Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-06 00:00:00

[PERSON] звернулася до Рівненського міського суду Рівненської області з позовом до [PERSON], третя особа, що не заявляє самостійних вимог Служба у справах дітей Рівненської міської ради про усунення перешкод у спілкуванні з онуком, його вихованні та визначення способу участі у його вихованні. В обгрунтування позовних вимог вказала, що 14 лютого 2011 року між її донькою [PERSON] та відповідачем [PERSON] було зареєстровано шлюб. 30 травня 2012 року від даного шлюбу у них народився син (її онук) [PERSON]. 04 липня 2013 року рішенням Рівненського міського суду Рівненської області шлюб між її донькою [PERSON] та відповідачем [PERSON] було розірвано. Даним рішенням малолітнього сина [PERSON], [INFO] залишено проживати з матір»ю, після розірвання шлюбу прізвище [PERSON] змінено на дошлюбне [PERSON] 09 серпня 2015 року її дочка [PERSON] померла. В день смерті її дочки, відповідач забрав сина [PERSON] (її онука) до себе додому, де останній став проживати разом з відповідачем за адресою: м. Рівне, вул. Добра, 7 а. Протягом року відповідач не заперечував щодо того, щоб вона з чоловіком спілкувалися з онуком, виховували та підтримували теплі родинні відносини з онуком [PERSON]. Оскільки це є їхній з чоловіком єдиний онук та після втрати дочки їм дуже не вистачало спілкування, відповідач дозволяв забирати онука з ночівлею. Однак, останнім часом відповідач без жодних на те підстав категорично забороняє відвідувати онука [PERSON], не дає можливості приймати участь у його вихованні, почалися створюватися штучні перешкоди зі сторони відповідача стосовно неможливості її нормального спілкування з її онуком. Всі її намагання щодо мирного шляху врегулювання даного спору призводять лише до конфліктів, оскільки відповідач перешкоджає їй та не бажає її присутності та штучно створює такі обставини, через які вона та її чоловік (дідусь [PERSON]) не можуть зустрітися з онуком. Вважає, що її права як бабусі є порушеними. Просить суд зобов»язати [PERSON], [INFO] не перешкоджати їй [PERSON] брати участь у вихованні та вільному спілкуванні з її онуком [PERSON], [INFO]; визначити спосіб участі баби [PERSON] у вихованні онука з можливістю систематичних побачень з онуком, а саме: - щотижня з понеділка з 17.00 год. до вівторка до 08.30 год.; - щотижня з п»ятниці з 17.00 год. до суботи до 11.00 год.; - у святкові дні за домовленістю між сторонами; - з можливістю забирати та приводити онука [PERSON] його дідом [PERSON], а також дозволити бабі [PERSON] приходити на всі свята в садочок (школу та інші заклади освіти) за місцем виховання онука [PERSON], [INFO] та надання можливості спільного відпочинку впродовж до двох тижнів в період літніх місяців. Відповідач був належним чином повідомлений про час та місце судового засідання, однак до суду не з"явився повторно, причин неявки не повідомив та не подав заяву про розгляд справи у свою відсутність. Крім того, його виклик в судове засідання на 07.12.2016 року здійснювався через розміщення оголошення в газеті «Вісті Рівненщини» № 47 від 25 листопада 2016 року. Представник третьої особи Органу опіки та піклування Рівненського міськвиконкому пояснила, що згідно висновку органу опіки та піклування № 08-2637 від 30 листопада 2016 року встановлено, що [PERSON] з вересня 2015 року по теперішній час виховується у ДНЗ № 40 м. Рівне. У психолого-педагогічній характеристиці дошкільного закладу зазначено результати емоційної сфери та індивідуальних особливостей дитини. Зокрема відмічено, що дитину приводять в садочок та забирають батько [PERSON], дідусь та тітка. У батька з дитиною переважають стосунки взаємної поваги та любові, він цікавиться поведінкою сина, самопочуттям та життям дитини в садочку. Спостереження за дитиною показують, що вдома батько займається загальним розвитком дитини (закріплює англійську мову, вчить вірші, розв»язує математичні завдання). Дитина ставиться з повагою та любов»ю до батька [PERSON] так і до бабусі [PERSON] [PERSON] радіє зустрічі з бабусею [PERSON], яка відвідує його в дитячому закладі, цікавиться його самопочуттям, успіхами, поведінкою та приносить дитині подарунки. Раніше за дорученням батька дитини, вона мала змогу забирати внука з дитячого закладу додому, але з серпня 2016 року бабуся немає змоги активно займатися вихованням та навчанням внука, відвідувати свята та ранки у яких бере участь дитина, хоча вона цього дуже прагне. З огляду на це органом опіки та піклування Рівненського міськвиконкому було вирішено рекомендувати суду за доцільне зобов»язати [PERSON] не перешкоджати бабі [PERSON] брати участь у вихованні та спілкуванні з внуком [PERSON], [INFO], встановивши можливість побачень з дитиною щосуботи з 10 години 00 хвилин до 13 години 00 хвилин, вихідні та святкові дні за домовленістю. Крім того, вказала, що висновок органу опіки та піклування носить рекомендаційний характер. В судовому засіданні позивач пояснила, що при винесенні висновку Органом опіки та піклування не було враховано, що вона щосуботи працює і немає змоги щосуботи з 10.00 год. до 13.00 год. забирати онука та проводити з ним час. Позовні вимоги підтримала з підстав викладених в позовній заяві, просить суд їх задоволити, крім того не заперечує щодо заочного розгляду справи та винесення судом заочного рішення суду, у разі виникнення обставин викладених в ч. 1 ст. 224 ЦПК України. За таких обставин, в зв"язку із повторною неявкою в судове засідання належним чином повідомленого відповідача на підставі ст. 224 ЦПК України, суд ухвалив провести заочний розгляд справи. Суд, вислухавши пояснення позивача, представника третьої особи, дослідивши матеріали справи прийшов до висновку, що позов підлягає до часткового задоволення. Судом встановлено, що 14 лютого 2011 року між [PERSON] (дочкою позивачки) та відповідачем [PERSON] було зареєстровано шлюб (а.с. 6). 30 травня 2012 року від даного шлюбу у них народився син (онук позивачки) [PERSON] (а.с. 7). 04 липня 2013 року рішенням Рівненського міського суду Рівненської області шлюб між [PERSON] та відповідачем [PERSON] було розірвано. Даним рішенням малолітнього сина [PERSON], [INFO] залишено проживати з матір»ю, після розірвання шлюбу прізвище [PERSON] змінено на дошлюбне [PERSON] (а.с. 8). 09 серпня 2015 року [PERSON] померла (а.с. 9). В день смерті [PERSON] (дочки позивачки), відповідач забрав сина [PERSON] (онука позивачки) до себе додому, де останній став проживати разом з відповідачем за адресою: м. Рівне, вул. Добра, 7 а. Протягом року відповідач не заперечував щодо того, щоб позивачка з її чоловіком спілкувалися з онуком - [PERSON], виховували та підтримували теплі родинні відносини з онуком. Останнім часом відповідач без жодних на те підстав категорично став забороняти позивачці відвідувати онука [PERSON], не дає можливості приймати участь у його вихованні, внаслідок чого почалися створюватися штучні перешкоди зі сторони відповідача стосовно неможливості нормального спілкування позивачки з її онуком. Позивач намагалася знайти спільну мову з відповідачем, проте після чисельних спроб вирішити дане питання мирним шляхом, шляхом переговорів, взаємних поступок з метою недопущення страждань та негативного впливу на дитину, ніякого результату це не дало. Декларацією прав дитини (прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року), яка підлягає застосуванню відповідно до ст. 9 Конституції України та ст.ст. 2,8 ЦПК України, проголошено, що у всіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питанням соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до ч. 1 ст. 151 Сімейного кодексу України, батьки мають переважне право перед іншими особами на особисте виховання дитини. Проте норми Сімейного кодексу України, встановлюють особисті немайнові права та обовязки інших членів сімї та родичів. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 257 Сімейного кодексу України, баба, дід, прабаба, прадід мають право спілкуватися зі своїми внуками, правнуками, брати участь у їх вихованні. Батьки чи інші особи, з якими проживає дитина, не мають права перешкоджати у здійсненні бабою, дідом, прабабою, прадідом своїх прав щодо виховання внуків, правнуків. Якщо такі перешкоди чиняться, баба, дід, прабаба, прадід мають право на звернення до суду з позовом про їх усунення. Частинами 1, 2 ст. 258 СК України передбачено, що баба і дід мають право на самозахист внуків. Баба і дід мають право звернутися за захистом прав та інтересів малолітніх, неповнолітніх та повнолітніх непрацездатних внуків до органу опіки та піклування або до суду без спеціальних на те повноважень. Згідно із п. 2 ч. 2 ст. 18 СК України способами захисту сімейних прав та інтересів є, зокрема, примусове виконання добровільно не виконаного обов'язку. Враховуючи інтереси дитини, її вік та інтереси баби [PERSON], а саме її зайнятість в суботу на роботі, суд рахує за можливе і доцільне відійти від рекомендацій органу опіки та піклування і вважає за можливе визначити спосіб участі позивача у спілкуванні та вихованні дитини шляхом встановлення побачень баби [PERSON] з онуком [PERSON], [INFO] щотижня з п»ятниці з 17.00 години до суботи до 11.00 години; дозволити відвідувати бабі [PERSON] всі свята в садочку (школі та інші заклади освіти) за місцем виховання онука [PERSON], [INFO]; спільний відпочинок впродовж двох тижнів у період літніх місяців, у вихідні та святкові дні за домовленістю. Зазначений графік спілкування баби з онуком не буде порушувати навчання дитини, режиму відпочинку, сталий уклад життя сторін, є доцільним, відповідає інтересам дитини та не суперечить законним інтересам позивача і відповідача. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що позов [PERSON] підлягає задоволенню частково. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed