Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-27 00:00:00

28.09.2017 [PERSON] через представника, який діє на підставі довіреності, звернулась до суду з заявою про встановлення факту смерті [PERSON] дошлюбне прізвище [PERSON]), 10.05.1977 року, місце смерті Україна, [PERSON] республіка Крим, м. Севастополь, яка настала 19 серпня 2017 року. Свою заяву обґрунтувала тим, що її донька померла на тимчасово окупованій території України - АР Крим в м. Севастополь 19 серпня 2017 року внаслідок захворювання, документи про смерть щодо причини смерті, медичні довідки та свідоцтво про смерть видані окупаційною владою Російської Федерації. Оскільки територія Автономної республіки Крим є окупованою, то отримані документи не мають юридичної сили і факт смерті доньки заявниці потрібно встановити в судовому порядку для отримання свідоцтва про смерть і подальшого використання в цивільно-правових відносинах. В судове засідання заявник не зявилася, надавши до суду заяву про розгляд справи без її участі. Представник заінтересованої особи був повідомлений про день та час розгляду справи. Дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне. Як вбачається із свідоцтва про народження [PERSON], виданого повторно 26 вересня 2017 року, матір'ю останньої є [PERSON] (а.с. 6). Внаслідок державної реєстрації шлюбу [PERSON] змінила прізвище на [PERSON], що підтверджується Витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про шлюб щодо підтвердження дошлюбного прізвища (а.с. 7) та копією паспорта громадянина України серії НМ № 071712, виданого на імя [PERSON] (а.с. 8). 22 серпня 2017 року відділом запису актів цивільного стану Гагарінського району міста Севастополь Управління запису актів цивільного стану міста Севастополя видане свідоцтво про смерть [PERSON] серії І-КМ № 520558 (а.с. 11), відповідно до зазначених відомостей [PERSON] померла 19 серпня 2017 року в м. Севастополь АР Крим (а.с. 11). 22 серпня 2017 року відділом запису актів цивільного стану Гагарінського району міста Севастополь Управління запису актів цивільного стану міста Севастополя видана довідка про смерть [PERSON], [INFO], № 1212 (а.с. 12). Згідно медичного свідоцтва про смерть [PERSON] померла внаслідок захворювання (а.с. 13), що також підтверджується і довідкою Севастопольського міського бюро судово-медичної експертизи № 1001 від 22.08.2017 (а.с. 14). Відповідно довідки сільського голови Анисівської сільської ради Чернігівського району Чернігівської області № 1288 від 15.09.2017 року [PERSON], яка зареєстрована та проживає в [INFO], дійсно здійснила поховання своєї доньки [PERSON] на сільському кладовищі села Анисів (а.с. 9), даний факт також підтверджується і довідкою протоієреєм Свято-Георгіївської церкви села Анисів (а.с. 10). 21 вересня 2017 року за № 50.6.37/1817/15.23 Чернігівським міським відділом Державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Чернігівській області відмовлено у проведенні державної реєстрації смерті [PERSON], оскільки свідоцтво про смерть І-КМ № 520558 від 22.08.2017 року видане відділом запису актів цивільного стану Гагарінського району міста Севастополь Управління запису актів цивільного стану міста Севастополя не є підставою для державної реєстрації смерті і не відповідає вимогам чинного законодавства України (а.с. 16). Статтею 3 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» закріплено, що тимчасово окупованою територією України є [PERSON] Крим та м. Севастополь. Статтею 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», норми якого стосуються тимчасово окупованої території Автономної [PERSON] Крим та м. Севастополя, передбачено, що будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом. Будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків. Разом із тим, під час вирішення питання щодо оцінки доказів у справах про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України, необхідно брати до уваги практику Європейського суду з прав людини (ЄСПЛ), яка відповідно до українського законодавства має застосовуватися судами при розгляді справ як джерело права. Так, під час розгляду згаданої категорії справ необхідно враховувати висновки ЄСПЛ у справах проти Туреччини (зокрема, "Loizidou v. Turkey", "Cyprus v. Turkey"), а також Молдови та Росії (зокрема, Mozer v/ the Republic of Moldova and Russia", "Ilascu and Others v. Moldova and Russia"), де, ґрунтуючись на Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії (Namibia case), ЄСПЛ наголосив, що першочерговим завданням щодо прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної Сторони. Такий висновок ЄСПЛ слід розуміти в контексті сформульованого у згаданому Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії так званого «намібійського винятку», який є винятком із загального принципу щодо недійсності актів, у тому числі нормативних, які видані владою не визнаного на міжнародному рівні державного утворення. Зазначений виняток полягає в тому, що не можуть визнаватися недійсними всі документи, видані на окупованій території, оскільки це може зашкодити правам мешканців такої території. Зокрема, недійсність не може бути застосована до таких дій, як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів, невизнання яких може завдати лише шкоди особам, які проживають на такій території. Застосовуючи «намібійський виняток» у справі «Кіпр проти Туреччини», ЄСПЛ, зокрема, зазначив, що виходячи з інтересів мешканців, що проживають на окупованій території, треті держави та міжнародні організації, особливо суди, не можуть просто ігнорувати дії фактично існуючих на такій території органів влади. Протилежний висновок означав би цілковите нехтування всіма правами мешканців цієї території при будь-якому обговоренні їх у міжнародному контексті, а це становило б позбавлення їх наймінімальніших прав, що їм належать. Враховуючи наведену практику ЄСПЛ, а також ключове значення, яке має встановлення факту смерті особи для реалізації майнових та особистих немайнових прав заявника, рішення суду повинно ґрунтуватись на дотриманні вимог статті 213 ЦПК України щодо повного і всебічного з'ясування обставин справи на підставі всіх поданих особами, які беруть участь у справі, доказів у сукупності, в тому числі з урахуванням документів, які видані органами та установами, що знаходяться на такій території. Таким чином, суд бере до уваги видане свідоцтво про смерть, довідку про смерть разом із медичним свідоцтвом про смерть та з огляду на ту обставину, що для проведення державної реєстрації смерті на території України є об'єктивні перешкоди, з метою захисту прав і свобод громадян України, суд вважає, що заявлені вимоги слід задовольнити, з огляду на їх законність та обґрунтованість, що надасть заявнику можливість отримати видане державним органом України свідоцтво про смерть. На підставі викладеного та

Outcome: approved