Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-08 00:00:00

15.12.2017 року набув чинності Закон України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» №2147-VІІІ від 03.10.2017 року, котрим ЦПК України викладено в новій редакції. Згідно п.п.9 п.1 Розділу ХІІІ Перехідних Положень ЦПК України в новій редакції справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу. ПАТ «Альфа Банк» звернулося до суду із позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором посилаючись на те, що року Закрите акціонерне товариство "Альфа-Банк", та фізична особа - громадянин України яким- [PERSON], уклали кредитний договір № 490045497. Закритим акціонерним товариством «Альфа-Банк», 19.08.2009 року, було приведено у відповідність до Закону України «Про акціонерні товариства» назву організаційно-правової форми, шляхом перейменування Закритого акціонерного товариства «Альфа-Банк» в Публічне акціонерне товариство «Альфа-Банк». Позивач зазначив, що відповідно до умов вищевказаного Договору, Позивач (за Договором - Кредиту зобов'язується надати Боржнику (за Договором - Позичальникові) кредит у сумі 261,58 дол. США з цільовим призначенням на придбання Транспортного засобу. Основним забезпеченням (предметом застави) по кредитному договору транспортний засіб HYUNDAI, SONATA 2.0і, 2007 року випуску, колір - держаний номер - [NUMBER], № кузова - KMHEU41BP7A398652, тип Легковий\~Седан (свідоцтво про реєстрацію ААС152699, видане - 23.08.2007 УДАІ ГУ МВС України в м. Київ). Позивач свої зобов'язання за Договором виконав, надавши Відповідачеві, кредит у сумі 21 261,58 дол. США, що підтверджується випискою з особового рахунку Відповідача. Крім того 16 грудня 2016 року представник позивача надав до суду заяву про зміну предмету позову в якій зазначив, що При визначенні зменшеної ціни позову, банк враховує виконання Відповідачем 01.09.2016 року рішення Святошинського районного суду м. Києва від 11.12.2014 р., по справі № 759/15216/ 14-ц та керується розрахунком заборгованості, що був зроблений станом на 15.12.2016 року. Зазначеним рішенням з Відповідача було стягнуто 118 518 грн. 49 коп., де заборгованість за кредитом - 108 893 грн. 40 коп., заборгованість по відсотках - 4 355 грн. 82 коп.; пеня - 5 269 грн. 27 коп. Відповідно до нового розрахунку заборгованості, станом на 15.12.2016 року заборгованість складає: за кредитом: 5 010,66 (П'ять тисяч десять доларів США 66 центів), що по курсу НБУ на 15.12.2016 складає 131 817,51 (Сто тридцять одна тисяча вісімсот сімнадцять гривень 51 копійка); по відсотках: 2 680,30 (Дві тисячі шістсот вісімдесят доларів США 30 центів), що по курсу НБУ на 15.12.2016 складає 70 511,77 (Сімдесят тисяч п'ятсот одинадцять гривень 77 копійок); по пені за останній календарний рік складає: 24 504,68 (Двадцять чотири тисячі п'ятсот чотири долари США 68 центів), що по курсу НБУ на 15.12.2016 складає 644 654,81 (Шістсот сорок чотири тисячі шістсот п'ятдесят чотири гривні 81 копійка). Представник позивача зазначив, що нова ціна позову визначена за наступним розрахунком: Сума заборгованості за тілом кредиту стягненню не підлягає, оскільки вже була стягнена рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 11.12.2014 р., Від суми заборгованості по відсоткам станом на 15.12.2016 р. віднімаємо відсотки, що були стягнуті рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 11.12.2014 р. та віднімаємо відсотки, які були нараховані після виконання вищезазначеного рішення 01.09.2016 року. Тобто, 70 511,77 - 4 355,82 - 3 383,40 = 62 772,55 грн. - сума заборгованості по відсоткам, яка підлягає стягненню. Сума заборгованості по пені відповідно до розрахунку заборгованості станом на 15.12.2016 р. за останній календарний рік складає 644 654,81 грн. Але Позивач зменшує розмір пені на власний розсуд до 100 000,00 грн. Ухвалою суду від 20.04.2016 року позов залишено без руху. Ухвалою суду від 08.07.2016 року провадження у справі відкрито. Ухвалою суду від 21.02.2017 року справу прийнято до провадження судді Петренко Н.О. Ухвалою суду від 08.09.2017 року справу прийнято до провадження. Ухвалою суду від 29.03.2018 року позов залишено без руху. Ухвалою суду від 22.08.2018 року продовжено розгляд справи. Представник позивача в судове засідання не з`явився, подав через канцелярію клопотання в якому просить розглядати справу без його участі. Представник Відповідача в судове засідання з'явився, надав до суду відзив, посилаючись на те, що у 2014 році у зв'язку з наявною заборгованістю по вищевказаному Кредитному договору, ПАТ «Альфа-Банк» звернувся з позовом до суду про стягнення з [PERSON] та [PERSON] кредитної заборгованості, яка станом на 28.07.2014 року становила 9 994,49 доларів США, що за курсом НБУ на дату подачі позову становило 118 518,49 грн. Заочним рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 11.12.2014 року було задоволено повністю вимоги ПАТ «Альфа-Банк» та вирішено було стягнути солідарно з [PERSON] та [PERSON] заборгованість за вищевказаним кредитним договором у розмірі 118 518,49 грн., яка складалась з заборгованості за кредитом - 108 893,40 грн., заборгованості по відсотках - 4 355,82 грн., пені - 5 269,27 грн. Даний позов [PERSON] визнав, а тому не став оскаржувати дане заочне рішення суду. Представник Відповідача зазначив, що 19.11.2015р. постановою головного державного виконавця ВДВС Святошинського РУЮ у м. Києві Федоренка А.М. було відкрито виконавче провадження №49419591, щодо виконання вищевказаного рішення суду. 04.12.2015р. головним державним виконавцем Федоренко А.М. було накладено арешт на все майно [PERSON], а 16.02.2016 року описано та арештовано транспортний засіб «Hundai Sonata 2.0І», 2007 року випуску, днз [NUMBER], який був придбаний за кредитні кошти та забезпечував зобов'язання по даному кредитному договору. Даний транспортний засіб було реалізовано згідно протоколу про проведення електронних торгів №189949 від 10.08.2016р. за ціною 146111,11 грн., з яких відповідно до платіжного доручення №5701 від 30.08.2016 року кошти в розмірі 119111,08 грн. були перераховані на рахунок ПАТ «Альфа-Банк» (стягувача). 07.09.2016 року, на підставі п.8 ст. 49 ЗУ «Про виконавче провадження» державним виконавцем винесено постанову про закінчення виконавчого провадження у зв'язку з фактичним виконанням рішення суду. Представник Відповідача зазначив, що в квітні 2016 року ПАТ «Альфа-Банк» подає знов позов до [PERSON] про звернення стягнення на заставлене майно, а саме «Hundai Sonata 2.0і», 2007 року випуску, днз [NUMBER] і надає розрахунок заборгованості, відповідно до якого у [PERSON] існує заборгованість за кредитом в розмірі - 9 182,82 доларів США та по відсотках - 2 185,55 доларів США, а всього - 11 368,37 дол. США. Під час судового засідання 15.11.2016 року під головуванням судді Ключник A.C., представником відповідача [PERSON], було подано заперечення на даний позов та було пояснено, що вся заборгованість за вищевказаним Кредитним договором вже була стягнута рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 11.12.2014р., та на виконання якого з публічних торгів було продано заставлений транспортний засіб, від реалізації якого, стягнута за рішенням суду заборгованість була повністю погашена. Представник Відповідача зазначив, що надаючи новий розрахунок ПАТ «Альфа-Банк» вказує, що сума заборгованості за кредитом стягненню не підлягає, оскільки вже була стягнута рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 11.12.2014 року. Проте, не дивлячись на це, в наданому до заяви додатку розрахунку заборгованості за кредитом, станом на 15.12.2016 рік в графі заборгованість за кредитом досі вказано - 5010,66 доларів США- 131 817,51 грн. Таким чином, відповідач вважає, що ПАТ «Альфа-Банк» після звернення в 2014 році до суду з позовом щодо дострокового стягнення на підставі ч. 2 ст. 1050 ЦК України з [PERSON] та [PERSON] заборгованості за кредитними коштами, відсотками та пені, не мав права продовжувати нараховувати відсотки по кредиту та нараховувати пеню. Такими діями ПАТ «Альфа-Банк» на власний розсуд змінив умови основного зобов'язання щодо строку дії договору, періодичності платежів, порядку сплати процентів за користування кредитом, із чим погодився й Святошинський районний суд м. Києва, який задовольнив позовні вимоги ПАТ «Альфа-Банк» своїм рішенням від 11.12.2014 року. Представник Відповідача зазначив, що з огляду на те, що банк звернувся до суду із позовом про стягнення кредитної заборгованості, тобто пред'явив до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України, то у позивача припинилося право нараховувати проценти за кредитом, після чого він не міг такі проценти нараховувати. Щодо вимог про стягнення пені, то оскільки після пред'явлення Банком до [PERSON] вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України право позивача нараховувати проценти за кредитом припинилося, то необгрунтованою є вимога позивача про стягнення нарахованої на проценти пені. Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що у задоволено позову слід відмовити. Судом встановлено, що Заочним рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 11.12.2014 року було задоволено повністю вимоги ПАТ «Альфа-Банк» та вирішено було стягнути солідарно з [PERSON] та [PERSON] заборгованість за вищевказаним кредитним договором у розмірі 118 518,49 грн., яка складалась з заборгованості за кредитом - 108 893,40 грн., заборгованості по відсотках - 4 355,82 грн., пені - 5 269,27 грн. Даний позов [PERSON] визнав, а тому не став оскаржувати дане заочне рішення суду. Судом встановлено, що, 19.11.2015р. постановою головного державного виконавця ВДВС Святошинського РУЮ у м. Києві Федоренка А.М. було відкрито виконавче провадження №49419591, щодо виконання вищевказаного рішення суду. 04.12.2015р. головним державним виконавцем Федоренко А.М. було накладено арешт на все майно [PERSON], а 16.02.2016 року описано та арештовано транспортний засіб «Hundai Sonata 2.0І», 2007 року випуску, днз [NUMBER], який був придбаний за кредитні кошти та забезпечував зобов'язання по даному кредитному договору. Даний транспортний засіб було реалізовано згідно протоколу про проведення електронних торгів №189949 від 10.08.2016р. за ціною 146111,11 грн., з яких відповідно до платіжного доручення №5701 від 30.08.2016 року кошти в розмірі 119111,08 грн. були перераховані на рахунок ПАТ «Альфа-Банк» (стягувача). 07.09.2016 року, на підставі п.8 ст. 49 ЗУ «Про виконавче провадження» державним виконавцем винесено постанову про закінчення виконавчого провадження у зв'язку з фактичним виконанням рішення суду. Відповідно до Верховний Суд у своїй постанові від 14.02.2018 р. № 564/2199/15-ц зазначив, що згідно ст. 611 ЦК України після того, як кредитор направив боржнику вимогу про дострокове погашення кредиту, він змінив терміни повернення кредиту, які були передбачені кредитним договором. Водночас сам кредитний договір припинив свою дію з дати направлення вимоги про дострокове погашення кредиту. Оскільки кредитний договір припинив свою дію, то у кредитора відсутні підстави для стягнення після дати направлення вимоги про дострокове повернення кредиту. В свою чергу, 15 серпня 2018 року Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду в рамках справи № 761/13715/13-ц, провадження № 61-11145св18 (ЄДРСРУ № 75970017) в черговий раз підтвердив позицію викладену у пунктах 91-93 Постанови Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12-ц по якій зроблено висновок, що після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред'явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності . У зв'язку з вищевикладеним, суд приходить до висновку, що позов не підлягає задоволенню, оскільки представником позивача заявлено позовні вимогиҐ, які не грунтуються на нормах законодавства. Питання розподілу судових витрат суд вирішує у відповідності до вимог статті 142 ЦПК України. На підставі вищевикладеного та

Outcome: dismissed