Jurisdiction: civil
Date: 2020-03-11 00:00:00

На розгляд суду пред`явлено вказану позовну заяву, в якій АТ КБ «ПриватБанк» просить стягнути з [PERSON] заборгованість за кредитним договором № б/н від 11.04.2007 року в сумі 127149,47 гривень, відшкодувати судові витрати по справі в сумі 1921,00 гривень. \~ \~ \~ \~Позовні вимоги обґрунтовані наступним. 11 квітня 2007 року між Акціонерним товариством Комерційний банк «ПриватБанк» та [PERSON] укладено договір № б/н, за умовами якого відповідачу надано кредит у розмірі 6000,00 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування у розмірі 36,00 % річних на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. [PERSON] підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами та Правилами надання банківських послуг складає між ним та банком Договір, про що свідчить підпис відповідача у заяві. За посиланням ПАТ КБ «ПриватБанк» [PERSON] не в повному обсязі сплачував борг за кредитом та відсотки, в зв`язку з чим утворено заборгованість станом на 30.04.2019 року у розмірі 217149,47 гривень. Відповідачу неодноразово адресувались повідомлення про наявність заборгованості за кредитним договором, але належну суму до теперішнього часу не повернуто, що змусило ПАТ КБ «ПриватБанк» в судовому порядку захищати свої майнові інтереси. Судом порушено справу за позовною заявою, між сторонами виникли матеріально-правові і процесуально-правові наслідки такого рішення суду. Розгляд справи призначено в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін, що узгоджується з ч. 4 ст. 19, ст. 274 ЦПК України. Відповідач [PERSON] \~на позовну\~заяву,\~в порядку\~ст.\~278\~ЦПК України,\~подав відзив\~з висловлення\~безпідставності вимог\~АТ КБ\~«ПриватБанк»,\~в позові\~просить відмовити. Позиція відповідача обґрунтовується посиланням на наступні факти та відповідні правовідносини. Так, між сторонами дійсно 11.04.2007 року укладено договір, за яким відповідачем на умовах кредитування отримано грошові кошти в сумі 6000,00 гривень на платіжну картку зі сплатою відсотків 36 % річних. За самостійними підрахунками відповідача у випадку несплати (неповернення) коштів з 11.04.2007 року по 28.09.2018 року, тобто 11,5 років (137 місяців), сплата за користування кредитом складає 411 %, тому сума процентів складає 6000,00 гривень х 411 % (3 % на місяць х 137 місяців) = 24660,00 гривень. До спірних відносин про стягнення заборгованості [PERSON] просить застосувати наслідки пропуску строків позовної давності відповідно до ст. 267 ЦК України, п. 7 ч. 13 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів». Так, останній платіж по погашенню заборгованості відповідачем здійснено 17.05.2016 року, тобто позов АТ КБ «ПриватБанк» пред`явлено з порушенням трирічного строку позовної давності, встановленого ст. 257 ЦК України та однорічного строку за позовними вимогами про сплату штрафу, встановленого ст. 258 ЦК України. Позивачем АТ КБ «ПриватБанк» на відзив [PERSON] надано відповідь. Так, позивач вважає безпідставним посилання відповідача на Закон України «Про захист прав споживачів», норми якого не поширюються на спірні правовідносини, оскільки відповідно до укладеного договору № б/н від 11.04.2007 року грошові кошти надано у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, а не на придбання споживачем продукції. [PERSON] , підписавши Анкету-заяву підтвердив, що ознайомлений з умовами кредитування, та погашаючи заборгованість по кредиту відповідачем прийнято умови договору. Позивачем надаються роз`яснення щодо порядку погашення та нарахування заборгованості. Так, згідно Умов та Правил надання банківських послуг та Тарифів для погашення заборгованості по кредитним картам для клієнтів передбачений пільговий період, що діє за умови погашення боргу до 25 числа наступного місяця з дати виникнення заборгованості (п. 1.1.1.49); у разі не погашення заборгованості на протязі пільгового періоду за користування кредитом і овердрафтом банк нараховує проценти в розмірі, встановленому Тарифами з розрахунку 360/365 календарних днів на рік (п. 2.1.1.12.6); у разі виникнення прострочених зобов`язань на суму від 100 гривень клієнт сплачує банку пеню згідно Умов та Правил надання банківських послуг (п. 2.1.1.12.6.2); для нарахування процентів на поточну та на прострочену заборгованість застосовується відповідна формула (до 04.2014 року: N*M/365*2*Y=Z, де N прострочене тіло кредиту, виставлені до сплати та не погашені проценти та санкції станом на перше число попереднього місяця, М процентна ставка, 360/365 кількість днів у році, 2 коефіцієнт підвищення процентної ставки за несвоєчасне погашення кредитної заборгованості, Y кількість днів, за які здійснюється нарахування, Z сума нарахованих процентів; з 04.2014 року: N*M/365*(2 або 1) * Y = Z, де N заборгованість за кредитом (поточне тіло кредиту, нараховані відсотки та санкції в попередньому місяці, М процентна ставка, 360/365 кількість днів у році, 2 або 1 коефіцієнт процентної ставки (1 застосовується у разі належного виконання зобов`язань, 2 підвищення процентної ставки за несвоєчасне погашення кредитної заборгованості). За позицією АТ КБ «ПриватБанк» розрахунок, який здійснено [PERSON] не є належним доказом, оскільки здійснений без врахування формули обчислення (нарахування) кредитної заборгованості, а також відповідач немає спеціальних знань для здійснення такого розрахунку. Судово-бухгалтерської експертизи з метою з`ясування питання наявності або відсутності заборгованості відповідача за кредитним договором не проводилася, тому відсутні підстави вважати, що наданий АТ КБ «ПриватБанк» розрахунок заборгованості є неналежним. Також позивач зазначає, що при зверненні до суду дотримано строк позовної давності, оскільки сторонами згідно п. 1.1.7.31 Умов та правил надання банківських послуг погоджено збільшення строку позовної давності за кредитним договором щодо вимог про повернення кредиту, відсотків, винагороди, неустойки (пені та штрафів). За таких обставин, АТ КБ «ПриватБанк» просить позовні вимоги, пред`явлені до [PERSON] задовольнити в повному обсязі. Позивач АТ КБ «ПриватБанк» про дату, час проведення судового засідання повідомлений належним чином відповідно до ст. 130 ЦПК України, представником Кіріченко Р.А. (діє на підставі довіреності) надано в порядку п. 3 ч. 1 ст. 43, ч. 3 ст. 221 ЦПК України заяву про розгляд справи в його відсутність, позовні вимоги підтримано. \~ \~ \~ \~Відповідач [PERSON] , представник відповідача адвокат Очеретько О.В. (діє на підставі ордеру) адресували суду заяву про розгляд справи без їх участі, просять ухвалити рішення про відмову в позовних вимогах з урахуванням долучених до матеріалів справи письмових пояснень (відзиву). Суд, повно і всебічно з`ясувавши обставини, на які посилались сторони, як на підставу своїх вимог, дослідивши докази, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, - приходить до наступних висновків. Матеріалами справи встановлено такі факти та відповідні правовідносини. 11 квітня 2007 року [PERSON] оформив в акціонерному товаристві Комерційний банк «ПриватБанк» заяву про відкриття кредитної картки. Згідно п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. Згідно ч. 1 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах. Згідно ч. 1 ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець, в даному випадку АТ КБ «ПриватБанк». Таким чином, оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі всім споживачам та доведені до їх відома, в зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Вказане свідчить, що підписана 11.04.2007 року [PERSON] заява (анкета) про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку складає між сторонами договір, відповідно до умов якого відповідачу акціонерним товариством Комерційний банк «ПриватБанк» надано кредит у розмірі 6000,00 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на кредитну картку; базова процентна ставка по кредитному ліміту на момент підписання договору 3 % в місяць з розрахунку 360 днів у році (а.с. 9). Відповідно до п. 1.1. Умов та Правил надання банківських послуг вони визначають умови, на яких ПриватБанк пропонує клієнтам платіжні картки, а також інші банківські послуги, зазначені в Заяві і в Пам`ятці клієнта; належним чином заповнену заяву підписується клієнтом і, таким чином клієнт висловлює свою згоду, що заява разом з Пам`яткою клієнта, Умовами та правилами надання банківських послуг і тарифами становить укладений договір про надання банківських послуг (а.с. 10). Підписання відповідачем заяви засвідчує його ознайомлення та згоду з Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також його її згоду на те, що вказані документи в цілому складають договір про надання банківських послуг. Таким чином, між сторонами укладено договір, на виконання якого АТ КБ «ПриватБанк» надано [PERSON] грошову банківську позику, тобто грошовий банківський кредит шляхом кредитування за допомогою кредитної картки. Приймаючи такий висновок, суд відступає від правової позиції, викладеної у постанові Верховного Суду від 17.07.2019 року у справі №175/4576/14-ц, яка хоча і стосується застосування норм права у подібних правовідносинах, однак фактичні обставини розглядуваної справи не є аналогічними справі, яка переглянута судом касаційної інстанції. Так, в зазначеному правовому висновку Верховного Суду, встановлена відсутність підтвердження прийняття відповідачем умов, якими передбачено розмір процентів за користування кредитом, тобто сторони не обумовили у письмовому вигляді ціну договору у зв`язку з чим Умови та Правила надання банківських послуг, а також Правила користування платіжною картою, що не містили підпису відповідача не можуть розцінюватись як частина кредитного договору. Разом з тим, в розглядуваній справі, судом беззаперечно встановлено протилежні обставини, зокрема факт підписання [PERSON] заяви (анкети), в якій зазначено, що відповідач ознайомився з Умовами та Правилами надання банківських послуг, в зв`язку з чим дані документи (докази), а також Умови та Правила надання банківських послуг розцінюються як невід`ємна частина договору, укладеного між сторонами 11.04.2007 року шляхом підписання заяви. Суд звертає увагу, що позивачем АТ КБ «ПриватБанк» крім заяви [PERSON] про кредитування датованої 11.04.2007 року (а.с. 9) також надано Анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанк, підписану відповідачем 02.03.2011 року (а.с. 46). Згідно ч. 1, ч. 2 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування; предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Так, в позовній заяві АТ КБ «ПриватБанк» заявляється вимога стягнення з [PERSON] заборгованість за договором № б/н від 11.04.2007 року, тому долучені до матеріалів справи: Анкета-заява про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанк від 02.03.2011 року (а.с. 46), Умови та правила надання банківських послуг, затверджені наказом від 06.03.2010 року № СП-2010-256 (а.с. 47-70) не підлягають оцінці, як такі, що не стосуються предмету доказування по справі згідно розглядуваної позовної заяви. В позовній заяві АТ КБ «ПриватБанк» зазначено, що [PERSON] допущено порушення виконання прийнятих на себе договірних зобов`язань, за договором № б/н від 11.04.2007 року, станом на 30.04.2019 року було утворено заборгованість в сумі 212421,27 гривень, яка складається з наступного: 5576,57 гривень заборгованість за кредитом, 203244,70 гривень заборгованість по процентам за користування кредитом, 3600,00 гривень заборованість за пенею та комісією. При цьому, АТ КБ «ПриватБанк» заявлено вимогу стягнення з [PERSON] заборгованості в сумі 127149,47 гривень, яка складається з: 5576,57 гривень заборгованість за кредитом, 121572,90 гривень заборгованість по процентам за користування кредитом з 11.04.2007 року по 28.09.2018 року. Відповідач [PERSON] заявив клопотання про застосування до спірних правовідносин наслідки пропуску строку позовної давності. Суд застосовує позовну давність лише тоді, коли є підстави для задоволення позовних вимог, а тому перш ніж застосувати позовну давність, суд має з`ясувати та зазначити у судовому рішенні, чи було порушене право, за захистом якого позивач звернувся до суду. Якщо це право порушене не було, суд відмовляє у позові у звязку з його необґрунтованістю. У разі встановлення судом порушеного права, але позовна давність за такими вимогами сплила, про що заявила інша сторона у спорі, суд відмовляє у позові через сплив позовної давності за відсутноті визнаних судом поважними причин її пропуску, на які посилався позивач. Такий правовий висновок, зазначений у постанові Верховного суду від 22.05.2018 року у справі № 369/6892/15-ц. За таких обставин, суд надає юридичну оцінку поданих АТ КБ «ПриватБанк» доказів з метою вирішення питання чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовуються позовні вимоги. Згідно ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов"язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов"язується повернути кредит та сплатити відсотки. З аналізу правових норм параграфу 1 глави 71 ЦК України (саме ці положення застосовуються до кредитних відносин) випливає, що кредит надається суб`єктам кредитування всіх форм власності у тимчасове користування на умовах, передбачених кредитним договором. Закон України «Про банки і банківську діяльність» визначає банківський кредит як будь-яке зобов`язання банку надати певну суму грошей, яке надано в обмін на зобов`язання боржника щодо повернення заборгованої суми, а також на зобов`язання на сплату процентів та інших зборів із такої суми. Судом встановлено, що позивач АТ КБ «ПриватБанк» виконав свої зобов`язання перед відповідачем [PERSON] згідно укладеного договору № б/н від 11.04.2007 року, - надав кредит у розмірі 6000,00 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування коштами у розмірі 36,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Заперечень від відповідача [PERSON] , що ним укладено договір з АТ КБ «ПриватБанк» та отримано кредитні кошти під час розгляду судом справи не надійшло. Відповідно до Умов та правил надання банківських послуг, які складають невід`ємну частину укладеного сторонами договору № б/н від 11.04.2007 року, позичальник зобов`язується погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його використання, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених договором; у разі невиконання зобов`язань за договором на вимогу банку виконати зобов`язання з повернення кредиту (у тому числі простроченого кредиту та овердрафту), оплати винагороди банку; власник картки зобов`язаний слідкувати за витратами коштів в межах платіжного ліміту. В порушення погоджених сторонами умов договірних відносин відповідач не виконував умови зазначеного договору № б/н від 11.04.2007 року, порушивши передбачені терміни погашення кредиту та відсотків. Згідно розрахунку заборгованості за договором № б/н від 11.04.2007 року, укладеного між [PERSON] та АТ КБ «ПриватБанк» станом на 30.04.2019 року нараховано заборгованість: 5576,57 гривень тіло кредиту, 203244,70 гривень проценти, в тому числі несплачені проценти на прострочену заборгованість 203244,70 гривень, комісія 3600,00 гривень. При цьому, позивачем заявлено вимогу стягнення з відповідача заборгованість в сумі 127149,47 гривень (тіло кредиту - 5576,57 гривень, проценти з 11.04.2007 року по 28.09.2018 року 121572,90 гривень) а.с. 5-8. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст.610 ЦК України порушення зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначеним змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив виконання зобов`язання, якщо він не приступив до його виконання або не виконав його в строк, встановлений договором або законом. Боржник, який прострочив виконання зобов`язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення. Суд, зазначає, що підстав для поставлення розрахунку АТ КБ «ПриватБанк» заборгованості за тілом кредиту не вбачається. Відповідач висловлює заперечення проти розрахунку позивача в частині заборгованості за процентами з 11.04.2007 року по 28.09.2018 року. За позицією відповідача у випадку несплати (неповернення) коштів з 11.04.2007 року по 28.09.2018 року, тобто 11,5 років (137 місяців), сплата за користування кредитом складає 411 %, тому сума процентів складає 6000,00 гривень х 411 % (3 % на місяць х 137 місяців) = 24660,00 гривень. Суд перевіряє правильність нарахування АТ КБ «ПриватБанк» відсотків за користування кредитом. Згідно Закону України «Про банки і банківську діяльність» надання безпроцентних кредитів забороняється. Укладаючи договір № б/н від 11.04.2007 року сторонами обговорений розмір відсоткової ставки та порядок її сплати. Так, відповідно до розрахунку суми заборгованості відповідача за кредитним договором, наданого відділом підтримки інформації за кредитними операціями (з урахуванням графіку погашення кредиту) розмір несплачених процентів за користування кредитом за період з 11.04.2007 року по 28.09.2018 року складає 121572,90 гривень. З даного розрахунку вбачається, що АТ КБ «ПриватБанк» при визначенні заборгованості за відсотками було застосовано декілька процентних ставок 36 %, 30 %, 34,80 %, 43,20 % відсотки річних. Разом з тим, з анкети-заяви вбачається, що сторонами погоджено базову процентну ставку 3 % на місяць, тобто 36 % річних. Згідно ст. 1056-1 ЦК України (в редакції, чинній на час укладення сторонами договірних відносин) процента ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторі. Фіксована процентна ставка є незмінною протягом усього строку кредитного договору; встановлений договором розмір фіксованої процентної ставки не може бути збільшено банком в односторонньому порядку; умова договору щодо права банку змінювати розмір фіксованої процентної ставки в односторонньому порядку є нікчемною. За змістом абз. 3 ,4 п. 28 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.03.2012 року № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» - при вирішенні питання щодо правомірності підвищення банком чи іншою фінансовою установою процентної ставки слід розрізняти умови кредитного договору, які встановлюють односторонню зміну умов договору, від умов договору, що встановлюють погоджену сторонами процедуру зміни договору шляхом прийняття позичальником пропозиції кредитора про зміну умов договору відповідно до вимог ст. ст. 641 642 ЦК України або в порядку, визначеному ч. 6 ст. 1056-1 ЦК України. Суд акцентує увагу, що в анкеті-заявці від 11.04.2007 року не передбачено умов щодо зміни відсоткової ставки та процедури повідомлення боржника про зміну такої. Згідно з частиною першою статті 651 ЦК України зміна договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Зміна або розірвання договору вчиняється в такій самій формі, що й договір, що змінюється або розривається, якщо інше не встановлено договором або законом чи не випливає із звичаїв ділового обороту. З урахуванням вказаного, оскільки укладення кредитного договору мало місце шляхом підписання [PERSON] відповідної письмової заяви, то і зміна умов договору, умов кредитування мала відбутися у такий же спосіб. За таких обставин, зміна АТ КБ «ПриватБанк» процентної ставки в односторонньому порядку не відповідає наведеним нормам права. Приймаючи такий висновок, суд враховує, що Верховним Судом України в постанові від 11.10.2017 року у справі № 6-1374цс17 зазначалось, що боржник вважається належним чином повідомленим про збільшення розміру процентної ставки за користування кредитом в односторонньому порядку в тому разі, якщо банк не лише відправив на адресу такого боржника листа (повідомлення) про зміну умов кредитного договору, а й довів факт його вручення адресатові. Разом з тим, АТ КБ «ПриватБанк» не надано відповідних доказів на підтвердження виконання процедури повідомлення відповідача про зміну процентної ставки. Таким чином, відсутні правові підстави для стягнення заборгованості за відсоткам за користування кредитом з розрахунку іншої процентної ставки ніж 3 % на місяць (36 % річних), яка погоджена при укладенні кредитного договору, а саме 30 %, 34,80 %, 43,20 %. Застосовуючи формулу, яку запроваджено банком для розрахунку заборгованості, з урахуванням того, що з довідки про умови кредитування з використанням кредитки базова % ставка на рік складає 36,00 % та нараховується на залишок заборгованості із розрахунку 360 днів в році, - розрахунок заборгованості за відсотками має бути зведено до наступного: 5576,57 гривень (заборгованість за тілом кредиту) х 36 % / 360 днів х 4188 дні (кількість днів з 11.04.2007 року по 28.09.2018 року) = 23\~354,68 гривень. З урахуванням вищевикладеного, суд приходить до висновку, що право АТ КБ «ПриватБанк» щодо належного, своєчасного виконання [PERSON] договору № б/н від 11.04.2007 року дійсно порушено. З матеріалів справи вбачається, що відповідач [PERSON] заявив клопотання про застосування до спірних правовідносин наслідки пропуску строку позовної давності. Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Дотримання строку звернення є однією з умов реалізації права на позов і тісно пов`язане з реалізацією права на справедливий судовий розгляд. Наявність такої умови дисциплінує учасників правовідносин, запобігає зловживанням і погрозам звернення до суду. Її відсутність призводила б до постійного збереження стану невизначеності у правовідносинах. Згідно ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Згідно ч. 4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Згідно ст. 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. Згідно ч. 1 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Початок перебігу строку давності збігається з моментом виникнення в зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому поряду через суд. У разі неналежного виконання позичальником зобов`язання за кредитним договором, позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу. Такий висновок відповідає правовій позиції Верховного Суду України, висловленій в постановах № 6-14цс14 від 19.03.2014 року, № 6-167цс14 від 12.11.2014 року, № 14-10цс18 від 28.03.2018 року (підлягають обов`язковому врахуванню в розумінні ч. 4 ст. 263 ЦПК України). Відповідно до витягу із Умов та правил надання банківських послуг, затвердж. наказом АТ КБ «ПриватБанк» від 06.03.2010 року: п. 9.12 - договір діє протягом 12 місяців з моменту підписання. Якщо протягом цього строку ні одна із сторін не проінформує іншу сторону про припинення дії Договору, він автоматично лонгується на той же термін (а.с. 14). Згідно розрахунку заборгованості за договором № б/н від 11.04.2007 року, укладеного між АТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] в графі сума погашення за наданим кредитом відображено наступні платежі: 18.05.2007 р. 140,00 гривень, 20.06.2007 р. 300,00 гривень, 02.07.2007 р. 6,00 гривень, 17.07.2007 р. 350,00 гривень, 17.08.2007 р. 350,00 гривень, 05.09.2007 р. 400,00 гривень, 19.10.2007 р. 400,00 гривень, 27.11.2007 року 350,00 гривень, 12.12.2007 р. 350,00 гривень, 22.01.2008 р. 300,00 гривень, 28.02.2008 р. 150,00 гривень, 03.03.2008 р. 200,00 гривень, 17.03.2008 р. 300,00 гривень, 14.05.2008 р. 270,00 гривень, 29.05.2008 р. 270,00 гривень, 25.06.2008 р. 310,00 гривень, 27.06.2008 р. 150,00 гривень, 11.07.2008 р. 10,00 гривень, 25.07.2008 р. 310,00 гривень, 13.08.2008 р. 300,00 гривень, 11.09.2008 р. 20,00 гривень, 30.09.2008 р. 270,00 гривень, 14.10.2008 р. 270,00 гривень, 11.11.2008 р. 280,00 гривень, 16.12.2008 р. 300,00 гривень, 03.02.2009 р. 250,00 гривень, 17.03.2009 р. 450,00 гривень, 29.04.2009 р. 300,00 гривень, 01.06.2009 р. 250,00 гривень, 26.06.2009 р. 220,00 гривень, 21.07.2009 р. 270,00 гривень, 28.08.2009 р. 230,00 гривень, 30.09.2009 р. 220,00 гривень, 23.10.2009 р. 220,00 гривень, 24.12.2009 р. 420,00 гривень, 25.01.2010 р. 200,00 гривень, 18.02.2010 р. 200,00 гривень, 09.03.2010 р. 200,00 гривень, 12.04.2010 р. 200,00 гривень, 09.06.2010 р. 200,00 гривень, 25.06.2010 р. 150,00 гривень, 19.07.2010 р. 200,00 гривень, 01.09.2010 р. 160,00 гривень, 07.09.2010 р. 180,00 гривень, 12.10.2010 року 150,00 гривень, 22.11.2010 року 200,00 гривень, 14.12.2010 р. 150,00 гривень, 11.01.2011 р. 150,00 гривень, 28.02.2011 р. 110,00 гривень, 28.03.2011 р. 300,00 гривень, 15.04.2011 р. 150,00 гривень, 20.05.2011 р. 350,00 гривень, 14.06.2011 р. 300,00 гривень, 26.07.2011 р. 500,00 гривень, 01.08.2011 р. 3200,00 гривень, 31.08.2011 р. 120,00 гривень, 25.11.2011 р. 300,00 гривень, 23.12.2011 р. 280,00 гривень, 30.01.2012 р. 280,00 гривень, 23.02.2012 р. 300,00 гривень, 13.03.2012 р. 300,00 гривень, 17.04.2012 р. 300,00 гривень, 28.05.2012 р. 280,00 гривень, 14.06.2012 р. 400,00 гривень, 20.07.2012 р. 400,00 гривень, 21.08.2012 р. 390,00 гривень, 13.09.2012 р. 3500,00 гривень, 03.10.2012 р. 151,00 гривень, 24.12.2012 р. 300,00 гривень, 22.01.2013 р. 350,00 гривень, 14.02.2013 р. 600,00 гривень, 07.03.2013 р. 300,00 гривень, 27.03.2013 р. 4000,00 гривень, 15.04.2013 р. 100,00 гривень, 21.05.2015 р. 500,00 гривень, 10.06.2013 р. 400,00 гривень, 19.07.2013 р. 400,00 гривень, 08.08.2013 р. 420,00 гривень, 09.09.2013 р. 420,00 гривень, 24.10.2013 р. 500,00 гривень, 29.11.2013 р. 420,00 гривень, 03.12.2013 р. 450,00 гривень, 23.01.2014 р. 420,00 гривень, 25.02.2014 р. 500,00 гривень, 20.03.2014 р. 500,00 гривень, 14.04.2014 р. 500,00 гривень, 17.07.2014 р. 100,00 гривень, 25.07.2014 р. 100,00 гривень, 29.10.2014 р. 500,00 гривень, 11.11.2014 р. 500,00 гривень, 19.11.2014 р. 150,00 гривень, 23.01.2015 р. 420,00 гривень, 03.03.2015 р. 600,00 гривень, 29.09.2015 р. 500,00 гривень, 30.03.2016 р. 798,00 гривень, 29.04.2016 р. 600,00 гривень, 17.05.2016 р. 600,00 гривень (а.с. 5-8). Таким чином, останній обов`язковий платіж за договором № б/н від 11.04.2007 року [PERSON] здійснено 17.05.2016 року, тому строк позовної давності обчислюється з моменту настання строку погашення чергового платежу, а саме з 30.05.2016 року, за який відповідачем не було внесено на рахунок позивача грошових коштів. З огляду вказаного, АТ КБ «ПриватБанк» пропущено, передбачений ст. 257 ЦК України, трирічний строк позовної давності, оскільки позов пред`явлено до суду 01.06.2019 року (позовна заява надіслана поштовим відправленням а.с. 25). Приймаючи такий висновок, суд зазначає, що положення пункту 1.1.7.31 Умов та Правил надання банківських послуг, затвердж. наказом № СП-2010-256 від 06.03.2010 року, яким встановлено позовну давність тривалістю в п`ятдесят років в даному випадку не заслуговує на увагу. Так, в заяві (анкеті) від 11.04.2007 року, Умовах та Правил надання банківських послуг, які діяли саме станом на виникнення між сторонами договірних відносин (тобто 11.04.2007 року), які особисто підписано відповідачем, - не міститься домовленості сторін аналогічним п. 1.1.7.31 (затверджені 06.03.2010 р.), тому підстав визнати, що сторонами дотримано письмову форму договору про збільшення позовної давності не має. Такий висновок відповідає правовій позиції Верховного Суду України, висловленій в постанові № 6-1926цс15 від 04.11.2015 року (підлягають обов`язковому врахуванню в розумінні ч. 4 ст. 263 ЦПК України). Суд, встановивши фактичні обставини справи, з якими законодавець пов`язує вирішення спору (строк дії картки, порядок погашення кредиту за договором та строк внесення останнього платежу), а також подану відповідачем заяву про застосування позовної давності, - приходить до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог ПАТ КБ «ПриватБанк» у зв`язку з пропуском строку позовної давності, визначеного статтею 257 ЦК України. Згідно п. 2 ч. 5 ст. 265 ЦПК України резолютивна частина рішення суду повинна містити висновок суду про розподіл судових витрат. Розподіл судових витрат між сторонами відбувається за правилами статті 141 ЦПК України. Згідно ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Згідно ч. 1, ч. 2, ч. 8 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Так, з матеріалів справи вбачається, що позивачем при пред`явлені позовної заяви сплачено в дохід місцевого бюджету судовий збір в сумі 1921,00 гривень (квитанція - а.с. 1), - підстави для присудження відшкодування таких судових витрат позивачу відсутні, оскільки в задоволенні позову відмовлено повністю. На підставі вищевикладеного, ст. ст. 526, 1054 ЦК України, ст. ст. 12, 51, 141, 174, 263-265, 268, 354 ЦПК України суд, -

Outcome: dismissed