Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-07 00:00:00

У червні 2016 року [PERSON] звернувся в суд з позовом до Млинівської селищної ради Рівненської області про визнання права власності на нерухоме майно за набувальною давністю. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що 05 квітня 2006 року між ним та КП «Млинівська ПМК №2», в особі ліквідатора Ходаковського С.О. був укладений договір купівлі-продажу нерухомості. 05 квітня 2006 року був складений акт прийому-передачі майна до договору купівлі продажу від 05 квітня 2006 року згідно якого КП «Млинівська ПМК №2», в особі ліквідатора Ходаковського С.О. передало, а він прийняв кімнату в адміністративному приміщенні, що розташоване в будівлі по [ADDRESS], загальною площею 10,9 м. кв., загальною вартістю 6700 гривень в т.ч. ПДВ 20% (літери 1-10, згідно паспорту РОБТІ). 31 серпня 2012 року він звернувся до КП «Рівненське обласне бюро технічної інвентаризації» із заявою про реєстрацію права власності на придбану кімнату. 18 жовтня 2012 року реєстратором було винесено рішення про відмову в державній реєстрації. Підставою для відмови стало те, що ним були подані документи на реєстрацію, які не відповідають вимогам Тимчасового положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затвердженого наказом Мін'юсту України 28.07.2010 року №1692/5. Зокрема форма договору купівлі-продажу від 05.04.2006 року не відповідала вимогам ст. 657 ЦК України. 15 березня 2016 року він повторно звернувся до державного реєстратора прав на нерухоме майно Млинівського районного управління юстиції із заявою про реєстрацію права власності на кімнату придбану, згідно договору купівлі-продажу від 05.04.2006 року. 17 березня 2016 року державним реєстратором було винесено рішення про відмову в державній реєстрації. Підставою для відмови слугувало невідповідність форму договору купівлі-продажу від 05.04.2006 року вимогам ст. 657 ЦК України, даний договір не був нотаріально посвідчений. Первинна реєстрація права власності на нерухоме майно мала бути проведена власником майна - КП «Млинівська ПМК №2», відповідно до вимог "Тимчасового положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно", але вона не була проведена. Відсутність первинної реєстрації призвела до відчуження майна без необхідних правовстановлюючих документів та без отримання витягу з Реєстру прав власності на нерухоме майно, без яких неможливо нотаріально посвідчити та зареєструвати договір купівлі-продажу нерухомого майна від 05.04.2006 року. Між ним та КП «Млинівська ПМК №2», в особі ліквідатора Ходаковського С.О. було досягнуто домовленостей по всіх істотних умовах договору. Ним було оплачено вартість нерухомого майна, а іншою стороною було передано йому відповідний об'єкт. З моменту передачі йому вказаного майна, тобто з 05 квітня 2006 року, використовує приміщення кабінету за призначенням, підтримує його в належному стані, виконує поточний ремонт, виготовив технічний паспорт, сплачує плату за користування електроенергією тощо. Однак не має можливості відчужити (або іншим чином розпорядитися) вказане нерухоме майно, так як право власності на нього не зареєстровано у відповідному державному реєстрі. Вважає, що набув права власності на нерухоме майно за набувальною давністю. Просить суд, визнати за ним право власності на нерухоме майно за набувальною давністю, а саме - на приміщення кімнати під номером 1-10 загальною площею 10,9 кв.м, часткою 2/100 в адміністративному приміщенні, що по [ADDRESS]. В судове засідання позивач не з'явився, надіслав суду письмову заяву в якій просив розглянути справу за його відсутності, зазначив, що позовні вимоги підтримує з підстав, зазначених у позовній заяві (а.с.37). Представник відповідача в судове засідання не з'явився, звернувся до суду з письмовою заявою в якій вказав, що Млинівська селищна рада Рівненської області позовні вимоги визнає в повному обсязі. Просить справу розглядати за відсутності їх представника. (а.с.25) Дослідивши письмові докази в їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст.15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. В підтвердження заявлених у позовній заяві вимог, позивач надав суду договір купівлі-продажу від 05 квітня 2006 року. (а.с.4). Згідно п. 1.1. вказаного договору Продавець зобов'язується передати, а Покупець прийняти та оплатити наступне майно: кімната в адміністративному приміщенні, що розташована в будівлі по [ADDRESS], загальною площею 10,9 м. кв., загальною вартістю 6700 гривень в т.ч. ПДВ 20% (літери 1-10, згідно паспорту РОБТІ). Згідно п.3.3. договору купівлі-продажу від 05.04.2006 року право власності на майно переходить до Покупця з моменту надходження на розрахунковий рахунок Продавця повної вартості майна, що продається. Пунктом 3.2. договору купівлі-продажу від 05.04.2006 року встановлено, що передача майна Продавцем та прийняття його Покупцем здійснюється на підставі акту прийому-передачі, який підписується сторонами, та є невід'ємною частиною Договору. 05 квітня 2006 року був складений акт прийому-передачі майна до договору купівлі продажу від 05 квітня 2006 року згідно якого КП «Млинівська ПМК №2», в особі ліквідатора Ходаковського С.О. передало, а [PERSON] прийняв кімнату в адміністративному приміщенні, що розташоване в будівлі по [ADDRESS], загальною площею 10,9 м. кв., загальною вартістю 6700 гривень в т.ч. ПДВ 20% (літери 1-10, згідно паспорту РОБТІ). (а.с.5) Згідно рішення реєстратора РОБТІ від 18.10.2012 року № 880 [PERSON] відмовлено в державній реєстрації права власності на кімнату в адміністративному приміщенні, що розташоване в будівлі по [ADDRESS], загальною площею 10,9 м. кв., загальною вартістю 6700 гривень в т.ч. ПДВ 20% (літери 1-10, згідно паспорту РОБТІ). Підставою для відмови стало те, що ним були подані документи на реєстрацію, які не відповідають вимогам Тимчасового положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затвердженого наказом Мін'юсту України 28.07.2010 року №1692/5. Зокрема форма договору купівлі-продажу від 05.04.2006 року не відповідала вимогам ст. 657 ЦК України. (а.с.6) Згідно рішення державного реєстратора прав на нерухоме майно Млинівського районного управління юстиції від 17 березня 2016 року №28786922 [PERSON] відмовлено в державній реєстрації права власності на кімнату в адміністративному приміщенні, що розташоване в будівлі по [ADDRESS], загальною площею 10,9 м. кв., загальною вартістю 6700 гривень в т.ч. ПДВ 20% (літери 1-10, згідно паспорту РОБТІ). Підставою для відмови стала невідповідність форми договору купівлі-продажу від 05.04.2006 року вимогам ст. 657 ЦК України, а саме даний договір не був нотаріально посвідчений. (а.с.7) З повідомлення КП РОБТІ від 01.11.2012 року приміщення 1-10, площею 10,9 кв.м в [ADDRESS], яке належить [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу від 05.04.2006 року та акту прийому-передачі від 05.04.2006 року становить 2/100 адмінбудівлі. (а.с.11) Судом встановлено, що [PERSON] з квітня 2006 року відкрито, одноосібно, безперервно володіє та користується кімнатою в адміністративному приміщенні, що розташоване в будівлі по [ADDRESS], загальною площею 10,9 м. кв. Відповідно до ст.41 Конституції України, ст.321, ст. 328 ЦК України право власності є непорушним та набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Набувальна давність визначається як засіб закріплення майна за суб'єктами, що ним володіють, у випадках, коли вони не мають можливості через певні обставини підтвердити підстави виникнення прав, а також в інших ситуаціях. Право власності за набувальною давністю може бути набутим як на безхазяйні речі, так і на майно, яке належить за правом власності іншій особі. Відповідно до ч.1 ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Набуття права власності за набувальною давністю регулюється законом. Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини справи, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог. Згідно п. 9, 11, 13, 14 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 07 лютого 2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено ЦК. При вирішенні спорів, пов'язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке: - володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; - володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна; - володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. Оскільки позивач добросовісно, відкрито, безперервно, тривало (з квітня 2006 року) володіє та користується кімнатою в адміністративному приміщенні, що розташоване в будівлі по [ADDRESS], загальною площею 10,9 м.кв., за ним може бути визнано право власності на це нерухоме майно за набувальною давністю згідно ч.1 ст. 344 ЦК України. На підставі ст.344 ЦК України,

Outcome: approved