Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-11 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] , третя особа : [PERSON] про стягнення боргу кредитором спадкодавця, яку в подальшому уточнив, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що [PERSON] звернувся до АТ КБ «ПриватБанк» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписав заяву № б/н від 19.04.2006 року. При укладенні Договору сторони керувались ч.1 ст. 634 ЦК України, згідно якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Позичальник при підписанні анкети-заяви підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами Банку», складає між ним і банком договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві. Заявою Позичальника підтверджується той факт, що він був повністю проінформований про умови кредитування в АТ КБ «ПриватБанк», які були надані йому для ознайомлення в письмовій формі. Формулярами та стандартними формами є саме «Умови та правила надання банківських послуг)) «Тарифи», які згідно до заяви отримані Відповідачем для ознайомлення в письмовій формі. Отже, підписавши заяву між сторонами, у відповідності до ст. 634 ЦК України, був укладений Договір про надання банківських послуг, який за своєю правовою природою є змішаним договором і містить в собі зокрема, умови договору банківського рахунку (ст. 1066 ЦК України) та кредитного договору (ст. 1054 ЦК України). Відповідно до ч.1 ст. 1066 ЦК України, за договором банківського рахунка банк зобов`язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком. Згідно з частинами 1,2 ст. 1069 ЦК України, якщо відповідно до договору банківського рахунка банк здійснює платежі з рахунка клієнта, незважаючи на відсутність на ньому грошових коштів (кредитування рахунка), банк вважається таким , що надав клієнтові кредит на відповідну суму від дня здійснення цього платежу. Права та обов`язки сторін, пов`язані з кредитуванням рахунка, визначаються положеннями про позику та кредит (параграфи 1 і 2 глави 71 ЦК України), якщо інше не встановлено договором або законом. Банком на підставі Договору надання банківських послуг відкрито картковий рахунок із початковим кредитним лімітом у розмірі, що зазначений у довідці про зміну умов кредитування та обслуговування картрахунку, яка додається до позову, а Відповідачу надано у користування кредитну картку (номери та строк дії отриманих кредитних карток зазначено у довідці про отримані картки, що додається). У подальшому розмір кредитного ліміту збільшився до 9000.00 грн., що підтверджується Довідкою про зміну умов кредитування та обслуговування картрахунку. Щодо встановлення та зміни кредитного ліміту Банк керувався п. 3.2, п.3.3 Договору, на підставі яких відповідач при укладенні Договору дав свою згоду щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту та його зміну за рішенням та ініціативою Банку. Таким чином, Банк свої зобов`язання за Договором виконав в повному обсязі, а саме надав Позичальнику можливість розпоряджатися кредитними коштами на умовах, передбачених Договором та в межах встановленого кредитного ліміту. Позичальник зобов`язався повернути витрачену частину кредитного ліміту відповідно до умов Договору, а саме щомісячними платежами у розмірі мінімального платежу від суми заборгованості, який встановлений Договором. Але в процесі користування кредитним рахунком Позичальник не надавав своєчасно Банку грошові кошти для погашення заборгованості за борговими зобов`язаннями, що має відображення у Розрахунку заборгованості за договором, а також підтверджується випискою по рахунку. Таким чином, у порушення п.6.5 Договору, а також ст.ст.509,526,1054 ЦК України, Позичальник зобов`язання за вказаним договором не виконав, хоча ст.629 ЦК України визначено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання), тобто ухиляючись від сплати заборгованості за кредитом, Відповідач порушує зобов`язання за даним договором. Виникнення простроченої заборгованості відбувається у разі несплати Мінімального платежу останнього календарного числа (включно) місяця, наступного за місяцем, у якому було здійснено витрати за рахунок кредитного ліміту, зобов`язання Клієнта вважаються простроченими. [INFO] позичальник - [PERSON] помер. На виконання вимог закону, позивачем 28.01.2019 року була направлена претензія кредитора до Другої Синельниківської державної нотаріальної контори, на яку 27.06.2019 року отримано відповідь, в якій зазначалось, що спадкоємцем померлого позичальника є [PERSON] . 12.06.2020 року до спадкоємців Позичальника було направлено лист - претензію, згідно якого позичав пред`явив свої вимоги, але ніяких дій не було виконано. Станом на дату смерті заборгованість Позичальника перед Банком за кредитним договором № б/н від 19.04.2006 року становить 7606,95 грн., яка складається з наступного : -7606,95 грн. - заборгованість за тілом кредиту; в тому числі 0,00 грн. - заборгованість за поточним тілом кредиту; - 7606,95 грн. - заборгованість за простроченим тілом кредиту; - 0,00 грн. - заборгованість за нарахованими відсотками; - 0,00 грн. - заборгованість за простроченими відсотками; - 0,00 грн. - заборгованість за відсотками, нарахованими на прострочений кредит згідно ст.625; - 0,00 грн. - нарахована пеня; - 0,00 грн. - нараховано комісії. У зв`язку з цим, позивач просить стягнути з [PERSON] та [PERSON] заборгованість в розмірі 7606,95 грн. за кредитним договором № б/н від 19.04.2006 року, а також вирішити питання щодо розподілу судових витрат. Представник позивача в судове засідання не з`явився, однак в матеріалах справи міститься заява останньої про розгляд справи без її участі. Відповідач в судове засідання не з`явилася, однак до його початку надала заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги не визнала. Третя особа в судове засідання не з`явилася по невідомій суду причині. Суд, дослідивши матеріали справи та оцінивши їх у сукупності, прийшов до наступного висновку. Згідно ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ст.ст. 526, 527, 530 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином і у встановлений строк відповідно до умов договору та вимог закону. Згідно ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором, зокрема: припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; сплата неустойки та відшкодування збитків. З матеріалів справи вбачається, що 19.04.2006 року [PERSON] підписав анкету-заяву про приєднання до Умов та Привал надання банківських послуг у ПриватБанку, що складає між ним та банком Договір без номеру. Згідно п. 3.2, 3.3. Умов та Правил надання банківських послуг, клієнт дає свою згоду, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням банку, і клієнт дає право банку в будь-який момент змінити (зменшити або збільшити) кредитний ліміт. Підписання даного Договору є прямою і безумовною згодою позичальника щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту, встановленого банком. Відповідно до п.5.2 Умов та Правил надання банківських послуг банк має право вимагати дострокового виконання боргових зобов`язань в цілому або у встановленої Банком долі в разі невиконання боржником своїх боргових та інших обов`язків за цим договором. Відповідно до ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст.608 ЦК України зобов`язання припиняється зі смертю боржника, якщо воно є нерозривно пов`язаним з його особою і у зв`язку з цим не може бути виконане іншою особою. Згідно копії свідоцтва про смерть серія [NUMBER] , [PERSON] помер [INFO] . 28.01.2019 року АТ КБ «ПриватБанк» на адресу Другої Синельниківської державної нотаріальної контори була надіслана претензія кредитора в порядку ст.1281 ЦК України, та 27.06.2019 року була отримана відповідь, що після померлого [INFO] [PERSON] , з заявою про прийняття спадщини зверталася [PERSON] . 12.06.2020 року АТ КБ «ПриватБанк на адресу [PERSON] був надісланий лист-претензія про наявну заборгованість у [PERSON] , який помер [INFO] . Станом на дату смерті заборгованість позичальника складає 7606,95 грн.. Також повідомлено, що у випадку відмови зазначена сума буде стягнута в судовому порядку у відповідності до чинного законодавства. В матеріалах спадкової справи № 27/2017 до майна померлого [INFO] міститься заява [PERSON] про прийняття спадщини після смерті [PERSON] , померлого [INFO] , а також заява [PERSON] про видачу свідоцтва після смерті [PERSON] .. Так згідно, ч.1 ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Часом відкриття спадщини є день смерті особи, або день, з якого вона оголошується померлою (частина друга статті 1220 ЦК України). У п. 32 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 5 "Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин" судам роз`яснено, що з урахуванням положення ст. 1282 ЦК України спадкоємці боржника за умови прийняття спадщини є боржниками перед кредитором у межах вартості майна, одержаного у спадщину. Так, статтею 1281 ЦК України ( в редакції на час прийняття спадщини) визначено порядок та строки пред`явлення кредитором спадкодавця вимог до спадкоємців, згідно якого сСпадкоємці зобов`язані повідомити кредитора спадкодавця про відкриття спадщини, якщо їм відомо про його борги. Кредиторові спадкодавця належить протягом шести місяців від дня, коли він дізнався або міг дізнатися про відкриття спадщини, пред`явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, незалежно від настання строку вимоги. Якщо кредитор спадкодавця не знав і не міг знати про відкриття спадщини, він має право пред`явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, протягом одного року від настання строку вимоги. Кредитор спадкодавця, який не пред`явив вимоги до спадкоємців, що прийняли спадщину, у строки, встановлені частинами другою і третьою цієї статті, позбавляється права вимоги. У відповідності до ст. 1282 ЦК України ( в редакції на час прийняття спадщини) спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов`язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині. Вимоги кредитора спадкоємці зобов`язані задовольнити шляхом одноразового платежу, якщо домовленістю між спадкоємцями та кредитором інше не встановлено. Положення зазначеної норми застосовуються у випадку дотримання кредитором норм статті 1281 ЦК України щодо строків пред`явлення ним вимог до спадкоємців. Недотримання цих строків, які є присічними (преклюзивними), позбавляє кредитора права вимоги до спадкоємців. Вимога може бути пред`явлена кредитором безпосередньо спадкоємцю, а також через нотаріуса за місцем відкриття спадщини, який у строк, встановлений ст. 1281 Цивільного кодексу України, приймає претензії кредиторів від спадкодавця. Даний строк не є строком, у який кредитор має звернутися до суду з позовом про стягнення боргу зі спадкоємця. Заявлення кредитором своїх вимог до спадкоємців не безпосередньо, а через нотаріуса не суперечить приписам ч. 2 ст. 1281 Цивільного кодексу України. При цьому, на відміну від безпосереднього повідомлення спадкоємців кредитор, повідомляючи останніх про свої вимоги через нотаріуса, не зобов`язаний зважати на факт прийняття спадщини, оскільки нотаріус повинен прийняти відповідну заяву кредитора незалежно від того, чи прийняв спадщину хоча б один зі спадкоємців і чи встановлені спадкоємці взагалі. Вказана позиція відповідає висновку Верховного Суду, викладеному в постанові від 11 жовтня 2018 року (справа №136/1336/16-ц). Крім того, з матеріалів спадкової справи вбачається, що [PERSON] звернулася до Другої Синельниківської державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини після смерті свого чоловіка - [PERSON] [INFO] , а тому вважається такою, що прийняла спадщину. З позовної заяви та доданих до неї документів вбачається, що позивач, який не знав та не міг знати про відкриття спадщини лише 28.01.2019 року звернувся до нотаріальної контори з претензією кредитора. 27.06.2019 року отримав позивач відповідь, згідно якої спадкоємцем померлого позичальника є відповідач - [PERSON] , якій не видавалось свідоцтво про право на спадщину на майно. 12.06.2020 року до [PERSON] позивачем було направлено лист-претензію з вимогою погасити заборгованість. До суду позивач звернувся до спадкоємця позичальника 08.12.2020 року, що підтверджується штампом на поштовому конверті. Оскільки АТ КБ «ПриватБанк», який не знав і не міг знати про відкриття спадщини, в установленому законом порядку не пред`явив вимоги безпосередньо до спадкоємця, а також через нотаріуса у межах строків, встановлених частиною третьою статті 1281 ЦК України, а тому в силу приписів частини четвертої статті 1281 ЦК України, банк позбавлений права вимоги до спадкоємця, оскільки відповідальність спадкоємців за боргами спадкодавця настає лише за умови додержання кредитором вимог статей 1281, 1282 ЦК України, які ним не дотримані. Крім того, згідно спадкової справи після смерті позичальника є іншій спадкоємець - [PERSON] , яка також прийняла спадщину, у зв`язку з чим, ухвалою суду від 28.09.2021 року вона була залучена до участі у справі в якості третьої особи без самостійних вимог, оскільки відповідно до вимог ст.51 ЦПК України, суд не наділений правом за своєю ініціативою залучати таку особу в якості співвідповідача. Ухвала суду від 28.09.2021 року була направлена для відома позивачеві електронною поштою та отримана ним 27.10.2021 року, що підтверджується довідкою про доставку електронного листа. Але позивачем не було заявлено клопотання про залучення спадкоємця [PERSON] до участі у справі в якості співвідповідача, а тому суд не приймає до розгляду уточнення позивача в частині пред`явлення вимог про стягнення заборгованості до [PERSON] .. Враховуючи вищевикладене, в задоволенні позовних вимог необхідно відмовити. У зв`язку з цим згідно ст. 141 ЦПК України не підлягають й стягненню з відповідача на користь позивача судові витрати, оскільки у разі відмови в позові судові витрати покладаються на позивача. На підставі викладено, ст.ст. 526, 527, 608, 612, 623, 625, 1054, 1212,1220,1281, 1282 ЦК України,

Outcome: dismissed