Jurisdiction: civil
Date: 2017-08-14 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду із позовом, який в ході судового розгляду справи було змінено. Позивач зазначив, що на підставі договору позики від 12.07.2006 року він надав у борг [PERSON] гроші в сумі 41075грн. У зв'язку із тим, що [PERSON] добровільно не повернув йому борг, позивач звернувся до Пологівського районного суду Запорізької області із позовом. Рішенням Пологівського районного суду від 26.02.2008 року з [PERSON] на користь позивача було стягнуто кошти у розмірі 43890,5грн. За примусовим виконанням вказаного рішення позивач звернувся до відділу ДВС Пологівського РУЮ з виконавчим листом №2-228/2008 про стягнення з [PERSON] на користь позивача 43890,5грн. Державний виконавець [PERSON] постановою від 13.03.2008 року відкрила виконавче провадження та направила вказану постанову для накладення арешту реєстратору: Пологівській державній нотаріальній конторі, завідуючою якої на той час була нотаріус [PERSON] Арешт був накладений на нерухоме майно в межах суми боргу 43890,5грн. 27.01.2010 року на підставі фіктивної постанови б/н від 27.11.2009 року, в якій вказано, що вона винесена від імені державного виконавця відділу ДВС Пологівського РУЮ [PERSON], вилучено обтяження, знятий арешт з нерухомого майна боржника [PERSON] реєстратором - Пологівською державною нотаріальною конторою Запорізької області, завідуючою якої на той час була [PERSON] У зв'язку із зняттям вказаного арешту державною нотаріальною конторою, [PERSON], не маючи інших заборон, розрахувавшись із ЗОД «Райффайзен Банк Аваль» 17.02.2010 року за кредитним договором №014/17-08/2880 від 11.09.2006 року, 11.03.2010 року продав належну йому на праві власності чотирьох-кімнатну квартиру за адресою: [ADDRESS]. Після продажу вказаної квартири, на ім'я дружини [PERSON] - [PERSON] був придбаний житловий будинок [ADDRESS]. Ці дії [PERSON] змусили позивача звернутися до суду із позовом про визнання частково недійсними згоди подружжя на придбання житлового будинку та договору купівлі-продажу житлового будинку, визнання житлового будинку спільним сумісним майном подружжя, звернення стягнення на частку у майні, що є у спільній частковій власності. Рішенням Пологівського районного суду від 19.07.2011 року позов задоволено частково, визнано за позивачем право власності на 1/5 частину житлового будинку [ADDRESS] та зменшено суму боргу [PERSON], стягнутого за рішенням Пологівського районного суду від 26.02.2008 року на користь позивача до 30625,2грн., а також стягнуто понесені позивачем судові витрати у розмірі 5902,65грн., а всього борг [PERSON] після цього рішення став складати 36527,85грн. Даний борг [PERSON] повернув позивачеві лише 03.07.2015 року. Позивач звернувся до Пологівського РВ ГУМВС України в Запорізькій області із заявою про порушення кримінальної справи у зв'язку із зняттям арешту з майна [PERSON] 18.03.2016 року він отримав від прокуратури Запорізької області відповідь, в якій вказано, що у провадженні слідчого управління ГУНП в Запорізькій області перебуває кримінальне провадження №12014080320001640 за ч.1 ст.362-2 КК України щодо зловживання повноваженнями посадовими особами Пологівської державної нотаріальної контори, а саме щодо безпідставного зняття обтяжень з майна [PERSON] Саме з цього часу позивач дізнався, що обтяження з майна [PERSON] державним нотаріусом [PERSON] 27.01.2010 року було знято незаконно. Згідно із Положення «Про Єдиний реєстр заборон відчуження об'єктів нерухомого майна», затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 09.06.1999 року №31/5, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 10.06.1999 року за №364/36579 (в редакції від 03.07.2009 року) зняття арешту може здійснюватися у будь-якого реєстратора (тобто у будь-якого нотаріуса). Разом з тим, накладення та зняття арештів органами державної виконавчої служби відбувається через конкретно визначеного реєстратора - державне підприємство "Інформаційний центр" Міністерства юстиції України та його регіональних філій (ч. 2 п. 1.12. Положення). Державний нотаріус [PERSON] незаконно 27.01.2010 року зняла арешт з майна боржника [PERSON], порушивши п.2.1 Положення «Про Єдиний реєстр заборон відчуження об'єктів нерухомого майна». У зв'язку із порушенням, які були допущені Пологівською державної нотаріальною конторою Запорізької області (завідуюча [PERSON]) підчас прийняття до виконання постанови від 27.11.2009 року про скасування арешту з нерухомого майна [PERSON], у зв'язку із безпідставним зняттям обтяжень з майна [PERSON], позивач вважає за необхідне звернутися із цим позовом до відповідачів. Діями відповідачів позивачу була завдана матеріальна та моральна шкода. У зв'язку із тим, що [PERSON] не повертав позивачу борг та у зв'язку із зменшенням суми його боргу з суми 43890,4грн. до 36527,85грн. на підставі рішення Пологівського районного суду від 19.07.2011 року, яке вступило в силу 01.09.2011 року, а також у зв'язку з розрахунком [PERSON] із позивачем та поверненням боргу тільки 03.07.2015 року, позивач вважає за необхідне стягнути з відповідачів інфляційне збільшення боргу [PERSON] Відповідно до розрахунків, збитки від інфляції: із суми 43890,5грн. за період з 27.01.2010 року по 01.09.2011 року склали 5975,96грн.; із суми 36527,85грн. за період з 02.09.2011 року по 03.07.2015 року склали 27450,49грн., а всього у розмірі 33426,45грн. Відповідно до ст.21 Закону України «Про нотаріат», ст. ст. 22, 23, 1166 ЦК України шкода, заподіяна особі внаслідок незаконних або недбалих дій державного нотаріуса, відшкодовується в порядку, передбаченому законодавством України. Також позивач вважає за необхідне стягнути на свою користь моральну шкоду, заподіяну протиправними діями державної нотаріальної контори, а саме: у зв'язку з незаконним зняттям арешту з нерухомого майна [PERSON] позивач змушений був страждати та довгий час добиватись повернення йому боргу, звертатися із цього приводу до суду, додавати додаткових зусиль для організації свого життя, все це завдало йому моральних страждань, які він оцінює в сумі 35000грн. Діями державного нотаріуса [PERSON] позивачу завдані збитки, які полягають: у витратах на оформлення на ім'я позивача на праві власності на 1/5 частину житлового будинку [ADDRESS] в ЧП «Імпульс» в сумі 728,23грн. та інфляційних збитків вказаної суми в розмірі 816,71грн., а всього 1644,94 грн.; у витратах на судові збори по справі №0820/3453/2012 в сумі 328,9грн. та інфляційних збитків вказаної суми в розмір 367,49грн., а всього 696,39 грн.; у витратах на судові збори по справі №324/2502/13ц, 4»с»/324/3/2014 в сумі 236,5грн. та інфляційних збитків вказаної суми в розмірі 258,31грн., а всього 494,81 грн.; у витратах по справі №324/1596/14ц, 4с/324/1/2015 в сумі 606,81грн. та інфляційних збитків вказаної суми в розмірі 118,17грн., а всього 724,98 грн.; у витратах по справі №324/2564/15-ц, 2/323/91/2016 в сумі 730,8грн. та інфляційних збитків вказаної суми в розмірі 136,47грн., а всього 867,27грн.; у витратах по справі №324/557/16-ц в сумі 1414,39грн. та інфляційних збитків вказаної суми в розмірі 175,46грн., а всього 1589,85грн.; у витратах на правову допомогу по цій справі в сумі 2400грн.; у витратах на копіювання документів за період з 12.05.2014 року по 10.11.2014 року в сумі 469,2грн. та інфляційних збитків вказаної суми в розмірі 362,53грн., а всього 831,73грн.; у витратах на копіювання документів за період з 14.11.2015 року в сумі 79,8грн. та інфляційних збитків вказаної суми в розмірі 16,17грн., а всього 92,97грн.; у витратах на копіювання документів в 2016 та 2017 роках в сумі 334грн.; у транспортних витратах з 21.07.2013 року по 25.07.2013 року в сумі 90,17грн. та інфляційних збитках вказаної суми 100,75грн., а всього 190,92грн.; у транспортних витратах з 23.02.2014 року по 26.10.2014 року в сумі 76,93грн. та інфляційних збитках вказаної суми 59,44грн., а всього 136,37грн.; у транспортних витратах з 13.05.2015 року по 28.11.2015 року в сумі 377,65грн. та інфляційних збитках вказаної суми 70,53грн., а всього 448,18 грн.; у транспортних витратах з 05.05.2017 року по 12.05.2017 року в сумі 236,94грн. А всього збитки складають 10689,35грн., з них витрати на правову допомогу 2400грн. У зв'язку із цим позивач просить стягнути з держави України в особі Державної казначейської служби України на свою користь матеріальну шкоду 33426,45грн., шляхом безспірного списання коштів з рахунків Головного територіальне управління юстиції в Запорізькій області та Пологівської державної нотаріальної контори, а в разі відсутності у зазначених державних органів відповідних призначень - за рахунок коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду; стягнути з [PERSON] та Головного територіального управління юстиції в Запорізькій області моральну шкоду в сумі 35000грн.; стягнути з відповідачів збитки в сумі 8289,35грн., судові витрати в сумі 1414,39грн. та витрати на правову допомогу в сумі 2400грн. В судовому засіданні позивач [PERSON], підтримавши змінений позов та виклавши мотиви його пред'явлення, просить поданий позов задовольнити. В судовому засіданні представник відповідача держави Україна в особі Державної казначейської служби України Орлова О.О., відповідач приватний нотаріус [PERSON] та її представник адвокат Горшовенко А.В. проти задоволення позову заперечили, посилаючись на безпідставність і необґрунтованість вимог позивача, в тому числі заявили про застосування строку позовної давності. Представник відповідача Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області в судове засідання не з'явився, однак подав до суду письмові заперечення проти позову, в яких посилаючись на безпідставність і необґрунтованість вимог позивача, просив в задоволенні позову відмовити. Представник відповідача Пологівської державної нотаріальної контори Запорізької області в судове засідання не з'явився, викликався до суду належним чином. Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін, їх представників, свідків та давши оцінку доказам, суд знаходить позов таким, що не підлягає задоволенню із наступних підстав. За змістом ст.ст. 10, 11, 60, 212 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Встановлено, що рішенням Пологівського районного суду Запорізької області від 26.02.2008 року, яке набрало законної сили 11.03.2008 року, з [PERSON] стягнуто на користь позивача кошти в сумі 43890,5грн., які складаються із боргу за договором позики в сумі 41075грн., коштів за прострочення грошового зобов'язання в сумі 1232,25грн., витрат на правову допомогу в сумі 1165грн., судових витрат в сумі 418,25грн. З виконавчим листом №2-228/2008, виданим Пологівським районним судом Запорізької області на підставі вказаного рішення суду, позивач звернувся до відділу ДВС Пологівського РУЮ. Постановою державного виконавця від 13.03.2008 року було відкрито виконавче провадження та накладено арешт на нерухоме майно боржника [PERSON] в межах суми боргу 43890,5грн. Постанова була направлена реєстратору: Пологівській державній нотаріальній конторі, якою до Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна 20.03.2008 року було внесено запис про арешт нерухомого майна боржника [PERSON] в межах суми боргу 43890,5грн. 27.01.2010 року на підставі постанови від 27.11.2009 року, в якій вказано, що вона винесена від імені державного виконавця відділу ДВС Пологівського РУЮ [PERSON], про повернення виконавчого документа стягувачеві, де поряд з іншим було зазначено про скасування арешту нерухомого майна, що належить [PERSON], накладеного постановою про відкриття виконавчого провадження б/н від 13.03.2008 року, реєстратором: Пологівською державною нотаріальною конторою було вилучено обтяження з Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна, знятий арешт з нерухомого майна боржника [PERSON] Вказані дії вчинила оператор комп'ютерного набору Пологівської державної нотаріальної контори [PERSON], завідуючою Пологівською державною нотаріальною конторою була [PERSON], дані особи мали доступ до Єдиних та державних реєстрів інформаційної системи Міністерства юстиції України станом на 27.01.2010 року. Згідно журналу реєстрації вхідної кореспонденції Пологівської державної нотаріальної контори вказана постанова від 27.11.2009 року про повернення виконавчого документа стягувачеві надійшла до нотаріальної контори 27.01.2010 року з відділу ДВС. Відділом ДВС Пологівського РУЮ було отримано дублікат виконавчого листа №2-228/2008, виданого Пологівським районним судом Запорізької області, і 29.01.2010 року відкрито виконавче провадження про стягнення з [PERSON] на користь позивача коштів в сумі 43890,5грн. Позивач стверджує, що у зв'язку із зняттям арешту з нерухомого майна боржника [PERSON] Пологівською державною нотаріальною конторою, [PERSON], не маючи інших заборон, розрахувавшись із ЗОД «Райффайзен Банк Аваль» 17.02.2010 року за кредитним договором №014/17- 08/2880 від 11.09.2006 року, 11.03.2010 року продав належну йому на праві власності квартиру за адресою: [ADDRESS], що позбавило позивача можливості своєчасно отримати кошти в сумі 43890,5грн., стягнуті з [PERSON] на його користь за рішенням суду від 26.02.2008 року, за рахунок реалізації нерухомого майна боржника [PERSON] Рішенням Пологівського районного суду Запорізької області від 19.07.2011 року за позовом [PERSON] було переведено на [PERSON] права і обов'язки співвласника-боржника [PERSON] на 1/5 частину будинку [ADDRESS] за договором дарування, посвідченим Пологівською державною нотаріальною конторою 20.05.1997 року р.№2-735, визнано за [PERSON] право власності на 1/5 частину жилого будинку [ADDRESS] та зменшено суму боргу [PERSON], стягнутого за рішенням Пологівського районного суду від 26.02.2008 року на користь [PERSON], до 30625,2грн., стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] понесені ним судові витрати в сумі 5902,65грн. Зазначені кошти в загальній сумі 36527,85грн. були сплачені боржником [PERSON] позивачу лише 02.07.2015 року. За заявою позивача 31.07.2013 року СВ Пологівським ВП ГУНП в Запорізькій області були внесені відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №12013080320001131 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1, ч.4 ст.358 КК України, за фактом складання та видачі невстановленою особою в листопаді 2009 року з використанням печатки ВДВС Пологівського РУЮ у виконавчому провадженні щодо стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] підробленого офіційного документа - постанови про повернення виконавчого провадження стягувачеві ВП №13914730 від 27.11.2009 року, що призвело до безпідставного зняття арешту з нерухомого майна боржника, здійсненого Пологівською державною нотаріальною конторою, та розпочато досудове розслідування. За заявою позивача 09.12.2014 року СВ Пологівським ВП ГУНП в Запорізькій області були внесені відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №12014080320001640 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.365-2 КК України, за фактом зловживання повноваженнями посадовими особами Пологівської державної нотаріальної контори, яке призвело до безпідставного зняття обтяжень з майна боржника [PERSON], та розпочато досудове розслідування. Згідно висновку експерта №90 від 07.04.2014 року (експертиза проведена по кримінальному провадженню, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №12013080320001131) вбачається, що відбиток печатки «Міністерство юстиції України Відділ державної виконавчої служби Пологівського районного управління юстиції Запорізької області» в графі «Затверджую» постанови про повернення виконавчого документа стягувачеві від 27.11.2009 року нанесений рельєфним кліше, печаткою «Міністерство юстиції України Відділ державної виконавчої служби Пологівського районного управління юстиції Запорізької області», зразки відбитків якої надані на експертизу; відповісти на питання «Ким, [PERSON], чи іншою особою виконаний підпис в графі «Затверджую» постанови про повернення виконавчого документа стягувачеві від 27.11.2009 року?» не виявилося можливим у зв'язку із стислістю досліджуваного об'єкта, в якому не відобразилась сукупність ознак, необхідна для ідентифікації виконавця, а також у зв'язку із тим, що досліджуваний підпис не відповідає зразкам підпису [PERSON] по транскрипції; підпис в графі «Державний виконавець [PERSON]» постанови про повернення виконавчого документа стягувачеві від 27.11.2009 року виконаний ймовірно [PERSON], відповісти на питання в категоричній формі не є можливим у зв'язку із стислістю та простотою будови підпису, що обмежують об'єм її графічного матеріалу, а також у зв'язку з малим об'ємом вільних зразків підпису [PERSON] від імені [PERSON] На теперішній час кримінальні провадження, внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №12014080320001640 та №12014080320001640 перебувають в провадженні органу досудового розслідування, про підозру нікому не повідомлялася. В пред'явленому позові позивач не просить визнати дії Пологівської державної нотаріальної контори по вилученню обтяження з Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна, накладеного на нерухоме майно боржника [PERSON], не законними. Рішень інших будь-яких компетентних органів, якими вказані дії Пологівської державної нотаріальної контори були визнанні не законними, до суду надано не було. А оскільки відповідно до Положення «Про Єдиний реєстр заборон відчуження об'єктів нерухомого майна», затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 09.06.1999 року №31/5, в редакції на час виникнення спірних правовідносин, державні нотаріальні контори були реєстраторами Реєстру заборон і були наділені повноваженнями на реєстрацію (вилучення) з Реєстру заборон обтяження об'єкта нерухомого майна, то суд не вважає доведеним факт незаконного вилученню обтяження з Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна, накладеного на нерухоме майно боржника [PERSON] Крім того, суд вважає не доведеним той факт, що за рахунок квартири [ADDRESS], яка належала на праві власності боржнику [PERSON], мало беззаперечно відбутися погашення заборгованості перед позивачем, яку мав боржник [PERSON], з огляду на ту обставину, що вказана квартира перебувала в іпотеці ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» на підставі іпотечного договору від 12.09.2006 року, укладеного між банком та [PERSON] в забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором №014/17-08/2580-10 від 11.09.2006 року, та на неї приватним нотаріусом Пологівського районного нотаріального округу [PERSON] була накладена заборона на відчуження. Відповідно до пред'явленого позову, збитки в сумі 33426,45грн., які позивач просить стягнути з держави України в особі Державної казначейської служби України, що були, на його думку, завдані йому вказаними діями Пологівської державної нотаріальної контори, полягають у інфляційних нарахуваннях на суму заборгованості, яка була стягнута за рішенням суду з боржника [PERSON] на користь позивача, обумовлена тривалим не погашенням боргу боржником [PERSON], яка була розрахована позивачем за період з 27.01.2010 року по 01.09.2011 року, виходячи із суми заборгованості 43890,5грн., та за період з 02.09.2011 року по 03.07.2015 року, виходячи із суми заборгованості 36527,85грн. В пред'явленому позові не наведене нормативне обґрунтування інфляційних нарахувань на суму несвоєчасно повернутих боржником [PERSON] грошових коштів, які позивач просить стягнути з держави України в особі Державної казначейської служби України. Згідно із ч.1 та ч.2 ст.22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Згідно із ч.1 та ч.2 ст.1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. При цьому, виходячи зі змісту ч.2 ст.1166 ЦК України слід враховувати, що при вирішенні спорів щодо відшкодування шкоди вина відповідача презюмується і лише за умов, що відповідач доведе, що шкоду завдано не з його вини, відповідач звільняється від відшкодування. Важливим елементом доказування наявності шкоди є встановлення причинного зв'язку між протиправною поведінкою заподіювача та шкодою потерпілої сторони. Має бути доведено, що протиправна дія чи бездіяльність заподіювача є причиною, а шкода, яка завдана особі, - наслідком такої протиправної поведінки. Відповідно до ст.1174 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи. Відповідно до ч.1 ст.509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Відповідно до ст.526 ЦК України Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст.599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Як вбачається із матеріалів справи боржник [PERSON] мав фінансові зобов'язання перед позивачем за договором позики, які своєчасно не виконав, в результаті чого позивач звернувся до суду і стягнув з боржника [PERSON] борг за договором позики, інші нарахування та судові витрати. Рішення суду боржник [PERSON] також тривалий час, а саме більше семи років, не виконував. Відповідно до ст.610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Згідно із ч.1 та ч.2 ст.612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Боржник, який прострочив виконання зобов'язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення. Згідно із ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. З огляду на вказані норми Закону боржник [PERSON], який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора має сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Оскільки між позивачем та відповідачем державою Україна в особі Державної казначейської служби України не існувало грошових зобов'язань і відповідно держава Україна в особі Державної казначейської служби України не прострочила виконання грошового зобов'язання перед позивачем, то підстави для стягнення з відповідача зазначених інфляційний нарахувань відсутні. Такі вимоги мали бути пред'явлені до боржника [PERSON], який саме і прострочив виконання грошового зобов'язання перед позивачем, однак позивач відмовився від заміни неналежного відповідача у даній справі на належного [PERSON], мотивуючи це тим, що у останнього відсутні кошти на відшкодування вказаних збитків. В пред'явленому позові позивач стверджує, що діями державного нотаріуса [PERSON] йому було завдано збитки, які полягають зокрема у понесених ним судових витратах, що складаються із судового збору, та інфляційних нарахуваннях на них по наступним цивільним справам. Так, ухвалою Пологівського районного суду Запорізької області від 01.02.2013 року справа №0823/3453/2012, залишеною без змін ухвалою апеляційного суду Запорізької області від 13.03.2013 року, в задоволенні скарги [PERSON] на дії державного виконавця [PERSON] відділу ДВС Пологівського РУЮ відмовлено. Зазначено ухвалою суду зокрема було встановлено, що квартира [ADDRESS], яка належала на праві власності боржнику [PERSON], перебувала в іпотеці ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» на підставі іпотечного договору від 12.09.2006 року, укладеного між банком та [PERSON] в забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором №014/17-08/2580-10 від 11.09.2006 року, та на неї приватним нотаріусом Пологівського районного нотаріального округу [PERSON] була накладена заборона на відчуження, строк виконання зобов'язань за цим договором до 10.09.2016 року. Тому державний виконавець відділу ДВС Пологівського РУЮ [PERSON] на час винесення постанови про відкриття виконавчого провадження №16951100 з примусового виконання виконавчого листа №2-228/2008, виданого 14.12.2009 року Пологівським районним судом про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] боргу в загальній сумі 43890,5грн., не могла звернути стягнення на квартиру [ADDRESS], яка належала на праві власності боржнику [PERSON], для задоволення вимог стягувача [PERSON], і тому при відкритті цього виконавчого провадження у державного виконавця були відсутні правові підстави для накладення арешту на зазначене майно боржника. Ухвалою Пологівського районного суду Запорізької області від 17.02.2014 року справа №324/2502/13ц, залишеною без змін ухвалою апеляційного суду Запорізької області від 22.04.2014 року, скаргу [PERSON] на дії державного виконавця [PERSON] відділу ДВС Пологівського РУЮ задоволено частково, визнано дії виконавця [PERSON] в не направленні [PERSON] копії постанови про повернення виконавчого документа від 24.10.2008 року та виконавчого листа №2-228, виданого Пологівським районним судом Запорізької області 11.03.2008 року, неправомірними, в іншій частині вимог за скаргою [PERSON] відмовлено. Ухвалою Пологівського районного суду Запорізької області від 22.01.2015 року справа №324/1595/14ц, скаргу [PERSON] на дії державного виконавця відділу ДВС Пологівського РУЮ [PERSON] під час винесення постанови про повернення виконавчого документа стягувачеві б/н від 27.11.2009 року, під час виконання виконавчого листа №2-228 та на дії та бездіяльність начальника ВДВС Пологівського РУЮ [PERSON] під час здійснення контролю за діями державного виконавця під час винесення постанови про повернення виконавчого документа стягувачеві б/н від 27.11.2009 року задоволено. Ухвалою апеляційного суду Запорізької області від 13.05.2015 року ухвалу Пологівського районного суду Запорізької області від 22.01.2015 року по цій справі скасовано та передано питання на новий розгляд до суду першої інстанції. Ухвалою Пологівського районного суду Запорізької області від 22.09.2015 року справа №324/1595/14ц, скаргу [PERSON] на дії державного виконавця відділу ДВС Пологівського РУЮ [PERSON] під час винесення постанови про повернення виконавчого документа стягувачеві та на дії і бездіяльність начальника ВДВС Пологівського РУЮ [PERSON] під час здійснення контролю за діями державного виконавця під час винесення постанови про повернення виконавчого документа стягувачеві задоволено частково. Ухвалою апеляційного суду Запорізької області від 25.11.2015 року ухвалу Пологівського районного суду Запорізької області від 22.09.2015 року по цій справі скасовано, провадження у справі закрито. Ухвалою судді Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ Парінової І.К. від 22.01.2016 року було відмовлено у відкритті касаційного провадження у справі за скаргою [PERSON] на ухвалу Пологівського районного суду Запорізької області від 22.09.2015 року та ухвалу апеляційного суду Запорізької області від 25.11.2015 року. Ухвалою Пологівського районного суду Запорізької області від 15.03.2016 року справа №324/2564/15ц, провадження у справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про усунення перешкод в користуванні власністю шляхом вселення та зобов'язання не чинити перешкоди у здійсненні права користування та розпорядження будинком у зв'язку із відмовою позивача від позову закрито. В пред'явленому позові позивач стверджує, що діями державного нотаріуса [PERSON] йому також було завдано збитків, які полягають зокрема у понесених ним витратах на копіювання документів по вказаним цивільним справам, а також транспортних витратах, пов'язаних з явкою в судові засідання, відвідування адвоката з метою надання правової допомоги та прокурора з відповідними зверненнями, а також інфляційних нарахувань на них. Відповідно до ст.79 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов'язаних з розглядом судової справи, належать: витрати на правову допомогу; витрати сторін та їх представників, що пов'язані з явкою до суду; витрати, пов'язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів та проведенням судових експертиз; витрати, пов'язані з проведенням огляду доказів за місцем їх знаходження та вчиненням інших дій, необхідних для розгляду справи; витрати, пов'язані з публікацією в пресі оголошення про виклик відповідача. Порядок розподілу судових витрат між сторонами визначений ст. ст. 88, 89 ЦПК України. Згідно п.4 ч.1 ст.220 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою осіб, які беруть участь у справі, чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати. Згідно п.41 постанови Пленуму Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ №10 від 17.10.2014 року «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» якщо суд не прийняв рішення щодо розподілу судових витрат або, наприклад, про повернення судового збору з Державного бюджету України, то за заявою сторони або прокурора, який брав участь у судовому процесі, а також із власної ініціативи суд на підставі статті 220 ЦПК має право ухвалити додаткове рішення у справі, яким вирішити відповідне питання. Проте якщо під час розгляду справи докази на підтвердження понесених судових витрат суду не надавалися, то додаткове рішення щодо розподілу цих судових витрат ухвалюватися не може і в задоволенні такої заяви має бути відмовлено. Таким чином, питання щодо розподілу судових витрат мають вирішуватися відповідно до ст. ст. 88, 89 ЦПК України під час ухвалення рішення у справі, у разі не вирішення питання про судові витрати, таке питання може бути вирішене шляхом ухвалення додаткового рішення у справі. Крім цього, відповідачі у даній справі не були сторонами у справах, наведених позивачем, а тому підстави для стягнення з відповідачів понесених позивачем судових витрат, в тому числі витрат на копіювання документів та транспортних витрат, відсутні. Здійснення інфляційних нарахуваннь на вказані судові витрати взагалі не ґрунтується на законі. Що стосується вимог позивача щодо відшкодування йому витрат на оформлення на його ім'я на праві власності 1/5 частини житлового будинку [ADDRESS] в КП «Імпульс» в сумі 728,23грн. та інфляційних збитків вказаної суми в розмірі 816,71грн., то вказані вимоги взагалі нічим не обґрунтовані. Саме за позовом [PERSON] рішенням Пологівського районного суду Запорізької області від 19.07.2011 року за ним було визнано право власності на 1/5 частину жилого будинку [ADDRESS] та зменшено відповідно суму боргу [PERSON], стягнутого за рішенням Пологівського районного суду від 26.02.2008 року на користь [PERSON], до 30625,2грн. Позивачем самостійно було обрано даний спосіб захисту його порушених прав і він виявив бажання бути власником 1/5 частини жилого будинку [ADDRESS], а тому і провів його оформлення, понісши відповідні втирати. З огляду на викладене, підстав для відшкодування вказаних витрат суд не вбачає. Згідно із ч.1 ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Згідно із ч.1 та ч.2 ст.23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Пред'явлені позовні вимоги про стягнення з відповідачів [PERSON] та Головного територіального управління юстиції у Запорізькій областіморальної шкоди в сумі 35000грн. суд вважає безпідставними. Позивач стверджує, що йому протиправними діями державної нотаріальної контори, а саме незаконним зняттям арешту з нерухомого майна [PERSON] була спричинена моральна шкода, яка полягає в тому, що позивач змушений був страждати та довгий час добиватися повернення йому боргу, звертатися з цього приводу до суду, додавати додаткових зусиль для організації свого життя, що завдало йому моральних страждань, однак ніяких доказів, які б доводили перенесення позивачем моральних страждань з огляду на викладені обставини, до суду надано не було, в чому полягали додаткові зусилля здійснені позивачем для організації свого життя не зазначено, ніяких медичних документів, які б свідчили, про погіршення стану здоров'я позивача, перенесені нервові потрясіння, зриви тощо до суду надано не було, сума 35000грн., яку позивач просить стягнути в якості компенсації спричиненої йому моральної шкоди, також нічим не обґрунтовується, її розрахунок не надано. Чому позивач просить стягнути моральну шкоду з Головного територіального управління юстиції у Запорізькій областівзагалі не обґрунтовано. Тому пред'явлені позивачем позовні вимоги про стягнення з відповідачів спричиненої позивачу моральної шкоди в сумі 35000грн. задоволенню не підлягають. Відповідно до ч.1 ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Оскільки по даній справі суд прийшов до висновку про відмову в задоволенні позову в повному обсязі, то понесені позивачем судові витрати по даній справі стягненню не підлягають. На підставі викладеного, ст. ст. 22, 23, 509, 526, 599, 610, 612, 625, 1166, 1167, 1174 ЦК України, ст. ст. 15, 57, 79, 88, 212, 215 ЦПК України, суд,

Outcome: dismissed