Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-07 00:00:00

03.04.2017 року позивач [PERSON] звернулася до суду з позовними вимогами, якими просить суд визнати за нею як за спадкоємницею першої черги за законом після смерті батька [PERSON], померлого 19.09.2015 року, право власності на житловий будинок з надвірними спорудами, що розташований за адресою: Одеська область, м. Ізмаїл, вул. Павлова, б. №10. В обґрунтування позовних вимог зазначає, що 19.09.2015р. помер її батько [PERSON] Після його смерті відкрилася спадщина на житловий будинок з надвірними спорудами, що розташований за адресою: Одеська область, м. Ізмаїл, вул. Павлова, б. №10, який він прийняв після смерті матері [PERSON], померлої 24.03.2006р., але юридично своїх прав не оформив. Після смерті [PERSON] спадщину прийняли його дружина [PERSON], та дочка вона, фактично, оскільки проживали однією сімєю на день його смерті та були зареєстровані усі за однією адресою (спадкова справа №84/2015р). 02.12.2015р. [PERSON] подала до нотаріуса заяву про відмову від спадщини на її користь. Також, син померлого [PERSON] теж подав 09.02.2016р. заяву до нотаріуса про відмову від спадщини на користь позивача. Також, заяву до нотаріуса про відмову від спадщини на користь позивача подала 09.02.2016 року дочка померлого [PERSON]. Позивач в судове засідання не зявився, надав до суду клопотання про розгляд справи за його відсутності, та про підтримання позовних вимог. Представник відповідача в судове засідання не зявився, надав до суду клопотання про розгляд справи за його відсутності та зазначив, що не заперечує проти задоволення позову. Дослідивши матеріали справи, оцінивши надані учасниками судового процесу докази в їх сукупності, проаналізувавши положення чинного законодавства, суд дійшов наступного. Судом встановлено, що [PERSON] є власником житлового будинку з надвірними спорудами, що розташований за адресою: Одеська область, м. Ізмаїл, вул. Павлова, б.№10, на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 13.12.1974р., свідоцтва про право власності на частку в спільному майні подружжя від 13.12.1974р., договору дарування від 05.11.1990р., договору дарування частки житлового будинку від 26.01.1998р. Дана інформація підтверджується також довідкою КП «Ізмаїльське МБТІ» за №366 від 20.03.2014р. Вказаний будинок побудований у 1961р. є завершений будівництвом. Згідно доповнення до довідки №366 від 20.03.2017р. КП «Ізмаїльське МБТІ» (лист КП №372 від 07.06.2017р.), згідно матеріалів інвентаризаційної справи за свідоцтвом про право власності на частку спільному майні подружжя від 13.12.1974р. [PERSON] та [PERSON] в рівних частках по 1/2 належав житловий будинок за адресою: м. Ізмаїл, вул. Павлова, 10 (колишня адреса Павлова №8). Після смерті [PERSON] згідно свідоцтва про право на спадщину від 13.12.1974р. спадкове майно отримали дружина [PERSON] 1/6 частка, син [PERSON] 1/6 частка, син [PERSON] 1/6 частка. Згідно договору дарування від 05.11.1990р. [PERSON] подарував [PERSON] 1/6 частку житлового будинку та за договором дарування від 26.01.1998р. [PERSON] подарував [PERSON] 1/6 частку житлового будинку. Таким чином, станом на 31.12.2012р. власником житлового будинку за адресою: м. Ізмаїл, вул.Павлова, 10, є [PERSON]. Згідно до ст. 1216 ЦК України спадкування є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно із ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Частиною 1 статті 1220 ЦК України встановлено, що спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Відповідно до ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261 - 1265 цього Кодексу. Згідно ст. 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. До спадкоємців житлового будинку, інших будівель та споруд переходить право власності або право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені. До спадкоємців житлового будинку, інших будівель та споруд переходить право власності або право користування земельною ділянкою, яка необхідна для їх обслуговування, якщо інший її розмір не визначений заповітом. Відповідно до ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Згідно ч. 1 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Згідно ч. 1 ст. 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відповідно до свідоцтва про смерть серії 1-ЖД№ 038320 від 25.03.2006 року [PERSON] померла 24.03.2006 року. Після смерті [PERSON] згідно ст.1220 ЦК України відкрилася спадщина на спадкове майно, до якої входить житловий будинок з надвірними спорудами, що розташований за адресою: Одеська область, м. Ізмаїл, вул. Павлова, б. №10. Згідно заповіту від 25.12.2001р. [PERSON] житловий будинок з надвірними спорудами, що розташований за адресою: Одеська область, м. Ізмаїл, вул. Павлова, б. №10, заповіла [PERSON], який спадщину прийняв фактично, але юридично не оформив. Відповідно до свідоцтва про смерть серії 1-ЖД№ 423693 від 22.09.2015 року [PERSON] помер 19.09.2015 року. Після смерті [PERSON] згідно ст.1220 ЦК України відкрилася спадщина на спадкове майно, до якої входить житловий будинок з надвірними спорудами, що розташований за адресою: Одеська область, м. Ізмаїл, вул. Павлова, б. №10, який він успадкував після смерті [PERSON], але ж за життя юридично не оформив. За життя [PERSON] заповіт не залишив, що підтверджено Інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) №42307324 від 02.12.2015 року. Спадкоємцями за законом першої черги після смерті [PERSON] стали: дружина [PERSON], дочка [PERSON], син [PERSON], [PERSON], що підтверджується свідоцтвами про укладення шлюбу та народження. Спадкоємці [PERSON], [PERSON], [PERSON] від спадщини відмовилися на користь позивача, про що надали відповідні заяви до нотаріуса, копії яких наявні в матеріалах справи. Позивач [PERSON] спадщину після батька прийняла фактично, оскільки на момент смерті спадкодавця, час відкриття спадщини, та протягом шести місяців проживала разом із спадкодавцем за однією адресою, заяву про відмову від прийняття спадщини у встановлений законом строк до нотаріуса не подавала Осіб, які мають право на обовязкову частку у спадщині після смерті [PERSON] відповідно до ст. 1241 ЦК України, немає. Інших спадкоємців немає. На звернення позивача до приватного нотаріуса з приводу видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, письмовою відповіддю приватного нотаріуса Ізмаїльського міського нотаріального округу Одеської області [PERSON] за № 02-14/212 від 21.04.2016р. їй було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, у звязку із тим, що відсутній правоустановлюючий документ на спадкове майно на імя спадкодавця. Відповідно до п.п. 4.15 глави 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, провадиться нотаріусом після подання правовстановлюючих документів. Спадкоємець повинен надати нотаріусу правовстановлюючий документ, що підтверджує право власності спадкодавця на нерухоме майно. Згідно із п. 23 Постанови Пленуму Верховного суду України від 30.05.2008 року № 7 "Про судову практику у справах про спадкування", за наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутись до суду за правилами позовного провадження. Згідно п. 3.1 Інформаційного листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 р. № 24-753/0/4-13 "Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування" умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об'єкти нерухомості, в тому числі житловий будинок, інші споруди, земельну ділянку є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку. Відповідно до ст. 316 Цивільного Кодексу України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. У відповідності зі ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Статтями 15 та 16 ЦК України передбачено право особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. У відповідності до роз'яснень п. 24 ч.3 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 12 червня 2009 року «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без зясування і дослідження інших обставин справи. Стаття 57 ЦПК України, передбачає, що доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін та інших обставин, що мають істотне значення для вирішення справи. Згідно з ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до ч.4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності до того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Відповідно до вимог ст.ст. 10, 11, 59, 60, 61 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях, обставини, визнані сторонами, не підлягають доказуванню, а обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню у повному обсязі, у тому числі, з огляду на те, що відповідач визнав позов і обставини визнані сторонами не підлягають доказуванню у відповідності до ст. 61 ч.1 ЦПК України. Судом не виявлено обставин, що суперечать закону або порушують права, свободи чи інтереси інших осіб.

Outcome: approved