Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-01 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідача [PERSON] міської ради Рівненської області та просить визнати за нею право власності на жилий будинок з господарськими будівлями, який розташований в м. Дубровиця, по вулиці Колодязьна, 1, Рівненської області, згідно технічного паспорта на садибний (індивідуальний) житловий будинок, виготовленого ФОП [PERSON] станом на 05 квітня 2016 року, та на земельну ділянку розміром 0,0720 га, яка розташована за тією ж адресою, відповідно до Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯЛ №807078, як за спадкоємцем за заповітом, після смерті її матері [PERSON], померлої 28 липня 2015 року. Свої вимоги мотивує тим, що після смерті її матері [PERSON] залишилось спадкове майно, а саме: жилий будинок з господарськими будівлями, який розташований в м. Дубровиця, по вулиці Колодязьна, 1, Рівненської області та земельна ділянка розміром 0,0720 га. Вона є спадкоємцем по заповіту, однак отримати свідоцтво про право на спадщину не може, так як відсутні правовстановлюючі документи, які підтверджують належність будинку померлій матері. До початку судового засіданні від позивача до суду надійшла заява про розгляд справи без її участі, позов підтримує. Від відповідача [PERSON] міської ради Рівненської області до початку судового засідання надійшла заява про розгляд справи без участі представника відповідача, проти задоволення позову не заперечує. Дослідивши докази по справі, суд приходить до висновку, що позов слід задоволити з наступних підстав. Судом встановлено, що згідно копії свідоцтва про смерть серії І-ГЮ №177613 від 29 липня 2015 року, [PERSON] померла 28 липня 2015 року (а.с.4). Згідно довідки №09-578 від 02 серпня 2016 року, виданої виконавчим комітетом [PERSON] міської ради Рівненської області (а.с.8) вбачається, що в м. Дубровиця по вул. Колодязьна , 1, на земельній ділянці для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, яка перебувала у власності [PERSON], є існуюча будівля житлового будинку, яка належала їй на праві приватної власності (архівна довідка №7434 від 01 серпня 2016 року). Згідно заповіту, посвідченого 17 липня 1996 року, державним нотаріусом [PERSON] державної нотаріальної контори, [PERSON] належний їй на праві власності житловий будинок з господарськими приміщеннями, який розташований в м. Дубровиця по вулиці Колодязьна, 1, і все майно, яке їй належить або буде належати на день смерті, заповіла своїй дочці [PERSON] (а.с.7). Згідно копії Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯЛ №807078, виданого на підставі рішення виконавчого комітету [PERSON] міської ради від 30 липня 1996 року №154 (а.с.14-15) вбачається, що [PERSON] є власником земельної ділянки площею 0,0720 га, яка розташована в м. Дубровиця, вул. Колодязьна, 1, Рівненської області. Згідно статті 1223 Цивільного кодексу України, право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. Відповідно до статті 1268 Цивільного кодексу України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Позивач у справі, [PERSON], будучи спадкоємцем майна померлої за заповітом, звернулася до [PERSON] районної державної нотаріальної контори, для оформлення права на неї. Постановою державного нотаріуса [PERSON] про відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину від 03 серпня 2016 року, [PERSON] було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на житловий будинок з надвірними будівлями, який знаходиться за адресою: м. Дубровиця, вул. Колодязьна, 1, Дубровицького району Рівненської області (а.с.17). Відповідно до пункту 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 Про судову практику у справах про спадкування, у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину, особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Відповідно до статті 1299 Цивільного кодексу України, право власності на нерухоме майно виникає у спадкоємця з моменту державної реєстрації цього майна. Рішенням про відмову у державній реєстрації прав та їх обтяжень Державного реєстратора прав на нерухоме майно Реєстраційної служби [PERSON] районного управління юстиції Рівненської області за №30059928 від 15 червня 2016 року, [PERSON] було відмовлено у державній реєстрації права приватної власності на житловий будинок, що розташований по вулиці Колодязьна, 1 в м. Дубровиця, Рівненської області (а.с.18). Відповідно до [PERSON] про реєстрацію в Спадковому реєстрі № 41512118 від 16 вересня 2015 року, виданого [PERSON] районною державною нотаріальною конторою, після смерті [PERSON], яка померла 28 илпня 2015 року, була заведена спадкова справа (а.с.16). Для вироблення технічної документації на спадковий житловий будинок, позивач звернулася до ФОП [PERSON], яким станом на 05 квітня 2016 року, було видано технічний паспорт на садибний (індивідуальний) житловий будинок №1 по вул. Колодязьна в місті Дубровиця Рівненської області на імя [PERSON] (а.с.9-12). Довідкою, виданою 05 квітня 2016 року ФОП [PERSON], інвентаризаційна вартість житлового будинку з надвірними будівлями по вулиці Колодязьна, 1 в м. Дубровиця, Рівненської області, станом на 05 квітня 2016 року становить 77660 грн. (а.с.13). Відповідно до частини 4 статті 25 Цивільного кодексу України, цивільна правоздатність фізичної особи припиняється у момент її смерті. Відповідно до частини 1 пункту 11 статті 346 Цивільного кодексу України, однією із підстав припинення права власності є смерть власника. Відповідно до статті 328 Цивільного кодексу України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Враховуючи, що право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації і виникає з моменту державної реєстрації, відсутність правовстановлюючих документів на нерухоме майно у померлого спадкодавця унеможливлює спадкоємцеві - позивачу по справі оформити свідоцтво про право на спадщину та беручи до уваги викладене, суд дійшов висновку про визнання за позивачем [PERSON] права власності в порядку спадкування за заповітом, після смерті [PERSON] на жилий будинок з господарськими будівлями, який розташований в м. Дубровиця, по вулиці Колодязьна, 1, Рівненської області. Щодо позовної вимоги про визнання за позивачем права власності на земельну ділянку розміром 0,0720 га, яка розташована за тією ж адресою, відповідно до Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯЛ №807078, то суд враховує наступне. 28 квітня 2011 року [PERSON] отримала Державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯЛ №807078, з якого вбачається, що вона є власником земельної ділянки площею 0,0720 га, розташованої по по вул. Колодязьна, 1, в м.Дубровиця Рівненської області з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (а.с.14-15). Частина 1\~статті 15 ЦК\~закріплює право кожної особи на захист свого права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Ст. 120 ЗК України\~передбачає, що у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об'єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю чи споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення. Відповідно до\~ст. 377 Цивільного кодексу України, до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача). Відповідно до правил ч. 2 та ч. З\~ст. 1225 ЦК України\~до спадкоємців житлового будинку, інших будівель та споруд переходить право власності або право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені. До спадкоємців житлового будинку, інших будівель та споруд переходить право власності або право користування земельною ділянкою, яка необхідна для їх обслуговування, якщо інший її розмір не визначений заповітом. Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в п. 10\~постанови від 30 травня 2008 року № 7 "Про судову практику у справах про спадкування", правило\~ст. 1225 ЦК України\~про те, що при переході до спадкоємців права власності на житловий будинок, інші будівлі та споруди, до них переходить право власності або право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, і у розмірі, який необхідний для їх обслуговування, якщо інший її розмір не визначений заповітом, необхідно розуміти так, що така ділянка переходить у власність або користування спадкоємців, якщо її було надано в установленому порядку, в межах, визначених при наданні, за умови, що спадкодавець не складав заповіту щодо розпорядження земельною ділянкою, належною йому на праві власності. У разі коли спадкодавець заповів всю земельну ділянку або її частину іншим особам, які не успадковували нерухоме майно, то спадкоємці мають право на земельну ділянку, на якій розміщено нерухоме майно та на частину ділянки, яка є необхідною для його обслуговування, незалежно від змісту заповіту. Отже, до особи, яка набула право власності на житловий будинок, будівлю, споруду, переходить право власності на земельну ділянку, на якій вони розміщені, відповідно до ч. 1\~ст. 377 ЦК України\~і ч. 1\~ст. 120 ЗК України, а тому у частині позовних вимог про визнання за позивачем права власності на земельну ділянку розміром 0,0720 га, яка розташована за тією ж адресою, відповідно до Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯЛ №807078, слід відмовити.

Outcome: dismissed