Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-18 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до Головного управління Національної поліції в Чернігівській області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору: Прилуцька окружна прокуратура про відшкодування моральної (немайнової) шкоди, завданої незаконним рішенням службової особи органу державної влади. Свої позовні вимоги мотивував тим, що 26 квітня 2020 року поліцейським Прилуцького ВП ГУНП в Чернігівській області Поповичем Ігорем Дмитровичем відносно нього винесено постанову серії БАА № 030105 про притягнення до адміністративної відповідальності та накладено стягнення у виді штрафу в розмірі 340 грн. 00 коп. за керування автомобілем «Москвич-412», д.н.з. [NUMBER] , в якому відсутній замок кришки багажника і паливного баку, чим порушив п.п. «г» п. 31.4.7. ПДР. Не погодившись із вказаною постановою позивач оскаржив її в судовому порядку. Рішенням Прилуцького міськрайонного суду від 26 травня 2020 року його адміністративний позов було задоволено, постанову поліцейського Прилуцького ВП ГУНП в Чернігівській області Поповича І.Д. від 26 квітня 2020 року скасовано, а провадження у вказаній справі закрито. Неправомірні дії поліцейського Прилуцького ВП ГУНП в Чернігівській області Поповича І.Д. призвели до порушення прав позивача, що стало підставою для його звернення до суду з позовом про відшкодування моральної (немайнової) шкоди, завданої незаконним рішенням службової особи органу державної влади. В судовому засіданні представник позивача адвокат Коваленко О.Ю., позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив позов задовольнити. Представник Головного управління Національної поліції в Чернігівській області в судове засідання не з`явився, про те, подав до суду відзив у якому просив відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору: Прилуцької окружної прокуратури Курдибайло Т.В. в судовому засіданні просила відмовити у задоволенні позову. Суд, вивчивши та дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що в задоволенні позову слід відмовити, виходячи з наступних підстав. У відповідності до вимог ст. ст. 10, 11 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до вимог цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст. ст. 3, 15 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин. Відповідно до ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Судом встановлено, що рішенням Прилуцького міськрайонного суду від 26 травня 2020 року адміністративний позов [PERSON] було задоволено, постанову серії БАА № 030105 від 26 квітня 2020 року про накладення на [PERSON] адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, у вигляді штрафу в розмірі 340,00 грн. за порушення ст. 121 КУпАП, винесену поліцейським Прилуцького ВП ГУНП в Чернігівській області Поповичем Ігорем Дмитровичем скасовано, а провадження у справі закрито (а.с.6-8). \~ \~ \~ \~Постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 30 вересня 2020 року, апеляційна скарга Головного управління Національної поліції в Чернігівській області залишена без задоволення, а рішення Прилуцького міськрайонного суду від 26 травня 2020 року - залишено без змін (а.с. 59-64). Згідно ч.ч.1-3 ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Ст. 1174 ЦК України передбачає, що шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи. Ч. 1 ст. 1176 ЦК України зазначає, що шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду. Згідно з Постановою Пленуму Верховного Суду України (п.3, 9) N 4 від 31.03.95 р. "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Моральна шкода може полягати, зокрема, в моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Також, пунктом 5 Постанови роз`яснено, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. При цьому суд має з`ясувати чим саме підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для правильного вирішення спору. Проте, позивач не надав належних та допустимих доказів у розумінні ст.ст. 58, 59 ЦПК України на підтвердження висновку, що йому заподіяно моральну шкоду, він поніс моральні страждання та не довів наявність такої шкоди, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вину останнього в її заподіянні. Таким чином, позивачем в судовому засіданні не доведено обґрунтування підставності власних позовних вимог, не надано доказів на підтвердження вказаних ним обставин, у зв`язку з чим, суд прийшов до висновку, що в позові слід відмовити.

Outcome: dismissed