Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-16 00:00:00

У серпні 2015 року позивач в особі Публічного Акціонерного Товариства «Запоріжгаз» звернувся до Ленінського районного суду м.Запоріжжя з позовом про стягнення з [PERSON], [PERSON] заборгованості за договором про надання послуг з газопостачання в сумі 1361,31 гривень, вказавши, що Ухвалою Ленінського районного суду м.Запоріжжя від 26.02.2015 року по справі № 334/1490/15-ц, провадження № 2-Н/334/63/15 ПАТ «Запоріжгаз» було відмовлено у прийнятті заяви про видачу судового наказу про стягнення з [PERSON] заборгованості за надані послуги з газопостачання у зв'язку з наявністю спору про право. Відповідно до Правил надання населенню послуг з газопостачання, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 09.12.1999 року № 2246 (далі Правила) та згідно з умовами договору «Про надання послуг з газопостачання» від 10.11.2006 року № 70404423 (далі Договір), ПАТ «Запоріжгаз» у період з 01.04.2013 року до 01.07.2015 року надало Відповідачам, а Відповідачі (Споживачі) належним чином прийняли послуги з газопостачання за адресою : [ADDRESS]. Відповідно до пунктів 11, 17, 29 Правил та пункту 4.2 Договору, розрахунковим періодом для встановлення розміру оплати послуг з газопостачання є календарний місяць. При цьому Відповідачі зобов'язані робити оплату за надані протягом розрахункового періоду послуги з газопостачання не пізніше 10 числа місяця, що настає за розрахунковим. Згідно пункту 29 Правил та пункту 5.2.3 Договору Відповідачі зобов'язані своєчасно та в повному розмірі вносити плату за надані послуги з газопостачання відповідно до умов Договору. В порушення зазначених норм Правил та умов Договору Відповідачі вартість отриманих послуг не сплатили та мають борг перед Позивачем, який складає 1361 грн. 31 коп. Розрахунок обсягу наданих Відповідачам послуг з газопостачання проводився ПАТ «Запоріжгаз» згідно встановлених норм споживання природного газу, відповідно до постанови Кабінету Міністрів України «Про затвердження норм споживання природного газу населенням у разі відсутності газових лічильників» від 08.06.1996 року № 619 (зі змінами), відповідно кількості мешкаючих осіб та за цінами, згідно постанов НКРЕ "Про роздрібні ціни на газ природний, що використовується для потреб населення" від 13.07.2010 року № 812, від 03.04.2014 року №420 та від 03.03.2015р. №583. Як вбачається з витягу з особового рахунку № 70404423 відповідачами було сплачено 28.07.2012р. - 48грн.00коп, чим була зменшена заборгованість станом на 01.08.2012р., а у 2013р.-2015р. 1592 грн.35коп., чи була повністю сплачена заборгованість станом на 01.04.2013р. і частково за квітень 2013р. Таким чином на даний час період заборгованості, яку Позивач просить стягнути з Відповідачів: 01.04.201Зр.- 01.07.2015р. Враховуючи, що відповідачі частково сплачували суму боргу, а саме 28.07.2012р. - 48грн.00коп., 09.07.2013р. -40грн. 00коп., 17.10.2013р -100 грн.00 коп, 05.12.2013р.-500 грн. і т.д., тим самим перебіг строку позовної давності був перерваний, тому відповідно за даними вимогами не пропущений. Оскільки добровільно сплатити заборгованість в порушення договірних зобов'язань Відповідачі не погоджується, тому позивач змушений звернутися до суду з відповідним позовом. Представник позивача у судове засідання не з'явився, проте у позові просить суд розглянути справу за відсутності його представника, вказуючи на те, що позивач підтримує заявлені вимоги у повному обсязі та не заперечує проти винесення заочного рішення у випадку неявки відповідача. Виходячи з наведеного, а також положень ч.2\~ст.158 Цивільного процесуального кодексу України\~(далі\~ЦПК України), суд вважає, що рішення у справі можливо постановити при проведенні судового засідання за відсутності представника позивача. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні не заперечуючи проти фактів, викладених у позовній заяві, просив суд застосувати строк позовної давності та зазначив, що щодо задоволення позову не заперечує. Заслухавши пояснення відповідача, вивчивши матеріали справи, суд прийшов до наступних висновків. Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції України, юрисдикція судів поширюється на всі правовідносин, що виникають у державі. У відповідності з п. 1 ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ратифікованої Україною, Законом України №475/97-ВР від 17.07.1997 року, яка відповідно до ст. 9 Конституції України є частиною національного законодавства України, кожна людина при визначенні її громадянських прав та обов'язків має право на справедливий розгляд справи незалежним та безстороннім судом. Відповідно до ст. 55 Конституції України, кожному гарантується судовий захист його прав і свобод.\~\~\~\~\~\~\~\~ Згідно зі ст. 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 10 ЦПК України, суд розглядає справи на принципах змагальності і диспозитивності. Згідно зі ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних та юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст.ст. 57, 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. У квартирі, розташованій за адресою: [ADDRESS] проживають [PERSON], [PERSON]. Відповідачі користуються послугами ПАТ «Запоріжгаз», але оплату за послуги підприємства вносять не в повному обсязі, тому за період з 01.04.201Зр.- 01.07.2015 року виникла заборгованість в сумі 1135,81 гривня. Відповідно до ч. 2 ст.19 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги» учасниками відносин у сфері житлово-комунальних послуг є: власник, споживач, виконавець, виробник. Відповідно до ст1 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги споживачем є фізична чи юридична особа, яка отримує або має намір отримати житлово-комунальну послугу. Отже, ПАТ «Запоріжгаз», КП «Водоканал» по відношенню до Відповідачів являється виконавцем послуг з надання газу а, відповідно відповідачі по відношенню до Позивача являється споживачем наданих послуг. Відповідно до п.1 ч.1 ст.20 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги» споживач має право одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та відповідно до п.5 ч.3 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги» споживач зобовязаний оплачувати житлово-комунальні послуги у встановлені строки. Відповідач не виконує належним чином свої обов'язки по сплаті спожитих послуг у зв'язку з чим, Позивачем нараховано до сплати за період з 01.04.201Зр.- 01.07.2015 року у розмірі 1361,31 гривень. Відповідно статей 67, 68 ЖК України, наймач квартири зобов'язані своєчасно вносити плату за комунальні послуги, у число яких входять послуги з централізованого опалення, централізованого постачання гарячої води. Розрахунок заборгованості, доданий до позовної заяви не суперечить положенням цивільного процесуального законодавства України, адже нормами ЦПК не передбачено вимоги, відповідно до яких повинен бути оформлений розрахунок заборгованості. Крім того, щомісяця боржниками отримувались рахунки за надані послуги з газопостачанню. В кожному з таких рахунків міститься вичерпна інформація щодо кількості та структури (складових) наданих послуг, тарифів щодо кожної з послуги, місячного платежу, заборгованості за попередні періоди та загальної суми, що підлягає сплаті. Тарифи на послуги з водопостачання та каналізації у спірному періоді встановлювались органами місцевої влади, а саме рішеннями виконавчого комітету Запорізької міської ради та Постановами Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері комунальних послуг. Вказані нормативні документи є загальнодоступними, так як публікуються в офіційних виданнях. На підставі викладеного суд приходить до висновку, що між Позивачем та Відповідачами існують зобов'язання, які повинні виконуватися у повному обсязі. Щодо застосування позовної давності, суд зазначає наступне. За правовою позицією Європейського суду з прав людини, викладеною у справі «[PERSON] проти України» від 09.01.2013 року, строк давності переслідує декілька важливих цілей, зокрема, забезпечує правову визначеність і завершеність, захищає потенційних відповідачів від застарілих вимог, які було б важко заперечувати, дозволяє уникнути несправедливості, яка може виникнути при прийнятті судами рішень відносно подій, які відбувались в далекому минулому на основі доказів, які з часом можуть стати ненадійними та недостатніми. А отже норми щодо позовної давності направлені на забезпечення належного правосуддя і дотримання принципу правової визначеності. Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч. 4 ст. 267 ЦК України). Згідно з частинами 1, 5 ст. 261 ЦК України встановлено, що перебіг починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права. За зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. Позовна давність відповідно до ч. 1 ст. 260 ЦК України обчислюється за загальними правилами визначення строків, встановленими статтями 253-255 цього Кодексу. Частиною 2 ст. 264 ЦК України визначено, що позовна давність переривається у разі пред'явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач. Судовий наказ відповідно до ч. 1 ст. 95 ЦПК України є особливою формою судового рішення про стягнення з боржника грошових коштів або витребування майна за заявою особи, якій належить право такої вимоги. Ураховуючи те, що судовий захист права на стягнення грошових коштів може бути реалізовано як у позовному провадженні, так і шляхом видачі судового наказу як особливої форми судового рішення, подання заяви про видачу судового наказу в порядку, передбаченому розділом ІІ ЦПК України, перериває перебіг строку позовної давності. Відповідний висновок висловлений Верховним Судом України у постанові від 21 січня 2015 року (справа № 6-214цс14), який згідно з ст. 360-7 ЦПК України має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права. ПАТ «Запоріжгаз»,

Outcome: approved