Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-25 00:00:00

04.03.2019 [PERSON] звернулася до суду з позовом до Київського районного суду м. Харкова, у якому просила стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання дитини [PERSON] , який продовжує навчання у Харківському автомобільно-дороржному університеті в розмірі 1/4 від усіх видів зарорбітку щомісяця, починаючи з дати подання позову та до закінчення навчання чи до досягнення [PERSON] двадцятитрьохрічного віку - у зв`язку з тим, яка з цих обставин настане першою; стягувати з відповідача на її користь додаткові витрати на оплату навчання дитини [PERSON] , який продовжує навчання у Харківському автомобільно-дорожньму університеті в розмірі 1/2витрат на навчання, згідно договору про надання освітніх послуг до закінчення навчання чи до досягнення [PERSON] двадцятитрьохрічного віку - у зв`язку з тим, яка з цих обставин настане першою. Позовні вимоги [PERSON] мотивує тим, що з відповідачем вона перебувала в шлюбних відносинах з 19 серпня 2000 року по 23 серпня 2006 року. Шлюб між ними розірвано, про що свідчить свідоцтво про розірвання шлюбу серія [NUMBER] від 04.10.2006. Від даного шлюбу у сторін [INFO] народився син [PERSON] , прізвище змінено 11 квітня 2017 року, про що свідчить свідоцтво про зміну імені від 11.04.2017 серія [NUMBER] . На даний час дитина є повнолітньою, однак продовжує навчатись у Харківському національному автомобільно-дорожному університеті. Спільний син навчається на денній формі навчання та не має змоги влаштуватись на роботу, щоб самостійно отримувати заробіток. Крім того, він щосеместру сплачує за навчання 5225 грн., згідно договору про надання освітніх послуг 20.08.2018 №17Т/54П. Чоловік працює на підприємстві комунальної власності Миколаївської області «ФАРМАЦІЯ» та одержує заробітну плату, у зв`язку з чим має змогу утримувати нашу спільну дитину, однак добровільно допомоги не надає. Ухвалою Київського районного суду м. Харкова від 21.03.2019 провадження по справі відкрито у порядку спрощеного позовного провадження. У судовому засіданні позивач [PERSON] та третя особа [PERSON] позовні вимоги підтримали та просила задовольнити у повному обсязі. Позивач проти ухвалення заочного судового рішення не заперечувала. Відповідач повторноу судове засідання не з`явився, повідомлявся належним чином про місце і час розгляду справи, причини неявки суду не повідомив. Відповідач відзиву на позовну заяву до суду не подав, про слухання справи повідомлявся своєчасно та належним чином. Неявка осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час та місце судового розгляду справи являється їх волевиявленням, яке свідчить про відмову від реалізації свого права на безпосередню участь у судовому розгляді справи та інших процесуальних прав, причини неявки визнані судом неповажними, і тому неявка відповідача не може бути перешкодою для заочного розгляду судом справи, що відповідає положенням частини 1 статті 280 ЦПК України. Зі згоди представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням статті 280 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, повно, всебічно та об`єктивно дослідивши надані у справі докази, надавши їм юридичну оцінку, суд встановив такі факти та відповідні їм правовідносини. Судом достовірно встановлено, що 23.08.2006 року між [PERSON] та [PERSON] розірвано шлюб відділом реєстрації актів цивільного стану Орджонікідзевського районного управління юстиції міста Харкова, згідно свідоцтва про розірвання шлюбу серії [NUMBER] . / а.с. 7 / Згідно свідоцтва про народження серії [NUMBER] відповідач [PERSON] є батьком [PERSON] , [INFO] . /а.с.8/ Згідно свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] 11.11.2006 [PERSON] та [PERSON] зареєстували шлюб у відділі реєстрації актів цивільного стану Київського районного управління юстиції міста Харкова, актовий запис №712./ а.с. 19/ [PERSON] змінив прізвище 11 квітня 2017 року із " [PERSON] " на "[PERSON]", про що свідчить свідоцтво про зміну імені від 11.04.2017 серія [NUMBER] . / а.с. 13 / Згідно довідки про зареєстрованих осіб у житловому приміщенні від 26.02.2019 позивач проживає та зареєстрована разом із сином за адресою: [ADDRESS] . / а.с. 14/ Із довідки №34/278 від 18.02.2019, виданої Харківським національним автомобільно-дорожнім університетом, вбачається, що [PERSON] є студентом 1-го курсу факультету транспортних систем денної форми навчання за контрактом з 01.09.2018 згідно наказу №171/4 від 21.08.2018. Строк закінчення навчального закладу- 30.06.2022. / а.с. 18/ Відповідно до п. 4.2. договору про надання освітніх послуг від 20.08.2018 №17Т/54П, укладеного між внз «ХНАДУ» а особі ректора [PERSON] та [PERSON] загальна вартість освітньої послуги за весь строк навчання становить 41800 грн., в тому числі за 2018/2019 навчальний рік - 10450 грн., 2019/2020 навчальний рік - 10450 грн., 2020/2021 навчальний рік - 10450 грн., 2021/2022 навчальний рік - 10450 грн. / а.с.16,17/ Згідно ст. 199 СК України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення права на навчання. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання. Пунктом 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» роз`яснено, що обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів : досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. Відповідно до ст. 200 СК України, суд визначає розмір аліментів на повнолітню дочку, сина у твердій грошовій сумі і(або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином. Відповідно до ст. 182 Сімейного кодексу України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу. За змістом ст. 141 СК України, батьки мають рівні права та обов`язки щодо дитини, в тому числі і щодо її утримання. Відповідно до ч.1,2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789-ХП від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідач не довів суду, що є непрацездатною особою та що не має можливості надавати допомогу своїй дитині. Отже виходячи з вищевикладеного, суд приходить до висновку, що на користь позивача з відповідача належить стягнути аліменти на її утримання у період навчання у розмірі 1/4 усіх видів заробітку (доходів) щомісячно з моменту звернення в суд із позовом, а саме 04.03.2019 та до закінчення навчання або досягнення [PERSON] 23-річного віку, оскільки останній продовжує навчатися, та з урахуванням того, що він є студентом денного відділення, що в свою чергу унеможливлює влаштування його на роботу на повний робочий день, суд вважає, що саме такий розмір аліментів є достатнім для стягнення з відповідача. Тому вимоги позивача в цій частині підлягають задоволенню. Щодо вимоги позивача про стягнення з відповідача на її користь додаткових витрати на оплату навчання дитини [PERSON] , який продовжує навчання у Харківському автомобільно-дорожньму університеті в розмірі 1/2 витрат на навчання, згідно договору про надання освітніх послуг до закінчення навчання чи до досягнення [PERSON] двадцятитрьохрічного, суд вважає за необхідне зазначити наступне. Виходячи з аналізу статті 185 СК України додаткові витрати присуджуються на дитину за наявності в одного з батьків, з яким проживає дитина, додаткових витрат, викликаних особливими обставинами, зокрема необхідністю в розвитку дитини за наявності в неї здібностей, талантів, у зв`язку з її хронічною хворобою, лікуванням, каліцтвом тощо. Наявність таких витрат має довести особа, що заявляє позовні вимоги про стягнення додаткових витрат. Ці кошти є додатковими, на відміну від коштів, які отримуються одним з батьків на утримання дитини. Разом з тим, статтею 199 СК України передбачений обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання. Якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу; право на утримання припиняється у разі припинення навчання; право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання. На відміну від правовідносин щодо участі батьків у додаткових витратах на дитину (стаття 185 СК України), правовідносини щодо обов`язку батьків утримувати повнолітніх дочку, сина на період навчання регулюються главою 16 СК України, яка зокрема, передбачає обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, у спосіб сплати аліментів (статті 199, 200, 201 цього Кодексу). У визначенні розміру аліментів необхідно враховувати вартість навчання, підручників, проїзду до навчального закладу, проживання за місцем його знаходження. Норми цієї глави не встановлюють самостійного, окремого від аліментних зобов`язань, обов`язку батьків брати участь у додаткових витратах на дочку, сина, що викликані особливими обставинами. Таким чином, у випадках, коли дитина потребує матеріальної допомоги у зв`язку з навчанням до досягнення нею двадцяти трьох років, правила статті 185 СК України (додаткові витрати на дитину) не застосовуються, зазначені правовідносини регулюються статтею 199 цього Кодексу (утримання дитини, яка продовжує навчання). Саме такі висновки щодо застосування статті 185 СК України висловлені в постанові Верховного Суду України від 24 лютого 2016 року № 6-1296цс15, в постанові Верховного Суду у складі постійної колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 29 січня 2018 року (провадження № 61-1717 св 18). У зв`язку з чим, суд приходить до висновку, що у задоволенні вимог щодо стягнення додаткових витрат на оплату навчання в розмірі 1/2 частини витрат на навчання згідно договору про надання освітніх послуг до закінчення дитиною навчального закладу чи досягнення двадцятитрьохрічного віку - слід відмовити. Суд стягує з відповідача судові витрати на користь держави у відповідності зі ст. 141 ЦПК України.

Outcome: partial