Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-29 00:00:00

Позивач звернулась до суду із позовом до відповідача про стягнення аліментів на її користь на утримання повнолітньої дитини та стягнення додаткових витрат у розмірі 1/2 частини витрат на навчання, згідно договору про надання освітніх послуг, мотивуючи, тим що відповідач по справі є батьком [PERSON], [INFO], так як разом вони не проживають то витрати на її утримання несе позивачка, [PERSON] навчається на денній формі навчання Міжнародного гуманітарного університету, в зв'язку з чим потребує матеріальної допомоги. На підставі чого, просить суд стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання повнолітньої доньки [PERSON], [INFO], як повнолітньої дитини, яка продовжує навчання, у розмірі 1/3 частини від усіх видів його заробітку щомісяця, починаючи з дати подання позову до досягнення дитиною двадцятитрьохрічного віку, за умови, що вона буде продовжувати навчання та стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання повнолітньої доньки [PERSON], [INFO], як повнолітньої дитини, яка продовжує навчання, у розмірі 1/2 витрат на навчання, згідно договору про надання освітніх послуг до досягнення дитиною двадцятитрьохрічного віку, за умови, що вона буде продовжувати навчання. В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримали в повному обсязі просили їх задовольнити. Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, проти їх задоволення заперечував, посилаючись на свої письмові заперечення. Дослідивши матеріали справи, судом встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 07.07.1990 року про що свідчить свідоцтво про укладення шлюбу виданого 07.07.1990 року Міським відділом РАЦС м.Херсона, актовий запис №311. Від шлюбу мають двох дітей [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], що не заперечувалось сторонами по справі. [PERSON], [INFO] є студентом денної форми навчання Міжнародного гуманітарного університету, про що свідчить індивідуальний договір № 0203-1-031-5 від 18.08.2014 року. Відповідно до цього ж договору сума оплати за навчання за рік складає 8700 грн. Відповідно до копії паспорту [PERSON], [INFO], що міститься в матеріалах справи, вона зареєстрована за адресою [INFO]. Статтею 199 СК України\~визначено, що якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов'язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання. Згідно роз'яснень, які містяться в п. 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» обов'язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов'язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв'язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. У разі пред'явлення позову одним із батьків суд може залучити до участі у справі (якщо залежно\~\~від її обставин визнає необхідним) повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися і на користь яких у зв'язку з цим стягуються аліменти. Згідно ч. 1\~ст. 200 СК України\~суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку ( доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у\~статті 182 цього Кодексу. Відповідно до частини 1\~статті 182 СК України\~при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина;\~\~4) інші обставини, що мають істотне значення. За змістом\~ст.199 СК України\~обов'язок утримувати повнолітню дочку, яка продовжує навчання, покладено на обох батьків. Зважаючи на наведене, встановивши обставини справи та врахувавши докази, а саме те, що повнолітня донька не проживає разом з позивачем, та те що відповідач добровільно надає матеріальну допомогу, а також сплачує частину коштів за навчання, про що свідчать копії квитанцій в матеріалах справи, суд приходить до висновку про відсутність підстав для стягнення з [PERSON] на користь позивача аліментів на утримання доньки, яка продовжує навчання, у розмірі 1/3 частини від усіх видів його заробітку щомісяця, починаючи з дати подання позову до досягнення дитиною двадцятитрьохрічного віку, за умови, що вона буде продовжувати навчання. Крім того, слід також зазначити, що відповідно до\~ст.3 ЦПК України\~та\~ст.199 СК України\~право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків з ким проживає дочка та син. За змістом зазначених статей [PERSON] має право звернутися з позовом. Однак, такий позов міг бути поданий в інтересах повнолітнього, який повинен бути позивачем у зазначеній справі, а з врахуванням того, що остання є дієздатною особою, то аліменти мають бути стягнуті на її, а не інших осіб, користь, в т.ч. коли такі особи наділені правом звернення до суду з позовом в інтересах інших осіб. Ці положення закону при зверненні до суду з зазначеним позовом [PERSON] не враховано, заявлено вимоги про стягнення аліментів на її користь, що суперечить вимогам вищезазначених статей норм чинного законодавства. Що стосується позовних вимог про стягнення з відповідача на її користь аліменти на утримання повнолітньої доньки [PERSON], [INFO], як повнолітньої дитини, яка продовжує навчання, у розмірі 1/2 витрат на навчання, згідно договору про надання освітніх послуг до досягнення дитиною двадцятитрьохрічного віку, за умови, що вона буде продовжувати навчання, то вони задоволенню також не підлягають, виходячи із наступного. Відповідно до ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Згідно з ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ст. 185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов'язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно. У п. 18 своєї постанові «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15.05.2006 р. Пленум Верховного Суду України звернув увагу судів на те, що до передбаченої ст. 185 СК України участь у додаткових витратах на утримання дитини, які викликані особливими обставинами (розвитком її здібностей, хворобою, каліцтвом тощо), можна притягати лише батьків.\~\~У цих випадках ідеться про фактично зазнані або передбачувані витрати, тому їх необхідно визначати у твердій грошовій сумі. Відповідно до змісту ст. 185 СК України розмір суми, яка стягується як додаткові витрати, повинен визначатися залежно від дійсно понесених або витрат, які припускається зробити. Дані норми закону вписані в главі 15 Сімейного кодексу України "Обов'язки матері, батька утримувати дитину та його виконання" та не регулюють питання пов'язанні з обов'язком батьків утримувати повнолітніх дочку, сина. Частиною 3\~ст.10 ЦПК\~передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, установлених законом. Згідно частини 1\~статті 11 ЦПК України\~суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Таким чином, суд приходить до висновку, що вимоги позивача задволенню не підлягають.

Outcome: dismissed