Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-23 00:00:00

08.10.2018р. представник позивача [PERSON] - [PERSON] звернувся до Приморського районного суду м. Одеси з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна», третя особа: [PERSON] , про визнання поруки за договором №SR-503/026/2008 від 25.06.2008 р., припиненою. В обґрунтування своїх вимог Позивач зазначила, що 25 червня 2008 року між Закритим акціонерним товариством «ОТП Банк» (надалі - «Банк») та [PERSON] (надалі - «Позичальник») було укладено Кредитний договір № ML-503/026/2008 (надалі - «Кредитний договір»), відповідно до умов якого Позичальником були отримано кредит у розмірі 76 520,85 доларів США. У якості забезпечення виконання зобов`язань за вказаним кредитним договором, між Банком та Позивачем, 25.06.2008р. було укладено договір поруки № SR-503/026/2008, згідно якого вона прийняла на себе зобов`язання відповідати за кредитними зобов`язаннями [PERSON] , які виникають з умов Кредитного договору № ML - 503/026/2008 від 25 червня 2008 року (надалі - «Договір») (а.с. 8-9). 09.12.2008 року Відповідачем на ім`я [PERSON] було направлено досудову вимогу про погашення заборгованості за кредитним договором № ML - 503/026/2008 від 25 червня 2008 року (а.с. 10), якою змінено термін виконання зобов`язань та встановлено їх дострокове виконання. Представник позивача посилався на те, що відповідно до ч. 4 ст. 559 ЦК України порука щодо зобов`язань за Кредитним договором у позивачки є припиненою з 10.06.2010р. Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 16.10.2018 року по справі 522/17742/18 позовну заяву Позивача до ТОВ «ОТП Факторинг Україна» (надалі - «Відповідач»), третя особа: [PERSON] , про визнання поруки припиненою прийнято до провадження та ухвалено розглядати у порядку загального позовного провадження з призначенням підготовчого судового засідання на 13.11.2018 р.(а.с. 12). Представник відповідача ТОВ «ОТП Факторинг Україна» - Мамчур І.В. заперечувала щодо позовних вимог, подала 09.11.2018р. відзив на позовну заяву [PERSON] , в якій вона просила приєднати до матеріалів цивільної справи копію рішення Приморського районного суду м. Одеси від 30.05.2012 р. по справі №2/1522/10382/11, про стягнення з [PERSON] та [PERSON] заборгованості за кредитним договором в загальному розмірі 712 88,54 грн. та судових витрат в сумі 1820,00 грн., у зв`язку з чим просила відмовити у задоволенні позову (а.с. 26-30). В судове засідання 13.11.2018р., сторони сповіщені належним чином до суду не з`явились (а.с. 15). Справу призначено до судового розгляду на 20.12.2018 р. о 9:20. 20.12.2018 р. о 9:20 сторони, сповіщені належним чином до суду не з`явились (а.с. 19-22). Розгляд справи відкладено на 11.02.2019 року. В підготовче судове засідання 11.02.2019 року сторони не з`явились, хоча були повідомлені належним чином про час, дату та місце розгляду справи. Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 11.02.2019р. закрито підготовче засідання та справа призначена до судового розгляду по суті на 09 годин 45 хвилин 08 травня 2019 року (а.с. 48). 07.05.2019 року Позивачем було подано до суду відповідь на відзив на позовну заяву в якій вона позовні вимоги підтримала повністю, доводи Банка не визнавала, посилаючись на те, що жодної участі у справі №2/1522/10382/11 вона не брала, про що свідчать повернення судових повісток з помітками «за закінченням терміну зберігання», а рішенням по справі №2/1522/10382/11 обставини припинення поруки не досліджувалися тому посилання Банку на преюдиціальність є безпідставним (а.с. 67-68). Того ж дня до суду надійшло клопотання від Позивача про розгляд справи, призначеної на 08.05.2019р. за його відсутності. 08.05.2019р. розгляд справи відкладено на 09.07.2019р. о 09:30, у зв`язку з відповідним клопотанням Відповідача (а.с. 55-57). 09.07.2019р. до Приморського районного суду м. Одеси надійшло клопотання представника Позивача про слухання справи, призначеної на 09.07.2019 о 09:30 за відсутністю Позивача та його представника (а.с. 80). Розгляд справи було відкладено на 24.10.2019 року о 11:30 (а.с. 81). 24.10.2019 року представник позивача [PERSON] з`явився у судове засідання, подав клопотання про розгляд справи за відсутності Позивача та його представника, долучивши копію витягу з договору купівлі-продажу кредитного портфелю №б/н від 29.06.2010р. та витягу з додатку №1 до цього договору та клопотання не здійснювати технічну фіксацію процесу. У судове засідання, призначене на 24.10.2018р., відповідач не з`явився, про час, дату та місце судового розгляду був повідомлені належним чином, про що свідчить підпис представника на повідомлені про вручення відправлення №6504516203960. У зв`язку з неявкою сторін, суд ухвалив слухати справу за їх відсутності, на підставі наявних у справі доказів згідно ч.1 ст.223 ЦПК України. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. Відповідно до ст. 268 ЦПК України, у разі неявки всіх учасників справи в судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення. Крім того, на вимогу зазначених норм процесуального права, датою ухвалення судового рішення, ухваленого за відсутності осіб, які беруть участь у справі, є дата складення повного судового рішення. У зв`язку з цим, датою складення цього судового рішення є 04.11.2019 року. Суд, дослідивши та проаналізувавши матеріали справи, додані до неї документи приходить до наступних висновків. Судом встановлено, що 25 червня 2008 року між Закритим акціонерним товариством «ОТП Банк» та [PERSON] було укладено Кредитний договір №ML - 503/026/2008, відповідно до умов якого Позичальником було отримано кредит у розмірі 76 520,85 доларів США (а.с. 28-32). У якості забезпечення виконання зобов`язань за вказаним кредитним договором, між Банком та [PERSON] 25 червня 2008 року було укладено договір поруки № SR-503/026/2008, згідно якого [PERSON] прийняла на себе зобов`язана відповідати по зобов`язанням [PERSON] , які виникають з умов Кредитного договору № ML - 503/026/2008 від 25 червня 2008 року (надалі - «Договір») (а.с. 8-9). Відповідно до п. 4.1 Договору поруки договір набирає чинності з дати його підписання Сторонами (Дата договору) і діє до повного виконання Боргових зобов`язань за Кредитним договором. Згідно п.2.2 розмір боргових зобов`язань на дату укладання цього договору забезпечених порцкою, становить 76520,85 доллл. США. 09.12.2008 року Банком на ім`я [PERSON] було направлено досудову вимогу про дострокове погашення заборгованості за кредитним договором № ML - 503/026/2008 від 25 червня 2008 року (а.с. 10). Згідно копії витягу з договору купівлі-продажу кредитного портфелю №б/н від 29.06.2010р. та витягу з додатку №1 до цього договору Банк передав права вимоги до Боржників (їх поручителів) щодо сплати загальної суми заборгованості Боржників перед Продавцем за Кредитними договорами, яка включає суму основного боргу, проценти, нараховані на суму такого боргу, усі та будь-які штрафні санкції (у разі їх наявності) на дату набрання чинності, а також права, зазначені у статті 3.3. цього Договору на користьТОВ «ОТП Факторинг Україна». 25.08.2011р. Відповідач звернувся до суду з позовом до [PERSON] та [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором № ML - 503/026/2008 від 25 червня 2008 року. 30.05.2012р. по цивільній справі № 2/1522/1146/12 було постановлено заочне рішення, відповідно до якого позовні вимоги ТОВ «ОТП Факторинг Україна» задоволені в повному обсязі, стягнуто солідарно з [PERSON] та [PERSON] 712188,54 грн. заборгованість за кредитним договором №ML - 503/026/2008 та судові витрати. Рішення набрало законної сили 24.01.2013р. (а.с.28-30). Відповідно до умов кредитного договору та договору поруки сторони встановили строк дії договору- до 25.06.2023р. Згідно п.3.4. договору поруки обов`язок поручителя виконати боргові зобов`язання виникає при отриманні від кредитора відповідної вимоги. Така вимога вважається отриманою , якщо кредитор надіслав її поштою за адресою, вказаною в договорі. Згідно п.4.1. цей договір діє до повного виконання боргових зобов`язань. Пунктом 4.2. передбачено що відповідальність поручителя припиняється після виконання боргових зобов`язань в повному обсязі. Відповідно до ч. 1 ст. 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником Відповідно до ч. 4 ст. 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку поруки, встановленого договором поруки. Якщо такий строк не встановлено, порука припиняється у разі виконання основного зобов`язання у повному обсязі або якщо кредитор протягом трьох років з дня настання строку (терміну) виконання основного зобов`язання не пред`явить позову до поручителя. Якщо строк (термін) виконання основного зобов`язання не встановлений або встановлений моментом пред`явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор протягом трьох років з дня укладення договору поруки не пред`явить позову до поручителя. Для зобов`язань, виконання яких здійснюється частинами, строк поруки обчислюється окремо за кожною частиною зобов`язання, починаючи з дня закінчення строку або настання терміну виконання відповідної частини такого зобов`язання (Частина четверта статті 559 в редакції Законів № 1414-VIII від 14.06.2016, № 2478-VIII від 03.07.2018). Відповідно до ч. 2 розділу ІІ Перехідних положень Закону № 2478-VIII від 03.07.2018 «Цей Закон застосовується до відносин, що виникли після введення його в дію, а також до відносин, що виникли до введення йогов дію та продовжують існувати після введення його в дію, крім частини четвертої статті 36 Закону України "Про іпотеку", що застосовується виключно до договорів і угод, укладених після введення в дію цього Закону». Тобто договором поруки не визначено строку, після закінчення якого порука припиняється, а наявна в договорі п.4.1, якою встановлено, що порука втрачає чинність після повного виконання боргових зобов`язань, не може вважатися строком його дії, оскільки не відповідає змісту стст.251, 252 ЦК, де визначено, що з настанням певної події, яка має юридичне значення, законодавець пов`язує термін, який визначається саме календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати. Проте суд враховує, що якщо договором поруки передбачений строк її дії «до повного припинення зобов`язань боржника», то строк «чинності поруки» все одно складає шість місяців з моменту обов`язку боржника виконати основне зобов`язання (ВСУ, 14.06.2017р., № 6-1009цс17) Зобов`язання виникають з підстав, передбачених статтею 11 ЦК України, зокрема договорів. За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1054 ЦК України). За статтею 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником (частина перша статті 553 ЦК України). У разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки (частини перша, друга статті 554 ЦК України). За змістом частини четвертої статті 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя. Отже, порука - це строкове зобов`язання, і незалежно від того, встановлено договором чи законом строк її дії, його сплив припиняє суб`єктивне право кредитора. Відповідно до частини першої статті 251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Разом з тим з настанням певної події, яка має юридичне значення, законодавець пов`язує термін, який визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати (статті 251, 252 ЦК України). Таким чином, умови договору поруки про його дію до повного припинення зобов`язань боржника не свідчать про те, що цим договором установлено строк припинення поруки в розумінні статті 251, частини четвертої статті 559 ЦК України, тому в цьому випадку підлягають застосуванню норми частини четвертої статті 559 цього Кодексу про припинення поруки, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя. Під виконанням сторонами зобов`язання слід розуміти здійснення ними дій щодо реалізації прав і обов`язків, що випливають із зобов`язання, передбаченого договором. Отже, основне зобов`язання полягає не в змісті кредитного договору, а в реально існуючих правовідносинах, які складаються з прав та обов`язків. Крім того, слід зауважити, що строк дії поруки не є строком захисту порушеного права, а є строком існування суб`єктивного права кредитора й суб`єктивного обов`язку поручителя, після закінчення якого вони припиняються. Надіславши позивачу [PERSON] 09.12.2008р. за вих.№ 22-3-2/4553 досудову вимогу про погашення заборгованості за кредитним договором № ML - 503/026/2008 від 25.06.2008р. протягом 30 календарних днів з дати отримання вимоги та згідно п.3.1 договору поруки,Банк таким чином змінив термін виконання основного зобов`язання відповідно до в порядку, встановленого ч. 1 ст. 1049, 1050 ЦК України. Останнім днем виконання зобов`язань [PERSON] за договором поруки, відповідно до умов вимоги став термін 09.01.2009р. Також позивач у позові та відповідач у своєму відзиві на позов посилається щодо фактів, які були встановлені рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 30.05.2012 року по справі № 2/1522/10382/11, згідно якого позов ТОВ «ОТП Факторинг Україна» від 25.08.2011р. до [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості, за яким позов задоволено (а.с.28-30) та яке набрало законної сили 24.01.2013р. з рішення суду вбачається, що [PERSON] не приймала участі у розгляді справи, заперечення не надавала. Ухвалою апеляційного суду Одеської області від 24.01.2013р. за апеляційною скаргою відповідачів відмовлено у відкритті апеляційного провадження. Згідно постанов державного виконавця Другого Приморського ВДВС ОМУЮ від 17.02.2014р. та від 30.06.2015р. виконавчі документи повернуті стягувачу . Відповідно до ч. 1 ст. 251 та ч. 1 ст. 252 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами. Відповідно до ч. 1 ст. 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. Відповідно до частини другої статті 223 ЦПК (в редакції, чинній станом на момент винесення рішення суду) після набрання рішенням суду законної сили сторони та треті особи із самостійними вимогами, а також їх правонаступники не можуть знову заявляти в суді ту саму позовну вимогу з тих самих підстав, а також оспорювати в іншому процесі встановлені судом факти і правовідносини. У постанові Верховного Суду України від 6 липня 2016 року у справі № 6-1199цс16 вказується, що відмова в задоволенні позову про визнання поруки припиненою за наявності рішення суду про стягнення боргу з поручителя є правильною. Аналогічний висновок зроблено і постанові Верховного Суду від 16 травня 2018 у справі № 317/503/16. Таким чином, оскільки є рішення суду, яке набрало законної сили і яким задоволені вимоги кредитора до поручителя, підстав для застосування положень статті 559 ЦК України немає. У постанові Верховного Суду України від 6 липня 2016 року у справі № 6-1199цс16 вказується, що відмова в задоволенні позову про визнання поруки припиненою за наявності рішення суду про стягнення боргу з поручителя є правильною. Таким чином, оскільки є рішення суду, яке набрало законної сили і яким задоволені вимоги кредитора до поручителів, підстав для застосування положень статті 559 ЦК України немає. Аналогічний висновок зроблено і постанові Верховного Суду від 24 травня 2018 року у справі № 752/539/16-ц (ЄДРСРУ № 74265744), 16 травня 2018 у справі № 317/503/16 (ЄДРСРУ № 74120942), 5 березня 2018 року у справі № 331/6384/16-ц (ЄДРСРУ № 72700843), 21 лютого 2018 року у справі № 490/7570/15-ц (ЄДРСРУ № 72460038), 21 лютого 2018 року у справі № 756/11318/15-ц (ЄДРСРУ № 72378050), 28 лютого 2018 року у справі № 761/2817/16-ц (ЄДРСРУ № 72587786). На підставі викладеного,

Outcome: dismissed