Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-10 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON], в якому просив стягнути з відповідача на свою користь заборгованість у розмірі 38419,57 грн., посилаючись на те, що 28.12.2007 року між ПАТ КБ «Приватбанк» та [PERSON] було укладено кредитний договір б/н. На підставі вказаного договору відповідач отримала кредит у розмірі 1600,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 22,80 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Відповідач підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з умовами надання банківських послуг, правилам користування платіжною карткою та тарифами складає між нею та банком договір. Щодо зміни кредитного ліміту Банк керувався п.п.3.2, 3.3 Умов та правил надання банківських послуг, на підставі яких відповідач при укладанні Договору дав свою згоду щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту та його зміну за рішенням та ініціативою [PERSON]. [PERSON] свої зобовязання за Договором виконав у повному обсязі, надавши відповідачу можливість розпоряджатися кредитними коштами на умовах, передбачених Договором та в межах встановленого кредитного ліміту. У зв'язку із порушеннями зобов'язань за кредитним договором відповідач станом на 30.06.2017 року має заборгованість у розмірі 38419,57 грн., яка складається з наступного: 4862,22 грн. - заборгованість за кредитом, 27348,65 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом, 3903,01 грн. заборгованість за пенею та комісією, а також штрафи відповідно до пункту 8.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500,00 грн. - штраф (фіксована частина), 1805,69 грн. - штраф (процентна ставка), яку позивач просить стягнути з відповідача, а також судовий збір. В судове засідання представник позивача не зявився, але в матеріалах справи наявна заява з клопотанням справу слухати при його відсутності, підтримує позовні вимоги на підставах викладених у позовній заяві. Відповідач [PERSON] та її представник [PERSON] під час розгляду справи позов не визнали в повному обсязі, заперечуючи проти його задоволення з підстав не надання позивачем належних та допустимих доказів на підтвердження позовних вимог. Позивач та його представник вважають, що надані документи не відображають погоджені сторонами домовленості щодо суми кредиту, сукупної вартості кредиту, графіку платежів та тарифів. Крім того, [PERSON] була подана письмова заява про застосування строків позовної давності. Заслухавши учасників процесу, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, обєктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку, що в задоволенні позову слід відмовити з таких підстав. В ході судового розгляду було встановлено, що відповідно до укладеного договору б/н від 28 грудня 2007 року відповідач отримала кредит у розмірі 1600,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 22,80 % (з 01.01.2013 року 30 %) на рік на суму залишку заборгованості за кредитом, що підтверджується анкетою-заявою від 28 грудня 2007 року та розрахунком заборгованості. Відповідач підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою та Тарифами [PERSON] складає між нею та [PERSON] Договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом відповідача в заяві. Відповідно до ч.1 ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах. Згідно п.п.3.2, 3.3 Умов та Правил надання банківських послуг, передбачено, що клієнт дає свою згоду, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням банку, і клієнт дає право банку в будь-який момент змінити (зменшити або збільшити) кредитний ліміт. При укладанні договору сторони керувались ч.1 ст.634 ЦК України, де зазначено, що договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. [PERSON] нараховує відсотки за користування кредитом, в розмірі встановленому Тарифами банку з розрахунку 360 календарних днів на рік, що підтверджується п.5.5 Правил користування платіжною карткою. Відповідно до п.6.5 Умов та правил надання банківських послуг, позичальник зобов'язується погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його використання, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених цим договором. Згідно п.6.6 Умов та правил надання банківських послуг, у разі невиконання зобов'язань за договором, позичальник зобовязаний на вимогу банку виконати зобов'язання з повернення кредиту (у тому числі простроченого кредиту та Овердрафту), оплати винагороди банку. Власник карти зобов'язаний слідкувати за витратами коштів в межах платіжного ліміту з метою запобігання виникнення Овердрафту, згідно п.6.7 Умов та правил надання банківських послуг. Відповідно до ст.610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання), тобто ухиляючись від сплати заборгованості за кредитом, відповідач порушує зобов'язання за даним договором. Згідно ч.2 ст.615 ЦК України, одностороння відмова від зобов'язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов'язання. Відповідно до п.6.4 Умов та правил надання банківських послуг у разі незгоди зі зміною Правил та/або [PERSON] банку, позичальник зобов'язується звернутись до банку для розірвання договору і погасити виниклу перед банком заборгованість. На підставі п.5.3 Умов та правил надання банківських послуг банк має право на зміну [PERSON], а також інших умов обслуговування рахунків. Відповідно до кредитного договору, при порушенні позичальником строків платежів по якомусь з грошових зобовязань, передбачених цим договором більш, ніж на 120 днів, позичальник зобовязаний сплатити [PERSON] штраф у розмірі 500 грн. + 5% від суми позову. Згідно п.5.2 Умов та правил надання банківських послуг, у разі порушення власником або довіреною особою вимог діючого законодавства України та/або умов даного договору та/або у разі виникнення Овердрафту банк має право призупинити здійснення розрахунків по карті (заблокувати карту) та/або визнати карту недійсною до моменту усунення порушень, а також вимагати дострокового виконання боргових обов'язків в цілому або у встановленою банком часткою у разі невиконання власником або довіреною особою власника своїх боргових обов'язків та інших обов'язків за цим договором. Відповідно до положень ст.629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. ПАТ КБ «Приватбанк» свої зобовязання за договором виконав в повному обсязі, а відповідач [PERSON] не надала своєчасно [PERSON] грошові кошти для погашення заборгованості за Кредитом, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов договору, що має відображення у розрахунку заборгованості за договором. Розмір заборгованості за тілом кредиту в сумі 4862,22 грн. підтверджується розрахунком наданим позивачем. Позовні вимоги в цій частині підлягають повному задоволенню з огляду на п.п.6.5, 6.6 Умов та правил надання банківських послуг та вимог статей 526 та 1054 ЦК України. Згідно з п.6.5 Умов та правил надання банківських послуг, позичальник зобовязаний сплатити [PERSON] відсотки за користування кредитом. Обовязок позичальника своєчасно сплачувати проценти за кредитом, встановлений також ст.1048 ЦК України. Відповідно до розрахунку суми позову, наданим позивачем, заборгованість за відсоткам за користування кредитом становить 27348,65 грн. Ця сума підлягає стягненню відповідно до статей 1048 та 1056-1 ЦК України. Що стосується вимог позивача про стягнення 3903,01 грн. заборгованості за пенею та штрафів: 500,00 грн. - фіксована частина, 1805,69 грн. - процентна складова, суд виходить з наступного. Згідно з ч.3 ст.549 ЦК України пеня є одним з видів неустойки. Як встановлено з наданих документів, сума заборгованості за тілом кредиту становить 4862,22 грн., пеня, нарахована на цю суму 3903,01 грн. Також, представником позивача заявлені вимоги про стягнення штрафів: 500,00 грн. - фіксована частина та 1805,69 грн. - процентна складова, які передбачені п.8.6 Умов та правил надання банківських послуг та Тарифами банку. Судова палата у цивільних справах Верховного Суду України в постанові від 21 жовтня 2015 року у справі №6-2003цс15 про визнання кредитного договору недійсним, висловила правову позицію відповідно до якої цивільно-правова відповідальність - це покладення на правопорушника основаних на законі невигідних правових наслідків, які полягають у позбавленні його певних прав або в заміні невиконання обов'язку новим, або у приєднанні до невиконаного обов'язку нового додаткового. Покладення на боржника нових додаткових обов'язків як заходу цивільно-правової відповідальності має місце, зокрема, у випадку стягнення неустойки (пені, штрафу). Відповідно до статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання (частина друга статті 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (частина третя статті 549 ЦК України). За положеннями статті 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Враховуючи вищевикладене та відповідно до статті 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення - строків виконання грошових зобов'язань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення, що також відповідає правовій позиції, викладеній в постанові ВСУ у справі за № 6-1374 цс17. Відповідно до Умов та правил надання банківських послуг, [PERSON] банку передбачене застосування пені як виду цивільно-правової відповідальності за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань по даному договору, внаслідок чого нарахування пені відбувається за кожний день прострочення. Пунктом 3 частини першої статті 611 ЦК України передбачено, що у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема у вигляді сплати неустойки. Пеня це санкція, яка нараховується з першого дня прострочення й до тих пір, поки зобовязання не буде виконано. Її розмір збільшується залежно від продовження правопорушення. З матеріалів справи вбачається, що підставами стягнення як штрафу, так і пені, як різновидів неустойки, є порушення позичальником строків повернення кредиту та сплати відсотків за його користування. Отже, по суті таке стягнення є подвійною цивільно-правовою відповідальністю одного й того ж виду за одне й теж порушення договірного зобовязання. Так, на думку суду, не підлягають стягненню з відповідача штрафи, які позивач просив стягнути на підставі п.8.6 Умов та правил надання банківських послуг, оскільки вказаним пунктом штрафи нараховуються за порушення позичальником строків платежів по грошовим зобов'язанням, в той же час відповідно до [PERSON] за несвоєчасне погашення заборгованості сплачується пеня, яка складається з базової процентної ставки по договору та нараховується за кожен день прострочки кредиту, а також 1% від заборгованості, але не менш ніж 10 грн., яка нараховується 1 раз на місяць при наявності прострочки по кредиту чи відсоткам 5 і більше днів, при виникненні прострочки на суму більше ніж 50 грн. Тобто за порушення строків платежу банком нараховується пеня, яку також просив стягнути позивач з відповідача. Отже, стягнення одночасно пені та штрафів є подвійною відповідальністю за одне порушення, що діючим законодавством не передбачено. Враховуючи наведене слід відмовити у стягненні з відповідача штрафів. Стосовно частини позовних вимог про стягнення заборгованості за кредитним договором №б/н від 28 грудня 2007 року в сумі 36113,88 грн., яка складається з: 4862,22 грн. тіло кредиту, 27348,65 грн. заборгованість по нарахованим відсоткам за користування кредитом, 3903,01 грн. заборгованість по нарахованій пені, суд звертає увагу на таке. Відповідач [PERSON] звернулася до суду з письмовою заявою про застосування наслідків спливу строку позовної давності. В розрахунку заборгованості за кредитом, який ПАТ КБ «Приватбанк» долучив до позовної заяви зазначено, що відповідач у 2014 році здійснила платежі на погашення заборгованості за кредитом, а саме: 14 червня 2014 року в сумі 7,24 грн. і 28 квітня 2015 року - 0,75 грн., що, на думку позивача, є підставою для переривання строку позовної давності (а.с. 6 звор.). Проте, відповідно виписки за період 1 грудня 2007 по 25 листопада 2017 року по картковому рахунку [PERSON] (а.с. 102-106) і виписки по рахунку [PERSON] за період з 1 січня 1999 по 8 січня 2018 року (а.с. 155-161), що були надані позивачем, вбачається що платіж від 28 квітня 2015 року на суму 0,75 грн., було зроблено в автоматичному режимі, без згоди і відома відповідачки [PERSON], шляхом переводу коштів між рахунками. Відомості, щодо внесення платежу 14 червня 2014 року в сумі 7,24 грн. у вказаних виписках взагалі відсутні. Відповідно до частин першої, третьої статті 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку; після переривання перебіг позовної давності починається заново. Правила переривання перебігу позовної давності застосовуються судом незалежно від наявності чи відсутності відповідного клопотання сторін у справі, якщо в останніх є докази, що підтверджують факт такого переривання. До дій, що свідчать про визнання боргу або іншого обов'язку, можуть з урахуванням конкретних обставин справи належати, зокрема, часткова сплата боржником або з його згоди іншою особою основного боргу та/або сум санкцій. При цьому якщо виконання зобов'язання передбачалося частинами або у вигляді періодичних платежів і боржник вчинив дії, що свідчать про визнання лише певної частини (чи періодичного платежу), то такі дії не можуть бути підставою для переривання перебігу позовної давності стосовно інших (невизнаних) частин платежу. Вчинення боржником дій з виконання зобов'язання вважається таким, що перериває перебіг позовної давності лише за умови, якщо такі дії здійснено самим боржником або за його згодою чи дорученням уповноваженою на це особою. Не можуть вважатися добровільним погашенням боргу, що перериває перебіг позовної давності, будь-які дії кредитора, спрямовані на погашення заборгованості, зокрема списання коштів з рахунків боржника без волевиявлення останнього, або без його схвалення. Отже, суд приходить до однозначного висновку, що платежі від 14 червня 2014 року в сумі 7,24 грн. і 28 квітня 2015 року - 0,75 грн., не переривають строк позовної давності оскільки їх [PERSON] не здійснювала, волевиявлення на списання в автоматичному режимі не було і вона про таке погашення нічого не знала і такі дії позивача не схвалювала. Доказів протилежного позивачем надано не було. Відповідно до заяви про видачу кредиту, яка містись в матеріалах справи кредитну карту [PERSON] було видано 28 грудня 2007 року, а строк дії картки складає 4 роки. В заяві про видачу кредиту термін дії кредитного ліміту збігається з терміном дії картки. Отже строк на який відповідачці було видано кредит становить до грудня 2011 року. Останній платіж за кредитом [PERSON] зробила 30 січня 2012 року, через термінал самообслуговування, більше кредитною карткою вона не користувалась, що підтверджується випискою з карткового рахунку. Новий договір з банком [PERSON] не укладала, та після закінчення строку дії картки, нового кредиту банк відповідачці не надавав, гроші з картки вона не знімала і нею не користувалася, нової картки не отримувала, що підтверджується виписками з карткового рахунку. Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Відповідачка [PERSON] заявила клопотання про застосування строку позовної давності, що відповідно до ч. 3, ч. 4 ст. 267 ЦК України є підставою для відмови у позові. Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України). Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність. Зокрема, ч. 2 ст. 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). На підставі ст. 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок. За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України). Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Таким чином, у разі неналежного виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором, позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу. Позивач звернувся до суду лише 7 серпня 2017 року, тобто за межами встановленого законом строку для захисту порушеного свого права. Відповідно до правової позиції ВСУ викладеної в постанові від 24.09.2014 р. по справі № 6-103цс14. У разі неналежного виконання позичальником зобов'язання за кредитним договором, позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу, а строк погашення кредиту в повному обсязі - останнім днем місяця, указаного на картці. Таким чином, враховуючи, що ПАТ КБ "ПриватБанк" звернувся до суду з позовом поза межами встановленого законом строку позовної давності, в задоволенні позову у частині стягнення з [PERSON] заборгованості за кредитом, процентам, пенею і комісії необхідно відмовити у звязку з пропуском позовної давності. Аналогічна правова позиція викладена в постановах Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 19 березня 2014 року (справа №6-14цс14) та від 18 червня 2014 року (справа №6-61цс14).

Outcome: dismissed