Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-10 00:00:00

\~ \~ \~ \~03.05.2019 року [PERSON] звернулася до суду із позовом до [PERSON] , третя особа на стороні відповідача АТ «Райффайзен Банк Аваль» про поділ майна подружжя. \~ \~ \~ \~У своєму позові позивач зазначила, що з 09.02.2008 року перебувала в зареєстрованому шлюбі із відповідачем [PERSON] , який було розірвано 18.03.2017 року. Під час шлюбу ними було придбано майно, а саме: однокімнатна квартира за адресою [ADDRESS] ; однокімнатна квартира за адресою [ADDRESS] , яка придбана ними в кредит, погашення кредиту та проведення ремонту відбувалось за рахунок спільних коштів; автомобіль марки SKODA модель Octavia, державний реєстраційний номер [NUMBER] , номер шасі (кузова, рами) [NUMBER] , колір синій, об`єм двигуна 1598,тип легковий седан, свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER] , видане 16.05.2009 року смт. В.Олександрівка УДМЇ УМВС України в Херсонській області. Їй стало відомо, що відповідач здійснив відчуження частини спільно нажитого сумісного майна та на свою користь обернув грошові кошти від реалізації автомобіля та квартири [ADDRESS] . \~ \~ \~ \~Посилаючись на те, що відповідач добровільно визнати належну їй частку спільного нерухомого майна відмовляється, просила визнати спільною сумісною власністю [PERSON] та [PERSON] однокімнатну квартиру за адресою [ADDRESS] ; однокімнатну квартиру за адресою [ADDRESS] , автомобіль марки SKODA модель Octavia, номер шасі (кузова, рами) [NUMBER] , поділити спільне майно подружжя виділивши їй у власність однокімнатну квартиру за адресою [ADDRESS] та розділити порівну між нею та [PERSON] боргові зобов`язання перед АТ «Райффайзен Банк Аваль» в забезпечення за якими в іпотеку передана однокімнатна квартира загальною площею 59,0 кв.м., житловою площею 19,0 кв.м., що розташована за адресою [ADDRESS] . \~ \~ \~ \~Ухвалою судді Заводського районного суду м.Миколаєва від 13.05.2019 року позовна заява [PERSON] до [PERSON] , третя особа на стороні відповідача АТ «Райффайзен Банк Аваль» про поділ майна подружжя, залишена без руху. \~ \~ \~ \~Ухвалою судді Заводського районного суду м.Миколаєва від 01.07.2019 року відкрито провадження по даній справі. Ухвалою Заводського районного суду м.Миколаєва від 31.07.2019 року, витребувано у Регіонального сервісного центру м. Миколаєва (місцезнаходження: м. Миколаїв, пров. Транспортний, 1-а/1) копії документів на підставі яких здійснено державну реєстрацію автомобіля SKODA Octavia, 2003 року випуску, номер шасі (кузова, рами) [NUMBER] за [PERSON] ; копії документів на підставі яких здійснено державну реєстрацію права власності на автомобіль SKODA Octavia, 2003 року випуску, номер шасі (кузова, рами) [NUMBER] , за особою, яка є власником цього автомобіля на день надання відповідної інформації; інформацію про зареєстровані за [PERSON] транспортні засоби в період з 09.02.2008 року по 18.03.2017 року та копії документів, на підставі яких здійснено таку реєстрацію та зняття їх з обліку; витребувано у приватного нотаріуса Миколаївського міського нотаріального округу Добринової Лариси Анатоліївни (54029, м. Миколаїв, пр-т Центральний, 16/2) копію договору від 08.12.2017 (реєстровий №768) купівлі-продажу квартири [ADDRESS] , а також всі документи, що послугували підставою його укладення; витребувано у Акціонерного товариства "Райффайзен Банк Аваль", код ЄДРПОУ 14305909, (місцезнаходження: 01011, м. Київ, вул. Лескова, буд. 9) документально підтверджені відомості щодо [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ) що підтверджують: його платоспроможність, суму виданого йому кредиту, залишку заборгованості по кредиту, а також копії правовстановлювальних документів та висновок про ринкову вартість згідно з незалежною експертною оцінкою однокімнатної квартири, загальною площею 59,0 кв.м., житловою площею 19,0 кв.м., що розташована за адресою: [ADDRESS] , реєстраційний номер майна 31664241. 31.07.2019 року через канцелярію суду надійшли від третьої особи АТ «Райффайзен Банк Аваль» пояснення на позовну заяву, в яких Банк просив відмовити в задоволенні позовних вимог [PERSON] в частині залишку боргових зобов`язань за кредитним договором № 014/08-112/66775 від 30.08.2007 року укладеним з АТ «Райффайзен Банк Аваль», оскільки вимоги останньої не ґрунтуються на нормах чинного законодавства. Так між [PERSON] та АТ «Райффайзен Банк Аваль» склалися кредитні правовідносини, в яких Банк є кредитором, а [PERSON] боржником. Вирішення спору в частині позовних вимог про розподіл між позивачем та відповідачем загальний залишок заборгованості за кредитними зобов`язаннями в рівних частках, на підставі ч.4 ст.65 СК України не може бути визнано обґрунтованими, оскільки ця норма регулює сімейні правовідносини між подружжям в частині поділу виконання боргових зобов`язань, і не регулює правовідносини щодо зміни сторони у договорі без згоди кредитора. Для заміни боржника у зобов`язанні необхідна воля АТ «Райффайзен Банк Аваль», який є кредитором за кредитними договорами, щодо покладення обов`язку первісного боржника на іншу особу. 27.08.2019 року через канцелярію суду надійшов відзив на позовну заяву від відповідача [PERSON] в якому останній посилався на те, що спірне майно яке оспорює позивач є його особистою приватною власністю. Квартири придбавались до шлюбних відносин, кошти на кредит та інше зароблялись виключно ним. Квартира за адресою [ADDRESS] була оплачена з коштів проданого ним особистого майна, квартира по [ADDRESS] купувалась до шлюбу і оплачувалась ним одноособово. Також він не одноразово звертався до позивача про компенсацію їй 58290,00 грн. від проданого автомобіля марки SKODA, але так і не отримав рахунку для перерахування вказаної суми. У зв`язку з чим просив в задоволенні позову [PERSON] , відмовити. Ухвалою Заводського районного суду м.Миколаєва від 18.11.2019 року підготовче провадження у справі зарито, цивільну справу призначено до розгляду по суті в загальному порядку у відкритому судовому засіданні. У судовому засіданні позивач не з`явилася, у поданій до суду заяві просила проводити розгляд справи за її відсутності та відсутності представника, позовні вимоги підтримує у повному обсязі. У судовому засіданні відповідач позовні вимоги визнав частково, пояснив що дійсно автомобіль марки SKODA є спільною сумісною власністю його та позивача [PERSON] , але на теперішній час даний автомобіль продано і його власником є інша особа, згодний сплатити п`ятдесят відсотків компенсації позивачу від його продажу. Представник третьої особи - АТ «Райффайзен Банк Аваль» у судове засідання не з`явився. Вислухавши пояснення відповідача, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступних висновків. У судовому засіданні встановлено, що [PERSON] та [PERSON] з 09.02.2008 року знаходились в зареєстрованому шлюбі. Відповідно до свідоцтва про розірвання шлюбу, шлюб між ними розірвано 18.03.2017 року Миколаївським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Миколаївської області, актовий запис № 19. Із матеріалів справи вбачається що відповідно до договору купівлі-продажу від 29.05.2003 року, тобто до реєстрацій шлюбу, [PERSON] придбав квартиру [ADDRESS] , загальною площею 56,80 кв.м. 10.09.2005 року, знову ж до реєстрації шлюбу відповідач укладає договір №22 на пайове будівництво житла, предметом якого стає квартира [ADDRESS] ), площею 58,2 кв.м., загальна сума договору становить 312 255 (триста дванадцять тисяч двісті п`ятдесят п`ять) грн. 00 коп., що в еквіваленті на момент укладення договору становило 39 576 (тридцять дев`ять тисяч п`ятсот сімдесят шість) доларів США. Відповідно до умов договору №22 від 10.09.2005 року [PERSON] мав сплатити 2\~000 (дві тисячі) доларів США в момент підписання угоди, а іншу залишкову суму - до 20 жовтня 2010 року. 02.09.2010 року відповідно до договору купівлі-продажу, відповідач продав належну йому квартиру [ADDRESS] . Ціна продажу згідно умов договору становила 363 400 (триста шістдесят три тисячі чотириста)грн. 00 коп., що по курсу на момент укладення договору складало 49 000 (сорок дев`ять тисяч) доларів США. Відповідно до квитанції до прибуткового ордеру №283 від 02.09.2010 року, [PERSON] за рахунок коштів з продажу квартири [ADDRESS] було сплачено 37\~576 (тридцять сім тисяч п`ятсот сімдесят шість) доларів США, ЗАТ «Миколаївбудінвест» в рахунок погашення залишку коштів згідно договору №22 від 10.09.2005 року за квартиру [ADDRESS] . Відповідно до довідки від 03.09.2010 року за №55 та акту від 03.09.2010 року ЗАТ «Миколаївбудінвест» [PERSON] було передано у власність квартиру [ADDRESS] . 13.05.2011 року відповідач [PERSON] на своє ім`я отримав свідоцтво про право власності на нерухоме майно за адресою [ADDRESS] . В подальшому, відповідно до додаткової угоди до Іпотечного договору, посвідченого Приватним нотаріусом [PERSON] К [PERSON] Є [PERSON] 30.08.2007 року за р.№2191, квартира [ADDRESS] була передана в Іпотеку до кредитного договору № 014/08-112/66775 від 30.08.2007 року. Також, у судовому засіданні встановлено та із матеріалів справи вбачається, що між АТ «Райффайзен Банк Аваль» та [PERSON] , до реєстрації шлюбу було укладено кредитний договір № 014/08-112/66775 від 30.07.2007 року, відповідно до якого відповідачу було надано кредит в сумі 34680,00 доларів США на придбання квартири [ADDRESS] . В забезпечення виконання зобов`язань по вищезазначеному договору квартира [ADDRESS] була передана в іпотеку, відповідно до іпотечного договору від 30.08.2007 року. В подальшому квартира [ADDRESS] була продана, що підтверджується договором купівлі продажу від 08.12.2017 року. Крім того, відповідно до листа Регіонального сервісного центру МВС в Миколаївській області від 16.10.2019 року за № 31/14-3253, повідомлено, що згідно витягу з Єдиного державного реєстру транспортних засобів (на далі ЄДР ТЗ), автомобіль SKODA Octavia Classic 1.6 1598 (рік випуску 2003, номер кузова - [NUMBER] ) ніколи не реєструвався на [PERSON] . Згідно ЄДР ТЗ, вказаний транспортний засіб був зареєстрований 23.09.2003 року на [PERSON] , а 11.12.2008 року знятий з обліку для реалізації. У подальшому транспортний засіб реєструвався на інших власників і станом на теперішній час зареєстрований (дата реєстрації 11.11.2017)на [PERSON] . Конституцією України, ст. 49 ЦПК України та ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є частиною національного законодавства, кожній особі, як фізичній так і юридичній, а також державі гарантовано судовий захист їх інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України і обраний позивачем. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, наданих сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. При цьому, суд сприяє всебічному і повному з`ясуванню обставин справи, для чого роз`яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов`язки, попереджує про наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій і допомагає здійсненню їхніх прав. Судовий розгляд, яким цивільна справа вирішується по суті, закінчується ухваленням рішення суду. В силу статей 12, 78, 81, 263 ЦПК України та постанови Пленуму Верховного Суду України №14 від 18 грудня 2009 року Про судове рішення у цивільній справі рішення суду у цивільні справі, як найважливіший акт правосуддя, покликаний забезпечити захист гарантованих Конституцією України прав і свобод людини і наповнити реальністю принцип верховенства права, повинен ухвалюватися за неухильного додержання вимог чинного процесуального законодавства про його законність і обґрунтованість. Рішення визнається законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільно-процесуального законодавства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. При ухваленні рішення суд бере до уваги, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при рівності прав щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Враховуючи принцип безпосередності судового розгляду цивільних справ, рішення може бути обґрунтоване лише доказами, одержаними у визначеному законом порядку та дослідженими в тому судовому засіданні, в якому ухвалюється рішення. Суд оцінює докази відповідно до вимог статей 77-78, ч. ч. 3-4 ст. 82, 89 ЦПК України за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Обставини, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть вважатися встановленими в цивільній справі, якщо такі засоби доказування відсутні. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній справі, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті. При цьому, згідно із статтею 81 ЦПК України, обов`язок доказування певних обставин лежить на стороні, яка посилається на них як на підставу своїх вимог та заперечень. Недоведеність обставин, на наявності яких наполягає позивач - є підставою для відмови у позові; а у разі, якщо на тому наполягає відповідач для відхилення його заперечень проти позову, а, відповідно, для задоволення вимог позивача. Відповідно до ст. 41 Конституції України, право власності є непорушним. Відповідно до ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема з правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Стаття 15 ЦК України гарантує кожній особі право на захист її порушених, оспорюваних чи невизнаних прав, а також охоронюваних законом інтересів судом. Відповідно до п. 26 постанови Пленуму Верховного Суду України №2 від 12 червня 2009 року «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», під час судового розгляду предметом доказування є факти, якими обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення і підлягають встановленню при ухваленні рішення. Відповідно до ч. 3 ст. 368 ЦК України майно набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Положеннями ст. 60 Сімейного кодексу України передбачено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Об`єктом права спільної сумісної власності подружжя відповідно до положень ч. 1ст. 61 Сімейного кодексу України може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Відповідно до пункту 3 частини першої статті 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею/ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй/йому особисто. Відповідно до Постанови Верховного Суду від 07.12.2016 року в справі 370/443/13ц, цс 16, належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але й спільною участю подружжя коштами або працею в набутті майна. Застосовуючи норму статті 60 СК України та визнаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен установити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття були спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя. Отже, у разі придбання майна хоча й у період шлюбу, але за особисті кошти того з подружжя, це майно не може вважатися об`єктом спільної сумісної власності подружжя, а є особистою приватною власністю того з подружжя, за особисті кошти якого воно придбане. Тому сам по собі факт придбання спірного майна в період шлюбу не є безумовною підставою для надання такому майну статусу спільної сумісної власності подружжя. Аналогічну позицію Верховний Суд України висловив і в постановах від 16.12.2015 №6-2641цс15 та 18 травня 2016 року № 6-1327цс15. Відповідно до положень ст. 65 СК України, дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. При укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово. Згода на укладення договору, який потребує нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, має бути нотаріально засвідчена. Крім того, відповідно до ч.1 ст.509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Сторонами у зобов`язанні є боржник і кредитор (ч.1 ст.510 ЦК України). Отже, зобов`язання є правовідношенням між конкретно визначеними особами сторонами зобов`язання. Відповідно до ст.520 ЦК України, боржник у зобов`язанні може бути змінений іншою особою лише за згодою кредитора. У зв`язку із викладеним у разі придбання майна хоча й у період шлюбу, але за особисті кошти одного з подружжя це майно не може вважатися об`єктом спільної сумісної власності подружжя, а є особистою приватною власністю того з подружжя, за особисті кошти якого воно придбане, тобто власністю [PERSON] . Таким чином, суд дійшов висновку, що спірне майно, а саме квартира [ADDRESS] та квартира [ADDRESS] не є спільним сумісним майном подружжя, так як придбано [PERSON] хоча й у період зареєстрованого шлюбу з позивачем [PERSON] , проте за власні кошти, а відтак є його особистою власністю. Також це стосується і автомобіля SKODA Octavia Classic 1.6 1598 (рік випуску 2003, номер кузова - [NUMBER] ), який взагалі був придбаний батьком відповідача, а саме [PERSON] , [INFO] . Але на теперішній час вказаний автомобіль зареєстрований на іншу особу. За такого, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позову. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed