Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-07 00:00:00

В лютому 2013 року [PERSON] звернувся до суду з позовом, в якому просив припинити право власності на 1\\2 частку у садовому будинку за адресою: [ADDRESS] [PERSON], визнавши право власності на дану частинну садового будинку за ним, з виплатою грошової компенсації вартості частки відповідача в сумі В обґрунтування вимог позову зазначає, що рішенням Васильківського міськрайонного суду Київської області від 24.03.2011 року за ним та відповідачем визнано право власності за кожним на 1\\2 частину садового будинку за адресою: [ADDRESS] в порядку спадкування за законом після смерті батьків. Даний садовий будинок використовується для сезонного проживання і складається з двох невеликих кімнат, кухні, цокольного приміщення і розташований на земельній ділянці площею 0,576 га. Після смерті батьків позивач разом із власною сім'єю постійно користувався спірним будинком, проводив ремонтні роботи по покращенню його стану, на що ним було витрачено значні кошти. В свою чергу, відповідач, з пояснень позивача, на протязі десяти років ніякої участі у підтриманні садового будинку не приймала, на садовій ділянці не з'являлася Позивач посилаючись на те, що садовий будинок має незначну корисну площу та невелику земельну ділянку на якій він розташований, в зв'язку з чим розділити його та користуватись двом співвласникам неможливо, просив суд припинити право власності на 1\\2 частку у садовому будинку за адресою: [ADDRESS] визнавши право власності на дану частинну садового будинку за ним, з виплатою грошової компенсації вартості частки відповідача в сумі 108371,50 грн В червні 2013 року [PERSON] звернулася до суду із зустрічним позовом про припинення права на частку у спільному майні, посилаючись на те, що рішенням Глевахівської селищної ради від 28 квітня 1997 року їй передано у приватну власність садову ділянку для ведення садівництва на землях [ADDRESS], площею 0,05 га; вона є членом садового товариства, їй повторно видано членську книжку садівника 17 березня 2013 року. Крім того, рішенням апеляційного суду Київської області від 27 вересня 2012 року визнано недійсним державний акт про право приватної власності на земельну ділянку, виданий 02 серпня 2004 року на імя [PERSON], договір дарування даної земельної ділянки та державний акт на право власності на земельну ділянку на імя [PERSON] Так як вона постійно володіла і користувалась земельною ділянкою та садовим будинком як член садового товариства, як за життя батьків, так і після їх смерті, то будинок повинен належати їй на праві власності. Просила відмовити в задоволенні позову [PERSON] та припинити його право на 1/2 частку у садовому будинку, визнати за нею право власності на 1/2 частку в спільній частковій власності на садовий будинок з виплатою грошової компенсації вартості 1/2 частки [PERSON] Ухвалою Васильківського міськрайонного суду Київської області від 31 липня 2014 року зустрічний позов [PERSON] залишено без розгляду на підставі п. 9 ч. 1 ст. 207 ЦПК України. Рішенням Васильківського міськрайонного суду Київської області від 31 липня 2014 року, в редакції ухвали Васильківського міськрайонного суду Київської області від 19 грудня 2014 року про виправлення описки, позов [PERSON] задоволено. Припинено право власності [PERSON] на 1/2 частку у садовому будинку [ADDRESS], визнано право власності на дану частину садового будинку за [PERSON]; сплачено на користь [PERSON] з депозитного рахунку Васильківського міськрайонного суду Київської області в рахунок компенсації вартості 1/2 частини садового будинку 108371,50 грн., стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] 229,40 грн. судового збору. Додатковим рішенням Васильківського міськрайонного суду Київської області від 19 вересня 2014 року вирішено питання про розподіл судових витрат та стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] витрати за проведення судової експертизи в сумі 3427,20 грн. Ухвалою апеляційного суду Київської області від 11 листопада 2014 року вказані судові рішення залишено без змін. Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області від 25 березня 2015 року, додаткове рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області від 19 вересня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Київської області від 11 листопада 2014 року скасовано справу передано на новий розгляд до суду першої інстанції. Ухвалою судді Васильківського міськрайонного суду Київської області від 22 квітня 2014 року справу прийнято до провадження та призначено до розгляду. 21 травня 2015 року [PERSON] не погоджуючись з первісним позовом подала зустрічний позов в якому просила припинити право власності на 1\\2 частку у садовому будинку за адресою: [ADDRESS] [PERSON], визнавши право власності на дану частину садового будинку за нею, з виплатою грошової компенсації вартості частки відповідача в сумі 49 872,50 грн. Свої вимоги обгрунтовує тим, що рішенням Глевахівської селищної ради від 28 квітня 1997 року їй передано у приватну власність садову ділянку для ведення садівництва на землях [ADDRESS], площею 0,05 га; вона є членом садового товариства, їй повторно видано членську книжку садівника 17 березня 2013 року. Крім того, рішенням апеляційного суду Київської області від 27 вересня 2012 року визнано недійсним державний акт про право приватної власності на земельну ділянку, виданий 02 серпня 2004 року на імя [PERSON], договір дарування даної земельної ділянки та державний акт на право власності на земельну ділянку на імя [PERSON] Так як вона постійно володіла і користувалась земельною ділянкою та садовим будинком як член садового товариства, як за життя батьків, так і після їх смерті, то будинок повинен належати їй на праві власності. Просила відмовити в задоволенні позову [PERSON] та припинити його право на 1/2 частку у садовому будинку, визнати за нею право власності на 1/2 частку в спільній частковій власності на садовий будинок з виплатою грошової компенсації вартості 1/2 частки [PERSON] Ухвалою від 11.08.2015 року вищевказану зустрічну позовну заяву прийнято, а вимоги за зустрічним позовом об'єднано в одне провадження із первісним позовом. Представники позивача за первісним позовом та відповідача за зустрічним в судовому засіданні вимоги позову підтримали та просили cуд його задовольнити в повному обсязі з підстав наведених у позовній заяві, додатково зазначивши що позивач разом із сім'єю дуже часто користується спірним будинком, проводить ремонтні роботи цього будинку, доглядається земельна ділянка, побудовано паркан тобто саме позивач та його родина доглядає за будинком та земельною ділянкою, оплата за будинок та земельну ділянку вносяться тільки позивачем та її родиною, також вважають що компенсація повинна бути сплачена не тільки за будинок а і за частину земельну ділянку оскільки входить до об'єкту досліджень так як вона нероздільно пов'язана з земельною ділянкою. Крім того звернули увагу що земельна ділянка перебуває в користуванні сторін. Щодо зустрічного позову просили відмовити оскільки [PERSON] внесена компенсація не в повному розмірі а отже нею не виконані повністю умови передбачені для припинення права власності, [PERSON] виключена із членів садового товариства а тому і підстав для задоволення зустрічного позову не має Представники відповідача за первісним позовом та позивача за зустрічним позовом просили зустрічний позов задовольнити з підстав наведених у ньому, додатково повідомивши що припинення права на частку [PERSON] завдасть їй істотної шкоди оскільки вона є членом садового товариства, разом з чоловіком платила внески, обробляла земельну ділянку і надалі бажає користуватися спірним будинком, щодо задоволення первісного позову заперечували Заслухавши пояснення сторін дослідивши письмову матеріали справи, суд приходить до наступного висновку Частиною 1 ст. 11 Цивільно-процесуального кодексу України встановлено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно ч. 3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких бере участь та сама особа, щодо якої встановлено ці обставини. Згідно ч. 2 ст. 59 ЦПК України обставини, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Відповідно до ч. 3 ст. 60 ЦПК України, доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Згідно ч. 4 ст. 60 ЦПК України, доказування не може грунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 41 Конституції України, ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 321 Цивільного кодексу України (далі ЦК), право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Відповідно до ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованого Законом України від 17 липня 1997 року, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. У відповідності до положень ч. 1, 2 ст. 355 ЦК України майно, що є у власності двох і більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Власність двох і більше осіб з визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю ( ч. 1 ст. 356 ЦК України). Припинення права на частку у спільному майні за вимогою інших співвласників визначено вимогами ст. 365 ЦК України. Так, право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо: частка є незначною і не може бути виділена в натурі; річ є неподільною, спільне володіння і користування майном є неможливим та таке припинення не завдасть шкоди інтересам співвласників та членам його сім'ї. Суд постановляє рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду. За змістом зазначеної норми для припинення права особи на частку у спільному майні необхідно встановити наявність будь-якої із обставин, передбачених пунктами 1- 3 ч. 1 ст. 365 ЦК за умови, що таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім'ї (постанова Верховного Суду України від 16 січня 2012р. у справі № 6-81цс11). Висновок про істотність шкоди, яка може бути завдана співвласнику, вирішується в кожному конкретному випадку з урахуванням обставин справи та особливостей об'єкта, який є спільним майном. Правовий аналіз ст. 365 ЦК України свідчить про те, що законодавець визначив різні самостійні підстави, кожна з яких окремо може слугувати приводом для припинення права власності на частку в спільному майні, але за умови, що шкода співвласнику не буде істотною. Саме ця обставина є визначальною при вирішенні позову про припинення права на частку у спільному майні за вимогою інших співвласників. Така правова позиція висвітлена у Постанові Верховного Суду України від 02 липня 2014 року № 6-68цс14. Судом встановлено, що що садовий будинок [ADDRESS] належить на праві спільної часткової власності [PERSON] та [PERSON] у рівних частках кожному співвласнику по 1/2 частині, що підтверджується рішенням Васильківського міськрайонного суду Київської області від 24 березня 2011 року (а.с. 5 8). Згідно з висновком судової оціночно-будівельної експертизи від 27 травня 2014 року дійсна (ринкова) вартість спірного садового будинку та господарських будівель і споруд в цінах на момент проведення експертного дослідження, складає 216743 грн., у тому числі вартість земельної ділянки загальною площею 500 кв. м, призначеної для ведення садівництва, що входить до складу обєкта дослідження, складає 117000 грн., вартість земельних поліпшень (узаконених будівель і споруд), що входять до складу досліджуваного домоволодіння і припадають на садовий будинок «А» загальною площею 51,6 кв. м, складає 99743 грн.; технічна можливість поділити спірний будинок між співвласниками в натурі відсутня (а.с. 93 108). 23 квітня 2012 року [PERSON] вніс на депозитний рахунок територіального управління Державної судової адміністрації України у Київській області 21786 грн., а 30 липня 2014 року 86585,50 грн. (а.с. 9, 126). 25 серпня 2015 року [PERSON] внесено на депозитний рахунок територіального управління Державної судової адміністрації України уКиївській області 49 872,50 грн., Ріщенням Апеляційного суду Київської області від 27 вересня 2012 року Рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області від 07 серпня 2012 року -скасовано та ухвалено по справі нове рішення: Позов [PERSON] -задоволено. Визнано недійсним Державний акт на право приватної власності на землю серії [NUMBER], виданий 02 серпня 2004 року Глевахівською селищною радою Васильківського району Київської області на ім»я [PERSON], зареєстрований в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № [NUMBER], на земельну ділянку площею 0,0578 га для ведення садівництва на території [ADDRESS].Визнано недійсним договір дарування земельної ділянки площею 0,0578 га, розташованої на території [ADDRESS], укладений 11 червня 2007 року між [PERSON] та [PERSON] та посвідчений державним нотаріусом Васильківської районної державної нотаріальної контори Київської області Смоліною І.В. за реєстровим № 1-2553. Визнано недійсним Державний акт на право власності на земельну ділянку серії [NUMBER], виданий 24 березня 2008 року [PERSON] на підставі договору дарування земельної ділянки від 11 червня 2007 року управлінням земельних ресурсів у Васильківському районі, зареєстрований в Книзі записів реєстрації державних актів за № 010832600286, на земельну ділянку площею 0,0578 га для ведення садівництва на території [ADDRESS]. Рішенням Васильківського міськрайонного суду Київської області від 08 лютого 2016 року позов [PERSON] до Головного управління Держземагенства у Київській області, Управління Держземагенства у Васильківському районі Київської області, Реєстраційної служби Васильківського міськрайонного управління юстиції в Київській області, [PERSON] про визнання недійсними наказів, свідоцтва на право власнсті та зобов'язання вчинити дії задоволено частково Зобов'язано Управління Держземагенства у Васильківському районі Київської області скасувати реєстрацію земельної ділянки площею 0,0543 га (кадастровий номер [NUMBER]), що розташована за адресою: [ADDRESS]. Визнано недійсним свідоцтво про право власності № [NUMBER] від 22.12.2014 р. на земельну ділянку площею 0,0543 га (кадастровий номер [NUMBER]), що розташована за адресою: [ADDRESS], яке видане на ім'я [PERSON]. Скасувано державну реєстрацію права власності на земельну ділянку площею 0,0543 га (кадастровий номер [NUMBER]), що розташована за адресою: [ADDRESS], за [PERSON], що вчинена на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу) від 22.12.2014 р., індексний номер: 18208331. Ухвалою Апеляційного суду Київської області від 18 травня 2016 року рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області від 08 лютого 2016 року залишено без змін [PERSON] та [PERSON] є членами садівницького масиву "Глеваха-3" що підтверджується членськими книжками садівника Відповідно до ст. 116 Земельного кодексу України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, або за результатами аукціону. Відповідно до ч.1 ст. 118 ЦК України громадянин, зацікавлений у приватизації земельної ділянки, яка перебуває у його користуванні, подає заяву до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У разі якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, заява подається до Ради міністрів Автономної Республіки Крим. Відповідно до п. 2 ст. 120 Земельного кодексу України якщо жилий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, що перебуває у користуванні, то в разі набуття права власності на ці об'єкти до набувача переходить право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього і землекористувача. Відповідно до п. 4 ст. 120 Земельного кодексу України у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду кількома особами право на земельну ділянку визначається пропорційно до часток осіб у праві власності жилого будинку, будівлі або споруди. Отже судом встановлено, що і частка [PERSON] і частка [PERSON] в спільному майні на думку суду є значними, адже частка позивача за первісним позовом та частка позивача за зустрічним позовом складають по 1/2 частці, спірний житловий будинок ні позивачкою, ні відповідачкою не використовується як постійне місце проживання, оскільки обидві сторони постійно проживають та зареєстровані у м. Києві, оба співвласника мають право на отримання у власність (приватизацію) відповідної частини присадибної земельної ділянки, обидві сторони є членами садівничого масиву в якому розташований спірний будинок та висловлюють намір і надалі користуватися спірним будинком, отже суд констатує, що обидві сторони вважали, що у них є аналогічні підстави для задоволення саме їх позовних вимог та відмові у задоволенні позовних вимог іншої сторони, проте обидві сторони не надали суду належних та допустимих доказів доказів тих обставин, що припинення частки [PERSON] або [PERSON] у спільній частковій власності не завдасть істотної шкоди інтересам співвласників та членів його сім'ї Щодо посилань представника позивача за первісним позовом ними обробляється земельна ділянка, робиться ремонт будинку та побудовано паркан то суд критично відноситься до даних пояснень оскільки вони не підтверджені жодним доказом а отже не можуть братися до уваги. В силу положень ст.ст. 21, 24, 41 Конституції України всі громадяни є рівними у своїх правах, усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення цих прав, в тому числі щодо захисту права спільної часткової власності. Як зазначено у ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимогі заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Всупереч зазначеним вимогам Цивільного процесуального кодексу України, позивач по первісному та позивач по зустрічному позову , не подали суду належних доказів, які б підтверджували підставність та правомірність заявлених вимог про припинення права на частку в спільному майні, як і не довели суду обставин справи, на які посилалися, як на підставу своїх заперечень щодо задоволення первісного та зустрічного позовів а отже суд приходить до висновку про відмову в задоволенні як первісного так і зустрічного позовів На підставі наведеного та

Outcome: dismissed