Jurisdiction: civil
Date: 2020-08-04 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення грошових коштів. Мотивуючи свої вимоги тим, що 30 липня 2018 року він передав [PERSON] грошові кошти в сумі 4 000 долірів США відповідно до розписки, в якій йдеться про те, що [PERSON] взала на себе зобов`язання щодо надання послуг із супроводженням внесення змін до Детального плану території № 148 (ДТП № 148), а саме: подача матеріалів з пропозиціями про набір забудови території, отримання розрахунку за поверховість і посадки запланованої забудови, супровід укладення договору з Київгенпланом на внесення змін, супроводження проходження проекту ДПТ № 148 по комісіям від імені замовника (участі комісії і т.д.). Кінцевим результатом виконання робіт згідно умов розписки є затверджений детальний план території № 148 (ДТП № 148), в якому запроектовані дві секції двадцяти п`яти поверхового житлового будинку з кількістю квартир (150+/- 10) в кожній секції на земельних ділянках, що знаходяться за адресою: [ADDRESS] , 7, 9, 11, 13, 15, 17. Термін внесення пропозиції позивача до ДТП № 148 становить 1 (один) місяць з дати отримання коштів. Термін виконання послуг залежить від термінів проходження ДТП № 148 по комісіям Київради, призначення громадських слухань та затвердження ДТП № 148 КМДА. Складена розписка підтверджує перадачу позивачем відповідачці грошових коштів в сумі 4 000 долірів США та отримання їх відповідачкою у повному обсязі. За своєю сутністю вказана розписка засвідчує не лише факт отримання грошових коштів, а й підтверджує факт укладення договору між сторонами. Й згідно змісту розписки та установлених в ній результатів роботи, справжньою правовою природою укладеного договору, незалежно від найменування вказаного документа, є правовідносини підряду, що вказує на те, що згідно розписки відповідачка взала на себе зобов`язання з надання послуг - супровід внесення змін до ДТП № 148. Оскільки [PERSON] взала на себе такі зобов`язання, проте їх не виконала, а за змістом розписки [PERSON] зобов`язалась отримані грошові кошти повернути у разі невиконанні вищевказаних робіт упродовж двох тижніх після отримання негативного результату, просить стягнути з неї 4 000 доларів США, що за офіційним курсом валют долара до гривні станом на 09 грудня 2019 року становить 94 899 грн. 16 коп. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] , діюча на підставі ордера адвоката про надання правової допомоги від 02 липня 2020 року (а.с. 64), позовні вимоги підтримала з тих же підстав та просила їх задовольнити й стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] 4 000 доларів США, що за офіційним курсом валют долара до гривні станом на 09 грудня 2019 року становить 94 899 грн. 16 коп. - як грошових коштів, які були передані з метою забезпечення виконання робіт з наданна послуг - авансу (50% від вартості робіт). Відповідач, будучи присутнім в судовому засіданні 09 липня 2020 року (а.с. 65 - 66), позовні вимоги не визнав та просив відмовити у їх задоволенні за недоведеністю та безпідставністю вимог, а в судове засідання, яким розгляд продовжений, не з`явився, належним чином повідомлений про час та місце його проведення - розпискою (а.с. 67). Відповідачем надано відзив на позов від 03 лютого 2020 року (в.с. 34 - 36), вважаючи, що позивач на стадії виконання договору відмовилась від прийняття виконаних послуг в односторонньому порядку, тобто до завершення виконання робіт, за таких підстав вважаючи таку вимогу необгрутнованою, оскільки договір не був розірваний. За таких підстав суд визнав за можливе розглядати справу за відсутності відповідача, на підставі доказів, наявних в матеріалах справи, та за погодженням позивача. Вислухавши пояснення сторін, їх доводи та заперечення, дослідивши матеріали справи у їх сукупності, всебічно та повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, з урахуванням надано відповідачем відзиву та доданих до нього документів, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги підлягають відмові у задоволенні із наступних підстав. 15 грудня 2017 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» № 2147-VIIІ від 03 жовтня 2017 року, якимзокрема Цивільний процесуальний кодекс викладений в новій редакції. Відповідно до п. 9 розділу ХІІ Перехідних положень ЦПК України справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу. Справа розглядалась у порядку спрощеного позовного провадження. Розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи в порядку загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у цій главі (ч.1 ст. 279 ЦПК України) Суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін (ч.5 ст. 279 ЦПК України). Відповідно до ч.2 ст. 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. Принцип захисту судом порушеного права особи будується при встановленні порушення такого права. Так, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч.1 ст. 15 ЦК України). Правом звернення до суду за захистом наділена особа, права якої порушені, невизнані або оспорені (ст. 3 ЦПК України). Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (ч.1 ст. 4 ЦПК України). Згідно принципу диспозитивності суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ч.1 ст. 13 ЦПК України). Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (ст. 5 ЦПК України). Судом встановлено, що 30 липня 2018 року [PERSON] передав [PERSON] грошові кошти в сумі 4 000 долірів США відповідно до розписки, в якій йдеться про те, що [PERSON] взала на себе зобов`язання щодо надання послуг із супроводженням внесення змін до Детального плану території № 148 (ДТП № 148), а саме: подача матеріалів з пропозиціями про набір забудови території, отримання розрахунку за поверховість і посадки запланованої забудови, супровід укладення договору з Київгенпланом на внесення змін, супроводження проходження проекту ДПТ № 148 по комісіям від імені замовника (участі комісії і т.д.). Кінцевим результатом виконання робіт згідно умов розписки є затверджений детальний план території № 148 (ДТП № 148), в якому запроектовані дві секції двадцяти п`яти поверхового житлового будинку з кількістю квартир (150+/- 10) в кожній секції на земельних ділянках, що знаходяться за адресою: [ADDRESS] , 7, 9, 11, 13, 15, 17. Термін внесення пропозиції позивача до ДТП № 148 становить 1 (один) місяць з дати отримання коштів. Термін виконання послуг залежить від термінів проходження ДТП № 148 по комісіям Київради, призначення громадських слухань та затвердження ДТП № 148 КМДА. Складена розписка підтверджує перадачу позивачем відповідачці грошових коштів в сумі 4 000 доларів США та отримання їх відповідачкою у повному обсязі (а.с. 8). Позивач вважає, що за своєю сутністю вказана розписка засвідчує не лише факт отримання грошових коштів, а й підтверджує факт укладення договору підряду між сторонами, й за наслідками невиконання якого зі сторони відповідача просить стягнути з нього отримані від позивача 4 000 доларів США, як сплаченого авансу (50% вартості робіт). Проте суд погодитися з такою позицією позивача не може, зважаючи на те, що хоча між сторонами наявні загальні ознаки відносин підряду, проте, зважаючи на їх характер та суб`єктивний склад учасників, особу відповідача, а саме те, що для виконання окремого виду робіт, такий підрядник мав отримати спеціальний дозвіл (ч. 3 ст. 837 ЦК України), така позиція є хибною, відповідно позивачем невірно обраний спосіб захисту порушеного права. Так, відповідно до ст. 901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Положення цієї глави можуть застосовуватися до всіх договорів про надання послуг, якщо це не суперечить суті зобов`язання. Статтею 906 ЦК України передбачена відповідальність виконавця за порушення договору про надання послуг. Так, збитки, завдані замовнику невиконанням або неналежним виконанням договору про надання послуг за плату, підлягають відшкодуванню виконавцем, у разі наявності його вини, у повному обсязі, якщо інше не встановлено договором. Виконавець, який порушив договір про надання послуг за плату при здійсненні ним підприємницької діяльності, відповідає за це порушення, якщо не доведе, що належне виконання виявилося неможливим внаслідок непереборної сили, якщо інше не встановлено договором або законом. Ст. 907 ЦК України передбачено, що договір про надання послуг може бути розірваний, у тому числі шляхом односторонньої відмови від договору, в порядку та на підставах, встановлених цим Кодексом, іншим законом або за домовленістю сторін. Порядок і наслідки розірвання договору про надання послуг визначаються домовленістю сторін або законом. Відповідно до ч.ч.1, 2 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів» споживач має право відмовитися від договору про виконання робіт (надання послуг) і вимагати відшкодування збитків, якщо виконавець своєчасно не приступив до виконання зобов`язань за договором або виконує роботу так повільно, що закінчити її у визначений строк стає неможливим. Якщо значну частину обсягу послуги чи робіт (понад сімдесят відсотків загального обсягу) вже було виконано, споживач має право розірвати договір лише стосовно частини послуги або робіт, що залишилася. Якщо під час виконання робіт (надання послуг) стане очевидним, що їх не буде виконано з вини виконавця згідно з умовами договору, споживач має право призначити виконавцю відповідний строк для усунення недоліків, а в разі невиконання цієї вимоги у визначений строк - розірвати договір і вимагати відшкодування збитків або доручити виправлення недоліків третій особі за рахунок виконавця. За наявності у роботі (послузі) істотних недоліків, споживач має право вимагати розірвання договору та відшкодування збитків (ч.4 ст. 10 вказаного Закону). Відповідно до ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язань настають правові наслідки, передбачені договором або законом. Водночас, позивачем не ставиться вимога про розірвання договору, відтак вбачаються ознаки невірно обраного способу захисту порушеного права. Невірно обраний спосіб захисту порушеного права є підставою для відмови у задоволенні позову. Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом (п.4 ч.5 ст. 12 ЦПК України), й, зважаючи на спірні правовідносини, у межах першого судового засідання суд з`ясовував питання щодо правильності обраного способу захисту порушеного права, проте позивач погодив правильність обраного способу захисту порушеного права та відсутність підстав для уточнення позовних вимог. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Так, відповідно до змісту статей 11, 15 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства. Кожна особа має право на судовий захист. Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення. Способи захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють як закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав, як вплив на правопорушника. Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів дається в статті 16 ЦК України. Водночас, власник порушеного права може скористатися не будь-яким, а цілком конкретним способом захисту свого права. Частіше за все спосіб захисту порушеного права прямо визначається спеціальним законом і регламентує конкретні цивільні правовідносини. Зважаючи на спірні правовідносини, їх суб`єктивний склад, зміст позовних вимог, визначений позивачем спосіб захисту порушеного права, такий позов не може бути задоволеним. Подавши свої докази, сторони реалізували своє право на доказування і одночасно виконали обов`язок із доказування, оскільки ст.81 ЦПК закріплює правило, за яким кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обов`язок із доказування покладається також на осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси (ст.43 ЦПК України). Тобто, процесуальними нормами встановлено як право на участь у доказуванні, так і обов`язок із доказування обставини при невизнані них сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Крім того, суд безпосередньо не повинен брати участі у зборі доказового матеріалу. Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п.1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доспупності правосуддя та справедливого судового розгляду, кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, у тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух. Інші доводи сторін, які наведені у позові та відзиві на позов, не впливають на висновку суду та не потребують детального обґрунтування, що відповідає практиці Європейського суду з прав людини. Зокрема, Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи ("Проніна проти України", N 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18.07.2006). Відповідно до пункту 1 статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права. Відповідно, з урахуванням визначених підстав, правові підстави для задоволення цього позову уцілому відсутні. Приймаючи до уваги предмет даного спору, наслідки його розгляду судом, суд вважає за необхідне застосувати положення ч.1, ч.2 ст. 141 ЦПК України, й судові витрати (судовий збір) покласти на позивача. Так, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (ч.1 ст. 141 ЦПК України). Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (ч.2 ст. 141 ЦПК України).

Outcome: dismissed