Jurisdiction: civil
Date: 2018-06-12 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до ПАТ «Українська залізниця», в якому просить суд (з урахуванням уточнених позовних вимог), скасувати наказ про його звільнення, зобов`язати відповідача винести новий наказ про його звільнення із зазначенням: «звільнений у зв`язку з укладенням контракту на проходження військової служби в ЗСУ до закінчення контракту із збереженням місця роботи, посади - монтера колії 2 розряду шостого околотку ст. Чорноліська та середнього заробітку. Внести вказаний запис до трудової книжки. Зобов`язати відповідача здійснювати виплату середнього заробітку щомісяця, впродовж проходження військової служби в ЗСУ до закінчення контракту. Вимоги обґрунтував тим, що наказом № 189/ОС від 30.11.2015р. був прийнятий у ВП служби колії «Знам`янська дистанція колії» (ПЧ-10) учнем монтера колії в околоток № 6 ст. Чорноліська. Наказом № 01/ОС від 04.01.2016р. йому був присвоєний 2-й розряд монтера колії. 15.11.2016р. він був призваний на строкову військову службу до Збройних Сил України, строком на 18 місяців під час дії в державі особливого періоду на виконання Указу Президента України від 29.03.2016р. №122/2016 «Про звільнення в запас військовослужбовців строкової служби, строки проведення чергових призовів та чергові призови громадян України на строкову військову службу у 2016 році» та відповідно до Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу » від 25.03. 1992 року № 2232 - ХП в редакції Закону №2145 - VIII від 05.09.2017рр. Наказом №132/ос від 15.11.2016р. був звільнений з роботи на час проходження строкової військової служби за призовом під час мобілізації на особливий період до дня фактичної демобілізації зі збереженням місця роботи, посади та середнього заробітку. Вказує, що 04.04.2017р. уклав контракт про проходження військової служби в ЗСУ терміном на три роки ( під час дії особливого періоду), приймав неодноразово участь в анти терористичній операції в м. Маріуполь, Донецької області. Зараз проходить службу у військовій частині [NUMBER] , міста Кривого Рогу і безпосередньо бере участь в антитерористичних операціях. Наказом (розпорядженням) №161/ОС від 23.10.2017р. був звільнений з 23.10.2017р. у зв`язку з підписанням мною контракту за ст.36 п.З КЗпПУ, однак у даному наказі не вказано, що його звільнено зі збереженням місця роботи, посади та збереження середнього заробітку до дня закінчення контракту, як це було вказано у наказі № 132/ОС від 15.11.2016р.. Зазначив, що з даним наказом про звільнення не згоден. Вважає, що відповідачем не правильно сформульована підстава звільнення, яка повинна бути змінена та внесені відповідні записи до трудової книжки, посилаючись при цьому на ст.119 КЗпП України та ст.39 Закону України «Про війсьвовий обов`язок та військову службу» за працівниками, прийнятими на військову службу за контрактом на проходження військової служби під час дії особливого періоду або у разі виникнення кризової ситуації, що загрожує національній безпеці на строк до його закінчення або до дня фактичного звільнення зберігаються місце роботи, посада і середній заробіток на підприємстві, в установі, організації, у яких вони працювали на час призову. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримала у повному обсязі посилаючись на обставини вказані у позовній заяві. Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги не визнав та пояснив, що [PERSON] уклав контракт на проходження військової служби строком на три роки, що є професійною діяльністю та підставою для звільнення останнього з роботи на підставі ч.3 ст.36 КЗпП. Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши у судовому засіданні матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги задоволенню не підлягають. Судом встановлено, що позивач [PERSON] , наказом № 189/ОС від 30.11.2015р. прийнятий у ВП служби колії «Знам`янська дистанція колії» (ПЧ-10) учнем монтера колії в околоток № 6 ст. Чорноліська. Наказом № 01/ОС від 04.01.2016р. позивачу був присвоєний 2-й розряд монтера колії (а.с. 13). Дані обставини підтверджуються також записом у трудовій книжці (а.с.8,9). Наказом №132/ОС від 15.11.2016р. позивач був увільнений від роботи з 14.11.2016 року на час проходження строкової військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період до дня фактичної демобілізації зі збереженням місця роботи, посади та середнього заробітку. Підстава: ч.3 ст.119 КЗпП України, ч.2 ст.39 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу»(а.с.10). 04.04.2017 року між Міністерством Внутрішніх Справ та [PERSON] , укладено контракт про проходження військової служби у Національній гвардії України на посадах осіб рядового складу, контракт був укладений на строк три роки (а.с. 15). Згідно довідок №155 від 12.09.2017р. та №371 від 18.05.2017р. [PERSON] проходить службу у військовій частині [NUMBER] міста Кривого Рогу і безпосередньо бере участь в антитерористичній операції з 06.04.2017р. по теперішній час, на підставі наказа командира військової частини [NUMBER] №85 ДСК від 06.04.2017р. та №195 ДСК від 10.08.2017р.(а.с.11,12). 23.10.2017р. наказом (розпорядженням) №161/ОС позивач звільнений з 23.10.2017р. у зв`язку з призивом на військову службу по контракту, терміном на 3 роки від 04.04.2017 року, по ст.36 п. 3 КЗпПУ, що також підтверджується записом у трудовій книжці (а.с.9, 14). Відповідно до п.3 ч.1 ст.36 КЗпП України підставами припинення трудового договору є: призов або вступ працівника або власника - фізичної особи на військову службу, направлення на альтернативну (невійськову) службу, крім випадків, коли за працівником зберігається місце роботи, посада відповідно до частини третьої та четвертої статті 119 цього Кодексу. Згідно ч.2 ст.39 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» громадяни України, призвані на строкову військову службу, військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, або прийняті на військову службу за контрактом у разі виникнення кризової ситуації, що загрожує національній безпеці, оголошення рішення про проведення мобілізації та (або) введення воєнного стану, користуються гарантіями, передбаченими частинами третьою та четвертою статті 119 Кодексу законів про працю України. Відповідно до ч.3 ст.119 КЗпП України за працівниками, призваними на строкову військову службу, військову службу за призовом осіб офіцерського складу, військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період або прийнятими на військову службу за контрактом, у тому числі шляхом укладення нового контракту на проходження військової служби, під час дії особливого періоду на строк до його закінчення або до дня фактичного звільнення зберігаються місце роботи, посада і середній заробіток на підприємстві, в установі, організації, фермерському господарстві, сільськогосподарському виробничому кооперативі незалежно від підпорядкування та форми власності і у фізичних осіб-підприємців, у яких вони працювали на час призову. Отже, із системного аналізу вказаних правових норм вбачається, що особа, яка прийнята на військову службу за контрактом, користується передбаченими ч.3 ст.119 КЗпП України гарантіями виключно у разі укладання такого контракту під час дії особливого періоду. Під час судового розгляду позивачем не наведено підстав незаконності спірного наказу про звільнення останнього по п.3 ст.36 Кодексу законів про працю України, такі обгрунтування не містить і позов. Водночас, в судовому засіданні з`ясовано, що позивач не заперечує проти його звільнення з посади, але бажає скасувати про це наказ та видати новий наказ про його звільнення з іншим формулюванням, а саме: "звільнений у зв`язку з укладенням контракту на проходження військової служби в ЗСУ до закінчення контракту із збереженням місця роботи, посади - монтера колії 2 розряду шостого околотку ст. Чорноліська та середнього заробітку". Наказ про звільнення працівника із займаної посади з тим формулюванням, яке просить вказати позивач, не передбачає інших наслідків крім його звільнення. Більш того, така підстава звільнення Кодексом законів про працю України не передбачена. За таких обставин, суд вважає неможливим задоволення позову в частині скасування наказу про звільнення та винесення іншого наказу про звільнення позивача. Вимога позивача про зобов`язання відповідача здійснювати позивачеві виплату середнього заробітку щомісяця впродовж проходження військової служби є похідною від першої вимоги, тому задоволенню також не підлягає. Крім цього, позивачем ставиться все ж таки вимога про звільнення з роботи, а середній заробіток не підлягає виплаті звільненому працівнику незалежно від формулювання. З огляду на вищезазначені положення законодавства, виходячи з характеру спору, з урахуванням всіх обставин справи, а також того, що відповідно до вимог ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, користуючись рівними правами, на засадах змагальності, згідно вимог ст.12 ЦПК України, виходячи із принципів розумності та справедливості, позовні вимоги в цілому є такими, що задоволенню не підлягають. На підставі п.3 ст.36, ст.ст.119, 232 КЗпП України,

Outcome: dismissed