Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-18 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON], Товариства з обмеженою відповідальністю «ВИДАВНИЧИЙ ДІМ УКРАЇНСЬКИЙ МЕДІА ХОЛДИНГ» про захист честі, гідності, ділової репутації та відшкодування моральної шкоди. Свої вимоги обгрунтовує наступним, а саме 20.05.2016 року ТОВ «ВИДАВНИЧИЙ ДІМ УКРАЇНСЬКИЙ МЕДІА ХОЛДІНГ» у журналі «Корреснондент» № 19 (711) на 12 сторінці опублікувало інтерв'ю виконуючого обов'язки Генерального прокурора України [PERSON], в якому в контексті критичного аналізу роботи Генеральної прокуратури України по розслідуванню резонансних справ зазначено (мовою видання): ...Два года назад на слуху была масса коррупционных процессов - по делу Иванющенко, Ставицкого, [PERSON]. И где эти дела сейчас? Если расследование проводится, то на каком уровне? Если бы средства, присвоенные этими чиновниками, вернули, можно было бы не просить кредит у МВФ...». Вважає, що озвучена [PERSON] та поширена ТОВ «ВИДАВНИЧИЙ ДІМ УМХ» вищенаведена інформація відносно нього є негативною і недостовірною, порушує його особисті немайнові права, ганьбить честь, гідність, принижує його ділову репутацію та завдає моральної шкоди. В інтерв'ю [PERSON] не припускає, а прямо стверджує, що він привласнив кошти, причому у розмірі, співмірному з державними позиками від Міжнародного валютного фонду, тобто в особливо великих розмірах. Відтак [PERSON] прямо та відверто звинуватив його у скоєнні злочину, чого не мав права робити оскільки на сьогоднішній день не мас жодного судового рішення (вироку), яким би було встановлено привласнення ним будь-яких коштів. Ані відповідачі, ані будь-хто інший не може стверджувати, що він скоїв злочин та щось привласнив, доки це не буде встановлено судом. Оскільки судом не встановлено скоєння мною жодного злочину, зокрема у вигляді привласнення чужого майна, твердження є нічим іншим як наклепом та поширенням недостовірної інформації. Навіть якщо припустити, що для публічного звинувачення особи у вчиненні певного злочину достатньо наявності офіційного повідомлення про підозру правоохоронного органу, то і в цьому випадку відповідачі не мали права поширювати інформацію. Офіційна підозра привласненні чужого майна відносно нього як на день поширення інформації, так і на сьогоднішній день не просто відсутня, вона вже понад рік тому була офіційно спростована Генеральною прокуратурою України за таких обставин. 19.05.2014 року Генеральною прокуратурою України відносно нього складено безпідставне повідомлення про підозру у привласнення чужого майна. Натомість через відсутність доказів привласнення ним чужого майна 18.05.2015 р. Генеральна прокуратура України склала повідомлення про зміну раніше повідомленої підозри від 19.05.2014 року, згідно якої його дії кваліфікуються вже не як привласнення чужого майна, а як розтрата (тобто неправильне використання) майна, але це припущення до сьогоднішнього дня не підтверджено жодним судовим рішенням. З урахуванням вищенаведеного відповідачі не мають жодних доказів достовірності поширеної Інформації. У журналі «Кореспондент» №19 (711) від 20.05.2016 р. на сторінці 4 зазначено серія, ер і дата видачі свідоцтва про державну реєстрацію журналу КВ20555-10355ПР від 24.02.2014 та підприємство-видавця ТОВ «ВИДАВНИЧИЙ ДІМ УМХ». В 1загальнодоступному для перегляду в мережі Інтернет Державному реєстрі друкованих засобів масової інформації та інформаційних агентств як суб'єктів інформаційної діяльності (http:/dzmi.informjust.ua/home/index) за серією, номером і датою КВ 20555-10355ПР від 24.02.2014 дійсно значиться журнал «Кореспондент», який видається в тому числі російською мовою як журнал «Кореспондент». Засновником журналу значиться ТОВ «ВИДАВНИЧИЙ ДІМ УКРАЇНСЬКИЙ МЕДІА ХОЛДІНГ», код ЄДРПОУ 30375222. Позовні вимоги про спростування недостовірної інформації стосуються обох відповідачів. Щодо [PERSON], який безпосередньо сформував негативну і недостовірну інформацію, ним заявлено позовні вимоги про стягнення моральної шкоди, які ґрунтуються на наступному. Поширенням недостовірної інформації, що порушує його особисті немайнові права, ганьбить честь, гідність, принижує його ділову репутацію, він безумовно завдав моральної шкоди, яка виразилася в моральних стражданнях та переживаннях, порушенні душевної рівноваги. Оскільки моральна шкода є поняттям оціночним і морально-етичним, то завжди важко визначити її конкретний грошовий розмір. Безумовно, розмір заподіяної моральної шкоди з урахуванням моїх моральних страждань та душевного дискомфорту внаслідок поширення інформації є набагато більшим за одну гривню. Втім він не хоче відшкодовувати заподіяну моральну шкоду за рахунок такої чемної людини як [PERSON], тому заявляє до стягнення символічну сумі моральної шкоди у розмірі 1 (одна) гривня.? Просив суд визнати недостовірною та такою, що принижує честь, гідність та ділову репутацію [PERSON] інформацію опубліковану ТОВ «ВИДАВНИЧИЙ ДІМ УКРАЇНСЬКИЙ МЕДІА ХОЛДІНГ» у журналі «Корреспондент» № 19 від 20.05.2016 року, у вигляді інтерв'ю [PERSON], а саме: «...Два года назад на слуху была масса коррупционных процессов - по делу Иванющенко, Ставицкого, [PERSON]. И где эти дела сейчас? Если расследование проводится, то на каком уровне? Если бы средства, присвоенные этими чиновниками, вернули, можно было бы не просить кредит у МВФ», зобов'язати ТОВ «ВИДАВНИЧИЙ ДІМ УКРАЇНСЬКИЙ МЕДІА ХОЛДІНГ» протягом місяця з дня набрання рішенням суду законної сили спростувати недостовірну інформацію, у той самий спосіб, яким було поширено таку інформацію, шляхом опублікування на 12 сторінці журналу «Корреспондент» під заголовком «Спростування» тексту наступного змісту: «...Два года назад на слуху была масса коррупционных процессов - по делу Иванющенко, Ставицкого, [PERSON]. И где эти дела сейчас? Если расследование проводится, то на -каком уровне? Если бы средства, присвоенные этими чиновниками, вернули, можно было бы не просить кредит у МВФ...» - опублікована інформація є недостовірною, принижує честь, гідність та ділову репутацію [PERSON]» та стягнути з [PERSON] на його користь в рахунок відшкодування моральної шкоди 1 грн. У судовому засідання позивач не з'явився, представником позивача [PERSON] подано заяву про розгляд справи за його відсутності, позов підтримує у повному обсязі, проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідачі про місце та час судового розгляду повідомлялися належним чином, про що в матеріалах справи містяться відповідні документи, заяв, заперечень суду не надали, у зв'язку з чим, суд вважає можливим розглянути справу у їх відсутність по наявним в справі доказам та постановити заочне рішення. Суд, дослідивши матеріали справи, прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. 20.05.2016 року ТОВ «ВИДАВНИЧИЙ ДІМ УКРАЇНСЬКИЙ МЕДІА ХОЛДІНГ» у журналі «Корреснондент» № 19 (711) на 12 сторінці опублікувало інтерв'ю виконуючого обов'язки Генерального прокурора України [PERSON] у контексті початку розгляду Святошинським районним судом м. Києва справи про розстріл мітингуючих на Майдані 20 лютого 2014 року, , в якому зазначено (мовою видання): «С точки зрения права, это дело должно быть заслушано в суде. И приговоры должны быть оглашены. Еще в 2014 году расследование было практически завершено, доказательства собраны. Об этом я докладывал Порошенко, когда он стал Президентом. Он тогда ответил, что дело закончат без меня. Уже тогда он решил, генпрокурором станет [PERSON], который должен будет довести этот процесс до логического завершения. Но как мы знаем, конца пока не видно. Почему так произошло? Затягивание процесса кому-то очень выгодно. Два года назад была масса коррупционных процессов - по делу Иванющенко, Ставицкого, [PERSON]. И где эти дела сейчас? Если расследование проводиться то на каком уровне? Если бы средства присвоенные этими чиновниками, вернули можно было не просить кредит у МФВ! Сейчас в ГПУ появился новый руководитель, как и каждый новый генпрокурор, он начнет проводить «как бы ревизию», работать на публику. Могу спрогнозировать, что скоро в суды уйдет много дел. Но из-за отсутствия политической воли уровень расследования этих дел, скорее всего, будет очень низким. И в суде они просто умрут или получат оправдательные приговоры. Следом посыпятся безосновательные обвинения в адрес судей. Хотя виноваты буду не судьи, а власть, которая не желает доводить начатое до конца». Кожен має право на повагу до його гідності та честі. Гідність та честь фізичної особи є недоторканними. Фізична особа має право звернутися до суду з позовом про захист її гідності та честі (ст. 297 ЦК України). Фізична особа має право на недоторканність своєї ділової репутації. Фізична особа може звернутися до суду з позовом про захист своєї ділової репутації (ст. 299 ЦК України). Відповідно до ст. 32 Конституції України кожному гарантується судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім'ї та права вимагати вилучення будь-якої інформації, а також право на відшкодування матеріальної і моральної шкоди, завданої збиранням, зберіганням, використанням та поширенням такої недостовірної інформації. Згідно зі ст. 277 ЦК України фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім'ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації. Спростування недостовірної інформації здійснюється особою, яка поширила інформацію. Фізична особа, особисті немайнові права якої порушено у друкованих або інших засобах масової інформації, має право на відповідь, а також на спростування недостовірної інформації у тому ж засобі масової інформації в порядку, встановленому законом. Спростування недостовірної інформації здійснюється незалежно від вини особи, яка її поширила. Спростування недостовірної інформації здійснюється у такий же спосіб, у який вона була поширена. Статтею ст. 191 КК України передбачена відповідна кримінальна відповідальність за привласнення, розтрату майна або заволодіння ним шляхом зловживання службовим становищем. Особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду. Ніхто не зобов'язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину (ст. 62 Конституції України). Відповідно до ст. 30 Закону України «Про інформацію» ніхто не може бути притягнутий до відповідальності за висловлення оціночних суджень. Оціночними судженнями, за винятком наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема з огляду на характер використання мовно-стилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості. Якщо особа вважає, що оціночні судження або думки принижують її гідність, честь чи ділову репутацію, а також інші особисті немайнові права, вона вправі скористатися наданим їй законодавством правом на відповідь, а також на власне тлумачення справи у тому самому засобі масової інформації з метою обґрунтування безпідставності поширених суджень, надавши їм іншу оцінку. Якщо суб'єктивну думку висловлено в брутальній, принизливій чи непристойній формі, що принижує гідність, честь чи ділову репутацію, на особу, яка таким чином та у такий спосіб висловила думку або оцінку, може бути покладено обов'язок відшкодувати завдану моральну шкоду. Зокрема, під гідністю слід розуміти визнання цінності кожної фізичної особи як унікальної біопсихосоціальної цінності, з честю пов'язується позитивна соціальна оцінка особи в очах оточуючих, яка ґрунтується на відповідності її діянь (поведінки) загальноприйнятим уявленням про добро і зло, а під діловою репутацією фізичної особи розуміється набута особою суспільна оцінка її ділових і професійних якостей при виконанні нею трудових, службових, громадських чи інших обов'язків. Недостовірною вважається інформація, яке не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені). Відповідно до статті 19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. У свою чергу, частина перша статті 34 Конституції України кожному гарантує право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань. Законом України «Про друковані засоби масової інформації (пресу) в Україні», який створює правові основи діяльності друкованих засобів масової інформації (преси) в Україні, встановлює державні гарантії їх свободи відповідно до Конституції України, Закону України "Про інформацію" та інших актів чинного законодавства і визнаних Україною міжнародно-правових документів, а саме статтею 2 передбачено, що свобода слова і вільне вираження у друкованій формі своїх поглядів і переконань гарантуються Конституцією України і відповідно до цього Закону означають право кожного вільно і незалежно шукати, одержувати, фіксувати, зберігати, використовувати та поширювати будь-яку інформацію за допомогою друкованих засобів масової інформації, крім випадків, визначених законом, коли обмеження цього права необхідно в інтересах національної безпеки, територіальної цілісності або громадського порядку з метою запобігання заворушенням чи злочинам, для охорони здоров'я населення, для захисту репутації або прав інших людей, для запобігання розголошенню інформації, одержаної конфіденційно, або для підтримання авторитету і неупередженості правосуддя. Також, статтею 3 Закону України «Про друковані засоби масової інформації (пресу) в Україні» передбачено, що забороняється використання друкованих засобів масової інформації для зокрема заподіяння шкоди честі і гідності особи. Крім того, згідно ст. 37 Закону України «Про друковані засоби масової інформації (пресу) в Україні» громадяни, юридичні особи і державні органи, а також їх законні представники мають право вимагати від редакції друкованого засобу масової інформації опублікування ним спростування поширених про них відомостей, що не відповідають дійсності або принижують їх честь та гідність. Спростування може бути підготовленим у формі відповіді, обсяг якої не перевищує спростовуваного матеріалу. Редакція зобов'язана в строк, що не перевищує одного місяця з дня надходження вимоги, опублікувати спростування і письмово повідомити заявника про строк і час публікації спростування у разі затримки або про відмову в його публікації, зазначивши підстави відмови. Заявник має право оскаржити відмову в публікації спростування або порушення порядку його публікації до суду, який приймає скаргу до розгляду протягом року з дня публікації спростовуваних відомостей. З 23.12.2010 року по 11.01.2013 року позивач перебував на посаді Голови Національного банку України. Відповідач з 24.02.2014 року по 18.06.2014 року перебував на посаді В.о. Генерального прокурора України, з 19.06.2014 року по 20.02.2015 року Генеральним прокурором був [PERSON], з 10.02.2015 року по 29.03.2015 року - [PERSON], з 12.05.2016 року - [PERSON] Представником позивача надано суду повідомлення про підозру від 19.05.2014 року, про те, що [PERSON] підозрюється слідчим в особливо важливих справах Генеральної прокуратури України [PERSON] у заволодінні чужим майном - державними коштами в особливо великих розмірах, шляхом зловживання своїм службовим становищем при створенні у 2011 році ТОВ «Банківське телебачення», тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст. 191 КК України та повідомлення про зміну раніше повідомленої підозри від 18.05.2015 року про те, що [PERSON] С,Г. підозрюється заступником начальника третього слідчого відділу управління з розслідування особливо важливих справ Генеральної прокуратури України [PERSON] у розтраті чужого майна - коштів Національного банку України в сумі 220000000 грн., вчиненій в особливо великих розмірах, шляхом зловживання своїм службовим становищем, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 191 КК України. У своєму інтерв?ю [PERSON] як колишній В.о. Генерального прокурора України виступає з критикою влади щодо звільнення його з цієї посади та взагалі частої зміни Генеральних прокурорів України (на момент публікації призначено Генеральним прокурором України [PERSON], тобто третій Генеральний прокурор України після [PERSON] за два роки), що негативно відображається на розслідуванні кримінальних проваджень, критикує роботу [PERSON], зазначає, що призначений новий керівник (має на увазі [PERSON].) буде проводити «як би ревізію» та працювати на публіку. Крім того, [PERSON] вказує про наявність корупційних процесів в тому числі відносно [PERSON], що і підтверджується відповідними повідомленнями про підозру, та з фрази «И где эти дела сейчас? Если расследование проводится, то на каком уровне? Если бы средства, присвоенные этими чиновниками, вернули, можно было бы не просить кредит у МВФ!» в контексті всього інтерв?ю, на думку суду, йде мова про те, що якби він був Генеральним прокурором України, то він би довів до логічного кінця ці корупційні процеси, що дали можливість не отримувати кредиту у Міжнародного валютного фонду. За таких обставин, [PERSON] допустив висловлювання, яке не містить фактичних даних, тобто його можна вважати оціночним судженням, яке не підлягає спростуванню та доведенню його правдивості, а тому якщо позивач вважає, що думка [PERSON] принижує його честь, гідність та ділову репутацію, він вправі скористатися правом на відповідь, а також на власне тлумачення справи. Як вбачається з положень ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Відповідно до ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Оскільки, суд прийшов до висновку, що висловлювання [PERSON] не є недостовірною інформацією та такою, що порочить честь, гідність та ділову репутацію позивача, а тому відсутні підстави для стягнення моральної шкоди. З викладеного,

Outcome: dismissed