Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-03 00:00:00

26 лютого 2019 року з Великомихайлівського районного суду Одеської області на розгляд до Березнегуватського районного суду Миколаївської області за підсудністю надійшла цивільна справа за позовом [PERSON] до [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Ширяївська районна державна адміністрація Одеської області, про позбавлення батьківських прав. В позовній заяві позивач зазначив, що з 30 червня 2009 року проживав в цивільному шлюбі з [PERSON] . За час сумісного проживання в них народилося троє дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . З травня 2016 року сторони проживають окремо і з того часу місце перебування відповідача невідоме. Дітьми вона не цікавиться, участі у їх вихованні не приймає. Дітьми піклується він і допомагає в цьому його мати. 31 січня 2018 року Комісією захисту прав дитини Ширяївської районної державної адміністрації винесено рішення №6 стосовно доцільності позбавлення батьківських прав відповідача відносно їх малолітніх дітей. На підставі викладеного просив суд позбавити відповідача батьківських прав стосовно їх малолітніх дітей [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, просив суд їх задовольнити Крім того пояснив, що відповідач не цікавиться дітьми, їх вихованням не займається, проживає окремо в м. Одеса. Відносно неї є висновок органу опіки та піклування про доцільність позбавлення батьківських прав. Діти повністю знаходяться на його утриманні. В свою чергу він не дозволяє бачитись дітям з матір`ю, так як вважає, що це негативно впливає на їх свідомість та здоров`я, особливо це відчутно зі старшим сином, який після зустрічі з відповідачем хворіє та температурить. Відповідач в судовому засіданні проти позовних вимог позивача заперечувала, пояснила, що з позивачем проживала у цивільному шлюбі в якому народилося троє дітей. Позивач спочатку батьківство над дітьми не визнавав, а лише в 2016 році був записаний їх батьком. В період їх спільного проживання позивач працював 2 години на день, за що отримував заробітну плату, в розмірі 200 грн. на місяць, тому вона змушена була знайти роботу, щоб якось утримувати сім`ю. Робота була позмінна, вона часто була відсутня вдома і це вплинуло на їх з позивачем стосунки. Після припинення сумісного проживання, через відсутність у неї жила, діти залишилися проживати з позивачем в будинку його матері, а вона протягом 2016 - 2017 років щомісяця навідувала їх, привозила подарунки, одяг, продукти харчування, а з листопада 2018 року позивач та його матір заборонили їй бачитись з дітьми. Речі, які вона передавала дітям, викидали, дітей налаштовували проти неї, телефоном спілкуватися також забороняли. З приводу цього в квітні 2019 році вона звернулася до Ширяєвського районного суду Одеської області з позовом про усунення перешкод у спілкуванні з дітьми, однак провадження у справі судом було зупинено, до розгляду даної справи. Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору [PERSON] (діюча на підставі доручення № 21/02-40/367 від 20.02.2019 року) у судовому засіданні вважала позовні вимоги позивача такими, що підлягають задоволенню, оскільки на засіданні комісії за заявою [PERSON] з питань захисту прав дітей було прийнято рішення про надання висновку про доцільність позбавлення [PERSON] батьківських прав щодо її спільних з позивачем малолітніх дітей, так як відповідно доводів, взятих комісією до уваги, мати долею дітей не цікавиться та на засідання комісії не з`явилася. Заслухавши пояснення сторін, представника третьої особи, дослідивши матеріали справи та наявні у ній докази, суд доходить наступного. Відповідно до статті 150 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов`язані поважати дитину. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї. Забороняються будь-які види експлуатації батьками своєї дитини. Забороняються фізичні покарання дитини батьками, а також застосування ними інших видів покарань, які принижують людську гідність дитини. Згідно статті 155 Сімейного кодексу України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Відмова батьків від дитини є неправозгідною, суперечить моральним засадам суспільства. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Судом встановлено, що сторони по справі [PERSON] та [PERSON] перебували в незареєстрованому шлюбі з 30 червня 2009 року по травень 2016 року. За час сумісного проживання в них народилося троє дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , про що свідчать копії свідоцтв про народження серії [NUMBER] , серії [NUMBER] та серії [NUMBER] , виданих відділом державної реєстрації актів цивільного стану Ширяївського районного управління юстиції Одеської області 06 грудня 2016 року, де батьками дітей записані [PERSON] та [PERSON] (а.с.15-17). З травня 2016 року сторони припинили сумісне проживання і відповідач змінила місце проживання окремо від позивача. Через відсутність власного житла, діти залишилися проживати з батьком в будинку його матері [PERSON] , що підтверджується актом обстеження матеріально-побутових умов проживання від 12 вересня 2018 року, складеним Ширяївською селищною радою Ширяївського району Одеської області (а.с.21). Також встановлено, що 31 січня 2018 року комісія з питань захисту прав дитини Ширяївської районної державної адміністрації Одеської області надала висновок про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] щодо її малолітніх дітей, який обґрунтовано тим, що відповідач, згідно наданих пояснень сусідів [PERSON] , з 2017 року своїх дітей не відвідує, не цікавиться їх здоров`ям, матеріально не допомагає (а.с.24-25, 27-29). Відповідно до п.2 ч.1 ст.164 Сімейного кодексу України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Мати, батько можуть бути позбавлені батьківських прав щодо усіх своїх дітей або когось із них. Тлумачення зазначеного пункту ст.164 СК України дозволяє зробити висновок, що ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомо нехтування ними своїми обов`язками. Відповідно до п.16 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 N 3 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені факти, як кожен окремо так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (ст.166 СК України). Зважаючи на це суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків. Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків в кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків. Надані позивачем докази на обґрунтування своїх вимог про позбавлення відповідача батьківських прав не свідчать про її ухилення від виконання своїх батьківських обов`язків, відсутність з її сторони уваги та піклування про дітей, що є підставою для задоволення такого позову. Зокрема твердження позивача про те, що відповідач не відвідує своїх дітей за місцем їх проживання, як підстава відсутності батьківського піклування, спростовуються як доводам відповідача так і показами свідка [PERSON] , який в судовому засіданні вказав, що [PERSON] протягом останніх трьох років постійно передавала дітям речі та кошти на утримання. Останні півтора року вони щомісяця приїздили їх навідувати, але коли позивач був вдома, він не дозволяв їм зустрічатись, однак коли його вдома не було, то діти з матір`ю бачились, гралися та спілкувалися. Також вони відвідували дітей і в дитячому садочку. Факт заборони побачень відповідача з дітьми також підтвердив в судовому засіданні і сам позивач, вказавши, що це негативно впливає на свідомість та здоров`я дітей. Покази свідків [PERSON] та [PERSON] , надані в судовому засіданні стосовно не спілкування відповідача з дітьми, судом до уваги не приймаються, оскільки про вказані обставини вони дізналися зі слів позивача та його матері, а безпосередніми очевидцями подій не були. Обставини свідомого нехтування відповідачем своїми батьківськими обов`язками з матеріалів справи судом також не вбачаються. Навпаки судом встановлено, що [PERSON] бажає спілкуватися з дітьми, проте отримує в цьому опір з боку позивача, в зв`язку з чим змушена була звернутися до Ширяївського районного суду Одеської області з позовною заявою до [PERSON] про усунення перешкод у спілкуванні з дітьми та визначення способу участі в їх вихованні та спілкуванні. Провадження за вказаною позовною заявою ухвалою суду від 09 липня 2019 року зупинено до вирішення даної цивільної справи про позбавлення [PERSON] батьківських прав (а.с.87-90, 106). На даний час відповідач проживає в м. Одеса в орендованому житлі, співмешкає з [PERSON] , має постійне місце роботи, за яким характеризується виключно позитивно, регулярний щомісячний дохід, інколи бачиться з дітьми, коли матір позивача надає їй таку можливість, забезпечує дітей одягом, взуттям, що вказує на відсутність винної поведінки, направленої на ухилення від виконання батьківських обов`язків. Що стосується висновку комісії з питань захисту прав дитини Ширяївської районної державної адміністрації Одеської області про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] щодо її малолітніх дітей, то він носить рекомендаційний характер та містить лише перелік фактів начебто неналежної поведінки відповідача, жоден з яких не підтверджений конкретними доказами, і в зв`язку з цим, відповідно до ч.6 ст.19 СК України, суд може з ним не погодитись. За такого, проаналізувавши досліджені в судовому засіданні докази в їх сукупності, зважаючи на те, що зазначені позивачем обставини про умисне ухилення відповідача від виконання батьківських обов`язків в судовому засіданні підтверджень не знайшли, причиною не спілкування відповідача з дітьми є, зокрема, заборона позивача, а позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд дійшов висновку, що в задоволенні позову позивача слід відмовити.

Outcome: dismissed