Jurisdiction: civil
Date: 2017-08-28 00:00:00

05.04.2017 року позивач [PERSON] звернулася до суду з позовними вимогами, якими (з урахуванням уточнення) просить суд визнати за нею в порядку спадкування за законом після смерті батька [PERSON], померлого [INFO], право власності на: земельну ділянку площею 2,78 гектарів, яка розташована на території Багатянської сільської ради Ізмаїльського району Одеської області, переданої для ведення товарного сільськогосподарського виробництва; житловий будинок з надвірними спорудами, що розташований за адресою: [ADDRESS], мотивуючи тим, що державним нотаріусом їй відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом у зв'язку із тим, що у документі, що посвідчує право власності спадкодавця [PERSON] - Державному акті на право власності на земельну ділянку серія [NUMBER] є підчистки цифр у написанні кадастрового номеру, а у свідоцтві про право власності на житловий будинок вказано, що будинок належить спадкодавцям [PERSON], [PERSON] на праві спільної сумісної власності і не визначено частки, на які можливо було би видати свідоцтва про право на спадщину за законом. Позивач та його представник в судовому засіданні позовні вимоги підтримали у повному обсязі та наполягали на їх задоволенні. Представник відповідача, сповіщений належним чином про час та місце розгляду справи, в судове засідання не з'явився, надав до суду письмову заяву про визнання позову та розгляд справи без його участі. Дослідивши матеріали справи, оцінивши надані учасниками судового процесу докази в їх сукупності, проаналізувавши положення чинного законодавства, заслухавши пояснення представника позивача, суд дійшов наступного. Судом встановлено, що згідно Державного акту на право власності на земельну ділянку серії [NUMBER], виданого 21.06.2005 року Ізмаїльською районною державною адміністрацією, зареєстрованого в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за №01.05.521.00085, [PERSON] є власником земельної ділянки площею 2,78 гектарів, яка розташована на території Багатянської сільської ради Ізмаїльського району Одеської області, переданої для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Вказане також вбачається із листа Міськрайонного управління у Ізмаїльському районі та м. Ізмаїлі Головного управління Держгеокадастру в Одеській області від 18.05.2017р. за №9-15-0.183-790/126-17. Згідно свідоцтва про право власності [NUMBER] від 27.09.2001р. житловий будинок, що розташований за адресою: [ADDRESS], належить [PERSON], [PERSON]. Вказане також вбачається із довідки КП «Ізмаїльське МБТІ» за №991 від 14.06.2017р. Згідно до ст. 1216 ЦК України спадкування є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно із ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Частиною 1 статті 1220 ЦК України встановлено, що спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Відповідно до ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261 - 1265 цього Кодексу. Згідно ст. 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. До спадкоємців житлового будинку, інших будівель та споруд переходить право власності або право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені. До спадкоємців житлового будинку, інших будівель та споруд переходить право власності або право користування земельною ділянкою, яка необхідна для їх обслуговування, якщо інший її розмір не визначений заповітом. Відповідно до ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Згідно ч. 1 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Відповідно до ч. 1 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Згідно до ч. 1 ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Згідно ч. 1 ст. 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відповідно до свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 02.03.2009 року [PERSON] померла [INFO]. Після смерті [PERSON] згідно ст.1220 ЦК України відкрилася спадщина на спадкове майно, до якої входить 1/2 частина житлового будинку з надвірними спорудами, що розташований за адресою: [ADDRESS], Спадкова справа після смерті [PERSON] не заводилася. Спадкоємцем за законом першої черги після смерті [PERSON] відповідно до ст. 1261 ЦК України став її чоловік [PERSON], який спадщину прийняв фактично, оскільки проживав разом зі спадкодавцем за однією адресою, що підтверджено довідкою виконавчого комітету Багатянської сільської ради Ізмаїльського району Одеської області за №964 від 18.05.2017р., але юридично своїх прав на спадщину не оформив. Відповідно до свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 21.01.2015 року, виданого відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Ізмаїльського міськрайонного управління юстиції в Одеській області, [PERSON] помер [INFO]. Після смерті [PERSON] згідно ст.1220 ЦК України відкрилася спадщина на спадкове майно, до якої входить: земельна ділянка площею 2,78 гектарів, яка розташована на території Багатянської сільської ради Ізмаїльського району Одеської області, переданої для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, житловий будинок з надвірними спорудами, що розташований за адресою: [ADDRESS]. За життя [PERSON] заповіт не залишав, що підтверджено Інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру (заповіти/договори) №47072322 від 14.03.2017 року. Позивач [PERSON] є спадкоємцем за законом першої черги після смерті батька [PERSON] відповідно до ст. 1261 ЦК України, що підтверджено свідоцтвом про її народження серії [NUMBER], виданого повторно 06.02.1976р., та свідоцтвом про укладення шлюбу серії [NUMBER] від 23.02.1977р., з якого вбачається про зміну її прізвища «[PERSON]» на «[PERSON]». Осіб, які мають право на обов'язкову частку у спадщині після смерті [PERSON] відповідно до ст. 1241 ЦК України, немає. Інших спадкоємців немає. Як встановлено судом, позивач спадщину після смерті батька прийняла шляхом подачі в установлений законом шестимісячний строк заяви до нотаріуса про прийняття спадщини, яка наявна у матеріалах справи. На звернення позивача до державного нотаріуса з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом, йому було відповідним листом №315/02-14 від 14.03.2017р., копія якого наявна в матеріалах справи, відмовлено у зв'язку з тим, що у документі, що посвідчує право власності спадкодавця [PERSON] - Державному акті на право власності на земельну ділянку серія [NUMBER] є підчистки цифр у написанні кадастрового номеру. Листом №635/02-14 від 19.05.2017р. відмовлено позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на житловий будинок, у зв'язку з тим, що свідоцтво про право власності [NUMBER], видане виконавчим комітетом Багатянської сільської ради Ізмаїльського району Одеської області 08.11.2011р., зареєстроване Ізмаїльським МБТІ 09.11.2001р. за №1-158), вказано, що житловий будинок по [ADDRESS] належить власникам-спадкодавцям [PERSON] та [PERSON] на праві спільної сумісної власності і не визначені частки, на які можливо було би видати свідоцтва про право на спадщину за законом. Відповідно до п.п. 4.15 глави 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, провадиться нотаріусом після подання правовстановлюючих документів. Спадкоємець повинен надати нотаріусу правовстановлюючий документ, що підтверджує право власності спадкодавця на нерухоме майно. Згідно із п. 23 Постанови Пленуму Верховного суду України від 30.05.2008 року № 7 "Про судову практику у справах про спадкування", за наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутись до суду за правилами позовного провадження. Згідно п. 3.1 Інформаційного листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 р. № 24-753/0/4-13 "Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування" умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об'єкти нерухомості, в тому числі житловий будинок, інші споруди, земельну ділянку є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку. Згідно архівного витягу, наданого архівним відділом Ізмаїльської районної державної адміністрації за №04/0122/752/719 від 15.05.2017р., із розпорядження «Про передачу громадянам України у власність земельних часток (паїв) в натурі для ведення товарного сільськогосподарського виробництва із земель колективної власності колишнього КСП «Україна» на території Багатянської сільської ради» [PERSON] передана у власність земельна ділянка площею 2,78 га ріллі для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, в тому числі 2,78 га садів з земель колективної власності колишнього КСП «Україна» на території Багатянської сільської ради. Як вбачається із Листа Міськрайонного управління у Ізмаїльському районі та м. Ізмаїлі Головного управління Держгеокадастру в Одеській області від 18.05.2017р. за №9-15-0.183-790/126-17 земельна ділянка площею 2,78 гектарів, яка розташована на території Багатянської сільської ради Ізмаїльського району Одеської області належить [PERSON] на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серії [NUMBER], виданого 21.06.2005 року Ізмаїльською районною державною адміністрацією на підставі розпорядження від 25.11.2004 року №1175/А-2004, кадастровий номер - [NUMBER]. Згідно свідоцтва про право власності [NUMBER] від 27.09.2001р. та довідки КП «Ізмаїльське МБТІ» за №991 від 14.06.2017р. житловий будинок, що розташований за адресою: [ADDRESS], належить [PERSON], [PERSON]. Таким чином, належність спадкодавцю майна, про яке зазначає позивач у позовній заяві, підтверджується наявними у матеріалах справи письмовими доказами. Відповідно до ч. 1 ст. 357 ЦК України частки у праві спільної часткової власності вважаються рівними, якщо інше не встановлено за домовленістю співвласників або законом. Згідно ч. 1 ст. 368 ЦК України спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 372 ЦК України майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними, крім випадків, установлених законом. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. Відповідно до ст. 316 Цивільного Кодексу України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Таким чином, судом встановлено, що позивач [PERSON] являється спадкоємцем першої черги за законом після смерті батька [PERSON], спадщину після померлого прийняла шляхом подачі в установлений законом шестимісячний строк заяви до нотаріуса про прийняття спадщини, інших спадкоємців немає, осіб, які мають право на обов'язкову частку у спадщині після смерті [PERSON] немає, з огляду на встановлене позивач обґрунтовано вимагає визнання за нею права власності на спадкову власність. У відповідності зі ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Статтями 15 та 16 ЦК України передбачено право особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. У відповідності до роз'яснень п. 24 ч.3 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 12 червня 2009 року «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з'ясування і дослідження інших обставин справи. Стаття 57 ЦПК України, передбачає, що доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін та інших обставин, що мають істотне значення для вирішення справи. Згідно з ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до ч.4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності до того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Відповідно до вимог ст.ст. 10, 11, 59, 60, 61 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях, обставини, визнані сторонами, не підлягають доказуванню, а обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню у повному обсязі, у тому числі, з огляду на те, що відповідач визнав позов і обставини визнані сторонами не підлягають доказуванню у відповідності до ст. 61 ч.1 ЦПК України. Судом не виявлено обставин, що суперечать закону або порушують права, свободи чи інтереси інших осіб.

Outcome: approved