Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-09 00:00:00

Позивачка, [PERSON] звернулася із позовом до суду про визнання права власності на земельну частку пай та про виділення земельної частки (паю) в натурі. В обґрунтування вказаних вимог посилалися на наступні обставини. З 1977 по 2004 р.р. вона працювала та була членом колгоспного сільськогосподарського виробництва ім.. [PERSON], Миколаївського району, Львівської області та відповідно до п.2 Указу Президента України «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» від 08 серпня 1995 року № 720/95, одержала право на земельну частку/пай/ у сільськогосподарських угіддях, які були передані цьому колгоспу в колективну власність. Розмір середньої земельної частки/паю/ по Стільській сільській раді становить 2,05 умовних кадастрових гектарів, що стверджується повідомленням Стільського сільського голови від 19.11.2013 року за №418/02-14. Однак, вона не було включено у списки на одержання земельної частки(паю) з тієї причини, що не була прописаною на території Стільської сільської ради. Про це їй не було повідомлено, вона терпеливо чекала поки виготовлено проект роздержавлення та приватизації сільськогосподарського кооперативу "Верховина" Стільської сільської ради, утвореного внаслідок відділення сіл Стільської сільської ради від колгоспу ім. І.Франка. І лише на запит адвоката ЮК Миколаївського району від 19.11.2013 за № 418/02-14 сільський голова [PERSON] повідомив про цю обставину. Майновий пай вона одержала повністю. На її заяву до Стільської сільської ради від 06.12.2013 про виділення їй належного земельного паю хоча б із земель запасу чи резервного фонду, вона одержала рішення сесії Стільської сільської ради від 04.02.2014 про відмову у виділенні земельної частки(паю). Цим же рішенням їй було рекомендовано звернутися в Держземагенство у Львівській області про надання дозволу на виготовлення проекту відводу земельної ділянки за межами населеного пункту, а також було доручено сільському голові п. І.Мончаку клопотати перед Держземагенством у Львівській області про надання їй дозволу на виготовлення проекту відводу земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства. 30.12.2013 вона також одержала листа від секретаря Миколаївської міської ради п. Х.Петрик про відмову в одержанні земельної частки(паю) з причин, начебто, відсутності земель запасу та земель резервного фонду. Крім того, Стільською сільською радою не повідомлено її про необхідність звертання у Миколаївську міську раду, а також Стільська сільська рада не передала Миколаївській міській раді жодної документації відносно неї на виділення земельної частки(паю) із земель Миколаївської міської ради. Отже, такими незаконними діями та бездіяльністю органу місцевого самоврядування - Стільської сільської ради, Миколаївського району, Львівської області, їй було заподіяно шкоду, оскільки вона не одержала належної мені земельної частки(паю) у розмірі 2,05 умовних кадастрових гектарів, і така шкода повинна бути відшкодована, відповідно до вимог ст.ст.1166,1173 та 1192 ЦК України, у звязку з чим просила поновити пропущений трирічний строк позовної давності для звернення з цим позовом, визнати за нею, [PERSON], право на одержання земельної частки(паю) в розмірі 2,05 умовних кадастрових гектарів із земель фонду сільськогосподарського призначення відповідача по справі [PERSON] сільської ради [PERSON] об»єднаної територіальної громади та зобов»язати відповідача виділити та надати їй земельну частку (земельний пай) у розмірі 2,05 га в умовних кадастрових гектарах із належного їй земельного фонду земель сільськогосподарського призначення. В судовому засіданні позивачка позовні вимоги підтримала, дала пояснення аналогічні позовній заяві та просила таку задоволити . Представник відповідача [PERSON] сільської ради [PERSON] обєднаної територіальної громади [PERSON] в судовому засіданні проти задоволення позову заперечував та з підстав вказаних у поданому до суду запереченні просив у позові відмовити в повному обсязі. Суд заслухавши пояснення позивачки, представника відповідача, вивчивши матеріали справи приходить до наступного. З матеріалів справи встановлено, що [PERSON] з 1977 по 2004 роки працювала в колгоспному с/г виробництві ім. І. Франка, Миколаївського району, Львівської області. Відповідно до п.2 Указу Президента України «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» від 08 серпня 1995 року № 720/95, вона одержала право на земельну частку/пай/ у сільськогосподарських угіддях, які були передані цьому колгоспу в колективну власність. Однак, вона не було включено у списки на одержання земельної частки(паю) з тієї причини, що не була прописаною на території Стільської сільської ради. Зокрема, Указом Президента України від 08.08.1995 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» не передбачено, як обов'язкову, умову одержання членом колективного сільськогосподарського кооперативу реєстрацію по місцю праці. Відповідно до п.6 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України від 16.01.2003 року № 435-1У правила Цивільного кодексу України про позовну давність застосовуються до позовів, строк пред'явлення яких, встановлений законодавством, що діяло раніше, не сплив до набрання чинності цим Кодексом, тобто до 1 січня 2004 року. Якщо ж строк позовної давності закінчився до зазначеної дати, то до відповідних відносин застосовуються правила про позовну давність, передбачені Цивільним кодексом Української РСР від 18.07.1963 року. Відповідно до ст.ст.71,75 Цивільного кодексу Української РСР, який діяв на час виникнення спірних правовідносин, загальний строк для захисту права за позовом особи, право якої порушено (позовна давність), встановлюється в три роки і позовна давність застосовується судом незалежно від заяв сторін. Перебіг строку позовної давності згідно ст.76 Цивільного кодексу Української РСР починається з дня виникнення права на позов. Право на позов виникає з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення свого права. Відповідно до ухвали Стільської сільської ради народних депутатів № 12 від 21.12.1994 р. затверджено список осіб, які мають право на середню земельну частку. Згідно ст.10 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» від 05.06.2003 №899-1У. для забезпечення гласності щодо виділення власникам земельних часток (паїв) земельних ділянок у натурі (на місцевості) сільська, селищна, міська рада та районна державна адміністрація в межах своїх повноважень зобов'язані: забезпечити розміщення в загальнодоступних місцях населених пунктів, у яких проживають власники земельних часток (паїв), оголошення про проведення зборів власників земельних часток (паїв) з питання розподілу земельних ділянок за два тижні до їх проведення. В оголошенні має міститися інформація про дату, місцеі час проведення зборів власників земельних часток (паїв) та їх місце роботи, прізвище, номер службового телефону посадової особи, в якої можна отримати інформацію щодо проведення розподілу земельних ділянок між власниками земельних часток (паїв). оприлюднити список осіб, які мають право на отримання земельної частки (паю) в натурі (на місцевості), шляхом розміщення його в загальнодоступних місцях за 10 днів до початку проведення розподілу земельних ділянок. Таким чином суд приходить до висновку, що посилання позивачки на те, що вона нібито, дізналася про порушення своїх прав лише в 2013 році, не відповідає дійсності, оскільки така могла довідатися про порушення свого права швидше. Крім цього жодних доказів того, що [PERSON] не могла довідатися, що її не включено у списки на одержання земельної частки (паю) у справі немає. Позивач, також, не зазначає, що вона не знала на час проведення розпаювання про те, що інші члени колгоспу отримали право на земельні паї та не наводить жодних поважних причин пропущення строків позовної давності, а отже [PERSON] без поважних причин пропустила строк, у межах якого вона могла звернутися до суду з заявленими нею позовними вимогами. Відповідно до ст. 80 Цивільного кодексу УРСР закінчення строку позовної давності до пред'явлення позову є підставою для відмови в позові.

Outcome: dismissed