Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-17 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] , треті особи: Московський відділ державної виконавчої служби міста Харкова Головного територіального управління юстиції у Харківській області, приватний нотаріус Васікова Юлія Володимирівна, в якому просила суд: - визнати за [PERSON] право власності на нежитлові приміщення 1-го поверху №1-4 загальною площею 184,9 м.кв., 1-го поверху №5-6 загальною площею 92,6 м.кв. в літ. «Б-1», розташовані за адресою: [ADDRESS] ; - зобов`язати приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу Васікову Юлію Володимирівну виключити з реєстру іпотек та заборон відчуження запис за реєстровим номером № 3067735 від 05.04.2006 про іпотеку та заборону відчуження нерухомого майна, яке було передано в іпотеку за іпотечним договором № 594 від 05.04.2006 р. нежитлові приміщення 1-го поверху №1-4 в літ. «Б-1», загальною площею 184,9 м.кв., розташовані за адресою: [ADDRESS] , номер РПВН: 13163076; - зобов`язати приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу Васікову Юлію Володимирівну виключити з реєстру іпотек та заборон відчуження запис за реєстровим номером № 3067782 від 05.04.2006 про іпотеку та заборону відчуження нерухомого майна, яке було передано в іпотеку за іпотечним договором № 596 від 05.04.2006 р. нежитлові приміщення 1-го поверху № 5, 6 в літ. «Б-1», загальною площею 92,6 м.кв., розташовані за адресою: [ADDRESS] , номер РПВН: 661471. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідно до акту про реалізацію предмета іпотеки було звернено стягнення на предмет іпотеки - нежитлові приміщення 1-го поверху №1-4 в літ. «Б-1», загальною площею 184,9 м.кв., розташовані за адресою: [ADDRESS] , власником якого був відповідач [PERSON] .. Відповідно до протоколу № 285274 проведення електронних торгів, переможцем є позивач [PERSON] , яка, відповідно до квитанції від 26.09.2017 року, сплатила кошти за придбання на торгах вище вказаного майна. Однак закінчити оформлення права власності на спірні об`єкти нерухомого майна шляхом видачі нотаріусом свідоцтва про право власності на нерухоме майно позивач позбавлена можливості, оскільки в акті про реалізацію предмета іпотеки відсутні записи та посилання на реєстрацію майна КП «ХМБТІ» від 14.03.2006 року, про що потрібно було зазначити, а також відсутня адреса покупця та неправильно зазначений номер договору іпотеки від 05.042006 року № 596 замість номеру "594". На звернення представника позивача начальник Московського відділу ДВС м. Харкова ГТУ Юстиції у Харківській області надав відповідь № 4599914.6-3 від 10.09.2018 року, та повідомив про неможливість виправлення недоліків акту про реалізацію предмета іпотеки від 04.10.2017 року по виконавчому провадженню № 53934594. Викладені обставини унеможливили реалізацію позивачем своїх прав власника спірного майна, у зв`язку із чим позивач звернулась до суду за захистом своїх прав до суду у вказаний в позові спосіб. Ухвалою судді від 11.11.2019 року відкрито провадження у справі та призначено її до розгляду в порядку загального провадження і призначено підготовче судове засідання у справі. Також, відповідачу визначено п`ятнадцятиденний строк з дня вручення даної ухвали для подання відзиву на позовну заяву і всіх письмових та електронних доказів (які можливо доставити до суду), висновків експертів і заяв свідків, що підтверджують заперечення проти позову. Ухвалою Фрунзенського районного суду м. Харкова від 27.01.2020 року закрито підготовче засідання по даній цивільній справі, призначено справу до судового розгляду по суті у відкритому судовому засіданні. Позивач та його уповноважений представник адвокат Бірючинський Е.О. в судове засідання не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені своєчасно та належним чином. 18.02.2020 року до суду надійшла заява (вхідний № 4040), в якій представник позивача адвокат Бірючинський Е.О. просив суд розглянути справу за його відсутності у зв`язку із зайнятістю в іншій справі, позов підтримав та просив його задовольнити. Відповідач правом на участь у судовому засіданні не скористався, причину неявки не повідомив, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином шляхом надсилання на його адресу судової повістки та шляхом розміщення оголошення на офіційному сайті суду. Представник третьої особи Московського відділу державної виконавчої служби міста Харкова Головного територіального управління юстиції у Харківській області в судове засідання не з`явився, причину неявки не повідомив, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином шляхом надсилання на його адресу судової повістки. Третя особа Приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Васікова Юлія Володимирівна в судове засідання не з`явилася, причину неявки не повідомила, про дату, час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином шляхом надсилання на її адресу судової повістки. Заяв про причини неявки чи клопотань про розгляд справи у відсутність відповідача та третіх осіб до суду не надходило. У зв`язку із неявкою в судове засідання всіх учасників справи, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. З`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, всебічно та повно дослідивши матеріали справи та надані позивачем докази, суд встановив наступне. В межах виконавчого провадження № 53934594 при примусовому виконанні виконавчого листа № 2-1033/2011, виданого 18.01.2013 року Московським районним судом м. Харкова, за яким стягнуто з [PERSON] на користь ПАТ КБ «Надра» заборгованість за кредитним договором кредитної лінії № 6/5/2006/840-КЛ/350 від 05.04.2006 року, в розмірі 74415,57 доларів США, що згідно курсу валют, встановленого НБУ станом на 12.03.2010 року складає 593866,04 грн. та судові витрати в сумі 1820,00 грн, та всього 595686,04 грн., Державним підприємством «СЕТАМ» 15.09.2017 року проведені електронні торги. Відповідно до Протоколу № 285274 проведення електронних торгів ДП «СЕТАМ» від 15.09.2017 року з продажу предмета іпотеки: нежитлових приміщень 1-го поверху №1-4 загальною площею 184,9 м.кв., 1-го поверху №5-6 загальною площею 92,6 м.кв. в літ. «Б- 1», розташовані за адресою: [ADDRESS] , переможцем електронних торгів визнано [PERSON] (а.с. 9). Згідно з Актом про реалізацію предмета іпотеки від 04.10.2017 року ВП № 53934594 передано на реалізацію предмет іпотеки - нежитлові приміщення 1-го поверху №1-4 в літ. «Б-1», загальною площею 184,9 м.кв., розташовані за адресою: [ADDRESS] , власником якого був відповідач [PERSON] , переможцю електронних торгів від 15.09.2017 року [PERSON] (а.с. 8). [PERSON] відповідно до квитанції від 26.09.2017 року сплатила кошти за придбання на торгах вище вказаного майна - нежитлових приміщень 1-го поверху №1-4 загальною площею 184,9 м.кв., 1-го поверху №5-6 загальною площею 92,6 м.кв. в літ. «Б- 1», розташованих за адресою: [ADDRESS] (а.с. 10). Позивач стверджує, що закінчити оформлення права власності на спірні об`єкти нерухомого майна шляхом видачі нотаріусом свідоцтва про право власності на нерухоме майно позивач позбавлена можливості, оскільки в акті про реалізацію предмета іпотеки відсутні записи та посилання на реєстрацію КП «ХМБТІ» від 14.03.2006 року, а також відсутня адреса покупця та неправильно зазначений номер договору іпотеки від 05.042006 року № 596 замість № 594. Листом начальника Московського відділу ДВС м. Харкова ГТУ Юстиції у Харківській області № 4599914.6-3 від 10.09.2018 року повідомлено представника [PERSON] адвоката Бірючинського Е.О. про неможливість внесення змін до Акту про реалізацію предмета іпотеки від 04.10.2017 року ВП № 53934594 з реалізації арештованого нерухомого майна, належного [PERSON] , оскільки всі відповідні дані внесено до зазначеного акту з інформації, наявної в матеріалах виконавчого провадження, яке перебувало на примусовому виконанні, а також з урахуванням даних Реєстру прав власності на нерухоме майно у відповідності до вимог Закону України «Про виконавче провадження» та Закону України «Про іпотеку» (а.с. 6). Приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Васікова Ю.В. своїм листом № 245/01-16 від 11.12.2017 року повідомила [PERSON] про неможливість здійснити нотаріальні дії, та вказала, що для оформлення свідоцтва про право власності на нежитлові приміщення 1-го поверху №1-4 загальною площею 184,9 м.кв., 1-го поверху №5-6 загальною площею 92,6 м.кв. в літ. «Б-1», розташовані за адресою: [ADDRESS] , придбаних з електронних торгів, які відбулися 15.09.2017 року в 9 год. 00 хв. їй необхідно надати виправлений акт державного виконавця про реалізацію предмета іпотеки, в якому повинно бути зазначено наступне: посилання на правовстановлюючі документи про право власності на ім`я попереднього власника [PERSON] ; записи та посилання на реєстрацію КП «ХМБТІ» від 14.03.2006 року; адреса реєстрації покупця; виправлений номер договору іпотеки від 05.04.2006 №596 замість номеру «594». Крім того, нотаріусом роз`яснено [PERSON] , що у разі не надання виправленого акту державного виконавця про реалізацію предмета іпотеки відповідно до зазначених недоліків, реєстрація права власності за [PERSON] на вказані нежитлові приміщення є неможливою (а.с. 71). Постановою про виправлення помилки від 28.12.2017 року ВП № 53934594 заступником начальника Московського відділу державної виконавчої служби міста Харкова ГТУЮ у Харківській області Хлоповим А.В. виправлено помилку, допущену при складенні Акта про реалізацію предмета іпотеки від 04.10.2017 року ВП 53934594, зазначено відомості про предмет іпотеки, а саме нежитлові приміщення 1-го поверху № 1-4 загальною площею 184,9 кв.м., 1-го поверху № 5, 6 загальною площею 92,6 кв.м. в літ. «Б-1» по [ADDRESS] (а.с. 5). За таких підстав, позивач вважає, що є всі підстави для визнання за нею права власності на вищевказане нерухоме майно в судовому порядку та зобов`язання приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу Васікову Ю.В. виключити з реєстру іпотек та заборон відчуження запис за реєстровим номером № 3067735 від 05.04.2006 про іпотеку та заборону відчуження нерухомого майна, яке було передано в іпотеку за іпотечним договором № 594 від 05.04.2006 р. - нежитлові приміщення 1-го поверху №1-4 в літ. «Б-1», загальною площею 184,9 м.кв., розташовані за адресою: [ADDRESS] , номер РПВН: 13163076; та виключити з реєстру іпотек та заборон відчуження запис за реєстровим номером № 3067782 від 05.04.2006 про іпотеку та заборону відчуження нерухомого майна, яке було передано в іпотеку за іпотечним договором № 596 від 05.04.2006 р.- нежитлові приміщення 1-го поверху № 5, 6 в літ. «Б-1», загальною площею 92,6 м.кв., розташовані за адресою: [ADDRESS] , номер РПВН: 661471. Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам, суд виходить із наступного. Стаття 650 ЦК України закріплює такий спосіб реалізації майна, як укладення договорів на біржах, аукціонах (торгах), конкурсах, та відсилає до інших нормативних актів, якими повинні встановлюватись особливості укладення цих договорів. За нормами ч. 4 ст. 656 ЦК України до таких договорів застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено законом про ці види договорів купівлі-продажу або не випливає з їхньої суті. Виходячи з аналізу правової природи процедури реалізації майна на прилюдних торгах, яка полягає в продажу майна, тобто в забезпеченні переходу права власності на майно боржника, на яке звернуто стягнення, до покупця - учасника прилюдних торгів, та враховуючи особливості, передбачені законодавством щодо проведення прилюдних торгів, складання за результатами їх проведення акту про проведення прилюдних торгів є оформленням договірних відносин купівлі-продажу майна на публічних торгах, а відтак є правочином. У відповідності до частини восьмої статті 54 Закону України «Про виконавче провадження» примусове звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється державним виконавцем з урахуванням положень ст. 43 Закону України «Про іпотеку». Відповідно до з частиною першою статті 41 Закону України «Про іпотеку» реалізація предмета іпотеки, на який звертається стягнення за рішенням суду або за виконавчим написом нотаріуса, проводиться, якщо інше не передбачено рішенням суду, шляхом продажу на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження, передбаченої Законом України «Про виконавче провадження», з дотриманням вимог цього Закону. Статтею 16 Цивільного кодексу України передбачено такі способи захисту цивільних прав та інтересів, як визнання права. Підтвердження в суді права власності або іншого речового права на майно, що складає предмет спору, здійснюється за допомогою спростування у суді установлених фактів або шляхом підтвердження фактів, що свідчать про володіння спірним майном на праві власності або іншому речовому праві. Звертаючись до суду, позивач самостійно визначає і обґрунтовує в позовній заяві в чому полягає порушення його прав та інтересів, а суд повинен перевірити доводи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, у тому числі щодо матеріально-правового інтересу у спірних відносинах, і в залежності від встановлених обставин вирішити питання про наявність чи відсутність підстав для правового захисту. Згідно з частиною 1 статті 321 Цивільного кодексу України право приватної власності є непорушним та ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Стаття 316 Цивільного кодексу України визначає, що правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до статті 328 Цивільного кодексу України набуття права власності - це певний юридичний склад, з яким закон пов`язує виникнення в особи суб`єктивного права власності на певне майно, а суд при застосуванні цієї норми повинен встановити, з яких саме передбачених законом підстав чи в який передбачений законом спосіб позивач набув право власності на спірне майно та чи підлягає це право захисту в порядку, передбаченому статтею 392 Цивільного кодексу України. Позов про визнання права власності є речово-правовим, вимоги якого звернені до суду, який повинен підтвердити наявність у позивача права власності на спірне майно. Підставою ж позову є обставини, що підтверджують право власності позивача на майно. Згідно з положеннями статті 392 Цивільного кодексу України позов про визнання права власності може бути заявлений до особи, яка оспорює або не визнає таке право власника, а також у разі втрати документа, який засвідчує його право власності. Таким чином, вказаною нормою встановлена обов`язкова умова, за наявності якої власник майна може пред`явити позов про визнання за ним права власності, зокрема це не визнання права його власності особою, яка вказана відповідачем. Передумовою для застосування статті 392 Цивільного кодексу України є відсутність іншого, окрім судового, шляху для відновлення порушеного права. Позов про визнання права власності, спрямований на усунення перешкод у здійсненні власником свого права і виключення домагань на належне власнику майно за допомогою підтвердження у судовому порядку факту приналежності йому спірного майна на праві власності, судове рішення про задоволення таких вимог має ґрунтуватися на встановленому судом у ході розгляду справи існуючого юридичного факту і не може підміняти собою правовстановлюючих документів. Таким чином, захист права власності шляхом його визнання у судовому порядку можливий за наявності одночасно двох умов: по-перше, підтвердження у судовому порядку своїх прав на майно, шляхом подання належних і достатніх доказів, які достеменно підтверджують факт набуття права власності на законних підставах, і, по-друге, вичерпне спростування доводів третіх осіб, які оспорюють або не визнають право власності позивача. Отже, у випадку якщо особа, яка вважає себе власником майна, не може належним чином реалізувати свої правомочності у зв`язку з наявністю щодо цього права сумнівів або претензій з боку третіх осіб, то права такої особи підлягають захисту шляхом пред`явлення позову про визнання права власності на належне цій особі майно. Тобто підставою для звернення до суду з позовом про визнання права власності відповідно до статті 392 Цивільного кодексу України є спір або невизнання існуючого права, а не намір набути вказане право за рішенням суду. Вирішуючи спір про визнання права власності на підставі статті 392 ЦК України слід враховувати, що за змістом вказаної статті судове рішення не породжує право власності, а лише підтверджує наявне у позивача право власності, набуте раніше на законних підставах, якщо відповідач не визнає, заперечує або оспорює його. Зазначена правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 02.05.2018 у справі № 914/904/17. Позивачем у позові про визнання права власності може бути будь-який учасник цивільних відносин, який вважає себе власником певного майна, однак не може належним чином реалізувати свої правомочності у зв`язку з наявністю щодо цього права сумнівів або претензій з боку третіх осіб. Відповідачем у позові про визнання права власності виступає будь-яка особа, яка сумнівається у належності майна позивачеві, або не визнає за ним права здійснювати правомочності володіння, користування і розпорядження таким майно, або має власний інтерес у межах існуючих правовідносин. Отже, сторонами у справі є особи, правовий спір яких вирішується в суді, що мають юридичну заінтересованість у результаті справи, мають комплекс процесуальних прав і обов`язків, необхідних для захисту прав, свобод та інтересів. Тобто, позов про визнання права власності подається у випадках, коли належне певній особі майно або набуття цією особою права на майно не визнається, оспорюється іншою особою або у разі відсутності у неї документів (у зв`язку з втратою), що засвідчують належність їй такого права. За змістом статті 51 ЦПК України належним є відповідач, який дійсно є суб`єктом порушеного, оспорюваного чи невизнаного матеріального правовідношення. Належність відповідача визначається, перш за все, за нормами матеріального права. Відтак, неналежним відповідачем є особа, яка не має відповідати за пред`явленим позовом. З аналізу наведеної статті слідує, що законодавець поклав на позивача обов`язок визначати відповідача у справі і суд повинен розглянути позов щодо тих відповідачів, яких визначив позивач. Водночас, якщо позивач помилився і подав позов до тих, хто відповідати за позовом не повинен, або притягнув не всіх, він не позбавлений права звернутись до суду з клопотанням про заміну неналежного відповідача чи залучення до участі у справі співвідповідачів і суд таке клопотання задовольняє. Тобто ініціатива щодо заміни неналежного відповідача повинна виходити від позивача, який повинен подати клопотання. У цьому клопотанні позивач обґрунтовує необхідність такої заміни, а саме, чому первісний відповідач є неналежним і хто є відповідачем належним. З урахуванням принципу диспозитивності суд не має права проводити заміну неналежного відповідача належним з власної ініціативи. Позивач таким право не скористався, клопотання про на заміну неналежного відповідача чи залучення до участі у справі співвідповідачів, не заявляв. Зі змісту позовної заяви вбачається, що позивач визначив відповідачем у цій справі [PERSON] .. Разом з тим, позивач заявляє до вказаного відповідача позовні вимоги, зокрема, про зобов`язання приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу Васікову Юлію Володимирівну, яка у цій справі є третьою особою, що не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, виключити з реєстру іпотек та заборон відчуження запис за реєстровим номером № 3067735 від 05.04.2006 про іпотеку та заборону відчуження нерухомого майна, яке було передано в іпотеку за іпотечним договором № 594 від 05.04.2006 р. нежитлові приміщення 1-го поверху №1-4 в літ. «Б-1», загальною площею 184,9 м.кв., розташовані за адресою: [ADDRESS] , номер РПВН: 13163076; та виключити з реєстру іпотек та заборон відчуження запис за реєстровим номером № 3067782 від 05.04.2006 про іпотеку та заборону відчуження нерухомого майна, яке було передано в іпотеку за іпотечним договором № 596 від 05.04.2006 р. нежитлові приміщення 1-го поверху № 5, 6 в літ. «Б-1», загальною площею 92,6 м.кв., розташовані за адресою: [ADDRESS] , номер РПВН: 661471. Відповідно до вищевказаних положень законодавства позивач, звертаючись до суду з позовом повинен довести факт порушення, невизнання чи оспорення його прав свобод чи інтересів, зокрема права власності, саме вказаним ним відповідачем. При цьому, слід вважати, що заявлені позовні вимоги до неналежного відповідача задоволені судом бути не можуть, оскільки вказане слід вважати порушенням вимог процесуального закону, за якими суд не взмозі вирішувати та задовольняти позов без особи, яка повинна відповідати за позовом, прав, обов`язків, інтересів якої такий прямо стосується (належного відповідача). Крім того, відповідно до вимог цивільного процесуального законодавства суд зобов`язаний установити: чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси позивача; у чому полягає таке порушення прав; якими доказами воно підтверджується. Залежно від установленого, суд повинен вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні. Згідно з вимогами ЦПК України учасники справи мають передбачені процесуальним законом права і обов`язки. Зі змісту статті 81 ЦПК України випливає, що обов`язок доказування певних обставин лежить на стороні, яка посилається на них як на підставу своїх вимог та заперечень . Недоведеність обставин, на наявності яких наполягає позивач - є підставою для відмови у позові. У випадку невиконання учасником справи його обов`язку із доведення відповідних обставин необхідними доказами, такий учасник має усвідомлювати та несе ризик відповідних наслідків, зокрема, відмови у задоволенні позовних вимог, у зв`язку із їх недоведеністю. Повно та всебічно дослідивши обставини справи, перевіривши їх доказами, які оцінено на предмет належності, допустимості, достовірності, достатності та взаємного зв`язку, враховуючи, що позивач, всупереч вимог частини 1 статті 81 ЦПК України, не довів факту невизнання або порушення права власності саме відповідачем, що є його процесуальним обов`язком, а також у зв`язку із заявленням позовних вимог про зобов`язання вчинити певні дії до третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позову. Питання про розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України, та у зв`язку з відмовою у задоволенні позову судові витрати по сплаті судового збору залишає за позивачем. На підставі викладеного і

Outcome: dismissed