Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-07 00:00:00

позивач звернувся в суд з позовом до [PERSON], [PERSON] за участю третіх осіб приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Коновалової Олени Олександрівни, Служби у справах дітей Дніпровської районної у м. Києві державної адміністрації про визнання договору дарування 48/100 часток квартири недійсним. Свої вимоги мотивував тим, що 14 березня 2006 року рішенням Дніпровського районного суду м. Києва за [PERSON] визнано право власності на 48/100 часток квартири [ADDRESS]. Цим же рішенням [PERSON] виселена з спірної квартири, а члени її сім»ї [PERSON] та неповнолітній [PERSON], як члени сім»ї колишнього власника залишаються проживати у спірній квартирі. 23 червня 2015 року між [PERSON] та [PERSON] укладено договір дарування 48/100 часток квартири [ADDRESS], посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Коноваловою О.О., зареєстрованого в реєстрі за № 1537. При оформленні вказаного договору відповідачі не повідомили нотаріуса про фактичне проживання у спірній квартирі з 12 травня 2005 року неповнолітнього [PERSON]. У зв'язку з чим просить суд визнати недійсним договір дарування 48/100 часток квартири [ADDRESS], укладеного між [PERSON] та [PERSON], посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Коноваловою О.О., зареєстрованого в реєстрі за № 1537. Позивач підтримав позовні вимоги. Пояснив, що його неповнолітній син [PERSON] має право користування спірною квартирою. Це право порушено у зв»язку із вчиненням правочину щодо спірної квартири без дозволу органів опіки і піклування. Представники позивача [PERSON], [PERSON] підтримали позовні вимоги. Представник позивача [PERSON] дав пояснення, аналогічні викладеним у позові. Додатково пояснив, що при укладенні договору дарування відповідач не повідомив нотаріуса про зареєстрованого у спірній квартирі неповнолітнього сина позивача [PERSON], зазначив у заяві, що в квартирі не зареєстровані та не проживають малолітні та неповнолітні діти. Правочин щодо відчуження нерухомого майна вчинено з метою виселення неповнолітньої дитини. Відповідач [PERSON] позов не визнав. Пояснив, що подарував належну йому частину спірної квартирі своїй донці. В родинних відносинах з неповнолітнім [PERSON] не знаходиться. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з»явилася, хоча належним чином повідомлена про час та місце розгляду справи. Представництво інтересів здійснював [PERSON] Представник відповідача [PERSON] в судове засідання не з»явився, хоча належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи. Причини неявки не повідомив. Третя особа приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Коновалова О. О. у судове засідання не з'явилася, хоча повідомлена належним чином про час та місце розгляду справи. Причини неявки не повідомила. Представник третьої особи Служби у справах дітей Дніпровської районної у м. Києві державної адміністрації у судове засідання не з'явився, хоча повідомлений належним чином про час та місце розгляду справи. До початку судового засідання надав письмову заяву з прохання слухати справу за його відсутності, позовні вимоги підтримує та зазначив, що у разі відмови в задоволенні позовних вимог будуть порушені майнові права дитини. Дослідив матеріали справи, суд встановив наступні обставини справи. 23 червня 1998 року між [PERSON] та [PERSON] укладено договір дарування 48/100 часток квартири [ADDRESS], посвідчений державним нотаріусом Десятої Київської державної нотаріальної контори [PERSON], зареєстрованого в реєстрі за № 1у-863 (а.с.69, 76, 77-78,79-80). 14 березня 2006 року рішенням Дніпровського районного суду м. Києва позовні вимоги [PERSON] до [PERSON], [PERSON], [PERSON] за участю третіх осіб приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Меліхової Олени Валеріївни, приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Біляєва Володимира Олександровича, секретаря виконкому Зибківської сільської ради Онуфріївського району Люліної Валентини Павлівни про визнання недійсним довіреності, договорів дарування та купівлі-продажу, визнання права власності та витребування майна з чужого незаконного володіння задоволено повністю, зокрема, повернуто 48/100 часток квартири [ADDRESS] [PERSON], визнавши за ним право власності на вказані 48/100 часток квартири [ADDRESS], виселено з 48/100 часток квартири [ADDRESS] [PERSON] (а.с. 70-74,75). 27 жовтня 2007 року рішенням Дніпровського районного суду м. Києва в задоволенні позовних вимоги [PERSON] до [PERSON], яка діє в своїх інтересах та інтересах неповнолітнього [PERSON], [PERSON] за участю третіх осіб відділу громадянства, імміграції та реєстрації фізичних осіб Дніпровського РУ ГУ МВС України в м. Києві, відділу опіки та піклування Дніпровської районної у м. Києві державної адміністрації про виселення та зняття з реєстраційного обліку відмовлено (а.с.18-19). 23 червня 2015 року між [PERSON] та [PERSON] укладено договір дарування 48/100 часток квартири [ADDRESS], посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Коноваловою О.О., зареєстрованого в реєстрі за № 1537 (а.с.67-68). 23 липня 2015 року ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва відкрито провадження у справі за позовом [PERSON] до [PERSON], [PERSON], [PERSON] про примусове виселення з кімнати квартири (а.с.20). Підставою для визнання недійсним договір дарування 48/100 часток квартири [ADDRESS], укладеного між [PERSON] та [PERSON], посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Коноваловою О.О., зареєстрованого в реєстрі за № 1537 позивач зазначає відсутність дозволу органу опіки та піклування на вчинення правочину, що порушує право користування неповнолітнього [PERSON] спірною квартирою. На підтвердження права користування неповнолітнім [PERSON] спірною квартирою надано довідку форми № 3, яка видана 27 травня 2015 року ЖЕД № 409 про його реєстрацію з 12 травня 2005 року (а.с.9). Відповідач [PERSON] позов не визнав. Пояснив, що в родинних відносинах з неповнолітнім [PERSON] не знаходиться. Згідно ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Особливим видом права власності є право довірчої власності, яке виникає внаслідок закону або договору управління майном. Згідно ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Згідно ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов'язків власник зобов'язаний додержуватися моральних засад суспільства. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Згідно ст. 717 ЦК України за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов'язується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність. Договір, що встановлює обов'язок обдаровуваного вчинити на користь дарувальника будь-яку дію майнового або немайнового характеру, не є договором дарування. Згідно ст. 718 ЦК України дарунком можуть бути рухомі речі, в тому числі гроші та цінні папери, а також нерухомі речі. Дарунком можуть бути майнові права, якими дарувальник володіє або які можуть виникнути у нього в майбутньому. Згідно ст. 719 ЦК України Договір дарування нерухомої речі укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню. Відповідно до п.2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 2009 року № 9 "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними" судам необхідно враховувати, що згідно із статтями 4, 10 та 203 ЦК зміст правочину не може суперечити ЦК, іншим законам України, які приймаються відповідно до Конституції України та ЦК, міжнародним договорам, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, актам Президента України, постановам Кабінету Міністрів України, актам інших органів державної влади України, органів влади Автономної Республіки Крим у випадках і в межах, встановлених Конституцією України та законом, а також моральним засадам суспільства. Зміст правочину не повинен суперечити положенням також інших, крім актів цивільного законодавства, нормативно-правових актів, прийнятих відповідно до Конституції України (статті 1, 8 Конституції України). Відповідність чи невідповідність правочину вимогам законодавства має оцінюватися судом відповідно до законодавства, яке діяло на момент вчинення правочину. Правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав, визначених законом, та із застосуванням наслідків недійсності, передбачених законом (пункт 7 постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними»). Відповідно до частини першої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Згідно із частиною шостою статті 203 ЦК України правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей. Згідно зі статтею 12 Закону України «Про основи соціального захисту бездомних осіб і безпритульних дітей» держава охороняє і захищає права та інтереси дітей при вчиненні правочинів щодо нерухомого майна. Неприпустимим є зменшення або обмеження прав і охоронюваних законом інтересів. Частиною третьою статті 17 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що батьки або особи, які їх замінюють, не мають права без дозволу органів опіки і піклування, наданого відповідно до закону, укладати договори, які підлягають нотаріальному посвідченню та/або державній реєстрації, відмовлятися від належних дитині майнових прав, здійснювати поділ, обмін, відчуження житла, зобов'язуватися від імені дитини порукою, видавати письмові зобов'язання. Батьки малолітньої дитини не мають права без дозволу органу опіки та піклування вчиняти правочини щодо її майнових прав, у тому числі й відмовлятися від майнових прав дитини (пункт 3 частини другої статті 177 СК України). Відповідно до частини третьої статті 18 Закону України «Про охорону дитинства» органи опіки та піклування зобов'язані здійснювати контроль за додержанням батьками або особами, які їх замінюють, майнових та житлових прав дітей при відчуженні жилих приміщень та купівлі нового житла. Пунктом 67 постанови № 866 від 24 вересня 2008 року Кабінету Міністрів України «Питання діяльності органів опіки та піклування, пов»язаної із захистом прав дитини» встановлює, що дозвіл на вчинення правочинів щодо нерухомого майна, право власності на яке або право користування яким має дитина надається районною, районною у мм. Києві та Севастополі держадміністрацією, виконавчим органом міської, районної в місті ради за поданням служби у справах дітей після проведення зазначеною службою перевірки документів за місцем знаходження майна протягом одного місяця з дня надходження заяви на вчинення правочинів щодо нерухомого майна дитини лише у разі гарантування збереження її права на житло і оформляється рішенням, витяг з якого видається заявникам службою у справах дітей. Для здійснення правочинів щодо нерухомого майна дитини батьки, опікуни або піклувальники подають службі у справах дітей документи, зазначені у пункті 66 цього Порядку. Служба у справах дітей розглядає протягом 10 робочих днів подані документи та з'ясовує наявність (відсутність) обставин, що можуть бути підставою для відмови у наданні дозволу на вчинення правочинів щодо нерухомого майна дитини. Згідно ст. 224 ЦК України правочин, вчинений без дозволу органу опіки та піклування (стаття 71 цього Кодексу), є нікчемним. На вимогу заінтересованої особи такий правочин може бути визнаний судом дійсним, якщо буде встановлено, що він відповідає інтересам фізичної особи, над якою встановлено опіку або піклування. Судом встановлено, що згідно свідоцтва про народження [PERSON], [INFO], батьками зазначено: батько [PERSON], мати [PERSON] (а.с.12). Згідно інформації служби у справах дітей Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації протягом 2015 року органом опіки та піклування дозвіл на здійснення правочину договору дарування 48/100 частки квартири [ADDRESS] між [PERSON] (дарувальником) та [PERSON] (обдарованою) не надавався, так як до служби у справах дітей матеріали по даній квартирі не надходили (а.с.91). Оскільки відповідач не є батьком неповнолітнього [PERSON], [INFO], відсутні порушення статтей 17,18 Закону України «Про охорону дитинства»,статті 12 Закону України «Про основи соціального захисту бездомних осіб і безпритульних дітей», пункту 3 частини другої статті 177 Сімейного кодексу України, положеннями яких передбачена необхідність отримання попереднього дозволу органу опіки і піклування на укладення батьками правочинів, предметом яких є житлові приміщення, право користування якими мають малолітні або неповнолітні діти. Відповідно до ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Позивачем не доведено будь-яких порушень при укладанні договору дарування. За вказаних обставин відсутні підстави для визнання договору дарування 48/100 часток квартири [ADDRESS], посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Коноваловою О.О., зареєстрованого в реєстрі за № 1537 недійсним.

Outcome: dismissed