Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-14 00:00:00

Позивач ПАТ «Державний ощадний банк України» в особі філії Харківське обласне управління ПАТ «Державний ощадний банк України» звернувся до суду з даною позовною заявою до відповідачів, яка була уточнена 22.04.2015 року, посилаючись на те, що Постановою Чугуївського міського суду Харківської області від 08.11.2012 року по справі за №2036/1-97/2011 кримінальна справа по обвинуваченню [PERSON] закрита за спливом строків давності притягнення особи до кримінальної відповідальності. Відповідно до вироку Чугуївського міського суду Харківської області від 23.01.2008 року, справа №1-65-2008 р. за обвинуваченням [PERSON], який набрав законної сили, судом було встановлено, що 10.11.2006 року до [PERSON] звернувся [PERSON], який мав намір укласти кредитний договір з філією Чугуївського відділення №2834 ВАТ «Ощадбанк» на отримання споживчого кредиту нібито для придбання побутових товарів, а фактично, в порушення умов кредитного договору, перевести в готівку і використати кредитні грошові кошти на інші цілі. Відповідно до Положення про кредитування фізичних осіб, затвердженого постановою правління ВАТ «Ощадбанк» №110 2003 р., при укладенні кредитного договору, він повинен був надати документи, які посвідчують його особу, довідку про присвоєння ідентифікаційного номера, рахунок-фактуру на придбання товару, а також довідку про свої доходи за останні три місяці. Однак [PERSON], будучи безробітною особою, не мав можливості укласти кредитний договір на законних підставах, в зв'язку з чим звернувся до [PERSON] і попросив її підробити довідку про доходи. Після цього [PERSON] підробила довідку про доходи на ім'я [PERSON] 10.11.2006 року [PERSON], достовірно знаючи про те, що довідка про доходи на його імя є підробленою і відомості, які в ній містяться, не відповідають дійсності, звернувся до філії Чугуївського відділення №2834 ВАТ «Ощадбанк», надавши підроблену довідку про доходи співробітнику кредитного відділу банку [PERSON], яка без перевірки належним чином відомостей, які знаходяться в довідці про доходи, прийняла від нього кредитну заявку і винесла питання про надання споживчого кредиту на засіданні кредитного комітету. 10.11.2006 року між [PERSON] та філією Чугуївського відділення №2834 ВАТ «Ощадбанк» було укладено кредитний договір №420 і надано споживчий кредит на суму 10 000 грн. Вказана сума за розпорядженням бухгалтерії банка була перерахована на розрахунковий рахунок СПДФО [PERSON], а в подальшому отримані в кредит грошові кошти [PERSON] в порушення умов кредитного договору звернув на свою користь. На думку позивача, вказаний вирок має преюдиціальне значення, оскільки відповідно до ч. 4 ст. 61 ЦПК Україні, - вирок у кримінальній справі, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення - обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду з питань, чи мали місце дії та вчинені вони цією особою. Крім того, 15.05.2013 року постановою Чугуївського міського суду Харківської області по справі №2036/1-97/2011, провадження №1/636/125/13, кримінальну справу за ч. 2 ст. 190 КК України відносно [PERSON] закрито у зв'язку із спливом строків притягнення особи до кримінальної відповідальності, при цьому суд зазначив ті ж самі фактичні обставини, які були наведені ним у вироку від 23.01.2008 року де вказано, що [PERSON] отримувала з осіб, яким надавала підроблені довідки про доходи, частину суми кредиту за нібито надані послуги. Також 29.08.2013 року постановою Чугуївського міського суду Харківської області по справі №2036/1-97/2011, провадження №1/636/125/13, кримінальну справу за ч. 2 ст. 190 КК України відносно [PERSON] закрито у зв'язку із спливом строків притягнення особи до кримінальної відповідальності, при цьому судом було встановлено, що в період жовтень-листопад 2006 року, [PERSON], будучи приватним підприємцем, уклав з Чугуївським відділенням №2838 ВАТ «Державний ощадний банк України» договір на продаж товарів під споживчі кредити фізичних осіб. На підставі недостовірних рахунків-фактур на промислові товари отримав в банку готівкові грошові кошти і надав їх цим особам. Частину суми кредиту [PERSON] брав з вказаних осіб за нібито надані послуги. 29.08.2013 року постановою Чугуївського міського суду Харківської області справа №2036/1-97/2011, провадження №1/636/125/13), кримінальну справу за ч. 2 ст. 190 КК України відносно [PERSON] закрито у зв'язку із спливом строків притягнення особи до кримінальної відповідальності, при цьому судом було встановлено, що в період жовтень-листопада 2006 року [PERSON], будучи економістом по кредитуванню і членом кредитного комітету Чугуївського відділенням №2838 ВАТ «Державний ощадний банк України», в порушення встановленого порядку без ідентифікації позичальників, за відсутності всіх необхідних документів, за підробленими довідками про доходи з місця роботи, надала ряду осіб споживчі кредити у відділенні «Ощадбанку». Частину суми кредиту [PERSON] отримувала з вказаних осіб за нібито надані послуги. Таким чином, [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON], діючи спільно, за раніше обговореним планом, шляхом обману та підробки документів, вчинили спрямовані на незаконне отримання [PERSON] в Чугуївському відділенні ВАТ «Ощадбанк» споживчого кредиту в розмірі 10 000 грн., який в подальшому був переведений в готівку та розподілений між членами групи, при цьому [PERSON] наміру повертати кредитні кошти не мав. Станом на 17.02.2015 року заборгованість за кредитним договором №420 від 10.11.2006 року складає 13\~443, 71 грн. Відповідно до ЗУ «Про акціонерні товариства» тип товариства ВАТ «Ощадбанк» було приведено у відповідність до чинного законодавства та у зв'язку з чим проведено державну реєстрацію змін до Статуту банку, затверджених постановою КМУ від 06.04.2011 року №502 «Про внесення змін до постанови КМУ від 25.02.2003 року №261», які стосуються, в тому числі, найменування банку. Таким чином, найменуванням Позивача у справі є ПАТ «Державний ощадний банк України»; З зазначених обставин позивач і звернувся до суду з вказаними вимогами і просив їх задовольнити в повному обсязі. Представник позивача під час розгляду справи повністю підтримав заявлені вимоги та просив суд їх задовольнити. Відповідачі [PERSON], [PERSON] та [PERSON] про час і місце судового засідання повідомлені належним чином, однак у судове засідання не зявилися, причину неявки суду не доповіли, заяви про розгляд справи за їх відсутності не надходило. Від представника відповідача [PERSON] [PERSON] надійшли письмові заперечення, згідно яких (а.с.34, 147) остання просила суд в задоволенні вимог позивача відмовити, розгляд справи здійснювати за відсутності відповідача, при цьому зазначила, що вимоги заявлено з приводу правовідносин, які витікають з кредитного договору №420 від 10.11. 2006 року, укладеного між [PERSON] та філією Чугуївського відділення №2834 ВАТ «Ощадбанк». В наявній в матеріалах справи копії постанови про закриття кримінальної справи відносно [PERSON] за закінченням строків давності від 29.08.2013 року відсутнє посилання на кредитний договір з вказаними реквізитами. А тому взагалі не можливо встановити чи має відношення до предмету спору (чи є належним доказом) вказана постанова. [PERSON] вважає, що позивачем при зверненні до суду обрано невірний спосіб захисту, оскільки кредитний договір №420 від 10.11.2006 року є чинним, в судовому порядку недійсним - не визнано. Вказаним договором встановлено порядок дій при порушенні його умов будь-якою стороною. [PERSON] не має жодного відношення до правовідносин між позивачем (банком, кредитором) та відповідачем [PERSON] (позичальником), що витікають з цього Кредитного договору. [PERSON], на думку представника, є неналежним відповідачем по цій справі, оскільки банком заявлені вимоги, що витікають з кредитного договору, укладеного з [PERSON] Окрім вищевказаного, у запереченні проти позову зазначається, що позивач розмір завданої матеріальної шкоди визначив на рівні розміру заборгованості позичальника [PERSON] за кредитним договором станом на 17.02.2015 року в сумі 13 443 грн. 71 коп., посилаючись на відповідну довідку. Однак, при цьому детального розрахунку вказаної заборгованості не наведено. У відповідності зі ст. 10 ЦПК України сторони мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. -2- Стаття 11 того ж кодексу вказує на те, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних та юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб які беруть участь у справі. Дослідивши матеріали справи та вислухавши представника позивача, суд приходить до наступного: Згідно ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Відповідальність, передбачена ч. 1 ст. 1166 ЦК України, передбачає прямий зв'язок між виною особи та наслідками, які наступили у результаті неправомірних дій особи. Як розяснено в п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 року №6 "Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди" - при розгляді таких справ, суди повинні мати на увазі, що шкода заподіяна особі або майну громадянина відшкодовується у повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови наявності шкоди, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи. Перераховані підстави визнаються загальними, оскільки їх наявність необхідна для всіх випадків відшкодування шкоди, якщо інше не передбачено законом. Якщо закон змінює, обмежує або розширює коло підстав, необхідних для покладення відповідальності за завдану шкоду, то мова йде про спеціальні підстави відповідальності, що характеризують особливості тих чи інших правопорушень. У ч. 1 ст. 1166 ЦК України міститься пряма вказівка на протиправність поведінки заподіювача шкоди як обов'язкову підставу деліктної відповідальності. Протиправна поведінка в цивільних правовідносинах означає порушення особою вимог правової норми, що полягає в здійсненні заборонених дій, або в утриманні від здійснення наказів правової норми дія ти певним чином (бездіяльність). Відповідно до укладеного між [PERSON] та філією Чугуївського відділення №2834 ВАТ «Ощадбанк» кредитного договору №420 від 10.11.2006 року - [PERSON] надано споживчий кредит на суму 10 000 грн. Станом на 17.02.2015 року за зазначеним кредитним договором утворилася заборгованість в розмірі 13\~443,71 гривень. На підставі вироку Чугуївського міського суду Харківської області від 23.01.2008 року [PERSON] визнано винною у скоєні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 358 КК України, за підроблення документів. Із вироку вбачається, що 12.10.2006 року до [PERSON] звернувся [PERSON] з проханням підробити довідку про його доходи, для подальшого надання до банку для отримання кредиту. На підставі підробленої довідки про доходи був укладений між [PERSON] та філією Чугуївського відділення №2834 ВАТ «Державний ощадний банк України» кредитний договір на суму 10 000 грн. для купівлі компютера, згідно рахунку-фактури, який був виписаний ФОП [PERSON] 15.05.2013 року постановою Чугуївського міського су у Харківської області закрито провадження у кримінальній справі по обвинуваченню [PERSON] за ч. 2 ст.190 КК України у зв'язку з закінченням строків давності притягнення особи до кримінальної відповідальності. Постановою Чугуївського міською суду Харківської області від 08.11.2012 року провадження у кримінальній справі за обвинуваченням [PERSON] закрито у зв'язку із закінченням строків давності притягнення особи до кримінальної відповідальності. 29.08. 2013 року постановою Чугуївською міською суду Харківської області закрито провадження у кримінальній справі за ч. 2 ст. 190 КК України по обвинуваченню [PERSON] та [PERSON] у зв'язку із закінченням строків давності притягнення особи до кримінальної відповідальності. При цьому, судом встановлено, що [PERSON], будучи приватним підприємцем, уклав з Чугуївським відділенням №2838 ВА Г «Державний ощадний банк України» договір на продаж товарів під споживчі кредити фізичних осіб. На підставі недостовірних рахунків - фактур на промислові товари отримав в банку готівкові гроші і надав їх особам. [PERSON], будучи економістом по кредитуванню і членом кредитного комітету Чугуївського відділення №2834 ВАТ «Державний ощадний банк України», в порушення встановленого порядку за підробленими довідками про доходи з місця роботи, надала ряду осіб споживчі кредити у відділенні «Ощадбанку». Ретельно вивчивши вище приведене, суд вважає, що позивачем не надано доказів на підтвердження в діях відповідачів повного складу цивільного правопорушення, яке мало б наслідком заподіяння позивачу збитків, що передбачено ст. 1166 ЦК України. Положенням ст. 1190 ЦК України передбачено, що особи, спільними діями або бездіяльністю яких було завдано шкоди, несуть солідарну відповідальність перед потерпілим. Між тим, судом не встановлено і позивачем не доведено, якими спільними діями чи бездіяльністю відповідачів заподіяна майнова шкода позивачу. Кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 ЦПК України, зазначено в ч. 1 ст. 60 цього кодексу. Частини 2-4 статті 60 ЦПК України вказують на те, що докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі і доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. При цьому доказування не може грунтуватися на припущеннях. А тому посилання позивача па те, що вина відповідачів у заподіянні шкоди підтверджується тим фактом, що існують постанови суду про закриття кримінальної справи у зв'язку з закінченням строків давності притягнення осіб до кримінальної відповідальності за ознаками злочину, передбаченого ч. 2 ст. 190 КК України, та [PERSON] за ч. 3 ст. 358 КК України, не є безспірною підставою для задоволення позову . Відносно [PERSON], [PERSON]. [PERSON] не існує вироку за скоєння злочину, передбаченого ч. 2 ст. 190 КК України. Згідно розснень, які містяться у абз. 1 п. 7 постанови Пленуму Верховного Суду України №14 від 18.12.2009 року «Про судове рішення у цивільних справах» - постанова про закриття кримінальної справи у зв'язку з закінченням строків давності має оцінюватись судом в загальному порядку, оскільки вказана постанова не встановлює жодної преюдиції. Таким чином позивачем під час судового розгляду не було надано достатніх та належних доказів у підтвердження того, що відповідачі спільними діями та маючи єдиний умисел, завдали йому матеріальних збитків, також відсутній причинний зв'язок між їх діями і наслідками, зазначеними позивачем. Судом встановлено та не оспорюється сторонами по справі, що кредитний договір, укладений між [PERSON] та ВАТ «Державний ощадний банк України» за №420 від 10.11.2006 року не скасований та не визнаний недійсним. За його умовами [PERSON] отримав кредит у розмірі 10 000 грн. і зобов'язався його погасити у встановлені договором строки. Із постанов про закриття кримінального провадження вбачається, що [PERSON], [PERSON] та [PERSON] виконували послуги при умові, що кожний із осіб, які до них звертались, у майбутньому повністю поверне всю суму кредиту Банку за умовами кредитного договору. Звертаючись з позовом, позивач, посилаючись на положення ст. 1166 ЦК України, просив стягнути з відповідачів суму непогашеного [PERSON] кредиту у розмірі 13\~443, 71 грн. Однак, вказана заборгованість за кредитним договором не є матеріальними збитками у розумінні ст. 1166 ЦК України, і не підлягає стягненню з відповідачів з наведених позивачем підстав. ПАТ «Державний ощадний банк України» не позбавлений можливості звернутися до суду за захистом своїх порушених прав у іншій спосіб. З урахуванням наведеного, у задоволенні позову слід відмовити по суті спору. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed