Jurisdiction: civil
Date: 2021-08-17 00:00:00

06.04.2021 року представник позивача [PERSON] , адвокат Калінін С.К. звернувся до Якимівського районного суду Запорізької області з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-капітал»» про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. Позовна заява мотивована тим, що приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Баршацьким Ігорем Вікторовичем вчинено виконавчий напис № 2902 від 14.01.2021, про стягнення з [PERSON] на користь ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «КРЕДИТ-КАПІТАЛ» заборгованість в розмірі 36 966,00 грн. Приватний нотаріус, мотивував виконавчий напис тим, що [PERSON] є боржником за Кредитним договором №1137931 від 13.11.2019 укладеним із ТОВ «МІЛОАН», правонаступником усіх прав та обов`язків якого є ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «КРЕДИТ-КАПІТАЛ». Строк платежу за Кредитним договором настав. Боржником допущено прострочення платежів. Стягнення заборгованості проводиться за період з 20.02.2020 по 03.12.2020. Сума заборгованості за кредитним договором складає 36 036,00 грн. За вчинення виконавчого напису 930,00 грн.. Представник позивача зазначив, що виконавчий напис № 2902 від 14.01.2021 приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Баршацького Ігоря Вікторовича про стягнення заборгованості є протиправним, тобто такий, що винесений з порушенням вимог чинного законодавства України та не підлягає виконанню. Оскаржений виконавчий напис вчинений нотаріусом 14.01.2021, після набрання законної сили постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 у справі № 826/20084/14, відповідно до якої Перелік доповнено новим розділом «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин», яким передбачено можливість вчинення виконавчого напису лише на підставі оригіналу нотаріально посвідченого договору. Укладений між банком та позивачем кредитний договір, який був наданий нотаріусу для вчинення виконавчого напису, не був посвідчений нотаріально, тому наявні підстави для визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, у зв`язку з недотриманням умов вчинення виконавчого напису щодо подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника. На підставі викладеного, представник позивача просив суд визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Баршацького Ігоря Вікторовича № 2902 від 14.01.2021, про стягнення з [PERSON] на користь ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «КРЕДИТ-КАПІТАЛ» заборгованість за кредитним договором в розмірі 36 966,00 грн.. Відповідно до вимог ст.ст. 133, 137, 141 ЦПК України стягнути з позивача ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «КРЕДИТ-КАПІТАЛ» на користь [PERSON] судові витрати, зокрема по оплаті послуг Адвокатського бюро «Калінін і Партнери за надання професійної правничої (правової) допомоги в розмірі 5 000,00 грн; судовий збір за подання позовної заяви в розмірі 908,00 грн. та судовий збір за подання заяви про забезпечення позову в розмірі 454,00 грн. Ухвалою Якимівського районного суду Запорізької області від 08.04.2021 року відкрито провадження по справі в порядку спрощеного провадження з викликом сторін. В судове засідання представник позивача не з`явився, надав заяву у якій підтримав заявлені вимоги та просив проводити розгляд справи за його відсутності, не заперечував проти заочного розгляду справи. Представник відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-капітал»» на адресу суду надіслав клопотання про розгляд справи за його відсутності, проти винесення заочного рішення не заперечував. Просив відмовити у задоволенні позовних вимог. 06.05.2021 року від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого останній просив суд відмовити у задоволенні позовних вимог, оскільки 13 листопада 2019 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Мілоан» (далі - ТОВ «Мілоан») з однієї сторони та громадянин України [PERSON] (Позичальник), з другої сторони уклали кредитний договір № 1137931 (далі - Кредитний договір), відповідно до якого позивачу надані кредитні кошти в сумі 12 000,00 грн. Кредит надавався строком на 30 днів з 13.11.2019 р. по 13.12.2019 зі сплатою комісії за надання кредиту та процентів за користування кредитом. ТОВ «Мілоан» свої зобов`язання перед Позивачем виконав в повному обсязі, надавши Позивачу відповідно до п.2.1. кредитного договору кредитні кошти шляхом безготівкового переказу на рахунок платіжної карти, зареєстрованої Позичальником для цієї цілі у особистому кабінеті на сайті. Позичальник, своїх зобов`язання перед Позикодавцем не виконав, відповідно до умов кредитного договору мав повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом у порядку, строки та терміни передбачені п.п.1.1-1.6., п. 2.4. Кредитного договору. 20.02.2020 року між ТОВ «Мілоан» та Відповідачем, було укладено Договір відступлення прав вимоги №47-МЛ від 20.02.2020 р.. Відповідно до умов даного Договору, та у відповідності до ст. 512 ЦК України Відповідач набув статусу нового кредитора та отримав право грошової вимоги по відношенню до осіб, які являлись боржниками ТОВ «Мілоан» в тому числі і до Позивача за кредитним договором № 1137931 від 13.11.2019 року. Для виконання зобов`язань за кредитним договором Позивачу була надіслана 30.11.2020 письмова претензія вих. №19509843/1 про погашення кредитної заборгованості на адресу вказану ним в кредитному договорі, так як всупереч умов кредитного договору взяті на себе зобов`язання по сплаті кредитної заборгованості та відсотків Позивач не виконував, чим порушив норми чинного законодавства, умови кредитного договору та права Кредитора на своєчасне отримання зазначених кредитів. Відповідачем надсилалася претензія Вих. №19509843/1 за адресою вказаною Позивачем в кредитному договорі, доказами чого є реєстр поштових відправлень «Список № 46 від 30.11.2020 р.». Відповідачем 04.01.2021, вих. №19509843/2 була подана заява на вчинення виконавчого напису № 2902 приватному нотаріусу Київського міського нотаріального округу. Виконавчий напис був вчинений 04.01.2021 р. Відповідачем, при поданні заяви на вчинення виконавчого напису нотаріуса було подано оригінал кредитного договору, надана Виписка з особового рахунку за кредитним договором № 1137931 від 13.11.2019 року, виключно за грошовими сумами простроченої заборгованості та заборгованості за процентами, оскільки ці платежі мають безспірний характер та є обов`язковими. Тому, заборгованість Позивача за кредитним договором перед Відповідачем станом на 04.01.2021 (включно) складає 36 036, 00 грн, де з них: прострочена заборгованість за сумою кредиту становить - 12 000 грн.; прострочена заборгованість за комісією становить - 6000 грн.; прострочена заборгованість процентами становить - 18 036 грн.; строкова заборгованість за сумою кредиту становить - 0,00 грн.; строкова заборгованість за комісією становить - 0,00 грн.; строкова заборгованість за процентами становить - 0,00 грн.; строкова заборгованість за штрафами і пенями становить - 0 грн. Дані документи були надані Відповідачем при поданні заяви на вчинення виконавчого напису нотаріусу, копії відповідно додаються до даної заяви. Важливо відзначити, що сума та розрахунок заборгованості за кредитним договором № 1137931 від 13.11.2019 року було передано Відповідачу від Первинного кредитора, тобто ТОВ «Мілоан» відповідно до Договору відступлення прав вимоги №47-МЛ від 20.02.2020 р. Тобто після отримання права вимоги до Позивача, Відповідачем жодних нових сум щодо стягнення заборгованості не нараховувалося. Таким чином, учинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно з відповідним переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого. Щодо попередньої (орієнтовної) суми судових витрат, представник відповідача зазначив, що вважає суму витрат на професійну правничу допомогу значно завищеною та такою, що не відповідає складності справи. Відповідач повністю заперечує та просить суд відмовити у відшкодуванні витрат на правову допомогу Позивачу, так як: сума та вид виконаної роботи є неспівмірними та не відповідають критерію розумності та дійсної вартості наданих послуг; час витрачений на підготовку позовної заяви є невиправданим, та явно неспівмірним із складністю виконаних адвокатом робіт, так як проведення дій по даній справі не вимагає значного обсягу юридичної і технічної роботи, так само як сума на проведення консультації та підготовку заперечень/заяв/клопотань є явно неспівмірною з часом затраченим на таку роботу. З матеріалів справи, наданих Позивачем неможливо встановити, чи взагалі ним провадилися дії для супроводу та підготовки справи, виходячи з того, що дана категорія справи є нескладною, а нормативно-правова регулювання спірних правовідносин чітко визначена чинним законодавством. А ненадання Позивачем підтверджуючих документів щодо проведення правової допомоги вводить Відповідача в оману, з чого можна зробити висновок, що сума судових витрат критеріям: 1) розумності; 2) обґрунтованості, 3) реальності понесених витрат; 4) співмірності з обсягом часом, складністю і ціною. У відповідності до ст. 247 ч.2 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось, т.я. були підстави для проведення розгляду справу без участі сторін. Суд дослідивши матеріали справи, приходить до наступного. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій (ч.ч. 1-4 ст. 12 ЦПК України). Частиною 1 статті 13 ЦПК України встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно до змісту ч. 1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ч. 1 ст. 81 ЦПК України). Судом встановлено, що 13.11.2019 року між Товариство з обмеженою відповідальністю «Мілоан» та [PERSON] було укладено кредитний договір № 1137931 (а.с.45-47) З договору відступлення прав вимоги №47-МЛ від 20.02.2020 року вбачається, що ТОВ «Вердикт Капітал» є правонаступником ТОВ «Мілоан» (а.с.48-52), відповідно до якого ТОВ «Вердикт Капітал» набув статусу нового кредитора та отримав право грошової вимоги по відношенню до осіб, які являлись боржниками ТОВ «Мілоан» в тому числі і до Позивача за кредитним договором № 1137931 від 13.11.2019 року (а.с.53). 04.01.2021 року представник ТОВ «Вердикт Капітал» звернувся до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу з заявою на вчинення виконавчого напису для стягнення заборгованості на користь ТзОВ «Фінансова Компанія «Кредит-Капітал» з [PERSON] заборгованості за кредитним договором № 1137931 від 13.11.2019 року.(а.с.55-56). 14.01.2021 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Баршацьким Ігорем Вікторовичем вчинено виконавчий напис № 2902 від 14.01.2021, про стягнення з [PERSON] на користь ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «КРЕДИТ-КАПІТАЛ» заборгованість в розмірі 36 966,00 грн. (а.с.14) 25.02.2021 року приватним виконавцем виконавчого округу Запорізької області Безмагоричних М.А. було відкрито виконавче провадження про примусове виконання виконавчого напису № 2902 від 14.01.2021 року (а.с.18). 25.02.2021 року приватним виконавцем виконавчого округу Запорізької області Безмагоричних М.А. було накладено арешт на кошти [PERSON] (а.с.19). Відповідно дост. 18 ЦК Українинотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і порядку, встановлених законом. Статтями 87,88,89 Закону України «Про нотаріат» передбачено, що для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим Постановою КМУ від 29.06.1999 №1172 встановлено, що нотаріуси вчиняють виконавчі написи щодо стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими договорами, а саме: нотаріально посвідчених договорів, що передбачають сплату грошових сум, передачу або повернення майна, а також право звернення стягнення на заставлене майно. Для одержання виконавчого напису подаються: оригінал нотаріально посвідченого договору (договорів); документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання. Щодо стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин, а саме кредитних договорів, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями. Для одержання виконавчого напису додаються: оригінал кредитного договору; засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості. Главою 16 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженомуНаказом Міністерства Юстиції України 22.02.2012 за №296/5визначено порядок вчинення виконавчих написів. Так пунктом 1 глави 16 розділу ІІ, підпунктами 2.1, 2.2, 2.3 пункту 2 глави 16 розділу ІІ Порядку встановлено, що для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість, або на правочинах, що передбачають звернення стягнення на майно на підставі виконавчих написів. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, установлюється Кабінетом Міністрів України. Пунктом 3 глави 16 розділу ІІ Порядку встановлено умови вчинення виконавчого напису. Так вказаним пунктом передбачено, що нотаріус вчиняє виконавчі написи: якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем; за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком якщо для вимоги, за якою вчиняється виконавчий напис, законом установлено інший строк давності, виконавчий напис вчиняється у межах цього строку. Строки, протягом яких може бути вчинено виконавчий напис, обчислюються з дня, коли у стягувача виникло право примусового стягнення боргу. При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у Переліку. У разі вчинення виконавчого напису за договором іпотеки нотаріус перевіряє за інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, отриманою шляхом безпосереднього доступу до цього реєстру, наявність чи відсутність заставної, наявність чи відсутність інших іпотекодержателів. За наявності заставної вчинення виконавчого напису може бути здійснено лише на підставі заяви (вимоги) власника заставної. Відповідно до п. 13 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах за скаргами на нотаріальні дії або відмову в їх вчиненні» при вирішенні справ пов`язаних з оскарженням відмови у видачі виконавчого напису або його видачею відповідно доЗакону України «Про нотаріат»виконавчий напис може бути вчинено нотаріусом за умови, що наявність безспірної заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем підтверджується відповідними документами, і що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у випадках, коли законом встановлено інший строк давності - не минув цей строк. Пунктом 8 зазначеної вище постанови передбачено, що суд при вирішенні питання про обґрунтованість повинен виходити з того, що нотаріальні дії повинні вчинятись у суворій відповідності з встановленими для даного органу чи особи компетенцією і порядком їх вчинення. У п. 10 «Узагальнення судової практики розгляду справ про оскарження нотаріальних дій або відмову в їх вчиненні» від 07.02.2014 року Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ роз`яснено, що однією з об`єктивних причин оскарження виконавчих написів є поверхневий підхід нотаріуса до вирішення питання про можливість вчинення виконавчого напису у кожному конкретному випадку. Поза увагою нотаріуса часто лишається те, що стягувачі, звертаючись за вчиненням виконавчого напису, необґрунтовано завищують суми своїх вимог, включаючи до їх складу всі санкції, комісії, винагороди, або звертаються про стягнення спірного боргу. Тому судами під час розгляду таких справ має бути враховано пред`явлені банками розрахунки заборгованості за кредитними договорами, суми, які зазначені у письмових вимогах та виконавчих написах нотаріусів, з`ясовано всі обставини у справі, зокрема чи є за боржником сума боргу. При цьому судам слід особливу увагу приділяти спірності сум у частині зазначення різних сум у письмовій вимозі та у виконавчому написі. Як зазначив Верховний Суд України в своїй постанові від 05 липня 2017 року по справі № 754/9711/14-ц безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (стаття 88 Закону України «Про нотаріат»). Однак характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Таким чином, вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно із відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак, сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого. З огляду на наведене та з урахуванням приписів статей15,16,18 ЦК України, статей50,87,88 Закону України «Про нотаріат», захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису. Тому суд при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Для правильного застосування положень статей87,88 Закону України «Про нотаріат»у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. Крім цього, слід вказати що оскаржуваний виконавчий напис вчинений нотаріусом 14 січня 2021 року, тобто після набрання законної сили постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі № 826/20084/14. При цьому, укладений між ТзОВ «Мілоан» та [PERSON] кредитний договір, який був наданий нотаріусу для вчинення виконавчого напису, не був посвідчений нотаріально, тому наявні підстави недотриманням умов вчинення виконавчого напису щодо подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника. Аналогічної правової думки дотримується і Верховний Суд у своїх постановах від 12 березня 2020 року у справі № 757/24703/18-ц та постанові від 15 квітня 2020 року у справі № 158/2157/17. У вказаних постановах Верховний суд дійшов висновку, що оскільки серед документів, наданих банком нотаріусу для вчинення виконавчого напису, відсутній оригінал нотаріально посвідченого договору (договорів), за яким стягнення заборгованості може провадитися у безспірному порядку, а надана нотаріусу анкета-заява позичальника не посвідчена нотаріально, отже не могла бути тим договором, за яким стягнення заборгованості могло бути проведено у безспірному порядку шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису, тому наявні підстави для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, у зв`язку з недотриманням умов вчинення виконавчого напису щодо подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника. З огляду на вищевикладене, оскаржуваний виконавчий напис не відповідає вимогам законодавства, оскільки вчинений на кредитному договорі, який нотаріально не посвідчений, а тому не підлягає виконанню. Таким чином, приймаючи до уваги, що виконавчий напис приватного нотаріуса був вчинений в порушення вимог Закону «Про нотаріат» та Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог позивача. За встановлених обставин оспорюваний виконавчий напис слід визнати таким, що не підлягає виконанню. Відповідно доч.1та ч.3 статті133 ЦПК України,судові витрати складаються з судового збору та витрат,пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи,належать витрати:на професійну правничу допомогу; пов`язані із залученням свідків,спеціалістів,перекладачів,експертів та проведенням експертизи; пов`язані з витребуванням доказів,проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням,забезпеченням доказів; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Відповідно до ч. ч. 1, 2ст. 141 ЦПК Українисудовий збір покладається на сторони пропорційно до задоволених вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладають у разі задоволення позову на відповідача. Щодо позовних вимог в частині стягнення витрат на професійну правничу допомогу, суд виходить з наступного. Відповідно до положень ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, зокрема, належать витрати на професійну правничу допомогу. При цьому, в постанові Великої Палати Верховного Суду від 27.06.2018 року по справі №826/1216/16 визначено, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Як вбачається з наданих позивачем доказів, 03 березня 2021 року між Адвокатським бюро «Калінін і Партнери», в особі керуючого Калініна Сергія Костянтиновича та [PERSON] , в якості клієнта, було укладено Договір №б/н/21 про надання професійної правничої (правової) допомоги (а.с.22-24). Згідно Акту виконаних робіт від 01 квітня 2021 року, адвокатським бюро «Калінін і Партнери», в особі керуючого Калініна Сергія Костянтиновича було надано, а клієнтом [PERSON] прийнято (отримано) юридичні послуги (професійну правничу допомогу) в загальному розмірі 5000,00 грн (а.с.27). Згідно копії меморіального ордеру: №2PL681843 від 09.04.2021 року [PERSON] сплатив АБ "Калінін і партнери" за послуги 2500,00 грн. (а.с.26), №2PL626271 від 22.04.2021 року [PERSON] сплатив АБ "Калінін і партнери" за послуги 2500,00 грн. За змістом ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсяг наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Відповідно до ч. 3 ст. 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. Підсумовуючи викладене, можна зробити висновок, що Цивільним процесуальним кодексом України передбачено такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру, з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи. За правилами ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. З огляду на наведене, а також зважаючи на принцип співмірності, наданої адвокатом Калініним С.К. правничої допомоги із заявленим розміром судових витрат, витрачений ним час на надання цієї допомоги, а також співвідношення ціни позову з витратами на правничу допомогу та доказами понесених витрат позивачем у розмірі 5000 грн., суд приходить до висновку про задоволення витрат по оплаті послуг за надання професійної правничої допомоги у розмірі 5000 грн. Крім того, відповідно до квитанцій про сплату судового збору №1837-09-021/0 від 09.03.2021 року та №1837-09-020/0 від 09.03.2021 року позивачем за подання позовної заяви було сплачено судовий збір в розмірі 908,00 грн. та судовий збір за подання заяви про забезпечення позову в розмірі 454,00 грн. (а.с.3-4). Враховуючи вищенаведене у відповідності до ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача слід стягнути 5000,00 грн. витрат на правничу допомогу, а також 1 362,00 грн. судового збору. Відповідно до ч.7 ст.158 ЦПК України, у разі ухвалення судом рішення про задоволення позову заходи забезпечення позову продовжують діяти протягом дев`яноста днів з дня набрання вказаним рішенням законної сили або можуть бути скасовані за вмотивованим клопотанням учасника справи.

Outcome: approved