Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-22 00:00:00

У травні Вінницький НРЦ «Гніздечко» ВОР звернулося до суду з позовом до [PERSON] третя особа Служба у справах дітей ВМР про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів. Відповідно до позову просило позбавити [PERSON] батьківських прав відносно дітей [PERSON] та [PERSON] , стягувати з [PERSON] на користь [PERSON] та [PERSON] аліменти на кожну дитину в розмірі 1/4 частини від усіх видів її заробітку (доходів) щомісячно, але не менше, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дати звернення до суду і до досягнення кожною дитиною повноліття, на особовий рахунок кожної дитини. Мотивувало тим що, [PERSON] є матір`ю малолітніх [PERSON] та [PERSON] , за заявою матері та висновком ПМПК діти були влаштовані до Вінницького НРЦ «Гніздечко» ВОР та перебувають на повному державному забезпеченні. Участі у вихованні чи забезпеченні дітей [PERSON] не бере, ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків, дітей з центру не забирає, а необхідний пакет документів для постійного перебування дітей у закладі не зібрала. Вищевикладені обставини свідчать про ухилення відповідача від виконання батьківських обов`язків. Ухвалою суду від 12.05.2021 провадження у справі відкрито та вирішено розглядати справу у порядку загального позовного провадження. Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі просила суд позов задовольнити. Повідомила суд, що [PERSON] ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків, рідко приходить бачитися з дітьми, не цікавиться їх життям, та розвитком, вона неодноразово повідомлялася про необхідність зібрання пакету документів для постійного перебування дітей у закладі, проте ніяких дій для цього не робить. Дітей з Вінницького НРЦ «Гніздечко» ВОР забирати відмовляється, постійного місця проживання, як і роботи не має. На пропозицію про безкоштовне надання будинку відмовилася. У 2020 році дітей не надовго забирала, проте жили вони у знайомих [PERSON] . Відповідач у судовому засіданні суду пояснила, що лише у жовтні 2021 вона влаштувалася на роботу, та не має засобів для існування та позбавлена можливості забрати дітей, до дітей у заклад навідується, та приносить продукти. Просила суд в задоволені позову відмовити. Представник відповідача проти задоволення позову заперечив, просив суд у задоволені позову відмовити. Представник служби у справах дітей Вінницької міської ради просила справу слухати у її відсутність. Судом встановлено, що [PERSON] є матір`ю малолітніх [PERSON] , [INFO] та [PERSON] [INFO] , що підтверджується свідоцтвами про народження ( а.с. 5,7). 06.11.2021 року відповідно до заяви [PERSON] просила зарахувати своїх дітей на тимчасове утримання до Вінницького НРЦ «Гніздечко» ВОР з метою забезпечення інтелектуального та фізичного розвитку дітей. Довідкою виданою Вінницьким НРЦ «Гніздечко» ВОР [PERSON] та [PERSON] дійсно виховуються у Вінницькому НРЦ «Гніздечко» ВОР з 06.11.2017 року по теперішній час. Висновком про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] щодо дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , орган опіки і піклування ВМР вважає доцільним позбавлення [PERSON] батьківських прав щодо дітей [PERSON] та [PERSON] . Суд неодноразово роз`яснював відповідачці про необхідність створення належних умов для утримання дітей, перелік документів, які належить надати для передачі дітей на виховання матері та перелік документів для належного утримання дітейв ВНРЦ "Гніздечко", а також про пріорітетність вихованні дітей в сім`ї. Про те за наданий судом час відповідач не прийняла допомогу, яку їй надавала служба у справах дітей, не надала доказів про працевлаштування та можливість утримувати неповнолітніх дітей, про створення для дітей належних умов проживання, навчання і розвитку. Правовідносини, що виникли між сторонами, відповідають сімейним, тому при вирішенні спору суд застосовує норми Сімейного кодексу України щодо визначення прав і обов`язків матері і дитини. Відповідно до ст. 18 Конвенції про права дитини батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Згідно ст. 150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов`язані піклуватись про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов`язані поважати дитину. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї. Відповідно до вимог ч. 4 ст. 155 СК України ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Згідно п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України мати, батько може бути позбавлений судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Статтею 165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний заклад, або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. За таких обставин суд вважає, що вищевикладені обставини у справі, а саме те, що відповідачка не піклується про фізичний і духовний розвиток своїх дітей, не цікавиться їх життям, станом здоров`я, інтересами та вподобаннями, не спілкується, є свідченням того, що відповідач не займається вихованням своїх дітей та виконанням своїх батьківських обов`язків щодо них. Таким чином відповідач свідомо самоусунулась від виконання батьківських обов`язків по відношенню до своїх дітей. Враховуючи встановлені обставини, суд дійшов до висновку про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог про позбавлення [PERSON] батьківських прав щодо [PERSON] та [PERSON] . Відповідно до ч. 2, 3 ст. 166 СК України особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини. При задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. Згідно із ч. 3 ст. 181 СК України, аліменти на дитину присуджуються в частці від заробітку (доходу) її матері, батька або в твердій грошовій сумі і виплачуються щомісячно. Відповідно до ч. 1 ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Згідно ч. 2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. При визначенні розміру аліментів на дитину суд розглядає справу на підставі доказів, поданих учасниками справи. З врахуванням вищенаведеного, обов`язку батьків в утриманні своїх дітей, суд приходить до висновку, що позовні вимоги про стягнення аліментів з [PERSON] на користь [PERSON] та [PERSON] на кожну дитину в розмірі 1/4 частини від усіх видів її заробітку (доходів) щомісячно, але не менше, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дати звернення до суду і до досягнення кожною дитиною повноліття, на особовий рахунок кожної дитини підлягають до задоволення. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, з відповідача підлягає стягнення на користь держави 1816 грн судового збору, так як позивач був звільнений від його сплати. На підставі викладеного та

Outcome: approved