Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-19 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду із позовом до [PERSON] про звільнення земельної ділянки та усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою, посилаючись на те, що вона, [PERSON], є власником земельної ділянки загальною площею 0,9915 га з кадастровим номером [NUMBER], свідоцтво про право власності на земельну ділянку серії [NUMBER] від 12 листопада 2014 року, зареєстроване в реєстрі речових прав на нерухоме майно, що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 29345513 від 12 листопада 2014 року. З південної сторони належна їй земельна ділянка межує із землями загального користування. З іншого боку проїзду земельна ділянка з кадастровим номером [NUMBER], що належить відповідачу [PERSON], та земельні ділянки не передані у власність, але використовуються відповідачем. Під»їзд до належної їй земельної ділянки здійснюється через вказаний вище проїзд. При виконанні робіт по встановленню меж земельної ділянки, кадастровий номер [NUMBER], було виявлено, що власник земельної ділянки [NUMBER], тобто [PERSON], порушила межові знаки власних земельних ділянок, тим самим самовільно зайняла землі загального користування селищної ради (проїзд), а також частину земельної ділянки, що належить їй, [PERSON], та побудувала огорожі власних земельних ділянок, самовільно штучно перекривши проїзд. Самовільно зайняті земельні ділянки та землі загального користування (проїзд) неправомірно використовуються відповідачем для задоволення власних потреб. Огорожа встановлена відповідачем, перешкоджає їй використовувати власну земельну ділянку та проїжджати до неї. Крім того, відповідач самовільно зайнявши частину належної їй земельної ділянки та проїзд, використовує також частини її земельної ділянки за межами своїх огорож для проїзду транспортними засобами. Внаслідок цього по належним їй і третім особам земельним ділянкам відповідач та треті особи накатали на них грунтову дорогу і неправомірно та не за цільовим призначенням використовують їх для проїзду. Жодних договорів, які б надавали право користування ділянкою відповідачем, вона не укладала. Відповідачу [PERSON] 07 вересня 2015 року направлялась вимога про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою, однак відповідь не отримано, і на контакт відповідач не виходить, перешкод у користуванні земельної ділянки не усуває, у зв»язку з чим вона змушена звернутись до суду з даним позовом. Враховуючи викладене, позивач [PERSON] просила зобов»язати [PERSON] звільнити та привести до стану, придатного для використання за цільовим призначенням, земельну ділянку з кадастровим номером [NUMBER], яка розташована на території: Київська область, Києво-Святошинський район, с/рада Михайлівсько-Рубежівська, зобов»язати [PERSON] звільнити і привести до стану, придатного для використання, землі загального користування для проїзду. В судовому засіданні 22 березня 2016 року судом ухвалено залучити до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, Михайлівсько-Рубежівську сільську раду Києво-Святошинського району Київської області. У судовому засіданні представник позивача [PERSON] позов підтримав і просив його задовольнити. У судове засідання відповідач [PERSON] не з»явилась, про дату, час і місце розгляду справи повідомлялась належним чином. У судове засідання представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, Михайлівсько-Рубежівської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області, не з»явився, про дату, час і місце розгляду справи третя особа повідомлялася належним чином, суду надана заява про розгляд справи у відсутності представника третьої особи. Оскільки представник позивача не заперечував проти заочного розгляду справи, а відповідач [PERSON] належним чином повідомлена про дату, час і місце розгляду справи, суд вважав за можливе провести заочний розгляд справи. Суд, вислухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, з»ясувавши дійсні обставини справи, дослідивши письмові докази, дійшов висновку, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] належить на праві приватної власності земельна ділянка площею 0,9915 га, яка знаходиться за адресою: Київська область, Києво-Святошинський район, с/рада Михайлівсько-Рубежівська, цільове призначення-для садівництва, кадастровий номер [NUMBER], що підтверджується свідоцтвом про право власності, серія та номер [NUMBER], виданий 12 листопада 2014 року реєстраційною службою Київської області. Позивач [PERSON] зазначала у позовній заяві, що при виконанні робіт по встановленню меж земельної ділянки, кадастровий номер [NUMBER], було виявлено, що власник земельної ділянки [NUMBER], тобто [PERSON] порушила межові знаки власних земельних ділянок, тим самим самовільно зайняла землі загального користування селищної ради (проїзд), а також частину земельної ділянки, що належить їй, [PERSON], та побудувала огорожі власних земельних ділянок, самовільно штучно перекривши проїзд. Самовільно зайняті земельні ділянки та землі загального користування (проїзд) неправомірно використовуються відповідачем для задоволення власних потреб. Огорожа встановлена відповідачем, перешкоджає їй використовувати власну земельну ділянку та проїжджати до неї. Крім того, відповідач самовільно зайнявши частину належної їй земельної ділянки та проїзд, використовує також частини її земельної ділянки за межами своїх огорож для проїзду транспортними засобами. Внаслідок цього по належним їй і третім особам земельним ділянкам відповідач та треті особи накатали на них грунтову дорогу і неправомірно та не за цільовим призначенням використовують їх для проїзду. Жодних договорів, які б надавали право користування ділянкою відповідачем, вона не укладала. Згідно вимог ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до вимог ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до вимог ст. 152 Земельного кодексу України держава забезпечує громадянам рівні умови захисту прав власності на землю. Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю. Згідно вимог ст. 212 Земельного кодексу України самовільно зайняті земельні ділянки підлягають поверненню власникам землі або землекористувачам без відшкодування затрат, понесених за час незаконного користування ними. Приведення земельних ділянок у придатний для використання стан, включаючи знесення будинків, будівель і споруд, здійснюється за рахунок громадян або юридичних осіб, які самовільно зайняли земельні ділянки. Суд, заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, дослідивши матеріали справи, дійшов висновку, що позивач [PERSON] в позовній заяві і її представник в судовому засіданні відповідно до вимог ст. 60 ЦПК України не довели заявлені позовні вимоги, що неправомірними діями відповідача [PERSON] порушуються її права, як власника земельної ділянки, а також не надано в обгрунтування вказаних доводів докази, що її права, як власника земельної ділянки, порушені виключно з боку відповідача [PERSON]. Крім того, в позовній заяві і в судовому засіданні представником позивача було вказано Михайлівсько-Рубежівську сільську раду Києво-Святошинського району Київської області, як орган місцевого самоврядування, у віданні якого знаходяться землі загального користування, про які вказує позивач у позові. Однак, в поданій суду заяві від 06 квітня 2016 року № 280 Михайлівсько-Рубежівська сільська рада повідомила, що земельні ділянки з кадастровими номерами [NUMBER] та [NUMBER] знаходяться поза межами Михайлівсько-Рубежівської сільської ради і не відносяться до її земель. Відповідно до вимог ст. 158 ЗК України виключно судом вирішуються земельні спори з приводу володіння, користування і розпорядження земельними ділянками, що перебувають у власності громадян і юридичних осіб, а також спори щодо розмежування територій, сіл, селищ, міст, районів та областей. Органи місцевого самоврядування вирішують земельні спори у межах населених пунктів щодо меж земельних ділянок, що перебувають у власності та користуванні громадян, і додержання громадянами правил добросусідства, а також спори щодо розмежування меж районів у містах. В даному випадку відповідний орган місцевого самоврядування, до якого відносяться землі загального користування, що зазначені в позовній заяві, за зверненням позивача мав би вирішити земельний спір, який виник між сторонами у справі, та прийняти відповідне рішення. З позовної заяви та доданих до неї матеріалів не вбачається, що позивача [PERSON] зверталась до органу місцевого самоврядування за вирішенням даного питання. Згідно вимог ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до вимог ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. За правилами ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно вимог ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов"язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Суд, з"ясувавши дійсні обставини справи, давши оцінку зібраним доказам в їх сукупності, дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог, оскільки позивачем не надано належних і допустимих доказів у їх обгрунтування, і тому у задоволенні позову слід відмовити.

Outcome: dismissed