Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-14 00:00:00

07 листопада 2017 року [PERSON] звернулася до суду з позовом в своїх інтересах та в інтересах неповнолітнього сина [PERSON] до [PERSON], [PERSON] про визнання заповіту недійсним та свої вимоги мотивує наступним. 24 березня 2017 року померла [PERSON], яка є бабусею малолітнього [PERSON], [INFO] та матірю [PERSON] (чоловіка позивачки). 19 жовтня 2008 року [PERSON] було складено заповіт, відповідно до якого все своє майно спадкодавець заповіла сину та онуку, відповідно відповідачам [PERSON] та [PERSON] в рівних частинах, при цьому лишивши спадщини двох інших своїх синів: [PERSON] та [PERSON]. Позивачка вважає, що вказаний заповіт не відповідає чинному законодавству і має бути визнаний недійсним, тому що він був підписаний спадкодавцем [PERSON] у момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій. Позивачка впевнена, що на момент складання заповіту в [PERSON] розвивався віковий склероз і почастішали випадки несприйняття дійсних подій, остання потребувала стороннього нагляду. На день посвідчення заповіту у [PERSON] спостерігався процес психічного розладу, що можуть підтвердити свідки. За таких обставин, позивачка вважає, що в момент складання заповіту спадкодавець [PERSON] не усвідомлювала значення своїх дій та не могла керувати ними, тому позивачка просить визнати недійсним односторонній правочин заповіт [PERSON], посвідчений 19 жовтня 2008 року приватним нотаріусом СМНО [PERSON] Представник позивача в судовому засіданні позов підтримав повністю, просив задовольнити. Представник відповідачів у судовому засіданні позов не визнав, просив відмовити в повному обсязі. Ухвалою суду від 13 листопада 2017 року відкрито провадження у справі. Ухвалою суду від 08 грудня 2017 року витребувано письмові докази. Ухвалою суду від 06 лютого 2018 року призначено посмертну судово-психіатричну експертизу, провадження у справі зупинено на час проведення експертизи. Ухвалою суду від 10 липня 2018 року відновлено провадження. Суд, вислухавши представників сторін, свідків, вивчивши письмові докази, вважає, що позов задоволенню не підлягає, виходячи з наступного. Згідно ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. За змістом ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. З наявних в матеріалах справи доказів вбачається, що 24 березня 2017 року померла [PERSON], яка постійно мешкала в [ADDRESS] та після її смерті відкрилася спадщина (а.с.40,41). За життя [PERSON] зробила розпорядження, відповідно до якого все своє майно заповіла [PERSON] та [PERSON] в рівних частинах. Також у заповіті вказано, що [PERSON] та [PERSON] спадщини лишає (а.с.41). 09 жовтня 2008 року даний заповіт було посвідчено приватним нотаріусом Сумського міського нотаріального округу [PERSON] (а.с.41). Як зазначалось вище, позивач просить визнати вказаний заповіт недійсним, оскільки вважає, що [PERSON] в момент складання заповіту не розуміла значення своїх дій, у неї розвивався віковий склероз і почастішали випадки несприйняття дійсності. Крім того, стан здоровя останньої був не стабільний, вона потребувала стороннього нагляду. Сторона позивача вважає, що вказані обставини підтвердились в судовому засіданні записами в медичній карті амбулаторного хворого. Стороною відповідача навпаки зазначалось, що в момент складання заповіту [PERSON] усвідомлювала значення своїх дій, жодних психічних розладів у останньої не спостерігалося, що підтвердили в судовому засіданні свідки. Так, свідок [PERSON], який є двоюрідним братом першого чоловіка [PERSON] [PERSON], пояснив, що спілкувався з [PERSON] тривалий час. Часто відвідував сімю брата, коли ще сини були малими. [PERSON] знав завжди як життєрадісну, здорову та юморну жінку. Потім вона проживала на вул. Староріченська з іншим чоловіком. Восени 2008 року свідок розмовляв з [PERSON] і вона розповіла, що залишила заповіт на сина [PERSON] та онука [PERSON], а в грудні 2008 року [PERSON] приїхав в гості і на свій день народження вона привселюдно оголосила про своє рішення. На запитання свідок пояснив, що в цей період [PERSON] не виявляла ніяких ознак психічного захворювання, була дуже охайна та оптимістична. Про хворобу [PERSON] дізнався лише в той рік, коли вона померла, здається, це був грип з ускладненням. Свідок [PERSON], пояснив суду, що прожив 22 роки у шлюбі зі [PERSON], потім розійшлись, але продовжували спілкуватися. Йому відомо, що у 2008 році [PERSON] склала заповіт. Вона була абсолютно здоровою людиною, в молодості займалася спортом. Свідок пояснив, що він як батько залишив свою квартиру двом синам [PERSON] та [PERSON], а [PERSON] склала заповіт на сина [PERSON]. На запитання свідок пояснив, що після розлучення підтримував стосунки з колишньою дружиною, возив її на дачу. У 2008 році вона проживала з чоловіком на пр. Лушпи. Мова про заповіт йшла ще у 2002-2003 роках, однак сам заповіт [PERSON] склала у 2008 році. 26.12.2008 року приїхав [PERSON] і на його день народження, на 45 років, [PERSON] оголосила про складений нею заповіт на квартиру. Про заповіт свідок дізнався раніше в жовтні-листопаді 2008 року, коли возив дружину на дачу. Вона була здорова, ніяких приступів та психічних розладів не виявляла, підтримував відносини до самої її смерті. На запитання пояснив, що коли вони розлучилися, то діти вже були дорослими, залишилися проживати з ним, ніяких позовів про позбавлення [PERSON] батьківських прав відносно меншого сина він до суду не подавав. Свідок [PERSON] пояснила, що [PERSON] була її свекрухою, вони були знайомі ще з 1983 року, ще до того часу як свідок одружилася з її сином [PERSON]. [PERSON] була адекватна жінка. Заповіт не був ні для кого таємницею, про це вона говорила своїм синам, що має намір залишити квартиру сину [PERSON] та онуку [PERSON]. Про це вона повідомила на святкуванні дня народження [PERSON] в ресторані «Кристал», коли тому виповнилось 45 років. На запитання пояснила, що [PERSON] була здорова, сама за собою доглядала. Коли [PERSON] помер (його вбили), то [PERSON] хотів, щоб батьки не зверталися із заявами про вступ у спадщину на машину, квартиру. Однак батьки [PERSON] звернулися до нотаріальної контори із заявами про прийняття спадщини. Свідок пояснила, що [PERSON] мала добре здоровя, до лікарів не зверталася та досить часто цим хизувалася. У березні 2017 року їй стало погано, визивали терапевта, виявились проблеми з серцем. Свідок [PERSON] пояснив, що є другом колишнього чоловіка [PERSON] [PERSON], до весни 2008 року свідок проживав по сусідству з [PERSON], вони спілкувалися. Ніколи не помічав за нею якихось психічних розладів. Вони дружили все життя, разом ходили в походи. Валентина на день народження сина [PERSON], який відзначали в ресторані «Кристал», повідомила, що склала заповіт на [PERSON], саме з того часу свідок дізнався про існування заповіту. На запитання пояснив, що у 2008 році не спостерігав у [PERSON] будь-яких змін в поведінці чи психічному стані. Свідок [PERSON] пояснила суду, що вона є свахою [PERSON], її донька одружена з сином [PERSON]. Свідок знає [PERSON] досить давно. Пояснила, що про існування заповіту їй стало відомо в грудні на дні народження [PERSON]. Свідок зазначила, що [PERSON] ніколи не виявляла будь-яких ознак слабоумства чи інших відхилень. Спілкувалися вони часто, іноді приходила до неї додому, приносила гроші від [PERSON]. Свідок пояснила, що [PERSON] хотіла поступити по справедливості, щоб у кожного сина залишилася квартира. Пояснила, що [PERSON] дуже допомагав матері, це саме він купив мобільний телефон для матері. \~Таким чином, з вищевикладеного вбачається, що всі допитані в судовому засіданні свідки, які знали [PERSON] особисто, пояснили, що у спілкуванні з ними [PERSON] не виявляла будь-яких ознак неадекватності чи хворобливого стану психіки. Навпаки всі пояснювали, що вона була здоровою, адекватною жінкою, як все життя, так і в період, коли складала заповіт. Тобто, показання свідків спростовують факт того, що [PERSON] на час складання заповіту не могла розуміти значення своїх дій та керувати ними. Будь-які докази неадекватної чи психічно неврівноваженої поведінки [PERSON] на час складання заповіту - в матеріалах справи відсутні. Із витребуваної за клопотанням сторони позивача амбулаторної карти хворої [PERSON], вбачається, що родичі [PERSON] за медичною допомогою для неї звернулися 23 березня 2017 року, їй було встановлено діагноз: хронічне порушення мозкового кровообігу ІІІ ступеня, декомпенсація, Церебральний атеросклероз ІІІ ступеня ІХС, дифузний кардіосклероз, постійна форма ФП, СН ІІА, ФКЗ. Деменсія. Рекомендовано родичам розчистити квартиру і ванну від непотребу, вимити хвору. Звернутися до психіатра з метою встановлення опіки сина над матірю, та проводити хоспісну терапію часте годування невеликими порціями, профілактика пролежнів. Як вбачається з акту посмертної судово-психіатричної експертизи №06-04/6 від 04.06.2018 року, в матеріалах цивільної справи та представленій медичній документації [PERSON] відсутні будь-які дані про наявність станом на 19 жовтня 2008 року у неї тяжкого психічного захворювання чи тимчасового хворобливого розладу психічної діяльності, які б давали підстави вважати особу недієздатною. Також відсутні зафіксовані в медичній документації огляди лікаря-психіатра (а.с. 195-198). Доказів, які б спростовували пояснення свідків чи висновок експертизи, стороною позивача надано не було. Згідно роз'яснень п. 18 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30.05.2008 року „Про судову практику у справах про спадкування", за позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо він був складений особою під впливом фізичного або психічного насильства, або особою, яка через стійкий розлад здоров'я не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними. Для встановлення психічного стану заповідача в момент складання заповіту, який давав би підставу припустити, що особа не розуміла значення своїх дій і (або) не могла керувати ними на момент складання заповіту, суд призначає посмертну судово-психіатричну експертизу. \~\~ Відповідно до положень ст. 255 ЦК України, правочин, який дієздатна особа вчинила у момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи, а в разі її смерті - за позовом інших осіб, чиї цивільні права або інтереси порушені. За змістом зазначеної норми для визнання правочину \~\~недійсним необхідно достовірне встановлення факту, що особа не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними. Відповідно до роз'яснень, наданих у п. 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 року № 9 „Про судову практику розгляду \~\~цивільних справ про визнання правочинів недійсними" правила статті 225 ЦК України поширюються на ті випадки, коли фізичну особу не визнано недієздатною, однак у момент вчинення правочину перебувала у такому стані, коли вона не могла усвідомлювати значення своїх дій та (або) не могла керувати ними (тимчасовий психічний розлад,\~тощо). У зв'язку з тим, що предметом судового дослідження є психічний стан особи в момент вчинення правочину, судом за клопотанням сторони позивача по справі\~\~була призначена посмертно судово-психіатрична експертиза відносно [PERSON], проведення якої було доручено експертам КЗ СОР Сумський обласний клінічний психоневрологічний диспансер ім. О.В. Співака. Як вбачається з акту № 06-04/6 від 04.06.2018 року посмертної судово-психіатричної експертизи, [PERSON] могла усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними на час підписання заповіту, тобто станом на 19.10.2008 року. Якихось інших доказів, які б ставили під сумнів висновок експертизи, та підтверджували нездатність [PERSON] розуміти значення своїх дій станом на 19.10.2008 року стороною позивача не надано. З огляду на наведене, суд приходить до висновку, що позивачі не довели ті обставини, на які посилалися як на підставу своїх позовних вимог, а встановлені судом фактичні обставини справи, а також наявні в матеріалах справи та досліджені в судовому засіданні докази свідчать про безпідставність позовних вимог та відсутність підстав для визнання заповіту недійсним відповідно до ч.1 ст. 255 ЦК України.

Outcome: dismissed