Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-25 00:00:00

У червні 2017 року старший державний виконавець Оболонського районного відділу державної виконавчої служби м. Київ Головного територіального управління юстиції у м. Києві Гаркавенко А.В. звернулася до суду з заявою про визнання мирової угоди, укладеної між сторонами в процесі виконання рішення суду Оболонського районного суду м. Києва від 06 лютого 2017 року у справі №756/14093/16-ц, яким стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] заборгованість у сумі 497568,00 грн, завдаток у сумі 220000,00 грн, штраф у сумі 44000,00 грн та судовий збір у сумі 6890,00 грн. Оболонським районним відділом державної виконавчої служби м. Київ Головного територіального управління юстиції у м. Києві здійснюється примусове виконання згаданого судового рішення. 30 травня 2017 року сторони виконавчого провадження уклали мирову угоду, яку подали державному виконавцеві для передачі її до суду. З цих підстав старший державний виконавець Оболонського районного відділу державної виконавчої служби м. Київ Головного територіального управління юстиції у м. Києві Гаркавенко А.В. просила суд визнати мирову угоду сторін виконавчого провадження, укладену в процесі виконання рішення. Старший державний виконавець Оболонського районного відділу державної виконавчої служби м. Київ Головного територіального управління юстиції у м. Києві Гаркавенко А.В. у судовому засіданні підтримала подану нею заяву про визнання мирової угоди, укладеної сторонами виконавчого провадження, просила суд її задовольнити. У судовому засіданні стягувач, його представник та боржник підтримали заяву старшого державного виконавця Оболонського районного відділу державної виконавчої служби м. Київ Головного територіального управління юстиції у м. Києві Гаркавенко А.В. про визнання мирової угоди, укладеної між сторонами в процесі виконання рішення, просили суд її задовольнити. Заслухавши пояснення державного виконавця, стягувача та його представника, боржника, дослідивши матеріали справи та оглянувши матеріали виконавчого провадження, приходить до наступного висновку. Рішенням Оболонського районного суду від 06 лютого 2017 року у справі №756/14093/16-ц стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] заборгованість у сумі 497568,00 грн, завдаток у сумі 220000,00 грн, штраф у сумі 44000,00 грн та судовий збір у сумі 6890,00 грн. 03 квітня 2017 року постановою старшого державного виконавця Оболонського районного відділу державної виконавчої служби м. Київ Головного територіального управління юстиції у м. Києві Гаркавенко А.В. відкрито виконавче провадження №53680780 з виконання рішення суду Оболонського районного суду м. Києва від 06 лютого 2017 року у справі №756/14093/16-ц в частині стягнення заборгованості у сумі 497568,00 грн. Цього ж дня державним виконавцем відкрито виконавчі провадження №53680829 та №53680624 з виконання рішення суду Оболонського районного суду м. Києва від 06 лютого 2017 року у справі №756/14093/16-ц в частині завдатку і штрафу у сумі 264000,00 грн та в частині стягнення судового збору у сумі 6890,00 грн. У судовому засіданні з'ясовано, що 17 травня 2017 року старшим державним виконавцем Оболонського районного відділу державної виконавчої служби м. Київ Головного територіального управління юстиції у м. Києві Гаркавенко А.В. ухвалено рішення про об'єднання зазначених вище виконавчих проваджень у зведене та присвоєно йому номер №53966526. Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 372 ЦПК України мирова угода, укладена між сторонами, або відмова стягувача від примусового виконання в процесі виконання рішення подається в письмовій формі державному виконавцеві, який не пізніше триденного строку передає її до суду за місцем виконання рішення для визнання. Суд має право перевірити і не визнати мирову угоду або не прийняти відмови стягувача від примусового виконання, якщо це суперечить закону або порушує права чи свободи інших осіб. З системного аналізу вказаних норм права вбачається, що мирова угода в процесі виконання не може стосуватись питань про визначення фактичних обставин та відповідних правовідносин, основною метою такої угоди є встановлення (зміна) способу та порядку виконання ухваленого судового рішення, що може ґрунтуватись на взаємних поступках і, безумовно, стосуватись лише прав та обов'язків сторін й предмета спору. Така мирова угода не може виходити за межі спірних правовідносин, стосуватися прав та обов'язків осіб, які не є сторонами у спорі, створювати права та обов'язки для них тощо. Мирова угода повинна сприяти закінченню виконавчого провадження, зокрема шляхом визначення конкретних заходів, дій, рішень тощо, що сторони беруться вчинити. Згідно з умовами мирової угоди від 30 травня 2017 року, укладеної між [PERSON] та [PERSON], сторони домовились про те, що боржник у рахунок погашення боргу передає у власність стягувачу нерухоме майно, а саме квартиру [ADDRESS], яка належить на праві власності [PERSON] Натомість предметом спору у справі №756/14093/16-ц було стягнення грошових коштів. Мирова угода за умовами якої боржник передає особі у рахунок повного погашення боргу нерухоме майно, яке не було предметом судового спору, не відповідає вимогам закону та виходить за межі предмету позову, так як залежать від багатьох інших факторів, як наприклад: оформлення нерухомого майна з обов'язковим нотаріальним посвідченням та державною реєстрацією, з'ясування наявності заборони відчуження нерухомого майна, його застави, прав на нього третіх осіб, та інших обставин, які не можуть бути з'ясовані судом під час вирішення питання про визнання мирової угоди, укладеної в межах виконавчого провадження. За таких обставин суд дійшов висновку про те, що умови поданої на визнання суду мирової угоди не відповідають вимогам ст. 372 ЦПК України, оскільки не направлені на врегулювання спору, а є вимогою про перехід права власності на нерухоме майно. Слід також зазначити, що процедура звернення стягнення на нерухоме майно боржника, відповідно до якої стягувач може набути право власності на таке майно, врегульована окремими нормами Закону України "Про виконавче провадження". Окрім цього, сторони виконавчого провадження вправі оформити перехід права власності на квартиру, власником якої є боржник, шляхом укладення відповідного цивільно-правового договору. У зв'язку з наведеним суд вважає, що укладена між сторонами мирова угода суперечить закону, а тому не підлягає визнанню судом.

Outcome: dismissed