Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-23 00:00:00

10.07.2015 року ПАТ КБ "ПриватБанк" пред'явив позов про стягнення з відповідача [PERSON], заборгованості по кредитному договору у розмірі 19943,60 гривень. Позов обґрунтовує тим, що 04.09.2006 року з відповідачем було укладено кредитний договір б/н. Відповідно до заяви, яка є, згідно ст.207 ЦК України, доказом укладення кредитного договору у письмовій формі позивач надав відповідачу кредит у формі встановлення кредитного ліміту на платіжну карту в розмірі 3500,00 гривень під 36 % річних, які нараховуються на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії карти. Відповідач зобов'язаний здійснювати погашення заборгованості, однак, не надав своєчасно позивачу кошти для погашення заборгованості, в результаті чого у нього виникла заборгованість у розмірі 19943,60 гривень, з яких: 3492,86 гривень - заборгованість по тілу кредиту; 15024,85 гривень - заборгованість по процентах за користування кредитом; 1425,89 гривень - штраф. Відповідача було повідомлено про суму заборгованості, однак він її не погасив. Представник позивача в судове засідання не з'явився 24.12.2015 року, подав клопотання про проведення судового розгляду справи у його відсутності. У ході судового розгляду позов підтримав та просив такий задоволити. Відповідач в судове засідання 24.12.2015 року не з'явився. У ході судового розгляду подав заяву, відповідно до якої проти задоволення позову заперечив, посилаючись на відсутність у позивача права на звернення до суду з даним позовом, оскільки позивач пропустив встановлені ЦК України строки позовної давності. Заслухавши пояснення учасників судового розгляду, дослідивши подані документи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини справи на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступні обставини справи та надав їм правову оцінку. Судом встановлено, що сторони 04.09.2006 року уклали кредитний договір б/н. Відповідно до заяви, яка є, згідно ст.207 ЦК України, доказом укладення кредитного договору у письмовій формі позивач надав відповідачу кредит у формі встановлення кредитного ліміту на платіжну карту в розмірі 3500,00 гривень під 36 % річних, які нараховуються на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії карти. Останнє погашення заборгованості відповідачем було здійснено 03.09.2008 року, що стверджується розрахунком заборгованості за договором від 04.09.2006 року б/н, позивач звернувся з позовом 10.07.2015 року. Згідно ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк, або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові в розмірах та на умовах, установлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ст. 256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність установлюється тривалістю у 3 роки (ст. 257 ЦК України). Відповідно до ч.4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Враховуючи вищенаведене, у задоволенні позову слід відмовити, оскільки позивач пред'явив позов до відповідача після спливу строку позовної давності.

Outcome: dismissed