Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-18 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом і просить визнати дії кредитної спілки «Істок» щодо нарахування відсотків та штрафних санкцій за кредитним договором від 04 червня 2013 року № КД-4249 неправомірними, визнати, що заборгованості він вказаним кредитним договором не має і договір виконано в повному обсязі, зобов`язати кредитну спілку «Істок» реструктуризувати кредит, перерахувати суму кредиту без урахування відсотків та штрафних санкцій з моменту набрання чинності Закону України від 20 травня 2014 року № 1275- внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо удосконалення оборонно-мобілізаційних питань під час проведення мобілізації» за період з 08 червня 2014 року і по теперішній час, а також стягнути з відповідача на його користь 18497,12 грн. грошового забезпечення та 10000 грн. моральної шкоди. Свої вимоги мотивує тим, що 04 червня 2013 року між ним та відповідачем був укладений кредитний договір № КД-4249, відповідно до умов якого він отримав грошові кошти у розмірі 14000 грн. та визначено графік повернення кредиту та сплати відсотків. Зазначені умови вказаного кредитного договору\~ ним виковувалися в повному обсязі, сумлінно та вчасно, ним був сплачений останній платіж 26 червня 2015 року у розмірі 1412,47 грн., однак на той час в терміналі не було паперу для роздруківки квитанції про сплату, у зв`язку з чим у нього не має паперового підтвердження щодо здійснення цього платежу. В подальшому йому стало відомо, що даний платіж на рахунок відповідача не надійшов, внаслідок чого на залишок по кредитному договору нараховувалися штрафні санкції та пеня. Проте в Україні з 17 березня 2014 року почав діяти особливий період у зв`язку з оголошенням часткової мобілізації. Відповідно до положень п. 15 ст. 14 Закону України "Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", військовослужбовцям з початку і до закінчення особливого періоду\~штрафні санкції, пеня за невиконання зобов`язань перед підприємствами, установами і організаціями усіх форм власності, у тому числі банками, та фізичними особами, а також проценти за користування кредитом не нараховуються. Позивач вказує на те, що з 29 серпня 2003 року і по теперішній час він проходить військову службу за контрактом у військовій частині польова пошта [NUMBER] ( [NUMBER] ) та подав до кредитної спілки «Істок» заяву про реструктиризацію кредиту (перерахувати з урахуванням сплачених ним відсотків, від сплати який він повинен був звільнений), а тому враховуючи положення зазначеного закону йому не підлягали нарахуванню штрафні санкції, пеня та проценти за користування кредитом. В свою чергу позивач, повертаючи кредит, сплачував також і проценти за користування кредитом, а тому з 08.06.2014 року (набрання чинності Законом України № 1275-VII) по 25.05.2015 року сплатив КС «Істок» надлишкові грошові кошти у вигляді сплати таких процентів. З огляду на це позивач звернувся до відповідача та просив повернути йому надлишково сплачені кошти, але станом на теперішній час грошові кошти йому не повернуті, відповідь на його заяву він не отримав. Натомість, 10 березня 2016 року на адресу військової частини надійшла постанова державного виконавця від 17 лютого 2016 року за виконавчим провадженням № 500 66944, в якому начальнику фінансово-економічної служби військової частини-польова пошта [NUMBER] було вказано на необхідність щомісячно утримувати 20% з його грошового забезпечення до повного погашення суми боргу в розмірі 18497,12 грн. Станом на 06.02.2017 року вся сума боргу ним повністю погашена. Проте, 28.01.2017 року від відповідача на його адресу надійшло повідомлення про заборгованість за вищевказаним кредитним договором. Крім того, зазначає, що неправомірними діями з боку відповідач йому була спричинена моральна шкода, яка полягає у появі у нього нервового стану, недосипання, душевних страждань, яку він оцінює у 10000 грн. У зв`язку з викладеним він звернувся з позовом до суду.\~ Позивач в судовому засіданні на задоволенні позову наполягав, з підстав викладених в позовній заяві. Представник відповідача у судовому засіданні проти позову заперечував \~та просив відмовити в задоволенні позову з підстав,\~ викладених в письмових запереченнях. Вислухавши пояснення сторін, вивчивши матеріали справи, оцінивши надані докази, суд вважає, що позовна заява задоволенню не підлягає з наступних підстав. Як встановлено в судовому засіданні, 04.06.2013 року між Кредитною спілкою «Істок» та позивачем був укладений кредитний договір № КД-4249, відповідно до умов якого позивач отримав грошові кошти у розмірі 14000 грн. та визначено графік повернення кредиту та сплати відсотків (а.с. 8-10). 01.05.2015 року між Кредитною спілкою «Істок» та позивачем був укладений додатковий договір № 1 до кредитного договору № КД-4249 у зв`язку з порушенням позивачем графіку повернення кредиту та сплати відсотків, і пункт 1.3. кредитного договору викладено в новій редакції (а.с. 11). Заочним рішенням Біляївського районного суду Одеської області від 14.01.2016 року позов Кредитної спілки «Істок» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором задоволено в повному обсязі, і стягнуто заборгованість за кредитним договором № КД-4249\~ від 04.06.2013 року у розмірі 15422,11 грн., з яких: заборгованість по кредиту 1261,82 грн., заборгованість по відсоткам 14160,29 грн., а також судові витрати у розмірі 1378 грн. (а.с. 14-16). Вказане рішення набрало законної сили, позивачем не оскаржене. На примусовому виконанні у відділі державної виконавчої служби Біляївського районного управління юстиції Одеської області знаходиться виконавче провадження по виконанню виконавчого листа по вищезазначеній справі, та відкрите виконавче провадження № 50066944, у зв`язку з чим державним виконавцем винесено постанову про утримання 20% щомісячно із грошового забезпечення боржника [PERSON] , починаючи з дати отримання постанови до повного погашення суми боргу в розмірі 18497,12 грн. (а.с. 18). Згідно довідки військової частини [NUMBER] № 61 від 06.02.2017 року сума боргу у розмірі 18497,12 грн. утримана з [PERSON] в повному обсязі (а.с. 24). 06.10.2015 року позивач звернувся до Кредитної спілки «Істок» з заявою щодо перегляду питання щодо перерахування виплат (процентів) з 17.03.2014 року (початок особового періоду) до закінчення особового періоду відповідно до вищевказаного кредитного договору, до заяви позивач додав довідку форми 5 про проходження військової служби у військовій частині-польова пошта [NUMBER] (а.с. 12). Листом КС «Істок» позивача повідомлено про те, що його заява прийнята до розгляду, за результатами буде повідомлено додатково (а.с. 13). З листа Головного управління оборонного та мобілізаційного планування Генерального штабу Збройних Сил України\~від 21.08.2014 р. N 322/2/7142 вбачається, що документом, який підтверджує призов та проходження військової служби військовослужбовцем у особливий період, а також підтверджує призов\~під час мобілізації резервістів та військовозобов`язаних, є військовий квиток, в якому у відповідних розділах здійснюються службові відмітки. Форма військового квитка визначена\~Указом Президента України від 25.05.94 № 263/94 «Положення про військовий квиток рядового, сержантського і старшинського складу»\~та «Положення про військовий квиток офіцера запасу». Згідно довідки військової частини [NUMBER] № 46 від 30.01.2017 року позивач з 29.08.2003 року по теперішній час перебуває на військовій службі за контрактом у військовій частині-польова пошта [NUMBER] м. Одеса (а.с. 22). Відповідно до посвідчення серії [NUMBER] від 08.06.2016 року, виданого на ім`я [PERSON] , пред`явник цього посвідчення має право на пільги, встановлені законодавством\~ України для ветеранів війни-учасників бойових дій (а.с. 23). З листа Національного банку України «Щодо переліку документів, які підтверджують призов під час мобілізації та проходження військової служби, що надаються позичальниками банкам з метою звільнення від нарахування штрафів, пені та процентів за користування кредитом» за N 18-112/48620 від 02 вересня 2014 року вбачається, що для звільнення від нарахування штрафів, пені та процентів за користування кредитом, позичальниками, надаються банкам документи, визначені Головним управлінням оборонного та мобілізаційного планування Генерального штабу Збройних Сил України. Як встановлено, позивач ні яких документів, які б давали право на пільги по сплаті кредиту відповідачу не надавав. Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо удосконалення оборонно-мобілізаційних питань під час проведення мобілізації»,\~статтю 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей»\~було доповнено пунктом 15 такого змісту: «15. Військовослужбовцям з початку і до закінчення особливого періоду, а резервістам та військовозобов`язаним - з моменту призову під час мобілізації і до закінчення особливого періоду штрафні санкції, пеня за невиконання зобов`язань перед підприємствами, установами і організаціями усіх форм власності, у тому числі банками, та фізичними особами, а також проценти за користування кредитом не нараховуються». Так, в обґрунтування свої позовних вимог щодо неправомірності дій відповідача в частині нарахування позивачу процентів за користування кредитом, а також штрафних санкцій протягом дії кредитного договору, позивач вважав, що з моменту оголошення мобілізації, відповідно до частини 8\~статті 4 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», настає особливий період, який триває по теперішній час. Проте з такими твердженнями позивача погодитись неможна з огляду на наступне. Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також загальні засади проходження в Україні військової служби визначено\~Законом України «Про військовий обов`язок та військову службу» від\~\~25.03.1992\~\~№\~\~2232-XII\~(далі - Закон № 2232-XII). За визначенням, наведеним у частині 1\~статті 2 Закону №2232-XII\~військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України, іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Визначення «особливого періоду» міститься в абзаці 11\~статті 1 Закону України «Про оборону України» від 06.12.1991 № 1932-XII, у якому передбачено, що особливий період - це період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій. У відповідності до\~статті 1 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» від 21.10.1993 № 3543-XII, особливий період - це період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій. У свою чергу, мобілізація - це комплекс заходів, здійснюваних з метою планомірного переведення національної економіки, діяльності органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій на функціонування в умовах особливого періоду, а Збройних Сил України, інших військових формувань, Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - на організацію і штати воєнного часу. Мобілізація може бути загальною або частковою та проводиться відкрито чи приховано (абз. 4\~статті 1 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію»). Отже, за змістом наведених норм особливий період настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію та охоплює час мобілізації, а в разі оголошення стану війни - воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій. В умовах відсутності рішення про оголошення війни або мобілізації, чи закінчення строків, встановлених для проведення мобілізації, особливий період не діє. 17 березня 2014 року Виконуючим обов`язки Президента України видано Указ «Про часткову мобілізацію» № 303/2014, який затверджено Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про часткову мобілізацію» від 17 березня 2014 року № 1126-VІІ. Згідно пункту 8 цього Указу він набирає чинності після його затвердження Верховною Радою України. Закон України від 17 березня 2014 року № 1126-VІІ «Про затвердження Указу Президента України «Про часткову мобілізацію» набрав чинності з дня його опублікування, а саме - 18 березня 2014 року. Відповідно до пункту 3 зазначеного Указу мобілізація проводиться протягом 45 діб з дня набрання чинності цим Указом. Таким чином, з 18 березня 2014 року в Україні відповідно до абзацу 11\~\~статті 1 Закону України «Про оборону України»\~та абзацу 4\~\~статті 1 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію»\~настав особливий період, тривалість якого пов`язується з тривалістю мобілізації, строк якої встановлено пунктом 3 Указу, тобто 45 діб. Отже, тривалість особливого періоду відповідно до Указу в.о. Президента України від 17 березня 2014 року №\~\~303/2014 становила 45 діб: з 18 березня 2014 року по 2 травня 2014 року. Указом Виконуючого обов`язки Президента України від 6 травня 2014 року №454/2014 «Про часткову мобілізацію», який затверджено\~\~Законом України № 1240-VІІ від 06.05.2014, оголошено часткову мобілізацію тривалістю 45 діб із дня набрання чинності цим Указом. Закон України № 1240-VІІ від 6 травня 2014 року «Про затвердження Указу Президента України «Про часткову мобілізацію» набрав чинності 7 травня 2014 року, отже, тривалість особливого періоду відповідно до Указу В.о. Президента України від 6 травня 2014 року № 454/2014 становила 45 діб: з 7 травня 2014 року по 21 червня 2014 року. Указом Президента України від 21 липня 2014 року № 607/2014, який затверджено\~Законом України від 22 липня 2014 № 1595-VІІ, оголошено часткову мобілізацію тривалістю 45 діб із дня набрання чинності цим Указом. Закон України від 22 липня 2014 № 1595-VІІ «Про затвердження Указу Президента України «Про часткову мобілізацію» набрав чинності 24 липня 2014 року, отже, тривалість особливого періоду відповідно до Указу Президента України від 21 липня 2014 року № 607/2014 становила 45 діб: з 24 липня 2014 року по 7 вересня 2014 року. Указом Президента України від 14 січня 2015 року № 15, який затверджено\~Законом України від 15.01.2015 № 113-VІІІ, оголошено протягом 2015 року часткову мобілізацію у три черги протягом 210 діб із дня набрання чинності цим Указом. Закон України від 15.01.2015 № 113-VІІІ «Про затвердження Указу Президента України «Про часткову мобілізацію» набрав чинності 20 січня 2015 року, отже, тривалість особливого періоду відповідно до Указу Президента України від 14 січня 2015 року № 15 становила 210 діб: з 20 січня 2014 року по 22 серпня 2014 року. Таким чином, особливий період в Україні діяв з 18 березня 2014 року по 2 травня 2014 року; з 7 травня 2014 року по 21 червня 2014 року; з 24 липня 2014 року по 7 вересня 2014 року; з 20 січня 2015 року по 22 серпня 2015 року. З огляду на те, що кредитний договір № КД-4249 від 04.06.2013 року строком дії до 26.06.2015 року, а Закон № 1275-VII\~ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо удосконалення оборонно-мобілізаційних питань під час проведення мобілізації» набув чинності 08 червня 2014 року і його дія відповідно до п. 3 прикінцевих положень, в частині звільнення від штрафних санкцій і пені та припинення нарахування процентів за користування кредитом поширюється на військовослужбовців з початку й до закінчення особливого періоду. Відповідно до ст. ст. 8, 58 Конституції України передбачено, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй. Норми Конституції України є нормами прямої дії. Закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи. В рішенні Конституційного Суду України від 26 січня 2011 року № 1-рп/2011, справа № 1-5/2011 зазначено, що вказані положення Основного Закону України передбачають загальновизнані принципи дії, тобто поширення тільки на ті відносини, які виникли після набуття чинності законами чи іншими нормативно-правовими актами, та принцип зворотної дії в часі, якщо вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи. Як зазначив Конституційний Суд України, суть зворотної дії в часі законів та інших нормативно-правових актів полягає в тому, що їх приписи поширюються на правовідносини, які виникли до набрання ними чинності, за умови, якщо вони скасовують або пом`якшують відповідальність особи. Таким чином, Закон 1275-VII, який набрав чинності 08.06.2014 року, поширюється тільки на ті відносини, які виникли після набуття чинності цим Законом. Тому, до договорів укладених до 08.06.2014 року застосовуватися не може в частині нарахування процентів. Стосовно зобов`язання відповідача здійснити перерахунок по кредитному договору шляхом списання нарахованих відсотків за користування кредитом та штрафних санкцій за порушення умов його виконання за період дії особливого періоду із зарахуванням здійснених позивачем платежів на погашення тіла кредиту, то необхідно враховувати наступне. Аналіз змісту даної вимоги свідчить про те, що вона передбачає зміну порядку виконання позивачем своїх зобов`язань перед кредитором. При цьому такий порядок передбачає скасування зобов`язання зі сплати процентів та неустойки та зменшення розміру зобов`язання зі сплати тіла кредиту. Натомість всупереч вимогам ч.1\~ст.60 ЦПК\~позивачем не надано суду доказів на існування в нього перед відповідачем непогашеної кредитної заборгованості за кредитним договором № КД-4249 від 04.06.2013 року. Отже здійснення перерахунку у спосіб, заявлений позивачем, передбачає зарахування відповідачем на рахунок позивача коштів, використаних банком в якості оплати процентів і неустойки, тобто повернення грошових коштів. Проте, підстави, умови та порядок виконання та припинення зобов`язань визначаються договором та передбачені законом. За загальним правилом зобов`язання припиняється його виконанням, проведеним належним чином (ст.599 ЦК). Відповідно до\~ст.653 ЦК\~у разі зміни або розірвання договору зобов`язання змінюється або припиняється з моменту досягнення домовленості про зміну або розірвання договору, якщо інше не встановлено договором чи не обумовлено характером його зміни. Якщо договір змінюється або розривається у судовому порядку, зобов`язання змінюється або припиняється з моменту набрання рішенням суду про зміну або розірвання договору законної сили. Сторони не мають права вимагати повернення того, що було виконане ними за зобов`язанням до моменту зміни або розірвання договору, якщо інше не встановлено договором або законом. Аналіз зазначених положень\~закону\~свідчить, що зміна умов зобов`язання, в тому числі і шляхом обмеження дії умов договору, які передбачають нарахування процентів за використання кредитних коштів та неустойки за прострочення виконання зобов`язання, не може бути застосована до ухвалення судом рішення по таких вимогах, а відтак і не є підставою для покладання обов`язку на кредитора повернути боржнику те, що було отримано ним від боржника на виконання його зобов`язання. Враховуючи викладене, суд вважає, що позовна заява не знайшла свого підтвердження у судовому засіданні, а тому у її задоволенні слід відмовити. Відповідно до вимог ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Як роз`яснив Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 р. в п. 5 постанови «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», обов`язковому з`ясуванню при вирішені спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювана, наявність причинного зв`язку між шкодою та протиправними діями заподіювана та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду ті з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Позивач у судовому засіданні не довів, що внаслідок протиправних дій відповідача йому заподіяна моральна шкода, а тому позовні вимоги в цій частині задоволенню також не підлягають.

Outcome: dismissed