Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-16 00:00:00

01.12.2016 року Татарбунарська районна державна адміністрація Одеської області звернулась до суду з вищевказаним позовом, посилаючись на наступні обставини. Відповідачі є батьками дитини [PERSON], [INFO]. З 2006 року [PERSON] навчалася в Тузлівському НВК «Школа-ліцей-інтернат» за заявою батьків у зв'язку зі складним матеріальним становищем родини. Після реорганізації вищевказаного навчального закладу, в травні 2013 року дівчина продовжила навчання в Жовтоярській ЗОШ І-ІІІ ступенів. В січні 2014 року [PERSON] було влаштовано до Тарутинського центру соціально-психологічної реабілітації дітей у зв'язку зі складними життєвими обставинами. В травні 2014 року батьки дівчини звернулися до голови комісії з питань захисту прав дитини Татарбунарської райдержадміністрації з заявою про надання дозволу на повернення в їх сім'ю доньки. На той час відповідачі за місцем проживання характеризувались задовільно, для повноцінного розвитку доньки вони створили необхідні умови. Дівчину було повернуто в біологічну сім'ю на постійне місце проживання. На сьогоднішній день у [PERSON] з батьками немає взаєморозуміння. Дитина часто залишає домівку, не ночує вдома, практично перестала відвідувати школу. Відповідно до інформації Жовтоярської ЗОШ І-ІІІ ступенів, відповідачі ухиляються від виконання своїх батьківських обов'язків, не займаються належним чином вихованням та навчанням доньки, не реагують на зауваження вчителів. За місцем проживання відповідачі характеризуються негативно, зловживають алкоголем, офіційно не працюють. В родині неповнолітньої постійні сварки, коли батько [PERSON] перебуває в стані алкогольного сп'яніння, він не контролює своєї поведінки, виганяє з будинку дитину та бабусю. З відповідачами неодноразово проводилась профілактично-роз'яснювальна робота щодо належного виконання своїх батьківських обов'язків, дане питання слухалось на засіданнях координаційної ради у справах дітей райдержадміністрації, однак це позитивних результатів не дало. Зважаючи на вищевикладене, Татарбунарська районна державна адміністрація Одеської області звернулась до суду із заявою в інтересах неповнолітньої дитини про позбавлення відповідачів батьківських прав та стягнення з них аліментів на утримання дитини у розмірі 1/4 частини заробітку щомісячно, до досягнення нею повноліття на користь опікуна, чи закладу, де буде утримуватись дитина. Представник позивача - служби у справах дітей Татарбунарської районної державної адміністрації Одеської області Данильченко О.П. підтримала вимоги позову в повному обсязі, що підтверджується наданою до суду заявою (а.с.62). У зв'язку з повторною неявкою відповідачів в судове засідання, вважала за можливе винести у справі заочне рішення. Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні позивача - виконкому Жовтоярської сільської ради Татарбунарського району Одеської області Ільченко О.С., в судове засідання не з'явилась, надавши заяву про слухання справи у її відсутність, вимоги позову Татарбунарської районної державної адміністрації підтримала у повному обсязі, вважаючи доцільним позбавлеення батьківських прав відповідачів (а.с.61). Відповідачі [PERSON] та [PERSON] в судові засідання неодноразово не з'являлись. Відповідно до довідок Жовтоярської сільської ради Татарбунарського району Одеської області від 09.12.2016 року за №№246,247 (а.с.а.с.26,28), [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], зареєстровані в [ADDRESS], але проживають за адресою: [ADDRESS]. Судові повістки, відповідно до вимог абз.3 ч.5 ст.74 ЦПК України надсилалися відповідачам за адресою їх місця проживання, а тому в силу абз.5 ч.5 ст.74 ЦПК України вважається, що судові виклики вручені їм належним чином (а.с.а.с.33,34,50,51). [PERSON] та [PERSON] причини своїх неявок суду не повідомили, заяви про розгляд справи в їх відсутність або заперечення проти позову суду не надали, хоча повідомлення про вручення їм судових повісток наявні в матеріалах справи. Оскільки немає відомостей про причину неявки відповідачів, на підставі ч.4 ст.169 та ст.224 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу у їх відсутність та ухвалити по справі заочне рішення згідно наявних доказів, на що представник позивача згоден. Згідно з частиною 2 статті 158 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. У такому разі фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу, у відповідності з вимогами частини 2 статті 197 ЦПК України, не здійснюється. Враховуючи наявність заяв представників позивача та третьої особи про слухання справи у їх відсутність, а також наявність належних документів у справі, неодноразового сповіщення відповідачів про дату, час та місце слухання справи, вважаю за необхідне фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу, у відповідності з вимогами частини 2 статті 197 ЦПК України, не здійснювати. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Згідно ст.19 Конвенції про права дитини, держави - учасниці зобов'язані вживати усіх необхідних законодавчих та інших заходів з метою захисту дитини від усіх форм фізичного та психологічного насильства, образи чи зловживань, відсутності піклування чи недбалого і брутального поводження або експлуатації з боку батьків чи будь-якої іншої особи. Відповідно до п.9 Конвенції про права дитини, держави-учасниці забезпечують щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч її бажанню, за винятком випадків, коли компетентні орган, згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Під час будь-якого розгляду, згідно з пунктом 1 цієї статті, всім заінтересованим сторонам надається можливість брати участь у розгляді та викладати свою точку зору. Держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. Відповідно до п.2 ч.1 статті 164 Сімейного кодексу України мати, батько, можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Пленум Верховного Суду України в п.п.15, 16 постанови від 30 березня 2007 року №3 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" роз'яснив, що розглядаючи справи даної категорії, судам слід мати на увазі, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування вирішується лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи та характеру ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. У п.6 Декларації прав дитини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння, вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. Виходячи зі ст.18 Конвенції з прав дитини, батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Відповідно до статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров'я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб. Європейський суд з прав людини у справі "Савіни проти України" (заява № 39948/06), зокрема у пункті 49 зазначив, що хоча національним органам надається певна свобода розсуду у вирішенні питань щодо встановлення державної опіки над дитиною, вони повинні враховувати, що розірвання сімейних зв'язків означає позбавлення дитини її коріння, а це можна виправдати лише за виняткових обставин. Отже, відповідне рішення має підкріплюватися достатньо переконливими і зваженими аргументами на захист інтересів дитини, і саме держава-відповідач повинна переконатися в тому, що було проведено ретельний аналіз можливих наслідків пропонованого заходу з опіки для батьків і дитини. Частиною 1 статті 12 Закону України «Про охорону дитинства» встановлено, що виховання в сім'ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Судом встановлено, що батьками неповнолітньої [PERSON] є [PERSON] та [PERSON] згідно копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 01.07.2000 року (а.с.5). З висновку виконавчого комітету Жовтоярської сільської ради Татарбунарського району Одеської області (а.с.а.с.6-7) вбачається, що виконком сільської ради вважає за доцільне позбавити батьківських прав [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], відносно їх неповнолітньої доньки [PERSON], [INFO], оскільки відповідачі за місцем проживання зарекомендували себе з незадовільної сторони, як особи, що ведуть аморальний спосіб життя та зловживають алкоголем, не мають постійного місця роботи. Весь цей час батьки [PERSON] та [PERSON] не займалися утриманням та вихованням доньки, не виконують свої батьківські обов'язки, не створюють належних умов для повноцінного розвитку доньки, не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі, не виявляють інтересу до її внутрішнього світу, не створюють умов для отримання нею освіти, в результаті чого дитина з 2009 року по 2013 рік навчалась в Тузлівському НВК «Школа-ліцей-інтернат», а з січня по травень 2014 року перебувала в центрі соціально-психологічної реабілітації дітей Тарутинської служби у справах дітей. Після повернення в сім'ю, неповнолітня [PERSON] постійно самовільно залишає місце проживання, схильна до бродяжництва та вживання алкогольних напоїв, навчальні заняття в Жовтоярській ЗОШ І-ІІІ ступенів відвідує не регулярно, батьки не мають впливу на доньку, оскільки не користуються у неї авторитетом, більш того, батько [PERSON] часто, перебуваючи в стані алкогольного сп'яніння, виганяє дівчинку з будинку, після чого остання йде ночувати до чужих людей, де фактично й проживає. Виконавчим комітетом Жовтоярської сільської ради неодноразово направлялися клопотання до Татарбунарського ВП Арцизького ВП ГУНП в Одеській області щодо притягнення до адміністративної відповідальності [PERSON] та [PERSON] за ст.184 КпАП України за неналежне виконання ними своїх батьківських обов'язків. Так, відповідно до постанов Татарбунарського районного суду Одеської області від 08.04.2014 року, 09.04.2014 року, 16.07.2014 року, 12.09.2014 року, 30.07.2015 року, 21.08.2015 року, 25.08.2015 року, 26.01.2016 року, 05.07.2016 року, 25.08.2016 року (а.с.38-47), відповідачі [PERSON] та [PERSON] неодноразово притягувались до адміністративної відповідальності за ст.ст 184 ч.1, ч.2, 173-2 ч.1,ч.2 КпАП України. Із довідки-характеристики за №779, виданої Жовтоярською сільською радою Татарбунарського району Одеської області 24.10.2016 року (а.с.8) видно, що [PERSON] на даний час не працює, зловживає спиртними напоями, не займається вихованням доньки., в сім'ї панує безлад, погані сімейні стосунки, немає взаєморозуміння. Батько після вживання спиртних напоїв не контролює свою поведінку. Із довідки-характеристики за №780, виданої Жовтоярською сільською радою Татарбунарського району Одеської області 24.10.2016 року (а.с.9) вбачається, що [PERSON] зареєстрована в [ADDRESS], але проживає за адресою [ADDRESS]. На теперішній час не працює, зловживає алкогольними напоями, не займається вихованням доньки, в сім'ї панує безлад, погані сімейні стосунки, немає взаєморозуміння. Із актів обстеження житлово-побутових умов проживання (а.с.а.с.11-15) слідує, що неповнолітня [PERSON], [INFO], проживає [ADDRESS]. Санітарний стан житла незадовільний, в приміщенні брудно, холодно, в дитячій кімнаті брудно, на ліжку відсутня постільна білизна, опалення в будинку пічне (запас дров невеликий); електроенергія в наявності, газ відсутній, запас продуктів харчування обмежений, в зимовий період родина фактично живе на пенсію бабусі. Із довідки №778, виданої Жовтоярською сільською радою Татарбунарського району Одеської області від 24.10.2016 року (а.с.16) слідує, що [PERSON], [INFO], зареєстрована в [ADDRESS], але проживає [ADDRESS]. До складу сім'ї входять: батько - [PERSON], [INFO], та мати - [PERSON], [INFO]. Відповідно до характеристики на сім'ю [PERSON] за №781 від 24.10.2016 року (а.с.17) вбачається, що [PERSON] та [PERSON] мешканці с.Жовтий Яр Татарбунарського району Одеської області, проживають [ADDRESS] без правовстановлюючих документів на будинок, мають доньку [PERSON], [INFO]. Батьки працюють без оформлення трудових відносин по найму, схильні до вживання алкогольних напоїв, не займаються вихованням доньки. В сім'ї панує безлад, немає взаєморозуміння та погані сімейні стосунки, батько після вживання спиртних напоїв не контролює свою поведінку. Батьки неодноразово запрошувались до сільської ради з питань не належного виховання дитини та незадовільного виконання своїх батьківських обов'язків. Інформацією про участь батьків у шкільному житті неповнолітньої [PERSON], наданою Жовтоярською загальноосвітньою школою 24.10.2016 року за №87 (а.с.18) підтверджується, що батьки учениці 9-го класу Жовтоярської ЗОШ І-ІІІ ступенів [PERSON], [PERSON] та [PERSON], за період навчання дівчинки з 6 по 9 клас, ухилялися від активної участі у вихованні дитини, пасивні, за весь період навчання батьки лише раз були присутні на батьківських зборах; не реагують на прохання і зауваження, написані в щоденнику класним керівником і вчителями-предметниками. Після неодноразових бесід з класним керівником і вчителями, зміни в навчанні і вихованні не відчуваються, відсутній контроль з боку батьків у вечірній час - дитина не ночує вдома по декілька днів, продовжує займатися бродяжництвом, з'являється додому у нетверезому стані, часто залишає уроки без дозволу адміністрації школи, а також без поважних причин відсутня по декілька днів у школі; у спілкуванні дитини з батьками та іншими дорослими переважають лайливі слова. Із довідки, виданої Центром соціально-психологічної реабілітації дітей служби у справах дітей Тарутинської районної державної адміністрації (а.с.20) слідує, що [PERSON], [INFO], була влаштована до закладу 14.01.2014 року. На підставі рішення комісії з питань захисту прав дитини Татарбунарської районної державної адміністрації від 28 травня 2014 року (а.с.21), по заяві відповідачів їх доньку [PERSON], [INFO], було повернуто в сім'ю [PERSON] та [PERSON]. Вказану сім'ю взято під соціальний супровід. Крім того, як вбачається із заяви [PERSON], направленої до суду (а.с. 63), остання просить позов задовольнити та позбавити батьківських прав її батьків у зв'язку з тим, що вони не створюють для неї належних умов для проживання, не займаються її вихованням, постійно зловживають алкогольними напоями, ображають її нецензурною лайкою, на прохання змінити спосіб життя не реагують. Тому вона бажає навчатися в державному закладі. Також судом прийнята до уваги заява свідка [PERSON], що є класним керівником неповнолітньої [PERSON], яка доводить до суду, що [PERSON] була зарахована в Жовтоярську ЗОШ з 2008 року, в якій провчилась 1-й клас на низькому рівні. У 2009 році була зарахована до 2-го класу Тузлівського НВК, де навчалась на середньому рівні. В 2013 році [PERSON] була прийнята в Жовтоярську ЗОШ, але провчилась тільки І півріччя у зв'язку з тим, що була відправлена до Тарутинського інтернату, а батьки були взяті на облік під супровід соціальних працівників. В 2014 році дівчинку знову було зараховано до Жовтоярської ЗОШ. На протязі вказаного часу батьки дівчинки не приділяли їй належної уваги, не цікавились її життям, поведінкою, не реагували на зауваження вчителів та класного керівника, так як систематично зловживали алкогольними напоями. Внаслідок цього [PERSON] схильна до бродяжництва (не ночує вдома), до вживання алкогольними напоями, куріння тютюнових виробів. За весь період навчання батьки дівчинки жодного разу не відвідали школу, визнали повністю автономію дитини, не контролювали перебування дитини у позаурочний час, а це є причиною невідвідування дитиною школи і навчання на низькому рівні (а.с.64). Таким чином, в судовому засіданні з достовірністю встановлено, що відповідачі [PERSON] та [PERSON], як батьки неповнолітньої [PERSON], [INFO], свідомо ухиляються від виконання своїх батьківських обов'язків щодо виховання та утримання дитини. При цьому, батьки дитини ведуть аморальний спосіб життя, зловживають алкогольними напоями, не мають постійного місця роботи, не піклуються про дитину, не цікавляться її життям, здоров'ям та розвитком. Стаття 150 Сімейного кодексу України передбачає права і обов'язки батьків виховувати своїх дітей, піклуватися про їх здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, здобуття освіти, готувати їх до самостійного життя. Згідно ст.155 СК України ухилення батьків від виконання батьківських обов'язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Це означає, що мати чи батько вважаються такими, що ухиляються від виконання своїх батьківських обов'язків, якщо вони за станом свого психічного здоров'я усвідомлюють значення своїх дій та можуть керувати ними, а також якщо вони мають юридичну і фактичну можливість до вчинення відповідних дій, які становлять зміст батьківського обов'язку. Ухилення від виконання юридичного обов'язку, це завжди акт свідомої поведінки, оскільки відповідачі мають реальну можливість виконати його, але не вчиняють відповідних дій, вони взагалі не спілкуються з донькою, не проявляють до неї щонайменшої батьківської турботи без поважних причин, тобто свідомо нехтують своїми батьківськими обов'язками. На підставі викладеного, з урахуванням всіх обставин справи, провівши ретельний аналіз можливих наслідків запропонованого заходу, виходячи з найкращих інтересів дитини, приймаючи до уваги висновок виконавчого комітету Жовтоярської сільської ради Татарбунарського району Одеської області (а.с.а.с.6-7) щодо доцільності позбавлення батьківських прав відповідачів, прохання неповнолітньої [PERSON], викладене в заяві(а.с.63), суд вважає можливим та доцільним позбавлення батьківських прав [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], відносно їх неповнолітньої дитини [PERSON], [INFO], задовольнивши вимоги позову в цій частині. При цьому, особа, позбавлена батьківських прав, відповідно до ст.166 СК України, втрачає особисті немайнові права щодо дитини та звільняється від обов'язків щодо її виховання; перестає бути законним представником дитини; втрачає права на пільги та державну допомогу, що надаються сім'ям з дітьми; не може бути усиновлювачем, опікуном та піклувальником; не може одержати в майбутньому тих майнових прав, пов'язаних із батьківством, які вона могла б мати у разі своєї непрацездатності (право на утримання від дитини, право на пенсію та відшкодування шкоди у разі втрати годувальника, право на спадкування); втрачає інші права, засновані на спорідненості з дитиною. Разом з тим, відповідно до вимог ч.2 ст.166 СК України, особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов'язку щодо утримання дитини, у зв'язку з чим, згідно ст.ст.180,181 Сімейного Кодексу України, [PERSON] та [PERSON] зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Тому, суд вважає за необхідне стягнути з відповідачів аліменти на утримання дитини, з урахуванням вимог ст.182 Сімейного Кодексу України, в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку щомісячно, але не менше ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, на користь опікуна, прийомних батьків, батьків-вихователів або закладу, де буде утримуватись дитина, до її повноліття, також задовольнивши вимоги позову в цій частині. Відповідно до ст.191 Сімейного Кодексу України аліменти на дітей присуджуються за рішенням суду з дня пред'явлення позову, тобто, у даному випадку, з 01.12.2016 року. Крім того, відповідно до ст.ст.81, 88 ЦПК України з відповідачів підлягають стягненню на користь держави судові витрати, від оплати яких, згідно закону, звільнено позивача при подачі позову.

Outcome: approved