Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-14 00:00:00

24.04.2019 року [PERSON] звернувся з позовом до ТОВ «ЛНЗ», вказавши, що з 11.12.2017 року працював на посаді менеджера в оптовій торгівлі Південного регіонального представництва ТОВ «ЛНЗ». Наказом від 10.08.2018 року [PERSON] було звільнено з роботи за прогул у відповідності до ст. 40 ч. 3 КЗУпП. Вказуючи, що прогулу він не вчиняв, а про звільнення дізнався лише 30.01.2019 року, [PERSON] просив визнати незаконним та скасувати наказ № ТО-70а від 10.08.2018 року про звільнення [PERSON] з ТОВ «ЛНЗ». Поновити [PERSON] на роботі в ТОВ «ЛНЗ» на посаді менеджера з оптової торгівлі, стягнути на свою користь середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 11.08.2018 року по 19.04.2019 року в сумі 49713,54 гривень. Ухвалою суду від 24.05.2019 року позовну заяву [PERSON] було залишено без руху у зв?язку з несплатою судового збору. 04.07.2019 року позивачем було надано до суду квитанцію про сплату судового збору. Ухвалою суду від 06.08.2019 року провадження по справі було відкрите та справу призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Ухвалою суду від 06.09.2019 року було залишено без задоволення заяву представника відповідача про розгляд справи в порядку загального позовного провадження. 09.09.2019 року до суду надійшов відзив на позовну заяву. 04.10.2019 року позивачем надано відповідь на відзив на позовну заяву. Інших заяв та клопотань сторонами під час судового розгляду не подавалось, а судом не вирішувалось. При вивченні письмових доказів судом встановлено наступне. Відповідно до копії наказу № ТО-188 від 11.12.2017 року [PERSON] прийнято на посаду менеджера в оптовій торгівлі Південного регіонального представництва ТОВ «ЛНЗ». Згідно з актами, складеними працівниками ТОВ «ЛНЗ» в період часу з 16.07.2018 року по 10.08.2018 року та доповідними записками директора Херсонського регіонального представництва ТОВ «ЛНЗ» [PERSON] в період часу з 16.07.2018 року по 10.08.2018 року був відсутній на роботі протягом усього робочого дня. Відповідно до акту 26.07.2018 року працівники ТОВ «ЛНЗ» відвідували [PERSON] за адресою проживання останнього, але вдома його не було, а за поясненнями його матері він хворіє. 26.07.2019 року ТОВ «ЛНЗ» направило [PERSON] лист з проханням повідомити про причини відсутності на роботі. Наказом № ТО-70а від 10.08.2018 року [PERSON] біло звільнено з посади на підставі ст. 40 ч. 4 КЗУпП за прогул без поважної причини. 16.08.2018 року ТОВ «ЛНЗ» направило [PERSON] повідомлення про необхідність отримання трудової книжки. Ухвалою Соснівського районного суду м. Черкаси від 05.04.2019 року, яка набрала законної сили, [PERSON] звільнено від кримінальної відповідальності за злочин, передбачений ст. 191 ч. 1 КК України, у зв`язку з відмовою потерпілого від обвинувачення. Водночас, з тексту ухвали судом вбачається, що судом встановлено факт скоєння [PERSON] злочину, передбаченого ст. 191 ч. 1 КК України, за наступних обставин. 10.08.2018, більш точний час в ході проведення досудового розслідування не встановлений, [PERSON] будучи відповідно до наказу ТОВ «ЛНЗ» звільненим з посади менеджера з оптової торгівлі Південного представництва, реалізуючи свій злочинний умисел, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, діючи умисно, переслідуючи корисливий мотив, маючи у користуванні автомобіль марки «REHAULT LOGAN», 2016 року випуску, № кузова - [NUMBER] , реєстраційний номер (д.н.з.) [NUMBER] , який на праві власності належить ТОВ «ЛНЗ», та вартість якого відповідно до висновку експерта № 4/884 від 12.11.2018 станом на 10.08.2018 становить 205 387, 80 грн., привласнив, тобто незаконно безоплатно утримував ввірений йому зазначений автомобіль без відома власника, чим спричинив ТОВ «ЛНЗ» матеріальної шкоди на вищевказану суму. При вирішенні позову суд виходить з наступного. Відповідно до положень ст. 12, 13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість: 1) керує ходом судового процесу; 2) сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами; 3) роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій; 4) сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом; 5) запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Як вказує ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Європейський суд з прав людини у п. 23 рішення у справі "Проніна проти України" (Заява N 63566/00) від 18 липня 2006 року нагадав, що п. 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Позивач, стверджуючи, що звільнення було незаконним, посилався на те, що протягом усього часу трудових відносин він не вчиняв прогулів та сумлінно виконував свої трудові обов?язки. Водночас у суду немає підстав сумніватись у дійсності відомостей про фактичну відсутність [PERSON] на роботі в період часу з 16.07.2018 року по день звільнення, адже це підтверджено актами, які складені працівниками ТОВ «ЛНЗ». Позивачем суду не надано жодних доказів на підтвердження того, що у цей період часу він виконував свої посадові обов?язки чи виконував свою роботу. Запит ТОВ «ЛНЗ» про причини неявки на роботу був направлений за зареєстрованим місцем проживання [PERSON] , яке він вказує також в якості свого фактичного місця проживання у заяві про звільнення від 15.08.2018 року та інших документах, наявних у справі. Посилання позивача на те, що про звільнення він дізнався у січні 2019 року в ході допиту слідчим, суд оцінює критично, адже з копії протоколу допиту підозрюваного [PERSON] від 30.01.2019 року вбачається, що [PERSON] від надання показань відмовився, скориставшись правом, наданим ст. 63 Конституції України. тобто фактично допиту не відбувалось. З наданої [PERSON] банківської роздруківки за період з 01.06.2018 року по 31.12.2018 року вбачається, що востаннє заробітна плата була перерахована [PERSON] 19.07.2018 року та після того жодних виплат, позначених як заробітна плата, на картковий рахунок позивача не надходило. Крім того, ухвалою суду від 05.04.2019 року встановлено факт вчинення 10.08.2018 року [PERSON] злочину, передбаченого ст. 191 ч. 1 КК України, відносно ТОВ «ЛНЗ». З тексту ухвали суду вбачається, що [PERSON] свою вину у скоєнні вказаного злочину визнав та повністю підтвердив обставини інкримінованого йому злочину. Як вказує ст. 47 КЗУпП власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу. У разі звільнення працівника з ініціативи власника або уповноваженого ним органу він зобов`язаний також у день звільнення видати йому копію наказу про звільнення з роботи. В інших випадках звільнення копія наказу видається на вимогу працівника. Як зазначив позивач у позовній заяві 10.08.2018 року на роботі він був відсутній, що у свою чергу унеможливило працедавця видати йому трудову книжку та копію наказу про звільнення. На звернення ТОВ «ЛНЗ» від 16.08.2018 року про отримання трудової книжки [PERSON] не відповів, будь-яких активних дій для отримання трудової книжки та копії наказу про звільнення [PERSON] з серпня 2018 року та по день звернення до суду у квітня 2019 року не вчиняв, а лише звернувся до ТОВ «ЛНЗ» з заявою від 15.08.2018 року про звільнення на підставі ст. 38 КЗУпП. Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що позивачем не надано належних, допустимих та переконливих доказів того, що він не вчиняв прогулу та належним чином виконував свої трудові обов?язки, з?являвся на робочому місці, а ТОВ «ЛНЗ» при звільненні його за прогул були допущені порушення чинного законодавства, тож підстав для задоволення позову суд не вбачає. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed