Jurisdiction: civil
Date: 2019-06-03 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до ТОВ «КОМПАНІЯ «ІНТЕРСТРОЙ-СЕРВІС» про поновлення на роботі та стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу. В обгрунтування позову зазначає, що працював в ТОВ «Компанія «ІНТЕРСТРОЙ-СЕРВІС» на посаді машиніста екскаватора з 23 серпня 2017 року. Наказом №103-к від 29 жовтня 2018 року звільнений за угодою сторін на підставі п.1 ст.36 КЗпП України. Копію зазначеного наказу позивач не отримував та не був ознайомлений з ним. 27 жовтня 2018 року позивач подав особисто директору ТОВ «Компанія «ІНТЕРСТРОЙ-СЕРВІС» заяву про звільнення з роботи, яку відкликав, шляхом подання заяви від 29 жовтня 2018 року, однак в прийнятті даної заяви безпідставно та необгрунтовано позивачу було відмовлено. Наказ №103-к від 29 жовтня 2018 року вважає незаконним та таким, що підлягає скасуванню. В зв`язку з вимушеним прогулом середній заробіток за період з 29 жовтня 2018 року по 10 січня 2019 року ( 50 робочих днів) складає 12 067,50 грн. (50 роб.днів ?241,35). Уточнивши позовні вимоги, позивач просить визнати незаконним та скасувати наказ № 103-к від 29 жовтня 2018 року з посади машиніста екскаватора ТОВ «КОМПАНІЯ «ІНТЕРСТРОЙ-СЕРВІС» та поновити на зазначеній посаді. Стягнути з ТОВ «КОМПАНІЯ «ІНТЕРСТРОЙ-СЕРВІС» (код ЄДРПОУ 35807554) на користь [PERSON] (ІПН [NUMBER] ) оплату за вимушений прогул з 29 жовтня 2019 року по день ухвалення судового рішення. В судовому засіданні позивач позов про поновлення на роботі не підтримав і пояснив, що після звільнення з роботи йому не було виплачено частину заробітної плати, яка виплачувалась йому «в конверті» . Просить слухати справу у відсутності його представника. При вирішенні спору покладається на думку суду. Після звільнення з роботи влаштувався на інше місце роботи. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні позов не визнала і пояснила, що позивач неодноразово подавав заяви про звільнення з роботи , які в подальшому відкликав. 29 жовтня 2019 року позивач в черговий раз подав заяву про звільнення , в наполегливій формі просив звільнити негайно його з роботи. Після звільнення з роботи він просив відновити його на роботі, однак після всього того, що говорив позивач при подачі заяви про звільнення його з роботи , його поновлення є неможливим. Державною інспекцією праці в Дніпропетровській області було проведено перевірку дотримання вимог законодавства при виущплаті заробітної плати працівникам підприємства і порушень чинного законодавства встановлено під час перевірки не було. Заслухавши учасників судового розгляду , вивчивши матеріали справи в повному об`ємі, суд вважає, що в задоволенні позову слід відмовити. Судом встановлено, що [PERSON] 23 серпня 2018 року прийнятий на посаду машиніста екскаватора в Товариство з обмеженою відповідальністю «Компанія «ІНТЕРСТРОЙ-СЕРВІС» на підставі наказу №20-к від 22.08.2017 року, що вбачається з копії трудової книжки серії [NUMBER] . 27 жовтня 2018 року позивач подав особисто директору ТОВ «Компанія «ІНТЕРСТРОЙ-СЕРВІС» заяву про звільнення з займаної посади машиніста екскаватора 29.10.2018 року за згодою сторін.(а.с.35) Наказом №103-к від 29 жовтня 2018 року [PERSON] звільнений з посади машиніста екскаватора будівельно-монтажної дільниці Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія «ІНТЕРСТРОЙ-СЕРВІС» за угодою сторін на підставі п.1 ст.36 КЗпП України. (а.с.39) 29 жовтня 2018 року [PERSON] подав на ім`я директора ТОВ «Компанія «ІНТЕРСТРОЙ-СЕРВІС» Гречаного О .О. заяву про відкликання заяви про звільнення, в зв`язку з тим, що заява була написана ним в стані ейфорії та на нервовому грунті (а.с.38). З копій листів менеджера з персоналу Л.В.Якунченко від 29.10.2018 року за №29/10 та від 30.10.2018 року за №30/10 вбачається, що [PERSON] повідомлявся про необхідність прибути до ТОВ «Компанія «ІНТЕРСТРОЙ-СЕРВІС» за трудовою книжкою або надати письмову згоду на відправлення трудової книжки поштою.(а.с.41,42). З акту про відмову забрати трудову книжку від 29 жовтня 2018 року вбачається, що [PERSON] відмовився отримати повідомлення про необхідність ним отримати трудову книжку. На підставі цього директором підприємства [PERSON] йому було зачитано в голос дане повідомлення (а.с.43). З копії заяви [PERSON] від 01.11.2018 року вбачається, що [PERSON] звернувся до директора ТОВ «Компанія «ІНТЕРСТРОЙ-СЕРВІС» з заявою про надіслання йому трудової книжки та довідки про доходи помісячно за весь період роботи в ТОВ «Компанія «ІНТЕРСТРОЙ-СЕРВІС».(а.с.59) 20.11.2018 року листом за №20/1 ТОВ «Компанія «ІНТЕРСТРОЙ-СЕРВІС» [PERSON] було направлено трудову книжку серії [NUMBER] на зазначену в листі [PERSON] адресу, а також розрахунок за вересень, жовтень 2018 року, включаючи розрахунок при звільненні.(а.с.60) З копій довідок ТОВ «Компанія «ІНТЕРСТРОЙ-СЕРВІС» від 21.01.2019 року за №22/3, 21.01.2019 року за №22/4 вбачається, що [PERSON] звільнився з підприємства 29 жовтня 2018 року та повний остаточний розрахунок з ним було проведено в день звільнення, а саме 29 жовтня 2018 року. Заборгованість по заробітній платі у [PERSON] відсутня.(а.с.78,79). З копії наказу №188к від 27 грудня 2018 року вбачається, що [PERSON] прийнятий 28.12.2018 року на посаду машиніста екскаватора в гірничий цех ПАТ «ПОДІЛЬСЬКІ ТОВТРИ» з посадовим окладом згідно штатного розкладу по строковому трудовому договору з 28.12.2018 року по 30.06.2019 року з випробувальним терміном три місяці. Відповідно до ч. 2 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Статтею 233 КЗпП України передбачено, що працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки. Відповідно ст.264 ЦПК України, суд під час ухвалення рішення вирішує такі питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин. За змістом ч.1ст.3 КЗпП України, трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності та галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами, регулює законодавство про працю. Відповідно п.1ст.36 КЗпП України підставами припинення трудового договору є угода сторін. При домовленості між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом про припинення трудового договору за пунктом 1 статті 36 Кодексу законів про працю України (за згодою сторін) договір припиняється в строк, визначений сторонами. Анулювання такої домовленості може мати місце лише при взаємній згоді про це власника або уповноваженого ним органу і працівника. Таким чином, основними умовами угоди про припинення трудового договору за пунктом 1 частини першої статті 36 Кодексу законів про працю України, щодо яких сторони трудового договору повинні дійти згоди, є підстава припинення трудового договору та строк, з якого договір припиняється. В пункті 8 Постанови від 06 листопада 1992 року N 9 "Про практику розгляду судами трудових спорів" Пленум Верховного Суду України роз`яснив, що при домовленості між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом про припинення трудового договору за пунктом 1 статті 36 КЗпП України (за згодою сторін) договір припиняється в строк, визначений сторонами. Анулювання такої домовленості може мати місце лише при взаємній згоді про це власника або уповноваженого ним органу і працівника. Сама по собі згода власника або уповноваженого ним органу задовольнити прохання працівника про звільнення до закінчення строку попередження не означає, що трудовий договір припинено за пунктом 1 статті 36 КЗпП України, якщо не було домовленості сторін про цю підставу припинення трудового договору. В останньому випадку звільнення вважається проведеним з ініціативи працівника (стаття 38 КЗпП України). Таким чином, з огляду на зміст вказаних вище норм закону та роз`яснень Пленуму Верховного Суду України для припинення трудового договору на підставі пункту 1 частини 1 статті 36 КЗпП України сторонам необхідно досягти згоди щодо підстави та строку з якого договір вважатиметься припиненим, а отже, й припиненими трудові права та обов`язки сторін, окрім тих, які пов`язані з наслідками припинення договору. Така ж правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 15 жовтня 2013 року N 21-320а13. Судом встановлено, що заява позивача про звільнення містить підпис позивача, підставу для звільнення - за згодою сторін (п.1ст.36 КУпАП), дату звільнення - 27 жовтня 2019 року. Заява була прийнята відповідачем, що свідчить про досягнення між сторонами домовленості та наявність обопільного волевиявлення про дату та підстави припинення трудового договору. Проте між роботодавцем та позивачем не було взаємної згоди щодо відкликання заяви позивача, скасування раніше досягнутої домовленості про звільнення, тому немає підстав для анулювання такої угоди вже після видачі наказу про звільнення, отже і відсутні підстави для задоволення позову. Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст.. 13 ч. 1, 3 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Відповідно до ч. 4 ст.. 12 ЦПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Відповідно до п. 3 ч. 5 ст. 12 ЦПК Укрраїни роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій. При вирішенні спору суд враховує, що судом роз`яснювалось позивачу право на зміну позовних вимог та заявлення позовних вимог про виплату заробітної плати , яку йому не було виплачено, однак він позовні вимоги про стягнення невиплаченої заробітної плати не подавав, а також те, що суд здійснює розгляд справи в межах заявленого позову. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed