Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-20 00:00:00

24 червня 2015 року прокурор Білогірського району звернувся в суд з позовом з уточненнями до [PERSON] районної державної адміністрації Хмельницької області, [PERSON], в якому просить: визнати незаконним та скасувати розпорядження [PERSON] районної державної адміністрації від 20 червня 2011 року № 219/2011-р «Про надання дозволу на виготовлення проектів із землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність за межами населених пунктів» в частині, що стосується надання дозволу на оформлення проекту із землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства із земель державної власності [PERSON]; визнати незаконним та скасувати розпорядження [PERSON] районної державної адміністрації від 06 грудня 2011 року № 434/2011-р «Про затвердження проектів із землеустрою щодо відведення земельних ділянок та передачу їх у приватну власність» в частині, що стосується передачі у власність земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства площею 2 га на території Вільшаницької сільської ради Білогірського району Хмельницької області [PERSON]; визнати недійсним державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯМ № 911465 від 24 травня 2011 року, виданий на імя [PERSON] на земельну ділянку площею 1,5462 га з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства з кадастровим номером 6820386500:03:005:0084, який зареєстровано в книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 682030001000649. Свої позовні вимоги прокурор обґрунтовує тим, що передача відповідачу [PERSON] у власність земельної ділянки площею 1,5462 га для ведення особистого селянського господарства на території Квітневської сільської ради Білогірського району Хмельницької області відбулася з порушенням вимог Земельного кодексу України та Указу Президента України «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям». Зазначає, що відповідно до інформації відділу Держземагенства у [PERSON] районі від 18 червня 2015 року № 10-2206-0.4-1841/2-15, земельна ділянка, яку отримала [PERSON], знаходиться на території Квітневської сільської ради Білогірського району і належить до земель резервного фонду. Згідно довідки Квітневської сільської ради відповідач [PERSON] на території сільської ради зареєстрована не була, ніколи не проживала та не проживає, не зайнята у соціальній сфері села та не брала участі у розвитку інфраструктури населених пунктів сільської ради. Крім того, [PERSON] не була членом сільськогосподарських підприємств, що діяли та діють на території сільської ради, а саме колгоспу «Україна», агрофірми «Україна», ТОВ племзавод «Квітневе», ТОВ НВА «Перлина Поділля», ТОВ ІВК «Рідний край», ПрАТ «Зернопродукт МХП», СФГ «Кузьминці». Вказує, що відповідно до ст. 5 Земельного кодексу України (в редакції від 18 грудня 1990 року) сільські і селищні ради народних депутатів створюють на своїй території резервний фонд земель за погодженням місцерозташування з землекористувачем у розмірі до 15 процентів площі усіх сільськогосподарських угідь, включаючи угіддя в межах відповідних населених пунктів. Відповідно до п. 7 Указу Президента України від 8 серпня 1995 року № 720/95 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» встановлено, що створюваний під час передачі земель у колективну власність резервний фонд використовується для передачі у приватну власність або надання у користування земельних ділянок переважно громадянам, зайнятим у соціальній сфері на селі, а також іншим особам, яких приймають у члени сільськогосподарських підприємств або які переселяються у сільську місцевість для постійного проживання. Тобто, земельним законодавством встановлено, що за рахунок земель резервного фонду виділяються земельні ділянки виключному переліку осіб, а саме громадянам, зайнятим у соціальній сфері на селі, іншим особам, яких приймають у члени сільськогосподарських підприємств, або які переселяються у сільську місцевість для постійного проживання. Разом з тим, на території сільської ради проживають 23 особи, які мають право на отримання земельних ділянок з резервного фонду і які земельних ділянок у власність ще не отримували. З вищенаведених підстав прокурор вбачає порушення інтересів держави в особі територіальної громади Квітневської сільської ради Білогірського району Хмельницької області, а тому просить позов задовольнити. Прокурор Білогірського відділу Старокостянтинівської місцевої прокуратури Хмельницької області [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримала з підстав зазначених в позовній заяві, просила позовні вимоги задовольнити. Квітневська сільська рада Білогірського району про дату, час та місце розгляду справи повідомлена своєчасно та належним чином, представник в судове засідання не зявився, подав до суду заяву про розгляд справи у відсутності представника сільської ради, позовні вимоги прокурора підтримав. Представник відповідача [PERSON] районної державної адміністрації Хмельницької області [PERSON] в судовому засіданні позов прокурора не визнав. Представник відповідача [PERSON] [PERSON] в судове засідання не з»явилася, подала до суду заяву про розгляд справи у її відсутності, позов прокурора не визнала, просила відмовити в задоволенні позову. Представник відповідача [PERSON] - [PERSON] звернулася до суду із заявою про застосування строків позовної давності, вказавши, що 20 червня 2011 року [PERSON] РДА було прийнято рішення про надання дозволу на виготовлення проектів із землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства із земель державної власності [PERSON] 06 грудня 2011 року [PERSON] [PERSON] РДА затверджено проект землеустрою вказаної земельної ділянки. 24 травня 2012 року [PERSON] видано державний акт на право власності на земельну ділянку, серії ЯМ №911465, який зареєстровано у відділі Держкомзему у [PERSON] районі 24 травня 2012 року. Вказала, що до спірних правовідносин є підстави для застосування строку позовної давності. Так, прокурор у даній справі не є самостійним суб»єктом, який захищає власні інтереси, а відповідно до ст..45 ЦПК України діє в інтересах держави, та є лише спеціальним процесуальним представником держави Квітневської сільської ради Білогірського району Хмельницької області. Статтями 256, 257,261 ЦК України встановлено, що позовна давність - строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю в три роки. Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. З вказаним позовом прокурор звернувся до суду 24 червня 2015 року в інтересах Квітневської сільської ради Білогірського району Хмельницької області. Однак, право сільської ради було порушене з часу державної реєстрації [PERSON] права власності на земельну ділянку тобто 24 травня 2012 року.Просила в задоволенні позову відмовити. Заслухавши думку прокурора, представника відповідача [PERSON] РДА [PERSON], ознайомившись із письмовими заявами представника позивача та представника відповідача [PERSON]-[PERSON], дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне. Судом встановлено, що розпорядженням [PERSON] районної державної адміністрації від 20 червня 2011 року № 219/2011-р «Про надання дозволу на виготовлення проектів із землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність за межами населених пунктів» відповідачу [PERSON] надано дозвіл на оформлення проекту із землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства орієнтовною площею 1,5500 га із земель державної власності за межами населеного пункту Квітневської сільської ради Білогірського району Хмельницької області (а.с. 9-10). Розпорядженням [PERSON] районної державної адміністрації від 06 грудня 2011 року № 434/2011-р «Про затвердження проектів із землеустрою щодо відведення земельних ділянок та передачу їх у приватну власність» відповідачу [PERSON] затверджено проект із землеустрою щодо відведення земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства та передано у власність земельну ділянку для ведення особистого селянського господарства площею 1,5462 га на території Квітневської сільської ради Білогірського району Хмельницької області (а.с. 11-12). На підставі вищевказаного розпорядження [PERSON] районної державної адміністрації від 06 грудня 2011 року № 434/2011-р, відповідачу [PERSON] видано державний акт на право власності на земельну ділянку, серії ЯМ № 911465 від 24 травня 2012 року на земельну ділянку площею 1,5462 га на території Квітневської сільської ради, з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства з кадастровим номером 6820384500:06:002:0084, який зареєстровано в відділі Держкомзему у [PERSON] районі 24 травня 2012 року (а.с. 13). Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, не заборонених законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Ст. 125 Земельного кодексу України передбачено, що право власності на земельну ділянку виникає з моменту державної реєстрації цього права. Стаття 256 ЦК України визначає позовну давність як строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Отже, позовна давність - це строк, протягом якого особа може реалізувати належне їй матеріальне право на отримання судового захисту порушеного цивільного права чи інтересу шляхом пред'явлення в належному порядку нею чи іншою уповноваженою особою позову до суду. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України). Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові (стаття 267 ЦК України). Визначення початку відліку позовної давності міститься у статті 261 ЦК України. Відповідно до частини першої статті 261 ЦК України за загальним правилом перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Аналіз зазначених норм права дає підстави для висновку про те, що позовна давність є строком пред'явлення позову як безпосередньо особою, право якої порушене, так і тими суб'єктами, які уповноважені законом звертатися до суду з позовом в інтересах іншої особи - носія порушеного права (інтересу). При цьому як у випадку пред'явлення позову самою особою, право якої порушене, так і в разі пред'явлення позову в інтересах цієї особи іншою уповноваженою на це особою, відлік позовної давності обчислюється з одного й того самого моменту: коли особа довідалася або могла довідатися про порушення її права або про особу, яка його порушила. Частиною другою статті 2 ЦК України передбачено, що одним із учасників цивільних правовідносин є держава, яка згідно зі статтями 167, 170 цього Кодексу набуває і здійснює цивільні права та обовязки через органи державної влади у межах їхньої компетенції, встановленої законом, та діє у цивільних відносинах на рівних правах з іншими учасниками цих відносин. За частиною другою статті 3 ЦПК України у випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси. Одним із таких органів є прокуратура, на яку пунктом 2 статті 121 Конституції України покладено представництво інтересів держави у випадках, визначених законом. Статтею 361 Закону України "Про прокуратуру" та частиною другою статті 45 ЦПК України передбачено право прокурора з метою представництва інтересів громадянина або держави в суді в межах повноважень, визначених законом, звертатися до суду з позовною заявою, брати участь у розгляді справ за його позовом тощо. Прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній заяві самостійно визначає, в чому полягає порушення інтересів держави та обґрунтовує необхідність їх захисту, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. У разі відсутності такого органу або відсутності у нього повноважень щодо звернення до суду прокурор зазначає про це в позовній заяві і в такому разі прокурор набуває статусу позивача (абзац 2 частини другої статті 45 ЦПК України). Процесуальні права прокурора як особи, якій надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, визначені у статті 46 ЦПК України. Згідно із частиною першою статті 46 ЦПК України органи та інші особи, які відповідно до статті 45 цього Кодексу звернулися до суду в інтересах інших осіб або державних чи суспільних інтересах, мають процесуальні права й обов'язки особи, в інтересах якої вони діють, за винятком права укладати мирову угоду. Прокурор, який бере участь у справі, має обов'язки і користується правами сторони, крім права на укладення мирової угоди. Аналіз наведених правових норм дає підстави для висновку про те, що положення закону про початок перебігу позовної давності поширюється й на звернення прокурора до суду із заявою про захист державних інтересів. Отже, початок перебігу строку позовної давності розпочинається від дня коли особа, в інтересах якої прокурор звертається до суду, дізналася або могла дізнатись про її порушене право. Саме такий правовий висновок викладений у постанові Верховного суду України від 26 жовтня 2016 року у справі №6-2070цс16. Прокурором Білогірського району 24 червня 2015 року пред'явлено позов в інтересах Квітневської сільської ради Білогірського району Хмельницької області, яка підтримала позов і якій було відомо про її порушене право з часу державної реєстрації [PERSON] права власності на земельну ділянку - 24 травня 2012 року. Посилання прокурора Білогірського відділу Старокостянтинівської місцевої прокуратури Хмельницької області [PERSON] на те, що прокуратура наділена статусом самостійного позивача та відповідно перебіг строку позовної давності розпочався із дня виявлення прокурором порушення вимог закону є безпідставним з огляду на вищевикладене. З викладеного суд робить висновок, що позов задоволенню не підлягає з підстав спливу трьох річного строку позовної давності.

Outcome: dismissed