Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-31 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з даним позовом та просить поновити його на посаді провідного юрисконсульта ДО «ЛГ «Білоозерське»; стягнути з відповідача на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу та 10000 грн. моральної шкоди. Свої вимоги обґрунтовує тим, що 14 липня 2015 року його було звільнено з роботи за п.4 ст.40 КЗпП України безпідставно та з грубим порушенням трудового законодавства, зокрема: на роботу він не зявився з поважних причин, про що завчасно повідомив адміністрацію; з наказом про звільнення його не було ознайомлено та не надано його копію; не виплачено компенсацію за невикористану відпустку. Заподіяння моральної шкоди позивач обґрунтовує позбавленням його гарантованого Конституцією України права на працю у звязку з чим він зазнав моральних страждань, втратив душевний спокій, постійно перебував у роздратованому стані. Зазначене в трудовій книжці формулювання причин звільнення з роботи викликає природну насторогу у потенційних роботодавців, тому позбавляє його можливості працевлаштуватися. Він позбавлений можливості забезпечувати себе матеріально, втратив нормальні життєві звязки і вимушений докладати додаткових зусиль для організації свого життя. В судовому засіданні позивач [PERSON] та його представник [PERSON] вимоги підтримали, просять задовольнити. В наданих суду письмових поясненнях представник позивача, окрім зазначених в позові порушень трудового законодавства, зазначила, що перед застосуванням до позивача дисциплінарного стягнення відповідач не відібрав у нього письмового пояснення, не врахував обставин відсутності позивача на роботі та його попередню роботу, порушив строк накладення дисциплінарного стягнення, не отримав згоду профспілки на його звільнення. Представник відповідача [PERSON] заперечує проти позову, посилаючись на те, що звільнення проведене у відповідності з вимогами трудового законодавства. Представник третьої особи [PERSON] вважає, що позов не підлягає до задоволення. Судом встановлено наступне. Позивача [PERSON] було призначено на посаду провідного юрисконсульта з місячним випробувальним терміном, а з 02 липня 2014 року постійно наказом директора ДО «[PERSON] господарство «Білоозерське» [PERSON] № 14/28-к від 02 червня 2014 року (а.с.57). Наказом директора ДО «[PERSON] господарство «Білоозерське» [PERSON] № 14/39-к від 02 липня 2014 року було призначено позивача на посаду провідного спеціаліста постійно (а.с.57). 12 травня 2015 року [PERSON] звернувся до відповідача із заявою про надання йому додаткової оплачуваної відпустки на період складання навчально-екзаменаційної сесії з 18 травня 2015 року по 07 червня 2015 року, додавши до неї довідку-виклик № 46/3 від 12 травня 2015 року (а.с.20, 21). Сторонами визнається, що 14 травня 2015 року позивач звернувся до відповідача із заявою про надання йому відпустки без збереження заробітної плати на 15 травня 2015 року. Свідок [PERSON] ст. інспектор по роботі з кадрами, - показала суду, що особисто повідомила [PERSON], що наказ про надання йому відпустки без збереження заробітної плати не підписано. 15 травня 2015 року о 16 год. 00 хв. [PERSON] у присутності двох працівників відповідача склала акт про відсутність позивача на робочому місці, який підписали присутні при його складанні особи, а 18 травня 2015 року склала доповідну записку про відсутність позивача на роботі 15 травня 2015 року (а.с.17,18). 15 травня 2015 року старший інспектор по роботі з кадрами [PERSON] надіслала запит за місцем навчання позивача, у якому просила підтвердити перебування [PERSON] у навчальному закладі (а.с.24). Наказом відповідача від 18 травня 2015 року №15/3/К позивачеві надана додаткова оплачувана відпустка на період складання навчально-екзаменаційної сесії з 18 травня 2015 року по 07 червня 2015 року (а.с.19). Своїм листом від 25 травня 2015 року начальник інституту заочного навчання [PERSON] внутрішніх справ МВС України [PERSON] на запит адміністрації повідомив те, що студент [PERSON] на навчально-екзаменаційну сесію не з»явився (а.с.23). Наказом відповідача №15/44К від 05 червня 2015 року наказ №15/31К від 18 травня 2015 року про надання позивачеві додаткової відпустки визнано таким, що втратив чинність. Підставою видання цього наказу став зазначений вище лист навчального закладу (а.с.22). Наказом відповідача №15/58 від 08 червня 2015 року на підставі доповідної записки старшого інспектора по роботі з кадрами [PERSON] про відсутність позивача на робочому місці, створено комісію для проведення службової перевірки (а.с.26). В цей же день старший інспектор з кадрів [PERSON] надіслала позивачеві листа з прохання з'явитися на роботу та надати пояснення щодо відсутності на роботі з 15 травня 2015 року по 08 червня 2015 року (а.с.27). Свідок [PERSON] в суді підтвердила, що вона періодично спілкувалася з [PERSON] по телефону зясовувала причини його неявки на роботу, на що він постійно відповідав, що хворіє і надасть відповідні листки непрацездатності. Позивач зявився на робоче місце 13 липня 2015 року та надав на підтвердження поважності причин своєї відсутності на роботі: *довідку Фельдшерсько-акушерського пункту (ФАП) с. Стовп'яги від 05 червня 2015 року №138 про перебування його на лікуванні з 18 травня 2015 року по 05 червня 2015 року (а.с.39); *довідку КЗ КОР «КОЦЕМДМК» філія КЗ КОР «КОЦЕМДМК «Переяслав-Хмельницька станція екстреної медичної допомоги» від 08 червня 2015 року №219 про звернення позивача за медичною допомогою 08 червня 2015 року (а.с.25); - листок непрацездатності, серія АВЮ №895844, яким підтверджується його амбулаторне лікування за період хвороби з 09 червня 2015 року по 12 червня 2015 року (а.с.38); *довідку ФАП с. Стовп'яги від 03 липня 2015 року №161 про перебування його на лікуванні з 15 червня 2015 року по 03 липня 2015 року (а.с.39); *довідку ФАП с. Стовп'яги від 10 липня 2015 року №184 про перебування його на лікуванні з 06 липня 2015 року по 10 липня 2015 року (а.с.40). Обставини отримання довідок про хворобу не за місцем проживання (с. Стовп»яги Переяслав-Хмельницького району Київської області) позивач пояснив тим, що там проживає його бабуся [PERSON] та підтвердив ці обставини довідкою виконкому Стовпязької сільради і копіями свідоцтв про народження й одруження, що підтверджують його родинні відносини. З метою перевірки обґрунтованості видачі позивачеві [PERSON]»язьким ФАП довідок про хворобу відповідач звернувся до КЗ Переяслав-Хмельницької районної ради «Переяслав-Хмельницький центр первинної медико-санітарної допомоги» та 14 липня 2015 року отримав відповідь головного лікаря [PERSON] про те, що медичним працівником ФАП с. Стовпяги [PERSON] довідки на ім.я [PERSON] видані безпідставно, з порушенням Інструкції про порядок видачі документів, що засвідчують тимчасову непрацездатність громадян (повідомлення № 497 від 14 липня 2015 року) (а.с.41). Комісія по проведенню службового розслідування надані позивачем докази не взяла до уваги та у своєму акті від 14 липня 2015 року зазначила, що [PERSON] був відсутній на роботі без поважних причин з 15 травня 2015 року по 14 липня 2015 року (а.с.32-34). Згідно з актом, складеним 14 липня 2015 року помічником лісничого [PERSON], завгоспом [PERSON], ст. інспектором по роботі з кадрами [PERSON] [PERSON] у їхній присутності відмовився надати письмове пояснення з приводу відсутності його на роботі з 15 травня по 14 липня 2015 року (а.с.35). 14 липня 2015 року профспілковий комітет ДО ЛГ «Білоозерське» надав згоду на звільнення позивача з займаної посади провідного юрисконсульта за прогули без поважних причин (а.с.31). Допитані судом члени профспілкового комітету [PERSON]В.(голова), [PERSON] (скарбник), [PERSON] підтвердили факт проведення 14.07.2015 засідання профкому, на якому розглядалося подання т.в.о. директора ДО ЛГ «Білоозерське» [PERSON] від 30 червня 2015 року про надання згоди на звільнення [PERSON] із займаної посади провідного юрисконсульта за п.4 ст.40 КЗпП України та надання ними згоди на звільнення. Із загальної кількості членів профкому 6 чол. на засіданні були присутніми 4, а також т.в.о. директора ДО ЛГ «Білоозерське» [PERSON] та позивач [PERSON] Засідання профкому відбувалося в кабінеті директора. Наказом тимчасово виконуючого обов»язки директора ДО «[PERSON] господарство «Білоозерське» [PERSON] № 15/64-К від 14 липня 2015 року [PERSON] звільнено з роботи за прогули без поважних причин допущені ним в період з 15 травня до 14 липня 2015 року, відповідно до ч.4 ст.40 КЗпП України (а.с.37). Підставою для видання цього наказу були: три доповідні записки старшого інспектора по роботі з кадрами [PERSON]; акт про відсутність [PERSON] на робочому місці; акт проведення службового розслідування; акт про відмову [PERSON] дати письмове пояснення про причини відсутності на роботі; рішення профспілкового комітету про надання згоди на звільнення. Згідно з актом, складеним 14 липня 2015 року помічником лісничого [PERSON], техніком (механіком) з ремонту холодильного устаткування [PERSON], ст. інспектором по роботі з кадрами [PERSON] [PERSON] у їхній присутності був наданий наказ № 15/64 від 14 липня 2015 року для ознайомлення і підпису, від чого він відмовився (а.с.35). Згідно з витягом з Книги реєстрації трудових книжок [PERSON] отримав трудову книжку 14 липня 2015 року, що він особисто підтвердив в судовому засіданні (а.с.58). Свідок [PERSON], акушер ФАП с. Стовпяги, яка видавала довідки на ім.я [PERSON] від 05.06.2015 № 138, від 03.07.2015 № 161 та від 10.07.2015 № 184, показала суду, що в період травня-серпня 2015 року взагалі не бачила [PERSON], з проханням видати довідки про його хвороби до неї зверталася бабуся позивача [PERSON]. Довідки вона видала заднім числом. За такі дії її було притягнуто до дисциплінарної відповідальності та оголошено догану. Крім того зазначила, що безпосередньо сам позивач [PERSON] декілька днів назад приїздив до неї додому і просив сказати на суді, що перед видачею довідок я його оглядала. Свідок [PERSON], бабуся позивача, показала суду, що її онук часто проживає у неї в с. Стовпяги та допомагає по господарству. Оскільки вона багато років працювала фельдшером, лікувала онука сама. В травні 2015 року він днів десять хворів (простуда), в червні не всі дні він проживав у неї, кудись їздив, і декілька днів хворів, бо отруївся. В липні 2015 року також проживав частково у неї. При цьому свідок не вказала жодної точної дати та терміну хвороб свого онука, зазначивши, що не весь період з травня по липень він перебував у неї. Також свідок вказала, що особисто прохала працівника ФАП с. Стовпяги [PERSON] надати відповідні довідки її онуку. Однак суд не може взяти до уваги показання свідка [PERSON] як беззаперечні докази поважності відсутності в наслідок хвороби [PERSON] на роботі в період з 15.05.2015 по 14.07.2015, оскільки жодної дати початку та закінчення хвороби, періоду хвороби зазначено не було. Та й отримання позивачем довідок про свою хворобу та спроба переконати свідка [PERSON] показати суду, що перед видачею довідок вона особисто його оглядала, суд розцінює як намагання [PERSON] отримати документальне підтвердження поважності відсутності на роботі протягом досить тривалого періоду. Будь-яких інших належних та допустимих доказів поважності відсутності позивача на роботі протягом 15.05.2015 - 14.07.2015 суду не надано. Відповідно до п.4 ч.1 ст.40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку прогулу ( в тому числі відсутності на роботі більше трьох годин протягом робочого дня) без поважних причин. Як розяснено у п. 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 1992 року N 9 "Про практику розгляду судами трудових спорів" при розгляді позовів про поновлення на роботі осіб, звільнених за п. 4 ст. 40 КЗпП України, суди повинні виходити з того, що передбаченим цією нормою закону прогулом визнається відсутність працівника на роботі як протягом усього робочого дня, так і більше трьох годин безперервно або сумарно протягом робочого дня без поважних причин (наприклад, у зв'язку з поміщенням до медвитверезника, самовільне використання без погодження з власником або уповноваженим ним органом днів відгулів, чергової відпустки, залишення роботи до закінчення строку трудового договору чи строку, який працівник зобов'язаний пропрацювати за призначенням після закінчення вищого чи середнього спеціального учбового закладу). Розірвання трудового договору з підстав, передбачених пунктами 1, 2-5, 7 статті 40 і пунктами 2 і 3 статті 41 цього Кодексу, може бути проведено лише за попередньою згодою виборного органу (профспілкового представника) первинної профспілкової організації, членом якої є працівник. Судом встановлено, що позивач [PERSON] звільнений з роботи з підстав, передбачених п.4 ч.1 ст.40 КЗпП України, - за прогули в період з 15 травня 2015 року по 14 липня 2015 року. Позивач є членом діючої на підприємстві профспілки, яка надала згоду на його звільнення у встановленому законом порядку. Йому було запропоновано надати письмові пояснення про причини відсутності на роботі, однак він відмовився. Таким чином, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що строки притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності і звільнення відповідачем не порушені на підставі ст. 148 КЗпП України, процедуру звільнення і відібрання пояснень дотримано відповідно до вимог ст. ст. 147,149 КЗпП України. В силу ч. 3 ст. 10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1 ст. 11 цього Кодексу, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Позивачем заявлено позовні вимоги про поновлення на роботі і стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, позовні вимоги про визнання звільнення незаконним і скасування наказу № 15/64-К від 14.07.2015 про звільнення позивача не заявлялися. Враховуючи вищевикладене, проаналізувавши всі обставини справи, докази в їх сукупності, беручи до уваги відсутність належних та допустимих доказів поважності відсутності позивача [PERSON] на роботі, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позову. На підставі викладеного, відповідно до ст.ст. 40, 41, 147-149 КЗпП України,

Outcome: dismissed