Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-08 00:00:00

У липні 2013 року [PERSON] звернувся до суду з вищевказаним позовом, мотивуючи його тим, що в січні 1992 року він був прийнятий на роботу до колишнього радгоспу «Червоногірський» в с.Червона Гірка Липоводолинського району Сумської області. У квітні 1993 року радгосп «Червоногірський» реорганізовано в КСП «Червоногірське», і він продовжив роботу на даному підприємстві, маючи статус члена даного КСП. У період його роботи у вищевказаному колективному підприємстві проводилось складання списків осіб, які мають право на отримання майнового паю, і проводилось розпаювання земель КСП між його членами. 09 листопада 1995 року позивач звільнився з роботи в КСП «Червоногірське», але земельного паю йому не виділено. На даний час КСП «Червоногірське» ліквідовано і землями, якими воно користувалося, орендує ТОВ «Мрія» Липоводолинського району Сумської області. На момент паювання земель бувшого КСП «Червоногірське» він, як член вказаного господарства, помилково і безпідставно не був включений до списків осіб, які мали право на отримання земельного паю, а тому вважав, що його право є порушеним, і підлягає поновленню в судовому порядку. Після уточнення позовних вимог остаточно просив суд зобов'язати Липоводолинську селищну раду включити його до Списку осіб, які мають право на отримання земельного паю із земель, якими користувалося КСП «Червоногірське», виділивши належний йому пай із вказаних земель на території Липоводолинської селищної ради. Позивач [PERSON] у ході розгляду справи суду пояснив, що він з невідомих йому причин не був включений до Списку членів КСП «Червоногірьске», який є додатком до Державного акту на право колективної власності на землю вказаного колективного підприємства, хоча він обізнаний про те, що іншим особам, з якими він разом працював в КСП, у 1995-1996 роках видавалися сертифікати на отримання земельного паю у приватну власність, а паювання земель проведено під час його членства у цьому підприємстві. Підтвердив, що протягом часу його роботи в КСП він приймав участь у загальних зборах цього підприємства, трудова книжка колгоспника на підприємстві йому не оформлялася (він мав трудову книжку стандартного зразка), за весь період роботи на підприємстві з 1992 року по листопад 1995 року він працював водієм, механізатором і до звільнення з роботи працював комбайнером. Уточнив, що при звільненні з підприємства він не подав жодних заяв про виділення земельного паю чи виплату його вартості. Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні підтримав заявлений позов в повному обсязі з вищевикладених підстав. Представник Липоводолинської селищної ради Сумської області Карпець О.В. в судове засідання не з'явився, але в своїй письмовій заяві селищний голова смт.Липова Долина позов не визнав та просив у його задоволенні відмовити. Представник відділу Держземагенства в Липоводолинському районі Сумської області Кузьменко В.В. суду пояснила про те, що лише колишнє КСП «Червоногірське» було суб'єктом права колективної власності на ті землі, які зазначені у відповідному Державному акті. Такий Державний акт на право колективної власності видано вказаному підприємству 24 липня 1995 року, а у Список осіб (додаток до цього акту) включалися працівники вказаного підприємства, які були його членами (позивач у цьому списку відсутній). Заслухавши пояснення позивача та його представника, третьої особи, допитавши свідків, дослідивши матеріали справи та оцінивши докази, зібраній у ній, в їх сукупності, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню, з таких підстав. Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, позивача прийнято на роботу до радгоспу «Червоногірський» 09 січня 1992 року на посаду шофера (водія) III класу; 09 листопада 1995 року [PERSON] звільнений за власним бажанням з КСП «Червоногірське» (а.с. 4-5). Рішенням загальних зборів членів радгоспу «Червоногірський» від 19 липня 1993 року № 1 радгосп «Червоногірський» реорганізовано у колективне сільськогосподарське підприємство «Червоногірське» (далі-КСП), затверджено Статут КСП «Червоногірське». Як визначено п.1.3 Статуту КСП останнє є правонаступником радгоспу «Червоногірський»; пунктом 3.2. цього установчого документу право прийняття в члени підприємства громадян, які досягли 16-річного віку, визнають статут і виявили бажання брати участь у здійсненні цілей КСП, надано правлінню підприємства, як виконавчо-розпорядчому органу, з послідуючим затвердженням на загальних зборах такого рішення. Вищим органом правління підприємства є загальні збори членів підприємства, до повноважень яких віднесені стратегічні питання діяльності КСП та питання внутрішньо-організаційного господарювання (п.10.2,10.3 Статуту) (а.с.28,29-31,32-40). З фотокопії виписки рішення загальних зборів КСП «Червоногірське» від 13 лютого 1996 року затверджено положення і склад комісії по здійсненню паювання земель і майна КСП, затверджений список працівників і прирівняних до них осіб, які мають право на земельний пай в кількості 177 осіб. З фотокопії повного тексту вищевказаного рішення зборів членів КСП «Червоногірське» вбачається та обставина, що до пункту першого порядку денного зборів віднесено питання прийому та вибуття зі членів підприємства осіб. Зокрема, було прийнято рішення про виведення з членів КСП певних осіб, в тому числі і [PERSON]. Прийняттю цього рішення передувало ухвалення правлінням КСП «Червоногірське» рішення від 08 грудня 1995 року про затвердження списків робітників по приватизації майна підприємства, а саме вирішено не вносити до такого списку робітників цього підприємства, в тому числі і [PERSON] згідно із заявою за власним бажанням (а.с.42-43,45-46, 181-182,183-184). Рішенням Липодолинської селищної ради Ради народних депутатів Липоводолинського району Сумської області від 30 березня 1995 року «Про забезпечення виконання Указу Президента України від 10 листопада 1994 року «Про невідкладні заходи щодо прискорення земельної реформи в сфері сільгоспвиробництва» передано у колективну власність членам КСП «Червоногрське» 1140, 5 га земель, а також у постійне користування цьому підприємству 438 га земель, з проведенням робочою групою при селищній раді розрахунків по роздержавленню і приватизації земель по кожному сільгосппідприємству із наступним затвердженням на сесії ради розміру пайового фонду земель та середньої частини земельного паю. Сесійні матеріали до цього рішення (в тому числі і Список членів КСП) до архівного відділу Липоводолинського РДА на зберігання не передавалися, вони відсутні в архівному фонді Державного архіву Сумської області (а.с.90,118,148,151). На підставі цього рішення місцевої ради 24 липня 1995 року КСП «Червоногірське» видано Державний акт на право колективної власності на землю для сільськогосподарського виробництва, серії СМ 012 від 20 липня 1995 року, акт зареєстровано у Книзі записів державних актів на право колективної власності на землю за № 12, до акту приєднано Додаток № 1 «Список громадян-членів КСП «Червоногірське» Липоводолинського району», до якого позивач не внесений (а.с.44-46,110-111). За повідомленнями Державного архіву Сумської області та голови Липоводолинської райдержадміністрації списки членів КСП «Червоногірське» за 1995-1996 роки до Державного архіву Сумської області та архівного відділу вказаної вище державної адміністрації на зберігання також не передавалися (а.с.151,171). Допитана в якості свідка [PERSON] суду показала про те, що вона з 1989 року працювала в комбікормовому заводі, у наступному останній реорганізовано у КСП «Червоногірське», з якого вона у 2001 році звільнилася. За період її роботи на підприємстві до 1999-2000 років було проведено паювання земель вказаного КСП, а Списки членів-пайовщиків на паювання виготовлялося на друкарській машинці завідуючим кадрами [PERSON] та бухгалтером [PERSON], земельні ділянки виділялися всім членам КСП однакові за своїми розмірами. Підтвердила, що вона була членом КСП «Червоногірське», після закінчення процедури паювання земель отримала у приватну власність земельний пай площею 4,64 га; [PERSON] був постійним (штатним) працівником КСП, як і вона; за період її роботи в КСП щодо неї велася трудова книжка звичайного зразка, членська книжка пайовика в КСП їй не видавалася. Свідок [PERSON] суду показав, що паювання частини земель КСП «Червоногірське» відбувалося також і в 1998 році (у цьому підприємстві після реорганізації радгоспу він пропрацював 10 років, з 1990 по 2000 роки), оскільки він був обраний із членів КСП головою ініціативної групи у складі 54 осіб, які написали заяви про вихід із вказаного КСП, і цим особам в подальшому передано у приватну власність земельні ділянки для власного обробітку. Уточнив ту обставину, що за період його роботи в КСП щодо нього велася трудова книжка звичайного зразка, членська книжка пайовика в КСП йому також не видавалася. Свідок [PERSON] суду показала про те, що вона також має 10-річний стаж роботи в КСП «Червоногріське», Списик осіб членів КСП на паювання земель передруковувалися на підприємстві декілька разів у зв'язку із виключенням правлінням КСП певних осіб з членів підприємства (ці рішення правління затверджувалися загальними зборами КСП), а до цих друкованих нею в трьох екземплярах на друкарській машинці списків осіб включалися постійні працівники підприємства ([PERSON] за час її роботи в КСП працював на постійній основі в якості комбайнера). Свідок [PERSON] суду показав про те, що з 1990 року він працював у радгоспі «Червоногірський», а у наступному в реорганізованому КСП «Червоногірське» на посаді головного економіста. При проведенні паювання земель КСП, переданих останньому у колективну власність, до Списків осіб на паювання включалися всі члени КСП і саме вони мали права на земельний пай, оскільки постійно перебували у трудових відносинах з даним підприємством. Списки членів КСП на паювання земель друкувалися не в комп'ютерній версії, бо на той час комп'ютера в КСП не було, вказані списики двічі уточнювалися: останнє уточнення по розміру земельних ділянок мало місце у 2000 році у зв'язку із виключенням 10 чи 20 членів КСП і включенням незначної кількості інших осіб до КСП. Ці списки зачитувалися на загальних зборах КСП, ними затверджувались і подавалися для подальшого оформлення до місцевого відділу земельних ресурсів. Розпаюванню земель на підприємстві передували такі дії: створювалася комісія на підприємстві, далі розроблялися списки осіб, до яких заносилися особи, які були членами КСП, далі це питання обговорювалося на загальних зборах КСП, а прийняте рішення передавалося в подальшому до відповідних органів. Свідок [PERSON] суду показала про те, що вона працювала на посаді діловода КСП «Червоногірське», проте у період часу з 1993-1996 років вона перебувала у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку. Підтвердила, що вона заповнювала трудові книжки всіх працівників КСП (як штатних, так і тимчасових (сезонних) працівників); [PERSON] був постійним (штатним) працівником, працював на підприємстві комбайнером. Діловодство в КСП до 2012 року велося виключно у паперовому вигляді, на друкарській машинці виготовлялися уся документація, пов'язана із діяльністю підприємства, комп'ютерної техніки до 2012 року в роботі не використовувалось. Паювання земель КСП після 2000 року вже було закінчено (у 2000 році уточнювали Списки членів КСП і виготовлявся уточнений список осіб із внесеними поправками до нього). Допитані в ході судового розгляду свідки [PERSON], [PERSON], [PERSON] підтвердили показання свідків [PERSON] та [PERSON] в частині неоформлення і невидачі членам КСП «Червоногірське» адміністрацією цього підприємства пайової книжки, яка підтверджує право пайщика цього підприємства приймати участь в управлінні підприємства, як це визначено п. 4.6. Статуту КСП. При вирішенні даного спору суд виходить з нижченаведених норм законодавства та висновків. За змістом ст.ст. 22, 23 ЗК України (у редакції 1990 року) та Указу Президента України від 8 серпня 1995 року N 720/95 "Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям" особа набуває право на земельну частку (пай) за наявності трьох умов: перебування в членах КСП на час паювання, включення до списку осіб, доданого до державного акта на право колективної власності на землю, одержання КСП цього акта. При цьому, право власності на земельну частку (пай) виникає не з часу внесення членів КСП до списку, доданого до державного акта про право колективної власності на землю, перевірки, уточнення і затвердження цього списку, а з моменту передачі державного акта про право колективної власності на землю конкретному КСП, членом якого вони є. З досліджених в ході розгляду даної справи сукупності доказів, суд дійшов висновку про те, що [PERSON] на час паювання земель і оформлення первинного списку осіб до 14 липня 1995 року, який склав додаток до Державного акту про право колективної власності на землю, а також на день передачі цього Державного акта КСП «Червоногірське» (станом на 24 липня 1995 року) був членом цього колективного підприємства, і в силу вищевказаних актів законодавства у нього виникло суб'єктивне право на земельну частку (пай) у вказаному підприємстві. Аналіз доказів по справі, в тому числі рішень загальних зборів та правління КСП «Червоногірське» і співставлення їх із показаннями допитаних у даній справі свідків, надав суду можливість дійти переконливого висновку про те, що [PERSON] станом на 30 березня 1995 року повинен бути включений до Списку осіб-членів вказаного вище КСП, який подавався Липоводолинській селищній раді для вирішення питання про передачу земель у колективну власність цьому підприємству, бо в іншому випадку [PERSON] рішенням зборів членів КСП від 13 лютого 1996 року не виводили (не виключали) зі складу членів цього підприємства. Разом з цим, для даного спору підлягають застосуванню нижченаведені положення цивільного закону, які діяли на час виникнення і продовження спірних правовідносин. Так, відповідно до ст.71 ЦК 1963 року загальний строк для захисту права за позовом особи, право якої порушено (позовна давність), встановлюється в три роки. Згідно зі ст. 80 ЦК 1963 року закінчення строку позовної давності до пред'явлення позову є підставою для відмови в позові. Як визначено ст. 75 цього закону позовна давність застосовується судом незалежно від заяви сторін. На думку суду, перебіг строку позовної давності для захисту [PERSON] свого порушеного права на земельний пай розпочався з моменту отримання КСП «Червоногірське» державного акту на право колективної власності на землю, тобто з 24 липня 1995 року, і даний строк тривав також і на день звільнення позивача з КСП «Червоногірське», а закінчився такий строк ще у липні 1998 року, тобто у період дії ЦК України 1963 року. Цей висновок суду додатково підкріплюється поясненнями позивача про те, що він був обізнаний про те, що ще у 1995-1996 роках тодішні працівники КСП отримали сертифікати на право на земельні паї вказаного вище підприємства. У ході розгляду позивачем не доведена наявність, визначених ст.ст.78, 80, 81 ЦК України 1963 року, підстав для зупинення, переривання і поновлення вищевказаного строку позовної давності. Так, позивач у власних поясненнях підтвердив, що він на тривалий час (на термін більш ніж один рік) протягом 1996-2013 років за межі смт.Липова Долина не виїзджав, раніше до суду з позовом та до селищної ради про надання земельної ділянки із резервного фонду ради не звертався. Посилання позивача та його представника на те, що про невключення [PERSON] до додатку № 1 до Державного акту про право колективної власності на землю, яким затверджено відповідний список осіб-членів КСП, вони дізналися у січні 2013 року після отримання відповіді від місцевого відділу Держземагенства і селищної ради, суд не приймає до уваги, оскільки нині чинний ЦК України в редакції 2004 року для даного спору в частині позовної давності не застосовується через сплив трирічного строку для захисту цього права саме за вказаними вище нормами ЦК України 1963 року (п.6 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України 2003 року). З огляду на вищевикладене, суд вважає за необхідне відмовити у задоволенні позову у зв'язку з пропуском позивачем строку позовної давності.

Outcome: dismissed