Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-03 00:00:00

Позивач у червні 2014 року звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON] про зобов'язання знести гараж, який знаходиться за адресою: [ADDRESS] та стягнення судових витрат. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що розглянувши колективне звернення ОСББ «Парус 21» щодо надання [PERSON] дозволу на розміщення гаражу ПРА ОМР було прийнято розпорядження № 727 від 13.04.2007 року «Про скасування розпорядження ПРА ОМР від 04.09.2006 року № 133 «Про надання гр. [PERSON] дозволу на розміщення гаражу за адресою: [ADDRESS]». Вказане розпорядження [PERSON] не виконав та відмовляється у добровільному порядку знести самовільно встановлений гараж. В судове засідання 04.09.2014 року представник позивача ПРА ОМР - Алексєєва А.М. (діє на підставі довіреності від 05.08.14) не з'явилася, але надала суду заяву про розгляд справи за її відсутністю. В судове засідання відповідач [PERSON] не з'явився, але 28.08.2014 року надав до суду заяву щодо розгляду справи за його відсутності, в якій також просив відмовити в задоволенні позову у повному обсязі з урахуванням існуючої судової практики. Користуючись своїм правом на захист, відповідач 04.07.2014 року надав до суду заперечення на позов, в яких зазначив, що позовом не згодний з підстав пропуску позивачем строку позовної давності, так як право у позивача на захист свої інтересів виникло у 01.05.2007 року, а скористувався він цим правом лише 05.06.2014 року, без клопотання на поновлення строку звернення до суду. Крім того, позивач вже звертався до суду з таким самим позовом, який був залишений без розгляду ухвалою судді Приморського районного суду Кравчук Т.С. від 17.04.2014 року, у зв'язку з неявкою позивача в судові засідання. На підставі п. 20 ст. 13 ЗУ «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» він має пільгу на розміщення тимчасового металевого збірно-розбірного гаражу за місцем проживання, якою і скористався. Позивач також не надав жодного доказу щодо істотного відхилення від узгодженого проекту встановленого ним гаражу. Згідно ч.2 ст. 197 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи та додані до неї документи вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 26.01.2007 року ПРА ОМР (надалі позивач) на підставі звернення [PERSON] (надалі відповідач) було видано розпорядження № 133 «Про надання дозволу гр. [PERSON] на улаштування металевого гаражу на прилеглій території до житлового будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS]» (а.с.5). Вказаним розпорядженням відповідачу було надано дозвіл на улаштування металевого гаражу на прилеглій території до житлового будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS], тимчасово, до реконструкції району, згідно схеми узгодженої районним архітектором та зобов'язано відповідача укласти з КП «ДЄЗ «Фонтанське» договір на право користування гаражем. Відповідач виконав вимоги вказаного вище розпорядження, вступивши до гаражно-будівельного кооперативу «Зірка», встановив металевий розбірний гараж за зазначеною в розпорядженні адресою та почав ним користуватися. 13.04.2007 року ПРА ОМР, на підставі колективного звернення членів правління ОСББ «Парус-21» відносно надання відповідачу дозволу на улаштування зазначеного гаражу, було видано розпорядження № 727 «Про скасування розпорядження ПРА від 16.01.2007 року № 133 «Про надання дозволу гр. [PERSON] на улаштування металевого гаражу на прилеглій території до житлового будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS]» (а.с.4) та зобов'язано відповідача, який є користувачем вказаного гаражу, до 01.05.2007 року знести власними силами гараж, який розташований за адресою: [ADDRESS]. Пунктом 3 розпорядження встановлено, що у разі невиконання п.1 цього розпорядження у встановлений термін, юридичному відділу рай адміністрації звернутися з позовом до суду про знесення зазначеного гаражу в примусовому порядку. З позову вбачається, що відповідач не виконав вимоги розпорядження позивача від 13.04.2007 року № 727 та не зніс зазначений металевий гараж. Також судом встановлено, що 07.02.2012р. рішенням Приморського районного суду м.Одеси по цивільній справі за №1097/11 в позові [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] до [PERSON], [PERSON], за участю третьої сооби- Приморської районної адміністрації Одеської міської ради про зобов'язання знести та демонтувати власними силами гаражі за адресою м.Одеса [ADDRESS] -відмовлено. При цьому позивачі посилались на розпорядження Приморської рай адміністрації №727 від 13.04.2007р. При цьому рішенням суду було встановлено, що відповідачі- [PERSON], [PERSON] в березні 2007р. встановили металеві гаражі за вказаною в розпорядженні адресою, та що позивачі є власниками квартир в будинку ОСББ «Парус-21» за адресою [ADDRESS], але не є суб'єктами права власності земельної ділянки за цією адресою та прибудинкової території, тому в них відсутнє право на звернення до суду з таким позовом.(а.с.19-21). Таким чином розпорядження позивача від 16.01.2007р. №727 було виконано. Згідно пункту 5 Рішення Конституційного Суду України16.04.2009р. № 7-рп/2009 в Конституції України закріплено принцип, за яким права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави, яка відповідає перед людиною за свою діяльність (стаття 3). Органи місцевого самоврядування є відповідальними за свою діяльність перед юридичними і фізичними особами (стаття 74 Закону). Таким чином, органи місцевого самоврядування не можуть скасовувати свої попередні рішення, вносити до них зміни, якщо відповідно до приписів цих рішень виникли правовідносини, пов'язані з реалізацією певних суб'єктивних прав та охоронюваних законом інтересів, і суб'єкти цих правовідносин заперечують проти їх зміни чи припинення. Це є "гарантією стабільності суспільних відносин" між органами місцевого самоврядування і громадянами, породжуючи у громадян впевненість у тому, що їхнє існуюче становище не буде погіршене прийняттям більш пізнього рішення, що узгоджується з правовою позицією, викладеною в абзаці другому пункту 5 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 13 травня 1997 року N 1-зп у справі щодо несумісності депутатського мандата. Ненормативні правові акти органу місцевого самоврядування є актами одноразового застосування, вичерпують свою дію фактом їхнього виконання, тому вони не можуть бути скасовані чи змінені органом місцевого самоврядування після їх виконання. Аналізуючи наведені вище висновки Конституційного суду України, суд наголошує, що у Приморської районної адміністрації ОМР не були наявні повноваження для скасування раніше прийнятого нею розпорядження №133 від 06.01.2007р. , оскільки це розпорядження було виконано та вичерпувало свою дію цим фактом. Таким чином суд приходить до висновку що розпорядження позивача №727 від 13.04.2007р. прийнято з порушенням законодавства, тому суд не приймає його до уваги. Згідно рішення Приморського районного суду м.Одеси по справі за позовом Приморської районної адміністрації Одеської міської ради до [PERSON] про знесення гаражу за адресою [ADDRESS] (справа №2/1522/7977/11) в задоволенні позову відмовлено. При цьому позивач також посилався на розпорядження №732 від 16.04.2007р. про скасування розпорядження №2171 від 04.09.2006р. про надання дозволу на розміщення металевого гаражу за вказаною адресою. Як вбачається з розпорядження Приморської райадміністрації №727 від 13.04.2007р. , на підставі якого подано позов, [PERSON] було зобов'язано в строк до 01.05.2007р. знести гараж за власні кошти. Таким чином, починаючи з 01.05.2007р. позивач набув право звернення до суду із зазначеною вимогою у випадку невиконання. Також з ухвали Приморського районного суду м.Одеси від 17.04.2014р. (справа №2/1522/10612/11) вбачається, що позов Приморської районної адміністрації Одеської міської ради до [PERSON] про зобов'язання знести гараж залишений без розгляду на підставі ч.1ст.207 ЦПК України. Таким чином з моменту порушення прав позивача та право на подачу позов удо суду пройшло більш 7 (сьоми) років, при цьому позивач не просить поновити строк на подачу позову до суду. Відповідно до ч.3 та ч.4 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Після всебічного, повного дослідження й оцінки наявних матеріалів та обставин справи суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог.

Outcome: dismissed