Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-25 00:00:00

У вересні 2015 року позивач [PERSON] звернулась до суду із позовом до [PERSON], Управління Державної міграційної служби Києво-Святошинського району Київської області, про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, і зняття з реєстраційного обліку, посилаючись на те, що вона, [PERSON], є власником жилого будинку [ADDRESS]. В даному жилому будинку також зареєстрований відповідач [PERSON], який не є її родичем. З дня його реєстрації він за даною адресою жодного дня не проживав, і по даний час про нього нічого невідомо. Він ні з ким з її сім»ї не спілкується, стосунків не підтримує, за місцем реєстрації не з»являється, ніхто з її сім»ї не знає, де він знаходиться. [PERSON] не повідомив адресу проживання, не сплачує витрати за комунальні послуги, не є власником вказаного жилого будинку і в ньому відсутні його особисті речі. Позивач [PERSON] зазначала, що оскільки відповідач [PERSON] понад двадцять років взагалі не проживає за вказаною адресою, то у відповідності до вимог ст. ст. 71, 72 ЖК України він може бути визнаний таким, що втратив право користування житлом. Крім того, наявність реєстрації [PERSON] не дає їй можливості реалізувати свої права, а саме володіти і користуватися майном на свій розсуд. Те, що відповідач [PERSON] не проживає в даному жилому будинку за адресою: [ADDRESS], підтверджується актами депутата Гатненської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області. Враховуючи викладене, позивач [PERSON] з посиланням на вимоги ст. ст. 71, 71 Житлового кодексу України просила визнати [PERSON] таким, що втратив право користування жилим будинком, який знаходиться за адресою: [ADDRESS], та зобов»язати Управління Державної міграційної служби Києво-Святошинського району Київської області зняти з реєстрації [PERSON] у жилому будинку [ADDRESS]. У судовому засіданні 07 жовтня 2015 року судом ухвалено залучити до участі у справі в якості співвідповідача Києво-Святошинський районний відділ Управління державної міграційної служби України в Київській області. У судовому засіданні позивач [PERSON] позов підтримала і просила його задовольнити. У судове засідання відповідач [PERSON] і представник відповідача Києво-Святошинського районного відділу Управління державної міграційної служби України в Київській області не з»явились, про дату, час і місце розгляду справи повідомлялись належним чином, причини неявки суду невідомі. Оскільки позивач [PERSON] не заперечувала проти заочного розгляду справи, а відповідачі належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду справи, суд вважав за можливе провести заочний розгляд справи. Суд, вислухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, з"ясувавши дійсні обставини справи, дослідивши письмові докази, дійшов висновку, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно вимог ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов"язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Згідно вимог ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до вимог ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. За правилами ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до вимог ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Згідно вимог ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. За правилами ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до вимог ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Судом встановлено, що згідно Свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 18 жовтня 2012 року державним нотаріусом Вишневої міської державної нотаріальної контори Бурлаковою Н.К. видано свідоцтво, що на підставі заповіту, посвідченого секретарем виконавчого комітету Гатненської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області [PERSON] 22 жовтня 2003 року, зареєстрованого у реєстрі за № 94, спадкоємицею зазначеного в заповіті майна [PERSON], який помер [INFO], є його дружина [PERSON], і спадщина, на яку видано це свідоцтво, складається з: земельної ділянки площею 0,1801 га, наданої для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, що розташована за адресою: [ADDRESS], належної померлому [PERSON] на підставі державного акта на право власності на земельну ділянку серії [NUMBER], виданого Гатненською сільською радою Києво-Святошинського району Київської області 27 березня 2008 року, на підставі рішення 30 сесії 4 скликання Гатненської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області від 18 березня 2006 року, зареєстрованого в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № [NUMBER], кадастровий номер [NUMBER]. Відповідно до Свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 18 жовтня 2012 року державним нотаріусом Вишневої міської державної нотаріальної контори Бурлаковою Н.К. видано свідоцтво, що на підставі заповіту, посвідченого секретарем виконавчого комітету Гатненської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області [PERSON] 22 жовтня 2003 року, зареєстрованого у реєстрі за № 94, спадкоємицею зазначеного в заповіті майна [PERSON], який помер [INFO], є його дружина [PERSON], і спадщина, на яку видано це свідоцтво, складається з: житлового будинку [NUMBER], що розташований за адресою: [ADDRESS], належного померлому [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно, виданого виконкомом Гатненської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області 24 листопада 2006 року, на підставі рішення виконкому Гатненської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області від 26 вересня 1996 року № 8/12, зареєстрованого Києво-Святошинським бюро технічної інвентаризації 12 грудня 2006 року, номер запису: 848 в книзі 3, реєстраційний номер 16872552, згідно з витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно, виданим Києво-Святошинським бюро технічної інвентаризації 12 грудня 2006 року за № [NUMBER]. Відповідно до складених депутатом Гатненської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області [PERSON] актів обстеження житлового будинку в [ADDRESS] від 12 січня 2011 року, від 15 лютого 2015 року, від 28 квітня 2015 року вбачається, що в ході обстеження вищезазначеного будинку встановлено, що [PERSON] не проживає по вказаній адресі, а саме [ADDRESS] понад двадцять років. Особисті речі та будь-які інші предмети особистого вжитку [PERSON] відсутні. За правилами ст. 71 ЖК України, на яку посилається в позовній заяві позивач [PERSON], при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім»ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Якщо наймач або члени його сім»ї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору-судом. Жиле приміщення зберігається за тимчасово відсутнім наймачем або членами його сім»ї понад шість місяців у випадках, передбачених п. п. 1-7 ч. 3 ст. 71 ЖК України. У випадках, передбачених пунктами 1-7 цієї статті, право користування жилим приміщенням зберігається за відсутнім протягом шести місяців з дня закінчення строку, зазначеного у відповідному пункті. Відповідно до вимог ст. 72 ЖК України, на яку посилається позивач [PERSON] в позовній заяві, визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Однак, слід зазначити, що норми ст. ст. 71, 72 ЖК України, на підставі яких позивач [PERSON] просила визнати [PERSON] таким, що втратив право користування жилим будинком, який знаходиться за адресою: [ADDRESS], регулюють правовідносини, що виникають з користування жилими приміщеннями в будинках державного і громадського житлового фонду, і не поширюються на правовідносини, які виникають з приводу користування жилими приміщеннями в будинках приватного житлового фонду. В даному ж випадку позивач [PERSON] просила визнати [PERSON] таким, що втратив право користування жилим будинком, який знаходиться за адресою: [ADDRESS], і належить їй на праві приватної власності відповідно до наданого нею суду Свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 18 жовтня 2012 року. З урахуванням наведеного, суд вважає недоведеними позовні вимоги позивача [PERSON] з тих підстав, на які вона посилається у поданому позові, оскільки її вимоги не грунтуються на нормах чинного законодавства, що регулюють порядок користування жилими приміщеннями в будинках приватного житлового фонду, в тому числі і порядок визнання осіб, такими, що втратили право на користування житлом, яке належить особі на праві приватної власності, а заявлені на підставі вимог ст. ст. 71, 72 ЖК України, що регулюють порядок користування жилими приміщеннями в будинках державного і громадського житлового фонду. Враховуючи викладене, суд вважає недоведеними позовні вимоги позивача [PERSON] до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, а тому у задоволенні позову в цій частині вимог слід відмовити. Оскільки судом відмовлено в задоволенні у вказаній частині вимог позивача про визнання [PERSON] таким, що втратив право користування жилим приміщенням, то не можуть бути задоволені і інші похідні вимоги про зобов»язання Києво-Святошинського районного відділу Управління Державної міграційної служби України в Київській області зняти з реєстрації [PERSON] у жилому будинку [ADDRESS]. Оцінюючи в сукупності зібрані в справі докази відповідно до вимог ст. 212 ЦПК України, суд не знаходить правових підстав для задоволення позову, а тому у його задоволенні слід відмовити.

Outcome: dismissed