Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-27 00:00:00

Сторони -колишнє подружжя, шлюбі між ними розірвано 20.12.2013 року. Від спільного проживання у них народився син [PERSON], [INFO], який проживає з позивачем, знаходиться на повному її утриманні. Відповідач участі у вихованні сина та догляді за ним не бере, фізичним, духовним та моральним розвитком не займається, матеріальної допомоги не надає. Позивач має намір наступного року разом з дитиною їздити за кордон, а саме до Російської Федерації в с. Станиця Ладожска, Краснодарский край, де проживають її батьки. Оскільки відповідач не дає згоду на виїзд сина, посилаючись на те, що батьківське право не може здійснюватися всупереч інтересам дитини, просила надати дозвіл на тимчасові поїздки синові [PERSON], [INFO] за межі України без дозволу та супроводу батька [PERSON] терміном на три роки, починаючи з 01.01.2016 року до 31.12.2018 року до Російської Федераціїлить та надати позивачу без згоди батька оформляти документи для тимчасового виїзду сина [PERSON] за межі України на період з 01.01.2016 р. до 31.12.2018 року до Російської Федерації. У судовому засіданні позивач, посилаючись на обставини, викладені у позовній заяві , вимоги підтримала. Відповідач повторно у судове засідання не з'явився, незважаючи на те, що повідомлявся належним чином. Виходячи із наведеного, суд вважає за можливе ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів проти чого не заперечує позивач. Третя особа - Служба у справах дітей Жидачівської районної адміністрації заявлені вимоги вважає безпідставними. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали цивільної справи, суд вважає що заявлені вимоги не підлягають задоволенню. Судом встановлено, що позивач та відповідач перебували у зареєстрованому шлюбі, який рішенням Жидачівського районного суду від 20.12.2013 року -розірвано. Відповідно до свідоцтва про народження [PERSON], [INFO] (серії [NUMBER]), виданого Жидачівським райвідділом РАГС Львівської області, батьками останнього зазначені сторони у справі. Дитина після розірвання шлюбу проживає з позивачем, знаходиться на її утриманні. У ст. 141 СК України визначена рівність прав і обов'язків батьків відносно дитини та зазначено, що розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Частиною 3 статті 313 ЦК України визначено, що фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними. Порядок виїзду за кордон дітей громадян України визначено Законом України від 21 січня 1994 року № 3857-ХІІ «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України», Правилами перетинання державного кордону громадянами України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 27 січня 1995 року № 57, Правилами оформлення і видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон і проїзного документа дитини, їх тимчасового затримання та вилучення, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 31 березня 1995 року № 231 (зі змінами). Відповідно до п. 22 ч. 1 цих Правил виїзд за межі України громадян, які не досягли 16-річного віку, у супроводі одного з батьків або у супроводі осіб, які уповноважені одним із батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється за нотаріально посвідченою згодою другого з батьків із зазначенням держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі, якщо другий з батьків не перебуває у пункті пропуску через державний кордон. Статтею 4 Закону України "Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України" встановлено, що оформлення проїзного документу дитини провадиться на підставі нотаріально засвідченого клопотання батьків. За відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду. Таким чином, діючим законодавством не встановлено обмеження щодо виїзду неповнолітньої дитини за кордон, а лише встановлено певний порядок її виїзду за кордон за згодою батьків або дозволу суду при відсутності згоди одного з батьків. Враховуючи наведене, у разі відсутності згоди одного з батьків питання про виїзд неповнолітнього за кордон вирішується судом за позовом іншого з батьків зі з'ясуванням питання про державу прямування та відповідний часовий проміжок перебування дитини у цій державі, строку та мети виїзду, що не було дотримано позивачем. Відповідно до ч. 3 статті 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Позивачкою не зазначено конкретний час перебування дитини за кордоном у родичів. Із пояснень позивача, вбачається, що на протязі останніх двох років не зверталася до відповідача з питанням про надання дозволу на виїзд неповнолітнього сина за кордон. Сімейне законодавство виходить із принципу повної рівноправності обох батьків батька і матері у всіх правах і обов'язках відносно своїх дітей. За змістом ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Діючим законодавством передбачено можливість ухвалення судом рішення щодо виїзду дитини за кордон, при умові строкової, конкретно визначеної поїздки із зазначенням країни та часу перебування, та відмови одного з батьків, який не позбавлений батьківських прав, у надані згоди на конкретний виїзд. Дозвіл на багаторазові короткочасні виїзди неповнолітньої дитини без дозволу та згоди батька строком на три роки та надання дозволу на майбутнє на виїзд дитини за кордон без згоди одного з батьків, без визначення при цьому конкретного часу та місця перебування- суперечить положенням чинного законодавства та чинним законодавством не передбачено. Так, суду не надано жодних належних та допустимих доказів, які б підтверджували відмову батька дитини, яким є відповідач, надати згоду у встановленому законом порядку на виїзд дитини за кордон, рівно як і не наведено обставин, які б унеможливлювали оформити виїзд дитини за кордон через встановлену законом процедуру, що свідчить про те, що підстави для надання дозволу на виїзд дитини за кордон відсутні. Крім того, з матеріалів справи вбачається, що відповідач надавав дозвіл позивачу на виїзд малолітньої сина за межі України- в Російську Федерацію з 2013 року і до початку 2016 року в супроводі матері. Враховуючи наведене, суд вважає позовні вимоги [PERSON] про надання дозволу на тимчасовий виїзд неповнолітньої дитини без згоди батька за кордон необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Outcome: dismissed