Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-16 00:00:00

До Приморського\~районного суду\~м.\~Одеси надійшов\~позов [PERSON] до Департаменту патрульної поліції Національної поліції України, третя особа [PERSON] , про стягнення моральної та матеріальної шкоди. В обґрунтування позовної заяви зазначено, що 07.01.2018 року о 12 год. 11 хв. відбулась дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля Toyota Prius державний номер [NUMBER] , на блакитному фоні 11 регіон, під керуванням [PERSON] та автомобіля Chevrolet Tacuma державний номер [NUMBER] під керуванням [PERSON] . Згідно постанови по справі №522/912/18 від 05 квітня 2018 року, яка набрала законної сили 16.04.2018 року, вбачається, що зіткнення відбулось внаслідок порушення правил дорожнього руху [PERSON] . Відповідно до Висновку експерта №180303 від 04.03.2018 року про оцінку автомобіля Chevrolet Tacuma д.н. [NUMBER] , виконаного експертом оціночної діяльності [PERSON] , вартість ремонту автомобіля, пошкодженого при ДТП 07.01.2018 року становить 88993,74 гривень. Вартість виконання зазначеного звіту склала 1600 гривень. Виходячи з того, що [PERSON] на момент ДТП проходив службу в Управлінні патрульної поліції м. Одеси Департаменту патрульної поліції, відповідно до ст. 1172 ЦК України шкода має бути відшкодована його роботодавцем. Позивач зазначає, що звернення до суду з заявою про страхове відшкодування є необхідністю, яка обумовлена неплатоспроможністю страхової компанії «Київський Страховий Дім» в якій застраховано Цивільно-правову відповідальність третьої особи, та небажання ДПП НП України добровільно відшкодувати заподіяну шкоду. Зазначені обставини, були тягарем позивача протягом всього часу, з моменту ДТП і до моменту звернення з позовом до суду оскільки автомобіль Chevrolet Tacuma д.н. [NUMBER] , на момент звернення з позовом до суду, перебуває в тому ж стані, що одразу після ДТП, що вчергове підтверджує надзвичайно складну фінансову ситуацію позивача, що в свою чергу свідчить про реальність та значний розмір заподіяної моральної шкоди, яку позивач також просив стягнути в розмірі 25000 грн. Ухвалою суду від 17.09.2018 року провадження по справі було відкрито та справу призначено до розгляду в підготовчому засіданні на 29.10.2018 року. 29.10.2018 року розгляд справи був відкладений на 10.12.2018 року, у зв`язку з перебування судді у відпустці. До суду 10.12.2018 року надійшов відзив на позов від представника Департаменту патрульної поліції Національної поліції України. Також представником відповідача до суду було заявлено клопотання про залучення до участі у справі № 522/15128/18 в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача - Приватне акціонерне товариство «Київський страховий дім». Вказане клопотання задоволено судом ухвалою суду від 11.12.2018 року. Ухвалою суду від 11.03.2019 року підготовче засідання по справі закрито, а справу призначено до розгляду по суті. 15.05.2019 року сторони у засідання не з`явились, розгляд справи відкладено на 16.07.2019 року. В судове засідання 16.07.2019 року з`явились представник позивача Сафронюк П.В. та представник відповідача Шияновська Ю.О. Ухвалою суду від 16.07.2019 року вирішено заслухати пояснення з`явившихся представників сторін по цивільній справі за позовом [PERSON] до Департаменту патрульної поліції Національної поліції України, третя особа [PERSON] , Приватне акціонерне товариство «Київський страховий дім» про стягнення моральної та матеріальної шкоди, після чого вирішити питання про повторний виклик 3 осіб у судове засідання. Представник позивача підтримав позовну заяву з підстав викладених в ній, додатково пояснив, що було заподіяно шкоду позивачу у результати порушення інспектором УПП в Одеській області ПДД при виконанні службових обов`язків, свої вимоги саме до УПП в Одеській області обґрунтовуються тим, що Приватне акціонерне товариство «Київський страховий дім» перебуває в стані припинення, тому вважає, що відшкодувати збитки повинен саме роботодавець винної особи. Представник відповідача заперечувала проти задоволення позову з підстав викладених в відзиві на позовну заяву. Департамент патрульної поліції володіє та користується транспортним засобом Toyota Prius н/з 11_3506, на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серія [NUMBER] від 29.12.2016 року. На момент вчинення ДТП цивільно-правова відповідальність відповідача була застрахована в Приватному акціонерному товаристві «Київський страховий дім» за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АК/5388396 (строк дії: з 12.03.2017р. по 11.03.2018р.). Страховий ліміт відповідальності становив 100 000 грн. за шкоду заподіяну майну та 200 000 грн. за шкоду заподіяну здоров`ю. Представник Департаменту патрульної поліції, виконавши вимоги ст. 33 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», 10.01.2018 повідомив страховика - ПАТ «Київський страховий дім» про подію, що може бути визнана страховою (про вищезазначене ДТП) за вхідним реєстраційним номером повідомлення 12749 від 10.01.2018 року. Про вищезазначені обставини позивач знав, так як у схемі місця ДТП зазначено власника транспортного засобу Toyota Prius н/з 11_3506 та зазначено номер страхового полісу, строк його чинності й назву страхової організації, яка його видала. Однак, позивач не звертався до Приватного акціонерного товариства «Київський страховий дім» із заявою про виплату страхового відшкодування, а одразу звернувся з позовної заявою до Департаменту патрульної поліції, що суперечить вимогам чинного законодавства та висновкам Великої Палати Верховного Суду, викладеними у постанові від 04.07.18 по справі № 755/18006/15-ц у даній категорії справ, які повинні враховуватись судами при виборі та застосуванні норм права (ч. 4 ст. 263 ЦПК України). Крім того, позивач жодним чином не обґрунтовує розмір моральної шкоди в сумі 25000,00 грн., не надає обґрунтованого розрахунку, чому саме він зазнав моральної шкоди в такому розмірі. Позивачем має бути доведено, а судом оцінено наявність та розмір такої шкоди в кожному окремому випадку. Враховуючи те, що позивачем належним чином не доведені факт заподіяння відповідачем чи третьою особою на стороні відповідача моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, наявності причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні, а також не зазначено, з чого позивач виходив при оцінюванні моральної шкоди в розмірі 25000,00 грн., то така вимоги є необґрунтованою та такою, що не підлягає задоволенню. Заслухавши пояснення з`явившихся представників, суд ухвалив оголосити перерву у судовому засідання для повідомлення представника третьої особи про дату та час розгляду справи. В судове засідання 17.10.2019 року з`явився представник позивача, не зявились представник відпоідаач та третьої особи, про час і місце судового засідання сповщені належним чином, причини неявки суду не повідомили, суд ухвалив проводити судове засідання без участі представника відповідача та третьої особи на підставі ч. 3 ст. 223 ЦПК України. Представник позивача додатково пояснив, що страхова компанія перебуває в процесі припинення, що позбавляє право відповідача на відшкодування, так як страхова компанія не здійснює жодних виплат, а МТСБУ почне виплати тільки після того, як буде припинено реєстрацію страхової компанії. Суд, дослідивши матеріали справи, вислухавши пояснення учасників справи. з`ясувавши обставини справи, вважає позов не підлягає задоволенню з наступних причин. Судом встановлені такі фактичні обставини на підставі наявних у справі доказів. Відповідно постанови Приморського районного суду м. Одеси від 05.04.2018 року, сталося дорожньо-транспортна пригода 07.01.2019 року о 12 год. 10 хв. по вул. Фонтанська дорога, 33 в м. Одеса за участю автомобілів «Тойота» д/н [NUMBER] під керуванням [PERSON] та «Шевроле» д/н [NUMBER] , при ДТП автомобілі отримали механічні пошкодження. Зазначеною постановою [PERSON] визнано винним в скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП. Відповідно полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власника ТЗ № [NUMBER] транспортний засіб Toyota Prius д/н [NUMBER] застрахований в ПрАТ «Київський страховий Дім» (а.с.65). Згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER] Chevrolet Tacuma UF75Z1 належить [PERSON] . Відповідно Звіту №180303 про оцінку автомобіля Chevrolet Tacuma номерний знак [NUMBER] складеного 04.03.2018 року суб`єктом оціночної діяльності [PERSON] , вартість матеріального збитку причиненого власнику пошкодженого в ДТП автомобіля Chevrolet Tacuma, д.н. [NUMBER] , станом на 07.01.2018 року складає 42628,89 грн. Згідно ремонтної калькуляції №180303 від 07.01.2018 року доданої до зазначеного звіту вартість відновлювального ремонту складає 88993,74 грн. Представник Департаменту патрульної поліції, виконавши вимоги ст. 33 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», 10.01.2018 повідомив страховика - ПАТ «Київський страховий дім» про подію, що може бути визнана страховою (про вищезазначене ДТП) за вхідним реєстраційним номером повідомлення 12749 від 10.01.2018 року. Відповідно до ст. 1 Закону України «Про страхування» страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів. Згідно до ст. 979 ЦЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору. Згідно до ч. 1 ст. 10 Закону України «Про страхування» страхувальник вносить страховику згідно з договором страхування певну плату, яка називається страховим платежем (страховим внеском, страховою премією). Статтею 980 ЦК України передбачено, що предметом договору страхування можуть бути майнові інтереси, які не суперечать закону і пов`язані, зокрема, з відшкодуванням шкоди, завданої страхувальником (страхування відповідальності). Розрізняють добровільну та обов`язкову форми страхування (стаття 5 Закону України «Про страхування»). Добровільним може бути, зокрема, страхування наземного транспорту (пункт 6 частини четвертої статті 6 Закону України «Про страхування»). Втім, законом може бути встановлений обов`язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров`я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов`язкове страхування) (частина перша статті 999 ЦК України). Види обов`язкового страхування в Україні визначені у статті 7 Закону України «Про страхування». До них пункт 9 частини першої вказаної статті відносить страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Відносини у цій сфері регламентує, зокрема, Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Правилами регулювання деліктних зобов`язань допускаються можливість відшкодування завданої потерпілому шкоди не безпосередньо особою, яка завдала шкоди, а іншою особою, - якщо законом передбачено такий обов`язок. У випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» порядку. Після такої виплати деліктне зобов`язання припиняється його належним виконанням страховиком завдавача шкоди замість останнього. За умов, передбачених у статті 38 вказаного Закону, цей страховик набуває право зворотної вимоги (регрес) до завдавача шкоди на суму виплаченого потерпілому страхового відшкодування. Обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів здійснюється, зокрема, з метою забезпечення відшкодування шкоди майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників (стаття 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»). Об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу (стаття 5 вказаного Закону). Обмеження набуття страховиком завдавача шкоди права зворотної вимоги (регресу) випадками, які визначені у статті 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», зумовлене тим, що набуття вказаного права щоразу після відшкодування цим страховиком шкоди потерпілому суперечило би меті страхування цивільно-правової відповідальності, об`єктом якого є майнові інтереси завдавача шкоди та яке забезпечує, зокрема, їх захист. Відповідно до статті 9 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, страхова сума - це грошова сума, у межах якої страховик зобов`язаний здійснити виплату страхового відшкодування відповідно до умов договору страхування. Відтак, відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування. У випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» порядку. Після такої виплати деліктне зобов`язання припиняється його належним виконанням страховиком завдавача шкоди замість останнього. За умов, передбачених у статті 38 вказаного Закону, цей страховик набуває право зворотної вимоги (регрес) до завдавача шкоди на суму виплаченого потерпілому страхового відшкодування. Згідно зі статтями 993 ЦК України та 27 Закону України «Про страхування» до страховика потерпілого переходить право вимоги до завдавача шкоди у деліктному зобов`язанні у межах виплаченого потерпілому страхового відшкодування. Після такої виплати деліктне зобов`язання не припиняється. У ньому відбувається заміна кредитора: до страховика потерпілого переходить право вимоги, що належало цьому потерпілому у деліктному зобов`язанні, у межах виплаченого йому страхового відшкодування. Такий перехід права вимоги є суброгацією. Відповідно до статті 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Відтак, відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування. Покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»). Уклавши договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, страховик на випадок виникнення деліктного зобов`язання бере на себе у межах суми страхового відшкодування виконання обов`язку страхувальника, який завдав шкоди. А тому страховик, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, згідно зі статтями 3 і 5 вказаного Закону реалізує право вимоги, передбачене статтями 993 ЦК України та 27 Закону України «Про страхування», шляхом звернення з позовом до страховика, в якого завдавач шкоди застрахував свою цивільно-правову відповідальність. Предметом позову\~є вимога про відшкодування завданої майнової шкоди у вигляді шкоди спричиненого ТЗ у розмірі 88\~993,74 грн. грн. Відповідно до матеріалів справи,встановлено, що [PERSON] до страхової компанії не зверталась, доказів про відмову у виплаті страхового відшкодування не має. Також страхова компанія на даний час не ліквідована. Суд вважає, що відповідальною особою за відшкодування збитків, завданих відповідачем, є його страховик - третя особа. Встановивши, що позивач не звертався до третьої особи із заявою про сплату страхового відшкодування у порядку регресу та не отримав її відмову, суд вважає необхідним відмовити у задоволенні позову. Велика Палата Верховного Суду вважає, що покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування\~на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інститутустрахування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»). Уклавши договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, страховик на випадок виникнення деліктного зобов`язання бере на себе у межах суми страхового відшкодування виконання обов`язку страхувальника, який завдав шкоди (див. пункт 35 цієї постанови). З огляду на вказане суд погоджується з доводами відповідача, який заперечував проти стягнення страхового відшкодування в межах ліміту позивачу з відповідача , оскільки вважає, що саме на третю особу як страховика відповідача покладений відповідний обов`язок у межах суми страхового відшкодування. Аналогічна правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду України від 04.07.2018 року по справі № 755/18006/15-ц, в якій були встановлені подібні правовідносини та аналогічні фактичні обставини. З приводу вимоги про стягнення з Департамент патрульної поліції вартості звіту про оцінку, що складає 1600 гривень, суд зазначає наступне. Статтею 1192 ЦК України передбачено, що розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Згідно п. 8.4. Методики до вартості матеріального збитку, який визначається під час оцінки, не включаються, зокрема, витрати власника ТЗ з оплати експертних досліджень. Витрати на проведення автотехнічного та автотоварознавчого досліджень не включаються до складу збитків, завданих потерпілому внаслідок ДТП, а є витратами, які за певних обставин мусить зробити потерпілий для визначення вартості збитків, завданих внаслідок ДТП. Механізм відшкодування вартості автотоварознавчого дослідження чітко визначений в п. 34.3. ст. 34 Закону №1961. У п. 34.3. ст. 34 Закону №1961 передбачено, якщо представник страховика у 10-денний строк з дня отримання повідомлення про ДТП, не з`явився до місцезнаходження пошкодженого ТЗ для визначення причин настання страхового випадку та розміру збитків, потерпілий має право самостійно обрати аварійного комісара або експерта для визначення розміру шкоди. У такому разі страховик зобов`язаний відшкодувати потерпілому витрати на проведення експертизи (дослідження).Чинним законодавством виключно на страховика покладено обов`язок відшкодувати потерпілому витрати на проведення автотехнічної та/або автотоварознавчої експертизи (оцінки). Отже, законодавством не передбачено обов`язку винної особи відшкодувати витрати позивача на проведення оцінки автомобіля. Стосовно заявленої вимоги про відшкодування моральної шкоди в розмірі 25000 грн, суд приходить до наступного висновку. Відповідно до ч. 3 ст. 23 Цивільного кодексу України, моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також, з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Стаття 1167 Цивільного кодексу України зазначає, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Пунктом 3 Постанови Пленум Верховного Суду України "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" від 31.03.1995 р. № 4 (далі - Постанова) встановлено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Пунктами 4,5 Постанови визначено, що у позовній заяві про відшкодування моральної шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, яким неправомірними діями чи бездіяльністю заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами підтверджується. Обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суди, зокрема, повинні з`ясувати, чим підтверджується фактзаподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Згідно з пунктом 9 Постанови розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Виходячи з вищезазначеного, позивачем не обґрунтовано наявності причинного зв`язку між шкодою та діяннями відповідача та [PERSON] , відповідно до яких, нібито, заподіяно шкоду. Тобто, позивач не довів факт завдання йому моральної шкоди, не надав належних доказів того, що саме дії чи бездіяльність відповідача або [PERSON] призвели до матеріальних втрат і душевних страждань, що вимагає від позивача додаткових зусиль для організації його життя. В той же час жодних належних та допустимих доказів на підтвердження даних обставин не надає, як і не обґрунтувала наявність причинно-наслідкового зв`язку між цими наслідками (у випадку наявності таких) та діяннями відповідача чи третьої особи на стороні відповідача. Крім того, позивачем не обґрунтовано розмір моральної шкоди в сумі 25000,00 грн., тому суд, також відмовляє у задоволенні цієї вимоги. Відповідно до ч.1 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Відповідно до ч 1-3,5 ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. На основі повно та всебічно з`ясованих обставин, на які посилаються сторони, як на підставу своїх вимог та заперечень підтверджених доказами, перевірених у судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, а також достатність, взаємозв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позову. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed