Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-30 00:00:00

У січні 2014 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] та просив суд стягнути з відповідача моральну шкоду у сумі 10 000 грн. 00 коп. [PERSON] свої вимоги обґрунтовував тим, що відповідно до вимог п.1 ч.1 ст. 20, п.п. 1, 2 ч. 1 ст. 23, ч. 2 ст. 24 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» 20.03.2013 року він, діючи в інтересах [PERSON] (як власника квартири [ADDRESS]), подав голові правління ОСББ «Джерела» [PERSON] запит про надання додаткової інформації про наявність чи відсутність у [PERSON] заборгованості по сплаті за комунальні послуги та послуги по утриманню будинку та запит про надання акту обстеження квартири [ADDRESS] на предмет фактичного проживання в ній осіб, довідки форми №3, викопіровки поверхового плану. Належну інформацію на вказані запити [PERSON] не було надано позивачу, чим створено позивачу перешкоду в зібранні відомостей, які можуть бути використані як письмові та речові докази в судовій справі, як того вимагають положення ст.ст. 57-60 ЦПК України. Крім того, на думку позивача дана відмова завдала йому втрат немайнового характеру, оскільки її неправомірні дії були безпосередньо спрямовані на зниження престижу та підрив довіри до його адвокатської діяльності. Ухвалою суду (яку занесена до журналу судового засідання) від 16.05.2014 року за клопотанням позивача до розгляду справи залучено у якості співвідповідача - Об'єднання співвласників багатоквартирного будинку «Джерела». З урахуванням остаточної уточненої позовної заяви від 16.05.2014 року (а.с.118-119) [PERSON] просив суд стягнути солідарно з [PERSON], ОСББ «Джерела» заподіяну моральну шкоду у сумі 10 000 грн. 00 коп. Позивач [PERSON] у судове засідання з'явився, позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив суд їх задовольнити. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з'явилась, про день, час та місце розгляду справи повідомлялась належним чином, про причини неявки суду не повідомила, однак [PERSON] подала заяву від 13.06.2014 року про розгляд справи у її відсутність (а.с. 105), також матеріали справи містять письмове заперечення на позов за підписом її представника (а.с. 59-61). Представник відповідача ОСББ «Джерела» у судове засідання з'явилась, позовних вимог не визнала у повному обсязі, просила суд відмовити у задоволенні позову. Третя особа [PERSON] у судове засідання з'явився, просив суд задовольнити позовні вимоги. Заслухавши учасників процесу, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов не підлягає задоволенню виходячи з наступних підстав. Адвокат - фізична особа, яка здійснює адвокатську діяльність на підставах та в порядку, що передбачені цим Законом. Договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об'єднання) зобов'язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов'язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору (п.п. 1, 4 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»). Судом встановлено, що відповідно до вимог ст.ст. 20, 23, 24 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» 20.03.2013 року позивачем (адвокатом [PERSON]) в інтересах [PERSON] (як власника квартири [ADDRESS]), було надано голові правління ОСББ «Джерела» [PERSON] запит про надання додаткової інформації про наявність чи відсутність у [PERSON] заборгованості по сплаті за комунальні послуги та послуги по утриманню будинку та запит про надання акту обстеження квартири [ADDRESS] на предмет фактичного проживання в ній осіб, довідку форми №3, викопіровки поверхового плану (а.с. 3, 5). З вказаних запитів вбачається, що до кожного з двох запитів адвокат [PERSON] додав копію свідоцтва про право зайняття адвокатською діяльністю та копію довіреності. Однак матеріали справи не містять доказів наявності довіреності виданої клієнтом [PERSON] на представництво його інтересів [PERSON] Водночас, згідно з ч. 1 ст. 24 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» адвокатський запит - письмове звернення адвоката до органу державної влади, органу місцевого самоврядування, їх посадових та службових осіб, підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності та підпорядкування, громадських об'єднань про надання інформації, копій документів, необхідних адвокату для надання правової допомоги клієнту. До адвокатського запиту додаються посвідчені адвокатом копії свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю, ордера або доручення органу (установи), уповноваженого законом на надання безоплатної правової допомоги. Вимагати від адвоката подання разом з адвокатським запитом інших документів забороняється. На запит позивача за №20-03/13/1 від 20.03.2013 року ОСББ «Джерела» повідомлено позивача листом від 25.03.2013 року, що 22.03.2013 року власнику квартири [ADDRESS] [PERSON] були надані відповідні довідки та розрахунки, які він просив надати. Дані документи надавались за адвокатським запитом [PERSON], який представляв інтереси [PERSON] за нотаріально засвідченою довіреністю. (а.с.4). Зважаючи на викладене, суд приходить до висновку, що ОСББ «Джерела» виходячи з приписів ч.2 ст.24 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» не отримавши при поданні адвокатських запитів від адвоката [PERSON] посвідченої копії ордеру або доручення органу (установи), уповноваженого законом на надання безоплатної правової допомоги, не зобов»язано було протягом п'яти робочих днів з дня отримання запиту надати адвокату відповідну інформацію, копії документів, оскільки останнім належним чином не доведено його повноважень. Відмова в наданні інформації на адвокатський запит, несвоєчасне або неповне надання інформації, надання інформації, що не відповідає дійсності, тягнуть за собою відповідальність, встановлену законом, крім випадків відмови в наданні інформації з обмеженим доступом, як це передбачено ч. 3 ст. 24 згаданого Закону. Зазначена відповідальність встановлена ст. 212-3 КУпАП, згідно якої, неправомірна відмова в наданні інформації, несвоєчасне або неповне надання інформації, надання інформації, що не відповідає дійсності, у відповідь на адвокатський запит, запит кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури, її палати або члена відповідно до Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" тягне за собою накладення певного адміністративного стягнення. З постанови Дарницького РУ ГУ МВС України в м.Києві про закриття кримінального провадження від 09.08.2013 року вбачається, що 05.04.2013 року надійшла заява адвоката [PERSON] з приводу перешкоджання головою правління ОСББ «Джерела» [PERSON] здійсненню правомірної діяльності захисника [PERSON] В ході проведення досудового розслідування не отримано будь-яких фактичних даних, що підтверджують факт наявності у діях голови правління ОСББ «Джерела» [PERSON] ознак складу злочину, передбаченого ч. 1 ст. 397 КК України, внаслідок чого кримінальне провадження №12013110020005216 від 14.04.2013 року закрито, у зв»язку з відсутністю складу злочину. (а.с. 33). Згідно з ч.2 ст.23 ЦК України моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Відповідно до ст.1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діяти чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Відповідно до п.7 Постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» (із подальшими змінами), заподіяна моральна шкода відшкодовується тій фізичній чи юридичній особі, права якої були безпосередньо порушені протиправними діями (бездіяльністю) інших осіб. Згідно з п.5 Постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача, а також вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності та справедливості. Позивач [PERSON] моральну шкоду обґрунтовував тим, що відповідачами завдано йому втрат немайнового характеру, оскільки неправомірні дії були безпосередньо спрямовані на зниження престижу та підрив довіри клієнта [PERSON] до його адвокатської діяльності, відповідачі дискредитували спосіб здійснення [PERSON] його адвокатської діяльності, створили безпідставну тяганину ігноруючи і службовий і особистий час позивача, чим посягнули на честь, гідність та ділову репутацію позивача тощо. У відповідності до ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ч.ч.1, 4 ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Статтею 57 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Разом з тим, [PERSON] не подано суду жодних належних та допустимих доказів, що підтверджують факт завдання йому моральної шкоди, не здобуто таких доказів і в ході судових засідань, тому у задоволенні цих позовних вимог необхідно відмовити. Окрім того, суд вважає за необхідне зазначити наступне, спори про відшкодування завданої фізичній чи юридичній особі моральної шкоди розглядаються, зокрема: коли право на її відшкодування безпосередньо передбачено нормами Конституції України або випливає з її положень; у випадках, передбачених законодавством, яке встановлює відповідальність за заподіяння моральної шкоди; при порушенні зобов'язань, які підпадають під дію Закону України «Про захист прав споживачів» чи інших законів, що регулюють такі зобов'язання і передбачають відшкодування моральної шкоди тощо. Оскільки спірні правовідносини врегульовані спеціальним Законом України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», а правовими підставами для здійснення адвокатської діяльності є договір про надання правової допомоги (ст.ст. 26, 27 вказаного Закону), яким не передбачено відшкодування моральної шкоди в разі порушення його умов, також не передбачено відшкодування моральної за відмову в наданні інформації на адвокатський запит, несвоєчасне або неповне надання такої інформації, тому Цивільний кодекс України (у т.ч. ст.ст. 23, 1167) не може бути застосований до спірних правовідносин. Повно та всебічно з'ясувавши обставини справи, оцінивши зібрані у справі докази, суд приходить до висновку, що позовні вимоги не ґрунтуються на вимогах закону, обставини справи не підтверджені певними засобами доказування, а тому позовну заяву необхідно відхилити. Відповідно до ст. 88 ч. 1 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. З огляду на відхилення позовних вимог судові витрати не підлагаєть стягненню з відповідача. Зважаючи на викладене,

Outcome: dismissed