Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-12 00:00:00

В інтересах позивача [PERSON] звернулася його представниця - адвокат Самбур М.М. з позовом до [PERSON] про позбавлення батьківських прав, в обгрунтування якого зазначила наступне. Позивач з відповідачкою в певний час перебували у стосунках, в результаті яких у них народився син - [PERSON] , [INFO] , уродженець м. Луганська Луганської області. Рішенням іноземного суду з сімейних питань м. Рішон-де-Ціон (держава Ізраїль) від 12.09.2013 було встановлено, що [PERSON] , № посвідчення особи [NUMBER] є біологічним батьком неповнолітнього [PERSON] , зареєстрованого в українському паспорті його матері № [NUMBER] . Позивач стверджує, що відповідачка не цікавиться життям дитини, маніпулює дитиною у свої власних корисних інтересах. Спілкування засобами зв`язку сина з матір`ю призводить до погіршення емоційного стану дитини, завдає шкоди його психологічному здоров`ю. Мати не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, фактично самоухилилась від виконання своїх батьківських обов`язків щодо виховання своєї дитини, не цікавиться її життям. Син проживає разом з батьком та перебуває на його повному утриманні. Позивач піклується про його гармонійний розвиток, здоров`я. Перешкод у спілкуванні з матір`ю з боку позивача жодного разу не було. В зв`язку з вищевикладеним просить суд позбавити батьківських прав відповідачку [PERSON] батьківських прав відносно малолітнього сина [PERSON] , [INFO] . В судове засідання позивач [PERSON] до суду не з`явився, подав до суду письмові пояснення, в яких просить задовольнити його позовні вимоги в повному обсязі (а.с.77-80). В судовому засіданні представниця позивача [PERSON] - адвокат Самбур М.М. також просила позов задовольнити в повному обсязі (а.с.77-80). Відповідачка [PERSON] повторно не з`явилася у судове засідання, про місце, день та час слухання справи був повідомлений належним чином шляхом розміщення оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України відповідно до вимог ч.11 ст. 128 ЦПК України та ст. 1-1 ЗУ «Про здійснення правосуддя та кримінального провадження у зв`язку з проведенням антитерористичної операції». Про причини неявки до суду не повідомила. Заяви про розгляд справи за її відсутності не надходило, відзив на позовну заяву не подала (а.с.58-72). Представник третьої особи - Служби у справах дітей Сватівської РДА Жаданова А.В. в судове засідання не з`явилася, будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи. Подала до суду заяву про розгляд справи без їх участі (а.с.76). Суд,вислухавши представника позивача, дослідивши надані докази, вважає, що у задоволенні позову про позбавлення батьківських прав слід відмовити, виходячи із наступного. Згідно копії свідоцтва про народження [PERSON] , [INFO] , серії [NUMBER] , виданого Ленінським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Луганського міського управління юстиції у Луганській області 02.07.2011, його батьками є [PERSON] та [PERSON] (а.с.10). Рішенням іноземного суду з сімейних питань м. Рішон-де-Ціон (держава Ізраїль) від 12.09.2013 було встановлено, що [PERSON] , № посвідчення особи [NUMBER] є біологічним батьком неповнолітнього [PERSON] , зареєстрованого в українському паспорті його матері № [NUMBER] (а.с.12). 09.04.2021 Сватівським районним судом Луганської області було визнано на території України рішення іноземного суду з сімейних питань м. Рішон-де-Ціон (держава Ізраїль) від 12.09.2013 року, що не підлягає примусовому виконанню, яке набрало законної сили 12.09.2013 в день його ухвалення, про що зазначено в самому рішенні, відповідно до якого встановлено, що [PERSON] № посвідчення особи [NUMBER] є біологічним батьком неповнолітнього [PERSON] , зареєстрованого в українському паспорті його матері № [NUMBER] . Також, відповідно до вимоги сторін, заявляється, що прізвище неповнолітнього буде " [PERSON] ". Рішенням зобов`язано відділ державної реєстрації актів цивільного стану по Сватівському району та місту Голубівка Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) внести зміни в актовий запис про народження [PERSON] , [INFO] , а саме: виключити відомості про батька [PERSON] та включити відомості про [PERSON] , [INFO] , як батька дитини та відомості про прізвище, дитини [PERSON] , змінивши прізвище дитини з « [PERSON] » на « [PERSON] » (а.с.62). З письмових пояснень державного ліцензованого двомовного психолога м. Нью-Йорк, штату Нью-Йорк Віри Кишинівської вбачається, що [PERSON] під її опікою знаходиться півроку. За цей час вона зробила висновок, що [PERSON] отримає користь від постійної стабільності та тепла сімейного життя з батьком, а також зросте його почуття безпеки, довіри і внутрішнього комфорту, яких він був позбавлений під час перебування з матір`ю. Якщо він повернеться до матері, [PERSON] може страждати від емоційних та поведінкових стресів, які виходять за рамки його здібностей справлятися з труднощами і можуть викликати у нього серйозні проблеми з психічним здоров`ям ( а.с. 15). Згідно перекладу Оцінки соціального анамнезу Нью-Йоркського департаменту освіти від 05.12.2019, [PERSON] , [INFO] , навчається в третьому класі школи 26Q162:162, Нью-Йоркський ІН: 240117028 та проживає за адресою: 58-19,188 Вулиця, Квінс, Нью-Йорк 11365. Сергій - тримовний студент віком 8,3 років з Ізраїлю, який навчається за програмою P162 в загальноосвітніх школах. Він був спрямований на «повне психологічне обстеження з російськомовним перекладачем» його батьком, [PERSON] , для вирішення проблем, пов`язаних з рецептивною мовою [PERSON] , а також для задоволення його освітніх потреб. За словами батьків, [PERSON] не відповідає і не виражає себе з готовністю, а замість цього дивиться на мовця, незалежно від того, чи говорять з ним російською, івритом або англійською. Всебічна оцінка буде запланована російською мовою. Таким чином, цей соціальний анамнез служить доповненням інформації, перекладеної російською з англійською мови за попередньою згодою батька. Цей соціальний анамнез служить додатковою інформацією, перекладеною російською з англійської мови з інформованої згоди батька (а.с.19-24). Відповідно до ст. 18 Конвенції про права дитини, батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Згідно ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Статтею 150 СК України передбачено, що батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов`язані поважати дитину. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї. Забороняються будь-які види експлуатації батьками своєї дитини. Забороняються фізичні покарання дитини батьками, а також застосування ними інших видів покарань, які принижують людську гідність дитини. Згідно з ст. 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Відмова батьків від дитини є неправозгідною, суперечить моральним засадам суспільства. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Відповідно до ст. 165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я або навчальний заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Так, ст. 164 СК України визначено підстави для позбавлення батьківських прав батьків, а саме: якщо мати, батько не забрали дитину з полового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов`язків з виховання дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини; засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини. Відповідно до п. 15 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. При цьому, відповідно до роз`яснень Пленуму Верховного Суду України, викладених в п.п. 16, 18 Постанови «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» № 3 від 30 березня 2007 року, ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Згідно з абз. 2 п. 18 вищезгаданої постанови Пленуму Верховного Суду України, зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків. Крім того, відповідно до ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Також, ВССУ у справі № 211/559/16-ц від 01.11.2017 року зауважив, що позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини та допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків. Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (ст. 166 СК України). Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків, а також тоді, коли батьки зловживають своїми батьківськими правами, жорстоко поводяться з дітьми, шкідливо впливають на них своєю аморальною, антигромадською поведінкою. Тобто, застосовується ця міра судом тоді, коли всі інші засоби впливу виявилися безрезультатними. При розгляді даної справи судом не встановлено, що відповідач ухиляється від виконання батьківських обов`язків свідомо, тобто, що вона систематично, незважаючи на всі заходи попередження та впливу, продовжує не виконувати свої батьківські обов`язки, оскільки такі обставини не підтверджені належними та допустимими доказами. У справі відсутні жодні докази застосування до відповідача будь-яких заходів впливу з боку органів внутрішніх справ, накладення адміністративної відповідальності, бесіди, попередження з боку органу опіки та піклування, органів місцевого самоврядування, також у справ відсутні докази, що дитина усвідомлює наслідки позбавлення батьківських прав її батька. Натомість в судовому засіданні встановлено і також підтверджено представником позивача, що мати майже щотижня спілкується із сином через мережу Інтернет. З наведених обставин, суд критично ставиться до викладених у позові пояснень позивача щодо нехтування відповідачкою своїми обов`язками щодо виховання та утримання дитини, оскільки вони не знайшли свого документального підтвердження в судовому засіданні. З огляду на вищенаведене, за відсутності жодних доказів свідомого ухилення відповідачем від виконання батьківських прав, що можуть бути наслідком позбавлення останню батьківських прав відносно свого сина, суд вважає позовні вимоги безпідставними і такими, що не підлягають задоволенню. Змістом положень ч. ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. В ч. 2 ст.78 ЦПК України визначено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Як вбачається з позову, на підтвердження своїх позовних вимог, сторона позивача, як доказ, обмежилась тільки: своїми паспортними даними, копією свідоцтва про народження дитини, а також письмові пояснення державного ліцензованого двомовного психолога м. Нью-Йорк Пунктом 18 вищевказаної постанови Пленуму Верховного Суду України передбачено право суду, зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось з батьків з урахуванням характеру, особи батька, а також конкретних обставин справи, відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність зміни ставлення до виховання дітей, поклавши на орган опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків. Відповідно до ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року (далі - Декларація), у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір`ю (батьком). За таких обставин, суд прийшов до висновку, що позбавлення батьківських прав відповідачку, відносно її сина не забезпечуватиме інтересів самої дитини. Сторона позивача не довела та не надала суду документальних доказів, в чому полягає захист інтересів дитини шляхом позбавлення його матері, по відношенню до нього, батьківських прав, які б безспірно свідчили про умисне ухилення відповідачкою від виконання батьківських обов`язків відносно дитини. З урахуванням наведеного, суд дійшов висновку, що позбавлення батьківських прав у даному випадку є не доцільним, оскільки позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, який за обставин, що склались, застосовувати не можна, а тому вважає за необхідне у позові відмовити, однак, враховуючи поведінку відповідача щодо ставлення до виконання своїх батьківських обов`язків по відношенню до свого сина, її слід попередити, що у разі продовження такої поведінки і у разі надання відповідних доказів, вона може буде позбавлена батьківських прав. Згідно ст. 141 ЦПК України, у зв`язку з повною відмовою в задоволенні позову витрати позивача по сплаті судового збору відшкодуванню не підлягають і покладаються на нього. На підставі вищевикладеного та,

Outcome: dismissed