Jurisdiction: civil
Date: 2021-07-20 00:00:00

05.04.2021 року Управління соціального захисту населення Слов`янської міської ради звернулося до Слов`янського міськрайонного суду Донецької області з позовом до [PERSON] про повернення щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово - комунальних послуг, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що [PERSON] перебуває на обліку в УСЗН Слов`янської міської ради, як внутрішньо переміщена особа з 16.10.2014 року. Згідно із заявами про призначення щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово - комунальних послуг [PERSON] щомісячно з 16.10.2014 року по 15.04.2015 рок одержувала в УСЗН адресну допомогу для себе та [PERSON] [INFO] , опікуном якого відповідач призначена за рішенням Кіровського міського суду Донецької області від 23.01.2007 року, а в подальшому на [PERSON] . Вказує на те, що виплати здійснювалися за рахунок коштів Державного бюджету. Зазначає, що [PERSON] у своїх заявах повідомляла, що ніхто з членів її сім`ї не має у власності житлового приміщення, розташованого в регіонах, інших, ніж тимчасово окупована територія України та райони проведення антитерористичної операції. Під час проведення перевірки було встановлено, що [PERSON] з 26.03.2013 року має у власності житлове приміщення (будинок), розташований за адресою: [ADDRESS] та складено акт № 11-20/459 від 17.11.2020 року. За результатами перевірки [PERSON] надіслано повідомлення від 07.12.2020 року № 11-11/5005-1 про необхідність повернення коштів в добровільному порядку, але відповідач адресну допомогу не повернула. З огляду на викладене, позивач просить суд ухвалити рішення, яким стягнути з [PERSON] на користь Державного бюджету через УСЗН Слов`янської міської ради незаконно отриману адресну допомогу у розмірі 27019 грн. 59 коп. за період з 14.06.2017 року по 31.10.2020 року, а також судові витрати у розмірі 2270 грн. 00 коп. В судовому засіданні представник позивача надала пояснення, ідентичні викладеним в позовній заяві, просила суд позов задовольнити в повному обсязі, відповідач просила в задоволенні позову відмовити, вказуючи, що у спірний період виплати на себе не отримувала, а отримувала їх лише на малолітнього [PERSON] , опікуном якого вона є згідно рішення суду. Суд, вислухавши сторони, розглянувши матеріали справи, оцінивши наявні докази за своїм внутрішнім переконанням, вважає що позов не підлягає задоволенню, виходячи з наступного. З матеріалів справи встановлено, що відповідач у спірний період з 14.06.2017 року по 31.10.2020 року зверталась до Управління соціального захисту населення Слов`янської міської ради з заявами про призначення щомісячної адресної допомоги особам, які переміщуються з тимчасово окупованої території України та районів проведення антитерористичної операції, для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг від 14.06.2017 року, від 28.12.2017 року та від 18.06.2018 року. За наслідком розгляду вказаних заяв позивачем приймались відповідні рішення про призначення такої допомоги. В подальшому відповідач зверталась з заявами від 27.06.2019 року та від 08.01.2020 року в яких повідомляла про відсутність змін в складі сім`ї, які впливають на призначення допомоги, та просила призначити допомогу на наступний шестимісячний строк. За наслідком розгляду вказаних заяв позивачем приймались відповідні рішення про призначення такої допомоги , згідно поданих копій рішень у строк до 07.07.2020 року. Копії акту № 11-20/459 від 17.11.2020 року та повідомлення від 07.12.2020 року № 11-11/5005-1 підтверджують проведення позивачем перевірки, в ході якої встановлено, що відповідач має у власності житлове приміщення (будинок), розташований за адресою: [ADDRESS] та факт повідомлення відповідача про необхідність сплатити незаконно отриману нею адресну допомогу у розмірі 27019 грн. 59 коп. за період з 14.06.2017 року по 31.10.2020 року. Зазначена сума підтверджуються довідкою від 17.11.20120 року. Згідно довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта [PERSON] останній дійсно на праві приватної власності належить будинок, розташований за адресою: [ADDRESS] . З копії ухвали Кіровського міського суду Донецької області від 23.01.2007 року (справа № 2о-9/07) встановлено, що відповідача [PERSON] призначено опікуном малолітнього [PERSON] [INFO] . Сторони не оспорюють, що відповідач протягом спірного періоду отримувала допомогу саме на малолітнього [PERSON] , опікуном якого вона є згідно рішення суду. Спірним у справі є питання правомірності отримання відповідачем щомісячної адресної допомоги особам, які переміщуються з тимчасово окупованої території України та районів проведення антитерористичної операції, для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг у період з 14.06.2017 року по 31.10.2020 року на [PERSON] , з огляду на наявність в неї вищевказаного будинку. Спірні відносини врегульовано Порядком надання щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 01.10.2014 року №505 (далі- Порядок). Пунктом 3 Порядку визначено, що грошова допомога внутрішньо переміщеним особам призначається на сім`ю та виплачується одному з її членів за умови надання письмової згоди у довільній формі про виплату йому грошової допомоги від інших членів сім`ї (далі - уповноважений представник сім`ї) у таких розмірах: для осіб, які отримують пенсію, та інших осіб, які досягли пенсійного віку (крім осіб з інвалідністю), дітей, осіб, які досягли 18-річного віку та продовжують навчання за денною формою в закладах освіти, що забезпечують здобуття повної загальної середньої, професійної (професійно-технічної) або вищої освіти, до закінчення таких закладів, але не довше ніж до досягнення ними 23 років, - 1000 гривень на одну особу (члена сім`ї). Згідно з п. 3-2 Порядку, якщо дитина переміщується з тимчасово окупованих територій у Донецькій та Луганській областях, Автономній Республіці Крим і м. Севастополі, населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, та населених пунктів, що розташовані на лінії зіткнення, без супроводу батьків або осіб, які їх замінюють, грошова допомога виплачується їй за зверненням: - баби, діда, повнолітніх сестри, брата, мачухи, вітчима, які безпосередньо здійснюють догляд за дитиною без спеціальних на те повноважень; - інших осіб, яким батьки передали дитину на виховання, - у разі надання заяви батьків щодо отримання такої допомоги, справжність підпису на якій має бути засвідчена нотаріально; - служби у справах дітей, якщо догляд за дитиною, яка залишилася без батьківського піклування, тимчасово здійснюється родичами або іншими особами (сусідами, знайомими), з якими у неї на момент залишення без батьківського піклування склалися близькі стосунки, за рішенням служби у справах дітей відповідно до Порядку провадження органами опіки та піклування діяльності, пов`язаної із захистом прав дитини, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 24 вересня 2008 р. № 866 "Питання діяльності органів опіки та піклування, пов`язаної із захистом прав дитини" (Офіційний вісник України, 2008 р., № 76, ст. 2561). Аналіз вказаних норм свідчить про те, що допомога може призначатись, зокрема, на дитину, яка перемістилася з тимчасово окупованих територій без супроводу батьків або осіб, які їх замінюють, за зверненням осіб, які здійснюють безпосередній догляд за дитиною. Суд погоджується з твердженням позивача, що відповідач [PERSON] та малолітній [PERSON] є членами сім`ї на підставі висновку, зробленого Конституційним судом України в рішенні № 5-рп/99 від 03.06.1999 року. Наявність у [PERSON] [INFO] правового статусу дитини підтверджується положеннями ч. 1 ст. 6 Сімейного кодексу України, відповідно до якої правовий статус дитини має особа до досягнення нею повноліття. Цей факт сторонами не оспорюється, як і факт його переміщення з тимчасово окупованої території Донецької області, а саме з м. Кіровське. Також сторонами не оспорюється і факт належності на праві приватної власності у відповідача житлового приміщення (будинку), розташованого за адресою: [ADDRESS] . Однак сам малолітній [PERSON] будь-якого іншого, ніж зазначено в п. 6 Порядку житла не має, матеріалами справи це не спростовано. Наведене на думку суду свідчить, що позивач, яка є членом сім`ї (опікуном) малолітнього [PERSON] на законних підставах мала право отримувати грошову допомогу внутрішньо переміщеним особам саме на останнього, оскільки, звертаючись з заявами про призначення щомісячної адресної допомоги, [PERSON] діяла в інтересах малолітнього [PERSON] , при цьому на себе відповідач адресну допомогу не отримувала. Крім того, суд звертає увагу на наступне. Відповідно до пункту 6 Порядку (в редакції до 03.06.2017 року), грошова допомога не призначається у разі, коли: будь-хто з членів сім`ї має у власності житлове приміщення, розташоване в регіонах, інших ніж тимчасово окупована територія України, райони проведення антитерористичної операції та населені пункти, що розташовані на лінії зіткнення. 02.12.2015 року розпорядженням Кабінету Міністрів України №1275-р, затверджено перелік населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, відповідно до якого м. Слов`янськ також включено до вказаного переліку. З 03.06.2027 року (дата набрання чинності змін, внесених постановою КМУ № 370 від 31.05.2017 року, пункт 6 Порядку викладений в наступній редакції: «Грошова допомога не призначається у разі, коли: будь-хто із членів сім`ї має у власності житлове приміщення/частину житлового приміщення, що розташоване в інших регіонах, ніж тимчасово окупована територія України, населені пункти, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, та населені пункти, що розташовані на лінії зіткнення, крім житлових приміщень, які непридатні для проживання, що підтверджується відповідним актом технічного стану». Як вбачається з матеріалів справи відповідач у спірний період з 14.06.2017 року по 31.10.2020 року зверталась до Управління соціального захисту населення Слов`янської міської ради з заявами про призначення щомісячної адресної допомоги на [PERSON] від 14.06.2017 року, від 28.12.2017 року та від 18.06.2018 року. Звертаючись з вказаними заявами та заповнюючи відповідні бланки відповідачем в графі «Інформація щодо наявності у будь-кого з членів сім`ї у володінні житлового приміщення, розташованого в регіонах, інших ніж тимчасово окупована територія України та райони проведення антитерористичної операції» зазначено «НІ». Вказані в бланку заяви дані не несли завідомо неправдивих даних, оскільки на час звернення з даною заявою до позивача, наявність у відповідача на праві власності житлового будинку в м. Слов`янську не тягнуло правових наслідків щодо вирішення питання про надання допомоги і відповідач безумовно не могла передбачити подальших змін у діючому законодавстві. В подальшому у заявах від від 27.06.2019 року та від 08.01.2020 року позивач лише повідомляла позивача про відсутність змін в складі сім`ї, які впливають на призначення допомоги, та просила призначити допомогу на наступний шестимісячний строк. В судовому засіданні встановлено та підтверджено представником позивача, що вищезазначені заяви заповнювалися відповідачем на бланках заяв, які надавалися посадовою особою управління. Згідно з пунктом першим частини першої статті 1215 ЦК України не підлягає поверненню безпідставно набуті заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача. Тобто передбачені два виключення із цього правила: по-перше, якщо виплата відповідних грошових сум є результатом рахункової помилки зі сторони особи, яка проводила таку виплату; по-друге, у разі недобросовісності зі сторони набувача виплати. Вказаний висновок щодо застосування норми права викладений у постанові Верховного Суду України від 02 липня 2014 року у справі № 6-91цс14 та постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 06 лютого 2019 року у справі № 545/163/17 (провадження № 61-33727сво18). З огляду на викладене, враховуючи, що відповідач зверталася за призначенням адресної допомоги, на бланках, які надавалися посадовими особами позивача, суд приходить до висновку, що призначення та виплата щомісячної адресної допомоги здійснювались позивачем добровільно за відсутності рахункової помилки, а її виплаті не передували недобросовісні дії відповідача, оскільки таке звернення відбувалося в інтересах малолітнього [PERSON] . Таким чином, відсутні підстави для стягнення надміру сплачених сум допомоги, а тому позовні вимоги є необґрунтованими та задоволенню не підлягають. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі відмови в позові покладаються на позивача. Оскільки позивачем при зверненні до суду було сплачено судовий збір у сумі 2270,00 гривень, в задоволенні позову судом відмовлено - судові витрати відшкодуванню не підлягають. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed