Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-30 00:00:00

У липні 2021 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до Києво-Святошинського районного відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) про зняття арешту зі спадкового майна. Свої позовні вимоги мотивує тим, що [INFO] померла його матір [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] від 14 червня 2018 року. Позивач є спадкоємцем померлої [PERSON] . Однак, при оформленні спадщини було встановлено, що видати Свідоцтво про право на спадщину нотаріус не має змоги, оскільки в Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна внесено запис про заборону на нерухоме майно [PERSON] на підставі постанови ВДВС про арешт майна боржника. У подальшому з відповіді Києво-Святошинського районного відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) позивачем було з`ясовано, що на виконанні відділу знаходилось виконавче провадження №10033467 з примусового виконання постанови від 07 грудня 2007 року №013236 Державної контрольно-ревізійної служби України, однак 30 вересня 2009 року було винесено постанову про повернення виконавчого документу та в подальшому знищено у зв`язку з закінченням терміну його зберігання. В зв`язку з цим, в позасудовому порядку зняти арешт з майна боржника не можливо. На підставі вищевикладеного позивач просить зняти арешт з майна, яке належить [PERSON] , [INFO] , яка померла [INFO] , накладеного Києво-Святошинським районним відділом державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), на підставі виконавчого провадження №10033467 з примусового виконання постанови від 07 грудня 2007 року №013236 Державної контрольно-ревізійної служби України. У судове засідання позивач не з`явився. Подав заяву про розгляд справи без його участі. Позовні вимоги підтримує в повному обсязі. У судове засідання представник відповідача не з`явився. Про час і місце розгляду справи належним чином повідомлений. Причини його неявки суду невідомі. У зв`язку з неявкою сторін в силу ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Відповідно до вимог ст. 280 ЦПК України, у разі неявки у судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності з повідомленням причин неявки, ненадання відповідачем відзиву на позовну заяву, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. За відсутності заперечень позивача суд ухвалив, провести заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення, що відповідає положенням ст.ст. 280-281 ЦПК України. У відповідності до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення. Дослідивши письмові докази по справі, проаналізувавши норми діючого законодавства, що регулює спірні правовідносини, суд дійшов до висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з листом Києво-Святошинського районного відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) №10033467 від 05 січня 2021 року на виконанні у Відділі перебувало виконавче провадження №10033467 з примусового виконання постанови від 07 грудня 2007 року №013236 Державної контрольно-ревізійної служби України про стягнення з [PERSON] на користь держави 136 грн. штрафу. 30 квітня 2009 року винесено постанову про повернення виконавчого документа. Вищевказане виконавче провадження знищено у зв`язку з закінченням терміну його зберігання. У Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна внесено запис про заборону на нерухоме майно [PERSON] на підставі Постанови ВДВС про арешт майна боржника, що підтверджується інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборони відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна. Реєстраційний номер обтяження 8620003 від 07 квітня 2009 року. [INFO] [PERSON] померла, що підтверджується Свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] від 14 червня 2018 року. [PERSON] є сином померлої [PERSON] та її спадкоємцем, що підтверджується довідкою про коло спадкоємців №2349/02-14 від 18 вересня 2020 року виданої Києво-Святошинською районною державною нотаріальною конторою Київської області. Відповідно до ст.317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ч.1, 2 ст.319 ЦК України власник володіє, користується та розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. В п. 3.1. листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 р. N 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» детально роз`яснено, що «право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст. 392 ЦК України). Позивачем у зазначених спорах у порядку правонаступництва може виступати спадкоємець, який прийняв спадщину відповідно до вимог статей 1268-1270 ЦК України. Ч. 4 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що підставами для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є: 1) отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом; 2) надходження на рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця суми коштів, стягнених з боржника (у тому числі від реалізації майна боржника), необхідної для задоволення вимог усіх стягувачів, стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження та штрафів, накладених на боржника; 3) отримання виконавцем документів, що підтверджують про повний розрахунок за придбане майно на електронних торгах; 4) наявність письмового висновку експерта, суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання щодо неможливості чи недоцільності реалізації арештованого майна боржника у зв`язку із значним ступенем його зношення, пошкодженням; 5) відсутність у строк до 10 робочих днів з дня отримання повідомлення виконавця, зазначеного у частині шостій статті 61 цього Закону, письмової заяви стягувача про його бажання залишити за собою нереалізоване майно; 6) отримання виконавцем судового рішення про скасування заходів забезпечення позову; 7) погашення заборгованості із сплати періодичних платежів, якщо виконання рішення може бути забезпечено в інший спосіб, ніж звернення стягнення на майно боржника; 8) отримання виконавцем документального підтвердження наявності на одному чи кількох рахунках боржника коштів, достатніх для виконання рішення про забезпечення позову; 9) підстави, передбачені пунктом 1-2 розділу XIII "Прикінцеві та перехідні положення" цього Закону. Відповідно до ч. 5 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» у всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду. Враховуючи викладене, суд вважає, що позов підлягає до задоволення та арешт майна підлягає скасуванню. На підставі ст.ст. 15, 317, 319, 391, 1268-1270 ЦК України, ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження»,

Outcome: approved