Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-25 00:00:00

Позивач звернувся до суду із позовом до відповідача. В обґрунтуванні позову зазначено, що 10.11.2013 р. позивач та відповідач уклали договір купівлі-продажу косметичної продукції під товарним знаком «Дешелі» № БТ 0411 у приміщенні місцезнаходження відповідача - м. Київ, вул. м. Тимошенка 29-Б) після демонстрації косметичних засобів. Як вказує позивач, на виконання своїх зобов'язань за договором позивач у приміщенні салону оформила договір споживчого кредиту № 2006647367 від 10.11.2013 р. та отримала кейс з косметичним набором, і передача товару була оформлена актом приймання-передачі від 10.11.2013 р. Також позивачу були передані копії сертифікату відповідності № UA1.182.0125834-13 та висновку державної санітарно-епідеміологічної експертизи 05.03.02-03/48168 від 06.06.2013 р., засвідчені печаткою та підписом відповідача. Як вказано у позові, після використання косметики впродовж 2 міс., у позивача виникла алергічна реакція на шкірі. 20.01.2014 р. після огляду дерматолога позивачу була надана довідка із вказаним діагнозом «алергічний дерматит» та рекомендацію уникати контакти з косметикою. 01.03.2014 р. позивач звернулась до відповідача із заявою № 183, в якій зазначила перелік допущених порушень її прав як споживача та вимогу до відповідача розірвати договір купівлі-продажу, прийняти назад товар та відшкодувати сплачені за товар кошти. При цьому на заяву позивача № 2 від 07.03.2014 р. відповідач відмовився від розірвання договору. Позивач вважає, що має право вимагати розірвання договору та відшкодування них збитків, оскільки відповідач порушив вимоги Закону України «Про захист позивачів», так і умови договору від 10.11.2013 р., що призвело до придбання позивачем неякісного товару, неможливості використання даної продукції за призначенням. Також позивачу не була надана необхідна та доступна інформація про особливості товару косметики «Дешелі». Тому просить суд розірвати договір купівлі-продажу № БТ 0411 від 10.11.2013 р., укладений між відповідачем та позивачем, стягнути із відповідача - ТОВ «Формулла» на свою користь завдану матеріальну шкоду у розмірі 9943 грн., як сплати боргу за споживчим кредитом, витрат на комісію банку з урахуванням встановленого індексу інфляції та 3% річних у сумі 2103,69 грн. Також зі слів позивача дійми відповідача позивачу заподіяно моральну шкоду у сумі 2000 грн. за заподіяні душевні страждання за витрачені грошові кошти на купівлю продукції, моральні страждання з приводу неправомірної відмови відповідача повернути сплачені кошти, а також витрачення зусиль для відновлення порушених прав. У судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги та вказав, що відповідач у посібнику користувача не вказав, що дана продукція (яка була надана позивачу0 підходить їй у віці 33 р., коли на ній написано «по догляду за шкірою віком від 35 р.». Представник відповідача у судовому засіданні позов не визнав у повному об'ємі. Суд дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення, встановив наступне. Як з'ясував суд, і даний факт не заперечують сторони, 10.11.2013 р. між позивачем та відповідачем -ТОВ «Формулла» було укладено договір купівлі-продажу косметичної продукції під товарним знаком «Дешелі» № БТ 0411 у приміщенні місцезнаходження відповідача - м. Київ, вул. м. Тимошенка 29-Б) після демонстрації косметичних засобів. При цьому на виконання своїх зобов'язань за договором позивач у приміщенні салону оформила договір споживчого кредиту № 2006647367 від 10.11.2013 р. та отримала кейс з косметичним набором, і передача товару була оформлена актом приймання-передачі від 10.11.2013 р. Також позивачу були передані копії сертифікату відповідності № UA1.182.0125834-13 та висновку державної санітарно-епідеміологічної експертизи 05.03.02-03/48168 від 06.06.2013 р., засвідчені печаткою та підписом відповідача (а.с.6-15). У відповідності з ч. 1 ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Пунктом 1) ч. 2 цієї статті передбачено, що збитками є втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Згідно до ч. 1, 2 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Як з'ясовано судом, після використання косметики впродовж 2 міс., у позивача виникла алергічна реакція на шкірі, і 20.01.2014 р. після огляду дерматолога позивачу була надана довідка із вказаним діагнозом «алергічний дерматит» та рекомендацію уникати контакти з косметикою. Суд ставиться критично до даного доказу (а.с. 16), так як на запит суду Комунальне некомерційне підприємство «Центр первинної медико-санітарної допомоги № 2» Подільського району м. Києва (а саме на довідку цієї організації посилається позивач у позові) від 26.05.2015 р. з'ясував, що дійсно позивач до них зверталась, але не діагнозом «алергічний дерматит» а з діагнозом «г. синусит». Таким чином суд приходить до висновку, що у даному випадку позивачем не доведено до суду причинно-наслідкового зв'язку із купівлею косметичної продукції у відповідача та погіршенням здоров'я позивача. За змістом ст. 1192 ЦК України з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов'язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. При цьому представник позивача наполягав у судовому засіданні на тому, що відповідачем було не належно надано інформацію позивачу щодо продукції її компонентів та складу під час укладення договорів. Але суд вважає, що визнання інформації неправомірною не передбачено чинним цивільним законодавством і не відповідає встановленим ст. 16 ЦК України способам захисту прав. При цьому як вбачається із постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 18.12.2009 р. "Про судове рішення" передбачено, що відповідно до принципу безпосередності судового розгляду рішення може бути обґрунтоване лише тими доказами, які одержані у визначеному законом порядку і перевірені в тому судовому засіданні, в якому постановляється рішення. В судовому засіданні судом на виконання вимог ч. 4 ст. 10 ЦПК України було роз'яснено сторонам право заявити клопотання про призначення по справі судової експертизи та роз'яснено наслідки відмови від вчинення таких процесуальних дій. Разом з цим, сторони не скористалися своїм правом та клопотання про призначення експертизи заявлено не було. Згідно до ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. Згідно ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього кодексу. Згідно до ч. 4 цієї ж статті доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Оцінюючи усі зібрані по справі докази, суд вважає, що позивач не надав допустимих та належних доказів наявності обману з боку відповідача, чи інших протиправних дій відповідача, позивачем було отримано достатньо для розуміння інформації щодо змісту та умов договору від 10.11.2013 р., а тому суд не вбачає правових підстав для задоволення даного позову у повному об'ємі. Враховуючи вищевикладене,

Outcome: dismissed