Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-09 00:00:00

Позивач [PERSON] в березні 2020 р. звернулась до суду з позовом до відповідача, в якому просила стягнути аліменти на свою користь з [PERSON] в розмірі 1638,00 грн. щомісяця і довічно. Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач посилається на те, що вона є рідною матір`ю відповідача [PERSON] . З листопада 2019 року є пенсіонером за віком. Через стан здоров`я працювати не може. Єдиним доходом позивача є пенсія в розмірі 1907,78 грн. на місяць, якої не вистачає на забезпечення належних умов для проживання, придбання небхідних ліків та достатнього харчування, оплати комунальних послуг. Зазначає, що її син - [PERSON] , [INFO] , на даний час є працездатним та має регулярний заробіток. Крім того, відповідач зареєстрований та проживає разом з нею, в одній квартирі, проте матеріальної допомоги на її утримання в добровільному порядку не надає, комунальні послуги не сплачує. У зв`язку з чим, позивач звернулась з позовом до суду та просить призначити їй аліменти у розмірі 1638,00 грн., які стягувати з відповідача щомісяця і довічно. Ухвалою суду від 16.03.2020 р., відкрито спрощене позовне провадження в цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання непрацездатної матері, та призначено судове засідання для розгляду справи по суті в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. 12.06.2020 р. до суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого відповідач просить відмовити в задоволенні позову в повному обсязі, посилаючись на безпідставність та необґрунтованість позовних вимог. У поданому до суду відзиві, відповідач вказує на те, що він зареєстрований за адресою проживання позивача, проте понад 13 років з позивачем не проживає. Має свою сім`ю, з якою мешкає окремо. До квартири проживання позивача не має змоги потрапити, оскільки остання захаращила її сміттям та непотребом. Матеріально допомогав, але позивач відмовилась від отримання допомоги і грошей, вказавши, що вона цього не потребує. Щодо заборгованості за комунальні послуги, про яку вказує позивач, то вона погашена. Доказів про її наявності позивачем не надано. Також не надано доказів в підтвердження витрат на лікування. Також відповідач зазначив, що розмір пенсії позивача є вищим від прожиткового мінімуму. 22.06.2020 від позивача надійшла відповідь на відзив, в якій позивач зазначає, що вона повністю заперечує проти доводів відповідача викладених у відзиві. Також позивач зазначає, що єдиним джерелом її доходу є пенсія за віком, з якої більша частина сплачується за комунальні послуги, а решта на ліки та харчування, пенсії ледь вистачає на оплату побутових потреб. Відповідачем у відзиві зазначено, що він має сім`ю та має на утриманні неповнолітню дитину, проте належних доказів не надав. Відповідач має стабільний дохід, тому має можливість її утримувати. 13.07.2020 від відповідача надішли заперечення, відповідно яких, відповідач повністю заперечує проти доводів позивача, просить у задоволенні позову відмовити в повному обсязі. 27.08.2020 від позивача надійшли заперечення на доводи відповідача, відповідно яких, позивач вважає всі доводи відповідача необґрунтованими, та такими, які не підтверджуються належними доказами. Представник позивача в судовому засіданні заявлені позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив задовольнити, посилаючись на підстави та обставини, викладені в позовній заяві, та надані докази. Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, просив відмовити в задоволенні позову в повному обсязі з підстав викладених у відзиві та запереченнях на позовну заяву. Суд, заслухавши пояснення представника позивача, представника відповідача, врахувавши їх доводи, дослідивши матеріали справи та вивчивши надані письмові докази у сукупності, приходить до наступного висновку. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч. 1 ст. 16 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з вимогами п.п. 1, 2, 3 ч. 1 ст. 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин. Частиною 1 ст. 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно з ч. 2 ст. 51 Конституції України повнолітні діти зобов`язані піклуватися про своїх непрацездатних батьків. Судом встановлено, що позивач [PERSON] , є матір`ю відповідача [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження [NUMBER] , виданим Відділом РАГС Дарницького району м. Києва 21.03.1995 р. [PERSON] , [INFO] є пенсіонеркою довічно, що підтверджується даними пенсійного посвідчення № [NUMBER] . Відповідно до довідки №4702 від 02.03.2020 р., позивач [PERSON] знаходиться на обліку в управлінні ПФУ Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві (Солом`янський район) та отримує пенсію за віком в розмірі 1907,78 грн. Пенсія позивача за період з листопада 2019 р. по березень 2020 р. всього становить 7885,49 грн. Як на підставу своїх вимог, позивач посилається на ст.ст. 202, 205 СК України, що відповідач, як її повнолітня дитина, повиен піклуватися про неї та утримувати, оскільки вона є пенсіонером та потребує матеріальної допомоги. Єдиним джерелом її доходу є пенсія. Розмір пенсії є недостатнім для задоволення її життєвих потреб та сплати комунальних послуг. Відповідно до ст. 202 СК України повнолітні дочка, син зобов`язані утримувати батьків, які є непрацездатними і потребують матеріальної допомоги. У п. 21 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного Кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» № 3 від 15.05.2006 року надано роз`яснення, що обов`язок повнолітніх дочки, сина утримувати своїх непрацездатних батьків, які потребують матеріальної допомоги (ст. 202 СК України), не є абсолютним. У зв`язку з цим суд на вимогу дочки, сина, до яких пред`явлено позов про стягнення аліментів, зобов`язаний перевірити їхні доводи про ухилення батьків від виконання своїх обов`язків щодо них (ст. 204 СК України). Відповідно до ч.1 ст. 204 СК України дочка, син можуть бути звільнені судом від обов`язку утримувати матір, батька та обов`язку брати участь у додаткових витратах, якщо буде встановлено, що мати, батько ухилялися від виконання своїх батьківських обов`язків. При вирішенні питання про стягнення аліментів на утримання батьків слід враховувати, що вказане право батьків, якому кореспондує обов`язок повнолітніх дітей, виникає за наявності двох умов: непрацездатності батьків та наявності у них потреби у матеріальній допомозі і не залежить від майнового стану повнолітніх дочки, сина. Звільнення від обов`язку утримувати матір, батька та обов`язку брати участь у додаткових витратах можливі лише коли буде встановлено, що мати, батько ухилялися від виконання своїх батьківських обов`язків, що передбачено ч. 1 ст. 204 СК України. Моментом виникнення обов`язку утримувати своїх батьків є наявність усіх перерахованих умов. Відповідно до ст. 205 Сімейного кодексу України, суд визначає розмір аліментів на батьків у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) з урахуванням матеріального та сімейного стану сторін. При визначенні розміру аліментів та додаткових витрат суд бере до уваги можливість одержання утримання від інших дітей, до яких не пред`явлено позову про стягнення аліментів, дружини, чоловіка та своїх батьків. Пункт 21 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15.05.2006 № 3 містить роз`яснення, що обов`язок повнолітніх дочки, сина утримувати своїх непрацездатних батьків, які потребують матеріальної допомоги, не є абсолютним. У зв`язку з цим суд на вимогу дочки, сина, до яких пред`явлено позов про стягнення аліментів, зобов`язаний перевірити їхні доводи про ухилення батьків від виконання своїх обов`язків щодо них. Таким чином, при вирішенні питання про стягнення аліментів на утримання батьків слід враховувати, що вказане право батьків виникає за наявності трьох умов: походження дитини від матері, батька (кровне споріднення) або наявність між ними інших юридично значущих зв`язків (усиновлення); непрацездатність матері, батька; потреба батька, матері в матеріальній допомозі. Зобов`язання повнолітніх дітей по утриманню батьків не залежить від майнового стану повнолітніх дочки, сина і не виникає у разі відсутності хоча б однієї з вказаних обставин. Відповідно до ст.1 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" непрацездатні громадяни - особи, які досягли встановленого статтею 26 цього Закону пенсійного віку, або особи з інвалідністю, у тому числі діти з інвалідністю, а також особи, які мають право на пенсію у зв`язку з втратою годувальника відповідно до закону. Як встановлено судом, позивач є пенсіонером за віком та отримує пенсію. Сума пенсії складає за: листопад 2019 року - 254,37 грн.; грудень 2019 року - 1907,78 грн.; січень 2020 року - 1907,78 грн.; лютий 2020 року - 1907,78 грн.; березень 2020 року - 1907,78 грн. Ст. 1 Закону України «Про прожитковий мінімум» передбачено, що прожитковий мінімум - це вартісна величина достатнього для забезпечення нормального функціонування організму людини, збереження його здоров`я набору продуктів харчування, а також мінімального набору непродовольчих товарів та мінімального набору послуг, необхідних для задоволення основних соціальних і культурних потреб особистості. Розмір прожиткового мінімуму для основних соціальних і демографічних груп населення встановлюється законом про державний бюджет на відповідний рік. Так, прожитковий мінімум для непрацездатних осіб з 01 січня 2019 року становить 1497 грн., з 01 липня 2019 року - 1564 грн., з 01 грудня 2019 року - 1638 грн. З 01 січня 2020 року становить 1638 грн., із 01 липня 2020 року - 1712 грн. З 01 січня 2021 року становить 1769 грн., із 01 липня 2021 року - 1854 грн. Починаючи з грудня 2019 року, сума нарахованої позивачу пенсії перевищує суму прожиткового мінімуму на осіб, які втратили працездатність, відповідно до ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік». Слід вказати, що необхідність матеріальної допомоги визначається в кожному конкретному випадку в залежності від матеріального становища батьків. Сам факт непрацездатності батьків не зумовлює виникнення у дітей обов`язку надання їм утримання - стан непрацездатності має супроводжуватися необхідністю отримувати сторонню матеріальну допомогу. Позивач повинен довести необхідність отримання такої допомоги. Позивач не надав суду жодних належних та допустимих доказів, які б свідчили про те, що розмір отримуваної нею пенсії є нижчим за розмір необхідних щомісячних витрат на ліки та харчування. Посилання позивача на незадовільний стан здоров`я не підтверджують обставин її щомісячних витрат на лікування, які перевищують її дохід у вигляді пенсії. Виходячи зі змісту ст. 19 Закону України «Про пенсійне забезпечення» мінімальний розмір пенсії забезпечує прожитковий мінімум, встановлений законом для осіб, які втратили працездатність, а тому позивача не можна вважати особою, яка потребує матеріальної допомоги в розумінні ч. 1 ст. 202 СК України, що свідчить про безпідставність та недоведеність її позовних вимог. Згідно вимог ст.ст. 76, 77, 79, 80 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Крім цього, позивач не надала доказів в підтвердження тих обставин, що не має інших дітей, які можуть надати матеріальну допомогу. Вичерпний перелік підстав, які звільняють від доказування, визначений ст. 82 ЦПК України, до їх переліку не належать доводи, викладені позивачем у позові. Таким чином, на основі повно та всебічно з`ясованих обставин, на які посилаються сторони, як на підставу своїх вимог та заперечень, підтверджених доказами, перевірених в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, а також достатність, взаємозв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд прийшов до висновку про відмову у задоволенні позову.

Outcome: dismissed