Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-28 00:00:00

02 червня 2015 року позивач звернувся до суду з позовом та уточнивши позовні вимоги просить суд встановити спільною сумісною власністю його та відповідачки наступне майно: міжкімнатні двері 200 грн., електрокотел-водонагрівач Скат 9 кВт вартістю 5640, циркулярну настільну електричну пилку вартістю 473 грн., будівельні матеріали в сумі 6321 грн. та в сумі 2323,00 грн., стінку меблеву - вартістю 7000 грн., телевізор плазмовий - вартістю 6000 грн., водонагрівач електричний для ванної - вартістю 1000 грн., електрична піч - вартістю 500 грн., всього на загальну сумі 40221,20 грн.; з вказаного майна виділити йому: електрокотел-водонагрівач Скат 9 кВт, циркулярну настільну електричну пилку, холодильник двокамерний, телевізор плазмовий , водонагрівач для ванної, електричну піч, а всього на 18577 грн., стягнути також з відповідачки на його користь судові витрати правовову допомогу адвоката в розмірі 300 грн., оплату послуг КП МБТІ 250 грн., мотивуючи тим, що 29 серпня 2006 року ним було продано за 15300 гривень житловий будинок №68 по вул. Вєтнамський у м. Дніпропетровську, який успадкував після смерті своєї матері. В 2006 році він познайомився з відповідачкою і поселився в її будинку по вул. Активістів, 9-а в м. Дніпропетровську. За час проживання у відповідачки на її прохання за свої кошти від продажу свого будинку в будинку відповідачки придбаними за його кошти будматеріалами і своїми силами зроблено ремонт, за який вона обіцяла розрахуватися: у прихожій встановив другий комплект вікон з рамою розміром 170 х 45 см., а в будинку 6 вікон другого комплекту; в кухні демонтував деревяну підлогу і зробив бетонну підлогу 5,5 х 3 м., яку вкрив лінолеумом; у ванній демонтував стару підлогу, забетонував її та поклав плитку керамічну, поклеїв шпалери на стіни, зробив тумбочку під мийку, купив змішувач води і ванну, які встановив; забетонував відмостку навколо будинку; на даху будинку встановив коньок; встановив міжкімнатні двері; в будинку переробив його опалення з газового на електричне. Також за час їх тспільного проживання ними було придбано наступне майно: стінка меблева - вартістю 7000 грн., телевізор плазмовий - вартістю 6000 грн., водонагрівач електричний для ванної - вартістю 1000 грн., електрична піч - вартістю 500 грн. 14 серпня 2015 року до Самарського районного суду м. Дніпропетровська [PERSON] (відповідачка) подала зустрічний позов, який обґрунтувала тим, що за станом на осінь 2006 року вона проживала одна в належному їй на праві власності домоволодінні №9-А по вул. Активістів в м. Дніпропетровську. Їй потрібно було копати город, тому вона підшуковувала людину, яка виконає для неї за гроші цю роботу, Знайомі порекомендували їй найняти для копання городу відповідача [PERSON], який працював по господарству у свого сусіда по вул.. Вєтнамський в м. Дніпропетровську. [PERSON] покопав їй город, вона з ним розрахувалася і після цього він почав заходити до неї в гості. Він був одинокий, вона також, тому вони вирішили з листопада 2006 року проживати разом однією сімєю в її будинку. На той час [PERSON] продав свою хату, говорив їй, що гроші у нього знаходяться на картковому рахунку, але ці гроші в їхню сімю не надходили. На той час [PERSON] не працював, працювала вона і матеріально забезпечувала себе та відповідача, який займався домашнім господарством. За весь період спільного проживання з листопада 2006 року по вересень 2013 року відповідач офіційно працював близько 2- років, що підтверджується копією його трудової книжки. Відповідач проживав з нею в якості члена її сімї. Він проживав в її будинку, тому, будучи її фактичним чоловіком, допомогав по господарству, виконував ті роботи, які міг виконувати. За період спільного проживання в її будинку були виконані такі роботи. В травні 2011 року вони викинули деревяну підлогу в кухні та ванній кімнаті. Вона придбала пісок, відсів, щебінку та влітку найняла [PERSON], який забетонував підлогу в цих приміщеннях. Потім в ванній та кухні на підлогу поклали лінолеум. Відповідач в цей час забетонував майданчик у дворі розміром 2 на 2 м для того, щоб краще заїжджати мотоциклом в сарай. В 2012 році купили міжкімнатні двері та деталі для їх встановлення, але двері були встановлені вже восени 2014 року, коли відповідач в будинку не проживав. 30 липня 2012 року дійсно було придбато електрокотел СКАТ 9квт в кредит за 5640 грн. Кредит був оформлений на відповідача. Ними також було придбано необхідні деталі для установки котла. Вона найняла спеціаліста, який переробив систему опалення та встановив придбаний котел. Разом з відповідачем вони сплачували щомісячно суму в рахунок погашення кредиту. Крім вказаного майна, приблизно в 2009 році ними в кредит був придбаний мотоцикл на імя відповідача китайського виробництва придбання складало приблизно 8000 грн., зараз його вартість складає приблизно 6000 грн. Таким чином спільно нажитим майно є міжкімнатні двері вартістю 200 грн., електрокотел СКАТ 9 квт вартістю 4500 грн. та мотоцикл вартістю 5000 грн., їй залилися двері і котел, а мотоцикл відповідач забрав собі, що і стало причиною звернення до суду в якому вона просить встановити факт проживання однією сімєю з [PERSON] з листопада 2006 року по вересень 2013 року включно та визнати спільну сумісну власність таке майно: міжкімнатні двері вартістю 200 грн., електрокотел СКАТ 9 квт., вартістю 4500 грн., мотоцикл вартістю 6000 грн., та виділити їй двері та котел на суму 4700 грн., а відповідачу мотоцикл на суму 6000 грн., а також стягнути судові витрати по справі. Позивач-відповідач [PERSON] та його представник уточнений первісний позов підтримали у повному обсязі, а зустрічний позов визнали частково, в частині встановлення факту проживання однією сімєю, щодо позовних вимог про розподіл не визнали у повному обсязі. Відповідач [PERSON] та її представник первісний позов не визнали у повному обсязі, просили задовольнити їх зустрічний позов у повному обсязі. Вислухав доводи сторін, покази свідків, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] підлягають частковому задоволенню, а зустрічний позов [PERSON] у повному обсязі, з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони в інших зареєстрованих шлюбах не перебували та з листопада 2006 року по вересень 2013 року проживали однією сімєю, без реєстрації шлюбу, вели спільне господарство та мали спільний бюджет, вказані обставини сторонами не заперечуються. Відповідно до п.5 ч. 1\~ст. 256 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту проживання однією сім'єю чоловіка та жінки без шлюбу. Згідно з положеннями частин 1, 2\~ст. 21 СК\~шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Проживання однією сім'єю жінки та чоловіка без реєстрації шлюбу не є підставою для виникнення у них прав та обов'язків подружжя. Відповідно до ч. 1\~ст. 36 цього Кодексу\~шлюб є підставою для виникнення прав та обов'язків подружжя. Разом із тим згідно зі\~ст. 74 СК, якщо жінка та чоловік проживають однією сім'єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення гл. 8 цього\~Кодексу. Тобто при застосуванні\~ст. 74 СК\~слід виходити з того, що ця норма поширюється на випадки, коли чоловік і жінка не перебувають у будь-якому іншому шлюбі та між ними склалися усталені відносини, які притаманні подружжю. Для визначення осіб як таких, що перебувають у фактичних шлюбних відносинах, для вирішення майнового спору на підставі\~ст. 74 СК\~суд повинен встановити факт проживання однією сім'єю чоловіка та жінки без шлюбу в період, упродовж якого було придбане спірне майно. За приписами ч. 2\~ст. 3 СК сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Подружжя вважається сім'єю і тоді, коли дружина та чоловік у зв'язку з навчанням, роботою, лікуванням, необхідністю догляду за батьками, дітьми та з інших поважних причин не проживають спільно. При застосуванні\~ст. 74 СК України, що регулює поділ майна осіб, які проживають у фактичних шлюбних відносинах, судам необхідно враховувати, що правило зазначеної норми поширюється на випадки, коли чоловік та жінка не перебувають у будь-якому іншому шлюбі і між ними склалися усталені відносини, що притаманні подружжю. Таким чином, з наведеного положення випливає головна ознака подружніх відносин: наявність факту ведення спільного господарства, тобто прийняття участі у спільних витратах, спрямованих на забезпечення життєдіяльності сім'ї. Отже, суд приходить до висновку, що [PERSON] та [PERSON] проживали однією сім'єю, але не перебували в зареєстрованому шлюбі в період з листопада 2006 року по вересень 2013 року. Судом встановлено, що за час проживання однією сімєю сторонами було придбано наступне майно:електрокотел 010008944 СКАТ 9 кВт вартістю 5640 грн.; циркулярна настільна електрична пилка вартістю 437 грн.; міжкімнатні двері вартістю 200 грн. Зазначені обставини, а також перелік майна, вартість кожного його найменування, підтверджується копіями чеків про їх придбання, які містяться в матеріалах справи. [PERSON] також було вказано, що за час сумісного проживання ними був придбаний мотоцикл А KEEWAY, реєстраційний номер [NUMBER] вартістю 6000 грн., вартість даного майна та його наявність сторонами не заперечувалась. Позивач-відповідач [PERSON] за зустрічним позовом заперечував, що мотоцикл є сумісним майном, оскільки він придбав його за особисті кошти від продажу будинку його матері. Однак, суд не приймає до увагу його доводи в цій частині, оскільки відповідно до ст. 10 ЦПК України позивач повинен був довести за допомогою належних та допустимих доказів, з урахуванням положень ст.\~ст. 57-59 цього ж Кодексу, зазначені ним обставини. Відповідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу мотоцикл-А KEEWAY, реєстраційний номер [NUMBER] зареєстрований за [PERSON] з 22 травня 2012 року, таким чином, суд приходить до висновку, що він був придбаний у період сумісного проживання сторін та є їх сумісним майном. Відповідно до ч.1 ст. 60 СК України - майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Дана правова норма узгоджується з положеннями ч.3 ст. 368 ЦК України, відповідно до якої - майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Таким чином, суд визнає все вищевказане майно, в тому числі мотоцикл А KEEWAY, реєстраційний номер [NUMBER]. є спільною сумісною власністю [PERSON] та [PERSON] Відповідно до ст.69 ч.1 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Відповідно до ч.1 ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Відповідно до ст. 71 СК України майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Аналізуючи досліджені у судовому засіданні обставини та докази у справі в їх сукупності, суд вважає можливим розділити між сторонами набуте ними за час сумісного проживання вищезазначене майно, в порядку та у спосіб, запропоновані відповідачем-позивачем [PERSON], а оскільки вартість частини майна [PERSON], яка підлягає виділу їй у власність є меншою, ніж вартість майна [PERSON], з останнього на її користь, слід стягнути компенсацію у розмірі 601 грн. Що стосується вимог позивача-відповідача [PERSON] про визнання спільною сумісною власністю такого майна, як: стінки меблевої вартістю 7000 грн., телевізора плазмового вартістю 6000 грн., холодильника двокамерного вартістю 5000 грн., пральної машини-автомат вартістю 6000 грн., водонагрівача електричного для ванної вартістю 1000 грн., електричної пічі вартістю 500 грн., та його поділу, то вони не підлягають задоволенню, оскільки наявність та вартість цього майна в судовому засіданні не знайшло свого підтвердження, документально цей факт не був підтверджений, а [PERSON] не був визнаний. Також не підлягають задоволенню вимоги позивача-відповідача [PERSON] про визнання спільною сумісною власністю витрат понесених за час спільного проживання на придбання будівельних матеріалів, які були використані на ремонт будинку [PERSON] за наступних підстав. Вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60,\~69 СК, ч.3\~ст.368 ЦК), відповідно до частин 2, 3\~ст.325 ЦК\~можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім'я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Спільною сумісною власністю подружжя, зокрема, можуть бути: квартири, жилі й садові будинки; земельні ділянки та насадження на них, продуктивна і робоча худоба, засоби виробництва, транспортні засоби; грошові кошти, акції та інші цінні папери, паєнакопичення в житлово-будівельному, дачно-будівельному, гаражно-будівельному кооперативі; грошові суми та майно, належні подружжю за іншими зобов'язальними правовідносинами, тощо. Витрати на ремонт належного одному з подружжя майна не є спільно нажитим майном, яке підлягає поділу на підставі ст.ст.69,\~70,\~71 СК України. З позовом про відшкодування понесених ним витрат на ремонт належної відповідачеві-позивачеві [PERSON] будинку до суду не звертався, а у відповідності зі\~ст.11 ЦПК України\~суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних та юридичних осіб, поданими відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно ч. 1\~ст. 79 ЦПК України\~судові витрати складаються з судового збору та витрат пов'язаних з розглядом справи Змістом ч. 1\~ст. 88 ЦПК України\~визначено, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Враховуючи положення вказаних норм закону, суд приходить до висновку про необхідність стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] витрат на сплату судового збору в розмірі 121,80 грн., які документально підтверджені\~, а стягнення витрат з [PERSON] на користь [PERSON] на правову допомогу не підлягають задоволенню за наступних підстав. Відповідно до ч. ч. 1, 2\~ст. 84 ЦПК України\~витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. Граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлюється законом. При стягненні витрат на правову допомогу слід враховувати, що особа, яка таку допомогу надавала, має бути адвокатом (стаття 6 Закону України від 05 липня 2012 року № 5076-VI "Про адвокатуру та адвокатську діяльність") або іншим фахівцем у галузі права незалежно від того, чи така особа брала участь у справі на підставі довіреності, чи відповідного договору. Розмір витрат на оплату правової допомоги визначається за домовленістю між стороною та особою, яка надає правову допомогу. Разом із тим, граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлений\~Законом України від 20 грудня 2011 року № 4191-VI "Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах", відповідно до ст. 1 якого граничний розмір витрат на правову допомогу не може перевищувати 40% розміру мінімальної заробітної плати за годину роботи фахівця у галузі права. Підстави, межі та порядок відшкодування судових витрат на правову допомогу, надану в суді як адвокатом, так і іншим фахівцем у галузі права, регламентовано у пункті 2 частини третьої статті\~79, статтях\~84,88,89 ЦПК України.\~\~Витрати на правову допомогу, граничний розмір якої визначено відповідним законом, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов'язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів).\~\~Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені.\~\~Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Статтею 33 Правил адвокатської етики, схвалених Вищою кваліфікаційною комісією адвокатури при Кабінеті Міністрів України 01.10.99 року, єдиною допустимою формою отримання адвокатом за надання правової допомоги клієнту є гонорар. Гонорар, отримуваний адвокатом за надання правової допомоги. Повинен бути законним за формою і порядком внесення і розумно обґрунтованим за розміром. При визначенні обґрунтованого розміру гонорару, беруться до уваги обсяг часу і роботи, що вимагаються для належного виконання доручення. Розмір гонорару і порядок його внесення мають бути чітко визначені в угоді про надання правової допомоги. Склад та розмір витрат, пов'язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмету доказування по справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов'язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордеру, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). При цьому недопустимими є документи, які не відповідають встановленим вимогам. Проте в матеріалах справи відсутні докази, що позивач укладав з адвокатом договір про надання юридичних послуг, а також документи, що свідчать про оплату гонорару, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордеру, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки). Також не підлягають стягненню з [PERSON] на користь [PERSON] витрати на оплату послуг КП МБТІ в розмірі - 250 грн., оскільки дані витрати не є судовими витратами, які передбачені до стягнення Цивільно-процессуальним кодексом України.

Outcome: partial