Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-30 00:00:00

У жовтні 2013 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до Державної виконавчої служби України про зняття арешту та виключення земельної ділянки, кадастровий номер 8000000000:78:29260010, що розташована на [ADDRESS] з акту опису й арешту майна від 10.06.2013 року, складеного державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України Гречухом О.Я. В обґрунтування позову вказувала, що 10.06.2013 року при примусовому виконанні виконавчого листа Шевченківського районного суду м. Києва №2-7558/09 від 16.10.2009 року про стягнення з [PERSON] на користь ЗАТ «Альфа-Банк» заборгованості за кредитним договором було складено акт опису й арешту майна за яким описано та накладено арешт на земельну ділянку, кадастровий номер 8000000000:78:29260010, що розташована на [ADDRESS]. За твердженням позивача вказана земельна ділянка належить їй на праві власності у відповідності до Договору дарування земельної ділянки від 19.12.2008 року, а тому акт опису та арешту майна вчинено неправомірно. Зазначаючи, що майно на яке накладено арешт належить їй, а не боржникові, в порядку ст. 60 Закону України «Про виконавче провадження» просила про задоволення позовних вимог. З огляду на те, що рішення у даній справі може вплинути на права та обов»язки осіб, які не є стороною у справі, судом обговорено питання та залучено [PERSON] та ЗАТ «Альфа-Банк» до участі у справі у якості третіх осіб. Представники позивача в судовому засіданні підтримали позов з підстав викладених у позовній заяві та просили про задоволення позовних вимог. Представник Державної виконавчої служби України заперечив проти позову вказуючи, що докази позивача щодо належності їй права власності на вказану земельну ділянку викликають сумнів, оскільки відомості Головного управління земельних ресурсів виконавчого органу Київської міської ради станом на теперішній час Департаменту земельних ресурсів виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) суперечать витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 18.03.2014 року, який надано до суду. В своїх запереченнях на позовну заяву представник ЗАТ «Альфа-Банк» вказував, що [PERSON] не надано доказів на підтвердження переходу права власності на земельну ділянку від [PERSON] до позивача станом на момент арешту та опису майна. [PERSON] в судове засідання не з»явився, повідомлявся про час та місце розгляду справи, причин неявки до суду не повідомив. Суд, вислухавши учасників процесу, перевіривши матеріали справи, встановив наступне. 10.06.2013 року головним державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України Гречухом О.Я. при примусовому виконанні виконавчого листа Шевченківського районного суду м. Києва №2-7558/09 від 16.10.2009 року про стягнення з [PERSON] на користь ЗАТ «Альфа-Банк» 43 968 273 грн. заборгованості за кредитним договором було складено акт опису й арешту майна за яким описано та накладено арешт на земельну ділянку, кадастровий номер 8000000000:78:29260010, що розташована на [ADDRESS] загальною площею 0, 0411 га. Звертаючись до суду в порядку ст. 60 Закону України «Про виконавче провадження» [PERSON] зазначає, що земельна ділянка [ADDRESS] загальною площею 0, 0411 га. належить їй на підставі Договору дарування земельної ділянки від 19.12.2008 року, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу [PERSON], зареєстрованого в реєстрі за №6007 із реєстрацією в Поземельній книзі від 15.12.2010 року за реєстровим №877782920010001. Згідно ч. 1 ст. 60 Закону України «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. За правилами ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. У відповідності до ст. 33 ЦПК України, суд за клопотанням позивача, не припиняючи розгляду справи замінює первісного відповідача належним відповідачем, якщо позов пред»явлено не до тієї особи, яка має відповідати за позовом. Зі змісту ст. 33 ЦПК України вбачається, що ініціатива щодо заміни неналежного відповідача має виходити від позивача, який повинен подати відповідне клопотання, при цьому з огляду на принцип диспозитивності суд не наділений повноваженнями проводити заміну неналежного відповідача за власною ініціативою за відсутності клопотання позивача. У відповідності до роз'яснень, що містяться у п. 4 Постанови Пленуму ВСУ «Про судову практику в справах про виключення майна з опису» від 27 серпня 1976 року (із змінами і доповненнями), п. 16 абз. 2 Постанови Пленуму ВСУ від 26.12.2003 р. "Про практику розгляду судом скарг на рішення, дії або бездіяльності органів і посадових осіб державної виконавчої служби та звернень учасників виконавчого провадження", якими передбачено, що вимоги осіб щодо належності їм, а не боржнику майна, на яке накладено арешт, вирішуються шляхом пред'явлення ними відповідно до правил підвідомчості (ст. 24 ЦПК, ст. 12 ГПК) позову до боржника та особи, в інтересах якої накладено арешт, про визнання права власності на майно і звільнення його з-під арешту. В такому ж порядку розглядаються вимоги осіб, які не є власниками майна, але володіють ним на законних підставах. Дії ж державного виконавця чи іншої посадової особи ДВС можуть бути оскаржені сторонами виконавчого провадження в порядку, встановленому ст. 383 ЦПК України. Саме в такому порядку може бути оскаржено рішення, дії чи бездіяльність державного виконавця і боржником, оскільки він являється стороною виконавчого провадження. Таким чином, належними відповідачами у справах за позовами про звільнення майна з під арешту є боржник, особа, в інтересах якої накладено арешт на майно, і в необхідних випадках особа, котрій передано майно, якщо воно було реалізоване. В судовому засіданні з»ясовано та підтверджено наданими доказами, що боржником за виконавчим листом Шевченківського районного суду м. Києва №2-7558/09 від 16.10.2009 року є [PERSON], арешт на спірну земельну ділянку накладено в інтересах ЗАТ «Альфа-Банк», при цьому позивачем не ініційовано питання в судовому засіданні про заміну Державної виконавчої служби України на належного відповідача у справі. Отже, даний позов пред'явлено до неналежного відповідача, що є самостійною і достатньою підставою для відмови в задоволенні позовних вимог до такого відповідача. Відповідно до ст. 182 ЦК України право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Державна реєстрація прав на нерухомість є публічною, здійснюється відповідним органом, який зобов»язаний надавати інформацію про реєстрацію та зареєстровані права в порядку, встановленому законом. Порядок проведення державної реєстрації прав на нерухомість та підстави відмови в ній встановлюються законом. При цьому, згідно відповіді Головного управління земельних ресурсів Виконавчого органу Київської міської ради від 27.05.2011 року станом на 27.05.2011 року за [PERSON], крім іншого, зареєстрована земельна ділянка кадастровий номер 8000000000:78:29260010, що розташована на [ADDRESS]. У листі Департаменту земельних ресурсів виконавчого органу Київської міської ради від 17.06.2013 року також зазначено, що земельна ділянка [ADDRESS] загальною площею 0, 0411 га, кадастровий номер 8000000000:78:29260010 зареєстрована за [PERSON]. З матеріалів виконавчого провадження вбачається, що Департаментом земельних ресурсів виконавчого органу Київської міської ради разом з листом від 17.06.2013 року вих. №05707-12530 на адресу відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України надано копію Державного акту на право власності на земельну ділянку №180462 від 04.12.2008 року згідно якого земельна ділянка кадастровий номер 8000000000:78:29260010, що розташована на [ADDRESS] належить на праві власності [PERSON]. У наданому акті відсутня відмітка переходу права власності на земельну ділянку та відмітка державного нотаріуса про перехід права власності до [PERSON], а також відмітка реєстрації в Поземельній книзі. Таким чином, в судовому засіданні виявлено розбіжності у даних Державного акту на право власності на земельну ділянку №180462 від 04.12.2008 року поданому позивачем у справі із копією Державного акту на право власності на вказану земельну ділянку наданого Департаментом земельних ресурсів виконавчого органу Київської міської ради та матеріалами виконавчого провадження. При цьому, твердження представника позивача в судовому засіданні про фальсифікацію і підробку документів виконавчого провадження жодними належними та допустимими доказами не підтверджено. У відповідності до п. 6 Договору дарування земельної ділянки від 19.12.2008 року, що міститься в матеріалах справи, укладеного між [PERSON] та [PERSON] право власності на земельну ділянку виникає у обдарованого після одержання її власником документа, що посвідчує право власності на неї (державного акту на право власності на земельну ділянку) та його державної реєстрації. Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов»язковим для виконання сторонами. Згідно ч.1 ст. 334 ЦК України право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передання майна, якщо інше не встановлено договором або законом. [PERSON] не надано доказів того, що вона отримала Державний акт про право власності на земельну ділянку [ADDRESS] загальною площею 0, 0411 га, як передбачено в договорі. За правилами ч. 3 ст. 61 ЦПК України, обставини встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. При цьому, постановою окружного адміністративного суду м. Києва від 29.04.2014 року, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 26.06.2014 року визнано незаконними дії Державного реєстратора Реєстраційної служби Головного управління юстиції у м. Києві щодо прийняття рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень відповідно до якого було зареєстровано право власності за [PERSON] на земельну ділянку [ADDRESS] загальною площею 0,0411 га, кадастровий номер 8000000000:78:29260010 та скасовано рішення Державного реєстратора Реєстраційної служби Головного управління юстиції у м. Києві про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер:11700777 від 18.03.2014 року, відповідно до якого було зареєстровано право власності за [PERSON] на вказану земельну ділянку. Цим же рішенням встановлено, що відповідно до Державного акту на право власності на земельну ділянку серії КВ №180462 від 04.12.2008 року зареєстрованого в Книзі реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за №04-7-02091, копія якого наявна в матеріалах справи, земельна ділянка площею 0, 0411 га, яка розташована на [ADDRESS] кадастровий номер 8000000000:78:29260010 належить на праві власності [PERSON]. З огляду на зазначене позовні вимоги [PERSON] до Державної виконавчої служби України про зняття арешту з майна та виключення майна з акту опису й арешту не підлягають до задоволення. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed