Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-05 00:00:00

У березні 2021 року АТ КБ «ПриватБанк» звернулось до суду з позовом до [PERSON] в якому просило стягнути з відповідача на користь банку заборгованість за кредитним договором KID0GA00000003 від 21.08.2007 року, яка станом на 07.12.2020 року становить 649 260,64 доларів США, яка складається з наступного: 85 709,91 доларів США - заборгованість за тілом кредиту, 145 036,20 доларів США заборгованість за по відсоткам за користування кредитом; 14 632,16 доларів США заборгованість по комісії за користування кредитом; 403 882,37 доларів США - пеня за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором. Свої вимоги позивач мотивує тим, що між [PERSON] та ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» 21.08.2007 року було укладено кредитний договір KID0GA00000003, відповідно до умов якого позивач надав відповідачу кредит у розмірі 105 967,30 доларів США, а [PERSON] зобов`язався повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку, встановленими кредитним договором. Термін виконання до 21.08.2017 року. Банк свої зобов`язання за договором та угодою виконав в повному обсязі, а саме видав [PERSON] кредит у розмірі 105 967,30 доларів США. 14.06.2018 року ПАТ КБ «ПриватБанк» змінило назву на АТ КБ «ПриватБанк». АТ КБ «ПРИВАТБАНК» свої зобов`язання за договором виконав, проте [PERSON] , зобов`язання належним чином не виконував, в наслідок чого станом на 07.12.2020 року у нього утворилась заборгованість перед банком у сумі 649 260,64 доларів США, яка складається з наступного: 85 709,91 доларів США - заборгованість за тілом кредиту, 145 036,20 доларів США заборгованість за по відсоткам за користування кредитом; 14 632,16 доларів США заборгованість по комісії за користування кредитом; 403 882,37 доларів США - пеня за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором, яку просить стягнути з відповідача на користь банку. Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 16.03.2021 року відкрито провадженя у справі, розгляд справи призначено за правилами загального позовного провадження (а.с. 25). 26.04.2021 року [PERSON] через канцелярію суду подав заяву про застосування строків позовної давності, зазначивши, що позивач 13.07.2012 року направляв відповідачу вимогу за № 30.1.0/2-019 про дострокове стягнення з нього заборгованості у розмірі 68 456,30 дол США за кредитним договором № KID0GA00000003 від 21.08.2007 року. Крім того заочним рішенням Васильківського міськрайонного суду Київської області в рахунок погашення заборгованості [PERSON] перед ПАТ КБ «Приватбанк» за кредитним договором №KID0GA00000003 від 21 серпня 2007 року в розмірі 142 021,89 доларів США, що в гривневому еквіваленті становить 1 134 754,87 гривень, звернуто стягнення на предмет іпотеки, у вигляді житлового будинку загальною площею 186,70 кв.м, житловою площею 58,10 кв.м та земельної ділянки загальною площею 0,185 га, які розташовані за адресою: [ADDRESS] , шляхом продажу предмету іпотеки Публічним акціонерним товариством Комерційний банк «Приватбанк» з укладенням від свого імені договору купівлі продажу з іншою особою-покупцем, на підставі договору іпотеки від 21.08.2007 року, який містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя. Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 07.07.2021 року закрито підготовче провадження, справу призначено до розгляду по суті (а.с. 123) В судовому засіданні проведеному у режимі відеоконференції представник позивача на вимогах позову наполягав, з підстав викладених у позові. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні проти вимог позову заперечив, з підстав викладених у заяві про застосування строків позовної давності. В задоволенні позову просив відмовити у повному обсязі. Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення на них, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, застосувавши до спірних правовідносин відповідні норми матеріального та процесуального права, встановив наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. 21 серпня 2007 року між Публічним акціонерним товариством Комерційний банк «Приватбанк» та [PERSON] був укладений кредитний договір №KID0GA00000003, відповідно до умов якого останній отримав кредит у розмірі 105 967,30 доларів США на наступні цілі 95 000,00 доларів США на покупку б/у автомобіля, а також 10 967,30 доларів США на сплату страхових платежів, зі сплатою відсотків за користування кредитом, з кінцевим терміном повернення 21.08.2017 року (а.с. 8-10). З наданого банком розрахунку заборгованості вбачається, що станом на 07.12.2020 року заборгованість за кредитним договором KID0GA00000003 від 21.08.2007 року становить 649 260,64 доларів США, яка складається з наступного: 85 709,91 доларів США - заборгованість за тілом кредиту, 145 036,20 доларів США заборгованість за по відсоткам за користування кредитом; 14 632,16 доларів США заборгованість по комісії за користування кредитом; 403 882,37 доларів США - пеня за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором. В рахунок забезпечення виконання зобов`язань [PERSON] за кредитним договором №KID0GA00000003 між ПАТ КБ «Приватбанк» та [PERSON] було укладено договір іпотеки від 21.08.2007 року, посвідчений приватним нотаріусом Васильківського районного нотаріального округу Бобковим О.В., зареєстрованого в реєстрі за №1760, відповідно до якого відповідач надав в іпотеку житловий будинок загальною площею 186,70 кв.м. та житловою площею 58,10 кв.м та земельну ділянку загальною площею 0,185 га, які розташовані за адресою: [ADDRESS] . Згідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог-відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно до ст.530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно з положеннями статей 530, 612, 625, 1050, 1054 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у термін, встановлений договором або законом. Відповідно до ст. 16 Цивільного кодексу України, одним із способів захисту судом цивільних прав та інтересів є примусове виконання зобов`язання в натурі. Примусове виконання зобов`язання в натурі, - це спосіб захисту, який випливає з загального принципу повного і належного виконання зобов`язання та полягає в зобов`язанні здійснити дію, або утриматися від її здійснення, незалежно від застосування до боржника інших заходів впливу. Згідно до ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Частиною 2 ст. 1054 ЦК України передбачено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 ЦК України, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Отже, згідно з ч. 2 ст. 1050 Цивільного кодексу України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому. З матеріалів справи вбачається, що 13.07.2012 року ПАТ КБ «Приватбанк» направляв відповідачу [PERSON] та поручителю [PERSON] вимогу за № 30.1.0/2-019 про дострокове стягнення з нього заборгованості у розмірі 68 456,30 дол США за кредитним договором № KID0GA00000003 від 21.08.2007 року (а.с. 60) У 2012 році ПАТ КБ «Приватбанк» звернулось до Васильківського міськрайонного суду Київської області з позовом до поручителя [PERSON] , третя особа: [PERSON] про звернення стягнення на предмет іпотеки. Рішенням Васильківського міськрайонного суду Київської області від 28.05.2018 року (справа № 362/1995/13-ц) частково задоволено позов ПАТ КБ «Приватбанк» до [PERSON] , третя особа: [PERSON] про звернення стягнення на предмет іпотеки. В рахунок погашення заборгованості [PERSON] перед ПАТ КБ «Приватбанк» за кредитним договором №KID0GA00000003 від 21.08.2007 року в розмірі 142 021,89 доларів США, що в гривневому еквіваленті становить 1 134 754,87 грн, звернуто стягнення на предмет іпотеки, у вигляді житлового будинку загальною площею 186,70 кв.м., житловою площею 58,10 кв.м та земельної ділянки загальною площею 0,185 га, які розташовані за адресою: [ADDRESS] шляхом продажу предмету іпотеки ПАТ КБ «Приватбанк» з укладенням від свого імені договору купівлі продажу з іншою особою-покупцем, на підставі договору іпотеки від 21.08.2007 року, який містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя. Початкову ціну предмету іпотеки для його подальшої реалізації встановити на рівні не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки майна суб`єктом оціночної діяльності. В іншій частині позову відмовлено. Вказане рішення набрало законної сили (а.с. 61-67). Звернення з позовом про дострокове стягнення кредиту незалежно від способу такого стягнення змінює порядок, умови і строк дії кредитного договору. На час звернення з таким позовом вважається, що настав строк виконання договору в повному обсязі. Рішення суду про стягнення заборгованості чи звернення стягнення на заставлене майно засвідчує такі зміни. Аналогічна позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц. Враховуючи викладене, суд дійшов до висновку, що звернувшись до суду в 2012 році з позовом до [PERSON] про звернення стягнення на предмет іпотеки за кредитним договором за кредитним договором №KID0GA00000003 від 21.08.2007 року, достроково, до закінчення терміну дії кредитного договору, банк самостійно змінив строк дії кредитного договору. Рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області від 28.05.2015 року справа № 362/1995/13-ц про звернення стягнення на предмет іпотеки в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором засвідчило такі зміни. Згідно з положеннями статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється у три роки (стаття 257 ЦК України). Відповідно до вимог статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. Тобто новий строк позовної давності (після його переривання) починає свій перебіг наступного дня після пред`явлення позову. Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина 4 статті 267 ЦК України). Із матеріалів справи вбачається, що [PERSON] подав заяву у якій просив відмовити у задоволенні позову у зв`язку пропуском позовної давності. Як роз`яснено у пункті 11 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року № 14 «Про судове рішення у цивільній справі», встановивши, що строк для звернення з позовом пропущено без поважної причини, суд у рішенні зазначає про відмову в позові з цих підстав, якщо про застосування позовної давності заявлено стороною у спорі, до ухвалення рішення, крім випадків, коли позов не доведено, що є самостійною підставою для цього. Верховним Судом в постанові від 23 листопада 2016 року у справі № 6-2104цс16 висловлену правову позицію, згідно якої початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення у зацікавленої особи права на позов, тобто можливості реалізувати своє право у примусовому порядку через суд. У разі неналежного виконання позичальником зобов`язань за кредитним договором позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу. Вчинення боржником дій з виконання зобов`язання вважається таким, що перериває перебіг позовної давності, лише за умови, якщо такі дії вчинено уповноваженою на це особою, яка представляє боржника у відносинах з кредитором у силу закону, на підставі установчих документів або довіреності. Враховуючи, що переривання перебігу позовної давності можливе лише в межах строку позовної давності, тому у даному випадку з`ясуванню підлягають обставини щодо переривання перебігу позовної давності у 3-х річний період. Отже, позовна давність щодо вимог банку про стягнення заборгованості з відповідача має бути обрахована, починаючи з наступного дня після ухвалення рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області - від 28.05.2015 року. Позивач звернувся до суду з позовом 10.03.2021 року. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України). Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Як встановлено, позивач звернувся до суду зі спливом позовної давності, про застосування якої заявив відповідач, і належних доказів, які б свідчили про її переривання, не надав. Також позивачем не надано відомостей щодо виконання рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області від 28.05.2018 року. З наведених вище підстав перебіг позовної давності не переривався. Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 30 вересня 2020 року у справі № 607/10847/16-ц. На підставі викладеного, суд приходить до висновку про те, що АТ КБ "ПриватБанк" звернувся до суду зі спливом позовної давності, а тому відповідно до положень ст. 267 ЦК України в задоволенні позову про стягнення заборгованості по тілу кредиту в розмірі 85 709,91 доларів США слід відмовити. Щодо вимог про стягнення процентів, комісії та пені за несвоєчасне погашення основного боргу суд приходить до наступного. Суд зазначає, що право кредитора нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється у разі пред`явлення до позичальника вимог згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. Якщо за рішенням про стягнення кредитної заборгованості чи звернення стягнення на предмет застави заборгованість за кредитним договором указана в такому рішенні у повному обсязі, кредитор має право на отримання гарантій належного виконання зобов`язання відповідно до частини другої статті 625 ЦК України, а не у вигляді стягнення процентів. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 (провадження № 14-10цс18) зроблено висновок про те, що позовна давність може бути застосована лише щодо вимог про захист прав або інтересів. Оскільки після спливу строку кредитування або пред`явлення вимоги про дострокове виконання основного зобов`язання в порядку частини другої статті 1050 ЦК України у позивача було відсутнє право нараховувати проценти за кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку, то вимоги про стягнення таких процентів і неустойки є необґрунтованими. Тому відсутні правові підстави для застосування позовної давності до спірних правовідносин в частині про стягнення нарахованих процентів та неустойки після закінчення строку кредитування. Аналогічні висновки містяться в постанові Верховного Суду від 18 березня 2020 року в справі № 265/4443/16-ц. З урахуванням викладеного, у задоволенні позову в цій частині слід відмовити за безпідставністю. Суд розподіляє судові витрати відповідно до положень ст. 141 КПК України, та у зв`язку з відмовою у задоволенні позовних вимог у повному обсязі покладає понесені позивачем судові витрати по сплаті судового збору (а.с.1 т.1) на позивача.

Outcome: dismissed