Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-26 00:00:00

24 лютого 2014 року позивач [PERSON] звернувся до Очаківського міськрайонного суду Миколаївської області з вказаним позовом до [PERSON]. В обґрунтування позову зазначив, що є власником домоволодіння та земельної ділянки за адресою: [ADDRESS]. Вважає, що його сусідка [PERSON] постійно зменшує його земельну ділянку, переміщає на його земельну ділянку свій паркан, будує підмостки без його дозволу. Під час контрольного заміру 11 вересня 2013 року його земельна ділянка вже становить 587 кв.м. Посилаючись на вказані обставини просив відновити межі земельної ділянки по [ADDRESS] зареєстрованого Миколаївським міжміським бюро технічної інвентаризації Очаківської філії та згідно рішення Очаківської міської ради від 30 жовтня 2009 року №10 та стягнути судові витрати з відповідачки. 24 лютого 2014 року, уточнюючи позовні вимоги, позивач просив: скасувати його державний акт серії ЯИ №601809 так як він не відповідає договору купівлі продажу серії ААВ №06012, договору дарування серії АВН №406531, технічному паспорту №471, розмірам площі на місцевості; скасувати рішення Очаківської міської ради від 27 листопада 2009 року, витяг з рішення №21; відновити межі земельної ділянки по [ADDRESS] зареєстрованого Миколаївським міжміським бюро технічної інвентаризації Очаківської філії реєстровий №471, загальною площею 614 кв.м. та стягнути з відповідачки судові витрати. В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав в повному обсязі. Додатково зазначив, що його земельна ділянка межує з трьома сусідами. Сусіди по [ADDRESS] не могли забрати його земельну ділянку так як їхні будинки побудовані значно раніше. Відповідачка в судовому засіданні позов не визнала повністю з підстав зазначених в запереченні до позову. Додатково зазначила, що на земельну ділянку позивача не займала, а її паркан незмінно стоїть ще з 1980 років. Крім цього, позивачем під час приватизації земельної ділянки межі з сусідніми землекористувачами не погоджувались. Заслухавши пояснення позивачки, відповідача, дослідивши письмові матеріали справи, суд дійшов наступного. Матеріалами справи встановлено, що позивач придбав 2/3 частки житлового будинку з відповідною частиною надвірних будівель та споруд за адресою: [ADDRESS], що підтверджується копією договору-купівлі продажу від 17 грудня 1996 року, реєстровий №2-2139 та копією реєстраційного посвідчення виданого Очаківською філією ММБТІ від 15 травня 1997 року реєстровий №471. На підставі договору дарування частки житлового будинку від 06 листопада 2000 року, позивач прийняв в дар від [PERSON] 1/3 частку житлового будинку з господарськими та побутовими спорудами за адресою: [ADDRESS]. Як вбачається з копії витягу з рішення Очаківської міської ради від 30 жовтня 2009 року №10, позивачу надано дозвіл на розробку технічної документації із землеустрою та проекту землеустрою щодо складання документу (державного акту), що посвідчує право власності на земельну ділянку в [ADDRESS], площею 0,0614 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд. Рішенням Очаківської міської ради від 27 листопада 2009 року №21, позивачу затверджено технічну документацію із землеустрою щодо складення документу (Державного акту), що посвідчує право власності на земельну ділянку безоплатно у власність земельну ділянку в [ADDRESS], площею 0,0607 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд. Згідно копії державного акту на право власності на земельну ділянку від 04 грудня 2009 року зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 010949402824, позивач [PERSON] є власником земельної ділянки загальною площею 0,0607 га, що розташована за адресю: [ADDRESS]. Земельні відносини регулюються Конституцією України, ЗК України, а також прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами. Положеннями ст.ст.106-107 ЗК України передбачений порядок визначення (відновлення) спільних меж земельних ділянок. Положеннями ст.152 ЗК України передбачено забезпечення державою громадянам рівні умови захисту прав власності та право власника земельної ділянки вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян на земельні ділянки здійснюється, серед іншого, шляхом відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав. Відповідно до ст.125 ЗК України право власності та право постійного користування на земельну ділянку виникає після одержання її власником або користувачем документа, що посвідчує право власності чи право постійного користування земельною ділянкою, та його державної реєстрації. Приступати до використання земельної ділянки до встановлення її меж в натурі, одержання документа, що посвідчує право на неї, та державної реєстрації забороняється. Згідно з ч ч. 2,3 ст.158 ЗК України виключно судом вирішується земельні спори з приводу володіння, користування і розпорядження земельними ділянками, що перебувають у власності громадян і юридичних осіб, а також спори щодо розмежування територій сіл, селищ, міст, районів та областей. Органи місцевого самоврядування вирішують земельні спори у межах населених пунктів щодо меж земельних ділянок, що перебувають у власності і користуванні громадян, та додержання громадянами правил добросусідства, а також спори щодо розмежування меж районів у містах. У разі незгоди власників землі або землекористувачів з рішенням органів місцевого самоврядування, органу виконавчої влади з питань земельних ресурсів спір вирішується судом. Відповідно до п.4 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» від 16 квітня 2004 року № 7, згідно зі ст.158 ЗК України суди розглядають справи за спорами про межі земельних ділянок, що перебувають у власності чи користуванні громадян-заявників, які не погоджуються з рішенням органу місцевого самоврядування чи органу влади з питань земельних ресурсів. З пояснень відповідачки встановлено, що вона є землекористувачем суміжної земельної ділянки по [ADDRESS], державний акт на землю не виготовлявся. З копії листа першого заступника начальника головного управління Держземагенства Миколаївської області від 19 вересня 2013 року адресованого відповідачці вбачається, що під час розробки документації із землеустрою здійснюється комплекс робіт, виконуваних для визначення та відновлення меж земельних ділянок - кадастрова зйомка земельних ділянок. В статті 198 Земельного Кодексу зазначено, що кадастрова зйомка включає: а) геодезичне встановлення меж земельної ділянки; б) погодження меж земельної ділянки з суміжними власниками та землекористувачами; в) відновлення меж земельної ділянки на місцевості; г) встановлення меж частин земельної ділянки, які містять обтяження щодо використання землі; ґ)виготовлення кадастрового плану. Розглянувши копію акту прийому-передачі межових знаків на зберігання [PERSON] від 20 листопада 2009 року з'ясовано, що на зазначеному акті відсутнє погодження сумісних землевласників (землекористувачів), а отже погодження та затвердження технічної документації здійснено з порушенням чинного на той час законодавства. Враховуючи вказане вище, суд приходить до переконання, що твердження позивача про те, що межі його земельної ділянки з суміжними землевласниками (землекористувачами) встановлені, не ґрунтуються на доказах. З огляду на що, суд не приймає до уваги надану позивачем копію акту про встановлення меж земельної ділянки від 11 вересня 2013 року складеного представником МВ "УкрГеоінформ" Венгером І.А. та [PERSON] Крім цього, вказаним актом не встановлено межі, а лише зазначено, що по фактичному використанню, площа земельної ділянки позивача складає 587 кв.м.. Вимога позивача про відновлення меж земельної ділянки в початковий стан загальною площею 614 кв.м. відповідно рішення Очаківської міської ради від 30 жовтня 2009 року №10 не підлягає до задоволення оскільки, вказаним рішенням позивачеві було надано дозвіл на розробку проекту, а передача у власність земельної ділянки відбулась на підставі рішення Очаківської міської ради від 27 листопада 2009 року №21 і її розмір становить 0,0607 га, що відповідає виданому на його ім'я державному акту. А тому, на думку суду така вимога є безпідставною та такою, що не ґрунтується на праві. Отже, на думку суду, між сторонами виник спір щодо встановлення меж між їхніми земельними ділянками. При цьому, позивачем не надано належних та допустимих доказів того, що [PERSON] порушила його право, як власника земельної ділянки, хоча за приписами ст.ст.59,60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. За такого, відсутність доказів здійснення [PERSON] вказаних [PERSON] дій, а також ненадання доказів про встановлення межових знаків чи твердої межі між спірними земельними ділянками, а також актів винесення в натурі границь земельної ділянки, свідчить про недоведеність порушення [PERSON] прав позивача на земельну ділянку, а тому порушене право [PERSON] у обраний ним спосіб, захисту не підлягає. Враховуючи викладене, позов в частині відновлення меж земельної ділянки, задоволенню не підлягає. Вирішуючи питання про скасування державного акту та рішення Очаківської міської ради суд дійшов наступного. В обґрунтування зазначених вимог позивач зазначив, що державний акт серії ЯИ №601809 підлягає скасуванню оскільки, він не відповідає договору купівлі-продажу серії ААВ №06012, договору дарування серії АВН №406531 та технічному паспорту реєстровий №471, розмірам та площі на місцевості. Таке твердження позивача суд оцінює критично та не приймає до уваги оскільки, предметом зазначених договорів є нерухоме майно у вигляді будинку, що розташований за адресою: [ADDRESS], а не земельна ділянка. Крім цього, технічний паспорт на будинок свідчить про прийняття в експлуатацію закінченої будівництвом споруди. Крім цього, згідно ст.152 ЗК України, держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю. Статтею 153 ЗК України передбачено, що власник не може бути позбавлений права власності на земельну ділянку, крім випадків, передбачених цим кодексом та іншими законами. Виходячи із змісту заявлених [PERSON] позовних вимог, суд приходить до висновку, що предметом спору у справі є саме припинення права власності на землю шляхом скасування державного акту на право власності на землю та рішення Очаківської міської ради від 27 листопада 2009 року №21. Порядок припинення прав на землю регулюється главою 22 ЗК України. Перелік підстав припинення права власності на земельну ділянку визначений ст. 140 ЗК України. Так, підставами припинення права власності на земельну ділянку є: добровільна відмова власника від права на земельну ділянку; смерть власника земельної ділянки за відсутності спадкоємця; відчуження земельної ділянки за рішенням власника; звернення стягнення на земельну ділянку на вимогу кредитора; відчуження земельної ділянки з мотивів суспільної необхідності та для суспільних потреб; конфіскація за рішенням суду; невідчуження земельної ділянки іноземними особами та особами без громадянства у встановлений строк у випадках, визначених цим Кодексом. Указаний перелік є вичерпним. Отже, такої підстави припинення права власності на земельну ділянку, як скасування рішення органу виконавчої влади, на підставі якого було видано державний акт на право власності на земельну ділянку, ЗК України не передбачено. Враховуючи вищенаведене, суд прийшов до висновку, що оскаржуване рішення приймалось Очаківською міською радою за результатами розгляду проекту відведення земельної ділянки, на підставі погоджувальних матеріалів щодо відповідності матеріалів проекту відведення вимогам земельного законодавства, чинного на час прийняття рішення. З урахуванням викладеного, суд не вбачає підстав вважати рішення Очаківської міської ради від 27 листопада 2009 року №21 про затвердження проекту землеустрою щодо відведення спірної земельної ділянки таким, що підлягає скасуванню оскільки, позивачем не доведено в судовому засіданні, що таке рішення видане з порушеннями та порушує його право власності на земельну ділянку. Крім цього, державний акт на право власності на земельну ділянку є правовстановлюючим документом, який видається на підставі рішення відповідного органу місцевого самоврядування, тому вимога про скасування державного акту на право приватної власності на земельну ділянку є похідною і суд не вбачає підстав для задоволення вимог про скасування державного акту. З досліджених матеріалів справи вбачається, що оскаржуване рішення від 27 листопада 2009 року №21 та державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯИ №601809 від 04 грудня 2009 року видані Очаківською міською радою. Таким чином, оскільки правовідносини виникли між фізичною та органом місцевого самоврядування, відповідачем по справі мала б бути саме Очаківська міська рада. Відповідно до ст.33 ЦПК України, суд за клопотанням позивача, не припиняючи розгляду справи, змінює первісного відповідача належним відповідачем, якщо позов пред'явлено не до тієї особи, яка має відповідати за позовом, або залучає до участі у справі іншу особу як співвідповідача. Позивач не скористався своїм правом передбаченим ст.33 ЦПК України та не заявив клопотання про заміну первісного відповідача належним. Таким чином, враховуючи вище викладене, суд прийшов до переконання, що у позові [PERSON] до [PERSON] слід відмовити у повному обсязі.

Outcome: dismissed