Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-25 00:00:00

Позивачі звернулися в суд із вказаним вище позовом, в обґрунтування якого посилаються на те, що 11.07.2005р. між [PERSON] та Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «УкрСиб\-банк» було укладено кредитний договір № 441/05Р-231/294 на суму 21370,00 доларів США з процентною ставкою в розмірі 10% річ\-них. Термін дії вказаного договору становить 15 років і датою остаточного повернення кредиту є 10.07.2020р. Відповідно до пункту 1.4 Кредитного договору № 441/05Р-231/294, кредит надаєть\-ся Позичальнику на наступні цілі: придбання дачної ділянки з будинком. Крім того, 13.06.2017р. між [PERSON] та Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк», було укладено договір про надання споживчого кредиту № 11168894000 на суму 16000 доларів США з процентною ставкою в розмірі 9,5 % річних. Термін дії вказаного договору становить 10 років і датою остаточного повернення кредиту є 13.06.2017р. Даний кредит було отримано для проведення ремонту квартири, придбання, побутової техніки, тощо. [PERSON] належним чином сплачував кошти по вказаним договорам, однак, у зв'язку із фі\-нансовою кризою, зокрема, у 2014 році, гривня знецінилася у декілька раз, що уне\-можливило виконання взятого зобов'язання, тому оплату він почав здійснювати частками та не завжди в повному об'ємі, як це передбачено договорами. На день укладання кредитних договорів курс одного долара США становив - 5,05 грн., який у декілька раз зріс в 2014 році, і на сьогоднішній день один долар США становить = 24,00 грн., що істотно порушило його права та унеможли\-вило виконання зобов'язань за згаданими договорами. Тобто із знеціненням національ\-ної валюти - гривні, сума боргу значно зростала, у зв'язку із чим значно погіршилася його фінансова можливість, оскільки він зарплату отримував та отримую не у доларах США, а у гривнях. Згідно ст. 3 ЦК України загальними засадами цивільного законодавства є, зокрема, справедливість, добросовісність і розумність. Виконання вищезазначеного кредитного договору є порушенням одного із принципів цивільно-правових відносин, які закріплені у ст. З ЦК України - принципу справедливості. Несправедливістю є, зокрема, умови кредит\-ного договору в частині надання кредиту в доларах США. Оскільки, погашення кредиту, сплата відсотків за користування кредитом у доларах США та збільшення процентної ставки є способом зловживання правом, коли всі ризики знецінення національної валюти України, [PERSON] в порушення вимог закону покладає, як суб'єкт підприємницької (господар\-ської) діяльності, виключно на Позичальника за кредитним Договором та споживача кре\-дитних послуг, що є грубим порушенням ч. 3 ст. 13 ЦК України. Відповідно до ст..ст. 1054, 1055 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позича\-льникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Кредитний договір укладається у письмовій фор\-мі. Отже, з умов вказаних договорів вбачається, що кошти були наданні в споживчих цілях для придбання дачної ділянки з будинком, а також для проведення ремонту у квартирі, придбанні побутової техніки, тощо. Таким чином, оспорювані договори являються договорами споживчого кредиту. Вважає, що умови даних договорів несправедливі та такі, що укладені всупереч принципу добросовісності та з суттєвим порушенням Законодавства України, а тому дані договори слід визнати недійсними. Позивач [PERSON] який був допитаний також в якості свідка, та його представник [PERSON] позов підтримали з підстав викладених в позовній заяві, просять позов задоволити. Позивач [PERSON] в судове засідання не з»явилася, в матеріалах справи мається заява про розгляд справи у її відсутності. Позов підтримує повністю, просить його задоволити. Представник відповідача позову не визнала з підстав викладених в письмових запереченнях, які маються при матеріалах справи, вважає позов безпідставним. Зясувавши обставини справи, дослідивши надані сторонами докази, вислухавши пояснення сторін, суд вважає, що в позові слід відмовити, виходячи з наступного: Відповідно до ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно зі ст. 15 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також з інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства. Відповідно до положень ст.4 ЦПК України, суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, держави та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Під способами захисту цивільних прав розуміють передбачені законом заходи примусового характеру, за допомогою яких відновлюються порушені, невизнані або оспорювані права. Реалізуючи передбачене ст. 64 Конституції України право на судовий захист, звертаючись до суду, особа вказує в позові власне суб'єктивне уявлення про порушене право чи охоронюваний інтерес та спосіб його захисту. Матеріалами справи встановлено, що 11.07.2005р. між [PERSON] та Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «УкрСиб\-банк» було укладено кредитний договір № 441/05Р-231/294 на суму 21370,00 доларів США з процентною ставкою в розмірі 10% річ\-них. Термін дії вказаного договору становить 15 років і датою остаточного повернення кредиту є 10.07.2020р. Кредит видавався на придбання дачної ділянки з будинком. 13.06.2007р. між [PERSON] та Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк», було укладено договір про надання споживчого кредиту № 11168894000 на суму 16000 доларів США з процентною ставкою в розмірі 9,5 % річних. Термін дії вказаного договору становить 10 років і датою остаточного повернення кредиту є 13.06.2017р. Кредит видавався для проведення ремонту квартири, придбання, побутової техніки. В порядку забезпечення виконання вказаних вище договорів, 14.07.2005 року та 13.06.2007 року між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» та [PERSON] укладено договора Іпотеки. (а.с. 44-49) Суд критично, оцінює твердження позивача про те, що відповідач не надав йому, як споживачу фінансових послуг в галузі споживчого кредитування, в письмовій формі повної інформації про умови кредитування, а також орієнтовану сукупну вартість кредиту, яка надається перед укладенням кредитних договорів, оскільки такі твердження є не обгрунтованими, виходячи з наступного. Факт укладення договорів в іноземній валюті банком не замовчувався та не приховувався, умови виконання договору у разі зміни процентних ставок на кредитному ринку України, в тому числі в зв'язку з девальвацією курсу гривні до курсу долара США, погоджені сторонами зокрема в Розділі 5 Кредитного договору №11168894000 та п.9.2 Кредитного договору № 441/05Р-231/294. Сторони дійшли згоди щодо всіх істотних умов кредитних договорів, дотрималися передбаченої ст.1055 ЦК України форми договору, вимоги виконати інші умови чи зобов'язання, ніж ті, які передбачені кредитним договором, банком не заявлялися. На момент укладення договорів було передбачено, що [PERSON] надає Позичальнику кредит, у передбаченому договорами розмірі, який останній зобов'язаний повернути у визначений строк, а також передбачені права та обов'язки сторін, позичальнику надано інформаційний лист, в якому зазначена інформація, відповідно до вимог Закону України «Про захист прав споживачів». Позичальником перед укладенням договорів не наводилось жодних зауважень щодо їх змісту чи порушення його прав. Більше того згідно п.7.12 Кредитного договору №11168894000 позичальник засвідчив, що він погоджується з пропозицією банку надати кредит на умовах викладених в кредитному договорі, підтвердив, що на дату підписання Кредитного договору він отримав інформаційний лист згідно вимог Закону України «Про захист прав споживачів», що він розуміє усі умови кредитного договору і вважає їх справедливими по відношенні до нього. Слід також зазначити, що навіть при встановленні факту не надання інформації зазначеної позивачем при укладенні кредитного договору, така обставина може бути підставою для покладення на суб'єкт господарювання відповідальності, передбаченої ст.15, 23 Закону України «Про захист прав споживачів», але не є порушенням ч.1 ст.203 ЦК України, і не дає підстави для визнання кредитного договору недійсним. Перед підписанням кредитних договорів Позичальник міг вільно ознайомитись з умовами кредитування та будь-якими іншими продуктами, що пропонувались Банком на офіційному сайті АКІБ «УкрСиббанк», а також порівняти умови кредитування, що пропонувалися АТ «УкрСиббанк» з кредитними продуктами інших банків. Також інформацію про умовами кредитування та будь-які інші продукти, що пропонувалися Банком, можна було отримати у фінансового консультанта на будь-якому відділенні обслуговування клієнтів банку. Вказана інформація була та залишається відкритою для детального ознайомлення будь-яким потенційним позичальником. Таким чином спірні договори на час укладення за своїм змістом і формою відповідали вимогам, встановленим законом для таких видів договорів, при цьому права позичальника порушені не були, а підстав для визнання їх недійсними немає. Оскаржуваний кредитний договір № 441/05Р-231/294 укладався 14 липня 2005 року, на момент укладення договору Закон України «Про захист прав споживачів» не містив вищезазначених норм щодо надання повної інформації про умови кредитування. Такі зміни до Закону були внесені 13.01.2006 року, після укладення кредитного договору. Правила надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту набрали чинності 05.06.2007 року, також після укладення вищезазначеного договору. Відповідно до ст.. 58 Конституції України закони та інші нормативно правові акти не мають зворотної дії в часі. Також не заслуговують на увагу твердження позивача про те, що надання йому кредиту в доларах США порушує законодавство, є несправедливим по відношенню до нього, також договорами обумовлені фінансові ризики, так як, відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ст. 2 Закону України «Про банки і банківську діяльність» кошти є грошима в національній або іноземній валюті чи їх еквівалент; у ст. ст. 47 та 49 цього Закону визначені операції банків із розміщення залучених коштів від свого імені, на власних умовах та на власний ризик як кредитні операції, незалежно від виду валюти, яка використовується. Ці кредитні операції здійснюються на підставі банківської ліцензії письмового дозволу. Згідно зі ст. 192 ЦК України законним платіжним засобом, обов'язковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця України - гривня. Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом. Відповідно до частини першої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання його стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу саме в момент вчинення правочину. Згідно ст. 227 ЦК України правочин юридичної особи, вчинений нею без відповідного дозволу (ліцензії), може бути визнаний судом недійсним. Відповідно до ст. 5 Декрету Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання і валютного контролю» операції з валютними цінностями здійснюються на підставі генеральних та індивідуальних ліцензій [PERSON] банку України. Операції з валютними цінностями банки мають право здійснювати на підставі письмового дозволу (генеральної ліцензії) на здійснення операцій з валютними цінностями відповідно до п. 2 ст. 5 Декрету Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання і валютного контролю». Вимога щодо необхідності отримання індивідуальної ліцензії на здійснення операцій з валютними цінностями встановлена п. в) ч. 4 ст. 5 Декрету Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання і валютного контролю», якщо терміни і суми кредитів перевищують встановлені законодавством межі. Однак на сьогодні такі терміни і суми кредитів в іноземній валюті законодавцем не визначено. Згідно з п. 1.5 Положення про порядок видачі [PERSON] банком України індивідуальних ліцензій на використання іноземної валюти на території України як засобу платежу, затвердженого постановою Правління [PERSON] банку України від 14 жовтня 2004 року № 483 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 9 листопада 2004 року за № 1429/10028, використання іноземної валюти як засобу платежу без індивідуальної ліцензії дозволяється, якщо ініціатором або отримувачем за валютною операцією є уповноважений банк (ця норма стосується лише тих операцій уповноваженого банку, на здійснення яких [PERSON] банк України видав йому ліцензію та письмовий дозвіл на здійснення операції з валютними цінностями). Таким чином, за відсутності нормативних умов для застосування індивідуального ліцензування щодо вказаних операцій, єдиною правовою підставою для здійснення банками кредитів в іноземній валюті згідно зі ст. 5 Декрету Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання і валютного контролю» є наявність у банку генеральної ліцензії на здійснення валютних операцій, отриманої у встановленому порядку. Аналогічна правова позиція викладена в п. 11 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 30 березня 2012 року. 28 жовтня 1991 р. [PERSON] банком України видано АКІБ «УкрСиббанк» банківську ліцензію №75 на право здійснювати банківські операції та письмовій Дозвіл № 75-2 від 24 грудня 2001р. на право здійснення операцій, визначених п. 1 -4 ч. 2 та ч. 4 ст. 47 Закону України «Про банки та банківську діяльність», зокрема операцій з валютними цінностями. Таким чином при укладенні Кредитного договору не було допущено порушень чинного законодавства. З приводу міркувань позивача щодо складної фінансово-економічної ситуації в Україні та поважності неналежного виконання відповідачем взятих на себе зобов'язань, останні є безпідставними. Кредит був наданий банком в іноземній валюті, при цьому діючим законодавством не передбачений стабільний курс долара США. Разом з тим, зміна обставин, на які посилається позивач жодним чином не пов'язана з умовами виконання договору. Відповідно до ст. 629 ЦК України передбачено, що договір є обов'язковим до виконання сторонами. Згідно зі ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Виходячи зі змісту ст. ст. 1046, 1054 ЦК України відповідальність за валюта ризики лежить саме на позичальнику. Аналогічна правова позиція, щодо розподілу валютних ризиків, при отриманні кредитних коштів, викладена зокрема в рішеннях ВССУ від 15.02.2012року в справі 6-4418св12, та 6-44201св11. Відповідно до ст. 36 Закону України «Про [PERSON] України офіційний курс гривні до іноземних валют встановлюється [PERSON] Банком України. Валютні курси, як зазначено у частині першій статті 8 Декрету Кабінету Міністрів України "Про систему валютного регулювання і валютного контролю", встановлюються [PERSON] Банком України за погодженням з Кабінетом Міністрів України. Поряд з цим, згідно Положення про встановлення офіційного курсу гривні іноземних валют та курсу банківських металів, затвердженого Постановою Правління [PERSON] Банку України від 12.11.2003 року № 496, офіційний курс гривні іноземних валют, зокрема до долару США, установлюється щоденно. Для розрахунку курсу гривні до іноземних валют використовується інформація про котирування іноземних валют за станом на останню дату. Отже, незмінність курсу гривні до іноземних валют законодавчо не закріплена. Ті обставини, на які посилається позивач (зміна курсу дол.. США) в рівній мірі стосуються як позивача, так і відповідача. Не можна визнавати тільки позивача постраждалим від погіршення економічного становища в країні, а відсутність у боржника необхідних коштів не є підставою звільнення від відповідальності за порушення зобов'язання. Відповідно до змісту кредитного договору, підписавши договір про надання споживчого кредиту, позичальник погодився, що укладаючи цей договір, усвідомлює можливість виникнення курсових різниць (коливань) валюти кредиту при отриманні кредитних коштів та їх використанні за цільовим призначенням згідно умов даного договору. За принциповими положеннями ст.ст.\~10, 11 ЦПК України, які встановлюють змагальність та диспозитивність цивільного процесу, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, визначаючи коло доказів, які надаються суду, відповідно до положень ч. 1\~ст. 60 ЦПК України. Вимогами статей\~59, 60 ЦПК України\~встановлено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених\~статтею 61 цього Кодексу; доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір; доказування не може ґрунтуватися на припущеннях; обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування; докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Разом з тим, позивачем не надано допустимих та належних доказів на підтвердження заявлених вимог, хоча обов'язок доказування і подання доказів закон покладає на позивача. В матеріалах справи відсутні будь-які належні та допустимі докази з боку позивача, що підтверджували би його позовні вимоги та судом не здобуто таких доказів в судовому процесі, тобто встановлених джерел інформації, що має значення для справи. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, користуються рівними правами щодо надання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Особи, які беруть участь у справі, розпоряджаються своїми правами щодо предмету спору на власний розсуд. Суд постановляє рішення в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів. Системний аналіз наведених вимог законодавства та зібрані по справі докази, оцінені судом належним чином кожен окремо на їх достовірність та допустимість, а також їх достатність та взаємний зв'язок у сукупності, встановлені судом обставини свідчать про те, що у суду є всі підстави для відмови у задоволені позову в повному обсязі.

Outcome: dismissed