Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-09 00:00:00

08.05.2018 року позивач [PERSON] звернулася в Городоцький районний суд Львівської області з цивільним позовом до відповідача Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль», в якому просить припинити договір іпотеки від 28.04.2006 року б/н, посвідчений приватним нотаріусом Городоцького районного нотаріального округу Тимофєєвою А.М. Свої позовні вимоги мотивує тим, що відповідно до Договору кредиту від 28.04.2006 року, укладеного між сторонами, вона отримала кредит, а в забезпечення виконання зобов'язання по даному кредитному договору з позивачем був укладений Іпотечний договір № б/н від 28.04.2006 року, згідно умов якого [PERSON] (Іпотекодавець) передає в іпотеку відповідачу (Іпотекодержатель) у якості забезпечення виконання основного зобов'язання наступне нерухоме майно: житловий будинок [ADDRESS], загальною площею 241.4 кв.м. 22.09.2008 р. на підставі виконавчого напису № 10246 виданого приватним нотаріусом Дячук О.А. звернуто стягнення на заставлене майно згідно Іпотечного договору, оскільки сума боргу за кредитним договором склала 273205.86 грн. 18.09.2009 р. державним виконавцем відкрито виконавче провадження згідно виконавчого напису визначено продаж на прилюдних торгах арештованого майна, електронні торги проводились державним підприємством «Сетам», торги не відбулися, посилаючись на ст. 49 ЗУ «Про іпотеку» вважає, що іпотеко держатель не скористався своїм правом, і не придбав предмет іпотеки за початковою ціною шляхом заліку своїх забезпечених вимог у рахунок ціни майна за результатами третіх прилюдних торгів, передбачених частиною першою цієї статті, тому іпотека підлягає припиненню. Враховуючи наведене, просить позовні вимоги задовольнити. Після усунення недоліків, ухвалою від 30.05.2018 року відкрито провадження по справі. Позивач в судове засідання не з'явилася, однак подала на адресу суду заяву, в якій заявлені позовні вимоги підтримала, просила такі задовольнити, а розгляд справи проводити у її відсутності. Представник відповідача в судовому засіданні заперечила, щодо задоволення заявлених позовних вимог, просила у задоволенні таких відмовити з підстав викладених в письмовому відзиві на заяву від 03.07.2018 року. Заслухавши пояснення представника сторони відповідача, дослідивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, суд прийшов до висновку, що позов задоволенню не підлягає з наступних підстав. Відповідно до ст.ст. 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути припинення правовідношення. Практикою Європейського Суду визначено, що "стаття 6 § 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права". Судом встановлено, що між позивачем та відповідачем був укладений Іпотечний договір № б/н від 28.04.2006 року, згідно умов якого [PERSON] (Іпотекодавець) передає в іпотеку відповідачу (Іпотекодержатель) у якості забезпечення виконання основного зобов'язання наступне нерухоме майно: житловий будинок [ADDRESS], загальною площею 241.4 кв.м. Цим договором забезпечено вимогу Іпотекодержателя по Кредитному договору № 014/08-5/11551-СК від 27 квітня 2006 року згідно якого [PERSON] отримала кредит 60000 доларів США, Договір зареєстровано приватним нотаріусом Городоцького районного нотаріального округу в реєстрі за № 1034 (а.с.5) Згідно п.п.1.2, іпотечного договору предметом іпотеки є: житловий будинок [ADDRESS]. Заставна вартість якого 330804 грн. Загальна площа будинку становить 241.4 кв.м., земельної ділянки 0,2410 га. Відповідно до ч. 1 ст. 82 ЦПК України, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. В судовому засіданні встановлено та сторонами визнано, що на підставі виконавчого листа № 2/1305/631/2012 р. виданого 17.06.2013 р. Городоцьким районним судом Львівської області заборгованість по кредиту складає 2416109.46 грн., а на підставі виконавчого напису звернуто стягнення на предмет іпотеки, яким є житловий будинок [ADDRESS], загальною площею 241.4 кв.м. Судом встановлено, що в процесі проведення виконавчих дій, житловий будинок було передано для реалізації шляхом проведення електронних торгів. Згідно постанови головного державного виконавця підрозділу відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального правління юстиції у Львівській області Стельмащука П.Я. про повернення виконавчого документа стягувачу від 22.10.2010 року, про звернення стягнення на житловий будинок по реалізації вищевказаного майна проводилися електронні торги 12.08.2010 та 01.10.2010 року, однак такі не відбулися, у зв'язку із відсутністю покупців (а.с.26-49) 10.03.2011 р. виконавчий лист стягувачем знову подано на виконання і 05.09.2011 р. вартість об'єкта експертом визначена в розмірі 427 263 грн., однак торги знову не відбулись і виконавчий лист було повернуто стягувачу. Судом встановлено, виконавчий лист № 2/1305/631/2012 видний 17.06.2013 року пред'явлено повторно до виконання, що стверджується постановою про відкриття виконавчого провадження № 56315790 від 04.05.2018 (а.с.50) Згідно зі статтею 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до статті 599 ЦК України зобовязання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Отже, припинення договору, з якого виникає забезпечене іпотекою зобов'язання, зіставляють із підставами для припинення права іпотеки. Однак, при цьому слід ураховувати, що згідно вимог статей 526, 599 ЦК України зобов»язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Частинами першою, другою статті 590 ЦК України визначено порядок дій заставодержателя (іпотекодержателя) щодо захисту свого права у разі, коли основне зобов»язання не буде виконано у встановлений строк (термін). У такому разі заставодержатель набуває право звернення до суду з позовною заявою про звернення стягнення на предмет застави. За змістом статті 11 Закону України «Про іпотеку» іпотекодавець (майновий поручитель) несе відповідальність перед іпотекодержателем за невиконання боржником основного зобов'язання в межах вартості предмета іпотеки. Підстави припинення іпотеки передбачено статтею 17 Закону України «Про іпотеку», до яких зокрема належать: припинення основного зобов'язання або закінчення строку дії іпотечного договору; реалізації предмета іпотеки; набуття іпотекодержателем права власності на предмет іпотеки; визнання іпотечного договору недійсним; знищення (втрати переданої в іпотеку будівлі (споруди), якщо іпотекодавець не відновив її. Також згідно зі статтею 49 Закону України «Про іпотеку» якщо іпотекодержатель не скористався правом, передбаченим частиною першою цієї статті, за результатами третіх прилюдних торгів, іпотека може бути припиненою за рішенням суду. Закон України «Про іпотеку» є спеціальним законом щодо врегулювання правовідносин з приводу іпотечного майна, а положення статті 17 цього Закону містить виключний перелік підстав припинення іпотеки, аналогічний із закріпленим у статті 593 ЦК України. Вказана позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 26 листопада 2014 року в справі № 6-75цс14. Також за змістом частини третьої статті 49 Закону України «Про іпотеку» відмова іпотекодержателя від залишення за собою предмета іпотеки в рахунок погашення боргу після того як повторні прилюдні торги не відбулися не є підставою для обов'язкового припинення іпотеки. Указана норма не зобов'язує іпотекодержателя зарахувати на свій баланс предмет іпотеки в рахунок погашення боргу в разі визнання прилюдних торгів такими, що не відбулися, а надає таке право, тобто є диспозитивною. У разі відмови від нього іпотекодержатель не позбавляється можливості задовольнити свої вимоги за рахунок предмета іпотеки в інший, визначений договором спосіб. А тому, беручи до уваги те, що на час розгляду справи по суті, основне зобов'язання за кредитним договором не виконано, не вживаються заходи щодо погашення заборгованості за кредитним договором, суд дійшов висновку, що правові підстави для припинення договору іпотеки за рішенням суду на підставі ст. 49 Закону України «Про іпотеку» відсутні. Щодо позовних вимог про вилучення записів з державних реєстрів про обтяження предмету іпотеки, та зобов'язання державного виконавця закрите виконавче провадження, то такі вимоги є необгрунтовані, похідними від основних вимог про припинення іпотеки, тому в задоволенні таких слід відмовити.

Outcome: dismissed