Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-19 00:00:00

[PERSON] (далі по тексту - [PERSON] , позивач) звернувся до Богодухівського районного суду Харківської області з позовом, в якому, з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог, прийнятої судом, просив суд стягнути з Держави Україна в особі Державної казначейської служби України за рахунок Державного бюджету України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку на користь позивача моральну шкоду в розмірі 90000 грн., заподіяну внаслідок незаконних рішень, дій та бездіяльності органу досудового розслідування (номер рахунку [NUMBER] в АТ КБ «Приватбанк», м. Київ, Україна, МФО 305299, код ЄДРПОУ банку 14360570). В обґрунтування позовних вимог пояснив, що у 2007 році з банківських рахунків його батька [PERSON] , що трагічно загинув у 2007 році, спадкоємцем якого є позивач, було знято кошти в сумі 14 437 697 юань (еквівалент 9671899 грн.), що на даний час складає 54541288 грн. Зазначив, що 07.09.2016 за заявою [PERSON] було відкрито кримінальне провадження № 12016220220000751, досудове слідство по якому проводилось вкрай пасивно, слідчим не виконано жодної слідчої та процесуальної дії. Слідство триває і наразі. Зокрема, 20.09.2016 слідчим було складено запит про міжнародну правову допомогу, який неодноразово направлявся до прокурора Богодухівського відділу Дергачівської місцевої прокуратури для затвердження, однак, фактично направлений не був. Слідчим було складено клопотання про надання тимчасового доступу до речей і документів, однак, через неналежне складення вказаного клопотання у його задоволенні слідчим суддею було відмовлено. 30.11.2018 провадження у справі було закрито, в подальшому вказана постанова слідчого була скасована 19.01.2019 Богодухівським районним судом Харківської області, а слідство ухвалено відновити. 19.01.2020 позивач звернувся до слідчого з проханням скласти клопотання належним чином, з урахуванням зауважень слідчого судді, однак, слідчим було направлено до суду фактично те саме клопотання, у задоволенні якого судом було відмовлено. Вказана обставина, на думку позивача, свідчить про небажання слідчого проводити досудове розслідування, незаінтересованість в поновленні прав позивача як потерпілого та пошуку злочинців. 06.06.2019 слідчим було винесено постанову про закриття кримінального провадження, яку 06.02.2020 за скаргою позивача було скасовано Богодухівським районним судом Харківської області та ухвалено поновити провадження. 30.03.2020 постановою слідчого провадження було закрите, а ухвалою слідчого судді від 23.04.2020 вказану постанову скасовано, постановлено продовжити досудове розслідування та констатовано невиконання жодної слідчої дії з тих, що викладені в ухвалі слідчого судді від 06.02.2020 : не направлено запит про міжнародну правову допомогу, незважаючи на неодноразові вказівки процесуального керівника, не допитано свідків, не виконано вимоги ухвали слідчого судді від 17.01.2019. Отже, з 2016 року по даний час триває досудове розслідування в кримінальному провадженні № 12016220220000751, розпочатому 07.09.2016 за ч.1 ст.190 КК України. При цьому, рядом судових рішень встановлено фактично протиправну бездіяльність старшого слідчого Фесенко Я.С. щодо проведення належного досудового розслідування та як наслідок, порушення прав та законних інтересів позивача, а саме : слідчим неодноразово протиправно закривалось кримінальне провадження, не розглядались клопотання, не вчинялись слідчі та процесуальні дії по розслідуванню, що в цілому призвело до тривалої бездіяльності в розслідуванні вказаного кримінального провадження. Стверджує, що тривале неналежне проведення досудового розслідування у кримінальному провадженні спричиняє позивачу (як очевидному потенційному потерпілому) відчуття невизначеності, невпевненості, незахищеності, неможливості реалізації своїх прав та законних інтересів, неможливості спрогнозувати свої дії та можливі їх наслідки, породжує стійку недовіру до правоохоронної системи в державі та в цілому до державницької позиції щодо відновлення порушених прав громадян, пошуку та притягнення до відповідальності злочинців, створює посилене відчуття безкарності в діях та поведінці осіб, що порушують закон, посадових осіб органів державної влади, на яких покладено обов`язок неупередженого, повного, своєчасного розслідування правопорушень. Протягом майже п`яти років позивач вимушений був перебувати у вкрай пригніченому та занепокоєному стані, у нього погіршились стосунки з родичами, що сподівались на його підтримку та частку у вигляді спадку його батька. Позивач став дратівливим, погіршився сон, з`явилася тривожність, через це почастішали конфлікти в родині. І через те, що доводиться багато часу і сил приділяти для боротьбі з беззаконням слідчого, він став менше часу приділяти сім`ї і бізнесу, через це впав в пригнічений стан. Погіршились відносини з друзями. Значно похитнулась його ділова репутація, що виразилось у неможливості налагодження стійких відносин по розвитку власної справи. Все це, а також усвідомлення несправедливості відносно спадку батька позивача та неможливості його отримати, бездіяльність з боку держави, відсутність передбаченого законодавством України захисту прав позивача є причиною постійних душевних страждань, принижує його честь і гідність. Вказане триває і по даний час та потребує для позивача докладання додаткових зусиль для можливості подолати такі негативні наслідки протиправної поведінки стосовно себе. На думку позивача, оскільки судовими рішеннями, які набрали законної сили (ухвали слідчих суддів Богодухівського районного суду Харківської області від 17 січня 2019 року, 6 лютого 2020 року, 23 квітня 2020 року про скасування постанов слідчого про закриття кримінального провадження) встановлено неправомірність бездіяльності та рішень посадової особи старшого слідчого СВ Богодухівського відділу поліції ГУНП в Харківській області майора поліції Фесенко Я.С., що загалом призвело також і до неправомірної бездіяльності з розслідування у кримінальному провадженні, враховуючи досить значну суму заподіяних позивачу збитків, очевидно слідує дійсність факту заподіяння позивачу такими бездіяльністю та рішеннями моральної шкоди та наявність передбачених законом підстав для її відшкодування. Ухвалою Богодухівського районного суду Харківської області від 25.08.2020 відкрито провадження по справі та визначено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження. Призначено у справі судове засідання. Заходи забезпечення позову не вживались. Ухвалою Богодухівського районного суду Харківської області від 01.10.2020 клопотання позивача [PERSON] про залучення до участі у справі співвідповідача задоволено. Залучено до участі у справі у якості співвідповідача Головне управління Національної поліції в Харківській області (ЄДРПОУ 40108599, адреса: 61002, м. Харків, вул. Жон Мироносиць, 5). Встановлено Головному управлінню Національної поліції в Харківській області п`ятнадцятиденний строк з дня отримання копії даної ухвали для подання відзиву на позовну заяву. Позивач у судовому засіданні вимоги уточненої позовної заяви підтримав з підстав, викладених в останній, просив суд їх задовольнити. Представник першого відповідача - Державної казначейської служби України в судове засідання не прибув, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. В надісланому до суду письмовому відзиві просив суд відмовити [PERSON] у задоволенні позовних вимог в повному обсязі, залучити до участі у справі в якості третьої особи Головне управління Національної поліції в Харківській області. Зазначив, що Державна казначейська служба України не порушувала прав та інтересів позивача та є лише органом, який здійснює списання бюджетних коштів, тому не повинен нести відповідальність за дії чи бездіяльність інших установ чи організацій, в даному випадку, органів досудового розслідування. Вказав, що в силу ст.ст.1173, 1174 ЦПК України необхідними умовами для відшкодування шкоди за рахунок держави є наявність шкоди, заподіяної органом державної влади, встановленої протиправної поведінки такого органу, причинно-наслідкового зв`язку між шкодою та протиправною поведінкою, доведення позивачем негативних наслідків, які настали, у чому саме полягають моральні втрати, чим обґрунтовано розмір їх відшкодування. Відсутність хоча б одного з цих елементів виключає відповідальність за заподіяну шкоду. Однак, доказів на підтвердження настання негативних наслідків, певних моральних втрат позивачем не надано. Зазначив, що обставини, викладені в позові, свідчать про те, що [PERSON] в повній мірі користується своїм правом на оскарження рішень слідчого, яке передбачено статтею 303 КПК України, а тому реалізація позивачем своїх процесуальних прав під час досудового розслідування в межах кримінального провадження не є підставою для відшкодування моральної шкоди. Ухвали слідчого судді Богодухівського районного суду Харківської області, на думку першого відповідача, не встановлюють протиправної поведінки чи бездіяльності посадових осіб органу досудового розслідування. Позивач не надав належних і неспростовних доказів на підтвердження обставин, якими він обґрунтовує позовні вимоги, а відтак, підстави для задоволення позовних вимог відсутні. Представник відповідача Головного управління Національної поліції в Харківській області (далі по тексту ГУНП в Харківській області, другий відповідач) в судове засідання не з`явився, належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи. У надісланому до суду письмовому відзиві просив суд відмовити в задоволенні позовних вимог у повному обсязі. Зазначив, що ухвали слідчого судді про задоволення скарг позивача на постанови слідчого свідчать лише про реалізацію ним передбаченого КПК України механізму оскарження процесуальних рішень слідчого, та не є безумовним доказом неправомірності дій чи бездіяльності останнього. Вказав, що позивачем не надано належних доказів на підтвердження доводів про заподіяння йому працівниками поліції моральної шкоди, яка згідно з ч.2 ст.23 ЦПК України полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів своєї сім`ї чи близьких родичів; душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку зі знищенням чи пошкодженням її майна; приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Таким чином, враховуючи наявні у справі докази, правові підстави для застосування норм ст.ст.1173, 1174, 1176 ЦПК України та відшкодування моральної шкоди, - відсутні. На думку другого відповідача, позивач обмежився лише загальними посиланнями на бездіяльність та незаконність дій посадових осіб органу досудового розслідування та завдання йому моральної шкоди, не довівши належними, допустимими та достовірними доказами ні факту наявності такої шкоди, ні погіршення здібностей позивача або позбавлення можливості реалізувати свої звички та бажання, порушення нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушення стосунків з оточуючими, настання інших негативних наслідків, наявність причинного зв`язку між протиправними, на його думку, діями слідчого та можливим завданням такої шкоди. Отже, заявлена позивачем вимога про відшкодування моральної шкоди є недоведеною. Як вбачається з відбитку поштового штампу на конверті, відзив відповідача подано 15.10.2020, тобто, в межах встановленого судом п`ятнадцятиденного строку з дня отримання Головним управлінням Національної поліції в Харківській області копії ухвали суду від 01.10.2020 про залучення його до участі у справі в якості співвідповідача, у зв`язку з чим відзив долучено до матеріалів справи та зміст його оголошено у судовому засіданні. Представник третьої особи - Богодухівського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Харківській області в судове засідання не прибув, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, письмових пояснень щодо позову не надав. Відповідно до ч.1 ст.223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. З огляду на наведену норму, враховуючи, що відповідачі та третя особа належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи, суд вважає за необхідне розглянути справу за відсутності представників відповідачів та третьої особи. Дослідивши матеріали справи, вислухавши пояснення позивача, суд вважає, що позов [PERSON] задоволенню не підлягає, з наступних підстав. Судом встановлено, що 07.09.2016 [PERSON] звернувся з письмовою заявою до Богодухівського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Харківській області про те, що в період часу з травня 2007 року по вересень 2007 року з банківських рахунків (розміщених у Пекінському відділенні Цзяньгоменвай ТОВ Банку Китая та трьох інших відділеннях Банку Китая), його батька [PERSON] , померлого [INFO] , були зняті грошові кошти у загальному розмірі 14437697,69 юань. Його син, [PERSON] , є прямим спадкоємцем [PERSON] і згідно зі свідоцтвом про право на спадщину за законом серії ВМ № 616671, виданого державним нотаріусом Бахчисарайської державної нотаріальної контори 21.07.2009, власником однієї четвертої частки майна. Вказана заява була зареєстрована в Єдиному реєстрі досудових розслідувань 07.09.2016 за № 12017220220000751. [PERSON] було визнано потерпілим у вказаному кримінальному провадженні. 14.09.2018 СВ Богодухівського ВП ГУНП в Харківській області підготовлений запит компетентним органам Китайської Народної Республіки про міжнародну правову допомогу, який погоджений з прокурором у провадженні. 04.10.2018 слідчому судді Богодухівського районного суду Харківської області було направлено клопотання про тимчасовий доступ до речей і документів у вказаному кримінальному провадженні. 19.10.2018 слідчим суддею Богодухівського районного суду Харківської області було винесено ухвалу про відмову в задоволенні зазначеного клопотання. Постановою старшого слідчого Богодухівського ВП ГУНП в Харківській області Фесенко Я.С. від 30.11.2018 кримінальне провадження за фактом шахрайства, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12016220220000751 від 07.09.2016 за ознаками кримінального провадження, передбаченого ч.1 ст.190 КК України, закрито за відсутністю у діянні складу кримінального правопорушення, з посиланням на те, що в діях [PERSON] , якого позивач підозрює у вчиненні вказаних вище дій, відсутні ознаки кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.190 КК України, а правовідносини між [PERSON] та [PERSON] мають ознаки цивільно-правових. Ухвалою слідчого судді Богодухівського районного суду Харківської області Уварової Ю.В. від 17.01.2019 задоволено скаргу [PERSON] , постанову старшого слідчого СВ Богодухівського відділу поліції ГУНП в Харківській області від 30 листопада 2018 року про закриття кримінального провадження №12016220220000751 від 07.06.2016 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України - скасовано. Постановою старшого слідчого Богодухівського ВП ГУНП в Харківській області Фесенко Я.С. від 06.06.2019 кримінальне провадження за фактом шахрайства, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12016220220000751 від 07.09.2016 за ознаками кримінального провадження, передбаченого ч.1 ст.190 КК України, закрито за відсутністю у діянні складу кримінального правопорушення. Ухвалою слідчого судді Богодухівського районного суду Харківської області Шалімова Д.В. від 06.02.2020 по справі № 613/132/18 скаргу [PERSON] на постанову слідчого про закриття кримінального провадження задоволено. Постанову старшого слідчого СВ Богодухівського ВП ГУНП в Харківській області Фесенко Я.С. від 06 червня 2019 року про закриття кримінального провадження № 12016220220000751 від 07 вересня 2016 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 190 КК України, скасовано. Направлено кримінальне провадження № 12016220220000751 до СВ Богодухівського ВП ГУНП в Харківській області. Постановою старшого слідчого Богодухівського ВП ГУНП в Харківській області Фесенко Я.С. від 30.03.2020 кримінальне провадження за фактом шахрайства, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12016220220000751 від 07.09.2016 за ознаками кримінального провадження, передбаченого ч.1 ст.190 КК України, закрито за відсутністю у діянні складу кримінального правопорушення. Ухвалою слідчого судді Богодухівського районного суду Харківської області Шалімова Д.В. від 23.04.2020 по справі № 613/132/18 скаргу [PERSON] на постанову слідчого про закриття кримінального провадження задоволено. Постанову ст. слідчого СВ Богодухівського ВП ГУНП в Харківській області Фесенко Я.С. від 30 березня 2020 року, про закриття кримінального провадження № 12016220220000751 від 07 вересня 2016 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 190 КК України, скасовано. Направлено кримінальне провадження № 12016220220000751 до СВ Богодухівського ВП ГУНП в Харківській області. Вважаючи, що слідчим Богодухівського ВП ГУНП в Харківській області Фесенко Я.С. було допущено протиправну бездіяльність, яка полягає у невчиненні слідчим необхідним процесуальних дій у кримінальному провадженні, [PERSON] звернувся до суду з цим позовом про стягнення з Держави Україна в особі Державної казначейської служби України моральної шкоди, заподіяної органом досудового розслідування. Згідно зі статтею 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. Загальні підстави відповідальності за завдану майнову та моральну шкоду передбачені нормами статей 1166, 1167 ЦК України. Відповідно до ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: 1) якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки; 2) якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт; 3) в інших випадках, встановлених законом. Таким чином, законом передбачений перелік випадків, у яких моральна шкода, завдана органом державної влади, відшкодовується незалежно від вини заподіювача такої шкоди. Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану органом державної влади, зокрема органами дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, визначені статтею 1176 ЦК України. Ці підстави характеризуються особливостями суб`єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець виокремлює посадових чи службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органи досудового розслідування, прокуратури або суду, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов і є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу. Шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється частиною першою статті 1176 ЦК України, а саме: у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт. За відсутності підстав для застосування частини першої статті 1176 ЦК України, в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила частини шостої цієї статті - така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами (статті 1173, 1174 цього Кодексу). Шкода, завдана фізичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю посадової особи органу державної влади при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується на підставі статті 1174 ЦК України. Статтею 1174 ЦК України передбачено, що шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи. Відповідно до цієї норми обов`язок відшкодувати завдану шкоду потерпілому покладається не на посадову особу, незаконним рішенням, дією чи бездіяльністю якої завдано шкоду, а на державу Україна. Згідно з ч.2, ч.3 ст.23 ЦК України моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Пунктом 3 Постанови Пленуму Верховного суду України від 31.03.1995 р. №4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" роз`яснено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. За приписами п. 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 р. обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Суд зазначає, що підставою для зобов`язання відшкодувати шкоду відповідно до вимог статті 1174 ЦК України є наявність незаконного рішення, дії чи бездіяльності органу державної влади, наявність шкоди, протиправність дій її заподіювача та причинний зв`язок між його діями та шкодою, а тому позивач у цій справі повинен довести належними та допустимими доказами завдання йому шкоди, і що дії або бездіяльність відповідача є підставою для відшкодування шкоди у розумінні статей 1167, 1174 ЦК України. Враховуючи викладене, у позовній заяві про відшкодування моральної шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, які негативні наслідки цих дій чи бездіяльності мають місце, в чому полягають моральні втрати, з яких міркувань позивач виходить, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується. Письмовими доказами в обґрунтування наявності моральної шкоди можуть бути, зокрема, але не виключно, медичні довідки про виникнення захворювання чи інше погіршення стану здоров`я у зв`язку із хвилюваннями, спричинені посяганням на права потерпілого; висновки лікаря чи медичної комісії про ступінь втрати працездатності, необхідність проведення хірургічної операції тощо. Відповідно до ч. 1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи (ч.5 ст.81 ЦПК України). В силу ч.ч.1-4 ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які маютьзначення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Згідно з ч.ч.2-3 ст.13 ЦПК України збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Слід відмітити, що в деліктних правовідносинах саме на позивача покладається обов`язок довести наявність шкоди та її розмір, протиправність поведінки заподіювача шкоди та причинний зв`язок такої поведінки із заподіяною шкодою. Отже, позивач повинен довести не тільки протиправність поведінки відповідача, а й наявність самої моральної шкоди та причинний зв`язок між поведінкою відповідача та заподіяною шкодою. Разом з тим, позивачем у позовній заяві не наведено жодних конкретних обставин, передбачених частиною 2 статті 23 ЦК України, які б свідчили про заподіяння йому моральної шкоди бездіяльністю слідчого Богодухівського ВП ГУНП в Харківській області, не надано жодних доказів заподіяння йому або членам його сім`ї душевних страждань протиправною бездіяльністю посадовою особою Богодухівського ВП ГУНП в Харківській області, зокрема, доказів погіршення здоров`я або настання інших втрат немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, порушення нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушення стосунків з оточуючими людьми, або інших негативних явищ, що настали внаслідок незаконних дій або бездіяльності посадових осіб Богодухівського ВП ГУНП в Харківській області. Позивач у позовній заяві послався на погіршення стосунків з родичами внаслідок його пригніченого, дратівливого та тривожного стану, погіршення сну, неможливість приділяти достатньо часу сім`ї і бізнесу, погіршення відносин із друзями, приниження його ділової репутації, однак, конкретних фактичних обставин на підтвердження таких доводів не навів та відповідних доказів не надав. Не було надано позивачем доказів заподіяння йому моральної (немайнової) шкоди і після ознайомлення зі змістом відзивів відповідачів, які наголошували на недоведеності позивачем заявлених вимог про відшкодування моральної шкоди, відсутності доказів як факту заподіяння шкоди діями або бездіяльністю органу досудового розслідування, так і факту настання обставин, з якими ч.ч.2, 3 ст.23 ЦПК України пов`язує виникнення у особи права на відшкодування моральної шкоди. Суд відмічає, що позивач неодноразово звертався до суду зі скаргами на постанови слідчого про закриття кримінального провадження. Разом з тим, сам факт винесення ухвали слідчим суддею, якою за результатами розгляду скарги позивача скасовано ухвалу слідчого про закриття провадження, не тягне наслідків цивільно-правового характеру і не може бути доказом того, що дії та бездіяльність слідчого заподіяли позивачу моральної шкоди, тим більше, що права позивача було поновлено слідчими суддями. Неодноразове звернення [PERSON] до суду зі скаргами на постанови слідчого про закриття кримінального провадження свідчить про те, що позивач активно користується правом ініціювання судового контролю за ходом кримінального провадження в порядку, передбаченому статтею 303 КПК України, однак, саме по собі не є доказом заподіяння позивачеві моральної шкоди та не є достатньою підставою для притягнення органу досудового розслідування до цивільно-правової відповідальності. Реалізація такого механізму оскарження постанов слідчого у розумінні статті 23 ЦК України не є підставою для відшкодування моральної шкоди, оскільки не є порушенням прав особи. Такий висновок суду узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постановах від 04.07.2018 по справі № 638/14260/16-ц, від 10.10.2018 по справі № 640/3837/17, від 31.10.2018 по справі № 646/5224/17, від 28.11.2018 по справі № 638/11311/16-ц, від 23.01.2019 по справі № 638/1413/17, від 11.09.2019 по справі № 336/5519/18, від 04.03.2020 по справі № 639/1803/18. Крім того, позивач жодним чином не обґрунтовує заявлений розмір моральної шкоди в сумі 90000 грн. Враховуючи викладене, оскільки позивачем не надано доказів на підтвердження факту заподіяння йому моральної шкоди, причинного зв`язку між шкодою і протиправними діяннями відповідача, що в силу статті 81 ЦПК України є процесуальним обов`язком позивача, а також не зазначено, з чого позивач виходив при оцінюванні заподіяної йому шкоди, суд дійшов висновку, що позовні вимоги [PERSON] про стягнення з держави Україна в особі Державної казначейської служби України моральної шкоди в сумі 90000 грн. є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Outcome: dismissed