Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-27 00:00:00

В поданій до суду позовній заяві позивач вказує на те, що згідно рішення Здолбунівського районного суду від 28 січня 2013 року з нього стягнуто аліменти на користь відповідачки на утримання неповнолітнього сина в розмірі 1/3 частини його заробітку щомісячно та вказує на те, що за останній рік його матеріальний стан значно погіршився. В зв"зку з цим він не в змозі сплачувати аліменти в такому розмірі. Просить суд зменшити розмір стягнутих аліментів до 310 грн. щомісячно. В судовому засіданні позивач свої вимоги підтримав в повному обсязі, настоює на їх задоволенні. Відповідачка позов не визнала і пояснила суду, що позивач, який є керівником підприємства свідомо не виплачує собі заробітну плату, щоб були підстави для зменшення розміру стягнутих аліментів. Відповідач практично аліменти не сплачує. Заборгованість по сплаті аліментів становить 9419,58грн. На даний час вона хворіє і їй необхідні додаткові кошти на лікування. Будь-яких інших доходів, крім пенсії по інвалідності у неї не має і зменшення розміру аліментів поставить її в скрутне матеріальне становище і відповідно зробить неможливим забезпечити нормальний розвиток та виховання сина. Просить суд в позові відмовити. Вислухавши пояснення позивача, відповідачки та її представника, дослідивши докази по справі суд приходить до висновку, що позов задоволенню не підлягає виходячи з наступного. Рішенням Здолбунівського районного суду від 28 січня 2013 року з позивача стягнуто на користь відповідачки аліменти на утримання неповнолітнього сина [PERSON], [INFO] в розмірі 1/3 частини заробітку щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку, починаючи стягнення з 10 грудня 2012 року і до його повноліття. Відповідно до ч.1 ст.192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суд за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров"я когось із них. Як пояснив в судовому засіданні позивач його матеріальний стан значно погіршився в зв'язку з тим, що ФГ «Єгорка» та ПП «Здолбунівбудівля» фактично не працюють і не отримують дохід, в зв'язку з чим йому, як керівнику вказаних підприємств заробітна плата не нараховувалася. Відповідно до ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Будь-яких доказів про те, що позивач неспроможний виплачувати аліменти за рішенням суду в розмірі 1/3 частини його заробітку щомісячно на місяць не заслуговують на увагу, оскільки позивач за віком та станом здоров'я є працездатною людиною, тобто має фізичну можливість працювати, отримувати певний матеріальний дохід, а відтак - і сплачувати аліменти. Ніяких доказів про відсутність об'єктивної можливості працевлаштуватись, тощо, позивач до суду не надав і судом їх не здобуто. Не заслуговують на увагу посилання позивача про те, що ПП «Здолбунівбудівля» та ФГ «Єгорка» є збитковими, оскільки аліменти вираховуються із доходу позивача, а не з доходу вказаних підприємств. Крім того, суд враховує попереднє неналежне ставлення позивача до виконання свого обов'язку по сплаті аліментів, в зв'язку із чим у того утворилась заборгованість по аліментах. Позивачем не надано жодних належних доказів того, що після ухвалення 28.01.2013р. рішення Здолбунівського районного суду про стягнення з нього аліментів у нього змінився матеріальний стан що призвело до неможливості сплачувати ним аліменти в розмірі 1/3 частини його заробітку (доходу). щомісячно. За таких обставин суд не вбачає підстав для задоволення позову.

Outcome: dismissed