Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-27 00:00:00

23 жовтня 2014 року до суду надійшла зазначена позовна заява. В позовних вимогах позивачка просить: визнати відмову ПАТ «Банк «Таврика» в поверненні суми вкладу та процентів такою, що не відповідає вимогам закону; зобов'язати уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Банк «Таврика» повернути позивачу суму вкладу згідно умов договору №004401 від 27.08.2012 року у розмірі 5 122,94 долари США та нарахувати і виплатити проценти по вкладу у розмірі, передбаченому п.2.1 Договору, тобто 10% річних від суми Вкладу за весь час користування грошовими коштами з 26.11.2012 року по день введення тимчасової адміністрації. Свої вимоги позивачка обгрунтовувала тим, що 27.08.2012 року вона уклала договір з ПАТ «Банк «Таврика» про строковий банківський вклад «Ощадний плюс» з видачею купонного ощадного сертифікату на пред'явника серія В №004401 строком на три місяці, сума вкладу складає 5 000,00 доларів США. Як зазначає позивачка, після закінчення строку дії договору вона звернулась до банку із заявою про повернення коштів, але кошти видано не було. Так як Банк не виконав свої зобов'язання за Договором, тому позивач просить зобов'язати відповідача виплатити їй кошти депозитного вкладу та проценти. Позивачка в судовому засіданні просила задовольнити заявлені вимоги з підстав, зазначених в позовній заяві. Представник відповідача в судовому засіданні заявлені вимоги не визнав та просив відмовити в їх задоволенні на тій підставі, що відсутні законом передбачені підстави для їх задоволення. Відповідно до ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, тобто обов'язок доказування покладений на сторони. Вислухавши думку позивача, представника відповідача, вивчивши матеріали справи, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позовних вимог, виходячи з наступного. Як встановлено в судовому засіданні, 27.08.2012 року між ПАТ «Банк «Таврика» та [PERSON] був укладений Договір банківського вкладу «Ощадний плюс» з видачею купонного ощадного (депозитного) сертифікату на пред'явника В №004401. За умовами якого Банк розмістив сертифікат строком зберігання до 26.11.2012 року. Номінал сертифікату 5 000,00 доларів США, процентна ставка 10% річних. 27.08.2012 року між сторонами був підписаний акт прийому-передачі ощадного (депозитного) сертифікату на пред'явника до Договору банківського вкладу «Ощадний плюс» з видачею купонного ощадного (депозитного) сертифікату на пред'явника В №004401 від 27.08.2012 року. Крім того, належне виконання позивачем своїх зобов'язань за Договором підтверджується копією квитанції від 27.08.2012 року. 26.11.2012 року [PERSON] звернулась до АТ «Банк «Таврика» із заявою в якій вимагала виплати ощадного (депозитного) сертифікату на пред'явника №004401 від 27.08.2012 року, оскільки згідно умов строк зберігання закінчився 26.11.2012 року. 20 грудня 2012 року виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення №33 про запровадження тимчасової адміністрації та призначення уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на тимчасову адміністрацію в ПАТ "БАНК „ТАВРИКА". На заяву позивача від 26.11.2012 року, 27.12.2012 року уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на тимчасову адміністрацію Соловйова Н.А. повідомила про те, що АТ «Банк «Таврика» віднесено до категорії неплатоспроможних та частиною 4 статті 26 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» визначено, що Фонд не відшкодовує кошти за вкладом, підтвердженим ощадним (депозитним) сертифікатом на пред'явника. 01.04.2013 року позивачка звернулась до уповноваженої особи фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію АТ «Банк «Таврика» із заявою про включення її до реєстру кредиторів з метою повернення ощадного (депозитного) сертифікату на пред'явника з відсотками. Листом від 11.07.2013 року за №5672/7 уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на тимчасову адміністрацію Соловйова Н.А. повідомила [PERSON] про те, що відповідно до ч.5 ст.49 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» її вимога включена до реєстру акцептованих вимог кредиторів та підлягає задоволенню в сумі 40 954,29 грн. згідно 7 черги. Постановою Правління Національного банку України від 20.03.2013 року №93 «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Банк «Таврика» відкликано банківську ліцензію та вирішено ліквідувати АТ «Банк «Таврика». Рішенням Виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб №17 від 20 березня 2013р. «Про початок здійснення процедури ліквідації АТ «Банк «Таврика»» на підставі Постанови Правління НБУ від 20 березня 2013р. №97, розпочато процедуру ліквідації ПАТ «Банк «Таврика» з 21.03.2013 року. З 14.03.2014 року уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Банк «Таврика» призначено Лемеша М.В. Стаття 1 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» визначає, що цим Законом встановлюються правові, фінансові та організаційні засади функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб, повноваження Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (далі - Фонд), порядок виплати Фондом відшкодування за вкладами, а також регулюються відносини між Фондом, банками, Національним банком України, визначаються повноваження та функції Фонду щодо виведення неплатоспроможних банків з ринку і ліквідації банків. Основним завданням Фонду є забезпечення функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб та виведення неплатоспроможних банків з ринку (ч.1 ст.4 Закону). Частиною 1 ст. 26 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» визначено, що фонд гарантує кожному вкладнику банку відшкодування коштів за його вкладом. Фонд відшкодовує кошти в розмірі вкладу, включаючи відсотки, нараховані на день початку процедури виведення Фондом банку з ринку, але не більше суми граничного розміру відшкодування коштів за вкладами, встановленого на дату прийняття такого рішення, незалежно від кількості вкладів в одному банку. Сума граничного розміру відшкодування коштів за вкладами не може бути меншою 200000 гривень. Адміністративна рада Фонду не має права приймати рішення про зменшення граничної суми відшкодування коштів за вкладами. Виконання зобов'язань Фонду перед вкладниками здійснюється Фондом з дотриманням вимог щодо найменших витрат Фонду та збитків для вкладників у спосіб, визначений цим Законом, у тому числі шляхом передачі активів і зобов'язань банку приймаючому банку, продажу банку, створення перехідного банку протягом дії тимчасової адміністрації або виплати відшкодування вкладникам після ухвалення рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідації банку. Виплата відшкодування здійснюється з урахуванням сум, сплачених вкладнику протягом дії тимчасової адміністрації у банку. Гарантії Фонду не поширюються на відшкодування коштів за вкладами у випадках, передбачених цим Законом. Вкладник набуває право на одержання гарантованої суми відшкодування коштів за вкладами за рахунок коштів Фонду в межах граничного розміру відшкодування коштів за вкладами після прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку (ч.2 ст.26 Закону). Частина 1 статті 44 Закону України визначає, що вкладник набуває право на одержання гарантованої суми відшкодування коштів за вкладами за рахунок коштів Фонду в межах граничного розміру відшкодування коштів за вкладами після прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку. Частина 1 статті 51 Закону визначає, що кошти, одержані в результаті ліквідації та реалізації майна банку, спрямовуються уповноваженою особою Фонду на задоволення вимог кредиторів у такій черговості: 1) зобов'язання, що виникли внаслідок заподіяння шкоди життю та здоров'ю громадян; 2) грошові вимоги щодо заробітної плати, що виникли із зобов'язань банку перед працівниками до прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку; 3) вимоги Фонду, що виникли у випадках, визначених цим Законом, у тому числі щодо повернення цільової позики банку, наданої протягом здійснення тимчасової адміністрації з метою забезпечення виплат відповідно до пункту 1 частини шостої статті 36 цього Закону, та щодо покриття витрат Фонду, передбачених у пункті 17 частини п'ятої статті 12 цього Закону; 4) вимоги вкладників - фізичних осіб у частині, що перевищує суму, виплачену Фондом; 5) вимоги Національного банку України, що виникли в результаті зниження вартості застави, наданої для забезпечення кредитів рефінансування; 6) вимоги фізичних осіб, платежі яких або платежі на ім'я яких заблоковано (крім фізичних осіб - суб'єктів підприємницької діяльності); 7) інші вимоги, крім вимог за субординованим боргом; 8) вимоги за субординованим боргом. Отже, так як Законом визначена процедура виплати коштів за вкладами, на даний час відсутні законом передбачені підстави для стягнення коштів, тому суд не вбачає підстав для задоволення позовних вимог в частині повернення суми вкладу та виплати процентів. Крім того, позивачка просила визнати відмову ПАТ «Банк «Таврика» в поверненні суми Вкладу та процентів такою, що не відповідає вимогам закону, але суд не вбачає підстав для задоволення заявлених вимог на тій підставі, що даний спосіб захисту не є належним для захисту прав позивача, так як вони можуть бути захищені в інший спосіб. На підставі вищевикладеного та

Outcome: dismissed