Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-09 00:00:00

Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Арсенал Страхування» звернулось в суд з позовом до [PERSON] про відшкодування страхового відшкодування в порядку регресу. Свій позов мотивує тим, що 16.05.2017 року між ПрАТ «СК «Арсенал Страхування» та ТзОВ «ОТП Лізинг» було укладено договір добровільного страхування наземного транспорту №369/17-Т/Ц2, згідно якого товариство взяло на себе зобов`язання компенсувати будь-яке пошкодження або знищення автомобіля «Peugeot», р.н. [NUMBER] , його окремих складових частин чи додаткового обладнання внаслідок ДТП. Вказує, що 15.05.2018 року в с. Забороль Луцького району по вул. Володимирській, 54 сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля «Peugeot», р.н. [NUMBER] під керуванням [PERSON] та автомобіля «Kia Rio», р.н. [NUMBER] під керуванням [PERSON] . Відповідно до постанови Луцького міськрайонного суду Волинської області щодо обох водіїв провадження у справі було закрито у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення. Разом з тим, в матеріалах справи щодо водія [PERSON] наявний звіт трасологічної експертизи, в якому вказано про винуватість водія автомобіля «Kia Rio», р.н. [NUMBER] [PERSON] шляхом встановлення причино-наслідкового зв`язку між діями [PERSON] та ДТП. Зазначає, що відповідно до розрахунку суми страхового відшкодування, страхових актів №006.00659618-1 від 13.06.2018 року та №006.00659618-2 від 16.11.2018 року, розрахунку додаткового страхового відшкодування від 15.11.2018 року страховою компанією було виплачено ТзОВ «ОТП Лізинг» страхове відшкодування в розмірі 119112,16 грн. Вважає, що оскільки товариством було виплачено страхове відшкодування, воно має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи. У зв`язку з чим, просить стягнути з [PERSON] на користь ПрАТ «СК «Арсенал Страхування» вказану майнову шкоду та витрати по сплаті судового збору. Ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 23.08.2019 року до участі в справі в якості третьої особи залучено приватне акціонерне товариство «Страхова група «ТАС». Представник позивача до початку розгляду справи по суті подав суду заяву про розгляд справи у його відсутності. Позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити. Представник відповідача в судовому засіданні позов не визнав, просив відмовити в його задоволенні з підстав, викладених у відзиві. Представник третьої особи в судовому засідання при розгляді справи покладалась на розсуд суду. Заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши письмові докази в справі, суд прийшов до висновку, що позов до задоволення не підлягає з наступних підстав. Судом з`ясовано, що 15.05.2018 року в с. Забороль Луцького району по вул. Володимирській, 54 сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля «Peugeot», р.н. [NUMBER] під керуванням [PERSON] та автомобіля «Kia Rio», р.н. [NUMBER] під керуванням [PERSON] (а.с. ). При цьому встановлено, що 16.05.2017 року між ПрАТ «СК «Арсенал Страхування» та ТзОВ «ОТП Лізинг» було укладено договір добровільного страхування наземного транспорту №369/17-Т/Ц2, згідно якого товариство взяло на себе зобов`язання компенсувати будь-яке пошкодження або знищення автомобіля «Peugeot», р.н. [NUMBER] , його окремих складових частин чи додаткового обладнання внаслідок ДТП (а.с. 7-13). Згідно розрахунку суми страхового відшкодування, страхових актів №006.00659618-1 від 13.06.2018 року та №006.00659618-2 від 16.11.2018 року, розрахунку додаткового страхового відшкодування від 15.11.2018 року, платіжного дорученням №986 від 14.06.2018 року та платіжного доручення №9739772 від 19.11.2018 року, ПрАТ «СК «Арсенал Страхування» було виплачено ТзОВ «ОТП Лізинг» страхове відшкодування в розмірі 119112,16 грн. (а.с. 37-41, 74). Постановою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 06.07.2019 року провадження у справі відносно [PERSON] за ст. 124 КУпАП України закрито на підставі ст. 247 ч. 1 п. 1 КУпАП за відсутністю в його діях складу та події адміністративного правопорушення (а.с. ). В постанові Верховного суду № 755/18006/15-ц від 04 липня 2018 року з приводу даних правовідносин міститься правова позиція, яка є обов`язковою для застосування. Так, у випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» порядку. Після такої виплати деліктне зобов`язання припиняється його належним виконанням страховиком завдавача шкоди замість останнього. За умов, передбачених у ст. 38 вказаного Закону, цей страховик набуває право зворотної вимоги (регрес) до завдавача шкоди на суму виплаченого потерпілому страхового відшкодування. Згідно зі ст.\~993\~ЦК України та ст.\~27\~Закону України\~«Про страхування» до страховика потерпілого переходить право вимоги до завдавача шкоди у деліктному зобов`язанні у межах виплаченого потерпілому страхового відшкодування. Після такої виплати деліктне зобов`язання не припиняється. У ньому відбувається заміна кредитора: до страховика потерпілого переходить право вимоги, що належало цьому потерпілому у деліктному зобов`язанні, у межах виплаченого йому страхового відшкодування. Такий перехід права вимоги є суброгацією. Відповідно до ст.\~1194\~ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Отже, відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у ст. 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника не обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування. Покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (ст. 3 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів"). Таким чином, уклавши договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, страховик на випадок виникнення деліктного зобов`язання бере на себе у межах суми страхового відшкодування виконання обов`язку страхувальника, який завдав шкоди. А тому страховик, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, згідно зі ст.ст. 3 і 5 вказаного Закону реалізує право вимоги, передбачене статтями 993\~ЦК України та 27 Закону України «Про страхування», шляхом звернення з позовом до страховика, в якого завдавач шкоди застрахував свою цивільно-правову відповідальність. З огляду на викладене, а також приймаючи до уваги те, що цивільна відповідальність відповідача на момент вчинення ДТП була застрахована в ПрАТ «Страхова група «ТАС», при цьому, позивач із заявою про страхове відшкодування в порядку суброгації до вказаної страхової компанії не звертався, тому суд вважає, що заявлений позов до відповідача не ґрунтується на вимогах чинного законодавства, у зв`язку з чим в його задоволенні слід відмовити.

Outcome: dismissed