Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-26 00:00:00

Ужгородська районна державна адміністрації, як органу опіки та піклування, що діє в інтересах дитини [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON], третя особа: Ужгородська місцева прокуратура, про відібрання дітей без позбавлення батьківських прав. Свої вимоги позивач мотивує тим, що до Ужгородської районної державно адміністрації 21.10.2016 року за №242/01-11 надійшов лист з відділу охорони здоровя Ужгородської райдержадміністрації в якому повідомляється, що в дитячому відділенні КЗ «Ужгородської районної лікарні» філіалу м. Чоп, знаходиться на соціальному ліжку дитина [PERSON], [INFO], з діагнозом гострий трахеїд, затримка мовного розвитку. За період перебування на стаціонарному лікуванні мама дитини [PERSON] Іболя навідувалася 2 рази. В ході перевірки було встановлено, що мама малолітньої дитини зареєстрована за адресою [INFO]. Запис про батька малолітньої дитини провадився за прізвищем та громадянством матері, тобто реєстрація народження була проведена відповідно до ч.1 ст. 135 СК України. Відповідно до інформаційного листа Галоцької сільської ради від 24.10.2016 року №185/02-09, [PERSON] Іболя на території ради не проживає, відомості про її сімю відсутні. Наказом служби у справах дітей Ужгородської райдержадміністрації від 01.11.2016 року №61, [PERSON], [INFO], взята на первинний облік, як дитина позбавлену батьківського піклування. Розпорядженням голови Ужгородської районної державної адміністрації від 02.11.2016 року №461, [PERSON], [INFO], надано статус дитини позбавленої батьківського піклування. Відповідно до клопотання служби у справах дітей 07.11.2016 року №107/01-08 [PERSON], [INFO], доставлена до притулку для дітей служби у справах дітей Закарпатської облдержадміністрації. Згідно висновку органу опіки і піклування Ужгородської районної державної адміністрації від 14.11.2016 року № 930/03-98 орган опіки та піклування вважає за доцільне відібрати малолітню дитину [PERSON], [INFO], від мами [PERSON], без позбавлення батьківських прав. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявилася, хоча була повідомлена про час та місце розгляду справи, однак надала суду письмові пояснення, в яких вказує, що дитину не покидала, а перевезла в лікарню на період пошуку житла і роботи, щоб мати можливість утримувати своїх дітей. На даний час всі питання вирішені, вона має куди забрати свою дитину, і створити для неї всі умови, для нормального і безпечного життя. Така ситуація, що відбулася більше ніколи не повториться. Вказує, що зобовязується піклуватися про дітей і утримувати їх належним чином, тому просить дозволити забрати свою доньку. Представник Ужгородської місцевої прокуратури в судове засідання не зявився, хоча про час і місце розгляду справи був повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив. Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані докази, суд приходить до наступного висновку. Як вбачається з матеріалів справи, відповідач [PERSON] є матір'ю малолітньої [PERSON], [INFO]. Реєстрація народження проведена згідно ч.1 ст. 135 Сімейного кодексу України. Згідно довідки Холмківської сільської ради №0224/473 від 27.10.2016 року [PERSON], [INFO], зареєстрована за адресою [INFO], але фактично за вказаною адресою не проживає. Відповідно до листа Ужгородської районної державно адміністрації №242/01-11 від 21.10.2016 року в дитячому відділенні КЗ «Ужгородської районної лікарні» філіалу м. Чоп, знаходиться на соціальному ліжку дитина [PERSON], [INFO]. Дитина госпіталізована 23.09.2016 року з діагнозом гострий трахеїт, затримка мовного розвитку. За період перебування на стаціонарному лікуванні мама дитини [PERSON] Іболя навідувалася 2 рази. На даний час дитина соматично здорова. Мама дитини [PERSON] Ібоя, з її слів знаходиться в Обласному соціальному центрі і дитини м. Перечин. Згідно наказу начальника служби у справах дітей Ужгородської районної державної адміністрації Закарпатської області №61 від 01..2016 року [PERSON], [INFO] взято на облік, як дитину позбавлену батьківського піклування. Розпорядженням голови Ужгородської районної державної адміністрації Закарпатської області №461 від 02.11.2016 року надано [PERSON], [INFO], статус дитини, позбавленої батьківського піклування. Правові підстави для відібрання дітей від батьків без позбавлення їх батьківських прав визначені статтею 170 СК України, згідно якої\~суд може постановити рішення про відібрання дитини від батьків або одного з них, не позбавляючи їх батьківських прав, у випадках, передбачених пунктами 2-5 частини першої ст. 164 цього Кодексу (якщо батьки\~ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини, жорстоко поводяться з дитиною, є хронічними алкоголіками або наркоманами, вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва), а також в інших випадках, якщо залишення дитини у них є небезпечним для її життя, здоров'я і морального виховання. Відповідно до акту закладу охорони здоровя та органу внутрішніх справ України про дитину покинуту в пологовому будинку, іншому закладі охорони здоровя від 27.10.2016 року, в дитячому відділенні КЗ «Ужгородської районної лікарні» виявлена покинута дитина [PERSON], [INFO], яка поступила до даного закладу охорони здоровя 29.09.2016 року з діагнозом затримка мовного розвитку, гострий бронхіт. Згідно висновку органу опіки і піклування Ужгородської районної державної адміністрації від 14.11.2016 року № 930/03-98 орган опіки та піклування вважає за доцільне відібрати малолітню дитину [PERSON], [INFO], від мами [PERSON], без позбавлення батьківських прав. Надаючи оцінку вказаним доказам суд приходить до висновку, що такі докази не підтверджують наявність\~небезпеки для життя дитини, здоров'я і морального виховання, не підтверджують факт\~ухиляння відповідача від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини, жорстоко поводження з дитиною, факт того, що відповідач є хронічним алкоголіком або наркоманом, вдається до будь-яких видів експлуатації дитини, примушує її до жебракування та бродяжництва. Так, відповідно до довідки Управління Закарпатської реформаторської церкви №060/2017 від 26.06.2017 року [PERSON], та діти [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO] проживають та знаходяться на повному утриманні Крізисному будинку для вагітних жінок та матерів із дітьми при Управління Закарпатської Реформаторської Церкви у комплексі будівель за адресою вул. Б. Хмельницького, 120 м. Берегово від 21 квітня 2017 року. З довідки виданої Берегівським дошкільним навчальним закладом №12, слідує, що [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], зареєстровані на чергу та будуть прийняті в навчальний заклад в серпні 2017 року. Таким чином, судом встановлено, що відповідач не ухиляється від виконання своїх обовязків по вихованню дітей, тобто відсутні підстави для застосування пунктів 2-5 частини першої ст. 164 цього Кодексу, як підстав відібрання дітей у відповідача. Відповідно до ст.ст. 32, 51 Конституції України ніхто не може зазнавати втручання в його особисте і сімейне життя, крім випадків, передбачених Конституцією України, а сімя, дитинство, материнство і батьківство охороняється державою. Згідно вимог ст. 150 СК України\~\~батьки зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний та моральний розвиток. Згідно з ч.1, 4 ст. 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов'язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Ухилення батьків від виконання батьківських обов'язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Згідно ст. 171 СК України дитина має право на те, щоб бути вислуханою батьками, іншими членами сімї, посадовими особами з питань, що стосуються її особисто, а також питань сім'ї. Дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками, іншими особами спору щодо її виховання, місця проживання, у тому числі при вирішенні спору про позбавлення батьківських прав. Відповідно до вимог ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Вимоги ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» передбачають, що виховання в сім'ї є першоосновою розвитку особистості дитини, батьки або особи, які їх замінюють несуть відповідальність за порушення прав і обмеження законних інтересів дитини на охорону здоров'я, фізичний і духовний розвиток, навчання, невиконання та ухилення від виконання батьківських обов'язків відповідно до закону. Відповідно до вимог ст. 14\~Закону України «Про охорону дитинства»,\~діти та батьки не повинні розлучатися всупереч їх волі, за винятком випадків, коли таке розлучення необхідне в інтересах дитини і цього вимагає рішення суду, що набрало законної сили. Згідно ст.ст. 3, 4, 5 Конвенція ООН про права дитини, яка прийнята 20 листопада 1989 року Генеральної Асамблеї ООН, яка ратифікована та набула чинності в Україні з 27 вересня 1991 року, усі дії щодо дитини мають виконуватися в інтересах дитини. Якщо рідні, або ті особи, які несуть відповідальність за дитину, недбало виконують свої обов'язки, держава має забезпечити дитині належний догляд і піклування. Держава має вживати всіх необхідних заходів для реалізації прав дитини. Держава не може залишати поза увагою права дитини. Всі країни мають співпрацювати для того, щоб права дитини реалізовувались у повсякденному житті. Більш розвинені країни мають допомагати бідним, економічно. Держава має поважати відповідальність, права та обов'язки батьків та родини. І, водночас, держава повинна вимагати від батьків ростити та виховувати дітей належним чином. У преамбулі до Конвенції ООН про права дитини зазначено, що дитині для повного та гармонійного розвитку необхідно зростати в сімейному оточенні. Згідно зі статтею 9 Конвенції Держави-сторони дбають про те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їхньому бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи за судовим рішенням визначають відповідно до застосовного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в інтересах дитини. Вирішення такого питання може бути необхідним у тому чи іншому випадку, коли, наприклад, батьки жорстоко поводяться з дитиною чи не піклуються про неї. При цьому всім заінтересованим сторонам надається можливість брати участь у вирішенні такого питання та викладати свою позицію. Статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод проголошено, що кожен має право на повагу до свого сімейного життя\~. Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров'я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб. При вирішенні даного спору суд приймає до уваги також практику Європейського суду з прав людини з даних правовідносин, зокрема положення, викладені у справі «Савіни проти України» від 18.12.2008 року. В даній справі суд зазначив, що право батьків і дітей бути поряд один з одним становить основоположну складову сімейного життя і що заходи національних органів, спрямовані перешкодити цьому, є втручанням у права, гарантовані статтею 8 Конвенції. Таке втручання є порушенням зазначеного положення, якщо воно здійснюється не "згідно із законом", не відповідає законним цілям, переліченим у пункті 2 статті 8, і не може вважатися "необхідним у демократичному суспільстві". Хоча національним органам надається певна свобода розсуду у вирішенні питань щодо встановлення державної опіки над дитиною, вони повинні враховувати, що розірвання сімейних зв'язків означає позбавлення дитини її коріння, а це можна виправдати лише за виняткових обставин. Отже, відповідне рішення має підкріплюватися достатньо переконливими і зваженими аргументами на захист інтересів дитини, і саме\~\~ держава-відповідач\~\~ повинна переконатися в тому, що було проведено ретельний аналіз можливих наслідків пропонованого заходу з опіки для батьків і дитини. Зокрема, якщо рішення мотивується необхідністю захистити дитину від небезпеки, має бути доведено, що така небезпека справді існує (справа "Хазе проти Німеччини" (Haase v. Germany), N 11057/02 ). З врахуванням вищенаведених положень та встановлених судом обставин суд приходить до висновку, що вимоги позивача про відібрання малолітньої дитини без позбавлення відповідача батьківських прав не ґрунтуються на законі, такі вимоги не підкріплені переконливими аргументами на захист дітини, а тому має місце безпідставне втручання органу держави в сімейне життя відповідача, що є порушенням ст. 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.\~\~

Outcome: dismissed