Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-07 00:00:00

30 липня 2019 року публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» звернулося до суду з позовом, у якому зазначено, що [PERSON] звернулася до ПАТ КБ "ПриватБанк" та підписавши заяву № б/н від 20.12.2010 року отримала кредит в розмірі 5000 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Підписана заява разом з Умовами та Правилами надання банківських послуг та Тарифами Банку, які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua, складає між ним та банком Договір про надання банківських послуг. У порушення умов договору у встановлений строк [PERSON] не проводила чергові платежі. Станом на 13.06.2019 року за відповідачем рахується заборгованість на загальну суму 118562, 68 грн, з яких: 0,00 грн. - заборгованість за тілом кредита; 4926,99 грн. - заборгованість за простроченим тілом кредита; 0,00 грн.- заборгованість за нархованими відсотками; 103939,66 - нарахована пеня за прострочення зобов`язання; 3574,00 грн. - нараховано пені за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100 грн; а також штрафи відповідно до п.2.1.1.7.6. Умов та правил надання банківських послуг: 500,00 грн.- траф (фіксована частина). 5622,03 грн. - штраф (процента складова). Тому, представник позивача просить суд стягнути із [PERSON] на користь АТ КБ «ПРИВАТБАНК» заборгованість за кредитним договором та понесені судові витрати. Ухвалою Кобеляцького районного суду Полтавської області від 05 серпня 2019 відкрито провадження у справі та призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження. 10 лютого 2020 року до суду від представника відповідача, адвоката Яременка О.Є. надійшов відзив на позов, в якому він зазначає, що позивач при визначені розміру вказаної заборгованості застосовує ставки процентів, пені, штрафів визначені Умовами та Правилами надання банківських послуг та Тарифами. Дані на підтвердження належного укладання кредитного договору, Умови та Правила надання банківських послуг у вигляді витягу, на час укладання договору для ознайомлення не надавалися, про що свідчить відсутність підпису у них відповідача. Отже до вказаних правовідносин, що виникли між АТ КБ «ПРИВАТБАНК» та [PERSON] не можливо застосувати ч. 1 ст. 634 ЦК України, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПРИВАТБАНК» в період - з часу виникнення спірних правовідносин до моменту звернення до суду із вказаним позовом, тобто кредитор міг додати до позовної заяви Витяг з Тарифів та Витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову. Тому відсутні підстави вважати, що при укладенні договору з відповідачем, АТ КБ «ПРИВАТБАНК» дотрималося вимог, передбачених ч. 2 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів», про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов про які вважав узгодженими банк. Також, адвокат Яременко І.Є. надав розрахунок, з якого вбачається, що станом на 22.07.2020 рік заборгованість за кредитним договором за тілом кредиту відсутня. З цих підстав задовольнити вимоги позивача про стягнення заборгованості за пенею та штрафами не можна, а з огляду на те, що стягнути вимогу про стягнення заборгованості у розмірі суми основного боргу позивач не пред`являє, то у задоволенні позову прохає відмовити повністю. Від представника АТ КБ «ПРИВАТБАНК» до суду надійшла відповідь на відзив, у якій вказано, що [PERSON] отримала кредит у розмірі 5000,00 грн. у виді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок, підписавши анкету - заяву, що підтверджує ознайомлення та погодження відповідача з «Умовами та Правилами надання банківських послуг», в тому числі й «Тарифами Банку», які є публічною офертою. Також підтвердженням в тому, що відповідач знав та визнав свої зобов`язання за Договором, є належне виконання нею протягом певного часу зобов`язань по даному кредиту. Враховуючи вищевикладене наявні всі підстави для стягнення заборгованості з відповідача. Представник позивача, акціонерного товариства комерційного банку «ПРИВАТБАНК» в судове засідання не з`явився, але в позовній заяві прохав справу розглянути без його присутності та повністю задовольнити позовні вимоги. Відповідач [PERSON] та її представник адвокат Яременко О.Є., будучи належним чином повідомленими про час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явилися. Від представника відповідача надійшла заява про розгляд справи у їх відсутність, позовні вимоги не визнають з підстав викладених у відзиві на позов. Судом встановлено, що 20.12.2010 року між АТ КБ «ПриватБанк» укладено кредитний договір з [PERSON] , шляхом підписання анкети-заяви, на підставі якої остання отримала кредит у розмірі 5000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. У заяві-анкеті зазначено, що відповідачка ознайомлена з Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами Банку, які були надані їй для ознайомлення в письмовому вигляді. Згідно з наданим банком розрахунком за вказаним кредитним договором станом на 13.06.2019 року за відповідачем рахується заборгованість на загальну суму 118562, 68 грн, з яких: 0,00 грн. - заборгованість за тілом кредита; 4926,99 грн. - заборгованість за простроченим тілом кредита; 0,00 грн.- заборгованість за нархованими відсотками; 103939,66 - нарахована пеня за прострочення зобов`язання; 3574,00 грн. - нараховано пені за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100 грн; а також штрафи відповідно до п.2.1.1.7.6. Умов та правил надання банківських послуг: 500,00 грн.- штраф (фіксована частина). 5622,03 грн. - штраф (процента складова). Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Відповідно до статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ст. 1055 Цивільного кодексу України, кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним . Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «ПриватБанк»). Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. За змістом статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Частинами першою, другою статті 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив стягнути прострочену заборгованість за простроченим тілом кредиту, а також пеню і штрафи за несвоєчасну сплату кредиту. У Анкеті-заяві позичальника від 20.10.2010 року відсутні умови договору про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру. Позивач, обґрунтовуючи право вимоги, в тому числі розмір і порядок нарахування пені і штрафів, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором, посилався на Витяг з «Тарифів Банку» та Витяг з «Умов та правил надання банківських послуг», які розміщені на сайті: www.privatbank.ua як невід`ємні частини спірного договору. Велика Палата Верховного Суду (постанова від 03 липня 2019 року, справа №342/180/17, провадження № 14-131цс19) дійшла висновку, що в даному випадку неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України за змістом якої - договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПриватБанк» в період - з часу виникнення спірних правовідносин до моменту звернення до суду із вказаним позовом, тобто кредитор міг додати до позовної заяви Витяг з Тарифів та Витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову. За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин та не містять підпису позичальника про ознайомлення з ними під час укладення кредитного договору. Надані позивачем Правила надання банківських послуг АТ КБ «ПРИВАТБАНК», з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку - в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останнім і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору. Наведене вище узгоджується із правовими висновками Великої Палати Верховного Суду під час розгляду справи №342/180/17, провадження № 14-131цс19, висловленими в постанові від 03 липня 2019 року. Тому відсутні підстави вважати, що при укладенні договору з відповідачем АТ КБ «ПриватБанк» дотримався вимог щодо повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, про які вважав узгодженими банк, а тому Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку розміщені на сайті: www.privatbank.ua, які містяться в матеріалах даної справи без підпису відповідача, не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами 20.12.2010 року шляхом підписання заяви-анкети. Крім того, роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила кредитування і не спростовано позивачем при розгляді вказаної справи. У відповідності до частини 6 ст. 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно зі ст. 12 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечення. Враховуючи вищевизначене, суд дійшов висновку, що відсутні підстави про стягнення з відповідача нарахованої пені та штрафів. При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці Витяги з Тарифів та з Умов розуміла відповідачка та ознайомилася і погодилася з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг ПриватБанку, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачкою кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та щодо сплати неустойки (пені, штрафів), та, зокрема саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви розмірах і порядках нарахування. Прострочена заборгованість за тілом кредиту відсутня, окільки станом на 22.07.2015 рік тіло кредиту відповідачкою погашено в повному обсязі. (а.с. 102-106) Оскільки, позивач вимогу про стягнення процентів за користування позиченими коштами не пред`являє, то суд не може застосувати статтю 625 ЦК України. Враховуючи вищевикладене, суд дійшов до висновку, що у задоволенні позову слід відмовити. У зв`язку з відмовою у задоволенні позову, судові витрати стягненню не підлягають.

Outcome: dismissed