Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-29 00:00:00

[PERSON] звернувся до Куп'янського міськрайонного суду Харківської області з уточненим позовом до [PERSON], третя особа: Куп'янський РВ ДМСУ в Харківської області про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням та зняття з реєстрації, посилаючись на те що він являється власником 11/25 частини житлового будинку розташованого за адресою: Харківська область, Куп'янський район, с. Курилівка, вулиця Зарічна, будинок, 25 на підставі договору дарування житлового будинку. В його будинку зареєстрована але фактично не проживає [PERSON] Відповідач не користується жилим приміщенням, комунальними послугами, не приймає участі в утриманні будинку, ремонті чим завдає матеріальних збитків позивачу. У звязку з викладеним просить суд позбавити [PERSON] права користування житловим приміщенням та зобовязати Куп'янський РВ ДМСУ в Харківської області зняти її з реєстрації. У судовому засіданні позивач та його представник підтримали позовні вимоги та просили суд їх задовольнити. Крім того, повідомив суду, що його колишня дружина [PERSON], була прописана у будинку 19.02.2002 року, як член родини але з 13 січня 2014 по 08 червня 2015 року не проживає за місцем реєстрації, вивезла всі свої речі, не приймає ніякої участі по утриманню житла та сплаті комунальних послуг. Шлюб між ним та відповідачкою розірвано згідно рішення Купянського міськрайоннного суду. Також доповнив, що з 13 січня 2014 року (з дати винесення апеляційним судом Харківської області рішення про вселення) по теперішній час відповідач [PERSON] не користувалася спірним житловим приміщенням без поважних причин, в звязку з чим, у відповідності до ст.ст. 71,72 ЖК України, може бути визнана такою, що втратила право користування квартирою. Відповідачка та її представник проти позову [PERSON] до [PERSON], 3-ті особи: Куп`янський РВ ДМСУ в Харківській області, [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням та зняття з реєстраційного обліку,заперечували, просили відмовити у позові повністю. Вказавши, що після винесення апеляційним судом рішення про її вселення, вона звернулася до відділу Купянського міськрайонного ВДВС ГТУЮ у Харківській області про примусове виконання рішення, але під час примусового виконання рішення суду про вселення відповідач неодноразово не знаходився вдома, тому виконати рішення суду неможливо. Третя особа по справі - [PERSON] зазначив, що позов [PERSON] до [PERSON], 3-ті особи: Куп`янський РВ ДМСУ в Харківській області, [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням та зняття з реєстраційного обліку підлягає задоволенню. Представник\~ Куп`янського РВ ДМСУ в Харківській област третьої особи по справі в судове засідання не зявився, надавши до суду заяву про розгляд справи у їх відсутність, заперечень з приводу заявлених позовних вимог до суду не надали. Свідок [PERSON] у судовому засіданні повідомила суду, що вона живе по сусідству з позивачем на вул. Зарічній , 18, підтвердила доводи позивача викладені у позовній заяві та вказала, що [PERSON] дійсно не мешкає за спірною адресою більше року. Свідок [PERSON] повідомила суду, що він також являється сусідкою позивача, живе на вул. Зарічній 23. З приводу заявленого позову зазначила, що колишня дружина позивача [PERSON] дійсно не мешкає за адресою реєстрації, виїхала з речами з будинку з невідомих їй причин. Допитаний в якості свідка [PERSON], який є державним виконавцем пояснив що у відділі Купянського міськрайонного ВДВС ГТУЮ у Харківській області знаходиться виконавче провадження з виконання виковачного листа про вселення [PERSON] разом з неповнолітньою донькою [PERSON] в будинок №25 по вулиці Зарічній у с. Курилівка Купянського району Харківської області про примусове виконання рішення, але під час виходу за місцем проживання позивача за вищезазначеною адресою виконати рішення суду про вселення відповідача неможливо, оскільки позивач неодноразово не знаходився вдома, надавав до відділу заяви з поясненням причини відсутності вдома, а тому виконати рішення суду неможливо. Вивчивши матеріали справи та додані до них документи, вислухавши пояснення сторін, допитавши свідків судом були встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. Згідно договору дарування чистини домоволодіння [PERSON] належить 11/25 частин житлового будинку з відповідною частиною надвірних будівель, розташованого за адресою: Харківська область, Куп'янський район, с. Курилівка, вулиця Зарічна, будинок, 25. В будинку №25 по вул. Зарічна Куп'янського району Харківської області разом з власником [PERSON] зареєстровані: його дружина [PERSON]; син [PERSON], донька [PERSON] Факт реєстрації осіб підтверджує довідка №788 від 03.06.2014 року надана виконавчим комітетом Курилівської сільської ради Харківської області (а.с. 10). Факт не проживання відповідача [PERSON] у будинку №25 по вул. Зарічній в с.Курилівка Куп'янського району Харківської області підтверджується актом не проживання громадянина за місцем його реєстрації від 03 червня 2014 року, складеного в присутності власника будинку, двох сусідів даного будинку та представника квартального комітету Курилівської сільської ради Харківської області. В акті зазначено, що [PERSON] не мешкає в будинку за місцем реєстрації з 05 серпня 2012 (а.с. 8). В той же час, зазначений акт був предметом розгляду судом апеляційної інстанції при винесенні рішення 13 січня 2014 року, в звязку з чим, виключається судом з числа доказів. Згідно ч. 2 ст. 10 ЦПК України сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права\~ щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості, а відповідно до ч. 2 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень. В ч. 1 ст. 60 ЦПК України встановлено, що кожна сторона зобовязана\~\~ довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень. А у відповідності до\~ ч. 4 ст. 60 ЦПК України доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Відповідно до ст. 65 ЖК України наймач вправі в установленому порядку за письмовою згодою всіх членів сім'ї, які проживають разом з ним, вселити в займане ним жиле приміщення свою дружину, дітей, батьків, а також інших осіб. Особи, що вселилися в жиле приміщення як члени сім'ї наймача, набувають рівного з іншими членами сім'ї права користування жилим приміщенням, якщо при вселенні між цими особами, наймачем та членами його сім'ї, які проживають з ним, не було іншої угоди про порядок користування жилим приміщенням. Пленум Верховного Суду України в п. 9 постанови "Про деякі питання, що виникають в практиці застосування судами Житлового кодексу України" від 12 квітня 1985 року № 2 (зі змінами та доповненнями),\~ роз'яснив, що, вирішуючи спори про право користування жилим приміщенням осіб, які вселилися до наймача, суд повинен з'ясувати, чи дотриманий встановлений порядок при їх вселенні, зокрема: чи була письмова згода на це всіх членів сім'ї наймача, чи було це приміщення постійним місцем їх проживання, чи вели вони з наймачем спільне господарство, тривалість часу їх проживання, чи не обумовлювався угодою між цими особами, наймачем і членами сім'ї, що проживають з ним, певний порядок користування жилим приміщенням. При цьому наявність чи відсутність прописки сама по собі не може бути підставою для визнання права користування жилим приміщенням за особою, яка там проживала чи вселилась туди як член сім'ї наймача приміщення, або ж для відмови їй у цьому. Здійснення людиною свого природного права на життя повязано з багатьма факторами, серед яких одне із чільних місць посідає наявність у неї житла. Втрата людиною житла створює реальну загрозу для її фізичного та соціального буття. Саме тому Конституція України у ст. 30 проголошує недоторканність житла. Але юридичний зміст недоторканності житла не зводиться лише до неможливості незаконного проникнення у житло особи, його основний сенс забезпечення стабільності відносин власності чи оренди, обєктом яких є житло будинок, квартира, кімната у гуртожитку тощо. Стабільність цих відносин забезпечується різноманітними цивільно-правовими засобами, зокрема чітким законодавчим закріпленням підстав примусового припинення права на житло. Конституція України у ст. 47 проголошує, що кожен має право на житло. Держава гарантує не тільки свободу його придбання, але й можливість стабільного користування житлом, його недоторканість, а також недопущення примусового позбавлення житла, не інакше, як на підставі закону і за рішенням суду. Пленум Верховного Суду України у постанові «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» від 12.04.1985 року № 2 підкреслив, що правильний і своєчасний розгляд житлових спорів є гарантією реального здійснення конституційного права особи на житло, захисту прав і охоронюваних законом інтересів державних органів, підприємств, установ, організацій у здійсненні покладених на них завдань щодо управління житловим фондом, його експлуатації і збереження. Досконалий розгляд житлових спорів є запорукою своєчасного, реального здійснення конституційного права громадян на житло і зміцнення законності у житлових правовідносинах. Відповідно до ч. 1 ст. 316 ЦК\~ України\~ правом власності є право особи\~ на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до\~ закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. В силу ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Згідно ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Згідно ст. 6 ЗУ «про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» громадянин\~\~ України,\~\~ а\~\~ також\~\~ іноземець\~ чи\~ особа\~ без громадянства,\~ які\~ постійно\~ або\~ тимчасово проживають в Україні, зобовязані\~ протягом\~ десяти\~ днів після прибуття до нового місця проживання\~\~ зареєструвати\~\~ місце\~ проживання. Таким чином, виходячи зі змісту зазначених норм закону, відповідач не втратив право на користування житловим приміщенням за адресою: Харківська область, Купянський район, селище Курилівка, вулиця Зарічна, будинок, 25, оскільки в даному будинку не проживає з січня 2014 року. Так рішення Купянського міськрайонного суду від 25 листопада 2013 року змінено рішенням колегії сіддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Харківської області від 13 січня 2014 року вирішено спір та вселено [PERSON] разом з неповнолітньою дочкою [PERSON] в будинок 25 по вул. Зарічній у с. Курилівка Купянського району Харківської області. В частині вселення неповнолітнього [PERSON], [INFO] вімовлено. В решті рішення суду залишено без змін, та ухвалою колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справі від 20 березня 2014 року касаційну скаргу [PERSON] відхилено. Отже, як було встановлено у ході розгляду даної справи відповідачка має бажання жити у спірному будинку, належному позивачу, та у судовому порядку довела своє право на вселення до приміщення, але вказане вище рішення суду щодо цього не виконується на протязі тривалого часу незалежно від її бажання, оскільки згідно актів державного виконавця виконати рішення суду про вселення [PERSON] неможливо, так як під час виходу за місцем проживання позивача, що був належним чином повідомлений, він неодноразово був відсутній вдома. Право [PERSON] передбачене ст. 156 ЖК України, як члени сім'ї власника, користуються жилим приміщенням нарівні з власником і підстави для визнання їх втратившими право користування житловим приміщенням відсутні, як відсутні і підстави для визнання втратившими право користування житловим приміщенням співвласника квартири [PERSON] а в разі того, що суд дійшов висновку про неможливість визнання відповідача втратившим право на житлове приміщення, то відсутні підстави і для задоволення позову в частині усунення перешкод в користуванні квартирою, виселення відповідачів з квартири та зняття їх з реєстраційного обліку, як проживаючих у вказаній квартирі. Враховуючи, що законодавством передбачено відсутність без поважних причин осіб за місцем проживання понад один рік, що не було доведено позивачем в судовому засіданні, а тому суд приходить до висновку, що в задоволенні позову необхідно відмовити. Згідно ч. 1\~ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання здійснюється на підставі остаточного рішення суду про позбавлення права власності або права користування житловим приміщенням.

Outcome: dismissed