Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-09 00:00:00

В березні 2014 року ПАТ «Надра» в особі відділення ПАТ КБ «Надра»» Ужгородське регіональне управління звернулося до суду з позовом до [PERSON], третя особа [PERSON] про звернення стягнення на предмет іпотеки - квартири [ADDRESS], яка належить відповідачу [PERSON] на праві приватної власності, в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № 101/04-2008 від 04.04.2008 року в розмірі 514522,44 грн. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що згідно з кредитним договором № 101/04-2008 від 04.04.2008. ВАТ КБ «Надра» надав [PERSON]. кредит у розмірі 54378,00 доларів США зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 13,89 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 02 квітня 2038 року. З метою забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором, 04.04.2008 року між позивачем та [PERSON] був укладений іпотечний договір, згідно з умовами якого відповідач в забезпечення виконання умов кредитного договору передав позивачу в іпотеку квартиру, що знаходиться за адресою [ADDRESS] та яка належить йому на праві приватної власності на підставі договору купівлі продажу від 04.04.2008 року. Банк свої зобов'язання за - договором виконав повністю, надавши у розпорядження [PERSON] суму кредитних коштів визначену договором. Однак [PERSON] не виконав належним чином свої зобов'язання за кредитним договором, в результаті чого станом на 01.01.2014 року виникла заборгованість по кредиту на загальну суму 829102,06 грн., що складається з наступного: 433213,81 грн. - заборгованість за кредитом; 329082,67 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом, 23341,24 грн. - пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором, 43464,34 грн.- штраф, які позивач просить стягнути шляхом звернення стягнення на квартиру. Крім того, просить виселити відповідача та інших осіб, які зареєстровані та проживають у квартирі, а також стягнути з відповідача судові витрати по справі. У судове засідання представник позивача не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, причини своєї неявки позивач суду не повідомив. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні проти позову заперечив, пояснивши, що позовні вимоги є безпідставними, подав письмові заперечення проти позову. [PERSON] в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, причини своєї неявки суду не повідомив. Заслухавши заперечення представника відповідача [PERSON], дослідивши та перевіривши зібрані у справі докази, суд приходить до наступного висновку. В судовому засіданні встановлено, що відповідно до кредитного договору № 101/04-2008 від 04.04.2008 року ВАТ КБ «Надра» надав [PERSON]. кредит у розмірі 54378,00 доларів США зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 13,89 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 02 квітня 2038 року. Взятих на себе зобов'язань за кредитним договором № 101/04-2008 від 04.04.2008 року [PERSON] не виконав, у зв'язку з чим станом на 01.01.2014 року виникла заборгованість по кредиту на загальну суму 829102,06 грн., що складається з наступного: 433213,81 грн. - заборгованість за кредитом; 329082,67 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом, 23341,24 грн. - пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором, 43464,34 грн.- штраф. У забезпечення виконання зобов'язань за даним кредитним договором між банком та [PERSON] було укладено договір іпотеки від 04.04.2008 року, згідно з яким предметом іпотеки є нерухоме майно - квартира [ADDRESS]. Відповідно до ст. 525 ЦК України одностроння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. 3гідно частини першої ст. 33 3акону України «Про іпотеку» у разі невиконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Статтею 589 ЦК України передбачено, що в разі невиконання зобов'язання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави. За рахунок предмета застави заставодержатель має право задовольнити в повному обсязі свою вимогу, що визначена на момент фактичного задоволення, включаючи сплату процентів, неустойки, відшкодування збитків, завданих порушенням зобов'язання, необхідних витрат на утримання заставленого майна, а також витрат, понесених у зв'язку із пред'явленням вимоги, якщо інше не встановлено договором. Відповідно до ст. 1 Закону України «Про іпотеку» іпотека це вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом. Згідно до ст.17 Закону України «Про іпотеку» іпотека припиняється у разі: припинення основного зобов'язання або закінчення строку дії іпотечного договору; реалізації предмета іпотеки відповідно до цього Закону; набуття іпотекодержателем права власності на предмет іпотеки; визнання іпотечного договору недійсним; знищення (втрати) переданої в іпотеку будівлі (споруди), якщо іпотекодавець не відновив її. Якщо предметом іпотечного договору є земельна ділянка і розташована на ній будівля (споруда), в разі знищення (втрати) будівлі (споруди) іпотека земельної ділянки не припиняється;з інших підстав, передбачених цим Законом. Відомості про припинення іпотеки підлягають державній реєстрації у встановленому законодавствомпорядку. Статтею 7 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що обтяження нерухомого майна іпотекою підлягає державній реєстрації відповідно до закону. Як вбачається з договору купівлі - продажу квартири від 23.09.2010 року, посвідченого нотаріусом Мукачівського міського нотаріального округу [PERSON], зареєстрованого в реєстрі за № 4746, [PERSON] продала належну їй на праві приватної власності квартиру [ADDRESS] - [PERSON] Згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно за № 21800445 від 19.05.2014 року відомості щодо реєстрації іпотеки станом на 19.05.2014 року відсутні. В оглянутій судом інвентарній справі № 7601/7080/12165991 на квартиру [ADDRESS] відсутні відомості про обтяження щодо спірної квартири. Враховуючи той факт, що на момент укладення договору купівлі продажу квартири, 23.09.2010 року спірна квартира у іпотеці не перебувала, тому відповідач придбавав вказану квартиру без жодних обтяжень чи застережень, сторони мали право на такі дії і діяли правомірно. Посилання банку, на те, що за правилами ст. 23 ЗУ "Про іпотеку" ,у разі переходу права власності (права господарського управління) на предмет іпотеки від іпотекодавця до іншої особи, у тому числі в порядку спадкування чи правонаступництва, іпотека є дійсною для набувача відповідного нерухомого майна, навіть у тому випадку, якщо до його відома не доведена інформація про обтяження майна іпотекою , на думку суду не може бути застосовано до даного спору, оскільки це положення Закону стосується угод, за якими переходить право власності саме на іпотечне майно, в даному випадку спірна квартира , на момент її продажу 23.09.2010 року не була предметом іпотеки, тому це положення Закону не може бути застосовано. Не впливає на такі висновки суду і посилання банку те, що в подальшому рішення Мукачівського міськрайонного суду від 30.06.2010 року було скасовано і з цього моменту відновлено дію кредитного договору і договору іпотеки, оскільки, повторно арешт та заборона на відчудження спірного майна були накладені на підставі рішення суду від 06.05.2011, тобто після укладення договору купівлі- продажу спірної квартири між [PERSON] та [PERSON] Суд визнає, що [PERSON] є добросовісним набувачем спірного майна, оскільки воно перейшло у власність відповідача за платним договором. Набувач цього майна не знав і не міг знати про будь-які обтяження вказаної квартири. Дана обставина підтверджуються витягом Державного реєстру речових прав на нерухоме майно за № 21800445 від 19.05.2014 року. Відповідно до ст.ст. 317, 319, 321 ЦК України право власності є непорушним, власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном, власник володіє, користується та розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно з ст. 328 ЦК України громадянин набуває права власності на майно на підставах, що не заборонені законом. Відповідно до ст. 330 ЦК України, якщо майно відчужене особою, яка не мала на це права, добросовісний набувач набуває право власності на нього, якщо відповідно до статті 388 цього Кодексу майно не може бути витребуване у нього. Враховуючи вищевикладене, відповідач придбала квартиру відповідно до закону та на момент укладення договору купівлі-продажу обтяження квартири іпотекою не було, а тому відповідач є добросовісним набувачем, а тому відсутні правові підстави для звернення стягнення на спірну квартиру.

Outcome: dismissed