Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-03 00:00:00

ПАТ КБ "Приватбанк" звернулось до суду з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором №SAMDN00000001706696 від 28.12.2004 року, у сумі 29 018,06 грн., яка складається з наступного: 4 147,65 грн. - заборгованості за кредитом, 24 870,41 грн. - заборгованості по процентам за користування кредитом, мотивуючи свої вимоги тим, що відповідно до укладеного кредитного договору відповідач 28.12.2004р. отримала кредит у розмірі 5 000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 36 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом, проте свої зобов'язання за вказаним договором належним чином не виконала, у зв'язку з чим, станом на 09.09.2013 р. за нею числиться заборгованість у вищевказаній сумі. Також позивач просив стягнути з відповідача судові витрати по справі. У судовому засіданні представник позивача підтримала заявлені вимоги по тих же підставах. Представник відповідача у судовому засіданні просив у задоволені позову відмовити через сплив позовної давності. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали цивільної справи, суд, оцінивши зібрані докази в їх сукупності, приходить до висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню по наступних підставах. Судом встановлено, що між сторонами 28.12.2004 р. був укладений кредитний договір №SAMDN00000001706696, згідно якого позивач надав відповідачу кредит у сумі 5000 грн., у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 36 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом на строк по листопад 2006р. включно. Сторони домовилися, що погашення заборгованості за кредитом здійснюється щомісячно, у період з 01 по 30 число кожного місяця відповідач проводить щомісячний платіж у розмірі 7 % від загальної суми кредиту, платіж включає в себе проценти за звітний місяць та частку кредиту (п.1.1 договору). У п.9.3. кредитного договору сторони домовилися, що дія договору припиняється в момент виконання відповідачем всіх обов'язків, передбачених договором (а.с.5). З наданого позивачем розрахунку заборгованості слідує, що станом на 09.09.2013р. заборгованість за кредитним договором складає 29 018,06 грн., з яких 4 147,65 грн. - заборгованість за кредитом, 24 870,41 грн. - заборгованість по процентам (а.с.4). Заперечуючи проти позову, представник відповідача вказував, що його довіритель жодного разу не проводила оплату за кредитним договором, просив про застосування наслідків спливу позовної давності. З наданої представником позивача виписки з банківського рахунку вбачається, що поповнення рахунку проводилося 04.07.2005р., 27.09.2009р. та 11.08.2013р., як пояснила представник позивача у судовому засіданні поповнення рахунку 27.09.2009р. та 11.08.2013р. проводилися не позивачкою, а внаслідок службових операцій банку, зокрема, через повернення раніше списаного штрафу, дані обставини визнанні представником відповідача, отже, в силу ч.1 ст.61 ЦПК України, не потребують доказування. Як вже було зазначено вище, сторони у договорі встановили строки виконання зобов'язань з щомісячним погашенням платежів, строки сплати чергових платежів визначено місяцями, отже, поряд зі встановленням строку дії договору сторони встановили і строки виконання боржником окремих зобов'язань (внесення щомісячних платежів), що входить до змісту зобов'язання, яке виникло на основі договору. Як слідує з наданого позивачем розрахунку, відповідач перестав виконувати щомісячні зобов'язання з погашення кредиту та процентів з липня 2005 року, кредит надавався до листопада 2006 року, у той час як з вимогами про стягнення заборгованості за кредитним договором банк звернувся до суду лише у листопаді 2013 року. Відповідно до вимог ст.256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Статтею 257 ЦК України передбачено, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч.4 ст.267 ЦК України). Таким чином, оскільки умовами договору погашення кредиту та процентів повинно здійснюватися позичальником частинами кожного місяця, початок позовної давності для стягнення цих платежів необхідно обчислювати з моменту (місяця, дня) невиконання позичальником цих зобов'язань. Зазначена правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 6 листопада 2013 року у справі № 6-116 цс13. З огляду на вищезазначене, суд приходить до висновку, що дана позовна заява подана позивачем з пропуском строку позовної давності, у зв'язку з чим, враховуючі наявність заяви сторони відповідача про застосування позовної давності, у задоволенні позову слід відмовити. На підставі наведеного, ст.ст.256,257,267 ЦК України, ст.ст. 10,11,58-60,88,212,215,294 ЦПК України суд, -

Outcome: dismissed