Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-14 00:00:00

Позивач звернулась в суд з позовною заявою до відповідача, в якій просить поділити спільне майно подружжя шляхом виділення відповідачу у власність автомобіля, а на користь позивачки стягнути з відповідача грошову компенсацію, що становить половину вартості цього автомобіля. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що вони з відповідачем з 14.07.2017 року перебували у зареєстрованому шлюбі. 17.04.2018 року під час перебування у шлюбі вони з відповідачем за спільні кошти подружжя придбали автомобіль «MERSEDES-BENZ» модель SPRINTER 311 CDI 2003 року випуску, державний номер [NUMBER], який відповідач зареєстрував на себе. З 22.04.2018 року сторони припинили фактичні шлюбні відносини, відповідач став проживати окремо. Оскільки спірний автомобіль придбано під час перебування сторін у шлюбі та за спільні кошти, тому він є спільним майном, нажитим у шлюбі. В добровільному порядку здійснити поділ зазначеного автомобіля відповідач відмовився, тому вона просить поділити зазначений автомобіль як спільне майно подружжя, а саме: виділити відповідачу у власність спірний автомобіль, вартість якого складає 212000 грн. та стягнути з відповідача на її користь грошову компенсацію у розмірі 106000 грн., що становить половину вартості спірного автомобіля. В судовому засіданні позивач та її представник позовні вимоги підтримали, просили їх задовольнити. У відповіді на відзив та у своїх усних поясненнях суду стороною позивача зазначено, що сторони під час спільного проживання у шлюбі придбали автомобіль. Кошти на його придбання складались із заощаджень позивачки, оскільки вона працювала і мала постійну роботу із зарплатнею у розмірі, приблизно 2500 грн., а також грошових коштів з грошової допомоги, отриманої відповідачем від Міністерства оборони України, які він зняв у банківській установі. Зазначену грошову допомогу, позивач та її представник вважають спільною сумісною власністю подружжя, тому вважають, що спірний автомобіль, вартістю 212000 грн., придбано під час проживання сторін у шлюбі і за спільні кошти подружжя. Відповідач у відзиві на позов заперечив, що спірний автомобіль придбаний за спільні кошти сторін, як подружжя. До реєстрації шлюбу з позивачем він був військовослужбовцем за контрактом. У зв'язку із отриманим в зоні АТО захворюванням (пораненням) йому встановлено III групу інвалідності та Міністерством оборони України, виплачена одноразову грошову допомогу в сумі 252600 грн., яку він вважає страховим відшкодуванням з боку держави за шкоду здоров'ю, завдану під час проходження ним військової служби. Частину зазначеної суми, яку він вважає свою особистою власністю, ним витрачено на придбання автомобіля, який він вважає своєю особистою приватною власністю. Представник відповідача позовні вимоги не визнав та суду пояснив, що спірний автомобіль придбаний відповідачем за кошти, які він отримав як відшкодування шкоди здоров'ю, отримані під час проходження військової служби та які призначаються виключно для особистих потреб особі, якій вони сплачені, оскільки є компенсацією військовослужбовцю з боку держави за втрачене здоров'я. Оскільки зазначені кошти виділені [PERSON] особисто, є особистими коштами відповідача, та призначаються для задоволення його особистих індивідуальних потреб на відновлення здоров'я або придбання спеціальних засобів, у разі суттєвої і невідворотної втрати здоров'я, тому придбане за вказані кошти майно, зокрема і спірний автомобіль не вважається спільною власністю подружжя і не підлягає розподілу між подружжям, незважаючи на придбання цього автомобіля в період перебування сторін в зареєстрованому шлюбі. Суд, заслухавши позивача, її представника та представника відповідача, дослідивши матеріали справи, приходить до наступних висновків. Судом встановлено, що з 14.07.2017 року сторони перебували в зареєстрованому шлюбі, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER], виданим 14.07.2017 року Роменським міським відділом реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Сумській області (а.с.8). На підставі рішення Роменського міськрайонного суду Сумської області від 18.07.2018 року розірвано шлюб між [PERSON], та [PERSON], який був зареєстрований 14 липня 2017 року Роменським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Сумській області, актовий запис 144. Після розірвання шлюбу змінено прізвище позивачки [PERSON] на дошлюбне - «[PERSON]» (а.с.4, 58, 59). Відповідно до військового квитка серії [NUMBER] та довідки № 798 від 24.02.2017 року з 06.11.2017 року по 17.05.2018 року [PERSON] перебував на військовому обліку і брав участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення і захисті незалежності суверенітету та територіальної цілісності України в районі проведення антитерористичної операції на території Донецької та Луганської областей (а.с.10, 108). Згідно свідоцтва про хворобу № 577/3 від 18.10.2017 року, затвердженої Військово-лікарською комісією Західного регіону, військовослужбовець [PERSON] визнаний непридатним до військової служби в мирний час, обмежено придатним у воєнний час (а.с.109). Згідно посвідчень серії [NUMBER], серії [NUMBER] [PERSON] визнаний особою з інвалідністю 3 групи і має право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни -інвалідів війни, а також для ветеранів війни - учасників бойових дій (а.с.107). 26.03.2018 року Фінансово-економічним управлінням командування Сухопутних військ Збройних сил України листом № 116/14/5/161/л повідомлено про направлення відповідних документів до Департаменту фінансів Міністерства оборони України для виплати йому одноразової грошової допомоги (а.с.110). Департаментом фінансів Міністерства оборони України у листі № 3/6/736 від 19.03.2018 року [PERSON] повідомлено, що прийнято рішення про призначення йому одноразової грошової допомоги в сумі 252 600 грн із виплатою цієї сумі у квітні 2018 року (а.с.111). З виписки по картковому рахунку [NUMBER], відкритого на ім'я [PERSON] паспорт [NUMBER], вбачається, що 13.04.2018 року здійснено транзакцію, а саме: на його рахунок зараховано 252 600,00 грн., в якості одноразової грошової допомоги, згідно наказу Сумського ОВК № 127 від 05.04.2018 року (а.с.41, 112). 17.04.2018 року з вищевказаного рахунку проведено транзакцію, а саме: зняття коштів у розмірі 190 000,00 грн. (а.с. 113). 17.04.2018 року на підставі договору купівлі-продажу транспортного засобу 7142/2018/903307, [PERSON] придбав у [PERSON] транспортний засіб «MERSEDES-BENZ», модель SPRINTER 311 CDI 2003 року випуску, білого кольору, номер кузова (шасі, рама) [NUMBER], свідоцтво про реєстрацію - [NUMBER], номерний знак [NUMBER]. Вартість автомобіля складає 73933 грн. (а.с.11). Згідно відповіді територіального сервісного центру № 5944 МВС в Сумській області № 31/18/5944-Ц-8-А3 від 02.06.2018 вказаний транспортний засіб 17.04.2018 року зареєстрований за [PERSON], [INFO] (а.с. 14). Згідно акта, складеного 18.05.2018 року головою правління ОСББ «Дудіна 1» [PERSON] в присутності сусідів [PERSON] та [PERSON], за адресою [ADDRESS] [PERSON] зареєстрований, але не проживає з 22.04.2018 року, його особисті речі за вказаною адресою відсутні (а.с.9). Згідно посвідки на постійне проживання [NUMBER] [PERSON] з 06.07.2017 року був зареєстрований за адресою: [ADDRESS]. З 01.06.2018 року зареєстрованим місцем його проживання є адреса: [ADDRESS], що також підтверджується довідкою Созонівської сільської ради Кіровоградського району Кіровоградської області № 1238 від 31.07.2018 року (а.с.41, 42). Імперативними приписами ст.41 Конституції України визначено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Статтею 60 Сімейного кодексу України визначено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Відповідно до п.3 ч.1 ст.57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй (йому) особисто. Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» у п.1 та п.п.4 п.2 ст.16, зокрема визначено, що одноразова грошова допомога у разі інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, - це гарантована державою виплата, що здійснюється особам, які згідно з цим Законом мають право на її отримання. Одноразова грошова допомога призначається і виплачується у разі встановлення військовослужбовцю (крім військовослужбовців строкової служби) інвалідності, що настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого ним під час виконання обов'язків військової служби або внаслідок захворювання, пов'язаного з виконанням ним обов'язків військової служби, чи встановлення інвалідності особі після її звільнення з військової служби внаслідок причин, зазначених у цьому підпункті. Пунктом 3 ст.16 Закону зазначено, що військовослужбовці вважаються такими, що виконують обов'язки військової служби, за умов, визначених Законом України «Про військовий обов'язок і військову службу». Ст.1 Закону визначено, що соціальний захист військовослужбовців - діяльність (функція) держави, спрямована на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їх службової діяльності. Це право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, у старості, а також в інших випадках, передбачених законом. Отже, виплата одноразової грошової допомоги у разі встановлення інвалідності військовослужбовця, отриманої під час виконання обов'язків військової служби - це одна з форм його захисту у разі втрати ним працездатності з незалежних від нього обставин. Згідно п.2 ст.16-3 Закону у випадках, передбачених підпунктами 4-9 пункту 2 статті 16 цього Закону, одноразова грошова допомога призначається і виплачується відповідним військовослужбовцям, військовозобов'язаним або резервістам. Згідно роз'яснень, що містяться в п.23 Постанови Пленуму Верховного Суду України №11 від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК, ч.3 ст.368 ЦК), відповідно до частин 2, 3 ст. 325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім'я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Верховний Суд України в постанові від 11 березня 2015 року в справі № 6-211цс14 дійшов до висновку, що під час вирішення спору щодо поділу майна частка кожного з подружжя в спільному майні визначається відповідно до розміру фактичного внеску кожної зі сторін у придбане майно, у тому числі за рахунок майна, набутого одним із подружжя до шлюбу, яке є його особистою приватною власністю, у придбання (набуття) майна. Правовою позицією Верховного Суду України, висловленої в постанові від 01 липня 2015 року в справі № 6-612цс15, передбачено, що належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його за час шлюбу, але і спільністю участі подружжя коштами або працею в набутті майна. Аналогічна правова позиція міститься в постанові від 16 грудня 2015 року в справі №6- 2641цс15, в постанові від 05 квітня 2017 року в справі №6-399цс17. В правовій позиції, висловленій Верховним Судом України в постанові від 7 вересня 2016 року у справі 6-801 цс 16, зазначено, що належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але й спільною участю подружжя коштами або працею в набутті майна. Застосовуючи норму статті 60 СК України та визнаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен установити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття були спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя. Тобто статус спільної сумісної власності визначається такими критеріями: 1) час набуття майна; 2) кошти, за які таке майно було набуте (джерело набуття). Норма статті 60 СК України вважається застосованою правильно, якщо набуття майна відповідає цим чинникам. У разі придбання майна хоча й у період шлюбу, але за особисті кошти одного з подружжя, це майно не може вважатися об'єктом спільної сумісної власності подружжя, а є особистою приватною власністю того з подружжя, за особисті кошти якого воно придбане. Тому, сам по собі факт придбання спірного майна в період шлюбу не є безумовною підставою для віднесення такого майна до об'єктів права спільної сумісної власності подружжя. Згідно ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Дослідженими судом доказами судом встановлено, що спірний автомобіль придбаний під час перебування сторін у зареєстрованому шлюбі, що визнається сторонами та підтверджується матеріалами справи. Проте належних, допустимих і достатніх доказів на підтвердження того, що вказаний автомобіль придбаний за спільні кошти, як позивача так і відповідача, матеріали справи не містять. Навпаки, відповідачем на спростування презумпції придбання спірного майна за спільні кошти подружжя у шлюбі надано відповідні докази, які не спростовані позивачем та її представником, з яких вбачається, що транспортний засіб «MERSEDES-BENZ», номерний знак [NUMBER], придбаний [PERSON] за його особисті кошти, а саме: за частину одноразової грошової допомоги, наданою йому, як військовослужбовцю за інвалідність, що він отримав під час виконання обов'язків військової служби. Походження цієї грошової допомоги позивачем не заперечується. Зазначена грошова допомога, виходячи з системного аналізу діючого законодавства про соціальний захист військовослужбовців та сімейного законодавства, з урахуванням природи походження цієї грошової допомоги - соціальний захист військовослужбовця, який повинен ґарантувати військовослужбовцю реалізацію його суб'єктивних конституційних прав і свобод, та мети її призначення - задоволення його особистих матеріальних потреб за частково чи повністю втрачену працездатність, на відновлення здоров'я або придбання спеціальних засобів, у разі суттєвої і невідворотної втрати здоров'я, та призначається кожному військовослужбовцю окремо, що визначає індивідуалізацію виплати такої допомоги. Крім того, суд зазначає, що механізм призначення і виплати одноразової грошової допомоги, в тому числі у разі, інвалідності військовослужбовців, визначений у відповідному Порядку, затвердженому постановою Кабінету Мінстрів України № 975 від 25.12.2013 року, з наступними змінами. Одночасно із набранням зазначеною постановою законної сили, було скасовано постанову Кабінету Міністрів України від 19 серпня 1992 р. № 488 "Про Умови державного обов'язкового особистого страхування військовослужбовців і військовозобов'язаних, призваних на збори, і порядок виплат їм та членам їх сімей страхових сум", якою передбачалось виплата страхової суми, зокрема у разі втрати застрахованим військовослужбовцем працездатності, що сталася внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), захворювання, одержаних в період проходження служби (зборів). При цьому, поранення (контузії, травми або каліцтва), захворювання, одержаних в період проходження служби, розглядались як страхові події, з настанням яких передбачалась виплата страхових сум. Одноразова грошова допомога, що виплачена [PERSON], на переконання суду, за своєю природою та призначенням не відноситься до об'єктів права спільної сумісної, в розумінні ч.2 ст.61 СК України, тому така грошова допомога не може бути поділена в порядку поділу майна подружжя. На підтвердження того, що придбання спірного автомобіля [PERSON] за частину вказаної грошової допомоги свідчить, що він в стислий період часу розпорядився нею саме на придбання автомобіля, а саме: 13 квітня 2018 року йому було перераховано грошові кошти - 252600 грн., а 17 квітня 2018 року він зняв більшу їх частину - 190 000 грн. і цього ж дня - 17.04.2018 року уклав договір купівлі-продажу автомобіля та розрахувався за придбання автомобіля, вартістю 73933 грн. В той же час, позивач не надала суду доказів, що на час придбання автомобіля, який просить поділити, як спільне майно подружжя, вона мала грошові заощадження, якими вона могла розпорядитись 17.04.2018 року - на час придбання автомобіля. У зв'язку з чим, спірний автомобіль є особистою власністю відповідача, згідно п.3 ч.1 ст.57 СК України, оскільки набутий ним за кошти, які належали йому особисто. Докази того, що сторони під час шлюбу скористались правом укладення між собою договорів щодо майна, що є їхньою особистою приватною, позивачем також не надано. На підставі вищенаведеного, суд приходить до висновку, що в задоволенні позову слід відмовити. Згідно ч.9, ч.10 ст.158 ЦПК України у випадку залишення позову без розгляду, закриття провадження у справі або у випадку ухвалення рішення щодо повної відмови у задоволенні позову суд у відповідному судовому рішенні зазначає про скасування заходів забезпечення позову. У такому разі заходи забезпечення позову зберігають свою дію до набрання законної сили відповідним рішенням або ухвалою суду. Відповідно до ч.1, ч.2 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов'язані з розглядом справи у разі відмови в позові - покладаються на позивача. Правовідносини, що виникли між сторонами регулюються, ст.41 Конституції України, ст.ст.57, 60, 61 СК України, ст.ст.1, 16, 16-3 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», також судом застосовані ст.ст.141, 158 ЦПК України.

Outcome: dismissed