Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-27 00:00:00

В лютому 2014 року [PERSON] звернулася до суду з вказаним позовом. Просить визнати її онуку [PERSON] та правнуку [PERSON] такими, що втратили право на користування житлом з тих підстав, що вони у 2010 році виїхали з будинку, не проживають більше трьох років, їх місце проживання невідоме, а тому відповідно до ст. 405 ЦПК України вони втратили право на проживання в будинку. В судовому засіданні позивачка [PERSON] позов підтримала, пояснила, що онука три роки як не проживає в її будинку. Вона вигнала з будинку також і матір [PERSON] - її колишню невістку - [PERSON], яка ще проживала в будинку. Вони її не доглядали. [PERSON] пішла проживати до свого чоловіка. Представник позивача [PERSON], дочка позивачки позов підтримала, пояснила, що вона хоче обміняти житло матері, з тим, щоб пересилити її ближче що себе та доглядати. Підтвердила, що просила виписатися відповідачку з дитиною з будинку. [PERSON] - дочка її рідного брата. В будинку, крім [PERSON] з дочкою, проживала мати [PERSON] [PERSON], та сестра [PERSON]. Була мова про те, що половину будинку буде їм належати. Вона займалася виготовленням документів на поділ будинку в натурі на дві половини. Конфлікти почали виникати після одруження [PERSON] з її чоловіком [PERSON]. Відповідачка позов не визнала, пояснила, що зі свого народження вона зареєстрована і проживала за адресою: [ADDRESS]. Вона покинула житло приблизно у вересні 2011 року, бо проживання там стало неможливим через постійні конфлікти з її тіткою [PERSON]. [PERSON] її виганяла та вимагала виписатися з будинку. Вона іншого житла не має. Проживає з чоловіком на квартирі, яку винаймають. Її чоловік власного житла не має. З батьком дитини вона не спілкується, він проживає за кордоном. Їй немає де зареєструвати дитину. Представник третьої особи - виконкому Бердичівської міської ради, як органу опіки та піклування у судовому засіданні позов, в частині визнання малолітньої [PERSON] такою, що втратила право на користування житлом не визнала з тих підстав, що у матері дитини іншого житла немає, а тому їй немає куди зареєструвати дитину. Дослідивши докази, суд приходить до висновку про відмову у позові з таких підстав. Відповідно до вимог ч.1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Позивачка у позовній заяві, як на підставу позову вказала на відсутність без поважних причини відповідачки з дочкою в житлі понад один рік, а тому вона втрачає право на користування житлом, що передбачено ч.1 ст. 405 ЦК України. Відповідно до ст. 156 ЖК України та ст. 405 ЦК України право члена сім'ї власника будинку, який не є його співвласником, на користування цим будинком обумовлено наявністю сімейних відносин із власником і спільним із ним проживанням у цьому будинку. Частиною 2 ст. 405 ЦК України передбачено, що член сім'ї власника житла втрачає право на користування житлом у разі відсутності його без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником будинку або законом. [PERSON] є власником будинку [ADDRESS] ( а.с. 16-19). Відповідачі: [PERSON] та її дочка [PERSON], онука і правнука позивачки відповідно, зареєстровані у вказаному будинку з народження кожної, як члени сім'ї власника, що вбачається з копії домової книги, оригінал якої було оглянуто у судовому засіданні ( а.с. 5,6). Згідно акту МК ВЖРЕП № 7 від 09.11.2011 року [PERSON] та її дочка [PERSON] не проживають у будинку з 2010 року ( а.с. 20). З акту МК ВЖРЕП № 7 від 04.04.2014 року вбачається, що зі слів сусідів [PERSON] та [PERSON], [PERSON] та її дочка [PERSON] не проживають у будинку з грудня 2010 року ( а.с. 42). Відповідачка [PERSON] 01 червня 2011 року зареєструвала шлюб з [PERSON] (а.с. 40). [PERSON] та її чоловік [PERSON] на праві власності житла не мають ( а.с. 23, 38,39). Свідок [PERSON] у судовому засіданні 02.04.2014 року показала, що вона сусідка [PERSON] [PERSON] та її дочка [PERSON] не живуть у будинку [PERSON] приблизно три роки. Свідок [PERSON] у судовому засіданні 02.04.2014 року пояснила, що вона сусідка [PERSON] Два роки як вона допомагає доглядати [PERSON] на прохання її дочки [PERSON]. [PERSON] проживає одна. Її онука [PERSON] зі своєю дочкою не проживають у будинку близько трьох років. Свідок [PERSON] у судовому засіданні пояснила, що [PERSON] онука її рідної сестри. Їй відомо, що [PERSON] просила [PERSON], щоб та жила в будинку та доглядала за бабусею за що отримає у власність будинок. Мати [PERSON] добудувала кухню і коридор до будинку. Однак приблизно три роки тому муж [PERSON] та [PERSON] почали виникати конфлікти. [PERSON] виганяла [PERSON] з дитиною та її матір [PERSON] з будинку. [PERSON] з того часу проживає на квартирі, яку винаймає. [PERSON] там створюються такі умови, що жити в будинку неможливо. Суд ставить під сумнів факт не проживання [PERSON] у будинку з грудня 2010 року, оскільки свідки [PERSON] та [PERSON] у судовому засіданні 02.04.2014 року не змогли назвати час з якого [PERSON] та [PERSON] не проживають у будинку. Поряд з тим, уже 04.04.2014 року в акті засвідчили, що [PERSON] з дочкою не проживають в будинку з грудня 2010 року. Крім того, з постанови про відмову у порушенні кримінальної справи від 20.08.2011 року вбачається, що [PERSON] 08 серпня 2011 року зверталася в органи внутрішніх справ з заявою щодо неправомірної поведінки [PERSON] Згідно постанови про відмову у порушенні кримінальної справи від 20.08.2011 року, дільничним було встановлено, що [PERSON] проживає у будинку по [ADDRESS]. [PERSON] скаржилася на те, що [PERSON] вигонить її з будинку, вимагає, щоб вона знялася з реєстрації. [PERSON] пояснювала, що у неї склалися неприязні відносини з племінницею. Вона просила, щоб [PERSON] виписалася з будинку. При опитування сусідів було встановлено, що [PERSON] проживала в будинку, робила тем ремонтні роботи та добудовувала частину будинку( а.с. 22). Як пояснила відповідачка, вона виїхала з будинку, бо проживання там стало неможливим, вона мешкає в квартирі, яку винаймає. Остання обставина не спростована у судовому засіданні. Таким чином з вищевказаних доказів вбачається, що причиною виїзду [PERSON] з будинку стали конфлікти, які виникали між нею та дочкою власника будинку [PERSON] Позивачка у судовому засіданні підтвердила, що вона вигнала з будинку також і матір відповідачки [PERSON]. Вона проти того, щоб [PERSON] разом з дитиною проживали в будинку. Представник позивача не заперечила той факт, що вона просила [PERSON] знятися з реєстрації. У неї склалися неприязні відносини з чоловіком [PERSON]. Вона проти того, щоб [PERSON] проживала в будинку, оскільки хоче обміняти будинок на інше житло. Вищевказані обставини, в сукупності з дослідженими доказами свідчать, що відповідачка разом з дитиною з поважних причин не проживає в будинку. Крім того, визнання малолітньої дитини відповідачки такою, що втратила право користування житловим приміщенням буде порушувати її право на користування житлом, передбачене 2 ст. 18 Закону України «Про охорону дитинства», якою передбачено, що діти - члени сім'ї власника житлового приміщення мають право користуватися цим приміщенням нарівні з власником. Додаткові гарантії захисту житлових прав малолітніх передбачені ч.1 ст. 18 Закону України „Про охорону дитинства", згідно якої органи опіки та піклування зобов'язані здійснювати контроль за додержанням батьками або особами, які їх замінюють, майнових та житлових прав дітей. Аналогічна норма викладена і в статті 12 Закону України „Про основи соціального захисту бездомних громадян і безпритульних дітей". Відповідно до ч.4 ст.29 ЦК України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає. Зважаючи, що відповідачка разом з дитиною з поважних причин не проживає в будинку, іншого житла на праві власності не має, захищаючи інтереси малолітньої дитини, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позову.

Outcome: dismissed