Jurisdiction: civil
Date: 2021-08-11 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] та [PERSON] в якому просить стягнути з відповідачів 100000,00 гривень моральної шкоди, завданої розповсюдженням неправдивих відомостей особою публічного права у сфері публічних відносин, що паплюжать його честь і гідність, спричинили репутаційні втрати та заподіявши істотну шкоду його здоров`ю. Підставою позовних вимог є те, що 25 жовтня 2019 року він як директор Новояворівського НВК «ЗОШ ІІ ступеня - ліцей» звітував про діяльність та досягнення вказаного закладу на засіданні Яворівської районної ради Львівської області. Після його виступу голова районної ради [PERSON] наголосив, що з Новояворівської міської ради Яворівського району Львівської області на його ім`я надійшло звернення з вимогою звільнити його із займаної посади. Наслідком розгляду вказаного звернення було те, що позивачу винесено два дисциплінарні стягнення та видано наказ про звільнення з посади директора Новояворівського НВК "ЗОШ ІІ ступеня - ліцей" за систематичне невиконання службових обов`язків. Рішенням Яворівського районного суду Львівської області визнано незаконними вказані дисциплінарні стягнення та зобов`язано відділ освіти Яворівської РДА скасувати такі та виплатити компенсацію за заподіяну моральну шкоду у зв`язку із незаконним притягненням до дисциплінарної відповідальності. Справа про поновлення на посаді директора Новояворівського НВК ЗОШ ІІ ступеня перебуває на розгляді в суді. Наведені події спричинили загострення хронічної хвороби, глибокі душевні страждання, внаслідок чого він тривалий час перебував на амбулаторному та стаціонарному лікуванні в медичних закладах, а також йому було встановлено спочатку третю, а згодом і другу групу інвалідності. Позивач вказує, що такі дії відповідачів, які на момент підписання звернення були депутатами Новояворівської міської ради, суперечать депутатській етиці, зокрема, нормам п.п. 2, 3, 5 ч.1 ст. 8 Закону України «Про статус депутатів місцевих рад», якими встановлено, що депутат місцевої ради повинен дотримуватися таких правил депутатської етики, зокрема: не використовувати депутатський мандат в особистих інтересах чи в корисливих цілях; керуватися у своїй діяльності та поведінці загальновизнаними принципами порядності, честі і гідності; не допускати образливих висловлювань, не використовувати у публічних виступах недостовірні або неперевірені відомості стосовно органів державної влади, органів місцевого самоврядування, об`єднань громадян, підприємств, установ і організацій, їх керівників та інших посадових чи службових осіб, депутатських груп, фракцій, окремих депутатів місцевих рад. Таким чином, на переконання позивача, відповідачі у публічному зверненні виклали недостовірні неперевірені відомості стосовно нього, як керівника освітньої установи, по суті вчинивши дії, які можуть кваліфікуватись як наклеп і поширення про особу недостовірної інформації, що спричинило важкі наслідки: душевні, моральні переживання, втрата соціальної рівноваги та невідворотна втрата здоров`я. Відтак, позивач просить стягнути з кожного відповідача моральну шкоду, яку він оцінює у 100000,00 грн. Ухвалою Яворівського районного суду Львівської області від 08.04.2021 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження та призначено судове засідання. В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав з підстав, викладених у позовній заяві, просить позов задовольнити у повному обсязі. В судовому засіданні представник відповідачів [PERSON] проти позовних вимог заперечила, просить у задоволенні позову відмовити повністю. Також, зазначає, що [PERSON] та [PERSON] є неналежними відповідачами у справі, оскільки відповідачем має бути Новояворівська міська рада Яворівського району Львівської області, тобто орган місцевого самоврядування, членами (депутатами) якого вони являються. Крім цього, вважає, у зверненні від 23.10.2019 року за №1891/10 вказано оціночні судження, а не конкретні відомості про особу [PERSON] . В той же час, позивач не надав належних доказів того, що надіслання вказаного листа до Яворівської районної ради Львівської області спричинило будь-які негативні наслідки для нього, зокрема, доказів заподіяння йому моральної шкоди, причинно-наслідкового зв`язку між діями відповідачів і заподіянням йому такої шкоди, як не навів обґрунтування її розміру. Заслухавши пояснення позивача та представника відповідачів, дослідивши матеріали справи, повно і всебічно встановивши дійсні обставини справи та перевіривши їх доказами, суд виходить з наступного. Новояворівська міська рада Яворівського району Львівської області надіслала голові Яворівської районної ради Львівської області [PERSON] лист від 23.10.2019 року за № 1891/10, підписаний секретарем міської ради [PERSON] та групою депутатів міської ради, у тому числі відповідачами у справі [PERSON] та [PERSON] . У даному зверненні зазначено, що протягом двох років до Новояворівської міської ради надходять звернення від вчителів Новояворівського навчально-виховного комплексу «Загальноосвітня школа ІІ ступеня - ліцей» та батьків учнів вказаного закладу щодо неефективного управління даним закладом його директором [PERSON] . Зокрема, останнім не належним чином організовано діяльність закладу освіти та допущено порушення вимог законодавства, а саме ним не було проведено щорічний звіт, запроваджений наказом Міністерства освіти і науки України від 28 січня 2005 року № 55. Оскільки Новояворівська міська рада не є засновником Новояворівського навчально-виховного комплексу «Загальноосвітня школа ІІ ступеня - ліцей» і не може втручатися у діяльність, просить надати належну оцінку діяльності керівника закладу, врахувати усі звернення та зауваження при розгляді на засіданні сесії Яворівської районної ради та підтримати визнання роботи директора [PERSON] незадовільною та вжити заходів щодо звільнення його з даної посади. Наказом Відділу освіти Яворівської районної державної адміністрації Львівської області від 14.11.2019 року за №03-03/429-К, прийнятим на підставі ст.ст.147 - 152 Кодексу законів про працю України, зважаючи на колективну заяву працівників Новояворівського НВК ЗОШ ІІ ступеня - ліцей від 02 жовтня 2019 року, лист відділу освіти Яворівської районної державної адміністрації Львівської області від 03 жовтня 2019 року № 06-02/2019, пояснення директора Новояворівського НВК ЗОШ ІІ ступеня - ліцей [PERSON] від 13 листопада 2019 року, за невиконання п.1 наказу Міністерства освіти і науки України від 28.01.2005 року за № 55 «Про запровадження звітування керівників дошкільних, загальноосвітніх та професійно-технічних навчальних закладів» застосовано до директора Новояворівського навчально-виховного комплексу «Загальноосвітня школа ІІ ступеня - ліцей» [PERSON] дисциплінарне стягнення у вигляді догани. 04.03.2021 року [PERSON] встановлено другу групу інвалідності, що підтверджується довідкою до акта огляду Медико-соціальної експертної комісії серії 12ААВ № 054566. Спірні правовідносини, на думку позивача, виникли у зв`язку із поширенням відповідачами у публічному зверненні недостовірних неперевірених відомостей стосовно нього, як керівника освітньої установи, по суті вчинивши дії, які можуть кваліфікуватись як наклеп і поширення про особу недостовірної інформації, що спричинило важкі наслідки: душевні, моральні переживання, втрата соціальної рівноваги та невідворотна втрата здоров`я. Відповідно до ч.1 ст.68 Конституції України, кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей. Згідно з ч.4 ст.32 Конституції України, кожному гарантується судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім`ї та право вимагати вилучення будь-якої інформації, а також право на відшкодування матеріальної і моральної шкоди, завданої збиранням, зберіганням, використанням та поширенням такої недостовірної інформації. Статтею 201 Цивільного кодексу України передбачено, що честь, гідність і ділова репутація є особистими немайновими благами, які охороняються цивільним законодавством. Згідно із нормами ст.ст.297, 299 Цивільного кодексу України, кожен має право на повагу до його гідності та честі, недоторканність ділової репутації, а також на судовий захист у випадку порушення цих прав. За змістом ч.1 ст.277 Цивільного кодексу фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім`ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації. Як передбачено ст.280 Цивільного кодексу України, якщо фізичній особі внаслідок порушення її особистого немайнового права завдано майнової та (або) моральної шкоди, ця шкода підлягає відшкодуванню. Відповідно до ч.ч.1-4 ст.23 Цивільного кодексу України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Частиною 1 ст.1167 Цивільного кодексу України, визначено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім, випадків, встановлених частиною другою цієї статті. При цьому, суд враховує роз`яснення, викладені у постанові Пленуму Верховного Суду України від 27 лютого 2009 року № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи», відповідно до яких юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право. Під поширенням інформації слід розуміти: опублікування її у пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації; поширення в мережі Інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв`язку; викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам; повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі. Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені). Згідно з ч.3 ст.277 Цивільного кодексу України, негативна інформація, поширена про особу, вважається недостовірною, якщо особа, яка її поширила, не доведе протилежного (презумпція добропорядності). Негативною слід вважати інформацію, в якій стверджується про порушення особою, зокрема, норм чинного законодавства, вчинення будь-яких інших дій (наприклад, порушення принципів моралі, загальновизнаних правил співжиття, неетична поведінка в особистому, суспільному чи політичному житті тощо) і яка, на думку позивача, порушує його право на повагу до гідності, честі чи ділової репутації. Як описано вище, [PERSON] вважає, що його право на повагу до гідності та честі, недоторканність ділової репутації порушено внаслідок поширення у листі Новояворівської міської ради Яворівського району Львівської області від 23.10.2019 року № 1891/10, скерованому до Яворівської районної ради Львівської області та підписаному депутатами міської ради, зокрема відповідачами у справі [PERSON] та [PERSON] , недостовірної інформації щодо нього, а саме про те, він неналежно та неефективно здійснює управління навчальним закладом, а його робота є незадовільною. В матеріалах справи наявний лист групи вчителів Новояворівського навчально-виховного комплексу «Загальноосвітня школа ІІ ступеня - ліцей» від 16.10.2019 року до голови Новояворівської міської ради Яворівського району Львівської області, в якому останні просили звернути увагу на те, що директором Новояворівського навчально-виховного комплексу «Загальноосвітня школа ІІ ступеня - ліцей» Бабієм Г.Я. не було проведено щорічний звіт директора, який запроваджений наказом Міністерства освіти і науки України від 28 січня 2005 року № 55. Завданнями такого є звітування за попередній навчальний рік, забезпечення прозорості, відкритості та демократичності управління закладом освіти, з чим у директора є проблеми, а тому просять надати належну оцінку діям [PERSON] та посприяти його звільненню із займаної посади. З огляду на наявність вищенаведеного звернення, суд вважає, що інформація у листі Новояворівської міської ради Яворівського району Львівської області від 23.10.2019 року № 1891/10 про надходження звернень від учительського колективу з приводу діяльності директора Новояворівського навчально-виховного комплексу «Загальноосвітня школа ІІ ступеня - ліцей» [PERSON] відповідає дійсності, а тому не може вважатись недостовірною. Щодо викладення у листі від 23.10.2019 року № 1891/10 такої інформації: «Оскільки Новояворівська міська рада не є засновником Новояворівського НВК «ЗОШ ІІ ст - ліцей» і не може втручатися у діяльність, наполегливо просимо надати належну оцінку діяльності керівника закладу, врахувати усі звернення та зауваження при розгляді на засіданні сесії Яворівської районної ради та підтримати визнання роботи директора [PERSON] незадовільною та вжити заходів щодо звільнення його з даної посади», то суд вважає таку інформацію оціночними судженнями, а тому такі не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості. З приводу тверджень у листі від 23.10.2019 року № 1891/10 про те, що [PERSON] неналежним чином організовано діяльність закладу освіти та допущено порушення вимог чиннного законодаства, а саме не був проведений щорічний звіт, який запроваджений наказом МОН від 28.01.2005 року за №55, то судом під час судового розгляду встановлено, що позивач у період з 07.05.2019 року по 01.09.2019 року не виконував обов`язки директора Новояворівського НВК «ЗОШ ІІ ступеня - ліцей», а відтак не мав фізичної можливості прозвітувати про свою діяльність по завершенню навчального року (червні-липні 2019 року). Дані обставини визнаються позивачем та представником відповідачів, а тому, у відповідності до вимог ч.1 ст.82 ЦПК України, не підлягають доказуванню. Таким чином, вищевказана інформація викладена, у листі Новояворівської міської ради Яворівського району Львівської області від 23.10.2019 року та стосується [PERSON] , не відповідає фактичним обставинам справи та є недостовірною. Разом з тим, суд зазначає, що, як убачається із наявної в матеріалах справи копії листа Новояворівської міської ради Яворівського району Львівської області від 23.10.2019 року за №1891/10, сам лист адресований голові Яворівської районної ради Львівської області та виготовлений на бланку Новояворівської міської ради Яворівського району Львівської області, на ньому проставлено відповідний вихідний номер та підписано [PERSON] із зазначенням її посади - секретар ради і окремими депутатами ради, в тому числі відповідачами у справі [PERSON] та [PERSON] . Отже, в даному випадку підписуючи згаданий лист відповідачі діяли саме як члени (депутати) відповідного представницького органу місцевого самоврядування - Новояворівської міської ради Яворівського району Львівської області, а не як фізичні особи. Відповідно до ст.56 Конституції України, кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. Згідно із ст. 1174 Цивільного кодексу України, шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи. Відповідно до роз`яснень, наданих у п.п.9, 11 постанови Пленуму Верховного Суду України № 1 від 27 грудня 2009 року «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи», відповідачами у справі про захист гідності, честі чи ділової репутації є фізична або юридична особа, яка поширила недостовірну інформацію, а також автор цієї інформації. Відповідачем у випадку поширення інформації, яку подає посадова чи службова особа при виконанні своїх посадових (службових) обов`язків, є юридична особа, в якій вона працює. У разі поширення такої інформації посадовою чи службовою особою для визначення належного відповідача судам необхідно з`ясовувати, від імені кого ця особа виступає. Якщо посадова чи службова особа виступає не від імені юридичної особи і не при виконанні посадових (службових) обов`язків, то належним відповідачем є саме вона. Отже, зважаючи на те, що, як установлено під час судового розгляду справи та зазначено вище, підписуючи лист від 23.10.2019 року за №1891/10, [PERSON] та [PERSON] діяли саме як депутати Новояворівської міської ради Яворівського району Львівської області при виконанні ними своїх депутатських повноважень, а не від свого імені як фізичні особи. При цьому, слід зазначити, що судом роз`яснено позивачу про можливість замінити неналежного відповідача або залучити співвідповідача та з`ясовано його думку з цього питання. Однак, [PERSON] зазначив, що немає підстав та необхідності здійснювати заміну відповідача чи залучати співвідповідача, оскільки, на його думку, [PERSON] та [PERSON] є належними відповідачами, оскільки саме вони поширили недостовірну інформацію, є авторами цієї інформації, а тому за вказані дії повинні відповідати саме вони. Суд зазначає, що відповідно до ч.ч.1, 2 ст.51 Цивільного процесуального кодексу України, суд першої інстанції має право за клопотанням позивача до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання залучити до участі у ній співвідповідача. Якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі. Отже, відповідно до змісту наведених вище норм процесуального закону, суд може замінити первісного відповідача належним відповідачем або залучити до участі у справі співвідповідача лише за клопотанням позивача. Вчиняти такі процесуальні дії з власної ініціативи та/або без клопотання (згоди) позивача суд повноважень не має. Отже, вимоги позивача до [PERSON] та [PERSON] пред`явлені фактично як до депутатів Новояворівської міської ради Яворівського району Львівської області. Підсумовуючи наведене вище, суд зазначає, що визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. А встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи. Якщо позов пред`явлено до неналежного відповідача, суд відмовляє в позові до такого відповідача. Крім того, слід зазначити, що розповсюдження недостовірної інформації про особу саме по собі не має безпосереднім і наслідком не свідчить безумовно про заподіяння особі, про яку така інформація була поширена, моральної шкоди. Факт заподіяння моральної шкоди є обставиною, яка підлягає доказуванню і встановленню під час розгляду справи судом. В цьому контексті суд зазначає, що заподіяння шкоди, завданої органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їх посадовою або службовою особою на загальних підставах, тобто виходячи із правил про відшкодування шкоди, встановлених ст. ст.1173, 1174 Цивільного кодексу України, які є спеціальними і передбачають певні особливості, характерні для розгляду справ про деліктну відповідальність органів державної влади та посадових осіб, які відмінні від загальних правил деліктної відповідальності. Так, зокрема, цими правовими нормами передбачено, що для застосування відповідальності посадових осіб та органів державної влади наявність їх вини не є обов`язковою. Водночас, цими нормами не заперечується обов`язковість наявності інших елементів складу цивільного правопорушення, які є обов`язковими для доказування у спорах про стягнення збитків. Необхідною підставою для притягнення органу державної влади чи органу місцевого самоврядування до відповідальності у вигляді стягнення шкоди є наявність трьох умов: неправомірні дії цього органу; наявність шкоди; причинно-наслідковий зв`язок між неправомірними діями і заподіяною шкодою. При цьому, довести наявність цих умов повинен позивач, який звернувся з позовом про стягнення шкоди. Застосування вищенаведених норм права відповідає висновкам, викладеним у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 березня 2019 року у справі №920/715/17, а тому суд, у відповідності до ч.4 ст.263 ЦПК України, враховує такі при вирішенні даного спору. Відповідно до ст.12, ч.1 ст.81 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Оцінивши пояснення [PERSON] та дослідивши надані ним докази, суд дійшов висновку про те, що позивачем не доведено факту заподіяння йому моральної шкоди внаслідок формування та надсилання до Яворівської районної ради Львівської області листа Новояворівської міської ради Яворівського району Львівської області від 23.10.2019 року № 1891/10 із описаною вище інформацією щодо нього. Зокрема, суд зазначає, що позивач не надав доказів наявності причинно-наслідкового зв`язку між такими діями Новояворівської міської ради та/або її посадових осіб з негативними наслідками для нього. Щодо доводів [PERSON] про те, що внаслідок протиправних дій відповідача погіршився стан його здоров`я, загострились наявні захворювання, через що 04.03.2021 року йому було встановлено другу групу інвалідності, суд зазначає, що такі доводи також не підтверджені жодними належними доказами, зокрема, відсутні будь-які докази того, що стан здоров`я позивача погіршився саме внаслідок формування та скерування зазначеного листа. З огляду на викладене, суд вважає, що позовні вимоги є необгрунтованими, а тому у задоволенні позову слід відмовити повністю. Судові витрати, у відповідності до ч.1 ст.141 ЦПК УКраїни, слід покласти на позивача. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed