Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-02 00:00:00

У квітні 2016 року [PERSON], [PERSON] та [PERSON] предявили через суд позов до [PERSON] житлового господарства Дніпропетровської міської ради та Територіальної громади в особі Дніпропетровської міської ради на предмет визнання права на приватизацію житлового приміщення у гуртожитку, посилаючись на те, що 10.03.2009 позивачу [PERSON], який на той час працював у ТОВ ВКФ «Електропромремонт», на підставі розпорядження управління житлового господарства №206 від 10.03.2009 було надано ордер №30 на вселення разом з дружиною [PERSON] в житлове приміщення у гуртожитку за адресою м.Дніпропетровськ, вулиця Героїв Сталінграду, 14, кімнати 522, 524. 20.10.2009 позивач [PERSON] уклав договір найму житлового приміщення у гуртожитку та договір про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкової території з комунальним підприємством Дніпропетровської міської ради «Жилсервіс-3». 24.03.2009 місце проживання позивачів [PERSON] та [PERSON] зареєстровано за вказаної адресою. З часу вселення позивачі своєчасно сплачували усі види комунальних послуг і заборгованість по їх сплаті відсутня. 26.10.2010 у позивачів народився син, місце проживання якого, з дня народження, зареєстровано за місцем проживання позивачів. Іншого житла позивачі не мають. У жовтні 2015 року [PERSON] звернувся до управління житлового господарства Дніпропетровської міської ради, як органу приватизації, з питання приватизації займаного сімєю житла, а саме кімнат 522, 524 будинку №14 по вулиці Героїв Сталінграду в м. Дніпропетровську. Листом від 12.10.2015 позивачу розяснено, що йому необхідно надати документи для продовження строку тимчасового проживання, оскільки строк тимчасового проживання позивачів скінчився 28.02.2010. З урахуванням зазначеного позивачі просили суд визнати за [PERSON], [PERSON] та [PERSON] право на приватизацію житлового приміщення, а саме кімнати 522, 524 у гуртожитку будинку №14 по вулиці героїв [PERSON] в м. Дніпропетровську та зобовязати [PERSON] житлового господарства Дніпропетровської міської ради підготувати проект рішення виконкому Дніпропетровської міської ради про передачу у спільну часткову власність [PERSON], [PERSON] та [PERSON] житлове приміщення за адресою м. Дніпропетровськ, вулиця Героїв Сталінграду, 14, кімнати 522, 524 та оформити свідоцтво про право власності на вказане житло на [PERSON], [PERSON] та [PERSON] Ухвалами Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 28 квітня 2016 року та від 13 червня 2016 року до участі у справі в якості третіх осіб залучено орган опіки та піклування Кіровської районної у м. Дніпропетровську ради та комунальне підприємство «Жилсервіс 5» Дніпропетровської міської ради. В судовому засіданні позивач [PERSON] та представник позивачів [PERSON] підтримали позовні вимоги та, посилаючись на викладені в позові підстави, просили суд задовольнити позов в повному обсязі, надав пояснення аналогічні викладеним у позовній заяві. Представник відповідачів [PERSON] житлового господарства Дніпропетровської міської ради та Територіальної громади в особі Дніпропетровської міської ради [PERSON] у судовому засіданні позов не визнав, підтримавши надані письмові заперечення. Представник третьої особи органу опіки та піклування Кіровської районної у м. Дніпропетровську ради [PERSON] в судовому засіданні залишила вирішення справи на розсуд суду згідно вимог діючого законодавства та в подальшому в судове засідання не прибула, причин неявки суд не повідомила. Третя особа - КП «Жилсервіс 5» Дніпропетровської міської ради, будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи, в судове засідання свого представника не направило, про слухання справи повідомлені належним чином, про причини неявки суд не сповістило. Суд, вислухавши пояснення позивача [PERSON], представників сторін, дослідивши зібрані письмові докази, дійшов висновку про відмову в задоволенні позову, виходячи з встановлених у судовому засіданні наступних обставин. Конституцією України закріплені основні правові принципи регулювання відносин власності, головним із яких є принцип рівного визнання і захисту усіх форм власності. Статтею 41 Конституції України визначено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право власності набувається в порядку, визначеному законом. Відповідно до статті 9 Житлового кодексу України, до житлових прав громадян відноситься право на приватизацію квартир (будинків) державного житлового фонду, житлових приміщень у гуртожитках, які перебувають у власності територіальних громад, або придбання їх у житлових кооперативах, на біржових торгах, шляхом індивідуального житлового будівництва чи одержання у власність на інших підставах, передбачених законом. Правові основи приватизації житла, що знаходяться в державній власності, визначені в Законі України «Про приватизацію державного житлового фонду». У відповідності до ст.1 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», державний житловий фонд - це житловий фонд місцевих Рад народних депутатів та житловий фонд, який знаходиться у повному господарському віданні чи оперативному управлінні державних підприємств, організацій, установ. Законом передбачає, що метою приватизації державного житлового фонду є створення умов для здійснення права громадян на вільний вибір способу задоволення потреб у житлі, залучення громадян до участі в утриманні і збереженні існуючого житла та формування ринкових відносин. Приватизація державного житлового фонду це відчуження квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках, призначених для проживання сімей та одиноких осіб, кімнат у квартирах, та одноквартирних будинках, де мешкають два і більше наймачів, та належних до них господарських споруд і приміщень (підвалів, сараїв) державного житлового фонду на користь громадян України. Зазначеним Законом регламентований порядок набуття права власності на житло громадянами України, які користуються державним житловим фондом, з обмеженнями, визначеними п. 2 ст. 2 цього Закону. Статтею 3 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» передбачено, що приватизація здійснюється шляхом безоплатної передачі громадянам квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках з розрахунку санітарної норми 21 квадратний метр загальної площі на наймача і кожного члена його сімї та додатково 10 квадратних метрів на сімю. Згідно з п. 5 ст. 5 вищевказаного Закону, кожний громадянин України має право приватизувати житло, яке він займає безоплатно в межах номінальної вартості житлового чеку, або частковою доплатою один раз. Правові, майнові, економічні, соціальні, організаційні питання щодо забезпечення реалізації конституційного права на житло громадян, які тривалий час на законних підставах проживають у гуртожитках, призначених для проживання одиноких громадян або для проживання сімей врегульовані Законом України «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків». Відповідно до ч.ч.1, 2 ст. 1 Закону України «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків» сфера дії цього Закону поширюється на громадян, у тому числі військовослужбовців і працівників Національної гвардії України, Служби безпеки України, Державної прикордонної служби України, Збройних Сил України та інших утворених відповідно до законів України військових формувань, осіб рядового і начальницького складу та працівників Міністерства внутрішніх справ України, Державної кримінально-виконавчої служби України, Державної служби спеціального звязку та захисту інформації України, осіб рядового і начальницького складу служби цивільного захисту, рятувальників, поліцейських та працівників Національної поліції, а також членів їхніх сімей, які не мають власного житла, більше п'яти років на законних підставах зареєстровані за місцем проживання у гуртожитках та фактично проживають у них. [PERSON] не поширюється на громадян, які проживають у гуртожитках, призначених для тимчасового проживання у зв'язку з навчанням, перенавчанням чи підвищенням кваліфікації у навчальних закладах та у зв'язку з роботою (службою) за контрактом; осіб, які мешкають у гуртожитку без законних підстав (без офіційної реєстрації місця проживання); громадян, які проживають у спеціальних гуртожитках, призначених для тимчасового проживання осіб, які відбували покарання у виді обмеження волі або позбавлення волі і потребують поліпшення житлових умов, або жила площа яких тимчасово заселена, або повернути колишнє жиле приміщення яким немає можливості; а також на осіб, які потребують медичної допомоги у зв'язку із захворюванням на туберкульоз; на осіб, які проживають у гуртожитках, що мають статус соціальних на момент набрання чинності цим Законом. Відповідно до ч. 1 ст. 4 Закону України «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків» громадяни, на яких поширюється дія цього Закону, мають право на приватизацію житлових приміщень у гуртожитках, які перебувають у власності територіальних громад і можуть бути приватизовані відповідно до закону. Приватизація житлових приміщень у гуртожитках здійснюється відповідно до Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду" з урахуванням особливостей, визначених цим Законом. Судом встановлено, що згідно ордеру № 30 від 10 березня 2009 року, виданого на підставі розпорядження [PERSON] житлового господарства Дніпропетровської міської ради №206 від 10 березня 2009 року, [PERSON], як працівнику ТОВ КВКФ «Електропромремонт», на сім?ю, яка складається з нього та його дружини - [PERSON], надане право на вселення в гуртожиток, за адресою: вулиця Героїв Сталінграду, 14, кімнати 522, 524 в м. Дніпропетровську, строком до 28.02.2010 (а.с. 15). 20 жовтня 2009 року між [PERSON] та третьою особою КП «Жилсервіс 3» Дніпропетровської міської ради» укладено договір найму житлового приміщення у гуртожитку, відповідно до якого [PERSON] отримав у строкове користування кімнати 522, 524, розташовані за адресою: вулиця Героїв Сталінграду, 14 в м. Дніпропетровську (а.с. 22). Пунктом 7 зазначеного договору встановлено, що строк дії цього договору визначено ордером, на підставі якого укладено договір. Ордер виданий до 28.02.2010 і у встановленому законом порядку не продовжувався. Згідно даних трудової книжки [PERSON] останній звільнений з ТОВ ВКФ «Електропромремон» 25 серпня 2015 року за п.1 ст. 36 КЗпП Укаїни згідно наказу №77 кп.3 від 07 серпня 2015 року (а.с. 64). Також судом встановлено, що вищезазначене житлове приміщення належить до житлового фонду територіальної громади в особі Дніпропетровської міської ради, перебуває у повному оперативному управлінні комунального підприємства «Жилсервіс 5» Дніпропетровської міської ради. Згідно довідки про склад сімї в кімнатах №522, 524 будинку №14 по пр. Б.Хмельницького (колишня вул. [PERSON]) в м. Дніпропетровську, зареєстровані: [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO] (а.с. 13). Разом з тим, після закінчення строку, на який виданий ордер на тимчасове проживання у спірному житловому приміщенні, позивачі не зверталися за отриманням нового ордеру або продовження строку дії наявного ордеру, обставини чого визнані позивачем [PERSON] у судовому засіданні. Судом також встановлено, що [PERSON] у жовтні 2015 року звернувся до [PERSON] житлового господарства Дніпропетровської міської ради з заявою про передачу йому та членам його сім`ї кімнат у гуртожитку в приватну власність. [PERSON] житлового господарства Дніпропетровської міської ради позивачу [PERSON] розяснено, що строк тимчасового проживання родини позивача [PERSON] на законних підставах скінчився 28.02.2010, тому необхідно вирішити питання продовження строку для проживання (а.с.25). Таким чином, на момент звернення до [PERSON] житлового господарства Дніпропетровської міської ради строк ордера та договору оренди на кімнати №522, 524, розташовані за адресою: вулиця Героїв Сталінграду, 14 в м. Дніпропетровську сплив, а відтак не подовживши строк ордеру та договору оренди питання приватизації є передчасним. Крім того, у відповідності до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно до ч. 2 ст. 16 ЦК України, способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути в тому числі і визнання права. Закони України «Про приватизацію державного житлового фонду», «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків» та «Положення про порядок передачі квартир (будинків), жилих приміщень у гуртожитках у власність громадян», затверджене Наказом МЖКГ № 396 від 16 грудня 2009 року, встановлюють порядок передачі квартир в приватну власність. Так, зокрема, наймач та члени його сімї повинні звернутися до органу приватизації з відповідною заявою, орган приватизації зобовязаний в місячний термін з дня одержання заяви прийняти рішення про передачу житла у власність, після чого, оформити відповідне свідоцтво. Зазначена процедура передбачена ст. 8 Закону «Про приватизацію державного житлового фонду», відповідно до якої приватизація державного житлового фонду здійснюється уповноваженими на це органами, створеними місцевою державною адміністрацією, та органами місцевого самоврядування, державними підприємствами, організаціями, установами, у повному господарському віданні або оперативному управлінні яких знаходиться державний житловий фонд. Передача квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках здійснюється в спільну сумісну або часткову власність за письмовою згодою всіх повнолітніх членів сім'ї, які постійно мешкають у цій квартирі (будинку), житловому приміщенні у гуртожитку, в тому числі тимчасово відсутніх, за якими зберігається право на житло, з обов'язковим визначенням уповноваженого власника квартири (будинку), житлового приміщення у гуртожитку. Передача квартир (будинків) у власність громадян здійснюється на підставі рішень відповідних органів приватизації, що приймаються не пізніше місяця з дня одержання заяви громадянина. Передача квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках у власність громадян з доплатою, безоплатно чи з компенсацією відповідно до статті 5 цього Закону оформляється свідоцтвом про право власності на квартиру (будинок), житлове приміщення у гуртожитку, яке реєструється в органах приватизації і не потребує нотаріального посвідчення. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України (стаття 19 Конституції України). Зважаючи на встановлені обставини, вимоги позивачів про визнання за ними права на приватизацію задоволенню не підлягають, оскільки таке право вже визначено Законами України «Про приватизацію державного житлового фонду», «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків» та додаткового визнання по суду таке право не вимагає. Так само не підлягають задоволенню вимоги позивачів про зобов?язання відповідача підготувати проект рішення виконкому міської ради про перебачу у власність житла, зобов?язання оформити свідоцтво про право власності на спірне житло, оскільки суд діє лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України і не має повноважень покладення на орган приватизації зобовязання підготування проекту рішення, оформлення свідоцтва про право власності, оскільки зазначений обовязок покладений на орган приватизації відповідно до порядку, встановленого нормами Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» і лише в разі, якщо зазначений орган зволікає з винесенням відповідного рішення або вчиненням інших дії, суд має право зобовязати розглянути заяву про передачу житла в приватну власність, вчинити певні дії, та в разі необґрунтованої відмови, скасувати рішення органу приватизації, зобовязати вчинити певні дії. З урахуванням результату розгляду справи та відповідно до ст. 88 ЦПК України судові витрати відшкодуванню не підлягають та відносяться на рахунок позивачів.

Outcome: dismissed