Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-21 00:00:00

У березні 2018 р. [PERSON] (надалі за текстом - позивач) звернулася до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «ХІЛЛ ІНТЕРНЕШНЛ УКРАЇНА»(надалі за текстом - відповідач), про звільнення з посади директора. Позовні вимоги обгрунтовано тим, що відповідно до рішення загальних зборів учасників ТОВ «ХІЛЛ ІНТЕРНЕШНЛ УКРАЇНА» від 05.02.2015 р. позивача було призначено на посаду директора ТОВ «ХІЛЛ ІНТЕРНЕШНЛ УКРАЇНА». У відповідності до ЗУ «Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців» відомості про позивача, як керівника та підписанта ТОВ «ХІЛЛ ІНТЕРНЕШНЛ УКРАЇНА» було внесено до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань». З огляду на те, що засновниками ТОВ «ХІЛЛ ІНТЕРНЕШНЛ УКРАЇНА» фактично не опікуються своїм підприємством, ТОВ працівників не має, підприємство не виконує поставлені економічні завдання. У зв'язку із чим, позивач втратила економічну чи будь-яку зацікавленість у перебуванні з відповідачем у трудових відносинах та у зайнятті посади директора, вказані обставини позивач вважає такими, що порушують її право бути звільненим з займаної посади за власним бажанням, у зв'язку з чим, позивач звернулася до суду з вищезазначеним позовом. В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила суд їх задовольнити. Додатково надала пояснення по суті позовної заяви. Відповідач в судове засідання не з'явився, відзив не подавався. Дослідивши матеріали справи, вислухавши думку позивача, оцінивши в сукупності усі докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку, що позов задоволенню не підлягає, виходячи з наступного. Як встановлено судом, 05.02.2015 р. на підставі протоколу № 9 загальних зборів учасників ТОВ «ХІЛЛ ІНТЕРНЕШНЛ УКРАЇНА», Наказом № 48 від 06.02.2015 р. позивача було призначено директором ТОВ «ХІЛЛ ІНТЕРНЕШНЛ УКРАЇНА»відповідача по справі (а.с. 4-5). У відповідності до Витягу з ЄДРПОУ, засновниками (учасниками) Товариства є [PERSON], розмір внеску до статутного фонду становить 5000 грн.; «АО БЕТАЙЛІГУНГС ГМБХ», розмір внеску якого до статутного фонду становить 95 000 грн. (а.с. 6-9). 25.04.2017 р. позивач подала заяву про звільнення з займаної посади директора ТОВ «ХІЛЛ ІНТЕРНЕШНЛ УКРАЇНА», за власним бажанням. Відповідна заява була направлена учасникам (засновникам) відповідача [PERSON] та ТОВ «АО БЕТАЙЛІГУНГС ГМБХ» (а.с. 13). 25.04.2017 р. позивач звернулася до учасників (засновників) відповідача з повідомленням № 02/04, в якому повідомила про необхідність проведення загальних зборів учасників ТОВ «ХІЛЛ ІНТЕРНЕШНЛ УКРАЇНА»,у зв'язку із звільненням з посади директора ТОВ «ХІЛЛ ІНТЕРНЕШНЛ УКРАЇНА» та державної реєстрації змін у зв'язку зі звільненням позивача з вищевказаної посади, що підтверджується поштовими описами вкладення до цінних листів та поштовими чеками (а.с. 12, 15). На призначені позачергові загальні збори, які призначені на 09.06.2017 р. об 11 год. 00 хв. учасники (засновники) Товариства не з'явилися. Станом на момент розгляду даної справи загальні збори учасників ТОВ «ХІЛЛ ІНТЕРНЕШНЛ УКРАЇНА»щодо прийняття рішення про звільнення позивача з посади директора за її власним бажанням на підставі її заяви, не проведено. В ЄДРПОУ досі містяться відомості про позивача як директора відповідача. Відповідно до ст. 4 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та ч. ч. 1, 3 ст. 43 Конституції України, кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Використання примусової праці забороняється. Розірвання трудового договору з ініціативи працівника визначено однією з підстав припинення трудового договору (пункт 4 частини 1 статті 36 КЗпП України). Відповідно до ч. 1, 2 ст. 38 КЗпП України, працівник має право розірвати трудовий договір, укладений на невизначений строк, попередивши про це власника або уповноважений ним орган письмово за два тижні. Якщо працівник після закінчення строку попередження про звільнення не залишив роботи і не вимагає розірвання трудового договору, власник або уповноважений ним орган не вправі звільнити його за поданою раніше заявою, крім випадків, коли на його місце запрошено іншого працівника, якому відповідно до законодавства не може бути відмовлено в укладенні трудового договору. Відтак, працівник при закінченні двотижневого строку з дня подачі заяви про звільнення за власним бажанням має право припинити роботу і трудовий договір вважається розірваним з моменту припинення роботи. В матеріалах справи відсутні докази про повідомлення [PERSON], як учасника товариства про скликання і проведення позачергових загальних зборів учасників «ХІЛЛ ІНТЕРНЕШНЛ УКРАЇНА». Разом з тим, суд не вбачає правових підстав для задоволення позову, що обґрунтовує наведеним нижче. Відповідно до ст. 15 Цивільного Кодексу України (надалі за текстом - ЦК України), кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно з ч. 1 ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. При цьому, спосіб захисту прав та інтересів особи повинен бути ефективним, тобто забезпечити поновлення порушеного права, а у разі неможливості такого поновлення - гарантувати особі можливість отримання нею відповідного відшкодування. Позивач посилається на порушення її трудового права на звільнення. Втім, останньою не наведено, а в матеріалах справи відсутні докази порушення, оспорювання чи невизнання відповідачем будь-яких прав позивача на звільнення за власним бажанням. Отже, зміст викладених позивачем підстав позову - свідчать про те, що фактично спірні правовідносини виникли між сторонами у зв'язку з неприйняттям загальними зборами учасників ТОВ «ХІЛЛ ІНТЕРНЕШНЛ УКРАЇНА»рішення про звільнення позивача за власним бажанням. Згідно з приписами п. «г» ч. 2 ст. 41, ст. 59 Закону України «Про господарські товариства», до виключної компетенції зборів засновників відповідача віднесено вирішення питання про припинення повноважень директора (позивача). Окрім того, для обґрунтування вказаного висновку судом також враховується правовий висновок Верховного Суду судової палати Касаційного цивільного суду, викладений в Постанові від 25.06.2018 року у справі №643/11609/17. Так, загальний перелік способів захисту цивільних прав та інтересів викладений у статті 16 ЦК України. Особа, право якої порушене, може скористатися не будь-яким, а цілком конкретним способом захисту свого права, визначеним статтею 16 ЦК України. Директор згідно із положеннями частини першої статті 62 Закону України «Про господарські товариства» (в редакції, чинній на момент вчинення відповідної процесуальної дії), є одноособовим виконавчим органом товариства з обмеженою відповідальністю. Директор має статус виконавчого органу товариства, а також перебуває з товариством у трудових відносинах та є його найманим працівником. Звертаючись до суду з позовом про припинення трудових відносин з товариством, директор, водночас, повинен надати докази здійснення ним дій, як директора товариства, щодо свого звільнення як найманого працівника-керівника підприємства. Відсутність таких доказів, а також відсутність доказів вирішення товариством питання про звільнення директора з посади керівника - задоволення позову є неможливими. Отже, враховуючи, що в матеріалах даної справи відсутні докази здійснення позивачем, як директором ТОВ «ХІЛЛ ІНТЕРНЕШНЛ УКРАЇНА», дій щодо свого звільнення, як найманого працівника-керівника ТОВ «ХІЛЛ ІНТЕРНЕШНЛ УКРАЇНА»(зокрема, винесення наказу про звільнення, внесення запису до трудової книжки про звільнення з займаної посади на підставі такого наказу тощо), а також відсутність доказів вирішення ТОВ «ХІЛЛ ІНТЕРНЕШНЛ УКРАЇНА»питання про звільнення позивача з посади керівника, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову. Крім того, позивачем не було долучено до матеріалів справи Статут ТОВ «ХІЛЛ ІНТЕРНЕШНЛ УКРАЇНА», а відтак, суд позбавлений можливості дослідити порядок звільнення позивача з посади директора. Суд зазначає, що з прийняттям у 2006 році Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», Конвенція та практика Суду застосовується судами України як джерело права. Так, як зазначено у рішенні по справі "Серявін та інші проти України" від 10.02.2010 року, заява № 4909/04, що суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Тому, обґрунтовуючи рішення у цій справі суд наводить аргументацію, що стосується виключно спірних - трудових - правовідносин щодо оспорювання відповідачем права позивача на звільнення за власним бажанням, до яких не відносяться корпоративні питання, зокрема щодо порядку скликання, проведення, діяльності, компетенції тощо загальних зборів учасників (засновників) товариства, компетенції директора товариства. Відповідно до положень ч. ч. 1-4 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов'язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій та згідно з ч. ч. 1, 5, 6, 7 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їх процесуальних прав або виконанні обов'язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Відповідно до ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно грунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обгрунтованим, ухваленим відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права, має відповідати завданню цивільного судочинства. Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд керується положеннями статті 141 ЦПК України, та враховуючи відмову в задоволенні позову в повному обсязі, витрати по сплаті судового збору покладають на позивача. З огляду на наведене, відповідно до 44, 58 Конституції України, ст.ст. 11, 15, 16 ЦК України, Закону України «Про господарські товариства», ст.ст. 22, 36, 38 КЗпП України та

Outcome: dismissed