Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-22 00:00:00

18.06.2015 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до фізичної особи-підприємця [PERSON] про захист прав споживачів. Позовну заяву обґрунтував тим, що 23.12.2010 року уклав з відповідачем договір за №3319, щодо поставки та монтажу металопластикових вікон з енергозберігаючими склопакетами А-16Аr-4і вартістю 55 400.00 грн.. Згідно пункту 2.2 Договору, гарантія на профіль рами та склопакети складає 5 років. Однак, під час експлуатації вікон, в грудні-березні 2013-2015 років, вмонтовані відповідачем склопакети почали пропускати вологу, а 15.10.2014 року, через геометрично неправильний розмір склопакета, він значно відхилився та утворив великий зазор у профілі рами. На вимогу позивача усунути недоліки товару, [PERSON] не реагує, у звязку з чим просив зобовязати відповідача здійснити безкоштовну заміну усіх склопакетів встановлених за договором № 3319 від 23.12.2010 року на склопакети належної якості, стягнути неустойку в розмірі 1% від вартості товару за кожен день затримки усунення недоліків з 28.11.2014 до 12.06.2015 року в сумі 112 462.00 грн., стягнути 3% річних в сумі 1 876.42 грн.. Також вважає, що діями відповідача йому було заподіяно моральну шкоду, яку він оцінює\~ в 10 000.00 грн. та просить стягнути з відповідача на свою користь. В подальшому позовні вимоги уточнював 15.07.2015 року і 16.02.2018 року та в кінцевому варіанті просив суд розірвати договір від 23.12.2010 року № 3319 між ним та ФОП [PERSON], стягнути з відповідача на його користь суму, що дорівнює вартості товару за договором станом на 16.02.2018 року в розмірі 158 605.25 грн., неустойку в розмірі 1% від вартості товару за кожен день затримки усунення недоліків з 12.12.2014 до 31.01.2018 року в сумі 634 884.00 грн., моральну шкоду в сумі 20 000.00 грн. та витрати за проведення судової товарознавчої експертизи в сумі 12 238.00 грн.. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] підтримав позовні вимоги з підстав викладений у позовній заяві та просив про задоволення позову. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні не визнав позовні вимоги та пояснив, що в 2010 році встановив в помешканні позивача 23 вікна різного розміру на загальну суму 55 400.00 грн.. Всі вікна відповідали вимогам ДСТУ та були виготовлені промисловим способом. Вважає, що недоліки товару, на які посилається позивач, могли виникнути в результаті неправильної експлуатації. Просив відмовити у задоволенні позову у повному обсязі. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні підтримала думку відповідача, також просила відмовити у задоволенні позову у повному обсязі. Окрім того зазначила, що до вимог про стягнення неустойки у звязку з недоліками проданого товару, застосовується позовна давність в один рік. Крім того звернула увагу суду, що позивачем не сплачено судовий збір за вимогу про відшкодування моральної шкоди. Вислухавши пояснення учасників справи, дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне. За змістом статей 12, 13, 81 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Суд розглядає цивільні справи в межах заявлених фізичними або юридичними особами вимог і на підставі наданих ними доказів. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень. Частиною 1 ст.\~ 22 Закону України «Про захист прав споживачів» визначено, що захист прав споживачів, передбачених законодавством, здійснюється судом. Відповідно до ч. 1 ст. 626 Цивільного кодексу України,\~ договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Відповідно до ст. 629 Цивільного кодексу України,\~ договір є обов'язковим для виконання сторонами. Статтею 655 Цивільного кодексу України передбачено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Як вбачається з матеріалів справи, 23.12.2010 року між Фізичною особою-підприємцем [PERSON] та [PERSON] було укладено договір купівлі-продажу № 3319, за умовами якого продавець ФОП [PERSON] зобов'язався надати покупцеві [PERSON] товар: металопластикові вироби (вікна, двері і т.ін.) в строк 20 календарних днів, на загальну суму 55 400.00 грн.(а.с. 6-7). Відповідно до ч. 1, 3 ст. 865 ЦК України, за договором побутового підряду підрядник, який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується виконати за завданням фізичної особи (замовника) певну роботу, призначену для задоволення побутових та інших особистих потреб, а замовник зобов'язується прийняти та оплатити виконану роботу. До відносин за договором побутового підряду, не врегульованих цим Кодексом, застосовується законодавство про захист прав споживачів. Згідно визначень наведених у ст.1 Закону України «Про захист прав споживачів», продавець - суб'єкт господарювання, який згідно з договором реалізує споживачеві товари або пропонує їх до реалізації. Споживач - фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов'язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов'язків найманого працівника. Продукція - будь-які виріб (товар), робота чи послуга, що виготовляються, виконуються чи надаються для задоволення суспільних потреб; Недолік - будь-яка невідповідність продукції вимогам нормативно-правових актів і нормативних документів, умовам договорів або вимогам, що пред'являються до неї, а також інформації про продукцію, наданій виробником (виконавцем, продавцем). Істотний недолік - недолік, який робить неможливим чи недопустимим використання товару відповідно до його цільового призначення, виник з вини виробника (продавця, виконавця), після його усунення проявляється знову з незалежних від споживача причин і при цьому наділений хоча б однією з нижченаведених ознак: а) він взагалі не може бути усунутий; б) його усунення потребує понад чотирнадцять календарних днів; в) він робить товар суттєво іншим, ніж передбачено договором. Згідно ч.1 ст. 6 Закону України «Про захист прав споживачів», продавець (виробник, виконавець) зобов'язаний передати споживачеві продукцію належної якості, а також надати інформацію про цю продукцію. Розділом ІІ договору №3319 від 23.12.2010 року, передбачені гарантійні зобовязання якості продукції, що складає 5 років (а.с. 6-7). Згідно ч.2 ст. 679 ЦК України, якщо продавцем надані гарантії щодо якості товару, продавець відповідає за його недоліки, якщо він не доведе, що вони виникли після його передання покупцеві внаслідок порушення покупцем правил користування чи зберігання товару, дій третіх осіб, випадку або непереборної сили. Статтею 708 ЦК України передбачено права покупця у разі продажу йому товару неналежної якості. У разі виявлення покупцем протягом гарантійного або інших строків встановленних обов'язковими для сторін правилами чи договором, недоліків, не застережених продавцем, або фасильсифікації товару покупець має право за своїм вибором: вимагати від продаця або виготовлювача безоплатного усунення недоліків товарів або відшкодування витрат, здійснених покупцем чи третьою особою; відмовитися від договору і вимагати повернення сплаченої за товар грошової суми. Відповідно до ч. 1 ст. 8 Закону України «Про захист прав споживачів», у разі виявлення протягом встановленого гарантійного строку недоліків споживач, в порядку та у строки, що встановлені законодавством, має право вимагати: 1) пропорційного зменшення ціни; 2) безоплатного усунення недоліків товару в розумний строк; 3) відшкодування витрат на усунення недоліків товару. У разі виявлення протягом встановленого гарантійного строку істотних недоліків, які виникли з вини виробника товару (продавця, виконавця), або фальсифікації товару, підтверджених за необхідності висновком експертизи, споживач, в порядку та у строки, що встановлені законодавством і на підставі обов'язкових для сторін правил чи договору, має право за своїм вибором вимагати від продавця або виробника: 1) розірвання договору та повернення сплаченої за товар грошової суми; 2) вимагати заміни товару на такий же товар або на аналогічний, з числа наявних у продавця (виробника), товар. При пред'явленні споживачем вимоги про безоплатне усунення недоліків товару вони повинні бути усунуті протягом чотирнадцяти днів з дати його пред'явлення або за згодою сторін в інший строк. На письмову вимогу споживача на час ремонту йому надається (з доставкою) товар аналогічної марки (моделі, артикулу, модифікації) незалежно від моделі. Для цього продавець, виробник (підприємство, що задовольняє вимоги споживача, встановлені частиною першою цієї статті) зобов'язані створювати (мати) обмінний фонд товарів. Перелік таких товарів визначається Кабінетом Міністрів України. За кожний день затримки виконання вимоги про надання товару аналогічної марки (моделі, артикулу, модифікації) та за кожний день затримки усунення недоліків понад установлений строк (чотирнадцять днів) споживачеві виплачується неустойка відповідно в розмірі одного відсотка вартості товару (ч. 9 ст. 8 Закону Закону України «Про захист прав споживачів»). Позивач вважає, що неустойка, за період з 12.12.2014 року по 31.01.2018 року за затримку усунення недоліків товару у розмірі 1% вартості товару складає 634 884.00 грн.(1134дн. х 554грн\~ = 634 884.00 грн.). Частиною 2 ст. 678 ЦК України визначено, що у разі істотного порушення вимог щодо якості товару (виявлення недоліків, які не можна усунути, усунення яких повязане з непропорційними витратами або затратами часу, недоліків, які виявлені неодноразово чи зявилися знову після їх усунення) покупець має право за своїм вибором: відмовитися від договору і вимагати повернення сплаченої за товар грошової суми, вимагати заміни товару. Позивач вказує, що отримані від ФОП [PERSON] металопластикові вікна в процесі експлуатації виявились неналежної якості, у звязку з чим, він 25.11.2004 року та 16.03.2015 року направляв на адресу відповідача претензійні листи (а.с. 8-9). На підтвердження неякісності вікон долучив також фотографії, на яких зображено скло з залишками конденсату (а.с. 10-13). Відповідач на підтвердження своєї позиції надав копії сертифікатів відповідності серії ДІ виданих органом з сертифікації ДП «Миколаївстандартметрологія» 31.08.2010 року до 08.06.2011 року на продукцію блоки віконні та двері балконні з полівінілхлоридного профілю, та 31.08.2010 року до 01.06.2011 року на продукцію склопакети клеєні енергозберігаючі та загальнобудівельного призначення (а.с. 31-32). На вимогу позивача у справі була призначена судова товарознавча експертиза. 03.01.2018 року на адресу суду надійшов висновок експерта, в якому зазначено, що металопластикове вікно надане на дослідження виготовлене у промисловий спосіб. При цьому також вказано, що для дослідження застосовувався новий діючий ДСТУ Б В.2.6.-15:2011, оскільки зазначені в договорі ДСТУ Б В.2.6.-15-99, ДСТУ Б В.2.7-107-2001 були скасовані та прийнято новий ДСТУ Б В.2.6.-15:2011, згідно якого зразок випробування не відповідає вимогам ДСТУ. Також вказано, що з урахуванням виявлених дефектів, які є істотними, унеможливлює використання цих металопластикових вікон (профілю та склопакетів) для житлових будинків. (а.с. 135-145). За результатами випробувань блоків віконних з ПВХ профілів, 08.09.2017 року ТОВ «Будівельна лабораторія» був складений протокол за № 525 (а.с. 151-164). В судовому засіданні представник відповідача звернула увагу суду, що згідно договору укладеного 23.12.2010 року, в будинку позивача було монтовано 23 вікна різного розміру, на загальну суму 55 400.00 грн., проте дослідження експертом проводилось лише одного вікна і якого саме не відомо, оскільки під час вилучення зразків для експертизи, відповідач не був присутнім, а тому безпідставно стверджувати що інші 22 вікна також мають недоліки. Окрім того, зазначила, що експертиза проводилась через сім років після придбання вікон. Згідно ч.5 ст. 102 ЦПК України, суд має право за заявою учасників справи або з власної ініціативи викликати експерта для надання усних пояснень щодо його висновку. В судовому засіданні в якості свідка був допитаний експерт [PERSON], який повідомив, що оскільки в Миколаївському НДЕКЦ МВС України було відсутнє спеціальне обладнання, для вирішення питань поставлених в ухвалі суду, було залучено спеціалістів ТОВ «Будівельна лабораторія». Сам він дослідження не проводив та вікна не оглядав, а в основу висновку експертизи покладено інформацію, яка міститься в Протоколі ТОВ «Будівельна лабораторія» №525 від 08.09.2017 року. Також експерт повідомив, що спеціаліст, який проводив лабораторні дослідження інженер І категорії [PERSON], на даний час в ТОВ «Будівельна лабораторія» не працює. Чому дослідження проводилось лише зі зразків одного вікна, пояснити не може та не виключає, що дефект, який виявлено під час дослідження міг бути лише у фрагменті вікна, який саме досліджувався в лабораторії. При цьому зазначив, що висновок, щодо не відповідності вимогам ДСТУ всієї партії вікон, вважає своєю власною субєктивною думкою. Проаналізувавши докази представлені в ході судового слідства, суд приходить до наступного висновку. У відповідності до ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Згідно ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Відповідно до ст. 110 ЦПК України, висновок експерта для суду не має заздалегідь встановленої сили і оцінюється судом разом із іншими доказами за правилами, встановленими статтею 89 цього Кодексу. Відхилення судом висновку експерта повинно бути мотивоване в судовому рішенні. Зясувавши всі обставини справи, оцінивши належність та допустимість досліджених доказів та їх взаємний звязок, враховуючи пояснення експерта надані в судовому засіданні, суд вважає, що висновок експертизи не може бути прийнятий судом, в якості доказу невідповідності всіх металопластикових вікон, які були монтовані відповідачем в будинку позивача. Також суд враховує, що експертиза спірних вікон проводилась майже через сім років після їхньої експлуатації. Вилучення обєкта експертизи проводилось без участі відповідача, що ставить під сумнів ідентичність даного обєкта, саме вікнам, які є предметом спору. А у відповідності до вимог ч. 6 ст. 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Таким чином в ході зясування обставин у справі суд не встановив що недоліки товару: металопластикових вікон в оселі позивача, виникли з вини виробника, тобто відповідача у справі ФОП [PERSON]. Дослідивши матеріали справи та зясувавши зміст спірних правовідносин, суд дійшов висновку, що заявлені позовні вимоги не обґрунтовані належними та допустимими доказами, а тому не підлягають задоволенню судом.. Відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Пункт 5 статті 4 Закону України "Про захист прав споживачів" передбачає право споживача на відшкодування спричиненої моральної шкоди. Відповідно до ч.2 ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів», при задоволенні вимог споживача суд одночасно вирішує питання відшкодування моральної (немайнової шкоди). Оскільки в судовому засіданні не встановлено протиправності дій відповідача та враховуючи, що суд відмовляє позивачу у задоволені позову про захист прав споживачів, не підлягає задоволенню також вимога про відшкодування моральної шкоди. Відповідно до ч.1, п.1) ч. 2 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, повязані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача. При зверненні до суду позивач був звільнений від сплати судового збору на підставі ч. 3 ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів». У звязку з відмовою у задоволенні позову, суд вважає, що витрати зі сплати судового збору слід віднести за рахунок держави. Витрати понесені позивачем, які повязані з проведенням судової товарознавчої експертизи, у звязку з відмовою у задоволенні позову, відшкодуванню не підлягають.

Outcome: dismissed