Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-10 00:00:00

У лютому 2015 року позивачка [PERSON] звернулася в суд з позовом до Територіальної громади м. Чернівці в особі Чернівецької міської ради, [PERSON], [PERSON], [PERSON] про визначення часток в майні, що перебуває в спільній сумісній власності та визнання права власності на спадкове майно. В обґрунтування позову зазначала, що житловий будинок з належними до нього будівлями та спорудами, який розташований за адресою: [ADDRESS], належав на праві спільної сумісної власності її матері [PERSON], бабусі [PERSON], їй та братам [PERSON] та [PERSON] згідно свідоцтва про право власності, виданого виконавчим комітетом Чернівецької міської ради 03.03.2008 року на підставі рішення виконавчого комітету Чернівецької міської ради № 124\\4 від 26.02.2008 року. Земельна ділянка під будинком загальною площею 0,0994га, за адресою: [ADDRESS] також належала на праві спільної сумісної власності її матері [PERSON], бабусі [PERSON], їй та братам [PERSON] та [PERSON] на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку (бланк серія ЯЕ № 365436) від 16.09.2009 року, виданого згідно рішення 38 сесії 5 скликання Чернівецької міської ради № 888 від 02.04.2009 року та зареєстрованого в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності землею за № 010982200443, кадастровий № 7310136600:28:001:0068. Цільове призначення - для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд. [INFO] її мати [PERSON] померла та рішенням виконавчого комітету Чернівецької міської ради № 90/3 від 12.03.2014 року її піклувальником як над неповнолітньою призначено її бабусю [PERSON] Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина, яка складається з: 1/5 частини житлового будинку з належними до нього будівлями та спорудами, який розташований за адресою: [ADDRESS] та 1/5 частини земельної ділянки загальною площею 0,0994га, за адресою: [ADDRESS], яка надана для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд. При цьому іншими спадкоємцями за законом першої черги [PERSON] крім неї є також бабуся [PERSON] та діти: [PERSON] і [PERSON] Спадкова справа після смерті [PERSON], яка померла [INFO] розпочата провадженням в Першій чернівецькій державній нотаріальній конторі 11.04.2014 року за № 210/2014 за заявою [PERSON], [PERSON] та [PERSON], які в свою чергу відмовились від спадщини, подавши до нотаріальної контори заяви про відмову від спадщини та за її заявою про прийняття спадщини та видачу свідоцтва про право на спадщину за законом. Оскільки інші спадкоємці за законом відмовилися від спадщини після смерті [PERSON], яка померла [INFO], вона як спадкоємець за законом першої черги отримала право на все спадкове майно після смерті матері, а саме на 1/5 частину житлового будинку з належними до нього будівлями та спорудами, який розташований за адресою: [ADDRESS], а також на 1/5 частину земельної ділянки загальною площею 0,0994га, за адресою: [ADDRESS], яка надана для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд. З метою прийняття спадщини та отримання свідоцтва про право на спадщину, вона у грудні 2014 року звернулася до Першої чернівецької державної нотаріальної контори із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом на 1/5 частину житлового будинку з належними до нього будівлями та спорудами, який розташований за адресою: [ADDRESS], а в лютому 2015 року із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом на 1\\5 частину земельної ділянки загальною площею 0,0994га, за адресою: [ADDRESS], яка надана для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд. Разом з тим, після перевірки документів, державний нотаріус Першої чернівецької державної нотаріальної контори Літун М.В., повідомила, що оскільки свідоцтво про право власності, видане виконавчим комітетом Чернівецької міської ради 03.03.2008 року на житловий будинок з належними до нього будівлями та спорудами, який розташований за адресою: [ADDRESS] не зареєстровано згідно ст. 182 Цивільного кодексу України, ст. 28 Закону України «Про порядок державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» та Тимчасового положення про порядок реєстрації права власності та інших речових прав на нерухоме майно, затвердженого наказом Міністерства юстиції України 07.02.2002 року, № 7/5, в бюро технічної інвентаризації, крім того в зв'язку з тим, що згідно п. 4 та 6 гл. 1 розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5 нотаріус може видати свідоцтво про право на спадщину за законом чи за заповітом після смерті одного з учасників спільної сумісної власності лише після виділення частки померлого в спільному майні, у видачі свідоцтва про право на спадщину їй відмовлено. Враховуючи вищевикладене, а також те, що право власності на будинок, частка якого успадковується, ні органом приватизації, ні власниками будинку не було зареєстровано відповідно до законодавства у Чернівецькому обласному комунальному бюро технічної інвентаризації, частка померлої в праві власності на будинок та земельну ділянку не виділена та не зареєстрована, вона, як спадкоємець за законом, не має можливості надати нотаріусу документи про державну реєстрацію прав власності на будинок та земельну ділянку, частка яких успадковується, вчинення такої нотаріальної дії як видача свідоцтва про право на спадщину не можливо, в зв'язку з чим вона змушена звернутися до суду з позовом про визнання права власності на спадкове майно. Тому, враховуючи вищевикладене, просила визначити, що частки [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] в житловому будинку з належними до нього будівлями та спорудами, який розташований за адресою: [ADDRESS] складають по 1/5 частині; визначити, що частки [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] в земельній ділянці загальною площею 0,0994га, за адресою: [ADDRESS] (кадастр. № 7310136600:28:001:0068, цільове призначення - для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд) складають по 1/5 частині; визнати за нею, [PERSON], [INFO], право власності на 1/5 частину житлового будинку з належними до нього будівлями та спорудами, який розташований за адресою: [ADDRESS], який складається з житлового будинку літ. А загальною площею 125,70 кв.м., в т.ч. житловою площею 83,20 кв.м. сарай літ. Б, вбиральня літ. В, вигрібна яма II, огорожа № 1,2, як спадкове майно після смерті [PERSON], що померла [INFO]; визнати за нею, [PERSON], [INFO], право власності на 1/5 частину земельної ділянки загальною площею 0,0994га, за адресою: [ADDRESS], кадастровий № 7310136600:28:001:0068, цільове призначення - для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, як спадкове майно після смерті [PERSON], що померла [INFO]. У судове засідання позивачка не з'явилась, надала суду заяву про розгляд справи у її відсутності. Крім того, у поданій заяві зазначила, що поданий позов підтримує в повному обсязі. Від представника Чернівецької міської ради надійшло клопотання про розгляд справи у відсутності представника, в якій також вказано на те, що Чернівецька міська рада не заперечує проти задоволення позову. Інші відповідачі в судове засідання не з'явилися, надали суду заяви про розгляд справи у їх відсутності та про те, що проти задоволення позову не заперечують. Враховуючи вищевказане, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності сторін, оскільки у справі наявні достатні докази на підтвердження прав та взаємовідносин сторін. На підставі ч.2 ст. 197 ЦПК України судове засідання проводилось без технічної фіксації. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. Так, відповідно до вимог ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. За змістом ст. ст. 10, 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Як убачається з матеріалів справи, житловий будинок з належними до нього будівлями та спорудами, який розташований за адресою: [ADDRESS], належав на праві спільної сумісної власності позивачці, матері позивачці [PERSON], бабусі [PERSON] та братам [PERSON] і [PERSON] згідно свідоцтва про право власності, виданого виконавчим комітетом Чернівецької міської ради 03.03.2008 року на підставі рішення виконавчого комітету Чернівецької міської ради № 124/4 від 26.02.2008 року (а.с. 9). Земельна ділянка під будинком загальною площею 0,0994га, за адресою:[ADDRESS] також належала на праві спільної сумісної власності позивачці, матері позивачці [PERSON], бабусі [PERSON] та братам [PERSON] і [PERSON] на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку (бланк серія ЯЕ № 365436) від 16.09.2009 року, виданого згідно рішення 38 сесії 5 скликання Чернівецької міської ради № 888 від 02.04.2009 року та зареєстрованого в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності землею за № 010982200443, кадастровий № 7310136600:28:001:0068. Цільове призначення - для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (а.с. 10). [INFO] мати [PERSON] - [PERSON] померла, що підтверджується копією свідоцтва про смерть (а.с. 6). Рішенням виконавчого комітету Чернівецької міської ради № 90/3 від 12.03.2014 року піклувальником над неповнолітньою [PERSON] призначено її бабусю [PERSON] (а.с. 7). Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина на належне їй на праві власності майно, а саме: на 1/5 частину житлового будинку з належними до нього будівлями та спорудами, який розташований за адресою: [ADDRESS] та на 1/5 частину земельної ділянки загальною площею 0,0994га, розташованої за адресою: [ADDRESS], яка надана для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд. Спадкоємцями за законом першої черги після смерті [PERSON] є її мати [PERSON] та діти: [PERSON], [PERSON] та [PERSON] Крім того, як убачається з матеріалів справи, спадкова справа після смерті [PERSON], яка померла [INFO] розпочата провадженням в Першій чернівецькій державній нотаріальній конторі 11.04.2014 року за № 210/2014 за заявою [PERSON], [PERSON] та [PERSON] про відмову від спадщини та за заявою [PERSON] про прийняття спадщини та видачу свідоцтва про право на спадщину за законом. Оскільки інші спадкоємці за законом відмовилися від спадщини після смерті [PERSON], яка померла [INFO], позивачка, як спадкоємець за законом першої черги отримала право на все спадкове майно після смерті матері. Крім того, як встановлено судом, у грудні 2014 року та в лютому 2015 року позивачка звернулася до Першої чернівецької державної нотаріальної контори із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом на вищевказане майно. Разом з тим, після перевірки наданих документів, державний нотаріус Першої чернівецької державної нотаріальної контори Літун М.В., повідомила, що оскільки свідоцтво про право власності, видане виконавчим комітетом Чернівецької міської ради 03.03.2008 року на житловий будинок з належними до нього будівлями та спорудами, який розташований за адресою: [ADDRESS] не зареєстровано згідно ст. 182 Цивільного кодексу України, ст. 28 Закону України «Про порядок державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» та Тимчасового положення про порядок реєстрації права власності та інших речових прав на нерухоме майно, затвердженого наказом Міністерства юстиції України 07.02.2002 року, № 7/5, в бюро технічної інвентаризації, окрім того в зв'язку з тим, що згідно п. 4 та 6 гл. 1 розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5 нотаріус може видати свідоцтво про право на спадщину за законом чи за заповітом після смерті одного з учасників спільної сумісної власності лише після виділення частки померлого в спільному майні, й відповідно у видачі свідоцтва про право на спадщину відмовила (а.с. 15-17). Так, статтею 328 ЦК України визначено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Статтею 41 Конституції України передбачено, що кожен має право володіти, користуватися та розпоряджатися своєю власністю. Зокрема у ст. 319 ЦК України вказано, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд та має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Крім того, згідно із положеннями ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до ст. 355 ЦК України, майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Право спільної власності виникає з підстав, не заборонених законом. Спільна власність вважається частковою, якщо договором або законом не встановлена спільна сумісна власність на майно. Згідно із ст. 356 ЦК України, власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Порядок та підстави визначення часток у праві спільної часткової власності визначено у ст. 357 ЦК України. Крім того, статтею 364 ЦК України передбачене право співвласника на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. Відповідно до положень статті 367 ЦК України співвласники мають право поділити майно, що є у спільній частковій власності. Відповідно до ст. 370 ЦК України, якою регулюється питання про виділ частки із майна, що є у спільній сумісній власності, передбачено, що співвласники спільної сумісної власності, як і співвласники спільної часткової власності мають право на виділ у натурі частки із спільного майна з тією лише різницею, що учасники першої не мають завідомо визначених ідеальних часток у праві спільної власності, а відтак, вони мають бути передусім визначені, після чого стає можливим виділ частки в натурі. При визначені розміру часток співвласників у спільній сумісній власності вважається, що вони є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між співвласниками, законом або рішенням суду. При цьому, відповідно до п.12 Постанови Пленуму Верховного суду України №7 «Про судову практику у справах про спадкування» від 30.05.2008року, за загальними правилами частини другої статті 372 ЦК при поділі майна, що є у спільній сумісній власності, за рішенням суду частка співвласника може бути збільшена або зменшена з урахуванням обставин, які мають істотне значення. У разі смерті співвласника приватизованого будинку (квартири) частки кожного із співвласників у праві спільної власності є рівними, якщо інше не було встановлено договором між ними (частина друга статті 370, частина друга статті 372 ЦК). Частка померлого співвласника не може бути змінена за рішенням суду. Для оформлення права на спадщину закон не вимагає рішення суду про визначення частки спадкодавця. Разом з тим, у разі відмови нотаріуса видати свідоцтво про право на спадщину спадкоємцеві учасника спільної сумісної власності мають право звернутися з позовом про визначення частки майна, належної померлому на праві спільної сумісної власності. Зі змісту ст. 357 ЦК України вбачається, що під терміном «визначення часток» законодавець розуміє визначення (встановлення) розміру частки співвласника у спільному сумісному майні. Крім того, відповідно до ст. 116 ЗК України громадяни та юридичні особи набувають право власності та право користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону. Частиною 4 виказаної статті визначені випадки безоплатної передачі земельних ділянок у власність громадян. Згідно зі ст. 125 ЗК України право власності та право постійного користування на земельну ділянку виникає після одержання її власником або користувачем документа, що посвідчує право власності чи право постійного користування земельною ділянкою, та його державної реєстрації. Частиною 4 ст. 120 Земельного кодексу України у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду кількома особами право на земельну ділянку визначається пропорційно до часток осіб у праві власності жилого будинку, будівлі або споруд. Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦК України спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Згідно із ч. 4 ст. 86 ЗК України співвласники земельної ділянки, що перебуває у спільній сумісній власності, мають право на її поділ або на виділення з неї окремої частки. Положеннями ст. 89 ЗК України визначено, що земельна ділянка може належати на праві спільної сумісної власності лише громадянам. У спільній сумісній власності перебувають земельні ділянки: подружжя; членів фермерського господарства, якщо інше не передбачено угодою між ними; співвласників жилого будинку. Володіння, користування та розпорядження земельною ділянкою спільної сумісної власності здійснюються за договором або законом. Співвласники земельної ділянки, що перебуває у спільній сумісній власності, мають право на її поділ або на виділення з неї окремої частки. Поділ земельної ділянки, яка є у спільній сумісній власності, з виділенням частки співвласника, може бути здійснено за умови попереднього визначення розміру земельних часток, які є рівними, якщо інше не передбачено законом або не встановлено судом. Згідно із роз'ясненнями пп. 19-21 постанови Пленуму Верховного Суду України від 16.04.2004 року №7 "Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ" передбачено, що порядок користування спільною земельною ділянкою, у тому числі тією, на якій розташовані належні співвласникам жилий будинок, господарські будівлі та споруди, визначається насамперед їхньою угодою залежно від розміру їхніх часток у спільній власності на будинок. Таким чином, у разі наявності спору між співвласниками щодо порядку користування земельною ділянкою, який раніше ними не визначався, визначення такого порядку чи поділ земельної ділянки здійснюється в залежності від розміру ідеальних часток на час виникнення спільної часткової власності. Крім того, згідно із п. г ч. 1 ст. 87 ЗК України право спільної часткової власності на земельну ділянку виникає за рішенням суду. Таким чином, в судовому засіданні достовірно встановлено, що за життя [PERSON], а також сторони в справі не здійснили оформлення права спільної часткової власності на будинок та земельну ділянку, а також між ними не існувало договору чи іншої домовленості щодо визначення розміру частки кожного із співвласників у спільному сумісному майні, тому частки співвласників є рівними й відповідному [PERSON] на день її смерті та іншим співвласникам спірного будинку та земельної ділянки належало по 1/5 частці кожному. Крім того, відповідно до положень спадкового законодавства право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її ( ст.1268 ЦК України). Зокрема, згідно із ч. 1 ст. 1220 ЦК України, спадщина відкривається в наслідок смерті особи або оголошення її померлою. Зважаючи на вимоги ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Статтею 1268 ЦК України передбачено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Статтею 1258 ЦК України передбачено, що спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених ст.1259 ЦК України. Як встановлено судом, крім [PERSON] після смерті її матері [PERSON] законом відповідачі [PERSON], [PERSON] та [PERSON], які відмовились від прийняття спадщини на користь [PERSON], подавши відповідні заяви, тому позивачка вважається такою, що прийняла спадщину. Оскільки позивачка [PERSON] вважається такою, що прийняла спадщину, а також звернулась до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, однак у видачі свідоцтва їй було відмовлено, суд ураховуючи визнання відповідачами поданого позову, вважає можливим визнати за [PERSON] право власності в порядку спадкування за законом на 1/5 частку будинку та 1/5 частки земельної ділянки, яка залишилась після смерті спадкодавця [PERSON] На підставі викладеного,

Outcome: approved