Jurisdiction: civil
Date: 2019-08-20 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про поділ житлового будинку в натурі між власниками. Позовні вимоги мотивовані тим, що позивачка до 2015 року проживала в квартирі по [ADDRESS] , яка була продана. 16.04.2015 року сторони придбали житловий будинок в [ADDRESS] в таких частках: 3/4 частини житлового будинку належить відповідачу [PERSON] , а 1/4 частина житлового будинку належить позивачці [PERSON] . Даний факт підтверджується інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Позивачка погодилась на такі умови відповідача, так як він казав, що хоче проживати в будинку, оскільки в нього двоє дітей. При цьому обіцяв, що ще до нового року добудує літню кухню, яка знаходиться біля придбаного житлового будинку, для чого вона віддала йому будівельні блоки в розмірі дев`яти кубічних метрів, а також 500 доларів США, щоб зробити перекриття, однак він ці кошти використав на власний розсуд і нічого не добудував. Оскільки проживання в одній маленькій кімнатці житлового будинку в [ADDRESS] , 1/4 частина якого належить позивачці не є нормальним через протиправні дії відповідача, а тому вона змушена звернутись до суду із позовом про поділ даного житлового будинку в натурі між нею та відповідачем і виділ в натурі 1/4 частини будинку. Заперечуючи позовні вимоги відповідачем подано відзив (а.с.44-46), доводи якого зводяться до наступного. 16.04.2015 року сторони придбали будинок [ADDRESS] . Згідно договору купівлі продажу відповідачу належить 3/4 частки даного житлового будинку, а матері - 1/4 частки будинку Після придбання будинку між ними досягнута згода, мати обрала одну із трьох житлових кімнат де бажає проживати, двері кімнати у якій прооживає мати закриваються на ключ (доступу до неї інші члени сім`ї не ють), а у інших двох кімнатах проживає відповідач з дружиною та дітьми. Також мати користується кухнею та ванною із туалетом. He відповідають дійсності доводи наведені у позовній заяві, про те, що позивач та його дружина забороняє включати опалення матері, так як опалення в будинку є автономне. Не відповідають дійсності доводи наведені у позовній заяві про те, що відповідач обмежує у користуванні майном матір. Остання користується своєю кімнатою, яку сама обрала, сама облаштувала і проживає у ній сама. Мати також користується комунікаціями наявними у будинку, жодних, перешкод у користуванні майном немає. Будь які порушення щодо належного проживання матір`ю у спільному будинку відносно моєї матері не вчиняються. У зв`язку з цим просив у задоволенні позову відмовити. Позивачка та її представник позовні вимоги підтримали, просили такі задоволити з підстав, викладених у позовній заяві. Додатково позивачка пояснила, що у 2015 році продала належну їй квартиру по [ADDRESS] за 50 тисяч доларів. До неї звернувся син і попросив, щоб вони разом купили житловий будинок і на це вона погодилася. При укладенні договору купівлі продажу було визначено частки - їй 1/4 , а сину 3/4 частини будинку. Однак відразу після придбання будинку син влаштовує їй нестерпні умови проживання, обмежує її у користуванні туалетом, ванною. Взимку не топить її кімнату. Вважає, що продовжувати проживати у таких умовах не має можливості, тому просить поділити будинок, або щоб відповідач відшкодував їй вартість її частки з таким розрахунком, щоб можна було придбати однокімнатну квартиру. На відшкодування її частки в грошовому виразі згідно експертної вартості будинку не погоджується. Відповідач у судовому засіданні пояснив, що доводи позову не відповідають дійсності. Так, у 2015 році вони з матір`ю придбали житловий будинок і його частка складає 3/4. Мати сама поводиться неадекватно, безпричинно викликає поліцію. У її кімнаті безлад. Жодних протиправних дій відносно матері не вчиняє. Представник позивача щодо задоволення позову просив відмовити у зв`язку з тим, що згідно висновку експертизи у даному випадку поділ будинку неможливий, а відповідачка він одержання грошової компенсації її частки відмовляється. Заслухавши учасників процесу, вивчивши та дослідивши матеріали справи, повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку, що позовні вимоги не підлягають до задоволення виходячи з наступного. Загальними засадами дизпозитивності цивільного судочинства встановленими ст.13 ЦПК України, передбачено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно із ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. З матеріалів справи вбачається, що 16.04.2015 року сторони придбали житловий будинок в [ADDRESS] в таких частках: 3/4 частини житлового будинку належить відповідачу [PERSON] , а 1/4 частина житлового будинку належить позивачці [PERSON] . Даний факт підтверджується інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та договором купівлі-продажу будинку від 16.04.2015 року та витягом з державного реєстру речових прав (а.с.14-16, 49-49 зв.). Згідно висновку експерта № 334/03-19 від 25.04.2019 року поділити житловий будинок по [ADDRESS] в натурі у відповідності до розміру часток кожного із співвласників з технічної точки зору неможливо в зв`язку із тим, що на ідеальну частку позивача [PERSON] припадає площа житлового будинку, яка є меншою за мінімально необхідно площу однокімнатної квартири. Так, на ідеальну частку позивача [PERSON] , яка становить 1/4, в житловому будинку припадає площа 21,0м2, тоді як мінімальна площа однокімнатної квартира у відповідності з положеннями п.2.22 ДБН В.2.2-15-2005 ««Житлові будинки. Основні положення», повинна становити 30м2. По цій же причині неможливим є поділити між співвласниками житловий будинок по [ADDRESS] в натурі з незначним відступом від ідеальних часток. Враховуючи те, що головна будівля будинковолодіння (житловий будинок) не підлягає розподілу, неподільним є і решта допоміжних об`єктів нерухомості. Виділення у власність та/або одноосібне користування позивача [PERSON] будівлі літньої кухні без виділення корисної (житлової) площі в житловому будинку є неможливим (а.с.80-121). Згідно з ч. 4 ст. 77 ЦПК України суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування (частина 2 статті 78 ЦПК України). З цих підстав доводи сторін щодо взаємовідносин у побуті до уваги не приймаються, юридичної оцінки таким не дається, оскільки не стосуються предмету спору - поділу житлового будинку між співвласниками. Суд констатує, що правовідносини, що виникли між сторонами, врегульовані нормами Цивільного кодексу України. Відповідно до ч.1 ст.364 Цивільного кодексу України співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. Відповідно до п.7 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 04.10.1991 року за №7 "Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок" передбачено, що у справах про поділ будинку в натурі учасникам спільної часткової власності на будинок може бути виділено відокремлену частину яка відповідає розміру їх часток у праві власності. Якщо виділ технічно можливий, але з відхиленням від розміру часток кожного власника, суд з врахуванням конкретних обставин може провести його зі зміною ідеальних часток і присудженням грошової компенсації учаснику спільної власності, частка якого зменшилась. Згідно ч.1 ст.367 ЦК України майно, що є у спільній частковій власності, може бути поділене в натурі між співвласниками за домовленістю між ними. Суд констатує, що згідно висновку експерта поділ спірного будинку з технічної точки зору є неможливим. При розгляді справи судом було з`ясовано у сторін можливість компенсації вартості належної частки у будинку, на що сторони фактично відмовилися. Так, позивачка зазначила, що вона згідна за такої умови, щоб позивач купив або надав їй кошти у такому розмірі, щоб мати змогу придбати собі однокімнатну квартиру. Відповідач погоджувався компенсовувати тільки в частині експертної вартості будинку. З врахуванням того, що поділити спірним будинок в натурі між сторонами не виявляється можливим, позивачка від грошової компенсації належної їй частки відмовилася, позовні вимоги задоволенню не підлягають. Відповідно до ст.141ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Таким чином, оскільки у задоволенні позовних вимог відмовлено, судові витрати по справі підлягають віднесенню на рахунок позивача.

Outcome: dismissed