Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-06 00:00:00

представник Позивача звернувся до суду з даним позовом до Відповідача, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що є житлово-експлуатаційною організацію, яка обслуговує будинок [ADDRESS], в якому він надає комунальні послуги мешканцям вказаного жилого будинку. Відповідач був власником квартири [ADDRESS], користувався всіма комунальними послугами, разом з тим, не сплачував за житлово-комунальні послуги в повному обсязі, у зв'язку з чим у Відповідача виникла заборгованість перед Позивачем за період з січня 2004 р. по жовтень 2015 р. в розмірі 5227,20 грн., яка підлягає стягненню в примусовому порядку. В зв'язку з простроченням Відповідачем грошового зобов'язання, на підставі ч. 2 ст.625 ЦК України також ставить питання про стягнення з Відповідача суми інфляційних нарахувань в розмірі 5867,38 грн., 3% річних - 1278,17 грн. також ставить питання про стягнення з Відповідача судового збору - 1278,00 грн. В судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги в повному обсязі та просив їх задовольнити. Відповідач, будучи належним чином повідомленим про день, час, місце розгляду справи в судове засідання не з'явився, подав письмові заперечення на позов, в яких зазначив, що з червня 2011 р. не є власником квартири, житлово-комунальними послугами не користується. За час проживання регулярно та в повному обсязі сплачував житлово-комунальні послуг, будь-яких претензій з боку Позивача щодо можливої наявної заборгованості не заявлялося. Зазначив, що Позивачем не доведено в належний спосіб надання житлово-комунальних послуг належної якості. Також заявив про застосування строку позовної давності. Вивчивши матеріали справи, заслухавши думку учасників судового розгляду, суд дійшов висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що Позивач є житлово-експлуатаційною організацію, яка обслуговує будинок [ADDRESS], що Відповідачем не заперечується. Відповідач був власником квартири [ADDRESS]. Згідно Договору від 04.04.2002 р. про участь у витратах на утримання будинку та прибудинкової території, укладеного між сторонами, Позивач взяв на себе зобов'язання із забезпечення обслуговування та поточного ремонту житлового будинку та прибудинкової території, де знаходиться квартира, що належить Відповідачу, а Відповідач взяв на себе зобов'язання не пізніше 1- го числа наступного місяця вносити плату на рахунок Позивача за надані послуги. Обґрунтовуючи позовні вимоги Позивач зазначає, що будучи власником квартири, Відповідач був зобов'язаний нести витрати по сплаті житлово-комунальних послуг. Відповідно до ч. 4 ст. 319 ЦК України власність зобов'язує. Крім того, ст. 322 ЦК України передбачено, що власник зобов'язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Як зазначається Відповідачем та Позивачем не заперечується, Відповідач з червня 2011 р. не являється власником квартири [ADDRESS]. Таким чином, позовні вимоги про стягнення з Відповідача заборгованості по житлово-комунальних послугах, інфляційних нарахувань та 3% річних за період з червня 2011 р. по жовтень 2015 р. є безпідставними, а тому, позов в цій частині задоволенню не підлягає. Щодо позовних про стягнення з Відповідача заборгованості по житлово-комунальних послугах, інфляційних нарахувань та 3% річних за період з січня 2004 р. по червень 2011 р., то слід зауважити наступне. Відповідно ст. ст. 10, 156, 160, 162 Житлового кодексу України громадяни зобов'язані дбайливо ставитись до будинку, в якому вони проживають, додержуватись правил користування жилими приміщеннями, вчасно і в повному обсязі оплачувати житлово-комунальні послуги. Пунктом 1 частини першої статті 20 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" передбачене право споживача одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг, при цьому такому праву прямо відповідає визначений пунктом 5 частини третьої статті 20 цього Закону обов'язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Таким чином, згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов'язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. При цьому, судом встановлено, що Відповідач не відмовлявся від житлово-комунальних послуг, що надаються Позивачем, а отже, отримував їх. Крім того, власник квартир у багатоповерховому будинку не може не отримувати послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкової території, як і виконавець послуг не може припинити їх надання одному із власників квартир, так як послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкової території, як то прибирання прибудинкової території, сходових кліток, вивезення відходів, технічне обслуговування внутрішньо будинкових систем, тощо, мають загальний характер, тобто споживаються одночасно всіма мешканцями багатоквартирного будинку, і припинення їх надання окремому споживачу є неможливим. Як вбачається з наданого Позивачем розрахунку заборгованості, Відповідачем з січня 2004 р. не в повному обсязі сплачувалися надані Позивачем житлово-комунальні послуги, чим порушено вищевказані норми чинного законодавства. Відповідно ст.ст. 161, 162 Цивільного кодексу України зобов'язання повинні виконуватися належним чином і в установлений строк відповідно до вказівок закону. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. У зв'язку з несплатою Відповідачем наданих Позивачем житлово-комунальних послуг за ним обраховується заборгованість по нарастаючій 5227,20 грн. за період з січня 2004 р. по червень 2011 р., яка підлягає примусовому стягненню, оскільки добровільно Відповідачем не погашена, та в належний спосіб її відсутність не підтверджена. Разом з тим, Відповідачем завлено про застосування строків позовної давності. Так, відповідно до ст. 257 ЦК України, загальна позовна давність становить 3 роки. Згідно наданого Позивачем розрахунку заборгованості за Відповідачем обліковується заборгованість за період з січня 2004 р., а з червня 2011 р., після відчуження квартири оплата житлово-комунальних не здійснювалася. З позовом до суду Позивач звернувся 13.07.2016 р., тобто після спливу 3-річного строку. Згідно ст. 267 ЦК України встановлено, що позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. З урахуванням вищевстановлених обставин правові підстави для стягнення з Відповідача в примусовому порядку заборгованості по оплаті житлово-комунальних послуг за період з січня 2004 р. по червень 2011 р. - відсутні. В зв'язку з відсутністю підстав для задоволення позову в частині стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги, позовні вимоги про стягнення в порядку ч. 2 ст. 625 ЦК України інфляційної складової та 3 % річних, як похідні вимоги від основних вимог - також є безпідставними. Таким чином, позов задоволенню не підлягає.

Outcome: dismissed