Jurisdiction: civil
Date: 2019-06-18 00:00:00

06 березня 2019 року [PERSON] звернулася до Марківського районного суду Луганської області з заявою, в якій просить встановити факт її перебування на утриманні у чоловіка, [PERSON] , [INFO] , який помер [INFO] . В обґрунтування своєї заяви вказала, що [INFO] помер [PERSON] , з яким вона з 17 травня 2008 року перебувала у зареєстрованому шлюбі та були зареєстровані і проживали разом в будинку [ADDRESS] . Її чоловік перебував на обліку в Марківському об`єднаному управлінні Пенсійного фонду України Луганської області та отримував пенсію за віком в розмірі 9\~512,42 грн., а вона отримує мінімальний розмір пенсії 1497 грн., який є в декілька разів меншим ніж у чоловіка, а тому перебувала на його утриманні. Тож пенсія чоловіка була єдиним суттєвим джерелом існування їхньої сім`ї. 27 лютого 2019 року вона звернулася до Марківського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Луганської області з питанням щодо можливості призначення пенсії в разі втрати годувальника, а їй було повідомлено, щодо необхідності підтвердження факту знаходження на час смерті чоловіка на його утриманні. Встановлення даного факту їй необхідно для призначення пенсії у зв`язку з втратою годувальника. Згідно з ч.5 ст. 279 ЦПК України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. Жодних клопотань до суду не надійшло. Заінтересована особа - Марківське об`єднане управління Пенсійного фонду України Луганської області надіслала заяву про розгляд справи за відсутністю її представника. Тому суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності заявника та заінтересованої особи, за наявними у суду матеріалами. В силу положень ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Відповідно до ч.3\~ст.294 ЦПК України\~справи окремого провадження розглядаються судом з додержанням загальних правил, встановлених\~ЦПК. Відповідно до вимог ч.1 ст. 279 ЦПК України, розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи в порядку загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у цій главі. Суд, розглянувши справу в межах заявлених вимог, оцінивши докази, які містяться у справі, дійшов наступного. Судом встановлено, що [PERSON] перебувала у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] з 17 травня 2008 року, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб (а.с. 12). З копії паспорту заявника вбачається, що вона з 11.10.2005 зареєстрована за адресою: [ADDRESS] (а.с. 6). Згідно довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи від 03.03.2017 №0000131342 фактичне місце проживання [PERSON] є [ADDRESS] . (а.с.11). З копії паспорту [PERSON] вбачається, що він з 15.10.2009 був зареєстрований за адресою: [ADDRESS] (а.с. 8). Згідно свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого Марківським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції [PERSON] помер [INFO] в м. Довжанськ Луганської області. (а.с.13). Згідно посвідчення Серії [NUMBER] [PERSON] являється пенсіонеркою за віком (а.с.10). Згідно довідки Марківського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Луганської області вих №1553 від 28.02.2019, [PERSON] , проживаюча в [ADDRESS] перебуває на обліку в Марківському об`єднаному управлінні Пенсійного фонду України Луганської області та отримала пенсію за віком в січні 2019 року в розмірі 1497 грн. (а.с.14). Згідно довідки Марківського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Луганської області вих №1554 від 28.02.2019, [PERSON] , проживаючий в [ADDRESS] перебуває на обліку в Марківському об`єднаному управлінні Пенсійного фонду України Луганської області та отримав пенсію за віком в січні 2019 року в розмірі 9512,42 грн. (а.с.15). Із домової книги встановлено, що [PERSON] та [PERSON] зареєстровані за адресою: [ADDRESS] (а.с.16-23). [PERSON] припинила підприємницьку діяльність 21.04.2019, про що свідчить повідомлення державного реєстратора юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців та витяг із Єдиного державного реєстру підприємців. (а.с.24-26). Із пояснень [PERSON] та [PERSON] вбачається, що вони являються сусідами сім`ї заявника. З 2008 року [PERSON] проживала разом зі своїм чоловіком [PERSON] в [ADDRESS] та їм відомо, що основним доходом сім`ї являлась пенсія чоловіка заявника [PERSON] (а.с.31,33). Згідно довідки «Центру з надання адміністративних послуг ЛНР» від 29.01.2019 №11 [PERSON] проживала разом з чоловіком на день його смерті в [ADDRESS] (а.с.34), що також зазначено і в Акті №05 від 22.01.2019р. (а.с.35) Отже, судом було встановлено, що заявник [PERSON] перебувала у шлюбі з [PERSON] , який помер [INFO] . Він отримував пенсію за віком, яка в декілька разів перевищувала розмір пенсії його дружини. Вирішуючи справу по суті суд виходить з наступного. Згідно\~ст. 4 ЦПК України\~- кожна особа має право звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав,свобод чи інтересів, одним із способів якого є встановлення фактів, які мають юридичне значення. Відповідно до\~ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч. 1\~ст. 293 ЦПК України\~окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. У відповідності із вимогами ч.3\~ст.294 ЦПК України, справи окремого провадження розглядаються судом з додержанням загальних правил, встановлених цим Кодексом, за винятком положень щодо змагальності та меж судового розгляду Відповідно до ч. 2\~ст. 315 ЦПК України\~- суд розглядає справи про встановлення фактів, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Відповідно до\~Постанови Пленуму Верховного Суду України N 5 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення»\~в судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Отже, згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав заявника, а саме: встановлення факту перебування на утриманні чоловіка надасть право заявнику на отримання пенсії у зв`язку з втратою годувальника. При цьому відповідно до ч. 3 ст.\~12, ч. 1 ст.\~81 ЦПК України\~кожна із сторін повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених Кодексом. Згідно з ч.1\~ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до\~ст. 76 ЦПК України\~доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно\~ст. 77 ЦПК України\~належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Судом встановлено, що заявник [PERSON] перебувала у шлюбі з [PERSON] , який помер [INFO] . З 03.03.2017 [PERSON] , як внутрішньо переміщена особа фактично проживала в [ADDRESS] , а [PERSON] в [ADDRESS] та на день смерті [PERSON] подружжя фактично проживало за місцем їх реєстрації в [ADDRESS] . Крім того, із копії свідоцтва про смерть також встановлено, що [PERSON] помер в м. Довжанськ. (а.с.13). Щодо встановлення факту перебування заявника на утриманні чоловіка суд виходить з наступного. Згідно довідки Марківського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Луганської області вих №1553 від 28.02.2019, [PERSON] перебуває на обліку в Марківському об`єднаному управлінні Пенсійного фонду України Луганської області та отримала пенсію за віком в січні 2019 року в розмірі 1497 грн. (а.с.14). Згідно довідки Марківського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Луганської області вих №1554 від 28.02.2019, [PERSON] перебував на обліку в Марківському об`єднаному управлінні Пенсійного фонду України Луганської області та отримав пенсію за віком в січні 2019 року в розмірі 9512,42 грн. (а.с.15). Оцінюючи ці докази з точки зору належності та допустимості суд констатує наступне. Постановою ВРУ «Про визнання окремих районів, міст, селищ і сіл Донецької та Луганської областей тимчасово окупованими територіями» (від 17.03.15 р. № 254-VIII) визнано тимчасово окупованими територіями окремі райони, міста, селища і села Донецької та Луганської областей, в яких відповідно до ЗУ "Про\~особливий порядок\~місцевого самоврядування\~в окремих\~районах Донецької\~та Луганської\~областей" запроваджується особливий порядок місцевого самоврядування, до моменту виведення усіх незаконних збройних формувань, російських окупаційних військ, їх військової техніки, а також бойовиків та найманців з території України та відновлення повного контролю України за державним кордоном України. Місто Довжанськ (Свердловськ) Луганської області, відповідно до Переліку населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, затвердженого\~Розпорядженням Кабінету Міністрів України від 02.12.2015. №1276-р, є тимчасово окупованою територією, не підконтрольною українській владі, В Україні визнається та діє принцип верховенства права, утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обовязком держави, а чинні міжнародні договори, згода на які надана Верховною Радою, є частиною національного законодавства України. Так, стосовно окупованих територій у практиці Міжнародного суду ООН сформульовані так звані «намібійські винятки», які говорять про те, що документи видані окупаційною владою, повинні визнаватись, якщо їх невизнання тягне за собою серйозні порушення або обмеження прав громадян. У Консультативному висновку Міжнародного суду ООН від 21 червня 1971 року «Юридичні наслідки для держав щодо триваючої присутності Південної Африки у Намібії» зазначено, що «держави члени ООН зобовязані визнавати незаконність і недійсність триваючої присутності Південної Африки від імені або щодо [PERSON] , але, «у той час, як офіційні дії, вчинені урядом Південної Африки від імені або щодо Намібії після припинення мандата є незаконними і недійсними, ця недійсність не може бути застосована до таких дій як, наприклад, реєстрація народжень, смертей та шлюбів». Така позиція знайшла своє відображення у практиці Європейського суду з прав людини, яка, відповідно до\~статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», визнається джерелом права в Україні. Так, у справі «Лоізіду проти Туреччини» (Loizidou v. Turkey 18/12/1986&a в;45), Європейський суд обмежився коротким посиланням на відповідний пункт названого висновку Міжнародного суду, а у справах «Кіпр проти Туреччини» (Cyprus v.Turkey 10/05/2001) та «Мозер проти Республіки Молдови та Росії» (Mozer v. The Republic of Moldova and Russia 23/02/2016 &a21;142) Європейський суд приділив значну увагу аналізу цьому висновку. У справі «Кіпр проти Туреччини» (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001) Європейський суд з прав людини констатував: «Консультативний висновок Міжнародного Суду, що розуміється в сукупності з виступами і поясненнями деяких членів суду, чітко показує, що в ситуаціях, подібних до тих, що наводяться у цій справі, зобов`язання ігнорувати, не брати до уваги дії існуючих de facto органів та інститутів [окупаційної влади] далеко від абсолютного. Для людей, що проживають на цій території життя триває. І це життя потрібно робити більш стерпним і захищеним фактичною владою, включаючи їх суди; і виключно в інтересах жителів цієї території дії згаданої влади, які мають відношення до сказаного вище, не можуть просто ігноруватися третіми країнами або міжнародними організаціями, особливо судами, в тому числі й цим [Європейський судом з прав людини]. Вирішити інакше означало б зовсім позбавити людей, що проживають на цій території, всіх їх прав щоразу, коли вони обговорюються в міжнародному контексті, що означало б позбавлення їх навіть мінімального рівня прав, які їм належать». Спираючись на сформульований у вищезазначеній справі підхід, Європейський суд з прав людини у справі «Мозер проти Республіки Молдови та Росії» (Mozer v. the Republic of Moldova and Russia, 23.02.2016) зауважив, що «першочерговим завданням для прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної Сторони [тобто є окупованою]». Враховуючи те, що визнання актів окупаційної влади в обмеженому контексті захисту прав мешканців окупованих територій ніяким чином не легітимізує таку владу,\~суд, оцінив документи,\~видані\~"центром надання адміністративних послуг ",\~як докази,\~адже це має істотне значення для реалізації цілої низки прав людини, включаючи право на пенсійне забезпечення гарантоване\~ст.46 Конституції України. Отже суд констатує,\~що станом на день смерті [PERSON] , а саме 09.01.2019, останній та [PERSON] були подружжям, зареєстровані та проживали за однією адресою,\~і заявник перебувала на утриманні свого чоловіка, оскільки його дохід - пенсія в декілька разів перевищувала дохід (пенсію) заявника, а тому оцінюючи докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на безпосередньому, всебічному, повному та обєктивному дослідженні про належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також і взаємний звязок у сукупності, суд приходить до висновку про необхідність задоволення заяви в повному обсязі. Судові витратина підставі ч.7 ст.294\~ЦПК України не відшкодовуються.

Outcome: approved