Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-21 00:00:00

У поданій до суду заяві заявник просить встановити факт належності їй свідоцтва про право особистої власності на 1/2 житлового будинку №7 по вул.1 Травня в с.Плоска Рівненського району Рівненської області, виданого виконавчим комітетом Рівненської ради народних депутатів 22 серпня 1989 року. В обґрунтування своїх вимог покликається на те, що в даному свідоцтві та в технічному паспорті на будинок зроблено помилку в написанні її по-батькові. У судове засідання учасники судового розгляду не з»явилися, хоча про місце та час його проведення повідомлялися заздалегідь та належним чином, клопотань від них про відкладення справи не надходило. У поданій до суду заяві представник заявника просить провести розгляд справи у її відсутність, вимоги підтримує повністю. Така сукупність обставин, на думку суду, не є перешкодою для проведення судового засідання у їх відсутність, оскільки в матеріалах справи достатньо доказів про вказані правовідносини і немає необхідності заслуховувати їх особисті пояснення з приводу спору. В зв'язку з неявкою у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі та належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи та неявка яких не перешкоджає розгляду заяви, оскільки ними подані письмові заяви про розгляд справи у їх відсутність, суд у відповідності з ч.2 ст.197 ЦПК України ухвалив здійснювати розгляд справи у відсутність сторін без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Суд, вивчивши матеріали цивільної справи, прийшов до таких висновків. Згідно ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Відповідно до ст.61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Відповідно до п.6 ч.1 ст.256 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім'я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з ім'ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті. Як встановлено судом, даний факт підтверджується дослідженими в судовому засіданні доказами по справі, а саме паспортом, свідоцтвом про народження, пенсійним посвідченням, довідкою з сільської ради, заявника, в них вказано по-батькові заявника [PERSON], разом з тим у свідоцтві про право власності на будинковолодіння та технічному паспорті до нього по-батькові заявника вказано "Мефодіївна". Відповідно до листа ВСУ 01.01.2012 р. «Про судову практика розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення» сам по собі факт належності документа не породжує для його власника жодних прав, юридичне значення має той факт, що підтверджується документом. Таким чином, для заявника важливо не так саме одержання документа, як оформлення особистих чи майнових прав, що випливають із цього факту. Це означає, що в судовому порядку можна встановити належність громадянину такого документа, який є правовстановлюючим. Предметом розгляду заяви є встановлення факту належності правовстановлюючого документа, який необхідний заявнику для оформлення особистих, майнових прав, що випливають із цього факту. Оскільки даний факт підтверджується письмовими доказами по справі, суд вважає, що є підстави для задоволення заяви і встановлення факту належності заявнику правовстановлюючого документу. При таких обставинах суд вважає, що в документ заявника, що засвідчує його право власності на майно, вкралася помилка у помилковому вказанні по-батькові заявника [PERSON], а не [PERSON], як свідчить з офіційних документів, що підтверджують її особу. За таких обставин, враховуючи, що заінтересована особа не заперечує проти встановлення заявнику юридичного факту належності правовстановлюючого документу, у суду не виникає сумнівів в доведеності даного факту, який має для неї юридичне значення, оскільки від його встановлення залежить виникнення громадянських прав особи, тому заява заявника підлягає задоволенню, оскільки іншим чином встановити цей факт вона не могла. На підставі наведеного і

Outcome: approved