Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-14 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом про визнання за нею права власності на автомобіль марки «Volkswagen Polo», 2004 р.в., шасі (кузов, рама) [NUMBER], д.р.н.[NUMBER]. Вимоги мотивує тим, що 22 червня 2013 року вона уклала з [PERSON] у простій письмовій формі договір купівлі-продажу вказаного автомобіля. Відповідач отримав від неї кошти за автомобіль відповідно до укладеного договору в сумі 42 000 грн., що підтверджується розпискою від 24.06.2013 року. При цьому [PERSON] зобов'язувався за першою її вимогою, але не пізніше 31.12.2013 року зняти автомобіль у підрозділах автоінспекції та з'явитися до визначеного нею суб'єкту господарювання, діяльність якого пов'язана з реалізацією транспортних засобів для оформлення довідки-рахунку, необхідної для подальшої реалізації автомобіля у встановленому чинним законодавством порядку. Відповідач на виконання умов договору передав їй у володіння і користування автомобіль, про що свідчить акт приймання-передачі від 24.06.2013 року. У зв'язку з цим право власності на автомобіль у неї виникло 24.06.2013 року в момент передання транспортного засобу, який вона придбала у [PERSON] за узгодженою ціною. Проте після сплати нею коштів за автомобіль відповідач відмовився зняти з обліку транспортний засіб в підрозділах автоінспекції та з'явитися для оформлення довідки-рахунку, мотивуючи це відсутністю часу та тим, що вказаний договір є недійсним, оскільки він нотаріально не посвідчений. Однак, [PERSON] на момент укладення договору не вимагав його нотаріального посвідчення, крім того, правочин укладений у простій письмовій формі, тому відповідно до положень чинного законодавства є дійсним. Невизнання відповідачем договору купівлі-продажу автомобіля порушує її права, як власника, так як встановлений договором строк для здійснення перереєстрації автомобіля на неї, як на нового власника, давно вже стік, проте транспортний засіб по даний час зареєстрований за [PERSON] Її звернення із вимогами про переоформлення автомобіля на неї відповідач ігнорує, у зв'язку з чим вона змушена звертатися до суду за захистом порушених прав. В судовому засіданні позивач підтримала позов та викладені у ньому обставини. Відповідач у судовому засіданні позов визнав, пояснив, що кошти за автомобіль Volkswagen Polo від позивача він отримував, проте по даний час умови договору купівлі-продажу автомобіля щодо переоформлення транспортного засобу на [PERSON] він не виконав за браком часу та суб'єктивних причин. Суд, вислухавши пояснення позивача, відповідача дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що позов задоволенню не підлягає з наступних підстав. В обгрунтування вимог позивач посилається на укладений з відповідачем 22 червня 2013 року договір купівлі-продажу автомобіля марки «Volkswagen Polo», 2004 р.в., кузов № [NUMBER], д.р.н.[NUMBER] (а.с. 6, 7). Згідно п. 1 ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини. Відповідно до технічного паспорту серії [NUMBER] виданого ВРЕР-4 УДАІ в м. Києві, автомобіль марки «Volkswagen Polo», д.р.н.[NUMBER] належить на праві власності [PERSON] (а.с. 10). Частиною 1 статті 321 Цивільного кодексу України встановлено, що право власності є непорушним; ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. За нормою ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. За заявленими вимогами позивач просить визнати за нею власності право власності на автомобіль марки «Volkswagen Polo», р.н. [NUMBER], відповідно укладеного з відповідачем договору купівлі-продажу автомобіля, за яким вона сплатила [PERSON] визначені договором кошти в сумі 42 000 грн., а відповідач передав їй транспортний засіб, яким вона користується по даний час. Частиною 4 ст. 334 ЦК України визначено, що якщо договір про відчуження підлягає державній реєстрації, право власності у набувача виникає з моменту такої реєстрації. Разом з тим, торгівля транспортними засобами здійснюється відповідно до Порядку здійснення оптової та роздрібної торгівлі транспортними засобами та їх складовими частинами, що мають ідентифікаційні номери, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11.11.2009 р. N 1200. Процедура державної реєстрації (перереєстрації) та зняття з обліку автомобілів регламентується Порядком державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 07.09.1998 р. N 1388 зі змінами (надалі по тексту - Порядок). Відповідно до пункту 8 Порядку передбачено, що державна реєстрація (перереєстрація) транспортних засобів проводиться на підставі заяв власників, поданих особисто, і документів, що посвідчують їх особу, підтверджують правомірність придбання, отримання, ввезення, митного оформлення транспортних засобів, відповідність конструкції транспортних засобів установленим вимогам безпеки дорожнього руху, а також вимогам, які є підставою для внесення змін до реєстраційних документів. Чинним законодавством передбачені наступні правила придбання легкових автомобілів: відчужувач та набувач повинні укласти договір про придбання автомобіля (договір купівлі-продажу, міни, дарування, тощо); підставою для реєстрації транспортного засобу у підрозділах ДАІ є правочин щодо придбання автомобіля; право власності на автомобіль виникає у власника з моменту фактичної передачі автомобіля, якщо інше не встановлено договором; перед відчуженням, передачею транспортні засоби повинні бути зняті з обліку у підрозділах ДАІ. В судовому засіданні відповідач позов визнав та пояснив, що кошти від позивача за автомобіль у розмірі 42 000 грн. він отримав, автомобіль «Volkswagen Polo», р.н. [NUMBER], передав позивачу, проте по даний час у органах ДАІ вказаний транспортний засіб з обліку він не зняв, автомобіль зареєстрований на його ім'я. Відповідно до ч. 7 ст. 319 Цивільного кодексу України діяльність власника може бути обмежена чи припинена або власника може бути зобов'язано допустити до користування його майном інших осіб лише у випадках і в порядку, вставленого законом. Згідно з статтею 392 Цивільного кодексу України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою. Позов про визнання права власності - це позадоговірна вимога власника майна про констатацію перед третіми особами факту приналежності позивачу права власності на спірне майно. Підтвердження в суді права власності на майно здійснюється шляхом підтвердження фактів, що свідчать про володіння спірним майном на праві власності або іншого речового права. Отже, позивачем не надано доказів, які мали підтвердити реєстрацію оформленого між сторонами письмового договору від 22.06.2013 року купівлі-продажу автомобіля марки «Volkswagen Polo», р.н. [NUMBER] в органах ДАІ та не наведено правових підстав для визнання за позивачем права власності, оскільки укладення такого виду договору у спосіб, визначений сторонами, не передбачено чинним законодавством та суперечить природі даного виду договору, які регулюються положеннями Глави 54 "Купівля-продаж" Цивільного кодексу України. У той же час, якщо сторонами угоди, пов'язаної з переходом права власності на майно, не дотримано вимог нормативних актів стосовно реєстрації майна, у даному випадку Порядку державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, який є обов'язковим для всіх юридичних та фізичних осіб, то сама лише ця обставина не є підставою для визнання угоди укладеною, оскільки реєстрація майна не є елементом форми угоди. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що позов є необґрунтованим та таким, що не підлягає задоволенню, оскільки позивачем визначено неналежний спосіб захисту речового права на майно, а саме транспортний засіб, не доведено факту виникнення між сторонами договірних відносин, тобто укладення договору купівлі-продажу автомобіля, а наведені позивачем підстави щодо визнання права власності суперечать положенням ст. 392 Цивільного кодексу України, тому у межах даного спору суд не приймає заяву відповідача про визнання позову, оскільки визнання позову носить формальний характер, що також свідчить про відсутність спору, крім того, відповідачем не надано доказів, які мали б підтвердити відмову від права власності на транспортний засіб в установленому законом порядку, як це передбачено ч. 3 ст. 347 Цивільного кодексу України.

Outcome: dismissed