Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-03 00:00:00

15 квітня 2014 року [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] звернулися до суду із позовом до міського голови м. Запоріжжя, виконавчого комітету Запорізької міської ради, третя особа Міське комунальне підприємство «Основаніє» про визнання незаконною бездіяльності, покладення обов'язку вчинити певні дії, визнання протиправним та скасування рішення. В позові зазначали, що на підставі обмінного ордеру №6072 від 20.12.1986 року виконавчого комітету ЗМР народних депутатів [PERSON] вселилася, зареєструвалася і постійно мешкає в ізольованій жилій кімнаті №3 площею 11,13 кв.м. за адресою: [ADDRESS]. [INFO] у [PERSON] народилася дочка [PERSON], яка з народження також мешкає у цій квартирі та зареєстрована у ній. Після вселення в квартиру [PERSON] уклала з КП ВРЕЖО №5 договір найму на жиле приміщення. 25.12.2010 року [PERSON] зареєструвала шлюб з [PERSON] ,який в якості члена її сім'ї вселився і мешкає в зазначеній кімнаті. 12.02.2011 [PERSON] зареєструвала шлюб з [PERSON] також в якості члена її сім'ї вселився і мешкає в жилій кімнаті за адресою: [ADDRESS]. 26.02.2013 р. [PERSON] і [PERSON] були зареєстровані за адресою: [ADDRESS]. Згідно розпорядження голови районної адміністрації по Комунарському району № 261р від 26.04.2013 р. [PERSON],[PERSON] [PERSON] та [PERSON], прийняті на облік та перебувають на квартирному обліку для отримання державного житла за місцем проживання складом родини 4 особи,облікова справа №8107 в черзі станом на 01.05.2013 р. зазначені під № 1790. В квартирі за адресою: [ADDRESS] наявне інше ізольоване приміщення - кімната № 1 жилою площею 21,22 м2., яку займав наймач [PERSON], який помер [INFO] і з вказаного часу кімната звільнилась, у зв'язку із чим у 2002 р. жилу кімнату № 1 фактично зайняли [PERSON] і [PERSON] і мешкали в ній постійно. З 2010 р. кімнатою № 1 користується [PERSON], а з 2011 р. [PERSON] У 2011 р. КП ВРЕЖО № 11 звернулось до суду з заявою про виселення з кімнати №1 [PERSON] і [PERSON], які виселені за рішенням суду від 24.01.2012 року. [PERSON] та [PERSON] є такими, що потребують поліпшення житлових умов. Крім того, [PERSON] і [PERSON], кожна, створили сім'ю, кожна має чоловіка, у зв'язку з чим сім'я [PERSON] і сім'я [PERSON] мають право на отримання в квартирі жилої площі не менше 12,0 м2 на кожну сім'ю. Тому вони мають право на отримання жилої кімнати № 1 яка звільнилася в квартирі за адресою: [ADDRESS] У вересні 2012 р. вони звернулись з заявою від 06.09.2012 р. до міського голови м. Запоріжжя, який очолює Запорізьку міську раду та виконавчий комітет ЗМР, з заявою надати в користування та визнати за ними право користування кімнатою № 1 площею 21,22 м2, яка звільнилась, в квартирі [ADDRESS]. Ця заява з додатками міським головою була передана до вирішення до виконавчого комітету Запорізької міської ради. По суті виконавчий комітет Запорізької міської ради не розглянув заяви про надання в користування жилої кімнати № 1 і на вказану заяву вони отримали лист з департаменту житво-комунального господарства та розподілу житлової площі Запорізької міської ради від 24.09.2012 р., в якому запропоновано подати додатково інші документи для вирішення заяви. Окрім того, у квітні 2012 р. вони також подали до Комунарського районної територіальної громади м. Запоріжжя в особі Запорізької міської ради позов з вимогами надати у користування та визнати за ними право користування, житловою кімнатою №1 площею 21,22 м2, яка звільнилась в квартирі [ADDRESS] Цивільна справа № 812/6354/12 знаходилась в провадженні судді Тучкова С.С., представник відповідача Запорізької міської ради та представник третьої особи участь в судових засіданнях при розгляді справи. Достовірно знаючи про наявність спору в суді щодо кімнати №1 за адресою: [ADDRESS], 30.11.2012 року виконавчий комітет Запорізької міської ради за службовою запискою департаменту житлового господарства та розподілу житлової площі ЗМР від 15.10.2012 року та за клопотанням МКП «Основаніє» від 27.09.2012 року прийняв рішення №451/7 наступного змісту : « 1. Включити до числа службової житлової площі МКП «Основаніє» кімнату №1 у трикімнатній комунальній квартирі [ADDRESS]. 2. Департаменту житлового господарства та розподілу житлової площі Запорізької міської ради оформити ордер на кімнату № 1 в трикімнатній комунальній квартирі житловою площею 21,22 кв. м (загальною - 32,4 кв. м) в житловому будинку [ADDRESS] на підставі документів, поданих адміністрацією МКП „ Основаніє".» Вважаючи, що вказане рішення органу місцевого самоврядування порушує їх житлові права, позбавило їх права отримати на підставі ст. 54 ч.2 ЖК України у користування кімнату №1, просили суд визнати незаконною бездіяльність міського голови м. Запоріжжя та виконавчого комітету ЗМР при розгляді заяви від 06.09.2012 року. Зобов'язати міського голову м. Запоріжжя та виконавчий комітет ЗМР невідкладно на черговому засіданні виконавчого комітету ЗМР розглянути по суті заяву від 06.09.2012 року та прийняти рішення відповідно до законодавства щодо заяви наступного змісту: «надати в користування [PERSON], [PERSON], [PERSON] і [PERSON] в квартирі [ADDRESS] ізольовану жилу кімнату 21,22 м2, яка звільнилась, і видати ордер для вселення в зазначену кімнату». Визнати протиправним і скасувати рішення № 451 комітету Запорізької міської ради «Про службову житлову площу МКП «Основаніє» Стягнути солідарно з міського голови м. Запоріжжя та виконкому Запорізької міської ради на нашу користь судові витрати по сплаті судової квитанцій та інші судові витрати. У судовому засіданні [PERSON] та її представник підтримали позовні вимоги та просили суд їх задовольнити у повному обсязі на підставах викладених у позові. У судове засідання позивачі [PERSON], [PERSON], [PERSON] не з'явилися, причину неявки суду не сповістили, про день і час слухання справи завчасно повідомлялися, у встановленому законом порядку . У судове засідання відповідач - міський голова м. Запоріжжя не прибув, про час та місце слухання справи був повідомлений належним чином, причину неявки суду не сповістив, про день і час слухання справи завчасно повідомлявся, у встановленому законом порядку, заперечень до позовної заяви не надав. У судовому засіданні представник відповідача - виконкому Запорізької міської ради проти позову заперечує, пояснивши, що кімната №1 житловою площею 21,22 кв.м. в квартирі [ADDRESS] є власністю територіальної громади м. Запоріжжя в особі ЗМР і перебуває на балансі МКП «Основаніє». [PERSON] та [PERSON] майже 10 років незаконно користувалися вказаною кімнатою і на теперішній час рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя позивачів зобов'язано не чинити перешкод у користуванні кімнатами. Крім того, згідно до рішення ЗМР від 05.04.2011 року затверджено Положення про департамент житлового господарства та розподілу житлової площі, у повноваження вказаного органу вирішення питань розподілу житлової площі, тому міський голова м. Запоріжжя і скерував їм для відповіді лист [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] Оскільки не були наданні усі потрібні документи, заявникам запропоновано надати документи, які були надані вже у 2013 році, вже після того, як кімната стала службовою. Вважає, що позови спрямовані на невиконання чисельних судових рішень про виселення позивачів, а тому просила у позові відмовити. У судовому засіданні третя особа МКП «Основаніє» проти позову заперечує,надавши суду заперечення, аналогічні запереченням представника виконавчого комітету ЗМР, просить у позові відмовити. З огляду на зазначене та враховуючи думку учасників, суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності позивачів [PERSON], [PERSON], [PERSON] та відповідача міського голови м. Запоріжжя на підставі наявних у справі доказів. Дослідивши матеріали справи, заслухавши думку сторін, суд приходить до висновку, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно ст. 10 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюються на засадах змагальності сторін. Відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог. Відповідно до ст. 61 ЦПК обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Так, як встановлено по справі між тими ж сторонами судами ухвалювалися судові рішення, якими встановлені певні обставини, які не підлягають доказуванню. Так, заочним рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 24.01.2012 року, яке набрало законної сили 06.02.2012 року, позов КП ВРЕЖО №11 (нині МКП «Основаніє») виселено [PERSON] та [PERSON] з усіма членами сім'ї та третіми особами, що мешкають з ними, з кімнати №1 (житлова площа 21,22 кв.м. загальна площа 32,4 кв.м.) та кімнати №2 (житлова площа 14,04 кв.м. загальна площа 22,97 кв.м.) які знаходяться у квартирі [ADDRESS] без надання іншого житлового приміщення. Зазначене рішення [PERSON] та [PERSON] не оскаржувалося і набрало законної сили. Рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 28.02.2013 року у задоволенні позову [PERSON], [PERSON],[PERSON],[PERSON] до територіальної громади м. Запоріжжя в особі Запорізької міської ради про надання у користування жилого приміщення, третя особа МКП «Основаніє» відмовлено. Рішенням апеляційного суду Запорізької області від 23.04.2013 року рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 28.02.2013 року змінено в частині підстав відмови у задоволенні позову, викладеного у мотивувальній частині судового рішення апеляційної інстанції. В іншій частині рішення залишено без змін. Постановою Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 24.09.2013 року, залишеною без змін ухвалою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 17.12.2013 року, адміністративний позов [PERSON], [PERSON],[PERSON],[PERSON] до виконавчого комітету Запорізької міської ради, третя особа МКП «Основаніє» про визнання протиправним та скасування рішення органу місцевого самоврядування про службову житлову площу, залишено без задоволення. Заочним рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 26.03.2014 року позов Запорізької міської ради, МКП «Основаніє», [PERSON] до [PERSON], [PERSON],[PERSON],[PERSON] про вселення до житлового приміщення та усунення перешкод в користуванні житловим приміщенням задоволено. Зобов'язано [PERSON], [PERSON],[PERSON],[PERSON] не чинити [PERSON] у користуванні кімнатою №1 в трикімнатній комунальній квартирі [ADDRESS]. Вселено [PERSON] та її дітей [PERSON] та [PERSON] в кімнату №1 в квартирі [ADDRESS]. Вирішено питання про судові витрати. Ухвалою Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 28.04.2014 року в задоволенні заяви [PERSON], [PERSON],[PERSON],[PERSON] про перегляд заочного рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 26.03.2014 року відмовлено. На підставі наданих пояснень, доказів і рішень судів судом встановлені наступні фактичні обставини справи та правовідносини, врегульовані нормами Житлового кодексу України в частині права користування житловими приміщеннями та нормами ЦК в частині захисту цивільного права. Так судом встановлено, що на підставі обмінного ордеру №6072 від 20.12.1986 року виконавчого комітету ЗМР народних депутатів [PERSON] вселилася, зареєструвалася і постійно мешкає в ізольованій жилій кімнаті №3 площею 11,13 кв.м. за адресою: [ADDRESS]. [INFO] у [PERSON] народилася дочка [PERSON], яка з народження також мешкає у цій квартирі та зареєстрована у ній. Після вселення в квартиру [PERSON] уклала з КП ВРЕЖО №5 договір найму на жиле приміщення. 25.12.2010 року [PERSON] зареєструвала шлюб з [PERSON],який в якості члена її сім'ї вселився і мешкає в зазначеній кімнаті. 12.02.2011 року [PERSON] зареєструвала шлюб з [PERSON] також в якості члена її сім'ї вселився і мешкає в жилій кімнаті за адресою: [ADDRESS]. 26.02.2013 р. [PERSON] і [PERSON] були зареєстровані за адресою: [ADDRESS]. В квартирі за адресою: [ADDRESS] наявне інше ізольоване приміщення - кімната № 1 жилою площею 21,22 м2. Згідно особового рахунку [NUMBER] в кімнаті №1 був зареєстрований [PERSON] який помер [INFO], та знятий з реєстрації 19.12.2002 року. У 2002 р. жилу кімнату № 1,2 фактично зайняли [PERSON] і [PERSON] і мешкали в ній постійно. З 2010 р. кімнатою № 1 користується [PERSON], а з 2011 р.[PERSON] У 2011 р. КП ВРЕЖО № 11 звернулось до суду з заявою про виселення з кімнати №1 та кімнати 2 [PERSON] і [PERSON] Заочним рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 24.01.2012 року, яке набрало законної сили 06.02.2012 року, виселено [PERSON] та [PERSON] з усіма членами сім'ї та третіми особами, що мешкають з ними, з кімнати №1 (житлова площа 21,22 кв.м. загальна площа 32,4 кв.м.) та кімнати №2 (житлова площа 14,04 кв.м. загальна площа 229,97 кв.м.) які знаходяться у квартирі [ADDRESS] без надання іншого житлового приміщення. У квітні 2012 року [PERSON],[PERSON] [PERSON] та [PERSON], звернулися до суду із позовом до територіальної громади м. Запоріжжя в особі Запорізької міської ради про надання у користування жилого приміщення, третя особа МКП «Основаніє» і рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 28.02.2013 року у задоволенні позову [PERSON], [PERSON],[PERSON],[PERSON] до територіальної громади м. Запоріжжя в особі Запорізької міської ради про надання у користування жилого приміщення, третя особа МКП «Основаніє» відмовлено. Крім того, [PERSON], [PERSON],[PERSON],[PERSON] звернулися до суду в порядку адміністративного судочинства до виконавчого комітету Запорізької міської ради, третя особа МКП «Основаніє» про визнання протиправним та скасування рішення органу місцевого самоврядування про службову житлову площу і постановою Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 24.09.2013 року, залишеною без змін ухвалою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 17.12.2013 року адміністративний позов залишено без задоволення. У вересні 2012 р. [PERSON], [PERSON],[PERSON],[PERSON] звернулись з заявою від 06.09.2012 р. до міського голови м. Запоріжжя, який очолює Запорізьку міську раду та виконавчий комітет ЗМР, з заявою надати в користування та визнати за ними право користування кімнатою № 1 площею 21,22 м2, яка звільнилась, в квартирі [ADDRESS]. Ця заява з додатками міським головою була передана до вирішення до виконавчого комітету Запорізької міської ради. 24.09.2014 року Департамент житлового господарства та розподілу житлової площі надав заявникам відповідь, згідно з якою для вирішення питання потрібно надати необхідні документи. Право власності на кімнату №1, житловою площею 21,22 кв.м., в квартирі [ADDRESS] підтверджено у заочному рішенні Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 24.01.2012 року, рішенні Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 28.02.203 року і належить територіальній громаді м. Запоріжжя в особі Запорізької міської ради. МКП «Основаніє» є балансоутримувачем [ADDRESS]. Як встановлено Комунарським районним судом м. Запоріжжя у заочному рішенні від 26.03.2014 рішенням виконавчого комітету Запорізької міської ради № 451/7 від 30.11.2012 року включено до числа службової житлової площі міського комунального підприємства «Основаніє» кімнату №1 в трикімнатній комунальній квартирі [ADDRESS]. На підставі рішення виконавчого комітету Запорізької міської ради №42/5 від 22.02.2013 року [PERSON], [INFO] яка має склад сім'ї: доньок [PERSON], [INFO] і [PERSON], [INFO] видано ордер на службове житлове приміщення №12 серія «С» на кімнату №1к в трикімнатній комунальній квартирі [ADDRESS] та відкрито особовий рахунок [NUMBER] на [PERSON] Згідно акту комісії від 29.08.2013 року мешканці квартири [ADDRESS] [PERSON] та її донька не надають доступу в квартиру. Згідно до попередження від 26.07.2013 року на адресу відповідачів , останнім запропоновано звільнити житлове приміщення строком до 09.08.2013 року. Дане попередження відповідачам не вручено, оскільки двері квартири не було відчинено. Відповідно до абз.4 п.5 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 16.04.2009 року №7-рп/2009 у справі №1-9/2009 за конституційним поданням Харківської міської ради щодо офіційного тлумачення положень частини другої статті 19, статті 144 Конституції України, статті 25, частини 14 статті 46, частин 1, 10 статті 59 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» (справа про скасування актів органів місцевого самоврядування) зі змісту частини 2 статті 144 Конституції України та частини 10 статті 59 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» вбачається, що рішення органів місцевого самоврядування та їх посадових осіб з мотивів невідповідності Конституції або законам України визнаються незаконними з ініціативи заінтересованих осіб судом загальної юрисдикції, тобто в судовому порядку. Відповідно до положень Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» сільські, селищні, міські ради є органами місцевого самоврядування, які представляють відповідні територіальні громади і здійснюють від їх імені та у їх інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування, визначені Конституцією України, цим та іншими законами (Закону). Статтею 11 даного Закону визначено, що виконавчими органами сільських, селищних, міських, районних у містах (у разі їх створення) рад є їх виконавчі комітети, відділи, управління та інші створювані радами виконавчі органи. Так, відповідачі є органом місцевого самоврядування, а тому питання його діяльності та повноважень регулює Закон України «Про місцеве самоврядування в Україні». Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування та їх посадови особи зобов'язані діяти лише на підставі та у межах повноважень та засобами, передбаченими Конституцією та законами України. Згідно із ст. 29 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» до видання виконавчих органів сільських, селищних, міських рад належать власні (самоврядні) повноваження щодо управління в межах, визначених радою, майном, що належить до комунальної власності відповідних територіальних громад. Відповідно до ст. 30 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» до ведення виконавчих органів сільських, селищних, міських рад належать власні (самоврядні) повноваження щодо обліку громадян, які відповідно до законодавства потребують поліпшення житлових умов; розподіл та надання відповідно до законодавства житла, що належить до комунальної власності; вирішення питань щодо використання нежилих приміщень, будинків і споруд, що належать до комунальної власності та делеговані повноваження щодо надання відповідно до закону громадянам, які потребують соціального захисту, безоплатного житла або за доступну для них плату; здійснення контролю за станом квартирного обліку та додержанням житлового законодавства на підприємствах, в установах та організаціях, розташованих на відповідній території, незалежно від форм власності. У відповідності із ст. 59 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» виконавчий комітет сільської, селищної, міської, районної у місті (у разі її створення) ради в межах своїх повноважень приймає рішення. Згідно із ч. 9 ст. 59 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» передбачено, що рішення виконавчого комітету ради з питань віднесених до власної компетенції виконавчих органів ради, можуть бути скасовані відповідною радою. Згідно із ч.10 ст.59 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», імперативно встановлено, що акти органів та посадових осіб місцевого самоврядування з мотивів їхньої невідповідності Конституції або законам України визнаються незаконними в судовому порядку. Згідно зі ст. 48 ЖК України та п. 53 «Правил обліку громадян, що потребують поліпшення житлових умов, і надання ним житлових приміщень в Українській РСР», затверджених постановою Ради Міністрів УРСР і Укрпрофспілки від 11.12.1984 року № 470, розмір житлової площі не може перевищувати 13,65 кв.м на одну людину, але і не повинен бути менше рівня середньої забезпеченості громадян житловою площею у даному населеному пункті. Рівень середньої забезпеченості громадян житловою площею в населеному пункті визначається виконавчими комітетами обласних Рад народних депутатів разом з радами профспілок. Відповідно до постанови виконкому Запорізької обласної Ради народних депутатів і президії обласної ради профспілок № 2 від 08.01.1985 року «Про правила обліку громадян, що потребують поліпшення житлових умов, і надання їм житлових приміщень» рівень середньої забезпеченості житловою площею в м. Запоріжжі визначено в 8 кв.м, а мінімальний розмір житлової площі на кожного члена родини на території Запорізької області встановлений у 6 кв.м. Згідно до ст. 54 ЖК України якщо в квартирі, в якій проживає два або більше наймачі, звільнилося неізольоване жиле приміщення, воно надається наймачеві суміжного приміщення. Ізольоване жиле приміщення, що звільнилося в квартирі, в якій проживає два або більше наймачі, на прохання наймача, що проживає в цій квартирі і потребує поліпшення житлових умов (стаття 34), надається йому, а в разі відсутності такого наймача - іншому наймачеві, який проживає в тій же квартирі. При цьому загальний розмір жилої площі не повинен перевищувати норми, встановленої статтею 47 цього Кодексу, крім випадків, коли наймач або член його сім'ї має право на додаткову жилу площу. Якщо розмір ізольованої кімнати, що звільнилася, є меншим за встановлений для надання одній особі, зазначена кімната у всіх випадках передається наймачеві на його прохання. Якщо ізольоване приміщення, що звільнилося, не може бути відповідно до правил частини другої цієї статті передано наймачеві, який проживає в цій квартирі, його надають іншим особам у загальному порядку. Як встановлено постановою Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 24.09.2013 року, залишеною без змін ухвалою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 17.12.2013 року, житлова площа кімнати №1 у [ADDRESS] не є менше за встановлений розмір, зазначена кімната не була надана на той час родині [PERSON]. Як встановлено цією ж постановою, житлова площа кімнати №1 складає 21,22 кв.м., на момент винесення рішення виконавчим комітетом в кв.[NUMBER] були зареєстровані [PERSON] та [PERSON], таким чином відповідно до ст.54 Житлового кодексу УРСР родина [PERSON] могла претендувати на кімнату №1, якби площа її була 18 кв.м., а так як площа квартири [NUMBER] є не менше за встановлений розмір, тому зазначена кімната не була надана на той час родині позивача. Відповідно до ч.1 ст.118 ЖК УРСР жиле приміщення включається до числа службових рішенням виконавчого комітету районної, міської, районної в місті Ради народних депутатів. Згідно з п.4 Положення про порядок надання службових жилих приміщень і користування ними в Українській РСР, затвердженого постановою Ради Міністрів УРСР від 04.02.1988р. №37, до числа службових може бути включено тільки вільне жиле приміщення. Згідно до ст. 34 ЖК України громадяни, які потребують поліпшення житлових умов, беруться на облік для одержання жилих приміщень у будинках державного і громадського житлового фонду та вносяться до єдиного державного реєстру громадян, які потребують поліпшення житлових умов, порядок ведення якого визначає Кабінет Міністрів України. Відповідно до вимог ст.36 і 37 ЖК України, облік громадян, які потребують поліпшення житлових умов проводиться за місцем проживання та роботи. На час прийняття рішення виконавчого комітету міської ради №4561/7 від 30.11.2012 року про службову житлову площу МКП «Основаніє» в кімнаті №3 були зареєстровані лише позивачі [PERSON] та [PERSON], на квартирному обліку не перебували. В рішенні Апеляційного суду Запорізької області від 23.04.2013 року по справі №22-ц/778/2207/13 стосовно кімнати №2 вказано, що вимогами норм ст.54 Житлового кодексу України п.67 Правил обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, і надання їм жилих приміщень в Українській РСР №470 від 11.12. 1984 року вказано, що ізольоване приміщення, що звільнилося в квартирі, в якій проживає два і більше наймачі, на прохання наймача, що проживає у цій квартирі і потребує поліпшення житлових умов,надається йому, а в разі відсутності такого наймача-іншому наймачеві, який проживає в тій квартирі. При цьому загальний розмір жилої площі не повинен перевищувати норми, встановлені ст 47 цього Кодексу (13,65 кв.м.). Якщо розмір ізольованої кімнати, що звільнилась, є меншим за встановлений для надання одній особі, зазначена кімната у всіх випадках передається наймачеві на його прохання. Таким чином, за загальним правилом, ізольоване житлове приміщення, що звільнилося у квартирі, надається за відповідною заявою іншому наймачеві, який потребує поліпшення житлових умов, у разі відсутності такого наймача - іншому наймачеві, що проживає в тій же квартирі, але за умови, що загальний розмір житлової площі не може перевищувати 13,65 кв.м (виключення складають випадки, коли кімната, що звільнилася, менше рівня середньої забезпеченості житловою площею громадян у даному населеному пункті - для м. Запоріжжя 8 кв.м). Оскільки у разі надання позивачу [PERSON]та [PERSON] спірної кімнати загальний розмір займаної ними житлової площі перевищував 32,35 кв. м, (тобто більше аніж 13,65 кв.м. на особу (32,35-(13,65*2) на 5,05 кв.м.) а площа спірної кімнати (21,22 кв.м) більше ніж рівень середньої забезпеченості житловою площею у м. Запоріжжі (8 кв.м.+8 кв.м.), підстав для надання [PERSON] та [PERSON] кімнати, що звільнилася, не було. Крім того, так як позивачі просили на склад їх сімей (2 особи + 2особи) надати ізольовану кімнату №1 площею 21,22 кв.м., розмір якої буде більшим для надання одній особі (11,13 кв.м.+ 21,22 кв.м=32,35 кв.м.:2 =16,175 кв.м. на двох осіб і 8,0875 кв.м - на чотирьох осіб), то є потрібним така умова для отримання ізольованого житлового приміщення, що звільнилося у квартирі як надання довідки про те, що позивачі перебувають на обліку осіб, які потребують поліпшення житлових умов. Однак така довідка була отримана позивачами вже після ухвалення виконавчим комітетом ЗМР рішення № 451/7 від 30.11.2012 року «Про службову житлову площу МКП «Основаніє», тобто на момент його ухвалення права позивачів порушені не були. Крім того, на час вивільнення житла- кімнати площею 21,22 кв.м у квартирі [ADDRESS] кім.№3 проживали [PERSON] та [PERSON] на обліку як особи, що потребують поліпшення житлових умов, не перебували, а тому той факт , що [PERSON],[PERSON] зареєструвалися у спірній квартирі 26.02.2013 року, за згодою наймача кімн. №3 [PERSON] внаслідок чого частка жилої площі на кожного з позивачів зменшилася, свідчить лише про штучне погіршення позивачами своїх житлових умов. Доводи позовної заяви ґрунтуються на невірному тлумаченні положень ст. 54 ЖК України стосовно умов надання житлової площі, що звільнилася, та не спростовують висновок щодо відсутність законних підстав для передачі спірної кімнати позивачам у зв'язку з тим, що за таких умов займана ними жила площа перевищувала б 32,35 кв.м. (8 кв.м. на особу). Відповідно до п. 5, 8 ст.60 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» органи місцевого самоврядування від імені та в інтересах територіальних громад відповідно до закону здійснюють правомочності щодо володіння, користування та розпорядження об'єктами права комунальної власності, в тому числі виконують усі майнові операції, можуть передавати об'єкти права комунальної власності у постійне або тимчасове користування юридичним та фізичним особам, здавати їх в оренду, продавати і купувати, використовувати як заставу, вирішувати питання їхнього відчуження, визначати в угодах та договорах умови використання та фінансування об'єктів, що приватизуються та передаються у користування і оренду. Право комунальної власності територіальної громади захищається законом на рівних умовах з правами власності інших суб'єктів. Об'єкти права комунальної власності не можуть бути вилучені у територіальних громад і передані іншим суб'єктам права власності без згоди безпосередньо територіальної громади або відповідного рішення ради чи уповноваженого нею органу, за винятком випадків, передбачених законом. На підставі вищевказаного суд вважає, що передавши кімнату №1 у квартирі [ADDRESS] МКП «Основаніє»як службову виконавчий комітет Запорізької міської ради реалізував своє право на розпорядження власністю територіальної громади м. Запоріжжя. Відтак, на підставі зазначеного вище, суд приходить до висновку про безпідставність позову [PERSON],[PERSON] [PERSON] та [PERSON], в частині визнання незаконним та скасування рішення виконавчого комітету Запорізької міської ради від №451/7 від 31.11.2012 року «Про службову житлову площу МКП «Основаніє», оскільки винісши таке виконавчий комітет Запорізької міської ради реалізував своє право, не порушуючи при цьому прав інших осіб, установ чи організацій. Посилання на порушення порядку надання спірній квартирі статусу службового є безпідставними та не впливають на вирішення справи по суті, оскільки, як вбачається з матеріалів справи, квартира була надана [PERSON] рішенням виконавчого комітету місцевої ради як службова, на підставі вказаного рішення видано спеціальний ордер на вселення в квартиру. Окрім того, ст. 21 ЦК передбачає можливість визнання судом незаконними та скасування правових актів. Стаття 16 ЦК формулює правило про визнання акта незаконним. Це - загальна норма, що підлягає застосуванню з урахуванням спеціального правила ст. 21 ЦК, що передбачає не тільки визнання акта незаконним, а й скасування його судом в порядку захисту цивільного права. Визнання акта протиправним можливе за умови, що він суперечить актам цивільного законодавства. Це означає, що порушення відповідним актом цивільного права особи є достатнім для визнання його протиправним та визнання нечинним (скасування), оскільки порушення цивільного права особи одночасно приводить акт в суперечність з актами цивільного законодавства, на яких це право ґрунтується безпосередньо або зрештою. Було звернуто увагу на те, що найбільш поширеним способом видання актів, що суперечать законодавству, є видання їх з порушенням компетенції відповідного органу. Такі акти суперечать у першу чергу актам адміністративного законодавства. Оскільки такі акти завжди є правовими, вони встановлюють юридичні права і обов'язки. Якщо це - цивільні права та обов'язки, що не передбачені актами цивільного законодавства, то при цьому виникає суперечність між актом, що виданий за межами компетенції відповідного органу, і актом законодавства, що регулює відповідні цивільні відносини. Невідповідність такого акта цивільному законодавству і є підставою для визнання його протиправним і не чинним або про визнання його протиправним і скасування. Позивачі, в поданому ними позові до суду, обґрунтовують визнання незаконним рішення виконавчого комітету Запорізької міської ради від 30.11.2012 року про включення до числа службової житлової площі кімнати №1 у [ADDRESS] тим, що у провадженні суду перебувала справа про визнання права користування цією кімнатою і рішення виконавчого комітету ухвалено передчасно і ще до ухвалення рішення, чим вони були позбавлені права отримати у користування вказану кімнату у порядку ч.2 ст. 54 ЖК України, так як вони не належать до працівників МКП «Основаніє». При цьому, позивачі вказали на цілий ряд правових норм, які регулюють житлові правовідносини, та які, на їх думку, були порушені виконавчим комітетом ЗМР під час прийняття вказаного вище рішення. Однак, вказані позивачами підстави за яких рішення від виконавчого комітету Запорізької міської ради від 30.11.2012 року про включення до числа службової житлової площі кімнати №1 у [ADDRESS] не відповідають вимогам закону та порушує їх права є необґрунтованими, що полягає в наступному. У відповідності до ч.1 ст. 21 ЦК України, суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси. Таким чином, для того, щоб визнати недійсним правовий акт органу місцевого самоврядування, необхідно щоб він одночасно суперечив вимогам закону та порушував права інших осіб. В поданому позові, позивачі вказують на те, що відповідач порушив їх права, бо без законних на те підстав надав перевагу іншим особам у задоволенні їх клопотань, а саме МКП «Основаніє» та надав статус житловому приміщенню, на який вони претендують в порядку ч.2 ст. 54 ЖК України, статус службової житлової площі, незважаючи на те, що [PERSON] та решта позивачів перші подали клопотання про надання у користування цієї кімнати. Однак, чомусь позивачі весь час під час розгляду посилаються на рішення суду Комунарського району від 28.02.2013 року та рішення апеляційного суду від 23.04.2013 року, однак уникаючи від посилань на рішення Комунарського районного суду м.Запоріжжя від 24.01.2013 року та від 26.03.2014 року яке позивачами не виконано, але виконання рішення суду є невід'ємною частиною права на справедливий суд. Судові рішення є обов'язковими до виконання на всій території України (стаття 124 Конституції). З огляду на зазначене, позивачі не надали суду документи, які б свідчили про порушення їх права в зв'язку із прийняттям рішення виконавчого комітету ЗМР від 30.11.2012 року. Вказане вище рішення прийняте в межах повноважень виконавчого комітету Запорізької міської ради передбачених зокрема ст. 15 ЖК України та ст. 26 Закону України „Про місцеве самоврядування в Україні". Посилання на норми ст.ст. 51, 54 ЖК України є безпідставними в тому числі і через те, що задоволення позовних вимог ставить під сумнів забезпечення прав та охоронюваних інтересів інших громадян, яким вказана квартира передана у користування на підставі ордеру. На підставі вищезазначеного та враховуючи, що постановою суду при розгляді адміністративного позову встановлено, що рішення виконавчого комітету ЗМР про службову площу прийнято з додержанням норм чинного законодавства і скасуванню не підлягає, а тому в цій частині вимог суд відмовляє. Вимоги щодо визнання незаконною бездіяльності міського голови м. Запоріжжя та виконавчого комітету при розгляді заяви та зобов'язання розглянути заяву на черговій сесії та прийняти рішення з цього приводу судом визнаються необґрунтованими і такими, що не підлягають задоволенню, оскільки не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні. Посилання на те, що міський голова м. Запоріжжя ухилився від розгляду заяви від 06.09.2012 року є неспроможними, оскільки у відповідності до своїх повноважень та до Положення про Департамент житлового господарства та розподілу житлової площі міської ради він правомірно передав розгляд даного питання до уповноваженого органу, який у встановлений законом строк надіслав на адресу позивачів відповідь, яка містила у собі вимоги щодо надання документів, вказана відповідь не оскаржувалося сторонами, що не оспорено у судовому засіданні. Навпаки для виконання цієї відповіді 26.04.2013 року позивачі стали на квартирний облік для отримання державного житла. У зв'язку із чим на виконання листа позивачами отримана довідка від 15.05.2013 року №10/07-07 (вже після ухвалення оспорюваного рішення виконкому ЗМР) з якої вбачається, що згідно розпорядження голови районної адміністрації по Комунарському району № 261р від 26.04.2013 р. [PERSON],[PERSON] [PERSON] та [PERSON], прийняті на облік та перебувають на квартирному обліку для отримання державного житла за місцем проживання складом родини 4 особи,облікова справа №8107 в черзі станом на 01.05.2013 р. зазначені під № 1790. Відповідно до ч.2 ст.4 Європейської хартії місцевого самоврядування органи місцевого самоврядування в межах закону мають повне право вільно вирішувати будь-яке питання, яке не вилучено із сфери їхньої компетенції і вирішення якого не доручене жодному іншому органу. Враховуючи дану норму, а також гарантії місцевого самоврядування, визначені Конституцією України та Законами України ніхто не може зобов'язати колегіальний орган місцевого самоврядування, в даному випадку виконавчий комітет міської раду прийняти будь-яке, наперед визначене рішення, а суд може лише зобов'язати виконавчий комітет міської ради повторно розглянути дане питання на сесії ради без визначення змісту самого рішення сесії. Окрім того, судом враховується і та обставина,що з даним позовом позивачі звернулися лише після ухвалення 26.03.2014 року Комунарським районним судом м. Запоріжжя заочного рішення про зобов'язання їх не чинити перешкоди [PERSON] у користуванні квартирою [ADDRESS] кімн. №1 та вселення [PERSON] до вказаної кімнати, яке на теперішній час позивачами не виконано, і після ухвалення адміністративним судом позову про відмову у задоволенні її вимог в порядку адміністративного судочинства. Статтями 10, 60 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, надавши докази відповідно до вимог ст. ст. 57-60 ЦПК України; доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір; доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Враховуючи викладене, аналізуючи докази в їх сукупності, беручи до уваги той факт, що відповідачі діяли на підставі вимог чинного законодавства, в межах своїх повноважень і не встановлено порушення прав позивачів, суд вважає за необхідне у задоволенні позовних вимог відмовити за відсутністю на те правових підстав. У відповідності до ст. 88 ЦПК України судові витрати залишаються за позивачами.

Outcome: dismissed