Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-19 00:00:00

21 вересня 2020 року АТ КБ "ПриватБанк" звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості, мотивуючи свої позовні вимоги тим, що 23 травня 2011 року відповідач, з метою отримання банківських послуг підписав заяву б\\н. Відповідач при підписанні анкети - заяви підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами Банку» складає між ним та банком Договір про надання банківських послуг. Банком на підставі Договору надання банківських послуг відкрито картковий рахунок із початковим кредитним лімітом у розмірі, що зазначений у довідці про зміну умов кредитування та обслуговування картрахунку, а відповідачу надано у користування кредитну картку. У подальшому розмір кредитного ліміту збільшився до 25 000,00 грн, що підтверджується Довідкою про зміну умов кредитування та обслуговування картрахунку. Відповідач зобов`язався повернути витрачену частину кредитного ліміту відповідно до умов договору, а саме щомісячними платежами у розмірі мінімального платежу від суми заборгованості, який встановлено Договором. Відповідач належним чином зобов`язання за кредитним договором не виконав, внаслідок чого станом на 18 червня 2020 року має прострочену заборгованість на загальну суму 45 854,78 грн, яка складається з заборгованості за тілом кредиту у розмірі 42 167,44 грн; заборгованості за простроченими відсотками - 3687,34 грн та судові витрати по справі. 09 грудня 2020 року АТ КБ «ПриватБанк» подав до суду заяву про зменшення розміру позовних вимог та посилаючись на ст. 49 ЦПК України, просив стягнути з відповідача заборгованість за договором б/н від 23 травня 2011 року в розмірі 10 553,22 грн, яка складається з заборгованості за тілом кредиту. У судове засідання представник позивача Кіріченко В.М., діючий в силу повноважень, що ґрунтуються на довіреності, не з`явився, надав клопотання про розгляд справи без участі представника позивача, на задоволенні позовних вимог наполягав. Відповідач [PERSON] , який був повідомлений у встановленому законом порядку про дату, час та місце розгляду справи до судового засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності. Надав відзив на позовну заяву. З відзиву на позов вбачається, що позовні вимоги відповідач не визнає, вказує, що 23 травня 2011 року він підписав у позивача заяву на отримання банківських послуг, дана анкета - заява заповнена та підписана на отримання дебетової особової картки, а не кредитної, як зазначає позивач. Іншої анкети - заяви позивачем не додано до позовної заяви. Зазначає, що не підписував анкету - заяву на отримання кредитної картки, як вказує в позові позивач, а також «Умови та правила надання банківських послуг», «Тарифи», тому твердження позивача, що Відповідач ознайомлений з умовами та правилами надання банківських послуг, які нібито були додатком до анкета - є необґрунтованими та не підтвердженими письмовими доказами. Витяг з тарифів обслуговування кредитної картки «Універсальна», який був доданий до даної позовної заяви не містить його підпису. Тобто, на підставі вище зазначеного, Умови та Правила надання банківських послуг АТ КБ «ПриватБанк», а також витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна», не можна вважати складовими частинами укладеного, на думку позивача, кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). Позивач, обґрунтовуючи право вимоги, їх розмір і порядок нарахування, не надав чіткого розрахунку кредитної заборгованості за Заявою № б/н від 23.05.2011 р., а тільки зазначив, що кредитний ліміт збільшився до 25 000.00 грн. а заборгованість за тілом кредиту, на думку позивача, складає 42 167,44 грн. Тільки посилався на «Умови та надання банківських послуг», «Тарифи», Витяг з «Тарифів» та Витяг з «Умов та надання банківських послуг», які є, на думку позивача, невід`ємною частиною договору (викладені на банківському сайті www.privatbank.ua). При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці Витяг з Тарифів та Витяг з Умов Відповідач ознайомився і погодився з ними, нібито підписуючи заяву-анкету про приєднання до умов та надання банківських послуг позивача, а також те, що вказані документи на момент отримання кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати щ за користування кредитними коштами, та, зокрема саме у зазначеному документах, що додані банком до позовної заяви розмірах і порядках нарахування. Крім того, роздруківка із сайту Позивача належним доказом бути не оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, що підтверджено й у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року. 27 листопада 2020 року на адресу суду від представника АТ КБ «ПриватБанк» надійшла відповідь на відзив в якому банк посилається на те, що підписавши заяву відповідач ознайомився та був згодний з Умовами та правилами надання банківських послуг, в тому числі з Умовами та правилами обслуговування по платіжним карткам, розташованим на сайті банку. Окрім цього відповідачу було надано для ознайомлення Умови та правила в письмовому вигляді, що засвідчено власним підписом відповідача в заявці про приєднання. Таким чином зміст кредитного договору було зафіксовано в декількох документах: в заяві позичальника, Умовах та правилах надання банківських послуг та Тарифах. З моменту укладення кредитного договору пройшло 9 років, позичальник в банк не звертався за фактом неправильного нарахування відсотків, що свідчить про те, що він знав розмір процентних ставок та інших умов обслуговування і повністю з ними погодився. На підтвердження отримання відповідачем кредитної картки «Універсальна» ними додано виписку з карткового рахунку, де чітко прослідковується, що відповідачу було встановлено кредитний ліміт та відповідач користувався грошима. З розрахунку заборгованості вбачається. що відповідач частково сплачував заборгованість за договором. Крім того, зазначає, що посилання відповідача на правову позицію Верховного суду України у справі 6-16цс15 від 11 березня 2015 року є неправильним. Просив задовольнити позовні вимоги банку у повному обсязі. Суд, дослідивши матеріали справи, встановив наступні обставини. 23 травня 2011 року між позивачем та відповідачем було укладено кредитний договір, що складається з заяви позичальника, умов і правил надання банківських послуг, відповідно до якого відповідач [PERSON] отримав кредит, у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом (а.с. 13-47). Згідно з наданим банком розрахунком, заборгованість [PERSON] за вказаним договором б/н від 23 травня 2011 року станом на 23 листопада 2020 року становить 10 553,22 грн, яка складається з: 10 553,22 грн - заборгованість за тілом кредиту, в т.ч. 10 553,22 - заборгованість за простроченим тілом кредиту. Відповідно до довідки про видані картки [PERSON] , № останньої виданої картки - 5168755440868319 від 18 липня 2019 року та строк її дії - 03/23 (а.с.12). Відповідно до ч. 1 ст. 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. За кредитним договором, відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України, банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно із ч.1 ст.1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Таким чином, в разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі). У заяві позичальника [PERSON] процентна ставка не зазначена (а.с. 13). У заяві відсутні умови договору про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру. Банк, пред`являючи первісні позовні вимоги про погашення кредиту, просив у тому числі, крім тіла кредиту (сума, яку фактично отримав в борг позичальник), стягнути заборгованість по процентам за користування кредитом. Позовні вимоги обґрунтовуються наступними письмовими доказами: довідкою про умови кредитування з використанням платіжної картки «Кредитка Універсальна» 30 днів пільгового періоду та витягом з Умов та правил надання банківських послуг в АТ КБ «ПриватБанк», що надані на підтвердження позовних вимог, де визначені, в тому числі: пільговий період користування коштами, процентна ставка, права та обов`язки клієнта (позичальника) і банку, відповідальність сторін, зокрема пеня за несвоєчасне погашення кредиту та/або процентів, штраф за порушення строків платежів за будь-яким із грошових зобов`язань та їх розміри і порядок нарахування, а також містяться додаткові положення, в яких зокрема визначено дію договору, позовну давність щодо вимог банку та інші умови. Однак, матеріали справи не містять підтверджень, що саме з довідкою про умови кредитування та витягом з Умов розумів відповідач та ознайомлювався і погодився з ними і підписав заяву-анкету про приєднання до умов та Правил надання банківських послуг банку, а також те, що вказані документи на момент отримання останнім кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та щодо сплати неустойки (пені, штрафів), та, зокрема саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви розмірах і порядках нарахування. Роздруківка із сайту банка належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, що підтверджено у правовій позиції у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (провадження № 6-16цс15) і не спростовано банком при розгляді цивільної справи. Таким чином, до спірних правовідносин за кредитним договором між сторонами неможливо застосувати положення ч.1 ст. 634 ЦК України, що договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті банка неодноразово змінювалися, тобто кредитор міг додати до позовної заяви витяг з Тарифів та витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову. Отже, без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком витяг з Тарифів та витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного банком із ним кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин. Правила надання банківських послуг, з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені в анкеті-заяві позичальника, яка повинна бути безпосередньо підписана позичальником і лише цей факт може свідчити про прийняття ним запропонованих йому умов та приєднання, як сторони, до запропонованого договору. Довідка про умови кредитування з використанням платіжної картки «Кредитка Універсальна» 30 днів пільгового періоду та витяг з Умов та правил надання банківських послуг в банку не можна розцінювати як частину кредитного договору шляхом підписання заяви-анкети. Тобто, відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді умови договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами, а також відповідальність у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань. Зазначена правова позиція викладена ВП ВС у справі № 342/180/17 від 3 липня 2019 року. Відповідно до ч. 4 ст. 42 Конституції України, держава захищає права споживачів. У ч.ч.1,3 статті 509 ЦК України зазначено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. Споживач банківських послуг з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності, не може ефективно здійснити свої права бути проінформованим про умови кредитування за конкретним кредитним договором, який укладений у вигляді заяви про надання кредиту та Умов та правил надання банківських послуг, оскільки Умови та правила надання банківських послуг це значний за обсягом документ, що стосується усіх аспектів надання банківських послуг та потребує як значного часу, так і відповідної фахової підготовки для розуміння цих правил тим більше співвідносно з конкретним видом кредитного договору. Тому відсутні підстави вважати, що при укладенні кредитного договору між сторонами дотримано вимог, передбачених ч. 2 ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів» - про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, про які вважав узгодженими банк. Інший висновок не відповідав би принципу справедливості, добросовісності та розумності та уможливив покладання на слабшу сторону - споживача невиправданий тягар з`ясування змісту кредитного договору. За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин. Згідно ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Згідно зі ст.ст. 526, 530 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином і в строк, встановлений договором, відповідно до умов договору. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається. В силу ст. 599 ЦК України зазначено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно зі ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не припустив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. При цьому, згідно ст. 627 ЦК України та відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладені договору, виборі контрагента та визнані умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Статтею 628 ЦК України визначено, що зміст договору становлять умови (пункти) визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. На підставі ст. 629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Договір в силу приписів ст. 638 ЦК України, є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Отже, підписання Заяви № б/н від 23 травня 2011 року свідчить про те, що [PERSON] всі умови даного Договору зрозумілі. Вказаний договір був прочитаний та підписаний сторонами. Таким чином, своїми підписами сторони письмово підтвердили та закріпили те, що вони діяли свідомо, були вільні в укладенні договору, вільні у виборі контрагента та умов договору. Зазначені обставини не спростовано відповідачем. Як було встановлено судом з доданого позивачем розрахунку заборгованості за договором до заяви про зменшення розміру позовних вимог, банком нараховано відповідачу заборгованість за тілом кредиту за весь час користування кредитною карткою з 05 листопада 2011 року - у розмірі 10 553,22 грн, однак суд не може погодитись з вказаним розміром заборгованості по тілу кредиту, оскільки, як вбачається з виписки по рахунку, фактично [PERSON] за період з 25 листопада 2011 року по 23 листопада 2020 року було використано грошових коштів на суму 67 012,74 грн. В той же час, з вказаного вище розрахунку вбачається, що сума коштів, яка була внесена [PERSON] на погашення заборгованості складає 112 228,92 грн, таким чином, суд приходить до висновку, що відповідачем було в повному обсязі погашено суму заборгованості за тілом кредиту. Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (пункт 23 рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006 року у справі «Проніна проти України»). Тому, виходячи з вищевикладеного, суд вважає, що позовні вимоги акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до відповідача про стягнення заборгованості не підлягають задоволенню. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed