Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-11 00:00:00

04.07.2017 року [PERSON], посилаючись на ст.1272 ЦК України, звернулась до суду з позовом, зазначивши, що після смерті матері - [PERSON], котра настала [INFO], позивач, у зв'язку з незнанням законодавства України, добросовісно помиляючись, своєчасно не звернулась до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини. Таким чином, позивач, вважаючи причину пропуску строку звернення поважною, просить визначити їй додатковий тримісячний строк для подання заяви про прийняття спадщини. В судове засідання позивач не з'явилась. Представник позивача в судовому засіданні підтримала вимоги [PERSON], пояснивши, що в 2006 році помер син позивача, за яким вона тривалий час здійснювала постійний догляд, а через 6 місяців помер чоловік [PERSON] Після смерті, чоловіка через незначний проміжок часу, померла матір позивача, котра проживала окремо, за якого [PERSON] також здійснювала догляд. Від дня смерті матері [INFO] і до дня звернення до суду, позивач не зверталась до нотаріальної контори із заявою про прийняття спащини. У вказаний період часу [PERSON] не виїжджала з постійного місця проживання, однак вона хворіє на цукровий діабет, у зв"язку з чим неодноразово проходила стаціонарне лікування, що наряду з необізнаністю в діючому законодавстві, являлось додатковою перешкодою для звернення до нотаріальної контори. В той же час [PERSON] не являється інвалідом та на день розгляду справи судом працює завідувачем місцевого Будинку культури. Представник відповідача надіслав до суду відзив про визнання позову. Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов задоволенню не підлягає, виходячи з наступного. У відповідності до ч.1 ст.11 Цивільного процесуального кодексу України, суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Частиною 1 ст.60 ЦПК України визначено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Згідно ч.4 ст.174 ЦПК України, задоволення позову з підстав визнання його відповідачем, допускається за наявності для того законних підстав. Законних підстав для задоволення позову в судовому засіданні не встановлено. Пунктом 24 Постанови Пленуму Верховного суду України № 2 від 12.06.2009 року передбачено, що у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує прав, свобод чи інтересів інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з"ясування і дослідження інших обставин справи. В судовому засіданні встановлено, що позивач має право на спадкування за законом після [PERSON], смерть якої настала [INFO]. Упродовж шести місяців після відкриття спадщини [PERSON] не зверталась до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини. З повідомлення приватного нотаріуса Ріпкинського районного нотаріального округу вбачається, що спадкова справа після смерті [PERSON] не заводилась. У відповідності до ст.1272 ЦК України, за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання заяви про прийняття спадщини. Правила ч.3 ст.1272 ЦК України про надання додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини можуть бути застосовані, якщо 1) у спадкоємців були перешкоди для подання такої заяви; 2) ці обставини визнані судом поважними. Разом з цим, наведені позивачем причини пропуску строку звернення до нотаріальної контори не можуть вважатися поважними, оскільки [PERSON] належними і допустимими засобами доказування не довела наявності у неї об'єктивних непереборних перешкод для звернення до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини. Частиною 1 ст.1269 ЦК України, на спадкоємця, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, покладено обов'язок подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини, упродовж шести місяців з моменту її відкриття. Викладене підтверджується правовою позицією висловленою у постанові судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 26.09.2012 року у справі № 6-85цс12, за наслідками неоднакового застосування судом положень ст.1272 ЦК України, а також постанові ВСУ по справі № 6-148цс15 від 04.11.2015 року. У вказаних постановах, зокрема, зазначено, що право на спадщину належить спадкоємцеві з моменту її відкриття й закон зобов'язує спадкоємця, який постійно не проживав із спадкодавцем, у шестимісячний строк подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Судова палата ВСУ вказала, що правила ч.3 ст.1272 ЦК України можуть бути застосовані лише в тих випадках, коли у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви і ці обставини визнані судом поважними. Якщо ж у спадкоємця перешкод не було, але він не скористався правом на прийняття спадщини через відсутність інформації про спадкову масу, то положення ч.3 ст. 1272 ЦК України не застосовуються. У відповідності до ч.1 ст.360-7 ЦПК України, рішення Верховного Суду України, є обов'язковим для всіх судів України. У відповідності до ст.88 ЦПК України, судові витрати по справі необхідно віднести на рахунок позивача.

Outcome: dismissed