Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-09 00:00:00

Представник позивача за довіреністю [PERSON] звернувся до суду з позовом, в якому просить стягнути з [PERSON] заборгованість за кредитним договором № б/н від 11 вересня 2007 року в розмірі 16 050 грн 86 коп. та сплачений судовий збір в розмірі 1762 грн, мотивуючи свої вимоги тим, що [PERSON] відповідно до умов договору отримав кредит в розмірі 500 грн у виді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 22,8 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Станом на 30 квітня 2018 року відповідач не виконує належним чином зобовязання за кредитним договором, в результаті чого виникла прострочена заборгованість на загальну суму 16 050 грн 86 коп. Оскільки відповідачем кредитні зобовязання не виконані, сума боргу підлягає примусовому стягненню. В судове засідання представник позивача не зявився, надав письмову заяву про розгляд справи у його відсутність, зазначивши, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Відповідач у судовому засіданні позов не визнав та просив відмовити у його задоволенні, застосувавши строк позовної давності. Заслухавши пояснення відповідача, дослідивши обставини справи, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що відповідно до заяви позичальника від 11 вересня 2007 року та умов та правил надання банківських послуг, між ЗАТ КБ ПриватБанк правонаступником якого є ПАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] 11 вересня 2007 року було укладено кредитний договір № б/н, за умовами якого позичальник отримав від банку кредит в розмірі 500 грн, у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 22,8 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом, з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. [PERSON] не виконував належні зобовязання за кредитним договором внаслідок чого утворився борг, відповідно до розрахунку банку, який станом на 30 квітня 2018 року становив 16 050 грн 86 коп., з яких 384,90 грн заборгованість за кредитом, 9\~933,89 грн заборгованість по відсоткам за користування кредитом, 4\~491,55 заборгованість за пенею та комісією, 500 грн штраф (фіксована частина), 740,52 грн штраф (процентна складова). У судовому засіданні відповідач не заперечував, що він отримував кредитні кошти, про які йдеться у позові. Разом з тим, відповідач заявив про застосування строку позовної давності і просив відмовити у задоволенні позову. Статтями 256, 257 ЦК України, передбачено, що позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня. коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права (ч. 1 ст. 261 ЦК України). Статтею 266 ЦК України передбачено, що зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України), В постанові Верховного Суду України від 23 листопада 2016 року у справі № 6- 2104цс16 зазначено, що згідно зі статтею 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги. Сплив строку позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові (частина четверта статті 267 ЦК України). Згідно довідки АТ КБ "Приватбанк" (а.с.48) відповідачу було видано кредитну картку №5457082970066283 з терміном дії до липня 2011 року. Згідно розрахунку позивача, осатаній платіж за кредитним договором відповідач здійснив 23 травня 2011 року. Зважаючи на те, що кредитний договір між сторонами укладено 11 вересня 2007 року зі строком його повернення, що відповідає строку дії картки - липень 2011 року, останній платіж на погашення кредиту відповідач здійснив 23 травня 2011 року, та враховуючи те, що відповідач заявив про застосування строку позовної давності, а позивач звернувся із позовом до суду у травні 2018 року з пропуском строку позовної давності, тому у задоволенні позову слід відмовити.

Outcome: dismissed