Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-20 00:00:00

До Краматорського міського суду надійшов позов [PERSON] до [PERSON] про витребування майна із чужого незаконного володіння. В позовній заяві зазначено, що [PERSON] є власником автомобіля ВАЗ 21070, держ. Номер [NUMBER], 2004 року випуску. [PERSON] 23.06.2012 року видав довіреність на ім'я [PERSON] та [PERSON] на розпорядження цим автомобілем. 29.07.2014 року він своєю заявою відмінив цю довіреність. На теперішній час автомобілем володіє відповідачка без законних підстав і тому він просить витребувати автомобіль з її незаконного володіння. В судовому засіданні представник позивача ці позовні вимоги підтвердив і просив їх задовольнити. В судовому засіданні відповідачка та її представник заперечували проти позовних вимог на підставі того, що на теперішній час [PERSON] автомобілем не володіє, де він знаходиться не знає. Вона разом з [PERSON] володіла автомобілем по довіреності від [PERSON] Потім довіреність була відмінена. Деякий час автомобіль знаходився у неї, але потім [PERSON] його забрав. Суд вислухавши пояснення сторін у справі, свідків, вивчивши матеріали цивільної справи вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.Відповідно до ст 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Відповідно до ч.1 ст 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ч.3 ст. 10, ч.ч. 1, 4 ст. 30 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст 61 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна сторона має право звернутися до суду за захистом свого порушеного майнового права, обравши спосіб захисту, передбачений п.2 ст 16 ЦК України або іншим способом, що встановлений договором або законом. Згідно ч.2 ст 16 ЦК України, способами захисту цивільних прав та інтересів може бути: визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов'язку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної шкоди; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. За загальним правилом, у разі порушення цивільного права чи інтересу, у особи виникає право на застосування конкретного способу захисту, який залежить від виду порушення та від наявності між сторонами зобов'язальних правовідносин. Тобто, особа обирає саме той спосіб захисту, який відповідає характеру порушення її права чи інтересу. Відповідно до ст 20 ЦК України право на захист особа здійснює на свій розсуд. Позивач просить суд витребувати спірне майно у відповідача, посилаючись в якості правової підстави своїх позовних вимог на ст 387 ЦК України. Зазначеною нормою ЦК України передбачено, що власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним. Тобто, позивачем заявлено віндикаційний позов - позов не володіючого власника до незаконно володіючого не власника з метою відновлення порушеного володіння річчю шляхом вилучення її у натурі. Відповідно до вимог ст 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до вимог ст 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Відповідно до вимог ст 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Відповідно до вимог ст 386 ЦК України держава забезпечує рівний захист прав усіх суб'єктів права власності. Власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. За положеннями ст 387 ЦК України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним. У розумінні ст 387 ЦК України позивач повинен довести, а суд встановити факти, які не тільки доводять право власності позивача на майно, а і його право на витребування цього майна; вибуття майна з володіння позивача і знаходження його у відповідача; незаконність володіння відповідачем майном позивача; відсутність між позивачем і відповідачем зобов'язально-правових відносин щодо спірного майна. Пунктами 19, 23 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014 року № 5 "Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав" передбачено, що застосовуючи положення ст 387 ЦК України, суди повинні виходити з того, що власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним і в якої майно фактично знаходиться та є індивідуально визначеним. Відповідно до ст 387 ЦК України та частини 3 ст 10 ЦПК України особа, яка звернулася до суду з позовом про витребування майна із чужого незаконного володіння, повинна довести своє право власності на майно, що знаходиться у володінні відповідача. При цьому суди повинні мати на увазі, що право власності на рухоме майно доводиться за допомогою будь-яких передбаченим процесуальним законодавством доказів, що підтверджують виникнення такого права у позивача. Статтею 1212 ЦК України передбачено, що особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Положення цієї глави застосовуються також до вимог про: 1) повернення виконаного за недійсним правочином; 2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння; 3) повернення виконаного однією із сторін у зобов'язанні; 4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи. Відповідно до ст 1213 ЦК України, набувач зобов'язаний повернути потерпілому безпідставно набуте майно в натурі. У разі неможливості повернути в натурі потерпілому безпідставно набуте майно відшкодовується його вартість, яка визначається на момент розгляду судом справи про повернення майна. У відповідності до ст 400 ЦК України недобросовісний володілець зобов'язаний негайно повернути майно особі, яка має на нього право власності або інше право відповідно до договору або закону, або яка є добросовісним володільцем цього майна. У разі невиконання недобросовісним володільцем цього обов'язку заінтересована особа має право пред'явити позов про витребування цього майна. У відповідності до п.2 Постанови Пленуму ВСУ № 2 від 12.06.2009 року « про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» Відповідно до положень ст 55, 124 Конституції та ст 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. У відповідності до п.п. 10,11 Постанови Пленуму ВСУ № 9 від 01.11.1996 року «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя» Конституційні положення про законність судочинства та рівність усіх учасників процесу перед законом і судом ( ст 129 Конституції) зобов»язують суд забезпечити всім їм рівні можливості щодо надання та дослідження доказів, заявлення клопотань та здійснення інших процесуальних прав. При вирішенні цивільних справ суд має виходити з поданих сторонами доказів. Гарантоване право кожного подати будь-який позов до суду, що стосується його цивільних прав і обов'язків, передбачений пунктом 1 ст 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Проте право на суд не є абсолютним і воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за своєю природою потребує регулювання з боку Держави. Також, у відповідності до положень статей 55, 124 Конституції України та статті 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Так, відповідно до ст 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно до технічного паспорту на автомобіль ВАЗ 21070 , реєстраційний номер [NUMBER] належить [PERSON], який 29 липня 2014 року скасував довіреність на продаж транспортного засобу, посвідчену приватним нотаріусом Слов'янського міського нотаріального округу Донецької області Бігун В.В. 23 червня 2012 року за ребром № 3168 від свого імені на ім'я [PERSON] та [PERSON]. В судовому засіданні допитані свідки [PERSON], [PERSON],[PERSON], які поясняли , що вони не бачили автомобіля ВАЗ 21070 в гаражі домоволодіння за адресою [ADDRESS]. Вони також суду пояснили, що бачили [PERSON] на цьому автомобілі десь у серпні 2014 року. Свідок [PERSON] пояснив, що він десь у серпні 2014 року бачив автомобіль в гаражі у своєї колишньої дружини [PERSON], за цей автомобіль він неодноразово звертався до міліції, з тим щоб йому допомогли забрати його у [PERSON] В судовому засіданні також були досліджені матеріали висновків за фактом звернення [PERSON]до Краматорського МВ ГУМВС України в Донецькій області, але достовірних фактичних даних, що спірний автомобіль на сьогоднішній час знаходиться у відповідачки не виявлено. Суд вважає, що позивач не довів в судовому засіданні ті обставини, що на теперішній час спірний автомобіль знаходиться у відповідачки і вона ним володіє, ому вважає, що в задоволенні позовних вимог треба відмовити. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed