Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-17 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що [INFO] в с. Чернявка Оратівського району Вінницької області померла її мати [PERSON], яка проживала із її батьком [PERSON]. Після смерті матері питання щодо спадщини нею не вирішувалось, оскільки вона вважала, що спадкоємцем майна матері є батько, як переживший із подружжя. В 2012 року батько [PERSON] захворів і став лежачим, тому позивач змушена була його перевезти в см. Крижопіль Вінницької області у власний будинок і здійснювати догляд за ним. [INFO] в смт. Крижопіль помер батько позивача [PERSON], який при житті 21.04.2015 року склав заповіт, яким усе належне йому майно заповів позивачу [PERSON] Заповіт не змінено і не скасовано. В установлений законодавством шестимісячний строк позивач [PERSON] звернулася до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після смерті батька [PERSON] В листопада 2015 року позивач [PERSON] отримала листа від нотаріуса про те, що являється спадкоємцем за заповітом після смерті матері [PERSON] і їй необхідно звернутися до суду з позовом про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини. Після цього їй стало відомо про наявність заповіту матері [PERSON], згідно якого вона все своє майно заповідає в рівних долях позивачу [PERSON] та відповідачу [PERSON] До складу спадщини входить житловий будинок, що розташований по [ADDRESS] та земельна ділянка для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, які знаходяться на території Чернявської сільської ради Оратівського району Вінницької області. Про наявність заповіту позивачу було невідомо. Після смерті матері [PERSON] позивач займалася доглядом батька, його переїздом в смт. Крижопіль та подальшим доглядом за ним і з цих підстав, які позивач вважає поважними пропустила строк для подання заяви про прийняття спадщини. Крім цього, позивач зазначає, що на її прохання надати згоду на прийняття спадщини відповідач не реагує, відмовляється з'явитись до нотаріальної контори для подання такої відмови. Просить визначити їй додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини після смерті [PERSON], яка померла [INFO] терміном 3 місяці. Позивач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримала у повному обсязі з підстав, викладених у позовній заяві, та просить їх задовольнити. Поважність причин пропуску строку обґрунтовує незнанням про існування заповіту та тим, що після смерті матері [PERSON] займалася переїздом батька [PERSON] в смт. Крижопіль Вінницької області та доглядом за ним і з цих підстав пропустила строк для подання заяви про прийняття спадщини. Просить позов задоволити. Відповідач [PERSON] та його представник [PERSON] у судовому засіданні позов не визнали та просили відмовити у його задоволенні, мотивуючи тим, що дійсно мати відповідача [PERSON], яка померла [INFO] склала заповіт від 11.07.2011 року, згідно якого вона все своє майно заповідає в рівних долях позивачу [PERSON] та відповідачу [PERSON] Оскільки мати часто хворіла і була похилого віку відповідач [PERSON] звільнився з роботи та 05.11.2011 року переїхав до будинку матері [PERSON] та почав її доглядати. Після смерті [PERSON], в будинку залишився проживати батько сторін [PERSON] Після смерті [PERSON] при вирішення питання спадщини сторонами було досягнуто згоди про те, що після смерті [PERSON] спадщину приймає відповідач [PERSON], їх батько [PERSON] від обов'язкової долі у спадщині відмовляється, а після смерті батька [PERSON] всю спадщину приймає позивач [PERSON] У встановлений законодавством шестимісячний строк для подання заяви про прийняття спадщини після смерті [PERSON], яка померла [INFO] відповідач [PERSON] звернувся до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини, де за його заявою було відкрито спадкову справу. Їх батько [PERSON] написав заяву про відмову від обов'язкової долі у спадщині. Після смерті [PERSON] позивач [PERSON] не звернулася у встановлений законодавством строк до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини, однак майже через 4 роки звернулася з позовом до суду про визначення додаткового строку для подання заяви до нотаріальної контори про прийняття спадщини, мотивуючи її доглядом хворого батька та незнанням про існування заповіту. Однак дані обставини у відповідності до вимог ч. 3 ст. 1272 ЦК України не можуть бути визнані судом поважними, оскільки поважними причинами є такі, що пов'язані з об'єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій, довготривале відрядження за межі країни, хвороба, яка потребує стаціонарного лікування, відсутність відомостей про смерть матері. Просять в задоволенні позову відмовити в повному обсязі. Суд, вислухавши учасників судового процесу, дослідивши матеріали даної цивільної справи, матеріали спадкової справи № 95/2002 року, оцінивши докази у їх сукупності, суд вважає, що позов необґрунтований і не підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 ЦПК України; відповідно до ч.1 ст.61 ЦПК України, обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Частиною другою статті 59 ЦПК встановлено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів (ст. 57 ЦПК України). Судом встановлено, що [PERSON] померла [INFO] в с. Чернявка Оратівського району Вінницької області, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 05.12.2011 року. Позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] є спадкоємцями [PERSON] за заповітом від 11.07.2011 року, посвідченим 11.07.2011 року секретарем виконавчого комітету Чернявської сільської ради Оратівського району Вінницької області Кулешою Т.Д. та зареєстрованим в реєстрі за №113, що підтверджується копією заповіту від 11.07.2011 року. Крім цього, спадкоємцем, який має право на обов'язкову частку у спадщині після смерті [PERSON], згідно ст. 1241 ЦК України є батько сторін [PERSON]. Відповідно до ч. 1 ст. 172 СК України дитина, повнолітні дочка, син зобов'язані піклуватися про батьків, проявляти про них турботу та надавати їм допомогу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини (ч. 3 ст. 1223 ЦК України). Спадкоємець за заповітом чи законом має право прийняти спадщину або не прийняти її (ч. 1 ст. 1268 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 1269, ч. 1 ст. 1270 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. З матеріалів спадкової справи № 95/2012 року вбачається, що 29.05.2012 року відповідач [PERSON] подав до Оратівської державної нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини після смерті матері [PERSON] за № 23, яка 01.06.2012 року за №319 зареєстрована в Оратівській державній нотаріальній конторі. Крім цього, у відповідності до ч. 1 ст. 1241 ЦК України малолітні, неповнолітні, повнолітні непрацездатні діти спадкодавця, непрацездатна вдова (вдівець) та непрацездатні батьки спадкують, незалежно від змісту заповіту, половину частки, яка належала б кожному з них у разі спадкування за законом (обов'язкова частка). Особою, яка має право на обов'язкову частку у спадщині згідно ст. 1241 ЦК України після смерті [PERSON] був її чоловік [PERSON]. З матеріалів спадкової справи № 95/2012 року вбачається, що 29.05.2012 року [PERSON] подав до Оратівської державної нотаріальної контори заяву про відмову від обов'язкової частки у спадщині після смерті [PERSON] за № 25, яка 01.06.2012 року за №320 зареєстрована в Оратівській державній нотаріальній конторі. Позивач [PERSON] із заявою про прийняття спадщини до нотаріальної контори не зверталася та доказів фактичного прийняття спадщини не надавала. Відповідно до ст. 1272 ЦК України, якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 ЦК України, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. За письмовою згодою спадкоємців, які прийняли спадщину, спадкоємець, який пропустив строк для прийняття спадщини, може подати заяву про прийняття спадщини до нотаріальної контори за місцем відкриття спадщини; за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. Відмовляючи у задоволенні позову та визначенні додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини, суд виходить з наступного. Згідно п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», при розгляді цих справ слід перевіряти наявність або відсутність спадкової справи стосовно спадкодавця у державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини, наявність у матеріалах справи обґрунтованої постанови про відмову нотаріуса у вчиненні нотаріальної дії, зокрема відмови у видачі свідоцтва про право на спадщину. Крім того, як вбачається з листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 року № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», у разі, якщо відсутність умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину не підтверджена належними доказами, а саме відмовою нотаріуса у видачі свідоцтва про право на спадщину, це може бути підставою для відмови у позові, а не відмови у відкритті провадження у справі (п. 1 ч. 2 ст. 122 ЦПК), закриття провадження у справі (п. 1 ч. 1 ст. 205 ЦПК) або залишення позовної заяви без розгляду (ст. 207 ЦПК). Матеріали спадкової справи № 95/2012 не містять обґрунтованої постанови про відмову нотаріуса у вчиненні нотаріальної дії, а саме у видачі свідоцтва про право на спадщину, а тому звернення до суду з позовом про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини є передчасним. Згідно п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», особа, яка не прийняла спадщину в установлений законом строк, може звернутися до суду з позовною заявою про визначення додаткового строку для прийняття спадщини відповідно до частини третьої статті 1272 ЦК; суди відкривають провадження в такій справі у разі відсутності письмової згоди спадкоємців, які прийняли спадщину (частина друга статті 1272 ЦК), а також за відсутності інших спадкоємців, які могли б дати письмову згоду на подання заяви до нотаріальної контори про прийняття спадщини; відповідачами у такій справі є спадкоємці, які прийняли спадщину; при відсутності інших спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття відповідачами є територіальні громади в особі відповідних органів місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини. Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом про визначення додаткового строку для прийняття спадщини, не отримавши відмови від відповідача [PERSON] у наданні згоди на звернення із заявою про прийняття спадщини до нотаріальної контори. Згідно п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», вирішуючи питання про визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов'язані з об'єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Як на поважні причини пропущення шестимісячного строку для подання заяви про прийняття спадщини після смерті матері [PERSON], яка померла [INFO] позивач [PERSON] посилається на те, що їй не було відомо про існування заповіту від 11.07.2011 року, та тим, що після смерті матері [PERSON] займалася переїздом батька [PERSON] в смт. Крижопіль Вінницької області та доглядом за ним. Як зазначається в листі № 24-753/0/4-13 Вищого спеціалізованого суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» судом не можуть бути визнані поважними такі причини пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини як юридична необхідність позивача щодо строку та порядку прийняття спадщини, необізнаність особи про наявність спадкового майна, похилий вік, непрацездатність тощо. Згідно ст. 360-7 ЦПК України рішення Верховного Суду України, прийняте за наслідками розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначену норму права, та для всіх судів України. Суди зобов'язані привести свою судову практику у відповідність із рішенням Верховного Суду України; невиконання судових рішень тягне за собою відповідальність, установлену законом. Відповідно до Постанови Верховного Суду України від 26.09.2012 року (справа № 6-85цс14), право на спадщину належить спадкоємцеві з моменту її відкриття й закон зобов'язує спадкоємця, який постійно не проживав із спадкодавцем, у шестимісячний строк подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини; ураховуючи викладене, правила ч. 3 ст. 1272 ЦК України можуть бути застосовані, якщо: 1) у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви; 2) ці обставини визнані судом поважними; якщо ж у спадкоємця перешкод не було, а він не скористався правом на прийняття спадщини через відсутність інформації про спадкову масу, то положення ч. 3 ст. 1272 не застосовуються. Аналогічна правова позиція міститься у постанові Верховного Суду України від 04 листопада 2015 року (справа № 6-1485цс15). З врахуванням наведеного причини пропуску строку про прийняття спадщини наведені позивачем [PERSON] не є об'єктивними причинами, непереборними і істотними труднощами на вчинення цих дій, а тому суд не вбачає підстав, які завадили і були перешкодою позивачу в своєчасному зверненні з заявою про прийняття спадщини до нотаріальної контори. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позову у повному обсязі. Питання судових витрат суд вирішує у відповідності до положень статті 88 ЦПК України. На підставі ст.ст. 1268, 1270, 1272 ЦК України, Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику у справах про спадкування" №7 від 30.05.2008 р.,

Outcome: dismissed