Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-20 00:00:00

у липні 2019 року [PERSON] звернувся до Машівського районного суду зі вказаною позовною заявою з наступним уточненням позовних вимог (а.с.32-34), в якій просить суд визнати поважними причини пропуску строку на звернення до суду з позовною заявою та поновити строк на звернення до суду з позовною заявою; 2) визнати недійсним договір іпотеки № 2662/06/08-МК від 22.08.2008 року, укладений між ВАТ КБ «Надра» та ПП [PERSON] , посвідчений приватним нотаріусом Машівського нотаріального округу Полтавської області Оканенко Т.Є. та зареєстрований в реєстрі за №1843. В обґрунтування позову зазначив, що 22.08.2008 р. між сторонами було укладено кредитний договір №2662/06/08/МК. Цього ж дня також було укладено договір іпотеки №2662/06/08-МК, який був посвідчений приватним нотаріусом Машівського нотаріального округу Оканенко Т.Є. На сьогодні згідно витягу з державного реєстру прав на нерухоме майно №173188982 від 09.07.2019 р. існує обтяження на предмет нерухомого майна, а саме: будівлі (пункт авто обслуговування) загальною площею 114,5 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Як зазначає позивач, для того, щоб відкрити СТО він належним чином оформив право власності на виробничий будинок через суд, в той час в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором було накладено обтяження за договором іпотеки, але накладено обтяження саме як на майно фізичної особи, а не майно приватного підприємця, як зазначено у договорі іпотеки. У зв`язку з цим позивач фактично не має змоги розпоряджатися даним майном, на яке накладено обтяження за договором іпотеки. Зважаючи на вищевикладене, позивач вважає, що договір іпотеки укладено не належним чином, оскільки він укладений не від фізичної особи як власника даного майна, а від імені фізичної особи - підприємця, а відповідно передання майна в іпотеку не власником порушує право власності позивача як фізичної особи на вільне розпорядження, володіння та користування майном. Разом з цим, позивач вказує на те, що він як фізична особа, не будучи стороною договору іпотеки, не маючи юридичної освіти, не припускав того, що договір іпотеки укладався між ВАТ КБ «Надра» та приватним підприємцем Палієм О.М., а тому про порушення свого права дізнався лише у липні 2019 р., що свідчить про те, що строк для звернення до суду з позовом ним не пропущено. В поясненнях від 30.10.2019 рок представник відповідача зазначає, що відповідач категорично не погоджується з позовом та уважає, що спірний договір іпотеки підписаний позивачем та містить усі істотні умови, передбачені ст.18 Закону України «Про іпотеку», а тому позов є надуманим та звернутий до суду з метою уникнення виконання зобов`язань за кредитним договором (а.с.100-104). У судовому засіданні позивач та його представник позовні вимоги підтримали з підстав викладених у позовній заяві та зазначили, що майном може розпоряджатися лише власник, а будівля (пункт авто обслуговування) загальною площею 114,5 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS] належить [PERSON] як фізичній особі, а не як приватному у підприємцю, договір іпотеки укладений з [PERSON] як фізичною особою-підприємцем. Також представник позивача зазначила, що строк позовної давності її довірителем не пропущено, оскільки договір укладено з ним як з фізичною особою-підприємцем, права ж його порушені як фізичної особи, але якщо суд прийде до висновку, що позивачем пропущено строк, просять його поновити. Позивач також пояснив, що уважає свої права як фізичної особи порушені відповідачем тим, що йому не роз`яснили можливість передати майно в іпотеку тільки власником. Представник відповідача проти задоволення позову заперечувала, пояснивши, що оспорюваний правочин містить всі необхідні умови, зазначено предмет іпотеки та його опис, відомості про іпотекодавця - фізичну особу [PERSON] та договір підписаний саме фізичною особою [PERSON] , нотаріально посвідчений. До того ж ФОП [PERSON] і фізична особа [PERSON] це одна особа. Також просить застосувати строк позовної давності, оскільки договір укладений в 2008 році та позивач ознайомлений з його умовами та підписав документ особисто. Третя особа в судове засідання не з`явилася, про дату, час та місце слухання справи повідомлена належним чином та завчасно, в заяві від 15.08.2019 року (а.с.44) просила розглянути справу без її участі та оспорюваний договір залишити без змін, пояснивши, що згідно зі ст.52 ЦК України фізична особа-підприємець відповідає за зобов`язаннями, пов`язаними з підприємницькою діяльністю, усім своїм майном, крім майна, на яке може бути звернуто стягнення, тому норми чинного законодавства порушені не були. Кредитний договір з банком уклав приватний підприємець [PERSON] , а майно в іпотеку передав він же, але як фізична особа. В даному випадку за зобов`язаннями фізичної особи-підприємця стягнення може бути звернено тільки на його особисте майно, а також на його частку у спільній сумісній власності подружжя. Суд, заслухавши пояснення сторін та дослідивши письмові докази у справі, дійшов такого висновку. Судом установлено, що 22.08.2008 р. між Відкритим акціонерним товариством КБ «Надра» та приватним підприємцем Палієм Олександром [PERSON] було укладено договір іпотеки №2662/06/08-МК, який був посвідчений приватним нотаріусом Машівського нотаріального округу Полтавської області Оканенко Т.Є. Водночас у графі "Реквізити сторін" іпотекодавцем зазначено фізичну особу [PERSON] (а.с.10-12). Відомості про державну реєстрацію іпотеки внесено до Державного реєстрі іпотек за №5270651 від 22.08.2008 року, що підтверджується відповідним витягом(а.с.13,14). Відповідно до пп.1.1, 1.4, 1.5 умов договору визначено, що іпотекодавець з метою забезпечення виконання зобов`язання, що випливає з кредитного договору цим передає в іпотеку, а іпотекодержатель приймає в іпотеку предмет іпотеки. Узгоджена сторонами вартість предмета іпотеки становить 145900 грн. Предмет іпотеки знаходиться у власності іпотекодавця, що підтверджується рішенням Машівського районного суду Полтавської області від 13.03.2008 р. та Витягом з реєстру прав власності від 22.05.2008 р. (а.с.10,18,19). За рішенням Машівського районного суду Полтавської області від 06.09.2018 р. у задоволенні позову ПАТ КБ «Надра» в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Стрюкової І.О. до [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором було відмовлено (а.с.15-17). Відповідно до ст. 1 Закону України «Про іпотеку» (тут і в подальшому - станом на день укладення іпотечного договору) іпотека - вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом. За ч. 1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Згідно зі ст. 18 Закону України «Про іпотеку» іпотечний договір укладається між одним або декількома іпотекодавцями та іпотекодержателем у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню. Іпотечний договір повинен містити такі істотні умови: 1) для іпотекодавця та іпотекодержателя - юридичних осіб відомості про: для резидентів - найменування, місцезнаходження та ідентифікаційний код в Єдиному державному реєстрі юридичних та фізичних осіб - підприємців; для нерезидентів - найменування, місцезнаходження та державу, де зареєстровано особу; для іпотекодавця та іпотекодержателя - фізичних осіб відомості про: для громадян України - прізвище, ім`я, по батькові, адресу постійного місця проживання та індивідуальний ідентифікаційний номер у Державному реєстрі фізичних осіб - платників податків та інших обов`язкових платежів; для іноземців, осіб без громадянства - прізвище, ім`я, по батькові (за наявності), адресу постійного місця проживання за межами України; 2) зміст та розмір основного зобов`язання, строк і порядок його виконання та/або посилання на правочин, у якому встановлено основне зобов`язання; опис предмета іпотеки, достатній для його ідентифікації, та/або його реєстраційні дані; 4) посилання на видачу заставної або її відсутність. У разі відсутності в іпотечному договорі однієї з вказаних вище істотних умов він може бути визнаний недійсним на підставі рішення суду. Іпотечний договір може містити інші положення, зокрема, визначення вартості предмета іпотеки, посилання на документ, що підтверджує право власності іпотекодавця на предмет іпотеки, відомості про обмеження та обтяження прав іпотекодавця на предмет іпотеки, визначення способу звернення стягнення на предмет іпотеки. Відповідно до ч.1 ст.202 ЦК правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. За приписами ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Відповідно до ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей. Згідно зі ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Предметом спору у даній справі є недійсність укладеного сторонами договору іпотеки за відсутності у позивача [PERSON] , як фізичної особи-підприємця, права власності на предмет договору та порушення цим його прав як фізичної особи, якій належить право власності на нерухоме майно, що передано в іпотеку. Відповідно до положень частини першої статті 4, частини першої статті 13, частини першої статті 19 ЦПК України судовому захисту підлягають порушені, невизнані або оспорювані права, свободи чи законні інтереси фізичної чи юридичної особи. Водночас посилаючись на відсутність у ФОП [PERSON] права власності на предмет договору, позивач [PERSON] не зазначив, які його права, свободи чи законні інтереси порушено внаслідок укладення договору. Не встановлено таких порушень і під час судового розгляду. Так, право передання майна у найм має власник майна або особа, якій належать майнові права. У разі передачі майна у найм не власником цього майна судовому захисту підлягатимуть порушені таким чином права власника цього майна. Згідно зі ст. 319 і 320 ГК України фізична особа може використовувати будь-яке своє майно у підприємницькій діяльності. Тобто якщо нерухомість зареєстрована за фізичною особою, то вона цілком може реалізувати (використовувати інакше) таку нерухомість в рамках своєї підприємницької діяльності. 03 квітня 2019 року Велика Палата Верховного Суду в рамках справи № 753/16525/16-ц, провадження № 14-574цс18 (ЄДРСРУ № 81203066) визначила співвідношення понять фізичної особи та фізичної особи - підприємця та їх правового статусу. Відповідно до частини першої статті 24 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) людина як учасник цивільних відносин вважається фізичною особою. У статті 25 ЦК України передбачено, що здатність мати цивільні права та обов`язки (цивільну правоздатність) мають усі фізичні особи. За правилами частин другої та четвертої цієї статті цивільна правоздатність фізичної особи виникає у момент її народження та припиняється у момент її смерті. У статті 26 ЦК України вказано, що всі фізичні особи є рівними у здатності мати цивільні права та обов`язки. Фізична особа здатна мати усі майнові права, що встановлені цим Кодексом, іншим законом. Фізична особа здатна мати інші цивільні права, що не встановлені Конституцією України, цим Кодексом, іншим законом, якщо вони не суперечать закону та моральним засадам суспільства. Фізична особа здатна мати обов`язки як учасник цивільних відносин. З аналізу вказаних вимог цивільного законодавства вбачається, що кожна фізична особа має право на підприємницьку діяльність, яка не заборонена законом (стаття 42 Конституції України). Це право закріплено й у статті 50 ЦК України, у якій передбачено, що право на здійснення підприємницької діяльності, яку не заборонено законом, має фізична особа з повною цивільною дієздатністю. Тобто фізична особа, яка бажає реалізувати своє конституційне право на підприємницьку діяльність, після проходження відповідних реєстраційних та інших передбачених законодавством процедур за жодних умов не втрачає і не змінює свого статусу фізичної особи, якого вона набула з моменту народження, а лише набуває до нього нової ознаки - підприємця. При цьому правовий статус «фізична особа - підприємець» сам по собі не впливає на будь-які правомочності фізичної особи, зумовлені її цивільною право- і дієздатністю, та не обмежує їх. Згідно з частиною першою статті 128 ГК України громадянин визнається суб`єктом господарювання у разі здійснення ним підприємницької діяльності за умови державної реєстрації його як підприємця без статусу юридичної особи відповідно до статті 58 цього Кодексу. Наявність у фізичної особи статусу суб`єкта господарювання не означає, що усі правовідносини за її участю є господарськими. Аналогічна правова позиція викладена у постановах Великої Палати Верховного Суду від 06.06.2018 у справі № 910/16713/15 та від 17.10.2018 у справі № 922/2972/17 Окрім того слід враховувати, що відповідно до ч. 1 ст. 52 ЦКУ фізична особа - підприємець відповідає за зобов`язаннями, пов`язаними з підприємницькою діяльністю, усім своїм майном, крім майна, на яке згідно із законом не може бути звернено стягнення. Так, 16 серпня 2018 року Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду в рамках справи № 320/9471/15-ц, провадження № 61-18132св18 (ЄДРСРУ № 75945771) досліджував питання відповідальності фізичної особи - підприємця по зобов`язанням з підстав припинення цього статусу: ФОП відповідає за своїми зобов`язаннями, пов`язаними з підприємницькою діяльністю, усім своїм майном. Отже, оскільки право власності на будівлю (пункт авто обслуговування) загальною площею 114,5 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS] позивач набув як фізична особа та передав вказане нерухоме майно за договором іпотеки № 2662/06/08-МК від 22.08.2008 року відповідачу ПАТ КБ «Надра» в рахунок забезпечення виконання укладеного між ним та відповідачем кредитного договору, тобто на власний розсуд розпорядився належним йому майном, фізична особа може використовувати будь-яке своє майно у підприємницькій діяльності, а тому права позивача при цьому не порушені, суд доходить висновку про відмову у задоволенні позову. Враховуючи наведене, слід відмітити, що чинне законодавство не виділяє такого суб`єкт права власності як фізична особа - підприємець та не містить норм щодо права власності фізичної особи підприємця. Законодавство лише встановлює, що фізична особа - підприємець відповідає за зобов`язаннями, пов`язаними з підприємницькою діяльністю, усім своїм майном, крім майна, на яке згідно із законом не може бути звернено стягнення. Отже, суб`єктом права власності визнається саме фізична особа, яка може бути власником будь - якого майна, крім майна, що не може перебувати у власності фізичної особи. При цьому, правовий статус фізичної особи - підприємця не впливає на правовий режим майна, що перебуває у його власності. Доводи представника відповідача щодо застосування строку позовної давності суд не розглядає з огляду на недоведеність позовних вимог та відмову в позові з цих підстав. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір, сплачений позивачем, відшкодуванню не підлягає. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed