Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-20 00:00:00

Позивачі [PERSON] та [PERSON] звернулися до суду з даним позовом у якому просили суд виселити [PERSON] та його дружину [PERSON] з будинку [ADDRESS] . Позов вмотивовано тим, що відповідачі систематично порушують правила співжиття, роблять неможливим проживання разом у одному будинку, який належить на праві власності [PERSON] , а тому посилаючись на норми ст.ст.387,391 ЦК України та 116 і 157 ЖК УРСР просили позов задовольнити. 12.05.2021р. судом відрито загальне позовне провадження. Позивачі позов підтримали, просили їх задовольнити. \~ \~ \~ \~ Позивач [PERSON] у судовому засіданні зокрема зазначив, що надавав згоду на проживання у будинку відповідача [PERSON] . На поставлені у засіданні запитання учасниками справи відповів, що відповідачі не обмежували його у їжі, не залякували його та не цькували. Відзначив, що з їх боку після того, як він виконав заповіт на онука, відношення стали холоднішими, вони менше стали приділяти йому уваги, через що він переїхав до дочки. Відповідачі та представник проти позову заперечували, посилаючись на те, що не порушують правил співжиття, не руйнували та не псували майна у будинку, а останній використовували виключно для проживання. Свідки [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] надали суду пояснення з яких випливає, що фактів обмеження доступу до житла, їжі або цькування стосовно позивача Мокрого, а також порушення відповідачами правил передбачених ст.116 ЖК УРСР відносно обох відповідачів не встановлено. Вислухавши пояснення учасників справи, свідків, дослідивши письмові докази, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що власником будинку [ADDRESS] є позивач [PERSON] . Позивач [PERSON] є дочкою Мокрого, а відповідач [PERSON] є сином [PERSON] та онуком [PERSON] . Відповідач [PERSON] є дружиною [PERSON] . Позивач [PERSON] зареєстрована у зазначеному будинку з 1986 року, відповідач [PERSON] - з 2006 року. На час спору у вказаному будинку фактично проживають відповідачі, позивачі мешкають за іншою адресою. Відповідно до\~ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно\~ст. 13 ЦПК України\~суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи. Відповідно до\~ст. 81 КПК України\~кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. За змістом статті 11\~ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема договори та інші правочини, інші юридичні факти. Згідно ст.157\~ЖК УРСР членів сім`ї власника житлового будинку (квартири) може бути виселено у випадках, передбачених ч. 1\~ст. 116 ЖК УРСР. Виселення провадиться в судовому порядку без надання\~іншого жилого приміщення. Виселення згідно із частиною першою статті 116\~ЖК України може мати місце, якщо наймач, члени його сім`ї або інші особи, які проживають разом з ним, систематично руйнують чи псують жиле приміщення, або використовують його не за призначенням, або систематичним порушенням правил соціалістичного співжиття роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі чи в одному будинку, а заходи запобігання і громадського впливу виявились безрезультатними, виселення винних на вимогу власника або інших заінтересованих осіб провадиться без надання іншого жилого приміщення. Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в п.17 Постанови №2\~від 12\~квітня 1985\~року "Про\~деякі питання,що\~виникли в\~практиці застосування\~судами Житлового кодексу України "при вирішенні справ про виселення на підставі ст.116\~ЖК осіб,які систематично порушують правила співжиття і роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі або будинку, слід виходити з того,що при триваючій антигромадській поведінці виселення винного може статися і при повторному порушенні, якщо раніше вжиті заходи попередження або громадського впливу не дали позитивних результатів. Маються на увазі, зокрема заходи попередження, що застосовуються судами, прокурорами, органами внутрішніх справ, адміністративними комісіями виконкомів, а також заходи громадського впливу, вжитті на зборах жильців будинку чи членів ЖБК, трудових колективів, товариськими судами й іншими громадськими організаціями за місцем роботи або проживання відповідача (незалежно від прямих вказівок з приводу можливого виселення). Згідно зі ст.9\~ЖК України ніхто не може бути виселений із займаного приміщення або обмежений у праві користування ним інакше як з підстав і в порядку, передбачених законодавством. Позивач [PERSON] навесні 2021р. звернулася до органів поліції з заявою щодо вжиття заходів відносно його сина [PERSON] стосовно вчинення ним насильства у сім`ї. За результатами розгляду її заяви [PERSON] було визнано постраждалою особою, а відповідача [PERSON] 10.03.2021р. було притягнуто до адміністративної відповідальності за ст.173-2 КУпАП за вчинення насильства психологічного характеру щодо матері, яке відбулося в будинку [ADDRESS] , винесено терміновий заборонний припис. Інших безспірних доказів, які б свідчили про те, що відповідачі систематично порушують правила ч.1\~ст.116 ЖК УРСР\~та порушують чи обмежують права позивачів на володіння та користування будинком суду не надано. Суд вважає, що наявна у матеріалах справи сукупність доказів, свідчить, що у діях відповідачів\~відсутній причинний зв`язок з можливим порушенням прав та законних інтересів позивачів, в зв`язку з чим вимога про їх виселення задоволенню не підлягає.

Outcome: dismissed