Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-01 00:00:00

11.12.2017 р. [PERSON] звернувся з вищевказаним позовом, в якому зазначає, що рішенням Шевченківського районного суду м.Запоріжжя від 04.10.2016 р. з нього стягнуто на користь [PERSON] аліменти на утримання трьох неповнолітніх дітей в твердій грошовій сумі. На підставі вказаного рішення було видано виконавчий лист та відкрито виконавче провадження. При постановленні рішення суд виходив з того, що він не працював, мав мінливий дохід, тому визначив розмір аліментів в твердій грошовій сумі у розмірі ? частки прожиткового мінімуму на кожну дитину відповідно. Його матеріальний стан на даний час не дає можливості сплачувати аліменти в твердій грошовій сумі, яка визначена рішенням суду від 04.10.2016 р., оскільки змінився матеріальний стан як платника аліментів, так як на даний час здійснює догляд за своєю бабусею [PERSON] та отримує допомогу по догляду за інвалідом 1 групи в розмірі 1624 грн. на місяць, інших доходів не має. Наразі не має можливості влаштуватись на нову роботу, і як наслідок не отримує протягом більш як півтора роки заробітку чи будь-якого іншого доходу, крім допомоги по догляду за інвалідом 1 групи, яка значно менша від присудженого розміру аліментів. Посилаючись на ст.192 СК України, позивач просить зменшити розмір аліментів, що стягуються на користь відповідача, з розміру визначеного рішенням Шевченківського районного суду м.Запоріжжя від 04.10.2017 р. до 200 грн. щомісячно на кожну дитину. Ухвалою судді від 16.01.2018 р. відкрито провадження та призначено підготовче судове засідання на 02.03.2018 р. 02.03.2018 р. закрито підготовче провадження та справа призначена до розгляду на 02.04.2018 р. Позивач та його представник в судовому засіданні підтримали позов, просили його задовольнити. Відповідач просила відмовити в задоволенні позовних вимог з підстав, викладених у відзиві на позов. Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін та представника позивача, суд вважає, що заявлений позов не підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що рішенням Шевченківського районного суду м.Запоріжжя від 04.10.2016 р. у справі № 336/5072/16 з [PERSON] на користь [PERSON] стягнуто аліменти на утримання неповнолітніх дітей: сина [PERSON] в твердій грошовій сумі у розмірі 766 грн. щомісячно, починаючи з 26.08.2016 р. і до [INFO]., в твердій грошовій сумі у розмірі 850 грн. щомісячно, починаючи з 01.12.2016 р. до повноліття дитини , з індексацією відповідно до закону; доньки [PERSON] в твердій грошовій сумі у розмірі 766 грн. щомісячно, починаючи з 26.08.2016 р. і до [INFO]., в твердій грошовій сумі у розмірі 850 грн. щомісячно, починаючи з 01.12.2016 р. до повноліття дитини, з індексацією відповідно до закону; сина [PERSON] в твердій грошовій сумі у розмірі 614 грн. щомісячно, починаючи з 26.08.2016 р. і до [INFO]., в твердій грошовій сумі у розмірі 680 грн. щомісячно, починаючи з 01.12.2016 р. до повноліття дитини, з індексацією відповідно до закону. Згідно ст. 180 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягненню нею повноліття. Частина перша статті 192 СК України передбачає, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Аналіз статті 192 Сімейного кодексу свідчить про те, що за позовом платника аліментів, суд може зменшити їх розмір лише за наявності поважних причин, а саме: зміни його матеріального чи сімейного стану; погіршення його здоров'я та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Даний перелік обставин, які можуть слугувати підставою для зменшення розміру аліментів є вичерпним і розширеному тлумаченню не підлягає. Обов'язок доказування наявності наведених обставин покладається на позивача. Як вбачається з матеріалів справи і встановлено в судовому засіданні, позивач має задовільний стан здоров'я, є працездатною особою. На час постановлення 04.10.2016 р. рішення про стягнення аліментів [PERSON] не працював, не мав стабільного доходу, і ця обставина була врахована судом. На даний час відповідач також не працює, а відтак його матеріальний стан не погіршився. В обгрунтування позову про зменшення розміру аліментів, [PERSON] послався на те, що доглядаючи бабусю [PERSON], на має змоги влаштуватись на роботу та отримує допомогу по догляду за інвалідом у розмірі 1624 грн., що є меншою від розміру аліментів, які стягнуті за рішенням суду. Враховуючи, що позивачем не було надано належних та допустимих доказів, які б свідчили, що за своїм матеріальним становищем та через стан здоров'я позивач не здатен сплачувати аліменти на утримання трьох дітей у розмірі, який встановлений рішенням суду, підстав для зменшення розміру аліментів у суду немає. Як відповідач, так і позивач, в рівних частках повинні утримувати своїх дітей до досягнення ними повноліття, що разом із присудженою сумою аліментів забезпечить належне їх утримання. Статтею 8 Закону України "Про охорону дитинства" передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх заміняють, несуть відповідальність за створення необхідних умов для всебічного розвитку дитини відповідно до законів України. Враховуючи положення ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, ч. 7 та ч. 8 ст. 7 СК України при вирішенні будь-яких питань щодо дітей, суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення інтересів дитини. На виконання вимог статей 12, 81 ЦПК України, позивач не довів суду, що його матеріальний або сімейний стан змінилися настільки, що унеможливлює виплату ним аліментів на утримання дітей у розмірі, що визначений рішенням Шевченківського районного суду м.Запоріжжя від 04.10.2016 р., що могло б бути підставою для зменшення розміру аліментів, визначеного рішенням суду. Враховуючи те, що ухвалою суду [PERSON] було звільнено при подачі позову від сплати аліментів, витрати по оплаті судового збору компенсуються за рахунок держави (ст.141 ч.6 ЦПК України).

Outcome: dismissed