Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-29 00:00:00

Позивач звернувся в суд з позовом до відповідача про визнання недійсними додаткових угод до договорів оренди землі посилаючись на те, що він являється власником земельних ділянок з кадастровим номером 7121283200:02:003:0238 загальною площею 2.0507га та з кадастровим номером 7121283200:02:004:0282, загальною площею 1.9398 га, що розташовані в межах території Княжицької сільської ради Звенигородського району Черкаської області і призначені для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Вказані земельні ділянки були передані ним в оренду ТОВ «Агропроект Княжа» на підставі договорів оренди від 06.06.2013р. Згідно вказаних договорів строк їх дії був до 17.06.2024р. та до 20.07.2024р. відповідно. Разом з тим, позивачеві із інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно стало відомо, що було змінено строк оренди зазначених земельних ділянок, а саме на строк дії 49 років. Вказані зміни були внесені на підставі додаткових угод від 30.03.2016 року. При цьому позивач зазначає, що вказані додаткові угоди він не підписував, а підпис який в них міститься йому не належить. В судовому засіданні позивач [PERSON] позов підтримав повністю, просить його задовольнити, надав пояснення аналогічні викладеним у позові. Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримав повністю, просить їх задовольнити. Представники відповідача у судовому засіданні проти задоволення позову заперечили, вказали що позивач особисто підписував додаткові угоди до договорів оренди землі належних йому ділянок. В подальшому у судові засідання не зявилися. Представник третьої особи в судове засідання не зявився, подав через канцелярію письмове пояснення по суті спору у яких зазначено, що позов є таким, що підлягає задоволенню. Ухвалою суду від 02.02.2017р. у справі було призначено почеркознавчу експертизу. Заслухавши пояснення позивача, представника позивача, представників відповідача, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступних висновків. Відносини, пов'язані з орендою землі, регулюються Земельним кодексом України, Цивільним Кодексом України, Законом України Про оренду землі. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що [PERSON] згідно Державного акту на право власності на земельну ділянку виданого 15.02.2002 року серії ЧР №4-10-816 на праві власності належить земельна ділянка площею 1,94 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва в адміністративних межах Княжицької сільської ради з кадастровим номером 7121283200:02:004:0282 ( а.с.13-14) та згідно Державного акту на право власності на земельну ділянку виданого 18.04.2007 року серії ЯЕ №131784 на праві власності належить земельна ділянка площею 2,05 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва в адміністративних межах Княжицької сільської ради з кадастровим номером 7121283200:02:003:0238 (кадастровий номер змінено на 7121283200:02:003:0009) (а.с. 15-16) . Згідно договору оренди землі б/н від 06.06.2013р. позивач передав, а відповідач прийняв у строкове платне користування земельну ділянку площею 1,94 з кадастровим номером 7121283200:02:004:0282. Згідно п. 3.1. даного договору договір укладено строком на 10 років. Згідно договору оренди землі б/н від 06.06.2013р. позивач передав, а відповідач прийняв у строкове платне користування земельну ділянку площею 2,05 з кадастровим номером 7121283200:02:003:0009 . Згідно п. 3.1. даного договору договір укладено строком на 10 років. Згідно додаткових угод до договору оренди землі б/н від 30.03.2016р. сторони погодилися внести зміни до п. 3.1. договору, виклавши його у такій редакції: «3.1. Договір укладено строком на 49 років з урахуванням періоду ротації основної сівозміни..». У вказаних додаткових угодах міститься підпис від імені позивача. Як вбачається з Інформаційних довідок з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо об'єкта нерухомого майна від 26.09.2016р. було внесені зміни до речового права на зазначені земельні ділянки на підставі вказаних додаткових угод та змінено строк дії договорів оренди на строк дії 49 років (а.с.17-24) Вирішуючи даний спір суд керується наступним. Відповідно до ч.1ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Згідно ч.3ст.203 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Відповідно до ч.2ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Згідно ст.1 Закону України «Про оренду землі» оренда землі-це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності. Відповідно ч.1ст.4 Закону України «Про оренду землі» орендодавцями земельних ділянок є громадяни та юридичні особи, у власності яких перебувають земельні ділянки, або уповноважені ними особи. Отже, суд приходить до висновку, що договір оренди землі є двостороннім договором, однією зі сторін якого є орендодавець, тобто особа, у власності якої перебуває земельна ділянка і яка має право передати її в строкове, платне користування іншій особі орендарю, отримуючи за це орендну плату. Для укладення двостороннього договору необхідна воля обох сторін, яка має бути виражена в письмовій формі, як того вимагає ст.14 Закону України «Про оренду землі». Виходячи з системного аналізу вказаних норм ЦК України та Закону України «Про оренду землі», вбачається, що оспорювання особою підпису в договорі та встановлення обставин про те, що він не підписаний особою, яка зазначена в договорі, є підставою для визнання цього договору недійсним за ст.ст.203,215 ЦК України, як підписання договору особою, яка не має на це повноважень, та відсутність волевиявлення особи. Суд вважає, що даний договір оренди землі відповідно до ч. 2 ст.215 ЦК України підлягає визнанню недійсними, так як при його укладені не дотримано вимог частин 2-3 ст.203 ЦК України, оскільки, згідно висновку експертів за результатами проведення комплексної судово-технічної експертизи документів та судово-почеркознавчої експертизи від 01.12.2017 року за № 612/1177/17-23 підписи від імені [PERSON] в графах орендодавець обох примірників додаткової угоди до договору оренди землі від 30.03.2016 від 06.06.2013р. б/н та до договору оренди землі від 30.03.2016 від 06.06.2013р. б/н виконані не [PERSON] Заперечень, щодо визнання вищезазначеного висновку експертів належним та допустимим доказом, від сторін до суду не надходило. Відповідно до роз'яснень які містяться в п. 8\~постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними»\~недійсним може бути визнано лише укладений договір. Оскільки судом встановлено, що в установленому законом порядку здійснено державну реєстрацію спірного договору оренди землі, то він є укладеними, а отже - оспорюваними та за рішенням суду може бути визнаний недійсним. Аналогічна позиція висловлена в постанові Верховного Суду України від 18 вересня 2013 року № 6-99цс13. Тому суд вважає, що позов у частині визнання додаткових угод до договорів оренди землі недійсними підлягає до задоволення. \~Що ж стосується вимог в часині скасування державної реєстрації додаткових угод до договорів оренди, то в цій частині суд не вбачає підстав для задоволення позову. Статтею 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» визначено, що державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень це офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Відповідно вимог до ч. 2ст. 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», у разі скасування на підставі рішення суду рішення про державну реєстрацію прав, документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування записів про проведену державну реєстрацію прав, а також у випадку, передбаченому підпунктом "а" пункту 2 частини шостої статті 37цього Закону, до Державного реєстру прав вноситься запис про скасування державної реєстрації прав. У відповідності до приписів п.п. 1 та 9 ч. 1ст. 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», державна реєстрація права власності та інших речових прав проводиться на підставі укладеного в установленому законом порядку договору, предметом якого є нерухоме майно, речові права на яке підлягають державній реєстрації та рішення суду, що набрало законної сили, щодо права власності та інших речових прав на нерухоме майно. Ст. 31-1 вказаного закону \~визначає порядок вчинення реєстраційних дій на підставі рішення суду, яке передбачає набуття, зміну або припинення речових прав на нерухоме майно. Отже, зі змісту вищезазначених положень закону вбачається, що записи до державного реєстру вносяться на підставі прийнятого рішення про державну реєстрацію прав та обтяжень. Записи скасовуються, якщо підстави, за яких вони були внесені, визнані судом недійсними. Таким чином рішення суду про визнання недійсним додаткових угод до договорів оренди землі є самостійною підставою для скасування запису про державну реєстрацію таких додаткових угод та при отриманні державним реєстратором рішення суду, що набрало законної сили, він зобов'язаний скасувати відповідний запис про державну реєстрацію прав. Вимога про скасування рішення про державну реєстрацію права оренди земельної ділянки може бути підставою для звернення з окремим позовом лише у разі відмови реєстраційної служби внести зміни про скасування державної реєстрації прав. Відповідно до ч.1ст.141ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, а тому судові витрати підлягають стягненню із відповідача [PERSON] з обмеженою відповідальністю «Агропроект Княжа». З відповідача [PERSON] з обмеженою відповідальністю «Агропроект Княжа», з підстав зазначених вище, на користь позивача підлягають стягненню понесені ним та документально підтверджені судові витрати, а саме судовий збір в сумі 1102,4 грн., витрати повязані з проведенням експертизи в сумі 3571 грн. 20 коп.

Outcome: dismissed