Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-04 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовною заявою, яку згодом уточнив, просить визнати відповідачку [PERSON], [INFO], такою, що втратила право користування житловим будинком [ADDRESS], вказуючи, що з 2008 року він та його сестра [PERSON] - є власниками в рівних долях по ? частини вищезазначеного житлового будинку. Відповідачка - донька його рідної сестри, доводиться йому племінницею. З 1995 року відповідачка а пізніше і її діти - [PERSON], 1996 року народження, [PERSON], 1998 року народження [PERSON], 2005 року народження проживали і проживають до теперішнього часу (за винятком [PERSON]) у його та його сестри будинку. У травні 2013 року відповідачка зібрала всі свої речі і виїхала з житлового будинку до чоловіка, з яким перебуває у фактичних шлюбних відносинах до м. Мелітополя. Її точне місце проживання позивачу невідомо. У будинку позивача та його сестри відповідачка з'являлася кілька разів та відвідувала його. Так як [PERSON] не проживає у зазначеному житловому будинку більше року без поважних причин, вважає, що вона втратила своє право користування ним. Реєстрація відповідачки в належному позивачу та його сестрі житловому будинку порушує його права на володіння, користування та розпорядження належним йому майном. Тому позивач змушений звернутися з позовом до суду. Позивач в судове засідання не з'явився, від нього надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, наполягає на заявлених позовних вимогах. Проти ухвалення заочного рішення у справі, в разі неявки відповідачки в судове засідання, не заперечує. Відповідачка в судове засідання 05 травня 2016 року не з»явилась, будучи належним чином повідомленою про день, час та місце судового розгляду справи, про причини неявки суд не повідомила. В судовому засіданні 20 квітня 2016 року заперечувала проти задоволення позову, пояснила, що постійно проживала у належному її матері та дядьку житловому будинку до березня 2015 року потім переїхала до свого співмешканця у м. Мелітополь, звідки їй ближче добиратися до місця роботи в Мелітополі. Пояснила, що часто приїздить до своїх дітей, які проживають у бабусі- [PERSON], залишається в будинку на ніч. В будинку знаходяться речі як і її дітей, так і її особисті речі. Третя особа- [PERSON] в судове засідання 05 травня 2016 року не з»явилась, будучи належним чином повідомленою про день, час та місце судового розгляду справи, про причини неявки суд не повідомила. В судовому засіданні 20 квітня 2016 року, виступаючи в статусі співпозивача спочатку наполягала на задоволенні позову, зазначала, що хоче продати будинок, а реєстрація в ньому відповідачки створює цьому перешкоди. Поряд з цим, зазначила, що подання позову з її боку мало на меті своєрідне перевиховання своєї дочки, яка замість того, щоб проживати з дітьми проживає зі співмешканцем у м. Мелітополі. Вказала, що відповідачка приїздить до своїх дітей у будинок приблизно раз на місяць, в будинку знаходяться її речі. 05 травня 2016 року [PERSON] подано заяву про залишення позову без розгляду, з приводу чого судом винесено відповідну ухвалу. Відповідно до ч.2 ст. 197 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Вивчивши матеріали справи, суд вважає позов таким, що не підлягає задоволенню за наступними підставами. Відповідно до ст. 10 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Як вбачається з вимог ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 ЦПК України. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Позивачу належить на праві приватної власності ? частина житлового будинку [ADDRESS], що підтверджується копіями свідоцтв про право на спадщину за заповітом, інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження обкатів нерухомого майна щодо об'єкта нерухомого майна. Інша ? частина вказаного житлового будинку належить сестрі позивача - [PERSON]. /а.с. 7, 9/. Як вбачається з позову відповідачка - [PERSON] є племінницею позивача. Судом встановлено, що відповідно до довідки Мелітопольського МВ УДМС України в Запорізькій області від 02.04.2016 року відповідачка [PERSON], [INFO] зареєстрована з 17.09.1998 року за адресою: [ADDRESS] Згідно довідки Костянтинівського сільського голови Горбань Т.П. № 983 від 11.02.2016 року, відповідачка [PERSON], [INFO] зареєстрована [ADDRESS], але не проживає з 2013 року. За вказаною адресою також проживають [PERSON], 1996 р.н., [PERSON], 1998 р.н., [PERSON], 2005 р.н. /а.с. 11/. Згідно з частиною 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Частиною 1 ст. 383 ЦК України передбачено, що власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб. Відповідно до ст.64 ЖК України, члени сім'ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов'язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Повнолітні члени сім'ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов'язаннями, що випливають із зазначеного договору. До членів сім'ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім'ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Оскільки відповідачка є дочкою співвласниці будинку-[PERSON]., племінницею позивача, суд приходить до висновку про застосування при вирішенні спору норм ст. 156 ЖК України та ст. 405 ЦК України. Так, відповідно до ст. 156 ЖК України та ст. 405 ЦК України право члена сім'ї власника будинку, який не є його співвласником, на користування цим будинком обумовлено наявністю сімейних відносин із власником і спільним із ним проживанням у цьому будинку. Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування житлом у разі відсутності його без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником будинку або законом. Відповідно до ст. 156 ЖК України члени сім'ї власника квартири, в тому числі і колишні, користуються жилим приміщенням нарівні з власником. Відповідно до ст.ст. 9, 156, 157 ЖК України сам факт припинення сімейних відносин з власником (власниками) квартири не позбавляє колишніх членів його (їх) сім'ї права користуватися займаним приміщенням і не є підставою для їх виселення з цього жилого приміщення. Отже, виходячи з зазначених положень закону, член сім"ї власника зберігає право користування займаним приміщенням саме на тих умовах, на яких він поселився в житлове приміщення і користується ним нарівні з власником, а втрачає член сім"ї власника право користування цим будинком лише з підстав, передбачених ч. 2 ст. 405 ЦК України. Оскільки, як було встановлено судом, відповідачка, яка є членом сім»ї позивача, тимчасово не мешкає у житловому будинку [ADDRESS], однак у вказаному будинку проживають її діти, одна з яких є малолітньою, відповідачка періодично приїздить у будинок, у будинку знаходяться її речі, тому суд вважає обставини, зазначені в обгрунтування позову [PERSON] не доведеними, а, отже, такими, що задоволенню не підлягають. На підставі ст. 405 ЦК України,

Outcome: dismissed