Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-14 00:00:00

12 квітня 2019 року позивач [PERSON] , через свого представника, [PERSON] , звернулася до суду з позовом до Ватутінської сільської ради про встановлення додаткового строку для прийняття спадщини. В обґрунтування позову зазначив, що [INFO] померла його матір [PERSON] . Після її смерті залишилось спадкове майно, а саме 21/50 частин житлового будинку з відповідною частиною надвірних споруд, що знаходяться по [ADDRESS] на [ADDRESS] , яка належала померлій на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 15 березня 2011 року №2-878. Стаття 1221 ЦК України передбачено, що місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця. Відповідно до довідки №8 від 1 лютого 2019 року наданою Благодійною організацією Ватутінський центр Соціальної опіки «Дім Милосердя», останнім місцем проживання померлої є Благодійна організація Ватутінський центр Соціальної опіки «Дім Милосердя», що знаходиться за адресою: Черкаська область, м. Ватутіне, вул. Залізнична, буд. 68. Позивач зазначає, що після смерті матері звернувся до виконавчого комітету Ватутінської міської ради Черкаського району Черкаської області про надання йому роз`яснення у прийнятті спадщини, та оскільки він не обізнаний у порядку прийняття спадщини та довірившись наданим поясненням, він вважав, що може подати заяву про прийняття спадщини в будь-який час після спливу 6-ти місяців з дня смерті матері, не пропустивши при цьому строк. В подальшому позивач звернувся до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини, проте йому було усно відмовлено у її прийнятті, оскільки він пропустив шестимісячний строк з дня відкриття спадщини. У зв`язку із викладеним вище, позивач бу змушений звернутись до суду з даним позовом. Ухвалою суду від 15 квітня 2019 року провадження у справі відкрито за правилами загального позовного провадження. Призначено у справі підготовче засідання з повідомленням сторін. Надано сторонам строк для подання заяв по суті позовних вимог. 10 травня 2019 року представником Ватутінської міської ради подано відзив, із змісту якої вбачається, що вони позовні вимоги не визнають в позовному обсязі, оскільки не є стороною у даних правовідносинах. 15 травня 2019 року представником позивача подано до суду заяву, в якій вказано, що позивач не звернувся із заявою про прийняття спадщини у визначений законом строк, також і через те, що йому не було відомо про існування спадкового майна. Ухвалою суду від 21 травня 2019 року підготовчий розгляд справи закрито. Призначено судове засідання з розгляду даної справи по суті позовних вимог. 6 червня 2019 року від представника позивача надійшло клопотання про заміну неналежного відповідача, обґрунтовуючи його тим, що у відзиві відповідач Ватутінська міська рада заперечує проти позову та вважає що є неналежним відповідачем. Крім того, оскільки спадкове майно знаходиться в адміністративних межах м. Черкаси, то вважає, що належним відповідачем у даній справі буде Черкаська міська рада. Ухвалою суду від 1 липня 2019 року клопотання представника позивача про заміну неналежного відповідача Ватутінської міської ради на належного - Черкаську міську раду, задоволено. В судовому засіданні представник позивача просив задовольнити позов в повному обсязі, посилаючись на обставини викладені у позовній заяві. Додатково вказав, що позивачем попущено строк на подання заяви про прийняття спадщини у зв`язку із тим, що йому не було відомо про існування спадкового майна, а також через його необізнаність у порядку прийняття спадщини. Представник відповідача Черкаської міської ради, який діє на підставі довіреності, Чернявський А . Л . в судовому засіданні просив відмовити позивачу у задоволенні його позовних вимог, оскільки зазначені позивачем підстави пропуску ним строку на прийняття спадщини не є поважними. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного. Відповідно до ч.1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.(ч.3 ст. 12 ЦПК України). Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент: Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення. Рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, № 303А, п. 29-30). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною (параграф 32 рішення у справі «Hirvisaari v. Finland» («Хірвісаарі проти Фінляндії»)). Національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, проте зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (рішення у справі «Suominen v. Finland» («Суомінен проти Фінляндії») від 1 липня 2003 року, № 37801/97, пункт 36). Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватись публічний контроль за здійсненням правосуддя (рішення у справі «Hirvisaari v. Finland» («Гірвісаарі проти Фінляндії») від 27 вересня 2001 року). Залишення без уваги ключових доводів сторони є прямим порушенням загальної вимоги про справедливість розгляду. Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», ст. 3 ЦПК України, суд, застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав та основоположних свобод 1959 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною радою України, та практику Європейського суду з прав людини, як джерело права. Враховуючи вищевикладене, в процесі повного і всебічного з`ясування обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позову, виходячи з наступного. Судом встановлено, що [PERSON] померла [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серія [NUMBER] (виданим Черкаським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Черкаській області), актовий запис № 2817 від 31 жовтня 2017 року. Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина, а саме 21/50 частин житлового будинку з відповідною частиною надвірних споруд, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Зазначена частина будинку належала померлій [PERSON] на праві власності, що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину від 15 березня 2011року, а також інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Позивач [PERSON] є спадкоємцем першої черги [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про його народження. Оскільки спадкодавець [PERSON] померла [INFO] , то строк для прийняття спадщини проходив [INFO] . Саме до вказаної дати всі спадкоємці, які бажали прийняти спадщину мали подати заяву про прийняття спадщини. [PERSON] у встановлений законом строк не звернувся до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини. Позивач вказує, як причину пропуску встановленого строку на звернення із заявою про прийняття спадщини до відповідної нотаріальної контори, що він був необізнаний з порядком прийняття спадщини. В судовому засіданні позивач пояснив, що він знав про належність спадкового майна, але своєчасно не подав заяву про прийняття спадщини оскільки не хотів приймати спадкове майно так як перебував у неприязне них стосунках з родичами. Позивач вважає, що він пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, а тому йому можливо визначити додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини. Згідно ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Відповідно до ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Якщо виникнення у особи права на спадкування залежить від неприйняття спадщини або відмови від її прийняття іншими спадкоємцями, строк для прийняття нею спадщини встановлюється у три місяці з моменту неприйняття іншими спадкоємцями спадщини або відмови від її прийняття. Відповідно до ст. 1272 ЦК України, якщо спадкоємець протягом встановленого строку, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. За позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. В постанові Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» вказано, зокрема, що спадкоємець є таким, що спадщину не прийняв, якщо свідомо, за відсутності будь-яких перешкод своєчасно не вчиняв дії з прийняття спадщини протягом шести місяців з моменту її відкриття. Згідно п. 24 вищевказаної постанови Пленуму Верховного суду України, особа, яка не прийняла спадщину в установлений законом строк, може звернутися до суду з позовною заявою про визначення додаткового строку для прийняття спадщини відповідно до частини третьої статті 1272 ЦК України. Суди відкривають провадження в такій справі у разі відсутності письмової згоди спадкоємців, які прийняли спадщину, а також за відсутності інших спадкоємців, які могли б дати письмову згоду на подання заяви до нотаріальної контори про прийняття спадщини. При відсутності інших спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття відповідачами є територіальні громади в особі відповідних органів місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини. Вирішуючи питання про визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Судом не можуть бути визнані поважними такі причини пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини як юридична необізнаність позивача щодо строку та порядку прийняття спадщини, необізнаність особи про наявність спадкового майна, похилий вік, непрацездатність, незнання про існування заповіту, встановлення судом факту, що має юридичне значення для прийняття спадщини (наприклад, встановлення факту проживання однією сім`єю), невизначеність між спадкоємцями хто буде приймати спадщину, відсутність коштів для проїзду до місця відкриття спадщини, несприятливі погодні умови. Таким чином, аналіз вищезазначеної норми закону свідчить про те, що поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є ті, які пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Отже, правила частини третьої статті 1272 ЦК України можуть бути застосовані, якщо: 1) у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви; 2) ці обставини визнані судом поважними. Зазначений висновок відповідає правовій позиції Верховного Суду України, викладеній у постановах: від 26 вересня 2012 року № 6-85цс12, від 4 листопада 2015 року № 6-1486цс15. З урахуванням викладеного вище, суд не вбачає підстав для визначення позивачу додаткового строку для прийняття спадщини, оскільки під час розгляду справи позивачем та його представником не було надано суду доказів, що причини пропуску шестимісячного строку для подачі заяви про прийняття спадщини є поважними, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами, а крім того з дня відкриття спадщини сплинуло більше одного року. Крім цього суд вважає за необхідне вказати на те, що позивачем в судовому засіданні не надано доказів, які підтверджують те, що він звертався до нотаріуса із заявою про видачу свідоцтва на спадкове майно і їй було відмовлено у зв`язку з пропуском 6- місячного строку, що стало б підставою для звернення до суду з відповідним позовом. За таких обставин, у задоволенні позовних вимог [PERSON] про встановлення додаткового строку для прийняття спадщини слід відмовити. Враховуючи викладене,

Outcome: dismissed