Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-14 00:00:00

У своїй позовній заяві позивачка [PERSON] просить збільшити розмір аліментів, що стягуються з відповідача [PERSON] за рішенням суду та стягнути з останнього в її користь на утримання дочки [PERSON] , [INFO] , аліменти у твердій грошовій сумі у розмірі 1500 гривень щомісячно до досягнення дитиною повноліття, та стягнути з відповідача судові витрати по справі. В обгрунтування позовних вимог позивачка [PERSON] покликається на те, що згідно ухвали Рожнятівського районного суду від 23 травня 2014 року про затвердження мирової угоди, з відповідача на її користь стягнуто аліменти на утримання дочки [PERSON] , [INFO] , у розмірі 500 гривень щомісячно, до досягнення дитиною повноліття. 12 лютого 2019 року вона одружилася вдруге та перебуває у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] Після реєстрації шлюбу їй присвоєно прізвище [PERSON]. Дочка [PERSON] , [INFO] проживає разом з нею та перебуває на її повному матеріальному утриманні. Відповідач згідно рішення суду сплачує щомісячно аліменти на утримання дитини в розмірі 500 грн., проте стягуваних з відповідача аліментів не вистачає для нормального фізичного та духовного розвитку дитини, забезпечення її одягом, взуттям, продуктами харчування, тощо. Відповідач є фізично здоровою працездатною особою, працює сезонно на заготівлі лісу в Російській Федерації, отримує високі доходи, а тому може сплачувати аліменти в більшому розмірі. Крім того, присуджений раніше розмір аліментів на утримання дитини є незначним, значно меншим за п`ятдесят відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку визначеного законом, а тому вона змушена звернутися до суду із вказаним позовом про збільшення розміру аліментів. Позивачка [PERSON] та її представник - адвокат Мельник Б.М. у судове засідання не з`явилися, [PERSON] направила суду заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримала повністю, просила позов задоволити. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився, направив суду відзив на позов, в якому проти позову заперечив, зазначив, що позовні вимоги позивачки [PERSON] є безпідставними, оскільки спір між ними з цього ж самого предмету, тобто стягнення з нього аліментів на її користь на утримання дочки [PERSON] , [INFO] , вже вирішений по суті ухвалою Рожнятівського районного суду від 23 травня 2014 року, якою визнано укладену між ними, сторонами по справі, мирову угоду, за умовами якої позивачка [PERSON] погодилася на стягнення з нього на її користь аліментів на утримання дочки [PERSON] , в твердій грошовій сумі 500 грн. щомісячно до досягнення дитиною повноліття, а у випадку навчання дитини до 23-х річного віку. Він також погодився на виплату аліментів на користь [PERSON] на утримання дитини в розмірі 500 грн. щомісячно та відмовився на користь [PERSON] від права власності на свою частку в спільному майні подружжя, що становить 1/2 частку будинковолодіння по [ADDRESS] , розташованого на земельній ділянці за кадастровим номером [NUMBER] , що належало їм обом, сторонам по справі, на праві спільної приватної власності на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого 18 травня 2013 року Першою Рожнятівською державною нотаріальною конторою, зареєстрованого в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, і погодився на реєстрацію за [PERSON] права власності в цілому на вказане будинковолодіння. Затверджена судом мирова угода між ними, підписана обома сторонами із роз`ясненням наслідків рішення про закриття провадження у справі, передбачених чинною на той час ст. 206 ЦПК України. Таким чином даний цивільний спір з приводу стягнення аліментів на утримання дочки [PERSON] , між тими самими сторонами, тобто між ним та [PERSON] вже був вирішений по суті ухвалою Рожнятівського районного суду від 23 травня 2014 року про затвердження мирової угоди та закриття провадження в справі, яка набрала законної сили 29 травня 2014 року і діє по даний час, у зв`язку з чим є неприпустимим повторне звернення до суду з того самого предмету спору між тими самими сторонами. Просив закрити провадження у даній справі, у зв`язку з відсутністю предмета спору та вирішення спору по суті на підставі судового рішення, а справу розглянути без його участі. Представник відповідача [PERSON] - адвокат Ошуст. С.Є. у судове засідання не з`явився, направив суду заяву, в якій просив закрити провадження у даній справі, у зв`язку з відсутністю предмету спору, а справу просив розглянути без участі сторони відповідача. З огляду на наведене, суд вважає за можливе справу розглянути у відсутності сторін, у порядку визначеному ч. 2 ст. 247 ЦПК України, на підставі наявних у справі доказів. Проаналізувавши матеріали справи, дослідивши письмові докази, суд вважає, що позов підлягає до задоволення виходячи з наступного. Згідно ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Частиною 1 ст. 5 ЦПК України визначено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст.ст. 12, 81, 82 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обставини, визнанні сторонами, не підлягають доказуванню. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Судом встановлено, що сторони мають дочку [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про її народження (а.с.7). З відповідача [PERSON] на користь позивачки [PERSON] стягуються аліменти на утримання дочки [PERSON] , [INFO] у розмірі 500 гривень щомісячно до її повноліття, що підтверджується копією ухвали Рожнятівського районного суду від 23 травня 2014 року (а.с.6). Згідно ст. 82 ЦПК України обставини встановлені судовим рішенням по цивільній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлені ці обставини. Позивачка [PERSON] з 12 лютого 2019 року перебуває в зареєстрованому шлюбі з [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] від 12.02.2019, у зв`язку з чим змінила своє прізвище з [PERSON] на [PERSON] (а.с.9). Малолітня [PERSON] , [INFO] проживає разом з матір`ю [PERSON] по [ADDRESS] , що підтверджується довідкою № 968, виданої Ясенською сільською радою 16.07.2019 (а.с.8). Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в п. 23 постанови «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15 травня 2006 року розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів, у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. Положеннями статті 27 Конвенції «Про права дитини», яку ратифіковано Постановою ВР № 789-XII від 27.02.1991 передбачено право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Відповідно до ч. 2 ст. 27 Конвенції батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Положеннями ст. 141 Сімейного Кодексу України передбачено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Відповідно до ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно з п. 3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Статтею 182 СК України, встановлено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Суд звертає увагу сторін, що згідно Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів», (відомості Верховної Ради 2017, № 25, ст. 291), а саме: ст. 182 СК України, мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно Закону України «Про Державний бюджет України на 2019 рік» від 23.11.2018, установлений прожитковий мінімум на одну особу на 2019 рік в розрахунку на місяць для дітей віком від 6 до 18 років: з 1 січня 2019 року - 2027 гривень, з 1 липня - 2118 гривень, з 1 грудня - 2218 гривень. Положеннями ст. 1 Закону України «Про прожитковий мінімум» поняття прожиткового мінімуму визначено як вартісна величина достатнього для забезпечення нормального функціонування організму людини, збереження його здоров`я набору продуктів харчування, а також мінімального набору непродовольчих товарів та мінімального набору послуг, необхідних для задоволення основних соціальних і культурних потреб особистості. Прожитковий мінімум визначається нормативним методом у розрахунку на місяць на одну особу, а також окремо для тих, хто відноситься до основних соціальних і демографічних груп населення, у тому числі, дітей віком від 6 до 18 років. Аналізуючи зазначені норми закону, суд виходить з того, що батьки дитини повинні забезпечити для дитини утримання у розмірі не меншому прожиткового мінімуму на місяць, встановленого на відповідний період для певного віку дитини, як мінімальної гарантії загального рівня забезпеченості повноцінним харчуванням для розвитку організму дитини, збереження її здоров`я та розвитку дитини. Відповідно до ч. 1 ст. 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Тобто, законодавець не обмежує право сторони в справі про зміну розміру аліментів звернутися у суд тільки з підстав зміни матеріального стану чи стану здоров`я, а вказує і на інші випадки передбачені Кодексом. Ці випадки не конкретизуються, однак можна дійти висновку про те, що з часу присудження аліментів у розмірі 500 грн. на дитину, а саме з 2014 року, економічна ситуація у країні змінилася, ціни на одяг, взуття та продукти харчування значно зросли, тривають інфляційні процеси, а тому розмір аліментів в сумі 500 грн. на дитину щомісячно не є достатнім навіть для мінімального забезпечення дитини першочерговими необхідними речами. В даному випадку дитина проживає разом з матір`ю, і так чи інакше, обов`язок по утриманню дитини переважно лежить на позивачці. Безумовно, утримання дітей лежить на плечах обох батьків, однак воно не зводиться лише до суми стягуваних аліментів із платника. Це поняття є набагато ширшим, як у матеріальному аспекті (крім сплати аліментів) так і в моральному аспекті (виховання дітей, навчання їхнє дозвілля і т.д.). Крім цього, сума стягуваних з відповідача аліментів в розмірі 500 гривень на утримання дитини є нижчою ніж встановлений законом мінімальний розмір аліментів на одну дитину, який, відповідно до змін ч. 2 ст. 182 СК України, не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Таким чином, з урахуванням фактичних обставин справи, враховуючи законодавчо визначений прожитковий мінімум для дитини відповідного віку, рівність прав та обов`язків батьків щодо виховання та утримання дітей, матеріальне становище сторін, виходячи з закріплених ч. 9 ст. 7 СК України принципів справедливості, добросовісності та розумності, відповідності моральним засадам суспільства, враховуючи інтереси дитини, та розмір щомісячних витрат на її утримання, а тому суд вважає необхідним збільшити розмір аліментів, які стягуються з відповідача за рішенням суду, та визначити такий у розмірі 1500 гривень. Доводи відповідача про безпідставність заявленого позову не ґрунтуються на вимогах матеріального та процесуального права, оскільки відповідно до нової редакції частини другої статті 182 СК України, мінімальний розмір аліментів на утримання однієї дитини, не може бути меншим від 50 відсотків прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку, а згідно Закону України "Про державний бюджет на 2019 рік" прожитковий мінімум для дітей від шести років встановлений в розмірі 2017 гривень на місяць, тому у відповідності з положеннями статей 180, 182, 184, 192 СК України, позивачка звернулася з позовом в суд, предметом якого є саме зміна розміру стягнутих з відповідача [PERSON] аліментів на утримання дитини за рішенням суду. Крім цього, як вбачається з ухвали суду про визнання мирової угоди від 23 травня 2014 року, за умовами вказаної угоди сторони погодили сплату аліментів в розмірі 500 грн. щомісячно, а відповідач [PERSON] , окрім цього, відмовився на користь позивачки від права власності на свою частку в спільному майні подружжя. Однак жодним чином в ухвалі суду не зазначено про відмову відповідача від своєї частки у спільній власності подружжя у рахунок сплати аліментів, а також неможливості позивачки в подальшому звернутися до суду із позовом про збільшення розміру аліментів. Таким чином в даному випадку судом вирішується новий позов між тими самими сторонами, але з інших підстав та з іншим предметом позову, а тому відсутні підстави, передбачені п.п. 2, 3 ч. 1 ст. 255 ЦПК України для закриття провадження у справі. Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору звільняються позивачі за подання позовів про стягнення аліментів, збільшення їх розміру. Позивачка відповідно до закону звільнена від сплати судового збору, тому з урахуванням положень ст. 141 ЦПК України судові витрати по справі слід покласти на відповідача. Відповідно до ч. 2 ст.141 ЦПК України, судові витрати, пов`язані з розглядом справи покладаються у разі задоволення позову на відповідача. Позивачка понесла документально підтверджені судові витрати за надання їй правової допомоги у розмірі 1000 гривень, що підлягають стягненню з відповідача на її користь.

Outcome: approved