Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-21 00:00:00

Короткий зміст позовних вимог. Позивач звернувся в суд з позовом до відповідача про стягнення заборгованості за надані житлово-комунальні послуги з постачання теплової енергії з урахуванням індексу інфляції та трьох відсотків річних. В обґрунтування заявлених вимог посилаються на те, що МКП «Чернівцітеплокомуненерго» надає послуги з постачання теплової енергії до квартири [ADDRESS] , опалювальною площею 50,90 кв. м. Вказують, що між сторонами виникли та існують фактичні договірні відносини. Відповідачу відкрито особовий рахунок № [NUMBER] . Позивачем умови договору були виконані в повному обсязі, послуги централізованого опалення надавались протягом опалювального періоду із жовтня по квітень місяць відповідно по роках. Зазначають, що вартість послуг підприємством визначалась згідно тарифів, затверджених постановами Національної комісії комунальних послуг №650 від 06.06.2014 року та №146 від 17.10.2014 року. Відповідач в порушення вимог ст.19 Закону України «Про теплопостачання», ст.7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», за спожиті послуги з постачання теплової енергії за період з 01.10.2016 року по 31.12.2020 року не сплачував, в результаті чого утворилася заборгованість у розмірі 18419 грн. 21 коп. Просять, стягнути з відповідачів на користь підприємства заборгованість за надані житлово-комунальні послуги з постачання теплової енергії у розмірі 18419 грн. 21 коп., а також: 1091 грн. 14 коп. втрат від інфляційних процесів, 591 грн. 86 коп. три відсотка річних та понесені судові витрати в сумі 2270,00 грн. На попередження позивача про добровільну сплату заборгованості за отриману теплову енергію відповідач не відреагувала, тим самим відмовившись в добровільному порядку вирішити питання по погашенню заборгованості. Вказують, що у відповідності до вимог ст.625 ЦК України відповідач зобов`язана сплатити суму боргу з урахуванням індексу інфляції за весь час прострочення, а саме втрати від інфляційних процесів в сумі 1091,14 грн., три відсотки річних 591,86 грн.; проте, відповідач в порушення вимог ст.ст.526, 615 п. 2 ЦК України відмовляється від оплати за надані послуги. Просять, позов задовольнити та стягнути з відповідача заборгованість за надану теплову енергію в сумі 18419,21 грн., витрати від інфляційних процесів в розмірі 1091,14 грн., три відсотки річних 591,86 грн. та стягнути витрати по сплаті судового збору в розмірі 2270,00 грн. Рух справи та позиція сторін На підставі розпорядження №271 від 01.04.2021 року справу передано для розгляду судді Слободян Г.М. Ухвалою суду від 02.04.2021року відкрито провадження та призначено розгляд справи за правилами загального позовного провадження. Заочним рішенням Шевченківського районного суду м. Чернівці від 22 квітня 2021 року, позовні вимоги задоволено. (а.с. 48-50). Ухвалою Шевченківського районного суду м. Чернівці від 17 травня 2021 року заяву відповідача [PERSON] про перегляд заочного рішення задоволено, заочне рішення скасовано та призначено справу до розгляду по суті. (а.с. 75). Ухвалою Шевченківського районного суду м. Чернівці від 25.08.2021 року закрито підготовче провадження. 07 вересня 2021 року відповідачем [PERSON] спрямовано до суду відзив на позовну заяву, згідно якого останній заперечує правильність та безспірність розрахунків заборгованості за надані послуги. Вважає позовні вимоги необґрунтованими, безпідставними, які не підлягають задоволенню. Зазначає, що з наданої позивачем до суду позовної заяви та доказів доданої до неї вбачається, що вимоги про стягнення заборгованості охоплюють період часу, починаючи з 01.10.2016 року по 31.12.2020 року з чим він погоджується, на його думку, позивачем були пропущені строки звернення до суду. Як зазначено у позовній заяві, за вказаний період з 01.10.2016 по 31.12.2020 позивач не звертався до суду, а лише звернувся із позовною заявою - 05.02.2021 року, тому період часу з 01 жовтня 2016 року по 31 грудня 2020 року містить строк, який перевищує строк позовної давності. Вказує, що ухвалою Шевченківського районного суду м. Чернівці від 11 березня 2020 року було скасовано судовий наказ у справі № 727/2255/20. Вважає, що у позивача виникло право звернутись до суду з позовом до відповідачів з жовтня 2016р., а оскільки подання позивачем заяви про видачу судового наказу не перервало загальної позовної давності, остання не спливла до тих щомісячних платежів, від моменту прострочення яких до дня звернення до суду з позовом минуло 3 роки. Просить, застосувати позовну давність, та відмовити в задоволенні позову. Аналогічний відзив на позовну заяву подано і відповідачем [PERSON] , який також просить застосувати строки позовної давності так як заборгованість за житлові комунальні послуги нараховувалася позивачем щомісячно, то на його думку, перебіг загальної позовної давності слід відраховувати від кожного щомісячного платежу. Просить, відмовити в задоволенні позову. 07 вересня 2021 року представником відповідача [PERSON] , адвокатом Мар`ян І. скеровано до суду заяву про застосування строків позовної давності, у якій просив застосувати строки позовної давності та відмовити в задоволенні позовних вимог. Цього ж числа, представником відповідача [PERSON] , адвокатом Мар`ян І. в суд подано письмові пояснення. Сторони в судове засідання не з`явилися. Представником позивача Ринжук А. подано в суд заяву про розгляд справи за відсутності представника позивача. Відповідачами [PERSON] , [PERSON] та представником відповідача [PERSON] , адвокатом Мар`ян І. відповідно, скеровано до суду заяви по розгляд справи за їх відсутності; позовні вимоги не визнали, просили врахувати при ухваленні рішення їх позицію викладену у відзивах на позов та письмових поясненнях; в задоволенні позовних вимог також просили відмовити. Згідно п. 1 ч. 3\~ст. 223 ЦПК України\~якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки. Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо даних про права та взаємовідносини сторін, суд вважає можливим вирішити справу на підставі наявних у ній матеріалів та ухвалити рішення. Суд, виходячи з даних вимог закону, вивчивши матеріали справи, розглянувши подані сторонами документи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно дослідивши і оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, зважає на наступне. Згідно ч. 1\~ст. 3 ЦПК України\~кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ч. 1\~ст. 11 ЦПК України\~суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Положеннями статей 15, 16 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Пунктом першим\~статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка ратифікована Законом від 17.07.97 року "Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів N 2,4,7 та 11 Конвенції" і є частиною національного законодавства України, встановлено, що кожен при вирішенні питання щодо його цивільних прав та обов`язків... має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Досліджені докази та застосовані норми права Судом встановлено, що відповідач [PERSON] є власником квартири за адресою: [ADDRESS] , та зареєстрований у вказаній квартирі, що підтверджується довідкою ПП «Ремжитлосервіс» №51 від 08.01.2020 року а також довідкою АДБ від 11.03.2020 року (а.с.8, 23-25). МКП «Чернівцітеплокомуненерго» надає послуги централізованого опалення в квартиру за адресою: [ADDRESS] , опалюваною площею 50,90 кв.м. де проживають відповідачі [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . Споживачам відкрито особовий рахунок № [NUMBER] . Відповідно до статті 322 ЦК України власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить. Теплова енергія надавалась до помешкання відповідача протягом опалювального періоду із жовтня по квітень місяць відповідно по роках. При розрахунках фактичних обсягів та вартості спожитої теплової енергії враховувались, зокрема, середньодобове теплове навантаження, кількість годин роботи тепловикористовуючих установок у розрахунковому періоді та коефіцієнт, величина якого визначається в залежності від температури зовнішнього повітря і фактичної кількості відпущеного тепла, тариф на теплову енергію, з врахуванням обґрунтованих скарг-претензій. Вартість послуг централізованого опалення визначається розрахунковим методом щомісяця, шляхом перемноження 1 кв.м. на тариф. Розрахунки проводились згідно тарифів, затверджених постановами Національної комісії комунальних послуг №650 від 06.06.2014р., №146 від 17.10.2014р., постановами Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг №610 від 03.03.2015р., №1171 від 31.03.2015р., №969 від 09.06.2016р., №1536 від 28.12.2017р. Величина тарифів та його зміни доводились до споживача регулярно і своєчасно. Згідно розрахунку заборгованості за надані послуги з централізованого опалення за період часу з 01.10.2016 року по 31.12.2020 року утворилася заборгованість перед МКП «Чернівцітеплокомуненерго» в розмірі 18419,21 грн., інфляційні складають в сумі 1091,14 грн. та 3 % річних в сумі 591,86 грн. (а.с.9, 11). \~11 березня 2020 року ухвалою Шевченківського районного суду м. Чернівці було відмовлено у видачі судового наказу, посилаючись на те, що заборгованість утворилась за період з 01.10.2016 року по 31.12.2019 року, тобто понад три роки до моменту звернення до суду, що перевищує позовну давність (а.с. 6). Згідно ст. 13, п. 5 ч. 3 ст. 20 Закону України «Про житлово - комунальні послуги» до комунальних послуг відносяться: централізоване постачання холодної та гарячої води, водовідведення, газо - та електропостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо. Споживач зобов`язаний оплачувати житлові - комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Відповідно до ст.19 Закону України «Про теплопостачання» споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично відпущену теплову енергію. Відповідно до ст. 20 п. 5 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», споживач зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Відповідно до висновку Верховного Суду України, висловленого у постанові від 20 квітня 2016 року у справі\~№ 6-2951цс15, хоч у частині першій статті 19 Закону й передбачено, що відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах, проте відповідно до пункту 1 частини першої статті 20 цього Закону споживач має право, зокрема, одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг. Споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі (аналогічні висновки викладені у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 26 вересня 2018 року у справі\~№ 750/12850/16-ц\~і у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 6 листопада 2019 року у справі\~№ 642/2858/16). Позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу (стаття 256 ЦК України).\~Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.\~Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частини третя та четверта статті 267 ЦК України).\~ Статтею 257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Статтею 260 ЦК України, позовна давність обчислюється за загальними правилами визначення строків, встановленими статтями 253-255 цього Кодексу. Порядок обчислення позовної давності не може бути змінений за домовленістю сторін. Згідно ст.261 ЦК України, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатись про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За зобов`язаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред`явити вимогу про виконання зобов`язання. Згідно ст.267 ч.ч.3, 4 ЦК України, позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Відповідно до ст.267 ч.4 ЦК України, сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Суд, застосовує позовну давність лише тоді, коли є підстави для задоволення позовної вимоги. Тобто, перш ніж застосувати позовну давність, суд має з`ясувати та зазначити у судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний\~законом\~інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. Якщо таке право чи інтерес не порушені, суд відмовляє у задоволенні позову через його необґрунтованість. Лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний\~законом\~інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла, і про це зробила заяву інша сторона спору, суд відмовляє у позові через сплив позовної давності за відсутності поважних причин її пропуску, наведених позивачем (постанова Великої Палати Верховного Суду від 22 травня 2018 року у справі № 369/6892/15-ц, від 31 жовтня 2018 року у справі № 367/6105/16-ц). Перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку. Позовна давність переривається у разі пред`явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач (частини перша та друга статті 264 ЦК України). Після переривання перебіг позовної давності починається заново.\~Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується (частина третя вказаної статті). Отже, переривання перебігу позовної давності передбачає, що внаслідок вчинення певних дій (або підтвердження визнання боржником боргу чи іншого\~обов`язку, або подання кредитором позову до одного чи кількох боржників) перебіг відповідного строку, що розпочався, припиняється. Після такого переривання перебіг позовної давності розпочинається заново з наступного дня після підтвердження визнання боржником боргу\~чи іншого обов`язку або після подання кредитором позову до одного чи кількох боржників (постанова Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 23 травня 2018 року у справі №663/2070/15-ц). Велика Палата Верховного Суду в постанові від 07.07.2020 року у справі №712/8916/17, прийшла до висновку, що подання заяви про видачу судового наказу, заявник (стягувач) не може використовувати згідно з частиною другою статті 264 ЦК України з метою переривання позовної давності за відповідною вимогою чи її частиною. На підставі припису частини другої статті 264 ЦК України переривання позовної давності відбувається у разі подання до суду саме позову\~до належного відповідача з дотриманням вимог процесуального закону щодо форми та змісту позовної заяви, правил предметної та суб`єктної юрисдикції й інших вимог, порушення яких перешкоджає відкриттю провадження у справі.\~Новий перебіг позовної давності (після його переривання) починається наступного дня після пред`явлення позову (постанова Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 23 травня 2018 року у справі\~№ 663/2070/15-ц). Таким чином, оскільки заборгованість за житлово-комунальні послуги нараховувалась позивачем щомісяця, то, перебіг загальної позовної давності слід відраховувати від кожного щомісячного платежу. При цьому, суд враховує і те, що про заборгованість відповідачів перед позивачем за надані житлово- комунальні послуги з постачання теплової енергії мало місце з 01.10.2016 року та як в позові зазначено позивачем, що за період з 01.10.2016 року по 31.12. 2020 року МКП «Чернівцітеплокомуненерго» до суду з позовною заявою не зверталось. Отже, з огляду на те, що у позивача з відповідачами є фактичні договірні відносини, тобто не визначений інший, ніж встановлений у пункті 18 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення термін внесення платежів, саме з 20 числа кожного місяця, наступного за тим, в якому були надані відповідні послуги, починається прострочення оплати цих послуг, а відтак і початок перебігу позовної давності за кожним місячним платежем. Про те, що відповідачі не виконували зобов`язання належним чином позивачу було відомо з жовтня 2016 року, що вбачається з розрахунку заборгованості (а.с.9-10), оскільки відповідачами не оплачувались спожиті послуги. Тобто, з жовтня 2016 року у позивача виникло право звернутись до суду з позовом до відповідачів з метою захисту порушеного права. Оскільки подання позивачем заяви про видачу судового наказу не перервало загальної позовної давності, остання не спливла до тих щомісячних платежів, від моменту прострочення яких до дня звернення до суду з позовом не минуло 3 роки, а позивач звернувся з позовом тільки в лютому 2021 року. Пунктом 11 постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 19.12.2009 року «Про судове рішення у цивільній справі» передбачено, що встановивши, що строк для звернення з позовом пропущено без поважної причини, суд у рішенні зазначає про відмову в позові з цих підстав, якщо про застосування позовної давності заявлено стороною у спорі, зробленою до ухвалення ним рішення, крім випадків, коли позов не доведено, що є самостійною підставою для цього. З врахуванням передбаченого законом трирічного строку позовної давності, позовна давність в період часу з 01 жовтня 2016 року по 31 грудня 2020 року містить строк, який перевищує строк позовної давності. Приймаючи до уваги, що відповідачі [PERSON] , [PERSON] та представник відповідача [PERSON] , адвокат Мар`ян І., відповідно заявили клопотання про застосування строку позовної давності, тому відповідно до вимог ст.267 ч.4 ЦК України в задоволенні позову слід відмовити. При цьому, суд враховує і правові позиції Верховного Суду України щодо обрахування строків позовної давності до вимог кредитора, викладених в постановах № 6-990цс/15, справа 6/2251цс16. Відповідно до ст.ст.\~15,\~16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно положень ст. 12, 13 ЦПК України, учасники справи, мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом; суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим, ухваленим відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права, має відповідати завданню цивільного судочинства. На основі всебічно з`ясованих обставин, на які посилається позивач, як сторона по справі, як на підставу заявлених вимог підтверджених доказами, перевіреними в судовому засіданні, доводів заперечення з посиланням на докази, оцінивши їх належність, допустимість, а також достатність, взаємозв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд приходить до висновку, про відмову в задоволенні позовних вимог. Оскільки суд відмовляє в задоволенні позовних вимог, то, відповідно до\~ст.141 ЦПК України, судові витрати, понесені позивачем, відшкодуванню не підлягають. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed