Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-29 00:00:00

Позивач звернувся до суду із позовом, в якому просить усунути перешкоди в користуванні жилим будинком шляхом примусового виселення відповідачки, без надання їй іншого жилого приміщення. Свій позов мотивував тим, що він є одноособовим власником домоволодіння (жилого будинку) № 186, що розташований по вулиці Івана Франка с. Хомяківка Снятинського району Івано-Франківської області. Раніше в цьому будинку проживав його батько [PERSON], який помер 11.09.2013 року, а позивач є єдиним спадкоємцем першої черги після смерті батька, а тому він 14.05.2014 року на підставі свідоцтва про право на спадщину від 14.05.2014 року за законом, виданого державним нотаріусом Першої Снятинської державної нотаріальної контори - [PERSON] зареєстрував за собою право власності на зазначений будинок. Незважаючи на вказані обставини, рідна сестра батька позивача [PERSON] (дівоче прізвище [PERSON]) Г.Д., що зареєстрована в [INFO], приїхала в с. Хомяківка Снятинського району та самовільно зайняла жилий цей будинок, змінила замки у всіх дверях, і проживає у цьому будинку. На даний час позивач бажає посилитись із сім'єю та жити у будинку, що є його власністю, але відповідачка добровільно не бажає покинути житло, а тому він просить суд зобов'язати її усунути перешкоди в користуванні домоволодінням №186 по вулиці Івана Франка у с. Хомяківка Снятинського району Івано-Франківської області шляхом примусового виселення із домоволодіння №186 по вулиці Івана Франка с. Хомяківка Снятинського району Івано-Франківської області без надання іншого житла, а також просить стягнути з відповідача в його користь 20000 (двадцять тисяч) грн. моральної шкоди, яка була завдана позивачу внаслідок поширення відповідачкою чуток про те, що позивач нібито є вбивцею власного батька, прокльонів дітей позивача, що призвело до непорозуміння в сімї позивача, а також відповідачка користується електроенергією та газом за які розраховуватись доведеться позивачу як спадкоємцю, відповідачка замінила всі замки в приміщеннях, що позбавило позивача права вільно розпоряджатись своїм власним майном та судові витрати. У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав повністю, просив позову задоволити, усунути перешкоди в користуванні позивачем домоволодінням по вул. І.Франка, 186 у с. Хомяківка Снятинського р-ну Івано-Франківської області шляхом виселення звідти відповідачки, так як позивачу необхідно перейти проживати разом із своєю сімєю в успадкований ним після смерті його батька будинок, а відповідачка самовільно зайняла жиле приміщення, яке належить позивачу та стягнути із відповідачки моральну шкоду та судові витрати. Відповідачка у судовому засіданні проти позову заперечила, так як будучи зареєстрованою та маючи на праві власності житло, що знаходиться в с.Виноградівка Пятихатського району Дніпропетровської області, приїхала на похорон брата так як позивач по справі, байдуже ставився до свого батька, а тому відповідачка не хоче виселятися із жилого будинку, який належав її братові. Заслухавши сторін, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позову слід задоволити частково, зокрема задоволити позовну вимогу щодо усунення перешкод в користуванні позивачем жилим приміщенняя шляхом виселення відповідачки. В задоволенні позовної вимоги щодо стягнення моральної шкоди слід відмовити. До таких висновків суд приходить по слідуючих міркуваннях: -із Свідоцтва про право на спадщину за законом серії НАА №258278від 14.05.2014 р. вбачається, що позивач [PERSON] є спадкоємцем першої черги за законом після смерті його батька [PERSON], який помер 11.09.2013 року, спадщина складається із жилого будинку №186 по вул. Франка у с. Хомяківка Снятинського р-ну (а.с. 7); -із висновку Снятинського РВУ МВС України в Івано-Франківській області від 24.01.2014 р. за результатами перевірки проведеної по письмовій заяві [PERSON] (а.с.13) вбачається, що по вул.Франка,186 у с.Хомяківка Снятинського р-нубув зареєстрований одинта проживав[PERSON], який 12.09.2013 року помер, на похорони приїхала його рідна сестра [PERSON], яка з 1982 року зареєстрована та проживає у с.Виноградівка Пятихацького р-ну Дніпропетровської обл., а після похорон вона самовільно вселилася в даний будинок, поміняла замки на дверях та нікого туди не впускає. -із довідки Кулачківської сільської ради №1560 від 24.11.2014 р. (а.с.15) вбачається, що відповідачка [PERSON] з листопада 2013 року проживає не зареєстрованою у будинку, який належить [PERSON], позивачу по справі [PERSON] За змістом статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності та право приватної власності є непорушним. У ст. 316 Цивільного Кодексу України якій вказано, що правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Ст. 317 ЦК України визначено, що власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні (ст. 321 ЦК України). Відповідачка самовільно зайняла жиле приміщення яке належить позивачу на праві приватної власності і саме цим порушила його право як власника майна, це обмежує право позивача на вільне володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Згідно ст. 150 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частинубудинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистогопроживання і проживання членів їх сімей і мають праворозпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати,дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати,укладати інші не заборонені законом угоди. Відповідно до ст. 155 ЖК України жилі будинки (квартири), що є у приватній власності громадян,не може бути в нихвилучено,власника не може бути позбавлено права користування жилим будинком (квартирою), крім випадків, установлених законодавством Союзу РСР і Української РСР. У ст. 383 ЦК України вказано, що власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва.Власник квартири може на свій розсуд здійснювати ремонт і зміни у квартирі, наданій йому для використання як єдиного цілого, - за умови, що ці зміни не призведуть до порушень прав власників інших квартир та нежитлових приміщень у багатоквартирному будинку та не порушать санітарно-технічних вимог і правил експлуатації будинку. На підставі ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном, а ст. згідно із вимог ч. 3 ст. 116 Житлового кодексу України осіб, які самоправно зайняли жиле приміщення, виселяють без надання їм іншого жилого приміщення, яке допускається з підстав установлених законом та проводиться добровільно або в судовому порядку (ч.1 ст. 109 ЖК України). Вищенаведене дає підстави суду до задоволення позовної вимоги щодо усунуння перешкод в користуванні [PERSON] домоволодінням №186 по вул. Франка у с. Хомяківка Снятинського р-ну Івано-Франківської обл. шляхом примусового виселення із домоволодіння №186 по вул. Франка у с. Хомяківка Снятинського р-ну Івано-Франківської обл. без надання іншого житла [PERSON], яка зареєстрована в [INFO] Згідно ст.ст. 23, 1167 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала в зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів сімї чи близьких родичів, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала в зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна, у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними діями відшкодовується особою, яка її завдала. Як зазначено у п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" від 31.03.1995 року № 4. у позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями (бездіяльністю) її заподіяно та якими доказами вона підтверджується. Факт заподіяння моральної шкоди повинен довести позивач. Загальне правило про розподіл тягаря доказування, встановлене ст. ст. 10, 60 ЦПК України, передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. І з цієї точки зору позивачка повинна довести факт спричинення їй моральної шкоди, щоб суд вирішив питання про відшкодування на її користь. Під час судового розгляду стороною позивача не надано суду переконливих доказів заподіяння йому діями відповідачки моральної шкоди, а тому у задоволенні вимог щодо стягнення моральної шкоди слід відмовити. Згідно з вимогами ст. 88 ЦПК України стороні на користь якої ухвалено рішення суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Як вбачається із квитанції №k8/Р/2 від 25.11.2014 р. (а.с.1) позивач при зверненні із даним позовом до суд сплатив судовий збір у розмірі 243,60 грн., та як вбачається із Договору про надання правової допомоги від 24.01.2015 р. (а.с.32) сума гонорару встановлюється за згодою між адвокатом та клієнтом, проте нічим не підтверджено сам факт оплати гонорару. В звязку з цим, суд приходить до висновку, що із відповідачки слід стягнути судові витрати лише у розмірі судового збору за подання позовної заяви, а саме 243,60 грн. На підставі наведеного та ст.ст. 109,116, 150, 155 ЖК України, ст.ст. 23, 316, 317, 321, 383, 391, 1167 ЦК України,

Outcome: dismissed