Jurisdiction: civil
Date: 2018-07-02 00:00:00

03.05.2018 року позивач звернулась до суду з позовом, в якому просить збільшити розмір стягуваних аліментів та стягувати з відповідача аліменти на утримання дочки [PERSON], [INFO], в твердій грошовій сумі в розмірі 3247 грн. щомісячно (що складає собою еквівалент 100 євро), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісяця, починаючи з дня предявлення позову до суду і до досягнення донькою повноліття. 07.05.2018 року направлено запит до Відділу АДР Головного управління Державної міграційної служби України у Львівській області щодо реєстрації місця проживання відповідача\~[PERSON], що містяться в картотеці реєстраційного обліку, відповідь на який судом отримано 21.05.2018 року. Ухвалою від 07.05.2018 року в зазначеній справі відкрито провадження та постановлено розглядати дану справу в порядку спрощеного провадження з повідомленням (викликом) сторін на 29.05.2018 року, встановлено відповідачу пятнадцятиденний строк\~з дня вручення даної ухвали\~для подання відзиву на позовну заяву, предявлення зустрічного позову. Також позивачу встановлено пятиденний строк з дня отримання відзиву для подання відповіді на відзив, а відповідачу\~пятиденний строк з дня отримання відповіді на відзив для подання заперечення. 29.05.2018 року розгляд справи відкладено на 03.07.2018 року, у звязку з неявкою в судове засідання відповідача та відсутністю даних про його належне повідомлення про час та місце судового засідання. В обґрунтування позову позивач посилається на те, що згідно рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 22.05.2017 року з [PERSON] стягуються аліменти в її користь на утримання дочки [PERSON], [INFO], в твердій грошовій сумі в розмірі по 1100 гривень щомісячно, до досягнення дитиною повноліття. На даний час, їх донька навчається у Дрогобицькій дитячій художній школі та займається в спортивному танцювальному клубі при будинку працівників освіти на платній основі.Зазначає, що відповідач перебуває на заробітках в Королівстві Іспанія де отримує пристойну заробітну плату та у звязку із інфляційними процесами в країні, неодноразовим підвищенням прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку, зростанням цін, вважає, що сплачувана відповідачем сума аліментів недостатня для повноцінного забезпечення дитини, а тому змушена звернутися до суду з даним позовом про збільшення розміру стягуваних аліментів. В судовому засіданні позивачка [PERSON] заявлені нею позовні вимоги підтримала в повному обсязі покликаючись на викладені в позовній заяві обставини, просить їх задовольнити. Вказала, що відповідач на протязі останніх трьох років нелегально перебуває на роботі за кордоном, зокрема, в Іспанії, отримає немалий заробіток, однак підтвердити цього належними та допустимими доказами вона не може. Не заперечила, що відповідач, крім сплачуваної їй за рішенням суду суми аліментів, додатково допомагає їй через свою матір передає продукти харчування, купляє дорогий одяг. Однак, ті продукти, які він передає, донька не хоче їсти, а одягу, на її думку, забагато. Просить позов зажоволити. В судове засідання на 03.07.2018 року відповідач був повідомлений за встановленою згідно вимог п. 2 ч. 7 ст. 128 ЦПК України адресою місця проживання, зареєстрованою у встановленому законом порядку та шляхом розміщення оголошення на офіційному веб-сайті Дрогобицького міськрайонного суду. Однак, на розгляд справи відповідач не зявився без поважних причин та не повідомив суд про причини неявки, відзиву (заперечень) проти позову не подав. При таких обставинах суд визнав неявку відповідача неповажною та розглянув справу у його відсутності, провівши у відповідності до вимог ст. 280 ЦК України заочний розгляд справи, проти чого позивач не заперечила. Небажання відповідача надавати докази в обґрунтування своїх заперечень проти позову, дає суду право при заочному розгляді справи обмежитися доказами, наданими позивачем, що повністю відповідає положенням ч. 1 ст. 280 ЦПК України. Суд, вислухавши пояснення позивачки, дослідивши матеріали справи, прийшов до наступного висновку. Статтями 8, 11 ЗУ «Про охорону дитинства» визначено, що батько та мати мають рівні права та обовязки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обовязком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Відповідно до ст. ст. 180-181 СК України батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття, а у разі недосягнення згоди між батьками щодо їх участі у витратах на утримання дитини, суд своїм рішенням визначає розмір аліментів на утримання дитини. Статтею 182 СК України передбачено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоровя та матеріальне становище дитини, стан здоровя та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно ст. 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоровя когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Судом встановлено, що позивачка [PERSON] та відповідач [PERSON] є батьками малолітньої [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження останньої, серії 1-СГ № 175028 від 01.11.2008 року (а.с. № 5). Згідно довідки виданої КП «ЖЕО» Дрогобицької міської ради Львівської області за № 143 від 31.01.2018 року вбачається, що [PERSON], [INFO], проживає разом із матірю [PERSON], тобто позивачкою по справі та знаходиться на повному її утриманні. Рішенням Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 22.05.2017 року змінено розмір стягуваних аліментів по цивільній справі № 442/5747/15-ц, та вирішено стягувати аліменти з [PERSON]\~ в користь [PERSON] на утримання доньки [PERSON], [INFO], в твердій грошовій сумі в розмірі по 1100 гривень щомісячно, до досягнення дитиною повноліття. Як вбачається з обставин справи, змісту позовної заяви та змісту положень закону, якими врегульовано питання зміни розміру аліментів, позивач ставить питання про збільшення розміру аліментів, що стягуються з відповідача на утримання малолітньої дитини, та просить привести їх розмір у відповідність до вимог Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо покращення захисту права дитини на належне утримання», який набрав чинності 08.07.2018 року. Натомість, виходячи зі змісту пункту 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж зазначений у ч. 2 ст. 182 СК України. При цьому необхідно мати на увазі, що зміна законодавства в частині визначення мінімального розміру аліментів на одну дитину не є підставою для перегляду постановлених раніше судових рішень про їх стягнення. Згідно з пунктом 23\~постанови Пленуму Верховного Суду України 15.05.2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів»\~розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв'язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров'я когось із них. Вимогами ст. ст. 13, 81 ЦПК України визначено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом. При цьому, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. В цьому зв'язку, виходячи із зазначених вимог закону, позивач зобов'язана довести зміни матеріального або сімейного стану відповідача, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них. Однак, таких доказів позивачкою суду не представлено, хоча судом, з врахуванням вимог п. 3 ч. 5 ст. 12 ЦПК України, таке право їй було роз'яснено. Посилання позивачки про роботу відповідача за кордоном не знайшло свого підтвердження в судовому засідання належними та допустимими доказами. Разом з тим, позивачка не заперечує, що відповідач добровільно надає їй додаткову допомогу для дитини у вигляді продуктів харчування, одягу. Таким чином, позивачка належним чином не обґрунтувала запропонований нею розмір аліментів, не довела покращення матеріального стану відповідача. На думку суду, раніше визначені аліменти в твердій грошовій сумі в розмірі по 1100 гривень щомісячно, до досягнення дитиною повноліття, будуть відповідати інтересам дитини, враховуючи її вік та матеріальні потреби. Крім цього, при наявності у позивача доказів про одержання відповідачем доходів у більшому розмірі, позивач не позбавлена можливості заявити вимогу про збільшення розміру аліментів. За таких обставин, враховуючи відсутність доказів про зміну матеріального стану сторін, які б давали підстави для збільшення розміру аліментів, які сплачує відповідач, суд дійшов висновку, що позов не підлягає задоволенню. Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує питання як слід розподілити між сторонами судові витрати, а тому згідно з вимогами ст. 141 ЦПК України та ст. 5 Закону України "Про судовий збір", а також враховуючи, що позивачі при предявленні позову про стягнення аліментів звільнені від сплати судового збору, а у задоволенні даного позову відмовлено повністю, суд вважає, що судовий збір покласти за рахунок витрат держави. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed