Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-04 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом, в якому просила визнати за нею право власності за набувальною давністю на майно, а саме на домоволодіння [ADDRESS], вартість якого складає 49 869 (сорок дев'ять тисяч вісімсот шістдесят дев'ять,00) грн., що складається з жилого будинку літ. А (кухня- 11,0 м2, кімната-12,5, кімната-15,0, передня - 6,1, кімната-11,5, кімната-8,1,ванна - 4,9) загальною площею 75,6м2, сіни літ а (загальною площею 6,5 м2), сарай літ Б, вбиральня літ. В, погріб літ. Д. В обґрунтування позовних вимог зазначила, що згідно з постановою ЦКПУ та Кабінету міністрів України № 364 від 31.05.1973 року «Про переселення сімей у сільську місцевість та організований набір робітників» та постанови Ради міністрів УРСР №400 від 30 серпня 1973 року «Про пільги по переселенню» сім'я позивача переселена в радгосп « 50 років СССР» Новомосковського району Дніпропетровської області в 1985 році, в якому надано житло за адресою: [ADDRESS]. Згідно постанови Кабінету Міністрів УРСР № 400 сім'я позивача виконала всі умови стосовно викупу житла (про що свідчить довідка КСП «Нива» правонаступником радгоспу « 50 років ССР» від 17.08.1992року). Дане житло надавалось в той час, коли позивач перебувала в шлюбі з [PERSON], який розірвано 22 січня 1997 року. Після розірвання шлюбу [PERSON] створив нову сім'ю та виїхав з міста Новомосковська. Вартість будинку викуплена позивачем. Та в зв'язку з ліквідацією КСП «Нива» договір куплі- продажу не оформлений належним образом, а будинок передано на баланс міської ради. В період з 22 січня 1997 року (час розірвання шлюбу) [PERSON] не приймав мір про узаконенню будинку та претензій жодних не мав як на майно, що являється спільною сумісною власністю подружжя. Таким чином на даний час право власності на домоволодіння за адресою: [ADDRESS] не оформлене ні на жодну особу, а позивач, в період з 1985 року по даний час добросовісно заволоділа майном і продовжую відкрито безперервно володіти. В судовому засіданні представник позивача підтримала заявлені вимоги. У судове засідання представник позивача не з'явився, підстав неявки не повідомив, заяв повідомлень про розгляд справи за його відсутності не надав. Третя особа до суду не з`явилась, підстав неявки не повідомила, про дату час та місце розгляду справи повідомлена належним чином. Згідно ч.1 ст.224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про час і місце розгляду справи і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. З урахуванням зазначених положень закону та думки позивача, який в наданій заяві не заперечував проти заочного розгляду справи, суд ухвалив провести заочний розгляд справи. В судовому засіданні в якості свідків допитано [PERSON], [PERSON], які підтвердили обставини щодо тривалості проживання позивача в спірному будинку. Суд, дослідивши матеріали цивільної справи, приходить до наступного. Відповідно до ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Набуття права власності на земельну ділянку за набувальною давністю регулюється законом. Якщо особа заволоділа майном на підставі договору з його власником, який після закінчення строку договору не пред'явив вимоги про його повернення, вона набуває право власності за набувальною давністю на нерухоме майно через п'ятнадцять, а на рухоме майно - через п'ять років з часу спливу позовної давності. Втрата не з своєї волі майна його володільцем не перериває набувальної давності у разі повернення майна протягом одного року або пред'явлення протягом цього строку позову про його витребування. Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду. Із змісту ст. 344 ЦК України випливає, що позивачі, як володільці майна, протягом всього часу володіння ним мають бути впевненими, що на це майно не претендують інші особи, і вони отримали це майно з підстав, достатніх для того, щоб мати право власності на нього. У такому випаду при вирішенні питання щодо визнання права власності на майно в порядку набувальної давності необхідно виходити із того, що задоволення таких вимог можливе лише за умов: добросовісності заволодіння, відкритості, безперервності, безтитульності володіння. Крім того, за набувальною давністю може бути набуто право власності на нерухоме майно, яке не має власника, або власник якого невідомий, або власник відмовився від права власності на належне йому нерухоме майно та майно, що придбане добросовісним набувачем і у витребуванні якого його власнику було відмовлено. Виходячи зі змісту зазначеної статті, обставинами, які мають значення для справи, і які у відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України повинен довести саме позивач є: законний об'єкт володіння; добросовісність володіння; відкритість володіння; давність володіння та його безперервність. Позов про право власності за давністю володіння не може пред'являти, зокрема, особа, яка володіє майном по волі власника і завжди знає хто є власником майна. У такого володільця право на чуже майно має похідний та обмежений характер. При вирішенні спорів, пов'язаних із виникненням і припиненням права власності, слід мати на увазі, що норми статті 344 ЦК про набувальну давність не підлягають застосуванню у випадках, коли володіння майном протягом тривалого часу здійснювалось на підставі договірних зобов'язань. Набувальна давність визначається як засіб закріплення майна за суб'єктами, що ним володіють, у випадках, коли вони не мають можливості через певні обставини підтвердити підстави виникнення прав, а також в інших ситуаціях. Право власності за набувальною давністю може бути набутим як на безхазяйні речі, так і на майно, яке належить за правом власності іншій особі. Добросовісність як одна із загальних засад цивільного судочинства означає фактичну чесність суб'єктів у їх поведінці, прагнення сумлінно захистити цивільні права та забезпечити виконання цивільних обов'язків. При вирішенні спорів про набувальну давність слід врахувати добросовісність саме на момент передачі позивачу майна (речі), тобто на початковий момент, який буде включатися в повний строк давності володіння, визначений законом. Позивач, як незаконний володілець, протягом всього часу володіння майном повинен бути впевнений, що на це майно не претендують інші особи, і він отримав це майно з підстав, достатніх для того, щоб мати право власності на нього. Вимогами ст.10, 60 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень. Так, згідно матеріалів справи вбачається, що У відповідності до довідки Директора КП "Нива" від 17 серпня 1992 року [PERSON] повідомлено про те, що надане йому домоволодіння оплачене колгоспу в повному обсязі. У відповідності до акту від 06 лютого 1985 року, житловий будинок, побудований в 1984 році і розташований на центральній побудові колгоспу надано [PERSON] У відповідності до матеріалів інвентаризаційної справи домоволодіння, розташованого за адресою: [ADDRESS], будинок надано в користування [PERSON] У відповідності до свідоцтва про укладення шлюбу, 03 лютого 1979 року, [PERSON] уклав шлюб із [PERSON], яка після укладання шлюбу взяла прізвище [PERSON]. Згідно свідоцтва про розірвання шлюбу, 22 січня 1997 року, шлюб між [PERSON] та [PERSON] розіврвано, [PERSON] змінила прізвище на [PERSON]. У відповідності до довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, щодо нерухомого майна, розташованого за адресою: [ADDRESS] станом на 15 травня 2014 року відомості про реєстрацію права власності на майно відсутні За таких обставин, матеріали справи не містять належних та допустимих доказів на підтвердження підстав добросовісного набуття позивачем права власності або користування майном, крім того, матеріали справи свідчать про надання будинку в користування третій особі під час перебування у шлюбі з позивачем, однак доказів розподілу майна, що є у спільній сумісній власності протягом встановленого законодавством строку для такого розподілу суду не надано. Доказів того, що позивач користувалась майном за згоди добросовісного набувача майна до матеріалів справи не долучено. З огляду на зазначені обставини та докази в їх підтвердження, суд приходить до висновку, що до даних правовідносин не можуть застосовуватись положення ст.344 ЦК України і в задоволенні позову необхідно відмовити. При вирішенні питання щодо стягнення судових витрат, суд виходить з положень ст. 88 ЦПК України.

Outcome: dismissed