Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-11 00:00:00

07 жовтня 2019 року представник комунального комерційного підприємства «Маріупольавтодор» (далі ККП «Маріупольавтодор») звернувся до суду з позовом до [PERSON] та [PERSON] про відшкодування шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що 30 липня 2019 року, відповідач [PERSON] керуючи транспортним засобом автомобілем Mersedes - Benz, державний номерний знак [NUMBER] , допустив наїзд на леєрну огорожу, розташовану за адресою по вулиці Мерзляка, біля ЛЕП8 в Лівобережному районі м.Маріуполя Донецької області, яка належить позивачу та знищив її. Власником вказаного транспортного засобу є [PERSON] . Постановою Орджонікідзевського районного суду м.Маріуполя Донецької області від 04 вересня 2019 року [PERSON] визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП та накладено стягнення у вигляді штрафу в сумі 340 гривень. Таким чином внаслідок цієї ДТП позивачу було завдано матеріальну шкоду в розмірі вартості шістьох секцій леєрної огорожі, вартістю по 5 781,60 грн. за кожну, в загальній сумі 34 689,60 грн. Просить суд стягнути з відповідачів на їх користь матеріальну шкоду у вказаному розмірі та судовий збір в сумі 1 921 грн. Ухвалою Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 23 жовтня 2019 року справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. 14 січня 2020 року від представника позивача надійшла заява про розгляд справи у його відсутність, в якій він позовні вимоги підтримав повністю. 14 січня 2020 року відповідач [PERSON] надав заяву, в якій просив розглядати справу в його відсутність та не заперечував проти задоволення позовних вимог. 04 лютого 2020 року [PERSON] надав відзив, в якому заперечує проти задоволення даної позовної заяви, посилаючись на те, що цивільно-правова відповідальність відповідачів на момент ДТП була застрахована в АТ «СГ» «ТАС». Відповідно до полісу страхова сума на одного потерпілого за шкоду заподіяну майну складає 100\~000 грн., що перевищує суму 34\~689,60 грн., заявлену у поданій позовній заяві. 30 липня 2019 року [PERSON] звернувся до страховика із повідомленням про ДТП. Посилаючись на постанову Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 755/18006/15-ц вказує, що \~відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або\~Законом України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів"\~ у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування.Покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інститутустрахування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів"). Таким чином [PERSON] та [PERSON] є неналежними відповідача у справі. 10 лютого 2020 року позивач надав суду відповідь на відзив, в якій зазначив, що потерпілому як кредитору належить право вимоги в обох видах зобов`язань, деліктному та договірному і він на власний розсуд обирає спосіб здійснення свого права шляхом звернення з вимогою до особи, яка завдала шкоди про відшкодування цієї шкоди, або звернення до страховика, у якого особа, яка завдала шкоди застрахувала свою цивільну відповідальність із вимогою про виплату страхового відшкодування, або шляхом звернення до страховика та в подальшому до особи, яка завдала шкоди, за наявності передбачених статтею 1194 ЦК України підстав. У справі в якій на постанову ВС посилається відповідач [PERSON] були інші обставини і тому висновки ВС не можуть бути застосовані у даній справі. Дослідивши матеріали справи, суд вважає позов обґрунтованим, та таким, що підлягає задоволенню за наступних підстав. Судом встановлено, що 30 липня 2019 року об 11 год 30 хв. відповідач [PERSON] керуючи транспортним засобом автомобілем Mersedes - Benz, державний номерний знак [NUMBER] , допустив наїзд на леєрну огорожу, розташовану за адресою по вулиці Мерзляка, біля ЛЕП8 в Лівобережному районі м.Маріуполя Донецької області. Внаслідок даної дорожньо-траснпортної пригоди завдано збитків КВП «Маріупольавтодор» у вигляді пошкодження леєрної огорожі. Відповідно до ч.6\~ст.82 ЦПК України\~постанова суду у справі про адміністративне правопорушення яка набрала законної сили, є обов`язковою для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалено постанову суду лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчиненні вони цією особою. Постановою Орджонікідзевського районного суду м.Маріуполя Донецької області від 04 вересня 2019 року [PERSON] визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП та накладено стягнення у вигляді штрафу в сумі 340 гривень. З локального кошторису на будівельні роботи №4-1-2 відновлення леєрної огорожі, розташованої на [ADDRESS] вбачається, що вартість відновлення шести одиниць леєрної огорожі складає 34 689 грн. 60 коп. Розмір шкоди в сумі 34 689 грн. 60 коп. підтверджується також довідкою ККП «Маріупольавтодор». Відповідно до частин першої та другої\~статті 509 ЦК України\~зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених\~статтею 11 цього Кодексу. За\~статтею 1187 ЦК України\~ джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо - і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Згідно зі\~статтею 1192 ЦК України\~з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. З огляду на зазначені положення\~ЦК України\~факт завдання шкоди майну потерпілого джерелом підвищеної небезпеки, якщо ця особа (потерпілий) не перебуває в договірних правовідносинах з особою, яка завдала шкоди, та/або якщо завдання такого роду шкоди не пов`язане з виконанням цими особами обов`язків за договором, породжує виникнення позадоговірного, деліктного зобов`язання. Воно виникає з факту завдання шкоди й припиняється належним виконанням у момент відшкодування потерпілому шкоди в повному обсязі особою, яка її завдала. Сторонами деліктного зобов`язання класично виступають потерпілий (кредитор) і особа, яка завдала шкоди (боржник). За загальним правилом відповідальність за шкоду несе боржник - особа, яка завдала шкоди. Якщо шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки (зокрема, діяльністю щодо використання, зберігання та утримання транспортного засобу), така шкода відшкодовується володільцем джерела підвищеної небезпеки - особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом (частина друга\~статті 1187 ЦК України). Враховуючи вищенаведене, а також відсутність доказів щодо наявності правових підстав передачі права керування автомобілем Mersedes - Benz, державний номерний знак [NUMBER] від власника\~ [PERSON] до [PERSON] , суд приходить до висновку про покладення обов`язку по відшкодуванню заподіяної позивачеві шкоди на обох відповідачів та стягнення з них солідарно майнової шкоди на користь позивача в повному обсязі в сумі 34 \~689, 60 грн. При цьому, суд не погоджується з доводами відповідача [PERSON] наданими у відзиві з посиланням на постанову Великої Палати Верхосного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 755/18006/15-ц, оскільки предметом розгляду вказаної справи були позовні вимоги страхової компанії, яка відшкодувала потерпілому страхове відшкодування, до особи винної у дорожньо-транспортній пригоді, цивільно-правова відповідальність якої була застрахована, що не є тотожнім правовідносинам, які є предметом у дані справі. У відповідності до положень ст.ст.\~133,\~141 ЦПК України\~з відповідачів на користь позивача також підлягають стягненню понесені ним та документально підтверджені витрати з оплати судового збору у розмірі 1921,00 гривень в рівних частках з кожного. На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved