Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-17 00:00:00

ПАТ КБ «Приватбанк» звернувся в суд з позовом до [PERSON] про звернення стягнення та виселення . В подальшому подав уточнюючу позовну заяву за позовом ПАТ КБ «Приватбанк» до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про звернення стягнення та виселення . Свої вимоги мотивував тим, що 04.04.2008 року між банком і [PERSON] був укладений кредитний договір № VIKWGК0000000991 , згідно якого відповідач отримав кредит у розмірі 25000 доларів США зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 12 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 04.04.2028 року . В забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором ПАТ КБ «Приват банк» і [PERSON] уклали договір іпотеки № VIKWGК0000000991 відповідно до якого , відповідач [PERSON] надав в іпотеку майно , а саме : квартиру , розташовану за адресою [ADDRESS] , загальною площею 44,40 кв.м, житловою 30, 00 кв.м., яка належить [PERSON] на підставі договору купівлі- продажу. Свої зобов'язання за кредитним договором ПАТ КБ «Приватбанк» виконав в повному обсязі , надавши [PERSON] кредит в розмірі, передбаченому умовами договору . [PERSON] в свою чергу не надав своєчасно банкові грошові кошти для погашення заборгованості за кредитним договором , відсотками , комісією , а також іншими витратами відповідно до умов договору . У порушення умов договору [PERSON] зобов'язання за кредитним договором не виконав . На письмову вимогу ПАТ КБ«Приватбанка» про добровільне звільнення житлового будинку або приміщення ніякої відповіді не отримали та квартиру відповідачі не звільнили. [PERSON] звернувся з зустрічним позовом до ПАТ КБ «Приватбанк» про захист прав споживача та визнання договору недійсним. Свої вимого мотивує тим , що ПАТ КБ «Приватбанком» при укладанні кредитного договору не було дотримано вимоги закону , а саме ч.2 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів » , п.2.1, 3.1,3.2,3.8 Постанови НБУ №168 « Про затвердження правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту », п.6 ч.2 ст. 6 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» , а тому просить визнати недійсний кредитний договір укладений між ним та ПАТ КБ «Приватбанк». В подальшому подав уточнюючу позовну заяву в якій зазначив, з поміж вказаних, недотриманих вимог при укладанні кредитного договору , вимоги ч.2 ст.11, ч.1 ст.6, ч.3 ст..12 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» Представник ПАТ КБ «Приватбанк» просить задовольнити позовні вимоги про звернення стягнення та виселення в повному обсязі та відмовити в задоволені позовних вимог [PERSON] про захист прав споживачів В своїх запереченнях на позовну заяву [PERSON] зазначив , що позовні вимоги в частині звернення стягнення на предмет іпотеки суперечать положенням договору іпотеки , оскільки ПАТ КБ «Приватбанком» не надіслана вимога про звільнення приміщення з строком виконання 30 діб . Вимога про звернення стягнення іпотеки не співвідноситься із способом захисту порушених прав передбачених ч.2 ст.16 ЦК України . Пунктами кредитного договору передбачена відповідальність за порушення зобов'язань у вигляді пені , штрафу та штрафу . Види відповідальності застосовані до позичальника за одне і теж саме порушення , що суперечить ст.. 61 Конституції України , де зазначено , що ніхто не може бути двічі притягнений до юридичної відповідальності за одне й те саме правопорушення. . При вирішенні питання про застосування неустойки просить зменшити неустойку до мінімального рівня , шляхом застосування лише штрафу. Вимога ПАТ КБ «Приватбанк » в частині виселення суперечить загальним нормам чинного законодавства , вимога являється передчасною та не ґрунтується на законі , оскільки він ([PERSON].) являється власником квартири та володіє , користується , розпоряджається своїм майном на власний розсуд , відповідно до с.1 ст..319 ЦК України , а тому виселення , як наслідок примусового припинення права користування житловим приміщенням , не може бути застосовано до особи , яка являється власником відповідного житла , оскільки правомочності власника поглинають право користування . Виходячи з вищевикладеного просить відмовити в задоволенні позовних вимог ПАТ КБ «Приватбанк» та задоволити позовні вимоги про захист прав споживачів Представник органу опіки та піклування Козятинської міської ради в судове засідання не з'явився, подав суду заяву про слухання справи без його також орган опіки і піклування Козятинської міської ради вважає за не доцільне позбавляти житла неповнолітніх дітей , оскільки вони залишаться без житла. [PERSON] та законний представник [PERSON], [PERSON] в судове не з'явилась , подала суду заяву в якій просить відмовити в задоволенні позовних вимог ПАТ КБ «Приватбанк» про виселення та задовольнити зустрічний позов [PERSON] про захист прав споживачів і просить слухати справу без її участі . Дослідивши докази , заслухавши пояснення сторін суд приходить до висновку, що необхідно відмовити в задоволенні позовних вимого ПАТ КБ «Приватбанк» та в задоволенні зустрічних позовних вимог [PERSON] Судом встановлено , що 11.11.2006 року [PERSON], уклав шлюб з [PERSON], яка після укладення шлюбу прийняла прізвище [PERSON]. ( а.с.135 ). У подружжя 30.04.2007 року народився син [PERSON] (а.с. 116 ) 27.03.2008 року між гр. [PERSON], [PERSON], [PERSON]. з одної сторони та [PERSON], з другої був укладений договір купівлі продажу квартири [ADDRESS], відповідно до якого [PERSON], [PERSON]. [PERSON], продали, а [PERSON], купив зазначену квартиру. Відповідно до п. 1.3 укладеного договору, договір купівлі продажу проводився за згодою дружини [PERSON] Таким чином відповідно до ст. 60 СК України, подружжя набуло у спільну сумісну власність квартиру [ADDRESS]. 04.04.2008 року між ПАТ КБ «Приватбанк» і [PERSON] був укладений кредитний договір № VIKWGК0000000991 , згідно якого відповідач отримав кредит у розмірі 25000 доларів США зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 12 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 04.04.2028 року . Свої зобов'язання за кредитним договором ПАТ КБ «Приватбанк» виконав в повному обсязі , надавши [PERSON] кредит в розмірі, передбаченому умовами договору . В забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором ПАТ КБ «Приватбанк» і [PERSON] уклали посвідчений нотаріально договір іпотеки № VIKWGК0000000991 від 04.04.2008 року відповідно до якого , відповідач [PERSON] надав в іпотеку майно , а саме : квартиру , розташовану за адресою [ADDRESS] , загальною площею 44,40 кв.м, житловою 30, 00 кв.м., яка належить [PERSON] на підставі договору купівлі - продажу. [PERSON], надала нотаріусу письмову згоду на укладення її чоловіком договору іпотеки (а.с.159 ) Як видно із розрахунку заборгованості по кредитному договору № VIKWGК0000000991 від 04.04.2008 року зроблених банком (а.с.9-16), копій квитанцій наданих представником [PERSON], [PERSON], взяті на себе зобов'язання по поверненню кредиту не виконав в повному обсязі, за ним мається заборгованість по погашенню кредиту загальною сумою 43809.88 долара США. Згідно ч.1 ст.33 Закону України «Про іпотеку » у разі невиконання боржником основного зобов'язання іпотеко держатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Відповідно до частини другої даного закону одночасно з рішенням про звернення стягнення на предмет іпотеки суд за заявою іпотеко держателя вправі винести рішення про виселення мешканців , якщо предметом іпотеки є житловий будинок або житлове приміщення , а згідно ч.1 ст.30 ЗУ «Про іпотеку» та ст..109 ЖК України звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців. Відповідно до висновку органу опіки і піклування Козятинської міської ради від 30.01.2014 року, орган опіки і піклування Козятинської міської ради не дав згоди на виселення зі спірної квартири неповнолітніх дітей [PERSON], та [PERSON] Нормами закріпленими в ч. ст. 29 ЦК України встановлено, що місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово, має передбачені ст. 64 ЖК України права користування цим приміщенням і на яке за особою зберігається це право й у разі тимчасової відсутності. Відповідно до ч.4 ст.29 ЦК України, місце проживання фізичної особи , яка не досягла десяти років , є місце проживання її батьків або одного з них з ким вона проживає , опікуна або місце знаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров'я , в якому вона проживає. Таким чином під час укладання іпотечного договору між ПАТ КБ «Приватбанк» та [PERSON], неповнолітній [PERSON], [INFO], проживав разом з батьками. Під час посвідчення договору іпотеки № VIKWGК0000000991 04.04.2008 року, сторони та нотаріус виходили з того, що в спірні квартирі відповідно до довідки №25 директора МКП «Козятинтеплоенерго», разом з [PERSON], ніхто не зареєстрований і не врахували, що відповідно до положень Закону України від 11 грудня 2003 р. № 1382-IV «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», право на житло та факт проживання у квартирі не пов'язані з фактом реєстрації. Відповідно до ст. 12 Закону України «Про основи соціального захисту бездомних громадян і безпритульних дітей» здійснення будь-яких правочинів стосовно нерухомого майна, право власності на яке або право користування яким мають діти, потрібна попередня згода органів опіки та піклування. Статтею 18 ЗУ «Про іпотеку» передбачено, що іпотечний договір укладається між одним або декількома іпотекодавцями та іпотекодержателем у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню. Статтею 4 зазначеного Закон передбачено державну реєстрацію іпотеки, та зазначено, що обтяження нерухомого майна іпотекою підлягає державній реєстрації в порядку, встановлену законодавством. Відповідно до ст. 17 закону України «Про охорону дитинства» батьки не мають права без дозволу органів опіки і піклування укладати договори, який підлягає нотаріальному посвідченню або спеціальній реєстрації, відмовлятись від належних дитині майнових прав. Дозволу [PERSON], та [PERSON], на передачу в іпотеку квартири [ADDRESS] органом опіки та піклування не надавалось. Відповідно до ч 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Частиною 6 ст. 203 ЦК України передбачено, що правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей. Із аналізу зазначених норм витікає, що законодавець встановлює підвищену правову охорону прав та інтересів неповнолітніх дітей. При цьому положення ч. 6 ст. 203 ЦК забороняє батькам вчиняти правочини, що стосуються як конкретного суб'єктивного права, належного малолітнім, неповнолітнім чи непрацездатним дітям ( права власності на житловий будинок), При вчиненні таких правочинів батьки мають дотримуватися як відповідних положень ЦК, так і положень закріплених СК України, ЗУ "Про охорону дитинства". Недодержання положень законодавства тягне за собою недійсність правочину, а тому договір іпотеки № VIKWGК0000000991 04.04.2008 року укладений між ПАТ КБ «Приватбанк» і [PERSON], являється недійсним. Сторони по справі не ставлять вимогу про визнання іпотечного договору недійсним, а суд не може самостійно виходити за рамки позовних вимог. Виходячи з встановленого судом факту недійсності укладеного сторонами договору іпотеки № VIKWGК0000000991 04.04.2008 року, суд приходить до висновку, що відсутні правові підстави для виселення [PERSON], [PERSON], та їх неповнолітніх дітей з квартири [ADDRESS], а тому позовні вимогу банку не підлягають задоволенню. Не підлягають задоволенню і вимоги [PERSON], про визнання кредитного договору недійсним, оскільки під час укладення договору сторони діяли з власної волі. Кредитний договір зі сторони банку підписаний уповноваженою на те особою, керівником Козятинського відділення ПАТ КБ «Приватбанк», яка діяла на підставі наданого її доручення. Під час укладення договору банком не були допущені порушення ЗУ «Про захист прав споживачів» та Постанови НБУ №168 « Про затвердження правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту » чинними на час укладення договору, на які посилається позивач, а тому позовні вимоги [PERSON], являються безпідставними. На підставі наведеного та

Outcome: dismissed