Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-15 00:00:00

02 квітня 2015 року позивачка [PERSON] звернулася до суду із позовною заявою, в якій просить визнати за нею право власності на земельну ділянку [NUMBER], розташовану в [ADDRESS], площею 0,2150 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд. В обґрунтування своїх вимог вказувала, що згідно договору купівлі-продажу від 22 червня 2004 року, вона придбала житловий будинок з господарськими спорудами та земельну ділянку, загальною площею 0,25 га, по [ADDRESS]. 21 вересня 2004 року позивачка отримала на своє ім'я державний акт на право власності на земельну ділянку, площею 0,25 га. серії [NUMBER], який був зареєстрований в Книзі записів реєстрації державних актів за № 121, кадастровий номер [NUMBER] для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, яка розташована у [ADDRESS]. У 2006 році Миколаївською регіональною філією державного підприємства «Центр державного земельного кадастру при Держкомземі України», була розроблена технічна документація щодо зміни цільового призначення частини земельної ділянки, яка знаходиться у її власності - на комерційне, а саме: під розміщення та обслуговування магазину для роздрібної торгівлі та комерційних послуг в селі Пересадівка Жовтневого району Миколаївської області та виданий державний акт на право власності на земельну ділянку, площею 0,0350 га, серії [NUMBER] від 21 грудня 2011 року, присвоєно кадастровий номер [NUMBER]. Проте на державному акті від 21 вересня 2004 року серії [NUMBER], який був зареєстрований в Книзі записів реєстрації державних актів за № 121, кадастровий номер [NUMBER] для будівництва та обслуговування жилого будинку не було поставлено відмітку про відчуження частини земельної ділянки з виділенням її в окрему земельну ділянку, що перешкоджає їй розпоряджатися своїм майном. Згідно наказу N 326 від 22.06.2009 Державного Комітету України із земельних ресурсів «Про деякі питання реалізації положень Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо документів, що посвідчують право на земельну ділянку, а також порядку поділу та об'єднання земельних ділянок"» та Закону України від 05.03.2009 р. № 1066-VI відповідно до ст. 126 Земельного кодексу України право власності на земельну ділянку і право постійного користування нею посвідчувалися Державним актом. Кожен набувач права власності незалежно від способу його набуття мав отримати Державний акт, зареєстрований належним чином. Стаття 125 ЗК зі змінами передбачає виникнення права власності на земельну ділянку з моменту його державної реєстрації, оскільки їй було відмовлено у внесенні відомостей (змін до них) до Державного земельного кадастру та рекомендовано звернутися до суду про визнання права власності на земельну ділянку площею 0,2150 га, тому позивачка була змушена звернутися до суду із цим позовом. В судовому засіданні [PERSON] свої позовні вимоги підтримала та пояснила про вищевикладене. Відповідач [PERSON] сільська рада Жовтневого району Миколаївської області звернулася до суду із заявою, в якій позовні вимоги [PERSON] визнала в повному обсязі та просила справу розглянути за відсутності їх представника. Третя особа - відділ Держкомземагентства у Жовтневому районі Миколаївської області звернувся до суду із заявою про розгляд справи за відсутності їх представника. Вислухавши пояснення позивачки, дослідивши письмові докази по справі в межах заявлених позовних вимог, суд встановив, що відповідно до Державного акту серії [NUMBER] від 24.09.2004 року вона є власницею земельної ділянки площею 0,25 га, що розташована в [ADDRESS] та призначена для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будов і споруд (а.с. 9). За зверненням [PERSON], їй було виділено частину з вказаної земельної ділянки площею 0,035 га, та рішенням Пересадівської сільської ради, було змінено її цільове призначення з вищевказаного на комерційне, а саме: під розміщення та обслуговування магазину для роздрібної торгівлі та комерційних послуг в с.Пересадівка (а.с. 10-37). 21 грудня 2011 року на ім'я позивачки було видано державний акт серії [NUMBER] на підставі рішення ХХХІV позачергової сесії 5 скликання Пересадівської сільської ради від 22 грудня 2009 року № 5, яким посвідчено її право власності щодо земельної ділянки площею 0,0350 га для комерційного використання (а.с. 23). Як вказує позивачка, з невідомих їй причин на державному акті щодо земельної ділянки площею 0,25 га не було проставлено відмітки про виділення частини земельної ділянки, та на підставі чого на земельну ділянку з якої виділена частина, також передбачалася видача нового державного акту. Свої вимоги позивачка обґрунтовує тим, що на її звернення до державного реєстратора відділу ДЗК у Жовтневому районі їй було відмовлено у внесенні відомостей (змін) до Державного земельного кадастру від 18.03.2015 року та, що порушує її права як власника. Натомість, зі змісту рішення реєстратора відділу Державного земельного кадастру у Жовтневому районі слідує, що позивачці відмовлено у внесенні відомостей (змін до них) у зв'язку поданням заявником документів не в повному обсязі. Тобто, з зазначеного не можна зробити однозначний висновок що відмовою у внесенні відомостей є відсутність відмітки на державному акті про виділення частини земельної ділянки та не надання державного акту на нову сформовану земельну ділянку, з якої виділена частина. Більш того, висуваючи вимоги до відповідача - Пересадівської сільської ради, позивачка не зазначила, якими саме діями цього відповідача порушено її права, оспорюється її право власності, тощо. Відповідно до ст. 15 ЦК України - Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно з приписами частини 2 зазначеної статті сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Доказами, згідно частини 1 статті 57 ЦПК України, є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. У відповідності до частини 3 статті 10, частини 1 статті 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Разом з тим, позивачем на підтвердження вказаних нею фактів не надано відповідних доказів, не доведено причини відмови внесення відомостей (змін до них), належність відповідача, та що обраний позивачкою спосіб відповідає порушеному, невизнаному праву. Крім того, вищевказана земельна ділянка не вибула з володіння позивачки. Право власності на неї посвідчується державним актом, а відмова у внесенні відомостей (змін до них) до Державного земельного кадастру не припиняє права власності позивачки щодо цього майна.

Outcome: dismissed