Jurisdiction: civil
Date: 2019-06-18 00:00:00

У січні 2019 року Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «ПЗУ Україна» звернулося до Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська з позовом до відповідача [PERSON] про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди (в порядку суброгації). В обґрунтування своїх вимог позивач в позовній заяві посилався на те, що між Приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «ПЗУ Україна» та [PERSON] 29 вересня 2015 року було укладено Договір добровільного страхування приватного майна, загальної цивільно-правової відповідальності перед третіми особами, транспортного засобу та багажу, що ним перевозиться № RZ 3558/ Поліс № АІ/ 8671071, предметом якого є страхування автомобіля «HYUNDAI Accent», державний реєстраційний номер [NUMBER] . За цим Договором ПрАТ СК"ПЗУ Україна" взяло на себе обов`язок в разі настання події, яка є страховим випадком здійснити виплату страхового відшкодування. Страхувальник, в свою чергу зобов`язався дотримуватись умов договору страхування. 28 грудня 2015 року в м. Дніпро, вул. Героїв Громадянської війни, 3 трапилась дорожньо-транспортна пригода за участю застрахованого автомобіля «HYUNDAI Accent», державний реєстраційний номер [NUMBER] , під керуванням [PERSON] та автомобіля «CHEVROLET Aveo», державний реєстраційний номери [NUMBER] , під керуванням [PERSON] . 10 лютого 2016 року постановою Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська Відповідача було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення та піддано адміністративному стягненню у вигляді штрафу. До Позивача звернулася [PERSON] із заявою про пошкодження транспортного засобу в зв`язку з дорожньо-транспортною подією, яка є страховим випадком відповідно до умов Договору. Позивач на підставі страхового акту № UА2015122800055/L01/01від 05.02.2016 року, розрахунку суми страхового відшкодування до нього та виходячи із звіту здійснив виплату страхового відшкодування на користь [PERSON] в розмірі 10 018,12 грн. На адресу Відповідача 28 липня 2016 року було направлено вимогу щодо компенсації суми виплаченого страхового відшкодування. На адресу Відповідача 20 червня 2017 року було направлено повторну претензію щодо відшкодування шкоди заподіяної в результаті ДТП. Зазначені вимоги була повністю проігноровані, та жодних дій спрямованих на врегулювання даного питання в досудовому порядку з боку Відповідача не було здійснено. Станом на 11 грудня 2018 р. сума страхового відшкодування Відповідачем не погашена. Просив суд: стягнути з [PERSON] на свою користь суму в якості страхового відшкодування у розмірі 10 018 грн. (десять тисяч вісімнадцять гривень) 12 коп.; стягнути з [PERSON] на свою користь судовий збір у розмірі 1 762,00 грн. Ухвалою судді Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська Скрипник О.Г. від 28 січня 2019 року цивільна справа за позовом Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ПЗУ Україна» до [PERSON] про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди (в порядку суброгації) передана на розгляд Індустріальному районному суду м. Дніпропетровська. Ухвалою судді Індустріального районного суду м. Дніпропетровська Слюсар Л.П. від 19 лютого 2019 року відкрито провадження у справі та призначена до розгляду у порядку спрощеного позовного провадження. Представник позивача у судове засідання не з`явився, відповідно до заяви просив суд справу розглядати без його участі, позовні вимоги підтримав з наведених в позові підстав та просив позов задовольнити. Відповідач в судове засідання не з`явилася, проти задоволення позову заперечувала, просила суд справу розглядати без її участі та застосувати до позовних вимог наслідки спливу строків позовної давності. Суд, вивчивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 29 вересня 2015 року між Приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «ПЗУ Україна» та [PERSON] укладено Договір добровільного страхування приватного майна, загальної цивільно-правової відповідальності перед третіми особами, транспортного засобу та багажу, що ним перевозиться № RZ 3558/ Поліс № АІ/ 8671071, предметом якого є страхування автомобіля «HYUNDAI Accent», державний реєстраційний номер [NUMBER] . 28 грудня 2015 року в м. Дніпро по вул. Героїв Громадянської війни, 3 трапилась дорожньо-транспортна пригода за участю застрахованого автомобіля «HYUNDAI Accent», державний реєстраційний номер [NUMBER] , під керуванням [PERSON] та автомобіля «CHEVROLET Aveo», державний реєстраційний номери [NUMBER] , під керуванням [PERSON] . Постановою Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 10 лютого 2016 року [PERSON] було визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 340 гривень. Згідно зі звітом про оцінку транспортного засобу автомобіля «HYUNDAI Accent», державний реєстраційний номер [NUMBER] від 30 грудня 2015 року, розмір матеріального збитку, завданого власнику автомобіля марки «HYUNDAI Accent», становить 11 956,54 грн. Відповідно до платіжного доручення № 39265 від 05 лютого 2016 року, Приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «ПЗУ Україна» [PERSON] було виплачене страхове відшкодування у розмірі 10 018,12 грн. на підставі страхового акту № UА2015122800055/L01/01від 05.02.2016 року, розрахунку суми страхового відшкодування до нього та виходячи із звіту про оцінку транспортного засобу автомобіля «HYUNDAI Accent», державний реєстраційний номер [NUMBER] від 30 грудня 2015 року. 28 липня 2016 року Приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «ПЗУ Україна» на адресу [PERSON] було направлено вимогу щодо компенсації суми виплаченого страхового відшкодування. 20 червня 2017 року Приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «ПЗУ Україна» на адресу [PERSON] було направлено повторну претензію щодо компенсації суми виплаченого страхового відшкодування, яка була отримана останньою 19 липня 2017 року, відповідно до повідомлення про вручення поштового відправлення. Виниклі спірні правовідносини між сторонами у справі регулюються наступними нормами права. Відповідно до статей 512, 514 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою у випадках, встановлених законом. Такими законами, зокрема, є норми статті 993 ЦК України та статті 27 Закону України «Про страхування», відповідно до яких до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки. Тобто у таких правовідносинах відбувається передача (перехід) права вимоги від страхувальника (вигодонабувача) до страховика. Нового зобов`язання з відшкодування збитків при цьому не виникає, оскільки відбувається заміна кредитора: потерпілий (страхувальник) передає страховику своє право вимоги до особи, відповідальної за спричинення шкоди. Отже, страховик виступає замість потерпілого в деліктному зобов`язанні. До нового кредитора переходять права первісного кредитора в зобов`язанні в обсязі та на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Новий кредитор набуває прав та обов`язків свого попередника. Таким чином, заміною кредитора деліктне зобов`язання не припиняється, оскільки відповідальна за спричинену шкоду особа свій обов`язок з відшкодування шкоди не виконала. Заміна сторін у зобов`язанні не змінює порядку обчислення та перебігу позовної давності (стаття 262 ЦК України). Перехід права вимоги потерпілого (страхувальника) у деліктному зобов`язанні до страховика в порядку статті 993 ЦК України та статті 27 Закону України «Про страхування» є суброгацією. При цьому помилковим є ототожнення права вимоги, визначене статтею 27 Закону України «Про страхування» та статтею 993 ЦК України, із правом вимоги (регресу), визначеного статтею 1191 ЦК України, оскільки наведені норми регулюють різні за змістом правовідносини - суброгацію у страхових відносинах та регрес. Так, на відміну від суброгації у страхових відносинах, де, як вже зазначено вище право вимоги переходить від потерпілого (страхувальника) до страховика, а деліктне зобов`язання продовжує існувати, при регресі основне (деліктне) зобов`язання припиняється та виникає нове (регресне) зобов`язання, в межах якого у кредитора (третьої особи, що виконала обов`язок замість винної особи перед потерпілим) виникає право регресної вимоги до такої винної особи. Це виходить із змісту статей 559 та 1191 ЦК України, згідно з якими зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином; особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. Виходячи з наведеного, помилковим є застосування до суброгації у страхових відносинах положень частини шостої статті 261 ЦК України, згідно з якою лише за регресними зобов`язаннями перебіг позовної давності починається від дня виконання основного зобов`язання. Наведена вище норма розрахована на відносини, коли одне зобов`язання (основне) припиняється виконанням обов`язку боржника третьою особою, і у такої особи виникає право регресу вже за новим регресним зобов`язанням. Відповідно за новим регресним зобов`язанням позовна давність починає спливати заново. Вказані вище висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року в справі № 12-134гс18. Отже, зважаючи на викладене та на перехід до позивача (ПрАТ «Страхова компанія «ПЗУ Україна») після виплати страхового відшкодування потерпілому за договором майнового страхування від останнього прав кредитора до особи, відповідальної за завдані збитки, саме положення статті 993 ЦК України та статті 27 Закону України «Про страхування» регулюють спірні правовідносини між сторонами у справі. Відповідач [PERSON] просила застосувати позовну давність. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України). Відповідно до частини першої статті 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Перебіг строку позовної давності у спірних правовідносинах починає обчислюватися з моменту виникнення страхового випадку. Згідно з частиною четвертою статті 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. За змістом частини шостої статті 124 ЦПК України строк не вважається пропущеним, якщо до його закінчення заява, скарга, інші документи чи матеріали або грошові кошти здані на пошту чи передані іншими відповідними засобами зв`язку. У справі, яка розглядається, ДТП за участю автомобілів «HYUNDAI Accent», державний реєстраційний номер [NUMBER] та «CHEVROLET Aveo», державний реєстраційний номер [NUMBER] сталася 28 грудня 2015 року року, ПрАТ «Страхова компанія «ПЗУ Україна» направило позовну заяву по пошті 14 грудня 2018 року, що підтверджується відбитком поштового штемпеля на конверті. Ураховуючи наведене позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] у межах строку позовної давності, тому заява відповідача про застосування наслідків спливу строку позовної давності не підлягає задоволенню. Виходячи із вищевикладеного, оскільки на даний час відповідачем не сплачена заподіяна шкода, суд вважає позовні вимоги обґрунтованими, підтвердженими наданими доказами та такими, що підлягають задоволенню. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судові витрати підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.

Outcome: approved