Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-15 00:00:00

Хотінська селищна рада Сумського району звернулася до суду з позовом та свої вимоги мотивує тим, що відповідач є матір`ю [PERSON] , [INFO] . Після народження [PERSON] мати дитину не забрала, про що був складений відповідний акт КНП Сумської обласної ради «Обласна дитяча клінічна лікарня». У відповідності до ч. 2 ст. 135 Сімейного кодексу України [PERSON] - є матір`ю-одиначкою. На теперішній час відповідач не турбується про дитину, не виявляє бажання забрати її з державного закладу, а навпаки написала заяву селищній раді, що відмовляється від дитини. А тому представник позивача просив позбавити відповідача батьківських прав відносно її малолітнього сина [PERSON] , стягнути аліменти на утримання дитини, залишивши її на вихованні в державному закладі на повному державному утриманні. В судове засідання представник позивача не з`явився, направивши заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримала в повному обсязі. Відповідач в судове засідання повторно не з`явилася, хоч про час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином. Представник третьої особи - служби у справах дітей Сумської РДА також до суду не з`явився, направивши висновок про доцільність позбавлення батьківських прав та заяву про розгляд справи без її участі. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов обґрунтований і підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Як вбачається з матеріалів справи, [PERSON] є матір`ю [PERSON] , [INFO] , що свідоцтвом про народження та витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження із зазначенням відомостей про батька відповідно до частини першої статті 135 Сімейного кодексу України (а.с. 5, 8). 28 лютого 2020 року в КНП СОР «Обласна дитяча лікарня» було складено акт в присутності працівника органу внутрішніх справ України та представника органу служби у справах дітей, якому зафіксовано, що 28.02.2020 року було виявлено покинуту дитину чоловічої статі , [INFO] , [PERSON] (хлопчик). Матір`ю новонародженого зазначено [PERSON] , 32 роки (а.с. 7). Розпорядженням голови Сумскьої РДА від 08.05.2020 року [PERSON] було надано статус дитини, позбавленої батьківського піклування (а.с. 9). 13 грудня 2019 року відповідач [PERSON] написала заяву до Миколаївської сільської ради Сумського району Сумської області, в якій просить помістити ї сина [PERSON] , [INFO] . до Сумського обласного спеціалізованого будинку дитини, терміном на 3 місяці (а.с. 9). Згідно довідок КНП СОР «Сумський обласний спеціалізований будинок дитини» від 26.06.2020 року за час перебування в закладі мати дитину не відвідувала, не телефонувала, станом здоров`я дитини не цікавилася (а.с. 10). 03 липня 2020 року відповідач [PERSON] надала виконавчому комітету Хотінської селищної ради заяву, в якій зазначила, що вона відмовляється від свого малолітнього сина [PERSON] (а.с. 12). Згідно рішення Виконавчого комітету Хотінської селищної ради Сумського району Сумської області № 40 від 03 липня 2020 року було затверджено комісію з питань захисту прав дитини при виконавчому комітеті Хотінської селищної ради Сумського району, відповідно до якого також вирішено заявити позов до суду про позбавлення відповідачки батьківських прав (а.с. 13) Тобто, судом встановлено, що [PERSON] не цікавиться станом здоров`я та розвитку дитини, не надає їй ніякої матеріальної допомоги. В зв`язку з тим, що відповідач не займається вихованням своєї дитини, не надає їй матеріальної допомоги, не цікавиться станом її здоров`я, повністю втратила контакт з сином, суд вважає, що вона ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини і таким відношенням до неї, відповідач порушує права та інтереси малолітнього [PERSON] . Згідно з ч. 1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини. Відповідно до п. 15 постанови Пленуму Верховного Суду України від 20 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Згідно з абз. 2 п. 18 вищезгаданої постанови Пленуму Верховного Суду України, зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків. Позбавлення батьківський прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (ст. 166 СК України). Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків. Ухилення від виконання юридичного обов`язку - завжди акт свідомої поведінки, оскільки особа має реальну можливість виконати його, але не вчиняє відповідних дій. Так, батько чи мати вважатимуться такими, що ухиляються від обов`язку по вихованню дитини, коли вони не проявляють до неї щонайменшої батьківської турботи, хоча мають таку можливість. Відповідно до ст. 3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Позбавлення батьківських прав є заходом відповідальності батьків за невиконання або неналежне виконання ними своїх батьківських обов`язків. Головною метою такого заходу є захист інтересів малолітніх та неповнолітніх дітей і стимулювання батьків щодо належного виконання своїх обов`язків. Ухилення батьків від виховання дитини, як підстава до позбавлення батьківських прав можлива лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Пунктом 16 постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 30.03.2007р. "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" зазначеної постанови роз`яснено, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. З урахуванням викладеного, суд вважає, що відповідач [PERSON] ухиляється від виконання своїх обов`язків стосовно виховання малолітньої дитини, не проявляє батьківської турботи, не цікавиться здоров`ям, не турбується про фізичний та духовний розвиток, матеріальної допомоги на її утримання не надає. Наведене свідчить про самоусунення відповідача від виконання батьківських обов`язків по вихованню та утриманню малолітньої дитини. Виходячи із оцінки доказів у справі таке ухилення відповідача від виконання батьківських обов`язків, суд вважає свідомим та умисним, що дає підстави для обрання крайнього заходу у вигляді позбавлення батьківських прав. Таким чином, оцінивши докази по справі, суд приходить до висновку, що у ході розгляду справи встановлено беззаперечні докази повного відсторонення відповідача [PERSON] від виконання своїх батьківських обов`язків по вихованню малолітнього [PERSON] , а тому її слід позбавити батьківських прав відносно малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] . Згідно ч. 2 ст. 166 Сімейного Кодексу України особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача необхідно стягнути судовий збір в розмірі 840,80 гривень на користь держави.

Outcome: approved