Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-03 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з вищезазначеним позовом. В підтвердження своїх позовних вимог посилається на те, що згідно рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 13 квітня 2016 року з нього стягуються аліменти на утримання сина [PERSON], [INFO] в розмірі 1000 грн. щомісячно. Вказує на те, що не відмовляється допомагати дитині, однак на даний час не має змоги влаштуватися на нову роботу за своєю спеціальністю та перебуває на утриманні своїх батьків. Зазначає те, що стягувані аліменти в розмірі 1000 грн. на місяць, сплачувати йому важко. Відтак, просить суд зменшити розмір стягуваних з нього аліментів, та присудити їх в розмірі 500 грн. на місяць. В судовому засіданні позивач [PERSON] підтримав свої позовні вимоги, посилаючись на підстави, викладені в позовній заяві. Просив задоволити позов. Відповідач [PERSON] заперечила щодо задоволення позову. Вказала, що позивач непогано живе та має змогу сплачувати аліменти згідно рішення суду. Просила суд відмовити в задоволенні позову. Представник відповідача [PERSON] підтримала думку своєї довірительки. Заслухавши думку учасників судового розгляду, оглянувши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Статтею 10 ЦПК України, передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. У ст. 57 ЦПК України зазначено, що доказами є будь - які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Матеріалами справи встановлено та не заперечується сторонами, що на підставі рішення Дрогобицького міськрайонного суду від 13 квітня 2016 року з позивача на користь відповідача присуджено стягнення аліментів на утримання сина [PERSON], [INFO] в твердій грошовій сумі в розмірі 1000 грн. щомісячно до досягнення дитиною повноліття. Згідно ст.180 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягненню нею повноліття. Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Частина перша статті 192 СК України передбачає, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Згідно з п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року N 3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів "розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв'язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров'я когось із них. Аналіз статті 192 Сімейного кодексу свідчить про те, що за позовом платника аліментів суд може зменшити їх розмір лише за наявності поважних причин, а саме: зміни його матеріального чи сімейного стану; погіршення його здоров'я та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Даний перелік обставин, які можуть слугувати підставою для зменшення розміру аліментів є вичерпним і розширеному тлумаченню не підлягає. Обов'язок доказування наявності наведених обставин покладається на позивача. Відповідно до ч.1ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. В порушення вищенаведеної норми Закону, позивачем [PERSON] не надано суду належних та допустимих доказів значного погіршення матеріального становища після постановлення рішення Дрогобицького міськрайонного суду про стягнення аліментів на утримання дитини. Та обставина, що позивач не має змоги працевлаштуватися, а відтак і не отримує доходу, а тому не має змоги сплачувати аліменти в визначеному судом розмірі, не може слугувати підставою зменшення розміру стягнених аліментів. Позивач є здоровим, працездатним, та зобов'язаний відповідно до чинного законодавства України утримувати свою неповнолітню дитину. Враховуючи насамперед інтереси дитини суд вважає, що розмір аліментів, які стягуються з позивача на користь відповідача на утримання неповнолітньої дитини не є таким, що ставить його в тяжке матеріальне становище. Обставини, наведені ним, не свідчать про необхідність зміни присуджених аліментів в сторону їх зменшення, тому суд відмовляє в задоволенні позову про зменшення розміру аліментів. Посилання позивача на ст. 184 СК України безпідставні.

Outcome: dismissed