Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-17 00:00:00

У лютому 2015 року позивач звернулася до суду з позовом до Державної виконавчої служби України, Публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк», де треті особи - приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу Ковальова Євгенія Євгенівна, відділ державної реєстрації речових прав на нерухоме майно реєстраційної служби Головного управління юстиції у Дніпропетровській області, про визнання акту державного виконавця та свідоцтва про право власності недійсними, та визнання права власності. В обґрунтування позову зазначивши, що 03 грудня 2014 року позивач від представників ПАТ «Альфа-Банк» стало відомо, що право власності на належне їй нерухоме майно розташоване за адресою: [ADDRESS], загальною площею 319, 3 кв.м. було переоформлено на ПАТ «Альфа-Банк» на підставі акту державного виконавця Державної виконавчої служби України №111/2-10 від 17 листопада 2014 року про передачу нереалізованого предмета іпотеки стягувачеві в рахунок погашення боргу. Позивач вважає, що вказаний акт державного виконавця Мазур Г.І. на підставі якого ПАТ «Альфа-Банк» отримав свідоцтво про придбання майна з прилюдних торгів слід визнати недійсним з наступних підстав. Зазначене нерухоме майно було передано ПАТ «Альфа-Бпгнк» в іпотеку. 06 червня 2012 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Войтовською В.С. вчинено виконавчий напис, який зареєстрований в реєстрі під № 3224. За вказаним виконавчим написом запропоновано звернути стягнення на нежитлову будівлю розташовану за адресою: [ADDRESS], що складається з літ. А-1 - будівля магазину, цегла, загальна площа 320,0 кв.м., літ. А1-1- прибудова, цегла, літ. Б - навіс, 1-4, б, 1- споруди, що належить на праві власності [PERSON] 06.07.2012 Державною виконавчою службою України винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 33289878 на підставі виконавчого напису та заяви стягувача, боржнику встановлено строк на самостійне виконання, копію постанови направлено сторонам. У зв'язку з тим, що повторні електронні торги не відбулися, листом від 24.10.2014 №111/2-10 державний виконавець запропонував стягувачеві повідомити виконавчу службу про своє бажання щодо залишення за собою вищевказаного нереалізованого майна боржника в рахунок погашення боргу. 05.11.2014 до Державної виконавчої служби України надійшов лист від 29.10.2014 №б/н відповідача, яким стягувач виявив бажання залишити за собою нереалізований предмет іпотеки, а саме нежитлове приміщення. Враховуючи лист відповідача та на підставі ч.9 ст. 69 Закону України «Про виконавче провадження» державним виконавцем винесено постанову від 17.11.2014 про передачу майна стягувачу в рахунок погашення боргу та складено акт державного виконавця від 17.11.2014 про передачу нереалізованого предмета іпотеки стягувачу в рахунок погашення боргу. Враховуючи, що з дня оголошення прилюдних торгів такими, що не відбулися, а саме з 23.10.2014 по день надходження листа від ПАТ «Альфа-Банк» до ВДС України про своє бажання залишити за собою нереалізований предмет іпотеки, а саме по 05.11.2014 минуло 13 днів, то акт та постанова державного виконавця про передачу нереалізованого предмета іпотеки стягувачу, складені у порушення ст. 49 Закону України «Про іпотеку». Таким чином, на підставі викладеного позивач просить суд визнати недійсними акт державного виконавця відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України від 17 листопада 2014 року №111/2-10 про передачу нереалізованого предмета іпотеки стягувачу в рахунок погашення боргу; визнати недійсним свідоцтво про придбання майна, якщо прилюдні торги (аукціон) не відбулися, серія та номер: 1098 від 28.11.2014 про право власності ПАТ «Альфа-Банк» на нежитлову будівлю, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], загальною площею 319,3 кв.м.; скасувати запис 7870671 від 28.11.2014 про державну реєстрацію права власності ПАТ «Альфа-Банк» на нерухоме майно, що знаходиться за адресою: [ADDRESS]; визнати на позивачем право власності на нежитлову будівлю, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] та складається з: літ. А-1 - будівля магазину, цегла, загальною площею 320,0 кв.м., літ. А-1 - прибудова, цегла, літ. Б - навіс, 1-4, 6, І - споруди та стягнути з відповідачів на користь позивача судові витрати. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] позовні вимоги підтримала, надала пояснення аналогічні викладеним у позовній заяві, просила позов задовольнити у повному обсязі. Представник відповідача Державної виконавчої служби України - Белінська О.І. позов не визнала, просила у його задоволенні відмовити. Представник відповідача Публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк» - Пархоменко Є.О. позов не визнав, просив у його задоволенні відмовити, підтримавши надані письмові заперечення. Третя особа - приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу Ковальова Є.Є. у судове засідання не з'явилася, про слухання справи повідомлена належним чином, надавши заяву про слухання справи у її відсутність. Представник третьої особи - відділу державної реєстрації речових прав на нерухоме майно реєстраційної служби Головного управління юстиції у Дніпропетровській області, у судове засідання не з'явився, про слухання справи повідомлений належним чином, про причини не явки суд не повідомив. Суд, вислухавши представника позивача, представників відповідачів, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного. Судом встановлено, що 10.12.2007 ЗАТ «Альфа-Банк», правонаступником якого є ПАТ «Альфа-Банк», та [PERSON] було укладено рамкову угоду №SMERS00411. Відповідно до умов Рамкової угоди № SMERS00411 від 10.12.2007, змінами та доповненнями до Рамкової угоди, відповідно до укладених додаткових угод до Рамкової угоди Банк надав позичальникові кредит, який не повинен перевищувати 3 000 000 доларів США. Відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно ст.ст. 526, 527, 530 ЦК України зобов'язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону. В забезпечення виконання зобов'язань за Рамковою угодою 10.12.2007 між ЗАТ «Альфа-Банк», правонаступником якого є ПАТ «Альфа-Банк», та [PERSON], був укладений договір іпотеки №SMERS00411/1, який посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Ярмолюк М.М. та зареєстрованого в реєстрі під №6713. Відповідно до п.3.1 договору іпотеки №SMERS00411/1 від 10 грудня 2007 року [PERSON] передала банку в іпотеку нежитлову будівлю, що знаходиться за адресою: [ADDRESS]. В подальшому 28.05.2009 та 12.07.2011 між сторонами укладено Договори про внесення змін та доповнень до договору іпотеки, які посвідчено нотаріально. Відповідно до п.6.2. Договору іпотеки встановлено, що у разі порушення основного зобов'язання, Іпотекодержатель набуває права звернення стягнення на предмет іпотеки. Згідно п.6.2. Договору іпотеки, звернення стягнення на предмет іпотеки може здійснюватися за рішенням суду, у безспірному порядку на підставі виконавчого напису нотаріуса, шляхом продажу Іпотекодержателем нерухомого майна, що входить до складу предмета іпотеки, будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу у порядку, встановленому ст. 38 Закону України «Про іпотеку» або згідно з договором про задоволення вимог Іпотекодержателя. Відповідно до ст. 7 Закону України «Про іпотеку» за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов'язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобов'язання. 06 червня 2012 року на підставі заяви ПАТ «Альфа-Банк», приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Войтовським В.С. було вчинено виконавчий напис, який зареєстрований в реєстрі під №3224 та органами виконавчої служби 06.07.2012 було відкрито виконавче провадження з виконання виконавчого документа. 15 жовтня 2012 року складено акт опису та арешту майна боржника. 10.07.2013 призначено експерта - суб'єкта оціночної діяльності для участі у виконавчому провадженні відповідно до ст. 13 Закону України «Про виконавче провадження», про що прийнято відповідну постанову. 15.07.2013 надано висновок про оцінку вищезазначеного майна. 17.01.2014 винесено постанову про повторне призначення експерта, суб'єкта оціночної діяльності для участі у виконавчому провадженні. 27.01.2014 надано новий висновок про оцінку спірного нерухомого майна, відповідно до якого вартість майна становить 882 325,00 грн. 04.08.2014 проведені перші електронні торги з реалізації предмета іпотеки, а саме нерухомого майна, яке знаходиться за адресою: [ADDRESS] за початковою ціною 882 325,00 грн. У зв'язку з відсутністю учасників, торги визнані такими, що не відбулися. 19.09.2014 державним виконавцем проведено уцінка майна на 25 %, яка склала 661 743,75 грн. 23.10.2014 проведені повторні торги з реалізації предмета іпотеки, а саме: нежитлової будівлі, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] за початковою ціною 661 743,75 грн. У зв'язку з відсутністю учасників, повторні торги визнані такими, що не відбулися. Примусова реалізація заставленого майна як стадія виконавчого провадження є сукупністю правовідносин (урегульованих ЦК України, Законом України «Про виконавче провадження» та іншими нормативно-правовими актами), що в процесі примусового виконання виникають і реалізуються між органами й посадовими особами, які здійснюють примусову реалізацію судових рішень, та особами, які беруть участь у виконавчому провадженні чи залучаються до проведення виконавчих дій відповідно до Закону. Загальний порядок реалізації нерухомого майна з прилюдних торгів визначено нормами Закону України «Про виконавче провадження» та Тимчасового положення про порядок проведення прилюдних торгів з реалізації арештованого нерухомого майна, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 27 жовтня 1999 року №68/5 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 02 листопада 1999 року за №745/4038 (далі Тимчасове положення), якими визначено загальний порядок реалізації нерухомого майна з прилюдних торгів, та норм Закону України «Про іпотеку», зокрема статей 33, 41-49, якими визначено спеціальний порядок реалізації з прилюдних торгів предмета іпотеки. Згідно з пунктом 1.4 Тимчасового положення організація та проведення прилюдних торгів із реалізації предмета іпотеки здійснюються з урахуванням вимог Закону України «Про іпотеку». Відповідно до частини третьої статті 33 Закону України «Про іпотеку» звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. Стаття 41 Закону України «Про іпотеку» зазначає, що реалізація предмета іпотеки, на який звертається стягнення за рішенням суду або за виконавчим написом нотаріуса, проводиться, якщо інше не передбачено рішенням суду, шляхом продажу на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження, передбаченої Законом України «Про виконавче провадження», з дотриманням вимог цього Закону. Аналіз норм з точки зору колізії загальної та спеціальної норм дає підстави для висновку про те, що у разі, коли прилюдні торги з продажу майна проводились на виконання судового рішення про стягнення кредитної заборгованості, а судове рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки відсутнє, то при вирішенні судом питання про наявність чи відсутність порушення встановлених законодавством правил проведення торгів норми Закону України «Про іпотеку» до спірних правовідносин не застосовуються, а застосовуються загальні норми, що регулюють правовідносини з реалізації нерухомого майна з прилюдних торгів, - норми Закону України «Про виконавче провадження» та Тимчасового положення. Відповідно до п. 4.2. Тимчасового положення (в редакції, чинній на час проведення прилюдних торгів) лот виставляється на торги за наявності не менше двох покупців. Згідно із п. 7.1 Тимчасового положення (в редакції, чинній на час проведення прилюдних торгів) прилюдні торги вважаються такими, що не відбулися, зокрема у разі відсутності покупців або наявності лише одного покупця. Таким чином, у разі проведення прилюдних торгів на підставі примусового виконання судового рішення про стягнення заборгованості та за відсутності звернення стягнення на предмет іпотеки за рішенням суду або за виконавчим написом нотаріуса, правовідносини по організації та проведені прилюдних торгів регулюються ЦК України, Законом України «Про виконавче провадження», Тимчасовим положенням, а не Законом України «Про іпотеку», а відтак порушення вимог п.п. 4.2, 7.1 указаного Тимчасового положення є підставою для визнання прилюдних торгів недійсними. Такі правові висновки викладено в постановах Верховного Суду України від 28 січня 2015 року в справі №6-199цс14 та від 23 квітня 2014 року в справі № 6-26цс14, від 26 листопада 2014 року № 6-174 цс 14, які в силу ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковими для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначену норму права, та для всіх судів України. Судом також встановлено, що прилюдні торги було призначено на підставі постанови державного виконавця про передачу предмета іпотеки для продажу на прилюдних торгах на підставі виконавчого напису нотаріуса. Таким чином, до спірних правовідносин застосується спеціальна норма права - закон України «Про іпотеку». Відповідно до ч.8 ст.54 Закону України «Про виконавче провадження» примусове звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється державним виконавцем з урахуванням положень Закону України "Про іпотеку". Оскільки в силу іпотеки право іпотекодержателя одержати задоволення за рахунок заставленого майна виникає не з моменту укладення ним договорів кредиту чи іпотеки, а у разі порушення боржником своїх зобов'язань, то з урахуванням норм ст. 2 ЦПК України, ст. 54 Закону України «Про виконавче провадження» на правовідносини з реалізації заставленого майна з прилюдних торгів, які виникли після 16 жовтня 2011 року, не поширюється норма п. 2 Прикінцевих положень Закону України від 22 вересня 2011 року № 3795-VI «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо врегулювання відносин між кредиторами та споживачами фінансових послуг» та застосовуються положення ч. 2 ст. 49 Закону України «Про іпотеку» в редакції, чинній на час вчинення відповідних виконавчих дій. Судом встановлено, що сукупність дій виконавчих органів і правовідносини з примусової реалізації заставленого майна на підставі виконавчого напису нотаріуса від 06 червня 2012 року виникли з 06 липня 2012 року - з моменту відкриття виконавчого провадження з примусової реалізації майна - та мали місце (у тому числі реалізація майна) після 16 жовтня 2011 року - після набрання чинності Законом № 3795-VI. З огляду на те, що підставою виникнення правовідносин сторін у справі є безпосередньо не кредитний договір, а настання певної події, передбаченої іншим договором - договором іпотеки (невиконання зобов'язань), наслідком якої є звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів, слід дійти висновку про те, що на такі правовідносини дія пункту 2 Прикінцевих положень Закону № 3795-VI не поширюється. Такий правовий висновок викладено в постанові Верховного Суду України від 23 квітня 2014 року в справі №6-26цс14, який в силу ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковими для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначену норму права, та для всіх судів України. Відповідно до ч.1 ст.49 Закону України «Про іпотеку» протягом десяти днів з дня оголошення прилюдних торгів такими, що не відбулися, іпотекодержателі та інші кредитори боржника відповідно до пріоритету їх зареєстрованих вимог мають право придбати предмет іпотеки за початковою ціною шляхом заліку своїх забезпечених вимог в рахунок ціни майна. У цьому випадку придбання предмета іпотеки іпотекодержателем оформлюється протоколом і актом про реалізацію предмета іпотеки у порядку, встановленому статтею 47 цього Закону, а нотаріус на підставі такого акта видає свідоцтво про придбання майна з прилюдних торгів, якщо прилюдні торги не відбулися. Частинами 5,6,7 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що не реалізоване на прилюдних торгах, аукціонах або на комісійних умовах протягом двох місяців майно підлягає уцінці державним виконавцем, що проводиться в десятиденний строк з дня визнання прилюдних торгів чи аукціону такими, що не відбулися, або закінчення двомісячного строку реалізації майна на комісійних умовах. Майно може бути уцінене не більш як на 30 відсотків. У разі нереалізації майна в місячний строк з дня проведення уцінки воно повторно уцінюється в такому самому порядку, але не більш як на 50 відсотків початкової вартості майна. У разі якщо в місячний строк з дня проведення повторної уцінки майно не реалізовано на прилюдних торгах, аукціонах або на комісійних умовах, державний виконавець повідомляє про це стягувачу і пропонує йому вирішити питання про залишення за собою нереалізованого майна, крім майна, конфіскованого за рішенням суду. У разі якщо стягувач у п'ятнадцятиденний строк з дня отримання повідомлення державного виконавця письмово не заявив про своє бажання залишити за собою нереалізоване майно, арешт з майна знімається і воно повертається боржникові. У разі відсутності в боржника іншого майна, на яке може бути звернено стягнення, виконавчий документ повертається стягувачу без виконання. 24 жовтня 2014 року головний державний виконавець ДВС України Мазур Г.І. надіслав ПАТ «Альфа-Банк» лист з пропозицією залишити за собою нереалізоване майно 27 жовтня 2014 року ПАТ «Альфа-Банк» надав до відділу примусового виконання рішень ДВС України заяву, виявив бажання залишити за собою нереалізоване на прилюдних торгах нерухоме майно за адресою - [ADDRESS]. 17 листопада 2014 року головним державним виконавцем відділу примусового виконання рішень ДВС України Мазур Г.І. складено акт «111/2-10 про передачу нереалізованого предмета іпотеки стягувачу в рахунок погашення боргу. За встановлених в судовому засіданні обставин, позовні вимоги позивача задоволенню не підлягають у повному обсязі. З урахуванням результату розгляду справи та відповідно до ст. 88 ЦПК України судові витрати компенсуванню не підлягають та відносяться на рахунок позивача.

Outcome: dismissed