Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-04 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом до Покровської міської ради про скасування права власності, визнання права забудовника. В обґрунтування своїх позовних вимог вказала, що 26.07.2007 року її син [PERSON] відповідно до договору купівлі-продажу від 26.07.2007 року придбав кіоск по ремонту взуття, що представляв собою металеву будівлю загальною площею 6,8 кв.м., за адресою: [ADDRESS] . За життя син перебудував кіоск з оформленням всіх дозвільних документів та доручив сторонній особі ввести в експлуатацію кіоск по ремонту взуття та продажу товарів загальною площею 27,6 кв. м.. [INFO] її син помер, а довірена особа зареєструвала право власності на перебудований кіоск 03.09.2018 року, тобто після смерті її сина. Вона як спадкоємець першої черги своєчасно звернулась до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини. Постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 21.08.2019 року нотаріусом відмовлено [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину у зв`язку з тим, що будівництво і реєстрація права власності за померлим були здійсненні після смерті останнього. Позивачка просить скасувати право власності за [PERSON] на кіоск з ремонту взуття та продажу товарів для ремонту взуття загальною площею 27,6 кв.м. (кіоск А-1, ганок а-1) за адресою: [ADDRESS] , який належав йому відповідно до витягу з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 136717929 від 06.09.2018 р.; визнати за неї в порядку спадкування після смерті [PERSON] всі права забудовника, в тому числі право на ім`я [PERSON] , на державну реєстрацію права власності на кіоск з ремонту взуття та продажу товарів для ремонту взуття, загальною площею 27,6 кв. м. (кіоск А-1 ганок а-1) за адресою: [ADDRESS] . В судове засідання позивачка не з`явилась, просила справу слухати без її участі ( а.с. 21). Представник відповідача Покровська міська рада в судове засідання не з`явився, просив справу слухати без участі представника ( а. с. 50). Суд, дослідивши матеріали справи і перевіривши їх доказами, приходить до наступного. Судом встановлено, що [INFO] помер син позивачки [PERSON] ( а. с. 32, 33). Згідно договору купівлі-продажу від 26.07.2007 року [PERSON] придбав у [PERSON] кіоск по ремонту взуття, що розташований за адресою: [ADDRESS] , у вигляді металевої будівлі, позначеної на плані літерою А-1, загальною площею 6,8 кв. м. ( а. с. 11, 12). Згідно договору оренди землі, виданого 25.12.2013 р., дата реєстрації 12.02.2014 р., Красноармійська міська рада надала [PERSON] в оренду земельну ділянку площею 0,0030 га, що розташована за адресою: [ADDRESS] , строком до 12.02.2024 року , для обслуговування кіоску по ремонту взуття ( а. с. 13). Як вбачається з матеріалів справи, із заявою про прийняття спадщини після смерті [PERSON] до нотаріальної контори звернулись його дружина [PERSON] , батько [PERSON] та мати [PERSON] ( а. с. 26-28). Батько померлого [PERSON] відмовився від прийняття спадщини на користь позивачки [PERSON] ( а. с. 26). Дружина померлого [PERSON] прийняла спадщину, оскільки звернулась до нотаріальної контори із відповідною заявою, в якій просила видати свідоцтво про право на спадщину за законом на частку кіоску з ремонту взуття та продажу товарів для ремонту взуття, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] та на частку квартири [ADDRESS] ( а.с. 28). В подальшому свою заяву [PERSON] відкликала згідно ст. 1269 ЦК України ( а.с. 37). Згідно Свідоцтва про право на спадщину від 05.02.2019 року [PERSON] є спадкоємцем майна у вигляді ј частки квартири [ADDRESS] , після смерті [PERSON] ( а.с. 46). Постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 21.08.2019 року нотаріусом відмовлено [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину у зв`язку з тим, що будівництво і реєстрація права власності за померлим були здійсненні після смерті останнього. ( а.с. 48). Згідно із ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно з ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Відповідно до ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто. Згідно із ч.1 ст.1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Відповідно до ч. 2 ст. 331 ЦК України право власності на ново строєне нерухоме майно ( житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва ( створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. Згідно положень ст. 16 ЦК України позивач на власний розсуд обирає спосіб захисту свого права. Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернувся позивач, так і від характеру його порушення. Як встановлено в судовому засіданні державна реєстрація кіоску була проведена після смерті [PERSON] державним реєстратором Управління реєстраційних повноважень та ведення реєстру територіальної громади Краматорської міської ради. ( а.с. 45). Відповідно до правової позиції, висловленої в постанові Верховного Суду України від 17.02.2015 року у справі № 21-551а14 у разі прийняття суб`єктом владних повноважень рішення, на підставі якого виникають цивільні права та обов`язки особи, та такі права підтверджуються чи оформлені відповідним правовстановлюючим документом, подальше оспорювання іншою особою правомірності набуття фізичною чи юридичною особою права має вирішуватися в порядку цивільної (господарської) юрисдикції, оскільки стосуються спору про право цивільне. Згідно правової позиції, висловленої в постанові Великої Палати Верховного Суду від 04.04.2018 року у справі № 817/1048/16, спори з державним реєстратором не належать до адміністративної юрисдикції, оскільки стосуються майнового інтересу і обов`язкового будуть впливати на майнові права тієї особи, щодо якої реєстраційні дії буде скасовано. Відповідачем в справі про скасування державної реєстрації є органи державної реєстрації речових прав на нерухоме майно. Отже, оскільки реєстратор, приймаючи оскаржуване рішення про державну реєстрацію прав на нерухоме майно, не мав публічно-правових відносин саме з позивачем, зазначене рішення про державну реєстрацію стосувалося реєстрації прав іншої особи, а не позивача, такий спір має приватноправовий характер та з огляду на суб`єктний склад сторін має вирішуватися за правилами цивільного судочинства. Звертаючись до суду з вказаним позовом, позивачка просить скасувати право власності на кіоск, що розташований за адресою: [ADDRESS] , вважаючи неправомірним проведення державної реєстрації права власності на нерухоме майно-кіоск, що розташований за адресою: [ADDRESS] , оскільки така реєстрація відбулася після смерті її сина, рішення про державну реєстрацію 03.09.2018 року прийняв державний реєстратор Литвинов , Управління реєстраційних повноважень та ведення реєстру територіальної громади Краматорської міської ради , Відповідно до п. 66 Постанови КМУ № 1127 від 25.12.2015 року « Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» для державної реєстрації права власності на підставі заяви спадкоємця подаються документи, необхідні для відповідної реєстрації, передбачені статтею 27 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" та цим Порядком, що підтверджують набуття спадкодавцем права власності на нерухоме майно, витяг із Спадкового реєстру про наявність заведеної спадкової справи та документ, що містить відомості про склад спадкоємців, виданий нотаріусом чи уповноваженою на це посадовою особою органу місцевого самоврядування, якими заведено відповідну спадкову справу. Державна реєстрація права власності на підставі заяви спадкоємця проводиться шляхом внесення до Державного реєстру прав відомостей про суб`єкта права власності - спадкодавця з обов`язковим зазначенням відомостей про смерть такої особи. Отже, якщо до складу спадщини входить нерухоме майно, право власності на яке було набуте за життя померлим, але не було зареєстроване належним чином, державний реєстратор перед видачею витягу вносить відомості про право власності спадкодавця на таке майно у Державний реєстр речових прав на нерухоме майно шляхом проведення відповідної державної реєстрації права власності за заявою спадкоємця. Як вбачається з Інформації з Державного реєстру речових прав така реєстрація права власності була здійснена на підставі договору купівлі продажу від 26.07.2007 року та декларації про готовність об`єкта до експлуатації, виданої 22.08.2018 року, проте дії державного реєстратора та підстави набуття права власності на реконструйований об`єкт нерухомості (кіоск) позивачкою не оспорювались, тобто згідно з ч. 2 ст. 328 ЦК України таке право вважається набутим ним правомірно. Навпаки, позивачкою зазначається в позовній заяві про те, що реконструкція була здійснена її сином до його смерті, а реєстрація здійснена після смерті, що суперечить матеріалам справи, які підтверджують той факт, що реконструкція кіоску була здійснена після смерті спадкодавця. Окрім того, вважаючи протиправною реєстрацію права власності за померлим, позивачкою заявлені вимоги до неналежного відповідача. За таких підстав суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог в частині скасування реєстрації права власності, оскільки такі вимоги заявлені передчасно без попереднього вирішення питання щодо правомірності дій державного реєстратора та підстав набуття права власності на реконструйований об`єкт нерухомості (кіоск), окрім того, заявлені до неналежного відповідача. Що стосується позовних вимог в частині визнання права на забудовника, то суд виходить з наступного. У розумінні ч. 1 ст. 376 ЦК України самочинним будівництвом є не тільки новостворений об`єкт, а і об`єкт нерухомості, який виник в результаті реконструкції, капітального ремонту, перебудови, надбудови уже існуючого об`єкта, здійснених без одержаного дозволу місцевих органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування, розробленої та затвердженої в установленому порядку проектної документації, дозволу на виконання будівельних робіт, наданого органами архітектурно-будівельного контролю, оскільки в результаті таких дій об`єкт втрачає тотожність з тим, на який власником (власниками) отримано право власності. Об`єкти нерухомого майна, до складу яких входять самочинно збудовані (реконструйовані, переплановані) об`єкти не є об`єктами права власності (ч. 2 ст. 376 ЦК України). Вищезазначені правові позиції викладені в постанові № 6-130 цс13 від 04.12.2013 року. До завершення будівництва ( створення майна) особа вважається власником матеріалів, обладнання тощо, які були використані в процесі цього будівництва ( створення майна). Відповідно до ст. 2 Закону України « Про регулювання містобудівної діяльності» планування і забудова територій - діяльність державних органів, органів місцевого самоврядування, юридичних та фізичних осіб, яка передбачає, у тому числі, реконструкцію існуючої забудови та територій. Відповідно до положень вищезазначеного Закону фізичні особи, які мають намір здійснити будівництво ( реконструкцію) об`єктів містобудування на земельних ділянках, що належать їм на праві власності чи користування, зобов`язані отримати від виконавчих органів відповідних рад дозвіл на будівництво об`єкта містобудування. Відповідно до п. п.7, 8 постанови Пленуму Верховного суду України № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», якщо спадкодавцем було здійснено самочинне будівництво, до спадкоємців переходить право власності на будівельні матеріали, обладнання тощо, які були використані в процесі цього будівництва. Якщо право власності на самочинно зведену будівлю визнано судом за власником (користувачем)земельної ділянки, на якій вона розмішена, то до складу спадщини входить право на відшкодування витрат на будівництво. Якщо будівництво здійснювалося згідно із законом, в то в разі смерті забудовника до завершення будівництва його права та обов`язки як забудовника входять до складу спадщини. Звертаючись до суду з вказаним позовом, позивачка зазначила, що її син за життя перебудував кіоск з оформленням всіх дозвільних документів, а довірена особа зареєструвала право власності після смерті сина [INFO] , тому вона просить визнати за неї право забудовника. З наданих договору купівлі-продажу від 26.07.2007 року , витягу № 136717929 від 06.09.2018 року з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності за померлим [PERSON] за № 27786572, вбачається зміна загальної площі об`єкта спадкування. Так, у договорі купівлі-продажу загальна площе нерухомості станом на 26.06.2007 року складає 6,8 кв. м., а в технічному паспорті станом на 11.06.2018 року - 27,6 кв. м. ( а. с. 11-12, 44-45). Проте, як вбачається з матеріалів справи, реконструкція кіоску було почато 06.06.2018 року,тобто після смерті спадкодавця, а завершено 20.06.2018 року. ( а. с. 48,55-61). Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Позивачкою не доведено, що при житті її син [PERSON] здійснив перебудову кіоску,навпаки, матеріали справи свідчать про те, що будівельні роботи з приводу перебудови кіоску були здійсненні після його смерті [INFO] . Інших доказів, які б свідчили про отримання померлим дозволу на будівництво, здійснення ним реконструкції при житті відповідно до закону( на підставі дозвільних документів), суду не надано. Позивачкою в позовній заяві зазначено, що спадкодавець [PERSON] уповноважив довірену особу здійснити реєстрацію реконструйованого об`єкта нерухомості (кіоск), проте також не надала на підтвердження вказаної обставини жодного доказу. Окрім того, вимога про визнання прав забудовника є похідною від вирішення вимоги про скасування запису про державну реєстрацію права власності на об`єкт нерухомості. Отже, вимога в частині визнання права забудовника, по-перше, є похідною від вирішення вимоги про скасування запису про державну реєстрацію права власності на об`єкт нерухомості, по-друге, не доведена позивачкою в частині наявності у спадкодавця [PERSON] статусу забудовника на проведення реконструкції на законних підставах, яка була здійснена після смерті спадкодавця, тому задоволенню не підлягає. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed