Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-04 00:00:00

Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримала у повному обсязі, просила їх задовольнити та звернути стягнення на майно відповідачки [PERSON], що перебуває в заставі банку - автомобіль «Mitsubishi ASX» д/н [NUMBER] в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором №ІКАРNАІС.26884.001 від 03.03.2012 року. Відповідачка та її представник у судове засідання не з'явилися, надавши письмову заяву у якій заперечували проти позову у повному обсязі та просили перенести розгляд справи у зв'язку із зайнятістю адвоката у іншому судовому засіданні. Вислухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного висновку. Встановлено, що 03 березня 2012 року між Публічним акціонерним товариством «Всеукраїнський Банк Розвитку» та [PERSON] був укладений кредитний договір №ІКАРNАІС.26884.001. Відповідно до п.п.1.1.,1.2. кредитного договору Банк зобов'язався надати Відповідачу кредит у розмірі 212 311, 00 (Двісті дванадцять тисяч триста одинадцять) гривень 00 копійок на термін до 02.03.2019 pоку, а Позичальник зобов'язався повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку, встановлених кредитним договором. Станом на 06 серпня 2013 року у [PERSON] перед банком існує заборгованість у розмірі 188 507 гривень 66 копійок - основний борг та 798 гривень 42 копійки - відсотки. В забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором Банк і заставодавець [PERSON] уклали договір застави рухомого майна №ZXA019500.26884.002 від 03.03.2012 року. Згідно з п. 35.4 договору застави Позичальник надав в заставу автомобіль «MITSUBISHI ASX», чорного кольору, 2012 року випуску, реєстраційний номер: [NUMBER], що належить йому на праві власності, що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу серії [NUMBER], виданого Новомосковським ВРЕВ УДАІ УМВС України в Дніпропетровській області від 02.03.2012 року. Також, без згоди Банку, як заставодавця, Позичальник здійснив продаж предмету застави [PERSON], який у свою чергу 16.07.2013 року продав транспортний засіб [PERSON], що підтверджується листом-відповіддю Управління Державтоінспекції ГУ МВС України у Дніпропетровській області №14/5713 від 07.08.2013 року. У відповідності до ст. 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог даного кодексу. Відповідно до п. 15.7.3 договору застави, ст. 20 Закону України «Про заставу», Банк має право з метою задоволення вимог звернути стягнення на предмет застави у випадку, якщо в момент настання термінів виконання зобов'язань, передбачених кредитним договором, вони не будуть виконані. У відповідності до ч. 2 ст. 592 ЦК України, передбачається право банку дострокового виконання грошового зобов'язання, забезпеченого заставою, а якщо його вимога не буде задоволена, - звернути стягнення на предмет застави. Однак, як встановлено у судовому засіданні та вбачається з матеріалів справи, банк не звертався до [PERSON] з вимогами про дострокове виконання грошового зобов'язання, забезпеченого заставою - повернення кредитних коштів, у відповідності до ст.ст. 592, 593 ЦК України. Крім того, відсутні докази на підтвердження того, що банком вчинялися дії спрямовані на врегулювання спору між сторонами кредитного договору у досудовому порядку, як того вимагає чинне законодавство. Таким чином, суд вважає пред'явленні позовні вимоги ПАТ «Всеукраїнський Банк Розвитку» необґрунтованими, оскільки [PERSON] кредитні кошти в банку не отримувала придбала автомобіль на законних підставах, а пред'явлений до неї позов про звернення стягнення є передчасними. Крім того, суд вважає що позивачем неправильно було обрано спосіб захисту своїх прав передбачений ст. 16 ЦК України, оскільки звернення стягнення на майно не може застосовано на майно особи яка є добросовісним набувачем. Відповідно до частини п'ятої статті 12 ЦК добросовісність набувача презюмується. Якщо судом буде встановлено, що набувач знав чи міг знати про наявність перешкод до вчинення правочину, в тому числі й те, що продавець не мав права відчужувати майно, це може свідчити про недобросовісність набувача і є підставою для задоволення позову про витребування у нього майна із підстав передбачених ст. 388 ЦК України. Рішення суду про задоволення позову про повернення майна, звернення стягнення, переданого за недійсним правочином, чи витребування майна із чужого незаконного володіння є підставою для здійснення державної реєстрації права власності на майно, що підлягає державній реєстрації, за власником, а також скасування попередньої реєстрації (статті 19, 27 Закону України від 1 липня 2004 року N 1952-IV "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень")». Позивач не просить визнати оспорюваний правочин за яким [PERSON] набула право власності на автомобіль недійсним, якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення. Враховуючи зазначені обставини, норми чинного законодавства, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги банку є необґрунтованими, оскільки позивачем неправильно було обраний спосіб захисту своїх прав. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Представником позивача не надано суду належних доказів на підтвердження своїх доводів, а тому суд приходить до висновку про залишення позовних вимог без задоволення у повному обсязі.

Outcome: dismissed