Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-13 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з даним позовом посилаючись на те, що на підставі договору купівлі-продажу квартири від 10.10.2001 року №Д-856, посвідченого приватним нотаріусом Маркеловою І.М., купив однокімнатну житлову квартиру [ADDRESS]. В подальшому здійснив перепланування квартири під нежитлове приміщення - аптеку, про що йому видано державним реєстратором свідоцтво про право власності від 27.07.2013 року [NUMBER]. Як йому стало відомо, Коломийською міською радою 04.06.2014 року прийнято рішення №875 на підставі якого видано свідоцтво про право власності на нерухоме майно з подальшою реєстрацією в реєстрі прав власності на нерухоме майно-нежилі приміщення в будинку [ADDRESS] Власником нежитлового приміщення згідно зазначеного рішення і свідоцтва є Територіальна громада міста Коломиї в особі Коломийської міської ради. Як вбачається із технічного паспорта на вказані приміщення такі є приміщеннями загального користування та частиною допоміжних приміщень будинку [ADDRESS] а саме коридор, і використовувались співвласниками будинку. Вважає, що прийняття рішення та видача свідоцтва відбулося з порушенням нормативно-правових актів України, оскільки відповідно до ч.2 ст. 382 ЦК України усі власники квартир та нежитлових приміщень у багатоквартирному будинку є співвласниками на праві спільної сумісної власності спільного майна багатоквартирного будинку. Спільним майном багатоквартирного будинку є приміщення загального користування (у тому числі допоміжні), несучі, огороджувальні та несучо-огороджувальні конструкції будинку, механічне, електричне, сантехнічне та інше обладнання всередині або за межами будинку, яке обслуговує більше одного житлового або нежитлового приміщення, а також будівлі і споруди, які призначені для задоволення потреб усіх співвласників багатоквартирного будинку та розташовані на прибудинковій території, а також права на земельну ділянку, на якій розташований багатоквартирний будинок та його прибудинкова територія, у разі державної реєстрації таких прав. Згідно із рішенням Конституційного суду України №4-рп/2004 від 02.03.2004 року допоміжні приміщення (підвали, сараї, кладовки, горища, колясочні і т. ін.) передаються безоплатно у спільну власність громадян одночасно з приватизацією ними квартир (кімнат у квартирах) багатоквартирних будинків. Питання щодо згоди співвласників допоміжних приміщень на надбудову поверхів, улаштування мансард у багатоквартирних будинках, на вчинення інших дій стосовно допоміжних приміщень (оренда, тощо) вирішується відповідно до законів України, які визначають правовий режим власності. Відповідно до вимог ст..1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. За змістом ч.ч.1,2 ст. 369 ЦК України співвласники майна, що є у спільній сумісній власності володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Розпорядження майном, що є у спільній сумісній власності здійснюється за згодою всіх співвласників. Власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном (ст.. 391 ЦК України). Виходячи із перелічених обставин і наведених вимог закону, вважає, що коридор є приміщенням спільного користування, а також допоміжним приміщенням, що перебуває у спільній сумісній власності сторін і без згоди всіх співвласників відповідач в особі Коломийської міської ради не вправі був оформляти право власності за собою. Таким чином видачею спірного свідоцтва про право власності на нерухоме майно без згоди позивача порушено право спільної сумісної власності позивача. Просить суд визнати недійсними рішення Коломийської міської ради від 04.06.2004 року №875 в частині оформлення права власності на нежитлове приміщення в будинку [ADDRESS]. Визнати недійсним свідоцтво про право власності на нерухоме майно від 23.02.2009 року, серії [NUMBER]. Скасувати запис в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про державну реєстрацію права власності Територіальної громади м. Коломия в особі Коломийської міської ради на нежилі приміщення в будинку [ADDRESS]. Вважає, що не пропустив строк позовної давності. Позивач в судове засідання не з»явився, однак в попередньому судовому засіданні просив задоволити його позовні вимоги, проти задоволення зустрічного позову [PERSON] не заперечив. Представники позивача [PERSON]- [PERSON], [PERSON] в попередньому судовому засіданні позовні вимоги [PERSON] підтримали просили визнати недійсним рішення Коломийської міської ради від 04.06.2004 року №875 в частині оформлення права власності на нежитлове приміщення в будинку [ADDRESS] визнати недійсним свідоцтво про право власності на нерухоме майно від 23.09.2009 року, серії [NUMBER] та скасувати запис в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про державну реєстрацію права власності, щодо вищезазначеного майна. Представник третьої особи Комунального підприємства «Житлоінфоцентр» І.А.Орешко подав заяву про розгляд справи у відсутності представника та вказав, що КП «Житлоінфоцентр» підтримує позицію Коломийської міської ради щодо вирішення даного спору. Позивач за зустрічним позовом [PERSON] в судове засідання не з»явився подав заяву про розгляд справи в його відсутності. В попередньому судовому засіданні свої позовні вимоги підтримав, мотивуючи тим, що з державного реєстру судових рішень йому стало відомо, що в провадженні Коломийського міськрайонного суду перебуває справа за позовом [PERSON] до Коломийської міської ради про визнання недійсними рішення Коломийської міської ради від 04.06.2004 року №875 в частині оформлення права власності на нежитлове приміщення в будинку [ADDRESS], визнання недійсним свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 23.09.2009 року, серії [NUMBER], скасування запису в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про державну реєстрацію права власності Територіальної громади м. Коломиї в особі Коломийської міської ради на нежилі приміщення в будинку [ADDRESS]. Вважає, що оформлення Коломийською міською радою свідоцтва про право власності на нерухоме майно-приміщення коридору загального користування, з подальшою реєстрацією в реєстрі прав власності на нерухоме майно-нежилі приміщення в будинку [ADDRESS] та передання вказаного майна в оренду [PERSON] суперечить вимогам чинного законодавства України та порушує його права оскільки даний коридор був основним входом до будинку і на даний час цей вхід передано у власність іншій особі. Вказує, що спірні нежитлові приміщення є приміщенням загального користування та частиною допоміжних приміщень будинку [ADDRESS] а саме є коридором і повинні використовуватись співвласниками будинку для нормальної експлуатації їхнього майна, щодо вищезазначеного майна відповідно до ч.2 ст. 382 ЦК України усі власники квартир та нежитлових приміщень у багатоквартирному будинку є співвласниками на праві спільної сумісної власності спільного майна багатоквартирного будинку. Спільним майном багатоквартирного будинку є приміщення загального користування (у тому числі допоміжні), несучі, огороджувальні та несучо-огороджувальні конструкції будинку, механічне, електричне, сантехнічне та інше обладнання всередині або за межами будинку, яке обслуговує більше одного житлового або нежитлового приміщення, а також будівлі і споруди, які призначені для задоволення потреб усіх співвласників багатоквартирного будинку та розташовані на прибудинковій території, а також права на земельну ділянку, на якій розташований багатоквартирний будинок та його прибудинкова територія, у разі державної реєстрації таких прав. Згідно із рішенням Конституційного суду України №4-рп/2004 від 02.03.2004 року допоміжні приміщення (підвали, сараї, кладовки, горища, колясочні і т. ін.) передаються безоплатно у спільну власність громадян одночасно з приватизацією ними квартир (кімнат у квартирах) багатоквартирних будинків. Питання щодо згоди співвласників допоміжних приміщень на надбудову поверхів, улаштування мансард у багатоквартирних будинках, на вчинення інших дій стосовно допоміжних приміщень (оренда, тощо) вирішується відповідно до законів України, які визначають правовий режим власності. Відповідно до рішення Конституційного Суду України від 2 березня 2004 року №4-рп/2004 допоміжні приміщення (коридори, підвали,сараї, кладочки, горища, колясочні, тощо) належать на праві спільної сумісної власності усім власникам квартир та нежитлових приміщень у будинку. Враховуючи наведене вважає безпідставним та протиправним оформлення права власності на спільне майно жителів будинку за Територіальною громадою м. Коломиї в особі Коломийської міської ради. Також є протиправним дії відповідачів по укладенню між ними договору оренди спірного майна. Просить визнати недійсним свідоцтво про право власності на нерухоме майно від 23.02.2009 року, серії [NUMBER], скасувати запис в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про державну реєстрацію права власності Територіальної громади м.Коломия в особі Коломийської міської ради на нежилі приміщення в будинку [ADDRESS]. Щодо позовних вимог до відповідача [PERSON], то в судовому засіданні вказав, що відповідач [PERSON] не порушував його прав, свобод чи законних інтересів. Представник відповідача за первісним та зустрічним позовом Коломийської міської ради Лесюк В.В. в судовому засіданні пояснила, що посилання позивача [PERSON] на рішення Конституціного суду України №40рп/2004 від 02.03.2004р. є помилковим, оскільки в даному рішення стосується про допоміжні приміщення, які передаються безоплатно у спільну власність громадян одночасно з приватизацією ними квартир. Спірне нежитлове приміщення не передано у власність мешканцям будинку під час приватизації, що підтверджується договором купівлі-продажу [ADDRESS] та договором дарування [ADDRESS] де вказано загальну площу без допоміжних приміщень. Оскаржуване рішення Коломийської міської ради від 04.06.2004 року №875 втратило чинність відповідно до рішення від 16.12.2009 року №2465-44/2009. Відповідно до ст. 60 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» встановлено порядок та підстави набуття права комунальної власності територіальними громадами. Зокрема, підставою набуття права власності є передача майна територіальним громадам безоплатно державою. Даний будинок перебував на балансі в КП «Житлоінфоцентр» з прийняттям Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку», і будинок було знято з балансу, але нежитлове приміщення площею 7,8 кв.м. залишилось у власності територіальної громади в особі Коломийської міської ради. Взяття на баланс даного нежитлового приміщення не створює перешкод у користуванні іншими мешканцями своїм приватним майном. Вказує, що відповідно до Постанови ВСУ від 24.02.2009 року суди мають з»ясувати характеристику спірного приміщення чи є це приміщення допоміжним, у якому або в частині якого може знаходитись технічне обладнання будинку, без доступу до якого експлуатація житлового будинку неможлива. Знаходження певних приміщень у підвалах, цокольних поверхах і т.д. не може визнаватись підставою віднесення їх до допоміжних приміщень. Зазначає, що з усного пояснення позивача [PERSON] чітко вбачається, що жодних перешкод у користуванні свого приватного нерухомого майна немає. Звертає увагу, що відповідно до ст. 1 Закону України «Про об»єднання співвласників багатоквартирного будинку» нежиле приміщення- це приміщення, яке належить до житлового комплексу, але не відноситься до житлового фонду і є самостійним об»єктом цивільно-правових відносин. Зазначає, що 01.02.2002 року позивач по первісному позову віж же відповідач по зустрічному позову [PERSON] звернувся з заявою до Коломийської міської ради з проханням надати йому в оренду частину приміщення, в подальшому рішенням виконавчого комітету від 30.04.2002 р. №156 вирішено передати в оренду позивачу [PERSON] частину приміщення по [ADDRESS] для використання під магазин та укладено договір оренди 30.05.2002 року, у подальшому аналогічний договір укладався в 2001 році та у 2016 році, при чому останній договір укладено 16.09.2016 р. до 20.04.2019 року, а з позовом [PERSON] звернувся 20.12.2016 року. Відповідно до ч.9 ст. 8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» нежилі приміщення житлового фонду, які використовуються підприємствами торгівлі, громадського харчування, житлово-комунального та побутового обслуговування населення на умовах оренди, передаються у комунальну власність відповідних міських, селищних, сільських рад, отже Коломийська міська рада приймаючи оскаржуване рішення не порушила законодавство. З часу переобладнання квартири позивачем [PERSON] з влаштуванням окремого входу за рахунок приміщення, наданого в оренду останньому, скарг від сусідів не надходило. Також, просить суд застосувати строки позовної давності, оскільки вважає, що позивачем [PERSON] пропущено строк позовної давності так як позивач знав про порушене, на його думку, право на користування приміщенням спільного користування-коридором в буд.[ADDRESS] що підтверджується доказами долученими до матеріалів справи, а саме, що між позивачем [PERSON] та КП «Житлоінфоцентр» за згодою Коломийської міської ради, починаючи з 2002 року та по сьогоднішній день, укладалися договори оренди нежитлового приміщення площею 8 кв.м. на підставі заяви поданої позивачем [PERSON] З вказаного випливає, що позивач [PERSON] знав про порушене на його думку право ще в момент видачі свідоцтва про право власності на нерухоме майно, однак не звертався до суду за його захистом, тому пропустив строк позовної давності без поважних причин. Що стосується заявлених позовних вимог [PERSON], то просить в задоволенні зустрічного позову відмовити з підстави недоведеності [PERSON] про порушення його права, так як в порядку ЦПК України достатніми доказами є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти до висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування, кожна сторона повинна довести ті обставини на які посилається як на підставу своїх вимог, доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. У позовній заяві та усних поясненнях [PERSON] не довів про порушення свого права, натомість вказав, що безперешкодно користується своєю приватною власністю. Вислухавши учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи суд доходить наступних висновків. Відповідно до ст. 382 ЦК України квартирою є ізольоване помешкання в житловому будинку, призначене та придатне для постійного у ньому проживання. Усі власники квартир та нежитлових приміщень у багатоквартирному будинку є співвласниками на праві спільної сумісної власності спільного майна багатоквартирного будинку. Спільним майном багатоквартирного будинку є приміщення загального користування (у тому числі допоміжні), несучі, огороджувальні та несуче-огороджувальні конструкції будинку, механічне, електричне, сантехнічне та інше обладнання всередині або за межами будинку, яке обслуговує більше одного житлового або нежитлового приміщення, а також будівлі і споруди, які призначені для задоволення потреб усіх співвласників багатоквартирного будинку та розташовані на прибудинковій території, а також права на земельну ділянку, на якій розташований багатоквартирний будинок та його прибудинкова територія, у разі державної реєстрації таких прав. Судом встановлено, що позивач [PERSON] є власником однокімнатної житлової квартири [ADDRESS] що підтверджується договором купівлі-продажу квартири від 10.10.2001 року зареєстрованого в реєстрі за №Д-856, посвідченого приватним нотаріусом Маркеловою І.М. (а.с.6). Відповідно до витягу із рішення від 19.12.2001 року № 475 про надання дозволу на проведення проектно-пошукових робіт виконкомКоломийської міської ради вирішив надати дозвіл на проведення проектно-пошукових робіт позивачу [PERSON] на переобладнання квартири [ADDRESS] під магазин та аптечний кіоск з влаштуванням окремого входу. (а.с.118). Згідно заяв [PERSON], [PERSON] та [PERSON] останні не заперечили щодо переобладнання позвичаем [PERSON] квартири [ADDRESS] під нежитлове приміщення -магазин та аптечний кіоск, а також приєднання до неї частини коридору спільного користування площею-6,5 кв.м. шляхом перегородження його цегляною стіною (а.с.119-120). Позивач [PERSON] здійснив перепланування житлової квартири [ADDRESS] під нежитлове приміщення- аптеку, що підтверджується свідоцтвом про право власності від 27.07.2013 року [NUMBER], витягом з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, технічним паспортом на нежитлове приміщення (а.с.7-12) 01.03.2002 року позивач [PERSON] звернувся до Коломийської міської ради із заявою в якій зазначив, що у зв»язку з переобладнанням під магазин його квартири [ADDRESS] просить надати в оренду частину коридору спільного користування в будинку [ADDRESS] площею 8 кв.м. для використання під магазин та укласти договір. Відповідно до рішення Коломийської міської ради №156 від 30.04.2002 року вирішено передати в оренду позивачу [PERSON] частину коридору по [ADDRESS], площею 8 кв.м. для використання під магазин терміном на п»ять років (а.с.87) на підставі чого було укладено договір оренди від 30.05.2002 року (а.с.89-90). Вподальшому укладено договір оренди нежитлового приміщення №362 від 01 квітня 2011 року згідно якого позивачу надано в строкове платне володіння та користування нежитлове приміщення міської комунальної власності на підставі рішення сесії Коломийської міської ради від 30 квітня 2002 року №156 розташоване по [ADDRESS] площею 7,8 кв.м. для використання під аптеку. Строк дії договору з 01 квітня 2011 р. до 30 квітня 2013 р. (а.с.77). Згідно додаткової угоди від 02 вересня 2013 року до договору №362 від 01.04.2011 року строк дії договору визначено до 31 березня 2016 року (а.с.78). Відповідно до договору оренди №362 від 20 травня 2016 року позивачу надано в строкове платне володіння та користування нежитлове приміщення міської комунальної власності на підставі рішення сесії Коломийської міської ради від 18.05.2016 року №477-8/2016 розташоване по [ADDRESS] площею 7,8 кв.м. для здійснення підприємницької діяльності. Строк дії договору з 20 травня 2016 р. до 20 квітня 2019 р. (а.с.79-82). Відповідно до договору оренди №362 від 16 вересня 2016 року позивачу надано в строкове платне володіння та користування нежитлове приміщення міської комунальної власності на підставі рішення сесії Коломийської міської ради від 18.05.2016 року №477-8/2016 та від 15.09.2016 р. №769-12/2016 розташоване по [ADDRESS] площею 7,8 кв.м. для використання під аптеку. Строк дії договору з 16 вересня 2016 р. до 20 квітня 2019 р. (а.с.83-86). Рішенням Коломийської міської ради Івано-Франківської області від 04.06.2004 року №875 затверджено перелік майна, яке належить до комунальної власності міста (а.с.103-106) та на підставі даного рішення видано свідоцтво про право власності на нерухоме майно - нежиле приміщення загальною площею 7,8 км.м., в будинку [ADDRESS] (а.с.14) з подальшою реєстрацією в реєстрі прав власності на нерухоме майно (а.с.15). Власником нежитлового приміщення в будинку [ADDRESS] згідно вказаних рішень Коломийської міської ради та свідоцтва про право власності на нерухоме майно є Територіальна громада м. Коломиї в особі Коломийської міської ради. Згідно технічного паспорта на громадський будинок до нежитлового приміщення в будинку [ADDRESS] належного Територіальній громаді м. Коломиї належить коридор загальною площею 3.4 кв.м., кладова загальною площею 3.0 кв.м. та туалет площею 1.4 кв.м.-загальна площа даних приміщень 7.8 кв.м. (а.с.16-19). Відповідно до рішення від 16 грудня 2009 року №2465-44/2009 р. втратило чинність рішення міської ради від 04.06.2004 року №875 «Про затвердження переліку майна, яке належить до комунальної власності міста». Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Згідно ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Відповідно до ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Із матеріалів справи, а саме договорів оренди нежитлового приміщення згідно яких позивачу надавалося в строкове платне володіння та користування нежитлове приміщення міської комунальної власності розташоване по [ADDRESS] площею 7,8 кв.м. для використання під аптеку підтверджується те, що позивач було відомо і він знав про порушене, на його думку, право на користування приміщенням спільного користування-коридором в буд.[ADDRESS] тому в задоволенні позовних вимог [PERSON] слід відмовити у зв»язку з пропуском строку позовної давності. Відповідно до ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Згідно договору дарування квартири від 19 травня 2007 року [PERSON] є власником квартири [ADDRESS](а.с.157), що також підтверджується витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 05.07.2007 року №15134051 та технічним паспортом (а.с.158-160).Позивач [PERSON] в позовній заяві вказує, що порушується його право, як власника квартири на належну експлуатацію майном, оскільки основний (парадний) вхід до будинку та коридор передано у власність без його згоди. Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обовязком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Згідно ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, повязаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Щодо позовних вимог [PERSON] до [PERSON] про визнання недійсним свідоцтва про право власності на нерухоме майно, скасування запису в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про державну реєстрацію права власності із матеріалів справи та пояснень [PERSON] суд не вбачає і в судовому засіданні не доведено порушення [PERSON] прав та інтересів [PERSON]про що ствердив [PERSON] Відповідно до ч.2 ст. 382 ЦК України усі власники квартир та нежитлових приміщень у багатоквартирному будинку є співвласниками на праві спільної сумісної власності спільного майна багатоквартирного будинку. Спільним майном багатоквартирного будинку є приміщення загального користування (у тому числі допоміжні), несучі, огороджувальні та несуче-огороджувальні конструкції будинку, механічне, електричне, сантехнічне та інше обладнання всередині або за межами будинку, яке обслуговує більше одного житлового або нежитлового приміщення, а також будівлі і споруди, які призначені для задоволення потреб усіх співвласників багатоквартирного будинку та розташовані на прибудинковій території, а також права на земельну ділянку, на якій розташований багатоквартирний будинок та його прибудинкова територія, у разі державної реєстрації таких прав. Законодавство України розрізняє поняття допоміжного приміщення та нежитлового приміщення житлового комплексу будинку. Стаття 1 Закону України «Про обєднання співвласників багатоквартирного будинку» визначає поняття допоміжних приміщень та нежитлових приміщень: допоміжні приміщення призначені для забезпечення експлуатації будинку та побутового обслуговування мешканців будинку (сходові клітини, вестибюлі, перехідні, шлюзи, кладові, горища , підвали тощо). Нежитлові приміщення - це приміщення, яке належить до житлового комплексу, але не відноситься до житлового фонду і є самостійним обєктом цивільно-правових відносин. Статтею 1 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» встановлено, що суть приватизації державного житлового фонду полягає у відчуженні на користь громадян України, тобто у їх власність, як квартир (будинків) так і належних до них господарських споруд і приміщень (підвалів, сараїв тощо) цього фонду. Згідно ч.2 ст.10 Закону власники приватизованих квартир набувають право спільної власності на житловий будинок в цілому, а тому є співвласниками допоміжних приміщень одночасно з приватизацією квартир, що засвідчується свідоцтвом про право власності на квартиру. Згідно із ст. 1 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» під приватизацією розуміється відчуження квартир, кімнат в квартирах та віднесених до них господарських споруд і приміщень (підвалів, сараїв і т. п.) державного житлового фонду на користь громадян України. Відповідно до ч. 2 ст. 1 цього ж Закону, власники квартир багатоквартирних будинків являються співвласниками допоміжних приміщень будинку. Допоміжні приміщення (комори, сараї і т.п.) передаються у власність квартиронаймачам безкоштовно і окремо приватизації не підлягають. Аналогічна норма міститься також у ч. 2 ст. 382 ЦК України, якою передбачено, що власникам квартири у дво- або багатоквартирному житловому будинку належать на праві спільної сумісної власності приміщення загального користування. Опорні конструкції будинку, механічне, електричне, сантехнічне та інше обладнання за межами або всередині квартири, яке обслуговує більше однієї квартири, а також споруди, будівлі, які призначені для забезпечення потреб усіх власників квартир, а також власників нежитлових приміщень, які розташовані у житловому будинку. Таким чином, з моменту приватизації квартир, позивачі поряд з іншими власниками квартир, в силу Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» стали співвласниками всіх допоміжних приміщень житлового будинку [ADDRESS] до яких належить і спірне приміщення. З метою офіційного тлумачення положень статті 1 та ч. 2 статті 10 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду»у зв'язку з наявністю неоднозначного застосування цих положень Закону органами державної влади, в тому числі судами, та органами місцевого самоврядування Конституційним Судом України прийнято рішення у справі № 1-2/2004 р від 02.03.2004 р. № 4-рн2004р, яким встановлено: допоміжні приміщення (підвали, сараї, комори, горища, колясочні і т.д.) передаються безкоштовно в сумісну власність громадян одночасно з приватизацією ними квартир багатоквартирних будинків. Підтвердження права власності на допоміжні приміщення не потребує здійснення додаткових дій, зокрема створення об'єднання співвласників багатоквартирного будинку, вступу до нього; питання щодо згоди співвласників допоміжних приміщень на вчинення дій стосовно допоміжних приміщень (оренда тощо) вирішується відповідно до законів України, які визначають правовий режим власності. Згідно п. 4.3. Рішення Конституційного Суду України «Відповідно до Конституції України всі суб'єкти права власності рівні перед законом. У багатоквартирних будинках, де не всі квартири приватизовані чи приватизовані повністю, власник (власники) неприватизованих квартир (їх правонаступники) і власники приватизованих квартир багатоквартирного будинку є рівноправними співвласниками допоміжних приміщень. Співвласники є рівними у праві володіти, користуватися і розпоряджатися допоміжними приміщеннями. Ніхто з власників квартир не має пріоритетного права користуватися та розпоряджатися цими приміщеннями, в тому числі і з питань улаштування мансард, надбудови поверхів та інше». Рішенням Конституційного Суду України від 02.03.2004 року №4-рп/2004 (справа про права співвласників на допоміжні приміщення багатоквартирних будинків) встановлено: допоміжні приміщення (підвали, сараї, кладовки, горища, колясочні і т.ін.) передаються безоплатно у спільну власність громадян одночасно з приватизацією ними квартир (кімнат у квартирах) багатоквартирних будинків. Підтвердження права власності на допоміжні приміщення не потребує здійснення додаткових дій. Питання щодо згоди співвласників допоміжних приміщень на вчинення дій стосовно допоміжних приміщень(оренда тощо) вирішується відповідно до законів України, які визначають правовий режим власності. Допоміжні приміщення(підвали) не підлягають окремій приватизації, не потребують окремої реєстрації прав, стають об'єктами права спільної власності співвласників будинку одночасно з приватизацією квартир, що засвідчується свідоцтвом про право власності на квартиру. В силу ст. 69 Закону України «Про Конституційний Суд України» рішення та висновки Конституційного Суду України є обов'язковими для виконання. Згідно п.9 ст.8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» нежилі приміщення житлового фонду, які використовуються підприємствами торгівлі, громадського харчування, житлово-комунального та побутового обслуговування населення на умовах оренди, передаються у комунальну власність відповідних міських, селищних, сільських Рад народних депутатів. Відповідно до ч.2 ст.369 ЦК України розпорядження майном, що є у спільній сумісній власності, здійснюється за згодою всіх власників, згода підлягає нотаріальному посвідченню відповідно до ст.209 ЦК України. Слід також зазначити, що стаття 1 Закону України «Про об»єднання співвласників багатоквартирного будинку» від 29.11.2001 року з наступними змінами та доповненнями визначає допоміжні приміщення багатоквартирного будинку як приміщення, призначені для забезпечення експлуатації будинку (сходові клітини, вестибулі, перехідні шлюзи, позаквартирні коридори, колясочні, комори, сміттєкамери, горища, підвали, шахти і машинні відділення ліфтів, вентиляційні камери та інші технічні приміщення). Згідно зазначеної статті неподільне майно неподільна частина житлового комплексу, яка складається з частини допоміжних приміщень, конструктивних елементів будинку, технічного обладнання будинку, що забезпечують належне функціонування жилого будинку. Відповідно до ст. 19 цього Закону, спільне майно співвласників багатоквартирного будинку складається з неподільного та загально майна. Неподільне майно перебуває у спільній сумісній власності співвласників багатоквартирного будинку. Неподільне майно не підлягає відчуженню. Загальне майно перебуває у спільний частковій власності співвласників багатоквартирного будинку. В Законі України від 29.11.2001 року «Про обєднання співвласників багатоквартирного будинку» розкрито поняття "нежилого приміщення", яке, на думку суду, вичерпне, іншому тлумаченню не підлягає і не може бути застосоване до спірного допоміжного приміщення в будинку [ADDRESS]. При вирішенні даного спору визначальним є визначення правового статусу нежитлових приміщень у багатоквартирному будинку, а саме встановлення того, чи відносяться спірні приміщення до допоміжних чи є нежитловими приміщеннями в структурі житлового будинку. Допоміжними приміщеннями мають вважатися всі без винятку приміщення багатоквартирного житлового будинку, незалежно від наявності або відсутності в них того чи іншого обладнання, адже їх призначенням є обслуговування не лише будинку, а й власників квартир, підвищення життєвого комфорту і наявність різних способів задоволення їх побутових потреб, пов'язаних із життєзабезпеченням. І лише приміщення, що з самого початку будувалися як такі, використання яких мало інше призначення (магазини, перукарні, офіси, поштові відділення тощо), залишаються тими, що не підпадають під правовий режим допоміжних приміщень. Відповідно до ч. 1 ст. 21 ЦК України, суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси. З урахуванням того, що свідоцтво про право власності на нерухоме майно, видане Виконавчим комітетом Коломийської міської ради 23.02.2009 року та запис в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про державну реєстрацію права власності Територіальної громади м. Коломия в особі Коломийської міської ради на нежилі приміщення в буд. [ADDRESS] видано з порушенням вимог закону, суд вважає за необхідне позовні вимоги [PERSON] до Коломийської міської ради Івано-Франківської області задоволити та визнати недійсним свідоцтво про право власності на нерухоме майно, видане Виконавчим комітетом Коломийської міської ради 23.02.2009 року - нежиле приміщення за адресою [ADDRESS], серії [NUMBER] та скасувати запис в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про державну реєстрацію права власності Територіальної громади м. Коломия в особі Коломийської міської ради на нежилі приміщення в буд. [ADDRESS] На підставі наведеного та ст.ст. 256,257,261,267,382 ЦК України,

Outcome: dismissed