Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-07 00:00:00

У травні 2014 року позивач звернувся до суду з позовною заявою, уточнивши позовні вимоги (а.с.53-54), просив: - визнати попередження ПАТ «БАНК ФОРУМ» про його звільнення від 25.06.2013 року таким, що суперечить Конституції України та Конвенції МОП №158 про припинення трудових відносин з ініціативи роботодавця 1982 року; - скасувати попередження ПАТ «БАНК ФОРУМ» від 25.06.2013 року про його звільнення; - визнати незаконним наказ №88-в від 25.06.2013 року щодо внесення змін до штатного розкладу банку та скорочення чисельності та штату працівників; - судові витрати віднести на рахунок відповідача. В обґрунтування позовних вимог, позивач вказав на те, що 06 лютого 2006 року його було прийнято на посаду керуючого Новомосковським відділенням Акціонерного комерційного банку «ФОРУМ». 13 листопада 2010 року позивача було переведено на посаду керуючого відділенням №1406 Публічного акціонерного товариства «БАНК ФОРУМ». 09 вересня 2013 року він був звільнений із займаної посади згідно наказу №1163-к від 09 вересня 2013 року за скороченням штату за п.1 ст.40 КЗпП України. Вважає, що директор регіонального центру ПАТ «БАНК ФОРУМ» Перов В.О., який ознайомлював позивача з попередженням 25.06.2013 року про його звільнення, не є співробітником по роботі з персоналом, а отже, не наділений повноваженнями, попереджати позивача про звільнення; крім того, адміністрацією ПАТ «БАНК ФОРУМ» в три різні суди надано штатний розклад на одну дату з різною кількістю одиниць; також вважає незаконним наказ №88-в від 25.06.2013 року щодо внесення змін до штатного розкладу банку та скорочення чисельності та штату працівників, у зв'язку з чим, позивач вимушений звернутись до суду. У судовому засіданні позивач підтримав уточнені позовні вимоги, просив позов задовольнити, посилаючись на підстави, зазначені в позовній заяві. Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги не визнала, заперечувала проти їх задоволення, посилаючись на те, що дійсно позивач з лютого 2006 року знаходився у трудових правовідносинах з відповідачем, з листопада 2010 року [PERSON] був переведений на посаду керуючого відділенням №1406 Публічного акціонерного товариства «БАНК ФОРУМ», а 09 вересня 2013 року був звільнений із займаної посади згідно наказу №1163-к від 09 вересня 2013 року за скороченням штату за п.1 ст.40 КЗпП України. Пояснила, що норма ст.232 КЗпП України, не передбачає такого способу захисту прав як визнання повідомлення про скорочення таким, що протирічить Конституції України та Конвенції МОП №158 і його скасування чинним законодавством не передбачено; крім того, чинним законодавством не встановлено обов'язкової форми повідомлення працівників про скорочення та про їх наступне звільнення у випадку відмови від зайняття запропонованих вакансій, повідомлення про скорочення посади є лише способом ознайомлення працівника з тим, що його посаду скорочують та з наявними вакантними посадами, а звільнення працівника здійснюється на підставі наказу про його звільнення у випадку відмови від зайняття запропонованих посад, а не на підставі повідомлення; також, вимога позивача про визнання незаконним наказу №88-в від 25.06.2013 року щодо внесення змін до штатного розкладу банку та скорочення чисельності та штату працівників вже була предметом розгляду у суді, що підтверджено відповідним рішенням Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська від 30 січня 2014 року, постановленому у цивільній справі за позовною заявою [PERSON] до Публічного акціонерного товариства «БАНК ФОРУМ» про поновлення на роботі, стягнення заборгованості по заробітній платі, середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди, яким позивачу було повністю відмолено в задоволенні його позовних вимог, ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 08 квітня 2014 року рішення Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська від 30 січня 2014 року - залишено без змін, а отже, набрало законної сили, враховуючи викладене, просила відмовити в задоволенні позовних вимог. Вислухавши сторони, вивчивши та дослідивши письмові матеріали справи у їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги задоволенню не підлягають у зв'язку з наступним. Відповідно до п.2 ч.1 ст.232 КЗпП України безпосередньо в районних, районних у місті, міських чи міськрайонних судах розглядаються трудові спори за заявами працівників про поновлення на роботі незалежно від підстав припинення трудового договору, зміну дати і формулювання причини звільнення, оплату за час вимушеного прогулу або виконання нижчеоплачуваної роботи, за винятком спорів працівників, вказаних у частині третій статті 221 і статті 222 КЗпП України. У судовому засіданні встановлено, що [PERSON] 06 лютого 2006 року був прийнятий на посаду керуючого Новомосковським відділенням Акціонерного комерційного банку «ФОРУМ». 13 листопада 2010 року позивача було переведено на посаду керуючого відділенням №1406 Публічного акціонерного товариства «БАНК ФОРУМ». Згідно протоколу №30 від 19 червня 2013 року, прийнятого Рішенням Правління Банку, було прийнято рішення про закриття відділення №1406 ПАТ «БАНК ФОРУМ». Наказом №88-в від 25 червня 2013 року, були внесені зміни до штатного розкладу банку та встановлено скорочення чисельності та штату працівників. Ознайомлення працівників, посади яких скорочувались з наказом №88-в від 25 червня 2013 року «Щодо внесення змін до штатного розкладу банку та скорочення чисельності та штату працівників» здійснювалось при попередженні таких працівників про скорочення, про що ними проставлялись підписи про ознайомлення. Позивач [PERSON] був попереджений про скорочення штату та про звільнення із займаної посади згідно п.1 ст.40 КЗпП України в попередженні, засвідчивши зазначене власноручним підписом. Згідно ч.3 ст.61 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Так, рішенням Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська від 30 січня 2014 року, постановленому у цивільній справі за позовною заявою [PERSON] до Публічного акціонерного товариства «БАНК ФОРУМ» про поновлення на роботі, стягнення заборгованості по заробітній платі, середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди (а.с.13-19), позивачу було відмолено в задоволенні його позовних вимог, ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 08 квітня 2014 року рішення Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська від 30 січня 2014 року - залишено без змін (а.с.20-22), а отже, останнє, набрало законної сили. Верховним судом України в листі від 01.08.2007 року «Практика розгляду судами корпоративних спорів» також зазначено, що спори, пов'язані із скасуванням (визнанням недійсними) наказів про прийняття на роботу, звільнення з посади, належать до трудових спорів. При вирішенні питання про те, чи є спір, який виник між вказаними особами, трудовим, судам необхідно керуватися положеннями гл.XV КЗпП "Індивідуальні трудові спори". Потрібно також роз'яснити, що способом захисту порушених або оспорюваних прав у таких категоріях спорів є подання позову про поновлення на посаді, зобов'язання усунути перешкоди у виконанні посадових обов'язків тощо відповідної посадової особи господарського товариства, а не позову про визнання недійсним відповідного рішення загальних зборів акціонерів (учасників) товариства чи наглядової ради товариства. Таким чином, визнання попередження ПАТ «БАНК ФОРУМ» від 25.06.2013 року про звільнення [PERSON] таким, що суперечить Конституції України та Конвенції МОП №158 про припинення трудових відносин з ініціативи роботодавця 1982 року та скасування попередження ПАТ «БАНК ФОРУМ» від 25.06.2013 року про його звільнення - не ґрунтуються на законі, позивачем обрано спосіб захисту свого права, який не передбачено для вирішення трудових спорів. Що стосується вимоги позивача про визнання незаконним наказу №88-в від 25.06.2013 року щодо внесення змін до штатного розкладу банку та скорочення чисельності та штату працівників, то суд виходить із наступного. Відповідно до ч.3 ст.61 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Оскільки вимога позивача про визнання незаконним наказу №88-в від 25.06.2013 року щодо внесення змін до штатного розкладу банку та скорочення чисельності та штату працівників, вже була предметом розгляду у цивільній справі за позовною заявою [PERSON] до Публічного акціонерного товариства «БАНК ФОРУМ» про поновлення на роботі, стягнення заборгованості по заробітній платі, середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди, і рішенням Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська від 30 січня 2014 року (а.с.13-19), позивачу відмолено в задоволенні позовних вимог, а ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 08 квітня 2014 року рішення Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська від 30 січня 2014 року - залишено без змін (а.с.20-22), зазначена вимога не доказується при розгляді цієї справи, а тому задоволенню не підлягає. За таких обставин, суд вважає, що вимоги позивача є безпідставними та необґрунтованими, і задоволенню не підлягають. Відповідно до ст.88 ЦПК України, вимога позивача щодо відшкодування судових витрат задоволенню не підлягає, оскільки останньому в позові відмовлено. Таким чином, зібрані у справі докази та їх наявна оцінка вказують на наявність підстав для відмови у задоволенні позовних вимог. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed