок та земельну ділянку площею 0,0514 кадастровий номер 3223110100:03:001:0009, що була придбана позивачем на підставі договору купівлі-продажу від 10 липня 2003 року, після реєстрації шлюбу з позивачем, не є підставою для визнання цього майна, яке було набуте відповідачем до шлюбу, їх з позивачем спільною сумісною власністю подружжя. Суд також приймає до уваги, що в силу вимог ст.ст.60,61 Сімейного кодексу України, який діяв на момент набуття відповідачем в порядку приватизації права власності на земельну ділянку з кадастровим номером 3220886000:03:001:0009, вимог ст.ст.81, 116 Земельного кодексу України, а також відповідних розяснень Верховного Суду України, наведених в п.18-2 Постанови Пленуму від 19 березня 2010 року №2 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ», що відповідно до положень статей 81, 116 ЗК окрема земельна ділянка, одержана громадянином у період шлюбу в приватну власність шляхом приватизації, є його особистою приватною власністю, а не спільною сумісною власністю подружжя, оскільки йдеться не про майно, нажите подружжям у шлюбі, а про одержану громадянином частку із земельного фонду. Якщо на такій земельній ділянці знаходиться будинок, будівля, споруда, що є спільною сумісною власністю подружжя, то у разі поділу будинку, будівлі, споруди між подружжям та виділу конкретної частини будинку, будівлі, споруди до особи, яка не мала права власності чи користування земельною ділянкою переходить це право у розмірі частки права власності у спільному майні будинку, будівлі, споруди у відповідності до статей 120 ЗК, 377 ЦК. Враховуючи, що відсутні підстави для поділу садового будинку, належна відповідачу земельна ділянка площею 0,0514 кадастровий номер 3223110100:03:001:0009, на якій він розташований, та цільове призначення якої для садівництва, а не для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарських будівель, зазначені позивачем підстави, передбачені ст.120 Земельного кодексу України та ст.377 Цивільного кодексу України, також відсутні. Враховуючи наведене, суд прийшов до висновку, що заявлені позивачем позовні вимоги ним не доведені та є безпідставними, в звязку з чим в задоволенні позову має бути відмовлено. Відповідно до вимог ст.88 ЦПК України понесені позивачем судові витрати по сплаті судового збору відшкодуванню не підлягають. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed