Jurisdiction: civil
Date: 2019-08-04 00:00:00

04 березня 2019 року позивач [PERSON] , звернулася до суду із позовом до [PERSON] про визнання права спільної сумісної власності подружжя, та поділ майна, в якому просить визнати спільною сумісною власністю [PERSON] та [PERSON] , та визнати право власності на: - нежитлове приміщення розташоване по [ADDRESS] , загальною площею 74,7 кв.м., яке зареєстроване на ім`я [PERSON] за договором купівлі-продажу, ВВК № 448938 від 14.04.2008 року, посвідченого приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу Кірієнко І.М., зареєстровано в реєстрі № 1929; - житловий будинок [ADDRESS] . м. , з господарчими побудовами та земельною ділянкою площею 0,369 га, розташовані по [ADDRESS] , який зареєстрований на ім`я [PERSON] за договором купівлі-продажу, ВСЕ № 310225 від 17.10.2005 року, посвідченого приватним нотаріусом Криворізького районного нотаріального округу Андрух І.В., зареєстровано в реєстрі № 1651. Реєстрація права власності проведена КП "Криворізьке бюро технічної інвентаризації" 18.05.2009 року; - 26/100 часток комплексу нежитлових будівель, за адресою: будинок [ADDRESS] , яке зареєстроване на ім`я [PERSON] за договором купівлі-продажу, НАІ № 722603, НАІ №722604, НАІ № 722605 від 29.04.2016 року, посвідченого приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу Рукавіциною Н.В., зареєстровано в реєстрі № 612. В обґрунтування позовних вимог зазначила, що позивач [PERSON] , з 01 листопада 1997 року перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем [PERSON] Шлюбне життя з відповідачем не склалося та шлюбні відносини вони припинили з вересня 2017 року. 24 жовтня 2018 року рішенням Саксаганського районного суду міста Кривого Рогу шлюб між ними розірвано. Від шлюбу сторони мають неповнолітню дитину - сина [PERSON] , [INFO] , та повнолітню доньку. Після розлучення діти мешкають з позивачем. Між сторонами наявний спір про поділ спільного майна подружжя, так як добровільно здійснити поділ набутого у шлюбі майна відповідач не бажає, що змушує позивача звернутися до суду. До розірвання шлюбу між сторонами склались неприязні відносини, що перешкоджає дійти згоди з питання поділу майна і змушує позивача звернутись за захистом прав та інтересів до суду, оскільки колишній чоловік відповідач по справі, не визнає за позивачем право власності за 1/2 частину спільного майна і вважає його особистою власністю. Ухвалою суду від 09 квітня 2019 року позовна заява залишена без руху, позивачу надано строк на усунення недоліків Ухвалою суду від 16 квітня 2019 року, відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження та призначено розгляд справи. В судовому засіданні позивач [PERSON] , представник позивача [PERSON] позовні вимоги підтримали в повному обсязі, просили їх задовольнити з підстав викладених в позові. Відповідач [PERSON] до судового засідання не з`явився був належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, відзиву на позов не подавав. Суд, відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України, з урахуванням згоди позивача на проведення заочного розгляду справи, вважає можливим ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті судом встановлено наступне. Згідно до ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. У відповідності до ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. В судовому засіданні встановлено, 01 листопада 1997 року було зареєстровано шлюб між [PERSON] та [PERSON] . Після реєстрації шлюбу, прізвище дружини змінено на [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] від 01.11.1997 року. (а.с.7) Від шлюбу сторони мають неповнолітню дитину - сина [PERSON] , [INFO] . Шлюбне життя сторін не склалося, шлюбні відносини були припинені з вересня 2017 року. 24 жовтня 2018 року рішенням Саксаганського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області, шлюб між сторонами розірвано (а. с. 8). Під час шлюбу сторонами було придбано наступне майно: 1. Нежитлове приміщення розташоване по [ADDRESS] , загальною площею 74,7 кв.м. Зазначене нежитлове приміщення придбане на ім`я [PERSON] за договором купівлі-продажу, ВВК № 448938 від 14.04.2008 року, посвідченого приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу Кірієнко І.М., зареєстровано в реєстрі № 1929. (а. с. 10-11). 2. Житловий будинок [ADDRESS] . Вищезазначений будинок придбаний на ім`я [PERSON] за договором купівлі-продажу, ВСЕ № 310225 від 17.10.2005 року, посвідченого приватним нотаріусом Криворізького районного нотаріального округу Андрух І.В., зареєстровано в реєстрі № 1651. Реєстрація права власності проведена КП «Криворізьке бюро технічної інвентаризації» 18.05.2009 року. (а. с. 15-18). 3. 26/100 комплексу нежитлових будівель, за адресою: будинок [ADDRESS] . Вищезазначені 26/100 часток комплексу нежитлових будівель придбаний на ім`я [PERSON] , за договором купівлі-продажу, НАІ № 722603, НАІ №722604, НАІ № 722605 від 29.04.2016 року, посвідченого приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу Рукавіциною Н.В., зареєстровано в реєстрі № 612 (а. с. 19-21). Відповідно до вимог ч.3 ст.368ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Частиною 2 ст.372 ЦК України встановлено, що у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. Статтею 60 СК України встановлено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Частиною 1ст.61 СК України встановлено, що об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Статтею 163 СК України встановлено, що дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Частиною 1ст.69 СК України встановлено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Суб`єктивне право на поділ майна, що перебуває на праві спільної сумісної власності подружжя, належить кожному з них незалежно від того, в який момент здійснюється поділ: під час шлюбу або після його розірвання. Поділ може бути здійснений як за домовленістю подружжя, так і за судовим рішенням. В основу поділу покладається презумпція рівності часток подружжя, яка може бути спростована домовленістю подружжя або судовим рішенням. Частинами 1, 2 ст.70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї. Принцип рівності часток застосовується незалежно від того, чи здійснюється поділ у судовому або у позасудовому порядку. Статтею 71 СК України встановлено, що майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Речі для професійних занять присуджуються тому з подружжя, хто використовував їх у своїй професійній діяльності. Вартість цих речей враховується при присудженні іншого майна другому з подружжя. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України. Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. Сутність поділу полягає в тому, що кожному з подружжя присуджуються в особисту власність конкретні речі, а також здійснюється розподіл майнових прав та обов`язків. При здійсненні поділу в судовому порядку суд має виходити з презумпції рівності часток. При винесенні рішення суд має керуватися «обставинами», що мають істотне значення, якими можуть бути, насамперед, ступінь трудової та (або) фінансової участі кожного з подружжя в утриманні спільного майна, зроблених поліпшенням, доцільність та обґрунтованість укладених правочинів, спрямованих на розпорядження спільним майном, наявність або відсутність вчинення одним з подружжя дій, що порушують права другого з подружжя, суперечать інтересам сім`ї, матеріальне становище співвласників тощо. Поділ спільного сумісного майна подружжя здійснюється з визначення кола об`єктів спільної сумісної власності подружжя і встановлення їхньої вартості. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи (абзац перший пункту 22 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" від 21 грудня 2007 р. N 11). Зі змісту п. п.23, 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007№11«Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб,розірвання шлюбу,визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» вбачається, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу можуть бути будь-які види майна, незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї. Таким чином, враховуючи, що житловий будинок, нежитлове приміщення та частка комплексу нежитлових будівель набуті сторонами за час шлюбу, то такі є об`єктом спільної сумісної власності подружжя сторін, у зв`язку з чим суд доходить висновку про його поділ між сторонами, виходячи з правил рівності часток подружжя в спільному майні, виділивши в власність за позивачем та відповідачем по 1/2 частини нежитлового приміщення, житлового будинку та 1/2 частину від 26/100 комплексу нежитлових будівель. Відповідно дост.141 ЦПК України на користь позивача з відповідача підлягає стягненню судовий збір в сумі 1536,80 гривень, та витрати пов`язані з правничою допомогою в сумі 7000,00 гривень.

Outcome: approved