Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-01 00:00:00

01 березня 2019 року до Краснолиманського міського суду Донецької області надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів у зв'язку з продовженням навчання (а.с. 2-3). В обґрунтування своїх вимог позивач [PERSON] зазначив, що він є сином відповідача [PERSON] Рішенням Краснолиманського міського суду Донецької області від 04 червня 2015 року шлюб між його батьками розірвано. На даний час позивач навчається за контрактом в Харківському національному педагогічному університеті імені Г.С. Сковороди на 1 курсі денного відділення, в зв"язку з чим не має можливості влаштуватися на роботу до закінчення учбового закладу і потребує матеріальної допомоги, несе додаткові витрати на проїзд та учбову літературу. Позивач перебуває на утриманні матері, яка не в змозі самостійно нести вказані витрати. Батько добровільно допомоги не надає, хоча здоровий, на тяжкі захворювання не страждає, інших утриманців не має, аліменти не сплачує, офіційно працевлаштований, а отже, має можливість надавати матеріальну допомогу. В зв"язку з чим позивач просить стягнути з відповідача [PERSON] на свою користь аліменти на період навчання у розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) відповідача щомісячно до закінчення навчання - до 30 липня 2022 року. Позивач [PERSON], належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, в судове засідання не прибув, позовні вимоги підтримав, просив позов задовольнити, справу розглянути без його участі, та не заперечував проти розгляду справи в заочному порядку у разі неявки відповідача, про що надав відповідну заяву (а.с.35). Відповідач [PERSON], належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, в судове засідання не прибув, позовні вимоги визнав, не заперечував проти задоволення позову, просив справу розглянути без його участі (а.с. 36). Суд, дослідивши матеріали цивільної справи, з'ясувавши всі обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, що мають значення для вирішення справи по суті, встановивши такі фактичні дані та відповідні їм правовідносини, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до положень статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною 1 статті 13 ЦПК України встановлено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи. Вивчивши матеріали справи і дослідивши надані докази, суд в межах заявлених позовних вимог (ст. 13 ЦПК України) встановив наступне. Судом встановлено, що позивач [PERSON], [INFO], є сином відповідача [PERSON], [INFO], що підтверджується наданою позивачем копією свідоцтва про народження [NUMBER], виданого 14 лютого 2001 року Відділом реєстрації актів громадянського стану Краснолиманського міського управління юстиції Донецької області, актовий запис № 22, згідно з яким батьками [PERSON] записані [PERSON] та [PERSON] (а.с. 4). Згідно рішення Краснолиманського міського суду Донецької області від 04 червня 2015 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано (а.с. 7). Згідно рішення Краснолиманського міського суду Донецької області від 31 серпня 2017 року відповідач сплачував аліменти на користь [PERSON] на утримання позивача до досягнення ним повноліття (а.с. 9-10), що також підтверджується наданою позивачем копією постанови від 07 вересня 2017 року про відкриття виконавчого провадження № 54649574 (а.с. 12-13). На даний час позивач [PERSON] є студентом 1 курсу денного відділення юридичного факультету Харківського національного педагогічного університету ім. Г.С. Сковороди, навчання здійснюється за контрактом, стипендію позивач не отримує, термін навчання: з 01 вересня 2018 року по 30 червня 2022 року, про що свідчить довідка № 255, видана 11 лютого 2019 року деканом юридичного факультету Харківського національного педагогічного університету ім. Г.С. Сковороди Процевським В.О. (а.с. 14), а також договір про надання освітніх послуг на комерційній основі (а.с. 15). Згідно відмітки у паспорті позивач [PERSON] 03 жовтня 2018 року знятий з реєстрації за місцем проживання [ADDRESS] та зареєстрований за місцем навчання за адресою: [ADDRESS] (а.с. 27 зворот). Таким чином, судом встановлено, що після досягнення позивачем повноліття та продовження навчання позивач перебуває на утриманні матері, відповідач добровільно матеріальну допомогу не надає. Згідно з ч. 2 ст. 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка є частиною національного законодавства України, батько(-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до ч. 1 ст. 199 СК України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов'язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. У п. 20 постанови пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" роз'яснено, що обов'язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов'язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв'язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. Верховний Суд у складі постійної колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду Постановою від 29.01.2018 року (справа № 622/373/16-ц; провадження № 61-1717 св 18) роз'яснив, що правовідносини щодо обов'язку батьків утримувати повнолітніх дочку, сина на період навчання регулюються главою 16 СК України, яка зокрема, передбачає обов'язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, у спосіб сплати аліментів (статті 199, 200, 201 цього Кодексу). У визначенні розміру аліментів необхідно враховувати вартість навчання, підручників, проїзду до навчального закладу, проживання за місцем його знаходження. Норми цієї глави не встановлюють самостійного, окремого від аліментних зобов'язань, обов'язку батьків брати участь у додаткових витратах на дочку, сина, що викликані особливими обставинами (постанова від 29.01.2018 у справі № 622/373/16-ц). Згідно зі ст. 200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у ст. 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків. Згідно ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров'я та матеріальне становище дитини, стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатного чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, інші обставини, що мають істотне значення. Встановлюючи розмір аліментів, суд відповідно до ст. ст. 182, 200 СК України враховує як обов'язок матері позивача надавати йому матеріальну допомогу, так і обов'язок відповідача робити те саме. Відповідно до ст. 13, 81 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. При цьому кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. При винесення рішення відповідно до ст. 265 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Оцінивши обставини справи, надані суду докази в їх сукупності, суд вважає доведеною ту обставину, що позивач у зв'язку з навчанням потребує матеріальної допомоги з боку батьків, оскільки форма навчання є денною, що, в свою чергу, виключає можливість власного працевлаштування, навчання відбувається на комерційній основі, що потребує матеріальних витрат на її оплату, а також їжу, одяг, придбання підручників та інших матеріалів для навчання. Відповідач [PERSON] на тяжкі захворювання не страждає, працездатний, працює та має постійний заробіток, інших утриманців не має. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про те, що відповідач має можливість надавати матеріальну допомогу позивачу. Тому, враховуючи матеріальне становище позивача та відповідача, суд вважає, що позовні вимоги позивача обґрунтовані і підлягають задоволенню. Відповідач має можливість і зобов'язаний виплачувати аліменти у зв'язку з продовженням навчання на утримання сина в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходів), щомісячно до припинення навчання - до 30 липня 2022 року. На підставі ст. 191 СК України, аліменти з відповідача підлягають стягненню з моменту пред'явлення позову до суду. Згідно із п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. Розв'язуючи питання в частині розподілу судових витрат між сторонами суд виходить з такого. Відповідно до вимог п.3 статті 5 Закону України «Про судовий збір» від 15.12.2017 року № 3674-17 та положень ст. 141 ЦПК України, позивач звільнений від сплати судового збору при зверненні з даним позовом до суду, позов задоволено повністю, тому з відповідача в дохід держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що в грошовому вираженні складає 768,40 гривень. На підставі наведеного,

Outcome: approved