Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-15 00:00:00

у жовтні 2016 року позивач звернувся із позовом до суду та просить стягнути із відповідача на свою користь страхове відшкодування у розмірі 12813, 59 грн. Позов позивачем мотивований тим, що на підставі страхового полісу № А/Е4169385 обовязкового страхування цивільно правової відповідальності власників наземних транспортних засобів від 05.05.2015 року автомобіль [NUMBER], власником якого він являється, був застрахований у разі настання страхового випадку у ПАТ «СК «Провідна». 10.11.2015 року приблизно о 07 годині 40 хвилин в районі Затуринського залізно дорожного переїзду з його вини сталася дорожньо транспортна пригода за участю автомобілем [NUMBER], яким він керував та автомобіляем [NUMBER]. Внаслідок дорожньо - транспортної пригоди транспортні засоби отримали механічні пошкодження. Постановою Октябрського районного суду м.Полтави від 25.12.2015 року його визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 340 грн. 03.08.2016 року рішенням Октябрського районного суду м.Полтави із нього на користь [PERSON] стягнуто; в рахунок відшкодування спричинених матеріальних збитків грощові кошти у розмірі 11333, 59 грн., витрати за проведення експертизи у розмірі 1480 грн., а всього 12813, 59 грн.; стягнуто в рахунок відшкодування моральної шкоди грошові кошти у розмірі 2000 грн.; судові витрати у розмірі 1102, 40 грн. Дане рішення виконано ним в повному обсязі. З цих підстав, 23.11.2015 року та 05.09.2016 року він звернувся із заявами до відповідача з вимогою відшкодувати йому сплачені [PERSON]І грошові кошти, на що отримав відмову. Оскільки загальний розмір завданих збитків не перевищує визначений страховим полісом розмір страхової суми, то стягненню підлягає страхова сума, яка становить 12813, 59 грн., виходячи із розрахунку: 30281, 75 грн. спричинена матеріальна шкода 18448, 16 грн. страхова виплата, яку отримала [PERSON] від ПрАТ «СК «Провідна» - 500 грн. франшиза + 1480, 00 грн. витрати за експертні послуги. У судовому засіданні позивач [PERSON] та його представник [PERSON] позов підтримали, просять суд його задовольнити з підстав, викладених у ньому. Представник відповідача у судове засідання не зявився, будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи, надав до суду заперечення, згідно яких у задоволенні позовних вимог просить відмовити за безпідставністю, оскільки позивач є страхувальником, а не потерпілою особою, яка б мала право на страхове відшкодування. Суд, заслухавши позивача, його представника, вивчивши матеріали справи та дослідивши надані сторонами докази, прийшов до наступного висновку: Згідно даних полісу № АЕ/4169385 обовязкового страхування цивільно правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, 05.05.2015 року [PERSON] (страхувальник) застрахував свою цивільно правову відповідальність у ПрАТ «СК «Провідна» (страховик) за шкоду заподіяну майну у розмірі 50000 грн. Забезпечений транспортний засіб: «Peugeot Partner», д.н.з. [NUMBER]. Строк дії: із 19.05.2015 року по 18.05.2016 року (включно). Розмір франшизи 500 грн. (а.с. ). 25.12.2015 року постановою Октябрського районного суду м.Полтави визнано [PERSON] винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та віддано адміністративному стягненню у вигляді штрафу у розмірі 340 грн. (а.с. ). Із описово мотивувальної частини постанови слідує, що 10.11.2015 року,близько 07 години 40хвилин [PERSON], керуючи автомобілем [NUMBER], рухаючись по вул. Героїв Праці віл вул. Сакко в м.Полтава в напрямку с.Затуріно, в районі Затуринського залізно дорожного переїзду допустив зіткнення з автомобілем [NUMBER], який стояв попереду в попутному напрямку на заборонений сигнал світлофора, чим порушив п.п. 12.1, 13.1 Правил дорожнього руху України. Внаслідок дорожньо транспортної пригоди автомобілі отримали механічні пошкодження. (а.с. ). 03.08.2016 року рішенням Октябрського районного суду м.Полтави позов [PERSON] до [PERSON], третя особа: ПАТ «СК «Провідна» про стягнення матеріальних збитків та моральної шкоди,завданих внаслідок дорожньо транспортної пригоди задоволено частково. Стягнуто із [PERSON] на користь [PERSON] завдані матеріальні збитки у розмірі 11333, 59 грн., витрати за проведення експертизи у сумі 1480 грн., а всього 12813, 59 грн. Стягнуто із [PERSON] на користь [PERSON] завдану моральну шкоду у розмірі 2000 грн. та понесені судові витрати у розмірі 1102, 40 грн. (а.с. ). Із описово мотивувальної частини даного рішення слідує, що згідно з висновком експертного автотоварознавчого дослідження № 071115 від 26.11.2015 року, складеного експертом [PERSON], завдана шкода автомобілю [NUMBER] внаслідок ДТП, яке сталося 10.11.2015 року складає 30281,75 грн. На підставі полісу № АЕ/4169385 обовязкового страхування цивільно правової відповідальності власників наземних транспортних засобів від 05.05.2015 року автомобіль [NUMBER], який належить [PERSON] застрахований ПрАТ «СК «Провідна». ПрАТ «СК «Провідна» 15.01.2016 року виплатила [PERSON] страхову виплату в розмірі 18448,16 грн., що підтверджується заявою на видачу готівки ПАТ КБ «Приватбанк» від 15.01.2016 року та 04.07.2016 року відповідачем перераховано на картковий рахунок позивача 500 грн. 05.09.2016 року [PERSON] звернувся до директора департаменту центру клієнтського сервісу «ПрАТ «СК «Провідна» із заявою про відшкодування йому витрат, які витрачені ним на виплату спричиненої шкоди [PERSON], оскільки він являється застрахованою особою. (а.с. ). Листом № 17-12/10697 від 06.09.2016 року ПрАТ «СК «Провідна» повідомила [PERSON], що рішення ПрАТ «СК «Провідна» щодо розміру страхового відшкодування за заявленими Вами страховим випадком прийнято відповідно до умов Закону України «Про обовязкове страхування цивільно - правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» та на підстави для його перегляду, відсутні. Рішенням Октябрського районного суду м.Полтави не передбачено стягнень із ПрАТ «СК «Провідна». (а.с. ). Відповідно до частин першої та другої статті 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. З огляду на зазначені положення статті 509 та з урахуванням приписів статей 11, 22, 599, 1166 ЦК України суд вважає, що факт завдання фізичній особі майнової шкоди, якщо ця особа (потерпілий) не перебуває в договірних правовідносинах із особою, яка завдала шкоди, та/або якщо завдання такого роду шкоди не пов'язане з виконанням цими особами обов'язків за договором, породжує виникнення позадоговірного, деліктного зобов'язання. Воно виникає з моменту завдання шкоди й припиняється належним виконанням у момент відшкодування потерпілому шкоди в повному обсязі особою, яка завдала шкоду. Сторонами деліктного зобов'язання класично виступають потерпілий (кредитор) і особа, яка завдала шкоди (боржник). За загальним правилом відповідальність за шкоду несе боржник - особа, яка завдала шкоди. Якщо шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки (зокрема, діяльністю щодо використання, зберігання та утримання транспортного засобу), така шкода відшкодовується володільцем джерела підвищеної небезпеки - особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом (частина друга статті 1187 ЦК України). Разом із тим правила регулювання деліктних зобов'язань допускають можливість відшкодування завданої потерпілому шкоди не безпосередньо особою, яка завдала шкоди, а іншою особою, - якщо законом передбачено такий обов'язок. Так, відповідно до статті 999 ЦК України законом може бути встановлений обов'язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров'я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов'язкове страхування). До відносин, що випливають із обов'язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства. До сфери обов'язкового страхування відповідальності належить цивільно-правова відповідальність власників наземних транспортних засобів згідно зі спеціальним Законом України від 1 липня 2004 року N 1961-IV "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" (далі Закон). Метою здійснення обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності Закон визначає забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров'ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, а також захист майнових інтересів страхувальників. Об'єктом обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов'язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров'ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу (стаття 5 Закону). Згідно зі статтею 6 Закону страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров'ю та/або майну потерпілого. За змістом Закону (статті 9, 22 - 31, 35, 36) настання страхового випадку (скоєння дорожньо-транспортної пригоди) є підставою для здійснення страховиком виплати страхового відшкодування потерпілому відповідно до умов договору страхування та в межах страхової суми. Страховим відшкодуванням у цих межах покривається оцінена шкода, заподіяна внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи, в тому числі й шкода, пов'язана зі смертю потерпілого. Для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, подає страховику заяву про страхове відшкодування. Таке відшкодування повинно відповідати розміру оціненої шкоди, але якщо розмір заподіяної шкоди перевищує страхову суму, розмір страхової виплати за таку шкоду обмежується зазначеною страховою сумою. Як передбачено статтею 1194 ЦК України, в разі якщо страхової виплати (страхового відшкодування) недостатньо для повного відшкодування шкоди, завданої особою, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, ця особа зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). З огляду на вищенаведене, сторонами договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів є страхувальник та страховик. При цьому договір укладається з метою забезпечення прав третіх осіб (потерпілих) на відшкодування шкоди, завданої цим третім особам унаслідок скоєння дорожньо-транспортної пригоди за участю забезпеченого транспортного засобу. Завдання потерпілому шкоди особою, цивільна відповідальність якої застрахована, внаслідок дорожньо-транспортної пригоди породжує деліктне зобов'язання, в якому праву потерпілого (кредитора) вимагати відшкодування завданої шкоди в повному обсязі кореспондується відповідний обов'язок боржника (особи, яка завдала шкоди). Водночас така дорожньо-транспортна пригода слугує підставою для виникнення договірного зобов'язання згідно з договором обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, в якому потерпілий так само має право вимоги до боржника - в договірному зобов'язанні ним є страховик. Разом із тим, зазначені зобов'язання не виключають одне одного. Деліктне зобов'язання - первісне, основне зобов'язання, в якому діє загальний принцип відшкодування шкоди в повному обсязі, підставою його виникнення є завдання шкоди. Натомість страхове відшкодування - виплата, яка здійснюється страховиком відповідно до умов договору, виключно в межах страхової суми та в разі, якщо подія, в результаті якої завдана шкода, буде кваліфікована як страховий випадок. Одержання потерпілим страхового відшкодування за договором не обов'язково припиняє деліктне зобов'язання, оскільки страхового відшкодування може бути недостатньо для повного покриття шкоди, й особа, яка завдала шкоди, залишається зобов'язаною. При цьому, потерпілий стороною договору страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів не є, але наділяється правами за договором: на його, третьої особи, користь страховик зобов'язаний виконати обов'язок зі здійснення страхового відшкодування. Таким чином, із матеріалів справи встановлено, що цивільно правова відповідальність позивача була застрахована у ПрАТ «СК Провідна» . З метою забезпечення прав третіх осіб, а саме потерпілої [PERSON] на відшкодування шкоди, завданої їй діями позивача унаслідок скоєння дорожньо-транспортної пригоди за участю забезпеченого транспортного засобу, ПрАТ» 15.01.2016 року виплатило тій страхову виплату в розмірі 18448,16 грн. При цьому, одержання потерпілою страхового відшкодування за договором не припинило деліктного зобов'язання, оскільки страхового відшкодування було недостатньо для повного покриття шкоди і на підставі рішення Октябрського районного суду м.Полтави від03.08.2016 року стягнуто із [PERSON] на користь [PERSON] завдані матеріальні збитки у розмірі 11333, 59 грн., витрати за проведення експертизи у сумі 1480 грн., а всього 12813, 59 грн. Стягнуто із [PERSON] на користь [PERSON] завдану моральну шкоду у розмірі 2000 грн. та понесені судові витрати у розмірі 1102, 40 грн. , й особа, яка завдала шкоди, залишається зобов'язаною. Дане рішення позивач [PERSON] виконав у повному обсязі. Особа здійснює свої права вільно, на власний розсуд (частина перша статті 12 ЦК України). Особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов'язковим для неї (частина друга статті 14 ЦК України). Відповідно до статті 511 ЦК України зобов'язання не створює обов'язку для третьої особи. У випадках, встановлених договором, зобов'язання може породжувати для третьої особи права щодо боржника та (або) кредитора. Згідно з частинами першою та четвертою статті 636 ЦК України договором на користь третьої особи є договір, в якому боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок на користь третьої особи, яка встановлена або не встановлена у договорі. Якщо третя особа відмовилася від права, наданого їй на підставі договору, сторона, яка уклала договір на користь третьої особи, може сама скористатися цим правом, якщо інше не випливає із суті договору. З огляду на вищенаведене, право потерпілого на відшкодування шкоди за рахунок особи, яка завдала шкоди, є абсолютним і не може бути припинене чи обмежене договором, стороною якого потерпілий не був, хоч цей договір і укладений на користь третіх осіб. Закон надає потерпілому право одержати страхове відшкодування, але не зобов'язує одержувати його. При цьому відмова потерпілого від права на одержання страхового відшкодування за договором не припиняє його права на відшкодування шкоди в деліктному зобов'язанні. Таким чином потерпілому як кредитору належить право вимоги в обох видах зобов'язань, деліктному та договірному. Він вільно, на власний розсуд обирає спосіб здійснення свого права шляхом звернення вимоги виключно до особи, яка завдала шкоди, про відшкодування цієї шкоди, або шляхом звернення до страховика, у якого особа, яка завдала шкоди, застрахувала свою цивільну відповідальність, із вимогою про виплату страхового відшкодування, або шляхом звернення до страховика та в подальшому до особи, яка завдала шкоди, за наявності передбачених статтею 1194 ЦК України підстав. В даному випадку, потерпіла [PERSON] як кредитор якому належало право вимоги вільно обрала, на власний розсуд спосіб здійснення свого права шляхом звернення вимоги як до страховика, так і до особи, яка завдала їй шкоду, з вимогою про відшкодування цієї шкоди, і за матеріалами справи повністю задовольнила її. При цьому, потерпіла [PERSON] від свого права вимоги до страховика не відмовлялася і скористалася ним. Таким чином, суд приходить до висновку, що страховик як сторона договору обовязкового страхування цивільно правової відповідальності виконав свої зобовязання, сплативши страхове відшкодування потерпілій [PERSON] Окрім цього, слід звернути увагу на те, що розмір страхового відшкодування страховик узгоджує з особою, яка має право на отримання відшкодування, проте страховик самостійно приймає рішення про здійснення чи відмову в здійсненні страхового відшкодування (статті 36, 37 Закону). При цьому розмір страхової виплати (страхового відшкодування) з особою, яка завдала шкоди, страховик за законом узгоджувати не зобов'язаний, хоча цей розмір безпосередньо впливає на обсяг відповідальності особи, яка завдала шкоди, за статтею 1194 ЦК України. Таким чином розмір страхової виплати (страхового відшкодування), якщо страховик визначає його меншим страхової суми (ліміту його відповідальності), може бути оспорений особою, яка завдала шкоди, якщо ця особа виконала свій обов'язок перед потерпілим, у тому числі й частково відшкодувала шкоду згідно статті 1194 ЦК України, але вважає, що страховик порушив умови договору, здійснив потерпілому страхову виплату (страхове відшкодування) не в повному обсязі, що призвело до безпідставного збільшення обсягу її (особи, яка завдала шкоди), відповідальності. Із матеріалів справи, що позивач не оспорював розмір страхової виплати, який отримала потерпіла [PERSON], рішення Октябрського районного суду м.Полтави від 03.08.2016 року в апеляційному порядку не оскаржував та виконав його у повному обсязі. З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку, що позивач не набув права на отримання страхового відшкодування, а тому позов до задоволення не підлягає. Оскільки у задоволенні позову відмовлено, то судові витрати стягненню із відповідача на користь позивача не підлягають.

Outcome: dismissed