Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-18 00:00:00

позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON], третя особа [PERSON], про звернення стягнення на предмет іпотеки, посилаючись на те, що між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк», правонаступником якого є позивач, та відповідачем 10 вересня 2008 року укладено іпотечний договір №1, предметом якого є нежитлові приміщення загальною площею 448,8 кв.м, що знаходяться за адресою: Донецька область, м.Артемівськ, вул.П.Лумумби, 113А, з метою забезпечення виконання основного зобовязання третьої особи [PERSON] за договором відновлювальної кредитної лінії №45-05/59 від 10 вересня 2008 року, укладеним між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк», правонаступником якого є позивач, та третьою особою. Стверджує, що [PERSON] належним чином не виконав зобовязання за договором відновлювальної кредитної лінії №45-05/59 від 10 вересня 2008 року, станом на 17 червня 2015 року заборгованості за договором становить 73\~009,40 доларів США, що в еквіваленті складає 1\~616\~994,82 грн. Просить суд в рахунок стягнення з позичальника [PERSON] на користь публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» заборгованості за договором про надання відновлювальної кредитної лінії №45-05/59 від 10 вересня 2008 року в загальній сумі 65\~732,06 доларів США, в тому числі основна заборгованість по кредиту в розмірі 51\~988,79 доларів США, заборгованість за процентами в сумі 13\~743,27 доларів США, пеня в сумі 10\~000 грн. з визначенням грошового еквіваленту в гривнях за офіційним курсом валют, встановленим Національним Банком України на день платежу, звернути стягнення на предмет іпотеки за іпотечним договором №1 від 10 вересня 2008 року, укладеним між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» та [PERSON], посвідченим 10 вересня 2008 року приватним нотаріусом Артемівського міського нотаріального округу Донецької області [PERSON], реєстровий номер 7842, а саме: нежитлові приміщення загальною площею 448,8 кв.м, що знаходяться за адресою: Донецька область, м.Артемівськ, вул.П.Лумумби, 113А, та належать [PERSON] на праві приватної власності на підставі договору купівлі-продажу нежитлового приміщення, укладеного 28 березня 2007 року між ДП «АТП 11474» ВАТ «Донецькавтотранс» і [PERSON], посвідченого 28 березня 2007 року приватним нотаріусом Артемівського міського нотаріального округу Донецької області [PERSON], реєстровий номер 1708, та зареєстровані в КП «Артемівське БТІ» в реєстрі прав власності на нерухоме майно за номером 10865957, шляхом надання іпотекодержателю права на продаж цього нерухомого майна від свого імені будь-якій особі-покупцю на підставі договору купівлі-продажу в порядку, встановленому статтею 38 Закону України «Про іпотеку», з початковою ціною, що буде визначена на підставі оцінки майна субєктом оціночної діяльності, з наданням позивачеві стосовно вказаного нерухомого майна всіх повноважень продавця, в тому числі повноважень на одержання дублікатів правовстановлюючих документів, доступу до спірних нежитлових приміщень, здійснення їх оцінки, подання заяви про реєстрацію речових прав на вказане нерухоме майно в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, Реєстрі прав власності на нерухоме майно, на подання заяв і отримання витягів з Державного земельного кадастру відносно прилеглої до предмета іпотеки земельної ділянки, в тому числі тієї, на якій знаходиться предмет іпотеки у місті Артемівську Донецької області по вул.П.Лумумби, 113А, на подання заяв і отримання витягів з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна, на подання будь-яких заяв, клопотань і отримання на них відповідей, довідок, відомостей, витягів, документів в органах нотаріату, реєстраційній службі Артемівського міськрайонного управління юстиції Донецької області, відділі Державного агентства з земельних ресурсів у місті Артемівську Донецької області, інших організаціях, установах, підприємствах, незалежно від підпорядкування та форм власності, на здійснення будь-яких платежів, що стосуються предмета іпотеки і прилеглої до нього земельної ділянки, також з наданням повноважень на здійснення позивачем будь-яких дій і підписання будь-яких документів, повязаних з укладанням у якості продавця правочину з купівлі-продажу зазначеного нерухомого майна. Також просить суд зобовязати відповідача звільнити і передати ПАТ «Укрсоцбанк» нежитлові приміщення загальною площею 448,8 кв.м, що знаходяться за адресою: Донецька область, м.Артемівськ, вул.П.Лумумби, 113А, та належать [PERSON] на праві приватної власності для збереження на період до продажу предмета іпотеки іпотекодержателем від свого імені будь-якій особі-покупцеві на підставі договору купівлі-продажу в порядку, встановленому ст.38 Закону України «Про іпотеку». Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримала, надавши пояснення, аналогічні викладеним у позовній заяві. Додатково наголосила на тому, що просить суд у резолютивній частині рішення вказати про початкову ціну предмета іпотеки, яка повинна бути встановлена на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної субєктом оціночної діяльності/незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій, що відповідатиме, зокрема, ч.6 ст.5 Закону України «Про іпотеку», ч.2 ст.7 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні», а також розясненням Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, наданим у п.42 Постанови від 30 березня 2012 року №5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин». Стверджує, що не заявлятиме клопотання про призначення експертизи для визначення вартості предмета іпотеки, оскільки це потягне додаткові витрати для позивача, а висновок буде чинним лише шість місяців, а також заперечує проти застосування судом ціни, узгодженої сторонами в договорі іпотеки таку ціну вважає несправедливою на даний час, з метою чого просить суд оглянути представлені фотографії предмета іпотеки від 25 червня 2013 року та від 15 липня 2015 року. Окрім того, зазначає, шо у п.1.1. іпотечного договору, де зазначено, що «іпотекодавець передає в іпотеку іпотекодержателю у якості забезпечення виконання позичальником основного зобовязання за договором відновлювальної кредитної лінії №45-05/59 від 10 вересня 2008 року, укладеним між іпотекодержателем та іпотекодавцем», зроблена очевидна механічна описка, що не повинно впливати на рішення суду. Наголошує на тому, що строк позовної давності для звернення до суду не пропущено у звязку з тим, що: позов не містить вимог про стягнення заборгованості з позичальника, а позивач лише просить звернути стягнення на предмет іпотеки; постановою ВДВС Артемівського МРУЮ від 5 червня 2015 року у виконавчому провадженні №38295440 повернуто виконавчий документ виконавчий напис нотаріуса [PERSON] від 12 січня 2010 року про звернення стягнення на спірний предмет іпотеки у звязку з відсутністю умов проведення прилюдних торгів; іпотечний договір діє до припинення основного зобовязання, тобто до повного його виконання, що здійснено не було. Просить суд позов задовольнити в повному обсязі та закінчувати розгляд справи 13 жовтня 2015 року без її участі. Представник відповідача в судовому засіданні наполягає на застосуванні строку позовної давності та відмови у позові з цих підстав, оскільки предявленням вимоги про повне дострокове погашення заборгованості за кредитом, кредитор, відповідно до ч.2 ст.1050 Цивільного кодексу України, змінив строк виконання основного зобовязання, а тому повинен був предявити вимоги про звернення стягнення на предмет іпотеки протягом трьох років в межах строку позовної давності; вчинення нотаріусом виконавчого напису не перериває строку позовної давності, оскільки є одним із альтернативних способів захисту прав кредитора, яким він скористався. Стверджує, що в позовних вимогах не вказана початкова ціна продажу предмета іпотеки, що суперечить низці норм Закону України «Про іпотеку», а судове рішення, яке міститиме неконкретне формулювання, не відповідатиме принципу правової визначеності. Також звертає увагу суду на те, що іпотечний договір №1 від 10 вересня 2008 року не є належним доказом, оскільки є фальшивим у ньому міститься посилання на основне зобовязання, що існує між іпотекодержателем та іпотекодавцем, а предметом розгляду цієї справи є основне зобовязання, яке існує між іпотекодержателем та позичальником, відтак, на його думку, позивач не довів наявності основного зобовязання, забезпеченого іпотекою, а така помилка не застережена належним чином. Просить суд відмовити в задоволенні позову у звязку з пропуском строку позовної давності, а також неправильністю визначення початкової ціни продажу предмета іпотеки, та здійснити оцінку представленого іпотечного договору, як доказу по справі. Третя особа в судовому засідання проти задоволення позовних вимог заперечив, підтримавши в повному обсязі пояснення представника відповідача. Просить відмовити в задоволенні позову. Заслухавши пояснення представників сторін, третьої особи, дослідивши матеріали справи №219/5331/15-ц та справи №2-89/2012, суд приходить до наступного висновку. Судом установлено, що за договором про надання відновлювальної кредитної лінії №45-05/59 від 10 вересня 2008 року, укладеним між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк», правонаступником якого є публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк» (далі ПАТ «Укрсоцбанк»), як кредитором, та [PERSON], як позичальником (Т.1 а.с.11-20), кредитор надав позичальнику кредит окремими частинами зі сплатою 15 процентів річних та комісій, в розмірі та порядку, визначеному Тарифами на послуги по наданню кредитів, що містяться в Додатку №1 до цього договору, в межах максимального ліміту заборгованості позичальника за кредитом в сумі 56\~000 доларів США, з наступним зниженням максимального ліміту заборгованості відповідно до графіку, зазначеного в Додатку №2 до цього договору, та кінцевим терміном погашення не пізніше 3 вересня 2013 року. Крім того, п.п.2.4, 2.5, 2.6 договору передбачено, що сплата процентів за користування кредитом здійснюється щомісячно не пізніше пятого числа місяця, наступного за місяцем, в якому нараховані проценти, а також в день повернення заборгованості за кредитом в повній сумі; нарахування та сплата комісій за користування кредитом здійснюється в порядку, в сумі та в строки, що встановлені Тарифами; нарахування неустойки (пені) здійснюється в останній робочий день поточного місяця за період з дня виникнення простроченої заборгованості за кредитом та/або нарахованими процентами чи комісіями по передостанній робочий день поточного місяця. 10 вересня 2008 року між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк», правонаступником якого ПАТ «Укрсоцбанк», як іпотекодержателем, та [PERSON], як іпотекодавцем, укладено іпотечний договір №1 (Т.1 а.с.21-26), посвідчений приватним нотаріусом Артемівського міського нотаріального округу [PERSON], реєстровий номер 7843. Згідно з п.1.1. іпотечного договору «Іпотекодавець передає в іпотеку Іпотекодержателю в якості забезпечення виконання Позичальником Основного зобовязання за Договором відновлювальної кредитної лінії №45-05/59 від 10 (десятого) вересня 2008 року, укладеним між Іпотекодержателем та Іпотекодавцем» нерухоме майно нежитлові будівлі, загальною площею 448,8 кв.м, загальною заставною вартістю за погодженням сторін 70\~000 доларів США, що знаходяться на отриманій в оренду земельній ділянці за адресою: Донецька область, м.Артемівськ, вул.П.Лумумби, 113А, та належать іпотекодавцю на праві приватної власності на підставі договору купівлі-продажу нежитлового приміщення, укладеного 28 березня 2007 року між дочірнім підприємством «Артемівське автотранспортне підприємство 11474» відкритого акціонерного товариства «Донецькавтотранс» та іпотекодавцем, посвідченого 28 березня 2007 року приватним нотаріусом Артемівського міського нотаріального округу Донецької області [PERSON], зареєстрованого в Реєстрі для реєстрації нотаріальних дій за номером 1708 та Державному реєстрі правочинів за номером 1994852 (Т.1 а.с.29-31). Частинами 1-3 ст.212 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч.1 ст.58 Цивільного процесуального кодексу України). Представник відповідача ставить під сумнів належність іпотечного договору, як доказу, зважаючи на спосіб викладу п.1.1. цього договору, оскільки у цьому пункті йде мова про основне зобовязання за договором відновлювальної кредитної лінії №45-05/59 від 10 вересня 2008 року, укладене між іпотекодержателем та іпотекодавцем, а не позичальником. Досліджуючи іпотечний договір №1, укладений 10 вересня 2008 року між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк», правонаступником якого є позивач, як іпотекодаржателем, та [PERSON], як іпотекодавцем, суд звертає увагу на те, що у вступній частині договору, при визначенні сторін, передбачено, що стороною 2 цього договору є «громадянин України [PERSON], надалі за текстом «Іпотекодавець», […] що є майновим поручителем за зобовязання фізичної особи [PERSON], надалі за текстом «Позичальник», по Договору відновлювальної кредитної №45-05/59 від 10 вересня 2008 року, надалі за текстом «Основне зобовязання»». Договір чи його частина не визнаний недійсним, не оспорюється у встановленому законом порядку. Крім того, пунктом 1.3. договору про надання відновлювальної кредитної лінії №45-05/59 від 10 вересня 2008 року передбачено, що «В якості забезпечення виконання Позичальником своїх зобовязань перед Кредитором за цим Договором щодо повернення Кредиту, сплати процентів, комісій, можливої неустойки (пені, штрафу), а також інших витрат щодо задоволення вимог Кредитора за Договором, Кредитор укладає з майновим поручителем [PERSON]: 1.3.1. іпотечний договір №1 від 10 вересня 2008 року». Виконавчим написом нотаріуса від 12 січня 2010 року, вчиненим приватним нотаріусом Донецького міського нотаріального округу [PERSON], реєстровий номер 144 (Т.1 а.с.32), запропоновано звернути стягнення на нежитлові будівлі, загальною площею 448,8 кв.м., що знаходяться за адресою: Донецька область, м.Артемівськ, вул.П.Лумумби, 113А, що належать на праві власності [PERSON]. «Зазначене майно на підставі іпотечного договору, посвідченого 10 вересня 2008 року приватним нотаріусом Артемівського міського нотаріального округу [PERSON] по реєстру №7842, передане у іпотеку Акціонерно-комерційному банку соціального розвитку «Укрсоцбанк», […] в забезпечення виконання зобовязань за договором про надання відновлювальної кредитної лінії №45-05/59 від 10 вересня 2008 року». Вказаний виконавчий напис нотаріуса не скасований та не визнаний таким, що не підлягає виконанню у встановленому законом порядку. У мотивувальній частині рішення Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 23 березня 2012 року, яким стягнуто на користь ПАТ «Укрсоцбанк» з [PERSON] заборгованість за договором про надання відновлювальної кредитної лінії №45-05/59 від 10 вересня 2008 року (Т.1 а.с.143-145) також здійснено дослідження іпотечного договору №1 від 10 вересня 2008 року з майновим поручителем, як доказу по справі. Рішення не оскаржене, набрало законної сили. З огляду на викладене, оцінюючи іпотечний договір №1 від 10 вересня 2008 року, як отриманий в ході розгляду справи та досліджений в судовому засіданні доказ, суд визнає його належним і допустимим для використання в процесі доказування, оскільки він містить інформацію щодо предмета доказування, підтверджує обставини, що підлягають доказуванню, перебуває в обєктивному взаємозвязку з іншими доказами, сумнівів у його достовірності немає.Вказівка у вступній частині цього договору на основне зобовязання між іпотекодержателем та позичальником чітко свідчить про дійсні та справжні наміри сторін при його укладенні. Згідно з п.п.2.4.4, 4.2 іпотечного договору №1 від 10 вересня 2008 року, у разі невиконання іпотекодавцем хоча б одного із своїх обовязків, встановлених цим договором, іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання іпотекодавцем основного зобовязання, а у разі його невиконання задовольнити свої забезпечені іпотекою вимоги шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Іпотекодержатель за своїм вибором звертає стягнення на предмет іпотеки, зокрема, шляхом продажу предмета іпотеки іпотекодержателем від свого імені будь-якій особі-покупцеві на підставі договору купівлі-продажу в порядку, встановленому статтею 38 Закону України «Про іпотеку» (п.п.4.5.4, 4.6.1 іпотечного договору). Пунктом 6.3 іпотечного договору №1 від 10 вересня 2008 року передбачено, що цей договір набирає чинності з моменту його нотаріального посвідчення і діє до припинення основного зобовязання. Дія цього договору також припиняється з інших підстав, передбачених чинним законодавством України, зокрема, Законом України «Про іпотеку». Судом установлено, що 16 серпня 2011 року публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк» звернулось до суду зі зустрічною позовною заявою до [PERSON], третя особа - [PERSON], по справі №2-1379/2011 (№2-89/2012) за первісним позовом [PERSON], [PERSON] до публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк», третя особа приватний нотаріус Артемівського нотаріального округу [PERSON], про визнання недійсним кредитного договору №45-05/59 від 10 вересня 2008 року та договору іпотеки №1 від 10 вересня 2008 року, про стягнення заборгованості за кредитним договором (Т.2 а.с.27-34). До матеріалів зустрічної позовної заяви позивач за зустрічним позовом надав суду лист-претензію від 26 травня 2009 року №45-03/574 про дострокове повернення заборгованості за кредитним договором, адресовану [PERSON] та [PERSON], яким визначив термін погашення заборгованості до 26 червня 2009 року; у разі непогашення заборгованості, попередив про звернення стягнення на предмет іпотеки. [PERSON] лист отримав 26 травня 2009 року (Т.2 а.с.35). Ухвалою Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 18 жовтня 2011 року первісний позов про визнання недійними кредитного та іпотечного договору залишено без розгляду у звязку з повторною неявкою позивачів (Т.2 а.с.36). Рішенням Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 23 березня 2012 року у справі №2-89/2012 за позовом ПАТ «Укрсоцбанк» до [PERSON], третя особа [PERSON], про стягнення заборгованості за договором про надання відновлювальної кредитної лінії від 10 вересня 2008 року №45-05/59, позов задоволено частково. Вирішено стягнути з [PERSON] на користь ПАТ «Укрсоцбанк» заборгованість за договором відновлювальної кредитної лінії у сумі 65\~732,06 доларів США, або 523\~700,47 грн., заборгованість по пені, розраховану за невиконання обовязків зі сплати кредиту, процентів по договору відновлювальної кредитної лінії у сумі 10\~000 грн. та судові витрати в розмірі 1\~820 грн. (Т.1 а.с.143-145). Рішення набрало законної сили 3 квітня 2012 року та 12 квітня 2012 року видано відповідний виконавчий лист (Т.1 а.с.33-34). В процесі здійснення виконавчих дій, постановою головного державного виконавця відділу державної виконавчої служби Артемівського міськрайонного управління юстиції [PERSON] від 13 серпня 2015 року у виконавчому провадженні №35727209, виконавчий документ виконавчий лист №2-89, виданий 12 квітня 2012 року Артемівським міськрайонним судом Донецької області, повернуто стягувачеві на підставі п.7 ч.1 ст.47 Закону України «Про виконавче провадження», оскільки майно боржника, розшук якого здійснювався органами внутрішніх справ, не виявлено протягом року з дня оголошення розшуку (Т.1 а.с.114). Крім того, за виконавчим написом, виданим 12 січня 2010 року приватним нотаріусом Донецького міського нотаріального округу [PERSON], реєстровий номер 144 (Т.1 а.с.32), звернуто стягнення на предмет іпотеки нежитлові будівлі, загальною площею 448,8 кв.м., що знаходяться за адресою: Донецька область, м.Артемівськ, вул.П.Лумумби, 113А, що належать на праві власності [PERSON] з метою забезпечення виконання зобовязань за договором про надання відновлювальної кредитної лінії №45-05/59 від 10 вересня 2008 року, строк платежу за яким настав 26 червня 2009 року, в розмірі, еквівалентному 59\~275, 96 доларів США, що станом на 11 листопада 2009 року становить 439\~520,25 грн., в тому числі 51\~988,79 доларів США заборгованості по сумі кредиту, 1\~971,47 доларів США заборгованості за процентами, 5\~315,70 доларів США пені за несвоєчасне повернення кредиту та процентів, а також витрати за вчинення нотаріальної дії в розмірі 1\~900 грн. Виконавчий напис неодноразово предявлявся до виконання у відділ державної виконавчої служби Артемівського міськрайонного управління юстиції (Т.1 а.с.37). Востаннє, постановою головного державного виконавця відділу державної виконавчої служби Артемівського міськрайонного управління юстиції від 5 червня 2015 року у виконавчому провадженні №38295440 виконавчий документ виконавчий напис нотаріуса №144, виданий 12 січня 2010 року, повернуто стягувачеві на підставі п.5 ч.1 ст.47 Закону України «Про виконавче провадження», оскільки неможливо зясувати місце проживання боржника [PERSON] (Т.1 а.с.35). В ході виконання виконавчого напису майно боржника неодноразово було виставлено на реалізацію (2010 рік, 15 серпня 2011 року, 19 вересня 2011 року, 11 квітня 2012 року, 15 травня 2012 року, 13 березня 2013 року, 15 квітня 2013 року), проте реалізація не відбулась у звязку з відсутністю купівельного попиту (Т.1 а.с.37). З метою обґрунтування звернення до суду з позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки, суду представлено розрахунок заборгованості за договором про надання відновлювальної кредитної лінії №45-05/59 від 10 вересня 2008 року, за яким станом на 17 червня 2015 року у третьої особи-позичальника перед позивачем-правонаступником кредитора існує заборгованість в загальному розмірі 73\~009,48 доларів США, що за офіційним курсом Національного Банку України станом на 17 червня 2015 року складає 1\~616\~994,82 грн., яка складається зі заборгованості за кредитом в сумі 51\~988,79 доларів США, що в еквіваленті складає 1\~151\~434, 15 грн., та заборгованості за відсотками в сумі 21\~020,69 доларів США, що в еквіваленті складає 465\~560,67 грн. (Т.1 а.с.39-44). Листами-вимогами ПАТ «Укрсоцбанк», адресованими [PERSON] та [PERSON] 4 червня 2014 року №238 та 17 січня 2015 року №11 (Т.1 а.с.45-48), адресатам повторно запропоновано у тридцятиденний термін з дня одержання листа погасити прострочену заборгованість за договором про надання відновлювальної кредитної лінії №45-05/59 від 10 вересня 2008 року в сумі 86\~478,22 доларів США та 73\~010,48 доларів США відповідно та попереджено їх про звернення стягнення на предмет іпотеки в разі невиконання цієї вимоги. Відповідно до ст. 1054 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст.\~1048 ЦК України). В силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов'язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави). Іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи (ст.572, ч.1 ст.575 ЦК України). Частинами 1, 3 ст.33 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. Зважаючи на особливий наголос представників сторін на необхідності дослідження порядку встановлення початкової ціни продажу предмета іпотеки, суд вважає за необхідне зазначити наступне. При встановленні підставності позову та дослідженні обставин визначення початкової ціни предмета іпотеки для його подальшої реалізації суд стверджує, що положеннями частини першої статті 39 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що в разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначаються: загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки; опис нерухомого майна, за рахунок якого підлягають задоволенню вимоги іпотекодержателя; заходи щодо забезпечення збереження предмета іпотеки або передачі його в управління на період до його реалізації, якщо такі необхідні; спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої статтею 38 цього Закону; пріоритет та розмір вимог інших кредиторів, які підлягають задоволенню з вартості предмета іпотеки; початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації. У п.42 Постанови від 30 березня 2012 року №5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ надав розяснення про те, що резолютивна частини рішення суду в разі задоволення позову про звернення стягнення на предмет іпотеки має відповідати вимогам як статті 39 Закону України "Про іпотеку", так і положенням пункту 4 частини першої статті 215\~Цивільного процесуального кодексу України. Зокрема, у ньому в обов'язковому порядку має зазначатись, серед іншого, початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації (при цьому суд може зазначити, що початкова ціна встановлюється на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб'єктом оціночної діяльності/незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій). Разом з тим, виходячи зі змісту поняття «ціна», як форми грошового вираження вартості товару, послуг тощо, аналізу норм статей 38, 39 Закону України «Про іпотеку» Верховний Суд України у постановах від 27 травня 2015 року у справі №6-61цс15 та від 7 жовтня 2015 року у справі №6-1935цс15 прийшов до правового висновку, що у розумінні норми статті 39 Закону України «Про іпотеку» встановлення початкової ціни предмету іпотеки у грошовому вираженні визначається за процедурою, передбаченою частиною шостою статті 38 цього Закону. Так, ч.6 ст.38 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що ціна продажу предмета іпотеки встановлюється за згодою між іпотекодавцем і іпотекодержателем або на підставі оцінки майна суб'єктом оціночної діяльності, на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна. Тому, вирішуючи зазначене питання, суд повинен виходити з того, що ціна предмета іпотеки встановлюється в самому договорі відповідно до ч.\~6 ст.\~5 Закону України «Про іпотеку» вартість предмета іпотеки визначається за згодою між іпотекодавцем і іпотекодержателем або шляхом проведення оцінки предмета іпотеки відповідним субєктом оціночної діяльності у випадках, встановлених законом або договором. Якщо під час розгляду справи сторони з такою оцінкою погоджуються, то суд не має підстав її не брати до уваги, оскільки вона є умовою договору. Якщо між сторонами виникає спір щодо такої оцінки, то залежно від того, яка сторона її оспорює, ця сторона зобовязана за змістом ч.\~3 ст.\~10, статей\~11 та 60 Цивільного процесуального кодексу України довести інший розмір, зокрема заявити клопотання про призначення та проведення відповідної судової експертизи. При цьому, представник позивача, незважаючи на відповідні розяснення суду, клопотання про призначення експертизи не заявляла. Представлені представником позивача для дослідження суду фотографії предмета іпотеки, як підстави для непризначення початкової ціни продажу такої, яка узгоджена сторонами у договорі іпотеки (70\~000 доларів США), суд оцінює як неналежні вони не містять інформації про дату зйомки та обєкт зйомки. Крім того, третя особа, батько якого є власником нежитлових будівель та іпотекодавцем, вказав на розбіжності у обєкті фотознімків під №1 (Т.2 а.с.9-12) та фотознімків під №2 (Т.2 а.с.13-26), оскільки, серед іншого, предмет іпотеки є двоповерховим обєктом, а на фотознімках під №2 відображено триповерховий обєкт. Однак, зазначення початкової ціни продажу предмета іпотеки входить до повноважень суду при винесенні рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки та не є підставою для відмови в задоволенні позову за безпідставністю позовних вимог. Згідно з нормою ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. У разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобовязання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (ст. 611 ЦК України). Порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України). Одним із видів порушення зобовязання є прострочення невиконання зобовязання в обумовлений сторонами строк. При цьому в законодавстві визначаються різні поняття як «строк дії договору», так і «строк (термін) виконання зобовязання» (ст.ст. 530, 631 ЦК України). Якщо в зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк (термін). Зобовязання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події (ч. 1 ст.\~530 ЦК України). Наслідки прострочення позичальником повернення позики визначено у ст.\~1050 ЦК України. Якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 цього Кодексу (ч. 2 ст. 1050 ЦК України). Як зазначалось вище, сторони встановили як строк дії договору, так і строки виконання зобовязань зі щомісячним погашенням платежів. Отже, поряд з установленням строку дії договору сторони встановили й строки виконання боржником окремих зобовязань (внесення щомісячних платежів), що входять до змісту зобов'язання, яке виникло на основі договору. Строк виконання кожного щомісячного зобовязання згідно з ч. 3 ст.\~254\~ЦК України спливає у відповідне число останнього місяця строку. Крім того, судом установлено, що [PERSON] отримав письмове повідомлення Акціонерно-комерційного банку соціального розвитку «Укрсоцбанк», правонаступником якого є позивач, від 26 травня 2009 року, згідно з якими банк скористався своїм правом, передбаченим ч. 2 ст.\~1050 ЦК України, і змінив строк виконання зобовязання за договором про надання відновлювальної кредитної лінії, визначивши термін дострокового погашення заборгованості до 26 червня 2009 року. За умови предявлення банком боржнику вимог про дострокове виконання зобовязання з повернення кредиту, змінюється в односторонньому порядку строк виконання основного зобовязання, про що зазначає Верховний Суд України у своєму правовому висновку, викладеному в постанові від 24 вересня 2014 року у справі №6-106цс14. Згідно зі ст. 3 Закону України «Про іпотеку» іпотека має похідний характер від основного зобовязання і є дійсною до припинення основного зобовязання або до закінчення строку дії іпотечного договору. Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч. 4 ст. 267 ЦК України). Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст.\~257 ЦК України). Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність. Зокрема, ч. 2 ст. 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). Аналіз норм ст. 266, ч. 2 ст. 258 ЦК України дає підстави для висновку про те, що стягнення неустойки (пені, штрафу) обмежується останніми 12 місяцями перед зверненням кредитора до суду, а починається з дня (місяця), з якого вона нараховується, у межах строку позовної давності за основною вимогою. За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України). Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться у ст. ст. 252-255 ЦК України. При цьому початок перебігу позовної давності пов'язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, як з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи (ст. 261 ЦК України). За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Саме до цього зводяться правові висновки Верховного Суду України, викладені, зокрема, в постанові від 29 жовтня 2014 року у справі №6-169цс14 та в постанові від 1 липня 2015 року №6-331цс15. Судом установлено, що згідно з умовами договору про надання відновлювальної кредитної лінії позичальник зобовязаний здійснювати повернення кредиту частинами (щомісячними платежами) в розмірі та у строки, визначені відповідним графіком, та щомісяця сплачувати проценти за користування кредитом, а також установлено відповідальність за порушення графіка повернення кредиту та процентів за користування ним. Оскільки умовами договору (графіком) встановлені окремі самостійні зобовязання, які деталізують обовязок боржника повернути весь борг частинами та встановлюють самостійну відповідальність за невиконання цього обовязку, то право кредитора вважається порушеним з моменту недотримання боржником строку погашення кожного чергового траншу, а відтак і початок перебігу позовної давності за кожний черговий платіж починається з моменту порушення строку його погашення. Згідно з довідкою від 15 червня 2015 року №10.1-186/38-2955 (Т.1 а.с.38), останній раз погашення кредиту відбулось 21 серпня 2009 року, процентів за користування кредитом 5 листопада 2010 року. Банк, скориставшись своїм правом, змінив строк виконання зобовязань за договором про надання відновлювальної кредитної лінії (26 червня 2009 року) та звернувся до суду з вимогою про дострокове стягнення заборгованості за основним зобовязанням 16 серпня 2011 року (рішення по справі ухвалено 23 березня 2012 року, набрало законної сили 3 квітня 2012 року). При цьому вимогу про звернення стягнення на предмет іпотеки предявлено до суду 23 червня 2015 року, тобто з пропуском строку позовної давності. Відповідно до ч.1 ст.264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку. Позовна давність переривається у разі пред'явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач. Суд звертає увагу на те, що вчинення виконавчого напису нотаріусом не є підставою для переривання перебігу позовної давності. Такої ж правової позиції дотримується Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ, про що свідчать, зокрема ухвала від 19 березня 2012 року по справі № 6-11250ск12 та ухвала від 24 червня 2015 року по справі № 6-437св15. Також суд вважає за необхідне наголосити на тому, що пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція), ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», яка набрала чинності для України 11 вересня 1997 року, передбачено, що кожен має право на розгляд його справи судом. Разом з тим, Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (пункт 1 статті 32 Конвенції), зазначає, що «позовна давність це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Термін позовної давності, що є звичайним явищем у національних законодавствах держав учасників Конвенції, виконує кілька завдань, в тому числі забезпечує юридичну визначеність та остаточність, запобігаючи порушенню прав відповідачів, які можуть трапитись у разі прийняття судом рішення на підставі доказів, що стали неповними через сплив часу» (п. 570 рішення від 20 вересня 2011 року у справі ВАТ «Нафтова компанія «Юкос» проти Росії»; п. 51 рішення від 22 жовтня 1996 року у справі «Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства»). Таким чином, оцінюючи докази у їх сукупності, суд приходить до висновку, що в задоволенні позову слід відмовити у звязку з пропуском строку позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі.

Outcome: dismissed