Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-19 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з вказаним позовом, зазначивши, що перебувала з відповідачем у зареєстрованому шлюбі з 16.07.2005 року, який розірвано відповідно до рішення Чигиринського районного суду від 20.07.2012 року. В шлюбі [INFO] у них народилася дочка [PERSON], яка на даний час проживає разом з нею та перебуває на її утриманні. Також з відповідача відповідно до рішення Чигиринського районного суду від 08.12.2014 року стягнуто аліменти на утримання дитини в розмірі 500 грн. щомісячно до її повноліття. В зв'язку з невиконанням відповідачем рішення суду за період з листопада 2014 року по вересень 2018 року утворилась заборгованість по аліментах в сумі 23972,00 грн., яка була погашена відповідачем лише 21 листопада 2018 року. Протягом всього часу окремого проживання відповідач життям, здоров'ям та вихованням дочки не цікавився. Натомість вона забезпечила гідні умови для проживання дитини, її навчання, виховання та гармонійного розвитку. Посилаючись на те, шо відповідач самоусунувся від виконання батьківських обов'язків і дитина залишилася без його опіки, протягом всього часу проживає з нею та її родиною, позивачка просить позбавити відповідача батьківських прав. В судовому засіданні позивачка підтримала свої позовні вимоги та прохала їх задовольнити, пояснивши суду, що за сім років після розлучення відповідач не піклувався про дочку, не спілкувався з нею, не цікавився її життям, а також від нього надходили погрози на її адресу, які він присилав на телефони її та дочки. Лише завдяки зміні законодавства та виконавчій службі відповідач сплатив заборгованість по аліментах. Вона має іншу сім`ю і дочка вважає батьком її теперішнього чоловіка. А тому просить позбавити відповідача батьківських прав відносно їх малолітньої дочки. Відповідач, будучи належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, в судове засідання не з'явився, надавши суду відзив, судячи з якого позов не визнав, де, зокрема, зазначив, що затримка зі сплатою аліментів відбулася через суперечності щодо порядку їх сплати та витрачання, але заборгованість була погашена ще до звернення позивачки до комісії в справах дітей з приводу позбавлення його батьківських прав, єдиною метою якого є вивезення дочки за кордон, а з дочкою не може бачитися через те, що позивачка налаштувала її проти нього. Представник третьої особи - Чигиринської РДА - Нечистенко А.В. пояснила суду, що вони ознайомилися з висновком органу опіки та піклування, з якого випливає, що батько ухилявся від виконання своїх батьківських обов`язків, і погоджуються з ним. Представник третьої особи - органу опіки та піклування Черкаської міської ради, будучи належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, в судове засідання також не з'явився, разом з тим від служби у справах дітей Черкаської міської ради до суду надійшов лист про розгляд справи у їх відсутності та, вказавши про підтримання висновку органу опіки та піклування з проханням прийняти рішення в інтересах дитини. Вислухавши позивачку та представника третьої особи, вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позов задоволенню не підлягає. Як передбачено ст. 9 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. Європейський суд з прав людини зауважує, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв'язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам'ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв'язків із сім'єю, крім випадків, коли сім'я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (MAMCHUR v. UKRAINE, № 10383/09, § 100, ЄСПЛ, від 16 липня 2015 року). Відповідно до ч.1 ст.164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров'я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини, тобто, перелік підстав позбавлення батьківських прав є вичерпним. Як встановлено судом, сторони перебували в зареєстрованому шлюбі з 16.07.2005 року, який розірвано відповідно до рішення Чигиринського районного суду від 20.07.2012 року (а.с.8). Відповідно до свідоцтва про народження [NUMBER] від даного шлюбу сторони мають спільну малолітню дочку [PERSON], [INFO] (а.с.7). А згідно до рішення Чигиринського районного суду від 24.11.2014 року, з відповідача на користь позивачки стягуються аліменти на утримання дочки в розмірі 500 грн. щомісячно до її повноліття, у виконання якого видано виконавчий лист. Як вбачається з розрахунку заборгованості по аліментах № 7164/15-22 від 29.10.2018 року, станом на 01.10.2018 року заборгованість по аліментах відповідача перед позивачкою складала 23972,00 грн. (а.с.13-14). Однак, судячи з наданої відповідачем квитанції № 78 від 19.11.2018 року (а.с.57), дана заборгованість була ним сплачена. У зв`язку з цим відповідно до розрахунку № 1768 від 27.02.2019 року, заборгованість по аліментах станом на 01.02.2019 року складала 1540,50 грн. (а.с.101,107). Виходячи з акту обстеження умов проживання від 01.11.2018 року (а.с.18), дочка сторін [PERSON] проживає за адресою: [INFO] в сім'ї своєї матері [PERSON], де їй створені всі належні умови для проживання, виховання, навчання та розвитку. Відповідно до ч.5 ст.19 СК України орган опіки і піклування подає до суду письмовий висновок щодо розв'язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Судячи з висновку від 21.12.2018 року № 843/30-03-03 «Про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно його малолітньої дочки [PERSON], [INFO]», орган опіки та піклування Черкаської міської ради прийняв рішення про доцільність позбавлення батьківських прав відповідача [PERSON] відносно його малолітньої дочки [PERSON] (а.с.16). Однак, як зазначено в ч.6 ст.19 СК України, суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. Так, даний висновок робиться на підставі засідань комісії органу опіки та піклування щодо доцільності позбавлення батьківських прав. Для підготовки цього висновку комісія спілкується з обома батьками та вивчає наявність підстав для позбавлення батьківських прав. Виходячи з вище вказаного висновку, він є однобічним, ґрунтується лише на доводах однієї сторони - матері дитини, наданих нею документів та заслуховуванні її родичів і членів сім`ї, при цьому викладені в ньому факти нічим не підтверджені та базуються на тому, що дочка відповідача проживає з позивачкою і у вітчима з нею склалися добрі відносини, а відповідач з цього приводу не був заслуханий, до того ж такий висновок має рекомендаційний характер та не є обов'язковим для суду. А служба у справах дітей Чигиринської районної державної адміністрації не змогла надати висновок про доцільність чи недоцільність позбавлення відповідача батьківських прав, посилаючись на те, що останній з 2004 року фактично не проживає в с.Боровиця Чигиринського району, про що свідчить витяг з протоколу №2 від 27.02.2019 року (а.с.112). З наданих суду характеристик з попереднього місця проживання відповідача та з місця його роботи (а.с.88, 92) вбачається, що він характеризується з позитивної сторони. Доказів того, що відповідач зловживає спиртними напоями, позивачкою не надано, у зв`язку з чим суд не може взяти до уваги її покази в цій частині. Також у відзиві на позов відповідач зазначив, що не має змоги зустрічатися з дочкою по причині того, що позивачка налаштувала її проти нього (а.с.35). В п. 15 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і позбавлення та поновлення батьківських прав" від 30.03.2007 року № 3 зазначено, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Відповідно до п. 16 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і позбавлення та поновлення батьківських прав» від 30.03.2007 року № 3 ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Як передбачено статтею 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ, яка відповідно до ст. 9 Конституції України діє як складова національного законодавства України, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчим органами, першочергова увага приділяються якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Тлумачення пункту 2 частини першої статті 164 СК України ухилення від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Зазначений правовий висновок викладений і в постанові Верховного Суду у справі № 336/5845/16-ц від 16.05.2018 року, яка є обов'язковим для виконання судами України. Під час розгляду даної справи не знайшли підтвердження беззаперечними доказами винна поведінка та свідоме нехтування батьківськими обов'язками відповідачем, які б свідчили про ухилення ним від виховання дитини і, як наслідок, необхідність застосування крайнього заходу у вигляді позбавлення батьківських прав відповідно до ст.164 СК України, до того ж в надісланому відповідачем на адресу суду листі від 14.02.2019 року (а.с.77) він зазначає, що усвідомив свою помилку і докладе всіх зусиль для відновлення стосунків з дочкою. Наявність у відповідача заборгованості по сплаті аліментів, яку він до того ж, в основному, погасив, не може свідчити про свідоме ухилення ним від виконання батьківських обов'язків по утриманню своєї дочки [PERSON] та сама по собі не є виключною обставиною для позбавлення його батьківських прав. Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків повинно бути навмисним, тобто коли особа повністю розуміє наслідки своєї винної поведінки. Позивачкою ж не обґрунтовано, в чому полягає злісне небажання відповідача виконувати свої обов'язки по вихованню дитини, при цьому доказів того, що до останнього застосовувались попередження про необхідність змінити своє ставлення до виховання дитини, що він притягувався до адміністративної відповідальності за неналежне виховання дитини, веде аморальний спосіб життя або зловживає алкогольними напоями чи вживає наркотичні засоби, суду не надано. А у відповідності до вимог ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яке тягне за собою серйозні правові наслідки, як для батька, так і для дитини у відповідності до норм ст. 166 СК України. Отже, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батька в кращу сторону неможливо і лише при наявності вини в діях батька. Однак матеріали справи не містять достатніх відомостей для застосування такої виключної міри як позбавлення відповідача батьківських прав. З врахуванням цього суд, оцінюючи докази в їх сукупності, за наявних обставин на даний час не вбачає необхідності в позбавленні відповідача батьківських прав, не погоджуючись при цьому з висновком органу опіки та піклування Черкаської міської ради про доцільність позбавлення останнього батьківських прав щодо його малолітньої дочки [PERSON]. Проте разом з цим суд вважає необхідним, беручи до уваги, що виконання відповідачем батьківських обов`язків зводиться, в основному, лише до сплати аліментів і то несвоєчасно, попередити його про необхідність змінити своє ставлення до виховання й утримання дочки [PERSON], поклавши контроль за виконанням ним батьківських обов'язків відносно малолітньої дочки на орган опіки та піклування Черкаської міської ради. На підставі викладеного та,

Outcome: dismissed