Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-30 00:00:00

У березні місяці 2014 року позивач звернувся із позовом до суду, який мотивує тим, що з 14 квітня 2007 року він перебував у шлюбі з відповідачкою, котра змінила прізвище та ім»я на [PERSON]. Від шлюбу вони мають двох дітей: сина [PERSON], [INFO] та доньку [PERSON], [INFO]. 18 жовтня 2010 року шлюб між ними розірвано. 18 грудня 2013 року позивач уклав шлюб із [PERSON] В період з 24 січня по 07 березня 2014 року діти проживали із ним. За цей період діти були влаштовані у дитячий садочок та проведено їх медичний огляд. Під час огляду сина виявлено про необхідність хірургічного втручання. 07 березня 2014 року відповідач забрала дітей. 26 березня 2014 року в присутності дітей виражалась нецензурною лайкою, вчиняла хуліганські дії, за що була притягнута до адміністративної відповідальності. Відсутність у матері самостійного доходу, її аморальна поведінка дають підстави просити суд про визначення місця проживання дітей разом із ним. В судовому засіданні позивач свої вимоги підтримав, просить їх задоволити. Суду пояснив, що діти за час проживання із ним в будинку його батьків відвідували дитячий садок, провів медичний огляд дітям. Посилається на те, що він позитивно характеризується, має постійний заробіток, натомість відповідач такого заробітку не має, аморально поводить себе, що є підставою для визначення місця проживання дітей разом із ним. Не заперечує, що він вдруге одружений, та має дитину від іншого шлюбу, в даний час проживає з дружиною за її місцем проживання. Відповідач та її представник в судовому засіданні заявленого позову не визнали та суду пояснили, що дійсно відповідач у січні місяці 2014 року забрав дітей у смт. Віньківці за місцем свого проживання для виконання свого батьківського обов»язку виховання дітей. Вона проти цього не заперечувала, але не могла уявити, що позивач використає цю ситуацію як привід подання вказаного позову. 06 березня 2014 року після численних скарг дітей вона забрала їх додому, проте позивач речей дітей не повернув. 26.03.2014 року вона приїхала за речами дітей, однак позивач категорично відмовся це робити. При цьому в присутності дітей він поводив себе брутально, висловлювався нецензурною лайкою, погрожував, що забере у неї дітей. Представник органу опіки та піклування виконавчого комітету Хмельницької міської ради заперечує щодо відібрання дітей у матері та визначення місця їх проживання з батьком. Посилається на те, що за висновком органу опіки та піклування діти можуть проживати як матір»ю, так і з батьком. Заслухавши доводи позивача та представника третьої особи, заперечення відповідача, перевіривши матеріали справи доказами, суд вважає, що позов задоволенню не підлягає з наступних підстав. Судом достовірно установлено, що з 14 квітня 2007 року сторони перебували у зареєстрованому шлюбі. Від цього шлюбу мають сина [PERSON], [INFO] та доньку [PERSON], [INFO]. 18 жовтня 2010 року рішенням Хмельницького міськрайонного суду шлюб між сторонами розірвано. Сторони не заперечують, що діти [PERSON] та [PERSON] проживали постійно з матір»ю, а в період з 24.01.2014 року по 07.03.2014 року разом із батьком у смт. Віньківці Хмельницької області. Згідно з ч. 1, 2 і ст. 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. За змістом ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Згідно з ч. 1 ст. 12 Закону України "Про охорону дитинства" на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Статтею 161 Сімейного кодексу України встановлено, що якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини береться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до пункту 6 Декларації прав дитини, затвердженої Генеральною асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, визначено, що дитина для повного і гармонійного розвитку його особи потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, зростати під опікою і під відповідальністю своїх батьків і в усякому разі в атмосфері любові і моральної і матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, окрім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлученою зі своєю матір'ю. Під час вирішення спору щодо місця проживання дитини суд бере до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов?язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення. Позивач не довів, а суд не встановив, що відповідач аморально себе поводить, а особистий конфлікт, котрий виник 26 березня 2014 року між позивачем та відповідачем не є фактом саме аморальної поведінки відповідача. Його посилання на відсутність заробітку у позивача теж не є прийнятним в контексті відібрання по суті дітей у матері, позаяк весь час вони знаходились на її утриманні, а тому не може бути підставою для визначення місця проживання дітей із батьком. Не заперечуючи особистісних позитивних характеристик позивача, його батьківського піклування про них, діти лише досягли п»ятирічного та шестирічного віку, в якому вони потребують щоденного саме материнського догляду, що є підставою для визначення місця проживання разом із матір»ю Слід врахувати, що матір дітей залишила батькові лише при певних обставинах і не на тривалий час, і в подальшому вона забрала їх, відповідач не віддав їх особисті речі, що спонукало зверненню до відповідних органів міліції та спричинило врешті між ними конфлікт, що став підставою для притягнення відповідача до адміністративної відповідальності. Посилання відповідача про те, що матір не піклується про дітей, не приділяє уваги їх здоров»ю не заслуговує на увагу, позаяк матір обстежила дітей у поліклініці за місцем їх проживання, що пітверджується наданими медичними картками. Натомість медичні картки дітей залишились у відповідача, чого він сам не заперечував у судовому засіданні. Згідно висновку органу опіки та піклування виконавчого комітету Хмельницької міської Ради від 26.06.2014 року [PERSON] має постійне місце проживання, створила задовільні умови для утримання та виховання сина та доньки, та не можуть бути позбавленими материнської любові та бути розлученими із матір»ю. Судом встановлено та цієї обставини сторони не заперечують, що позивач [PERSON] одружений та має дитину від цього шлюбу, на час розгляду справи проживає у будинку своєї дружини. Тому визначити місце проживання дітей від першого шлюбу із батьком в колі іншої сім»ї, в якій зростає дитина від іншого шлюбу, позбавить можливості дітей зростати в атмосфері материнської любові та спричинить дітям психологічну травму. Сам факт відсутності заробітку у відповідача в певний час не може бути підставою для відібрання дітей у матері. З наведених підстав позов не підлягає задоволенню. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed