Jurisdiction: civil
Date: 2021-07-29 00:00:00

04.12.2020 АТ КБ «Приватбанк» звернулось до суду із позовом до [PERSON] , в якому просить стягнути з відповідача на свою користь заборгованість за кредитним договором № б/н від 23.03.2017 у розмірі 79156 грн. 64 коп., а також понесені витрати по сплаті судового збору за подання позову до суду. В обґрунтування позовної заяви зазначено, що 23.03.2017 [PERSON] , звернувся до АТ КБ «Приватбанк» з метою отримання банківських послуг у зв`язку з чим підписав Заяву б/н від 23.03.2017. Банком на підставі Договору надання банківських послуг відкрито картковий рахунок та встановлено початковий кредитний ліміт у розмірі, що зазначений у довідці про зміну умов кредитування та обслуговування картрахунку, а відповідачу надано у користування кредитну картку. У подальшому відповідач, ознайомившись із умовами обслуговування кредитних карток та підписавши паспорт споживчого кредиту від 03.05.2019 отримав картку: преміальна картка Platinum (кредитний ліміт до 100\~000 грн). Відповідач при підписанні Анкети-заяви підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Тарифами», які викладені на банківському сайті, складає між ним та банком Договір про надання банківських послуг Щодо встановлення та зміни кредитного ліміту банк керувався п.п. 2.1.1.4 Договору, на підставі яких відповідач при укладанні Договору дав свою згоду, щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту та його зміну за рішенням та ініціативою банку. Таким чином, банк свої зобов`язання за Договором виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачу можливість розпоряджатись кредитними коштами на умовах передбачених Договором та в межах встановленого кредитного ліміту. Відповідач зобов`язався повернути витрачену частину кредитного ліміту відповідно до умов Договору, а саме щомісячними платежами у розмірі мінімального платежу від суми заборгованості, який встановлений Договором. Але в процесі користування кредитним рахунком відповідач не надавав своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за борговими зобов`язаннями, що має відображення у розрахунку заборгованості за договором. Таким чином, у порушення у прушення умов кредитного договору, а також статей 509, 526, 1054 Цивільного кодексу України, відповідач зобов`язання за вказаним договором не виконав. Відповідно до статті 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання), тобто ухиляючись від сплати заборгованості за кредитом, Відповідач порушує зобов`язання за даним договором. Виникнення простроченої заборгованості відбувається у разі несплати Мінімального платежу до останнього календарного числа (включно) місяця, наступного за місяцем, у якому було здійснено витрати за рахунок кредитного ліміту, зобов`язання Клієнта вважаються простроченими. Таким чином, [PERSON] зобов`язання за договором не виконав і станом на 20.08.2020 має заборгованість у сумі 79\~156 грн. 64 к., яка складається з наступного: - заборгованість за тілом кредиту 74 409 грн. 06 к., в т.ч.: 0,00 грн. - заборгованість за поточним тілом кредиту; 74 409 грн. 06 коп. - заборгованість за простроченим тілом кредиту; 0,00 грн. - заборгованість за нарахованими відсотками; 4747 грн. 58 к. заборгованість за простроченими відсотками; 0,00 грн. заборгованість за відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно ст. 625 ЦК України; 0,00 грн. нарахована пеня; 0,00 грн. - нараховано комісії. В зв`язку з тим, що відповідач ухиляється від виконання зобов`язання і заборгованість за договором не погашає, що є порушенням законних прав АТ «КБ «Приватбанк» представник позивача звернувся із вказаним позовом до суду. Заочним рішенням Зміївського районного суду Харківської області від 16 лютого 2021 позовні вимоги АТ КБ «Приватбанк» до [PERSON] задоволено (а.с. 112-115). В подальшому, а саме 15.03.2021 [PERSON] звернувся до суду із заявою про перегляд заочного рішення (а.с. 120-129). Ухвалою Зміївського районного суду Харківської області від 12 квітня 2021 року задоволено заяву [PERSON] про перегляд заочного рішення, заочне рішення Зміївського районного суду Харківської області від 16.02.2021 скасовано, справу призначено до розгляду за правилами загального позовного провадження. Ухвалою Зміївського районного суду Харківської області від 14 червня 2021 року \~закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду по суті на 19.07.2021. 19.07.2021 належним чином повідомлені учасники в судове засідання не з`явилися, судове засідання відкладено до 30.07.2021. 30.07.2021 належним чином повідомлені учасники в судове засідання не з`явилися. Представник позивача [PERSON] надала до суду заяву в якій просила задовольнити позовні вимоги в повному обсязі, вказала що між позивачем та відповідачем було укладено договір про надання банківських послуг, при кладенні договору сторонами були обговорені усі істотні умови, на підтвердження факту укладення кредитного договору та наявності невиконаних кредитних зобов`язань банком до позовної заяви надані відповідні докази, крім того, позивач звернувся до суду в межах строку позовної давності (а.с. 153-158). В матеріалах справи наявна заява про розгляд справи за відсутності представника позивача. Відповідач [PERSON] про причини своєї неявки суд не повідомив, заяв про відкладення розгляду справи до суду не надходило. В заяві про перегляд заочного рішення просив відмовити в задоволенні позовних вимог, оскільки позивачем не надано доказів на підтвердження наявності правовідносин між позивачем та відповідачем, крім того, вказаний кредитний договір є нікчемним, також просив застосувати строк позовної давності до вимог позивача (а.с. 120-129). Суд не вбачає підстав для відкладення розгляду справи. Відповідно до ч. 1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Зважаючи на те, що всі особи, які беруть участь у справі, в судове засідання не з`явилися, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, прийшов до наступного висновку: Частиною 1 статті 13 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до статей 76-81 Цивільного процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. На підтвердження\~факту укладання\~кредитного договору\~позивачем надано\~копії анкети\~-\~заяви про\~приєднання до\~Умов і\~Правил надання\~банківських послуг\~у Приватбанку\~від 23.03.2017 підписаної [PERSON] ;\~Паспорту споживчого кредиту від 03.05.2019 підписаного [PERSON] ; довідку про\~зміну умов\~кредитування та\~обслуговування кредитної\~картки,\~оформленої на\~ [PERSON] ; довідку про\~надання кредитних карток по\~договору б/н\~підписаний [PERSON] ,\~ з терміном\~дії останньої пере випущеної картки до 04/22 (а. с. 22), Витяг із тарифів обслуговування преміальних кредитних карток, Витяг з Умов та правил надання банківських послуг у редакції, що діяла на момент підписання договору; наказ банку щодо затвердження "Умов та Правил надання банківських послуг" та «Тарифів» (а. с. 82-84), копію паспорта [PERSON] , копію довідки про реєстрації місця проживання [PERSON] . Повноваження позивача щодо надання послуг кредитування підтверджуються відомостями, що містяться у витягу з ЄДРПОУ від 01.03.2018, Банківській ліцензії № 22 від 05.10.2011, Статуті Акціонерного товариства Комерційний банк "Приватбанк", затвердженому постановою КМ України від 05.06.2019 № 594 (а. с. 87, 89, 91-92). Відповідно до частин 1, 2 статті 207 Цивільного кодексу України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом статей 626, 628 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною 1 статті 638 Цивільного кодексу України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. У статті 526 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього\~Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до частини 1 статті 1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина 1 статті 1048 ЦК України). Частиною 2 статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 Цивільного кодексу України). Згідно із частиною 1 статті 633 Цивільного кодексу України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. За змістом статті 634 Цивільного кодексу України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (у цьому випадку АТ КБ «ПриватБанк»). Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 Цивільного кодексу України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. За змістом статті 1056-1 Цивільного кодексу України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Відповідно до частини 1 статті 1048 Цивільного кодексу України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно зі статтею 1049 Цивільного кодексу України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. За змістом статті 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Частинами 1, 2 статті 551 Цивільного кодексу України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Згідно із частиною 1 статті 1050 Цивільного кодексу України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до\~статті 625 цього Кодексу. Таким чином, у разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави, стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави, стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі). Суд зазначає, що наявність підписів [PERSON] на заяві про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг (а.с.23) та Паспорті споживчого кредиту (а.с.24-25) підтверджують факт укладення кредитного договору безпосередньо між АТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] . Також свідченням визнання [PERSON] договірних відносин з АТ КБ «ПриватБанк» є наявність факту виконання ним кредитного договору, що підтверджується випискою про рух коштів по рахунку (а.с.12-20), з якої вбачається активне користування [PERSON] кредитними коштами, отриманими від АТ КБ «ПриватБанк», зокрема шляхом зняття готівки в банкоматах відділень банку, перерахування коштів на інші рахунки, оплата товарів та послуг з використанням карти, повернення кредитних коштів позивачу. Такий висновок відповідає правовим позиціям, викладеним у постановах Верховного Суду від 11 вересня 2019 року по справі №153/1334/16-ц та від 16 вересня 2020 року по справі №200/5647/18. У анкеті-заяві позичальника від 23 березня 2017 року процентна ставка не зазначена (а.с. 23). Крім того, у цій заяві, підписаній сторонами, відсутні умови договору про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру. Проте в Паспорті споживчого кредиту зазначено суму кредитного ліміту для картки Platinum (100\~000 грн.); процентна ставка у пільговий період (0,00001% річних); процентна ставка поза межами пільгового періоду, для картки Platinum (37,2% річних); розмір щомісячних платежів (7%) від заборгованост; строк внесення щомісячних платежів до останнього календарного числа місяця, наступного за місяцем у якому було здійснено трати за рахунок кредитного ліміту; процентна ставка, яка застосовується при невиконанні зобов`язань, щодо повернення кредиту (74, 40% річних); пеня за несвоєчасність погашення заборгованості, штрафи та комісійні (а.с. 24-25). Зазначена довідка підписана від імені [PERSON] . Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив у тому числі, крім тіла кредиту (сума, яку фактично отримав в борг позичальник), стягнути складові його повної вартості, а саме заборгованість за простроченими відсотками за користування кредитними коштами. Позивач, обґрунтовуючи право вимоги у цій частині, у тому числі їх розмір, порядок нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості, посилався на витяг з Тарифів банку та витяг з Умов та правил надання батьківських послуг в ПриватБанку, які розміщені на сайті: https://privatbank.ua, як невід`ємні частини спірного договору. Витягом з Умов та правил надання батьківських послуг в ПриватБанку, які розміщені на сайті: https:// www.privatbank.ua, що надані позивачем на підтвердження позовних вимог, визначені, у тому числі: пільговий період користування коштами, процентна ставка, права та обов`язки клієнта (позичальника) і банку, відповідальність сторін, зокрема пеня за несвоєчасне погашення кредиту та/або процентів, штраф за порушення строків платежів за будь-яким із грошових зобов`язань та їх розміри і порядок нарахування. При цьому матеріали справи не містять підтверджень, що саме цей витяг з Умов розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг ПриватБанку, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та, зокрема, саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви розмірах і порядках нарахування. Крім того, роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в Умови та Правила споживчого кредитування, що підтверджено й у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (провадження № 6-16цс15) і не спростовано позивачем при розгляді вказаної справи. Разом з тим, в матеріалах справи наявний підписаний [PERSON] . Паспорт споживчого кредиту, в якому зазначено суму кредитного ліміту для картки Platinum (100\~000 грн.); процентна ставка у пільговий період (0,00001% річних); процентна ставка поза межами пільгового періоду, для картки Platinum (37,2% річних); розмір щомісячних платежів (7%) від заборгованост; строк внесення щомісячних платежів до останнього календарного числа місяця, наступного за місяцем у якому було здійснено трати за рахунок кредитного ліміту; процентна ставка, яка застосовується при невиконанні зобов`язань, щодо повернення кредиту (74, 40% річних); пеня за несвоєчасність погашення заборгованості, штрафи та комісійні (а.с. 24-25). Тобто, хоча Витяг з Тарифів та Витяг з Умов, які містяться в матеріалах даної справи без підпису відповідача не можна розцінювати як частину кредитного договору, однак зазначеним Паспортом споживчого кредиту, який підписаний відповідачем, визначено розмір відсотків за користування кредитом, а тому вони підлягають стягненню. Аналогічна позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 04 грудня 2019 року (справа 750/6058/17-ц), постанові від 12 лютого 2020 року (справа № 382/327/18-ц), постанові від 12 травня 2021 року (справа № 154/2698/19). Згідно розрахунку\~заборгованості та\~Виписки\~за договором № б/н, \~наданих \~позивачем, \~по\~особовому \~рахунку за\~кредитним\~договором\~б/н, \~укладеним\~між\~позивачем та\~відповідачем\~станом\~на 21.08.2020\~мається\~заборгованість\~ у сумі 79\~156 грн. 64 к., яка складається з наступного: - заборгованість за тілом кредиту 74 409 грн. 06 к., в т.ч.: 0,00 грн. - заборгованість за поточним тілом кредиту; 74 409 грн. 06 коп. - заборгованість за простроченим тілом кредиту; 0,00 грн. - заборгованість за нарахованими відсотками; 4747 грн. 58 к. заборгованість за простроченими відсотками; 0,00 грн. заборгованість за відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно ст. 625 ЦК України; 0,00 грн. нарахована пеня; 0,00 грн. - нараховано комісії. Ці обставини підтверджуються розрахунком заборгованості наданим позивачем, в якому відображені відомості про витрати кредитних коштів, порядок нарахування заборгованості, дати та суми погашення відсотків та кредиту (а. с. 10 - 11). Відповідач заперечень щодо правильності наданого АТ КБ «ПриватБанк» розрахунку не заявляв; належних та допустимих доказів того, що заборгованість розрахована невірно та має менший розмір, ніж зазначено позивачем, не надав; власний розрахунок не надавав, а отже погодився з ним. Відповідач в заяві просить застосувати строк позовної давності до вимог банку. Згідно статті 256 Цивільного кодексу України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Відповідно до 5 статті 261 Цивільного кодексу України, за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. Статтею 253 Цивільного кодексу України\~\~передбачено, щоперебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою повязано його початок. Відповідно до статті 264 Цивільного кодексу України\~\~перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обовязку. Згідно статті 257 Цивільного кодексу України\~ загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Згідно частини 4 статті 267 Цивільного кодексу України, сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Як вбачається з правових позицій, викладених в Постанові Верховного Суду України від 19 березня 2014 року по справі №614цс14, яка була ухвалена за наслідками перегляду цивільної справи за позовом ПАТ КБ «Приватбанк» про стягнення заборгованості, відповідно до Правил користування платіжною карткою, які є складовою кредитного договору, картка діє в межах визначеного нею строку. За таким договором, що визначає щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту, перебіг позовної давності (стаття 257 Цивільного кодексу України) щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі зі спливом останнього дня місяця дії картки (стаття 261 Цивільного кодексу України), а не закінченням строку дії договору. Відповідно до частини 4\~статті 263 Цивільного кодексу України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Так відповідно до Умов та правил надання банківських послуг, строк дії картки вказано на лицевій стороні Картки. Картка діє до останнього календарного дня вказаного місяця З довідки про надання [PERSON] кредитних карток вбачається, що він отримував три картки: 06.11.2018 № [NUMBER] термін дії 11/19, 03.05.2019 № [NUMBER] термін дії 02/20, 07.05.2019 № 5218572221266302 04/22 (а.с.22). Враховуючи наведене, суд вважає доведеним, що строк дії кредитної картки відповідача був встановлений до квітня 2022 року. З розрахунку заборгованості 05.05.2020 відповідачем [PERSON] було внесено 16\~000 грн., на погашення заборгованості (останній періодичний платіж) За таких обставин, враховуючи наведені вище правові позиції початок перебігу трирічного строку позовної давності щодо повернення кредиту в повному обсязі почнеться з квітня 2022 року, а щодо періодичних платежів - з моменту несплати чергового платежу, почався з травня 2020 року. Позов поданий до суду 04.12.2020, а отже АТ КБ «Приватбанк» не пропущено загальний строк позовної давності. За таких обставин, суд дійшов висновку про задоволення позову та стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за кредитним договором станом на 20.08.2020\~у сумі\~79\~156 грн. 64 к., яка складається з наступного: - заборгованість за тілом кредиту 74 409 грн. 06 к., в т.ч.: 0,00 грн. - заборгованість за поточним тілом кредиту; 74 409 грн. 06 коп. - заборгованість за простроченим тілом кредиту; 0,00 грн. - заборгованість за нарахованими відсотками; 4 747 грн. 58 к. заборгованість за простроченими відсотками; 0,00 грн. заборгованість за відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно ст. 625 ЦК України; 0,00 грн. нарахована пеня; 0,00 грн. - нараховано комісії. Згідно статті 141 Цивільного процесуального кодексу України, суд стягує з відповідача на користь позивача понесені ними і документально підтверджені витрати по сплаті судового збору.

Outcome: approved