Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-29 00:00:00

У квітні 2015 року [PERSON] звернувся до Печерського районного суду міста Києва з позовом та просив визнати недійсним договір фінансового лізингу № 002367, укладений між позивачем та відповідачем 26 червня 2015 року; застосувати правові наслідки недійсності правочину, зобов'язавши відповідача повернути сплачені [PERSON] кошти в сумі 12 800 грн., що були спрямовані на організацію та виконання зазначеного договору фінансового лізингу, стягнути на користь позивача 3 000 грн. в якості відшкодування за спричинену моральну шкоду. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 26 червня 2015 року між сторонами було укладено договір фінансового лізингу. Перед укладення договору позивач обрав транспортний засіб МТЗ, модель КИЙ 425 вартістю 64 000 грн. [PERSON] зазначає, що транспортний засіб відповідач повинен був передати через три робочих дні після оплати завдатку, який становить 20 % від вартості транспортного засобу, тобто 12 800 грн. Перед підписання договору позивач не встиг ознайомитися з його умовами. В передбачений термін трактор не був переданий позивачу. [PERSON] зазначає, що після ознайомлення зі змістом договору, він зрозумів, що його не було проінформовано про всі умови договору. Позивач мав намір придбати транспортний засіб за 64 000 грн., а в підписаному ним договорі вартість трактора становить 128 000 грн. Відповідач не роз'яснював позивачу поняття договору фінансового лізингу. На думку позивача договір був підмінений після оплати адміністративного платежу, і [PERSON] підписав договір з зовсім іншими, неприйнятними для нього умовами. Вимоги про відшкодування моральної шкоди обгрунтовує тим, що оскільки внаслідок протиправних дій відповідача він переніс переживання та страждання, йому заподіяно моральну шкоду, яку відповідач зобов»язаний йому відшкодувати в сумі 3 000,00 грн. Сторони, будучи належним чином повідомлені про місце, дату та час розгляду справи в судове засідання не з'явилися, про причини неявки суд не повідомили. В матерілах справи міститься заява позивача про розгляд справи у його відсутність та письмові заперечення, подані до канцелярії суду представником відповідача. Суд визнав за можливе розглянути справу у відсутність сторін, на підставі наданих ними доказів. Розглянувши матеріали справи, дослідивши та оцінивши письмові докази по справі у їх сукупності, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позову з наступних підстав. Судом встановлено, що 26 червня 2015 року між [PERSON] та ТОВ «Євролізинг» було укладено договір фінансового лізингу № 002367, з відповідними додатками до нього, а саме: графіку сплати авансового лізингового платежу та специфікації обраного транспортного засобу, які є його невід'ємною частиною. Відповідно до умов укладеного договору Відповідач придбає у свою власність бажаний предмет договору і надає його Позивачу за плату у тимчасове володіння та користування на умовах даного правочину. Найменування предмета лізингу і його технічні характеристики вказані у договорі та специфікації (а.с.6-13). Предметом вказаного договорує транспортний засіб МТЗ КИЙ 425. Вартість транспортного засобу становить 128 000 грн. [PERSON] вніс адміністративний платіж у розмірі 12 000 грн. згідно вищезазначеного договору, що підтверджується квитанцією № 0.0.403113833.2 від 26 червня 2015 року. Згідно ч. 1 ст. 2 Закону України «Про фінансовий лізинг» відносини, які виникають у зв'язку з договором фінансового лізингу, регулюються положеннями Цивільного кодексу України про лізинг, найм (оренду), купівлю-продаж, поставку з урахуванням особливостей, що встановлюються цим Законом. Відповідно до положень ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини. Згідно ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Частиною 1 ст. 638 ЦК України передбачено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Згідно ст. 16 Закону України «Про фінансовий лізинг» сплата лізингових платежів здійснюється в порядку, встановленому договором. Лізингові платежі можуть включати: суму, яка відшкодовує частину вартості предмета лізингу; платіж як винагороду лізингодавцю за отримане у лізинг майно; компенсацію відсотків за кредитом; інші витрати лізингодавця, що безпосередньо пов'язані з виконанням договору лізингу. Згідно ст. 6 Закону України «Про фінансовий лізинг» договір лізингу має бути укладений в письмові формі. Істотними умовами договору лізингу є: предмет лізингу, строк, на який лізингоодержувачу надається право користування предметом лізингу, розмір лізингових платежів та інші умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Пунктом 4.1 договору фінансового лізингу, укладеного між сторонами передбачено, що лізингодавець передає у користування предмет лізингу лізингооодержувачу не пізніше 120 робочих днів з дати отримання на поточний рахунок Лізингодавця наступних платежів: адміністративного платежу, авансового платежу, комісії за передачу предмета лізингу, у разі наявності, оплатити різниці до вже сплаченого авансового платежу на умовах, викладених у п.9.6 ст. 9 даного договору, або різниці до вже сплаченого авансового платежу на умовах, викладених у п.9.6 ст. 9 даного Договору. Згідно п. 8.1 зазначеного договору сторони погодилися, що вартість предмету лізингу становить 128 000 грн. Відповідно до вимог ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Звертаючись до суду з позовом про визнання договору фінансового лізингу недійсним, [PERSON] зазначає, що договір укладений на невигідних для нього умовах, позивач не зміг належним чином ознайомитися зі змістом договору, і відповідач замінив договір після внесення [PERSON] адміністративного платежу. Однак, під час підписання договору фінансового лізингу ніщо не позбавляло [PERSON] ознайомитися з істотними умовами договору та у разі незгоди з ними відмовитися від його укладення. Власна необачність сторони правочину під час його укладення не є підставою для визнання договору недійсним. В обґрунтування своїх позовних вимог [PERSON] також зазначає, що його було введено в оману щодо істотних умов договору, що є підставою для визнання договору недійсним. Відповідно до ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Відповідно до ст. 230 ЦК України якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (ч. 1 ст. 229 цього Кодексу), такий правочин визнається судом недійсним. Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування. Згідно п. п. 19, 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 2009 року № 9 "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними" відповідно до статей 229 - 233 ЦК правочин, вчинений під впливом помилки, обману, насильства, зловмисної домовленості представника однієї сторони з другою стороною або внаслідок впливу тяжкої обставини, є оспорюваним. Правочин визнається вчиненим під впливом обману у випадку навмисного введення іншої сторони в оману щодо обставин, які впливають на вчинення правочину. На відміну від помилки, ознакою обману є умисел у діях однієї зі сторін правочину. Наявність умислу в діях відповідача, істотність значення обставин, щодо яких особу введено в оману, і сам факт обману повинна довести особа, яка діяла під впливом обману. При зверненні до суду [PERSON] не надав належних та допустимих доказів того, що відповідач дійсно та навмисно ввів його в оману щодо істотних умов договору фінансового лізингу. Надані позивачем специфікація, в якій зазначена вартість транспортного засобу у розмірі 64 000 грн. та роздруківка з технічними характеристиками міні трактора КИЙ - 25 (а.с.13-14) не є належним доказом того, що саме такий транспортний засіб відповідач був зобов'язаний передати лізингоодержувачу та саме за таку ціну, оскільки не містить жодних реквізитів сторін правочину та не дає можливості ідентифікувати їх. Враховуючи вищезазначене, суд приходить до висновку, що позивач не довів ті обставини, на які він посилається як на підставу своїх вимог, а тому відсутні підстави для визнання договору фінансового лізингу недійсним, застосування наслідків його недійсності та стягнення моральної шкоди, оскільки договір укладений відповідно до норм чинного законодавства, позивач добровільно погодився на його укладення. Також в судовому засіданні не знайшло підтвердження посилання позивача на те, що з вини відповідача позивачу спричинено моральну шкоду, оскільки жодного доказу на підтвердження обставин, на які позивач посилається, обгрунтовуючи спричинення йому відповідачем моральної шкоди суду не надано. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed