Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-28 00:00:00

01.02.2016 р. позивач звернувся до суду з указаним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що відповідач [PERSON] відповідно до укладеного із ПАТ КБ „ПриватБанк кредитного договору б/н від 03.09.2012 р. отримала кредит у розмірі 8100 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30% річних на суму залишку заборгованості за кредитом із кінцевим терміном повернення що відповідає строку дії картки. У порушення умов цього договору від відповідача не надходять платежі по кредиту та проценти за користування ним, у звязку із чим станом на 30.11.2015 р. виникла заборгованість у сумі 14219 грн. 52 коп., яку і прохає стягнути із відповідача та судові витрати у розмірі 1378 грн.. У судовому засіданні проведеному у режимі відео конференції представник позивача доводи заяви підтримав. Пояснив, що саме відповідач має нести відповідальність за неповернення кредитних коштів, оскільки у банку відсутні відомості про те, що грошові кошти із кредитної картки виданої відповідачці були зняті не нею, а іншою особою без порушення нею умов і правил надання банківських послуг. Оскільки при знятті коштів із карткового рахунку мало місце проведення авторизації за пін-кодом, а відповідач зобовязана не розголошувати інформацію третім особам, та у випадку розголошення зазначеної інформації негайно повідомити банк, то позивач вважає, що дана операція була здійснена безпосередньо відповідачкою. Відповідачка не виконала вимогу щодо письмового повідомлення банку у випадку несанкціонованого використання картки, тому несе всю відповідальність за всі операції вчинені із нею. Відповідач та її представник у судовому засіданні вимоги не визнали повністю. При цьому, відповідач пояснила, що дійсно у Охтирському відділенні банку разом із зарплатною отримала також і кредитну картку, якою скористалась одного разу, придбавши пральну машину. Проте отримані кошти вчасно і у повному обсязі повернула. У анкеті-заяві вона розписувалась лише за отримання зарплатної картки. Банк її із умовами та правилами кредитування ані усно, ані письмово не ознайомлював. Зазначеної суми (7881,63 грн.) вона із кредитної картки не знімала. Пін-код та інші відомості що стосуються використання кредитної картки, нікому не розголошувала. Будь-яких підтверджень про зняття коштів їй не надходило. Після того, як дізналась про зникнення коштів із належної їй кредитної картки відразу ж звернулась до відділення Банку. Співробітники служби безпеки порадили їй звернутись із заявою до міліції, що вона у подальшому і зробила. Також у неї співробітники Банку вилучили дану кредитну картку та в усній формі повідомили про подальше блокування зазначеного кредитного рахунку. Про те що потрібно письмово звертатись до Банку із заявою у таких випадках їй у банку ані під час вручення кредитної картки, ані в подальшому після звернення за через крадіжку грошей не повідомляли. Вона про це не знала так як не була обізнана із правилами кредитування. Пізніше у неї із зарплатної картки Банком була відрахована сума близько 1300 грн. невідомо на який рахунок. Після цього вона відмовилась від послуг даного банку та перейшла на обслуговування до іншого. Представник відповідача у судовому засіданні також звернув увагу на те, що [PERSON] Банк не ознайомив із умовами кредитування та правилами надання банківських послуг. У доданій Банком до позову копії анкети заяви мається підпис відповідачки про ознайомлення її із правилами надання банківських послуг по зарплатній картці, а не кредитній, як про це зазначає у позові Банк. Розрахунки надані банком викладені у довільному порядку, у ньому не відображене списання банком із зарплатного рахунку позивачки суми у розмірі понад 1000 грн. внаслідок чого відповідач почала отримувати послуги по веденню зарплатного рахунку до іншого банку. Доводи представника позивача про те, що відповідач розголосила відомості про реквізити картки стороннім особам належними доказами не доведені і є виключно припущеннями. Банк не надав інформації за запитом суду про те, куди саме були перераховані кошти із кредитної картки. Суд, вислухавши пояснення учасників процесу, перевіривши матеріали справи, вважає, що позов задоволенню не підлягає з огляду на наступне. Судом установлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Матеріалами справи встановлено, що 03.09.2012 року [PERSON] уклала із ПАТ КБ „ПриватБанк договір б/н і цього ж дня отримала кредит у розмірі 8100 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку. Як вбачається з розрахунку заборгованості за договором, відповідач перед банком станом на 30.11.2015 р. має заборгованість у сумі 14219 грн. 52 коп. Із них 7881 грн. 63 коп. заборгованості по кредиту; 4726 грн. 58 коп. заборгованості по процентам за користування кредитом; 458 грн. заборгованість по комісії за користування кредитом; штрафи відповідно до п. 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500 грн. штраф (фіксована частина); 653 грн. 31 коп. штраф (процентна складова) (а.с. 35). Відповідач [PERSON] 20.04.2015 р. звернулась до Охтирського МВ УМВС України в Сумській обл. із письмовою заявою із проханням провести перевірку за фактом зникнення грошових коштів із її кредитної картки у сумі 7800 грн. 21.04.2015 р. було внесено відомості в ЄРДР за зазначеним фактом. Правова кваліфікація ст. 185 ч. 1 КК України. Кримінальне провадження №12015200060000307. На даний час досудове слідство по зазначеному кримінальному провадженню триває. (а.с. 53) У ході розслідування зазначеного кримінального провадження на запит слідчого Охтирським відділенням №1 Сумської філії ПАТ КБ «ПриватБанк» була надана письмова відповідь про те, що [PERSON] дійсно являється клієнтом Банку та користується кредитною карткою №4149437832237992 на яку встановлений кредитний ліміт 8100 грн. 18.03.2015 р. о 22:09 год. із зазначеної картки було здійснено переведення грошей у сумі 7580 грн. (із урахуванням комісії банку 7883,14 грн.) через термінал іншого банку №80470. Інші операції не проводились. Зняття коштів із вказаної картки стало можливим внаслідок розголошення інформації по картці власником картки під час телефонної розмови. (а.с. 52) Відповідно до п. 14.12. ст. 14 Закону України від 05.04.2001, № 2346-III "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні" (далі Закон) користувач зобов'язаний використовувати електронний платіжний засіб відповідно до вимог законодавства України та умов договору, укладеного з емітентом, і не допускати використання електронного платіжного засобу особами, які не мають на це права або повноважень. Згідно п. п. 14.14., 14.16., ст. 14 Закону користувач після виявлення факту втрати електронного платіжного засобу зобов'язаний негайно повідомити банк у спосіб, передбачений договором. До моменту повідомлення користувачем банку ризик збитків від здійснення операцій та відповідальність несе користувач, а з часу повідомлення користувачем банку ризик збитків від здійснення операцій за електронним платіжним засобом користувача несе банк. Втратою електронного платіжного засобу є неможливість здійснення держателем контролю (володіння) за електронним платіжним засобом, неправомірне заволодіння та/або використання електронного платіжного засобу чи його реквізитів; під час реєстрації банком повідомлення користувача щодо втрати електронного платіжного засобу банк зобов'язаний відобразити дату та час повідомлення. Відповідно до п.п. 5, 6, 7, 9 Положення про порядок емісії електронних платіжних засобів і здійснення операцій з їх використанням, затв. Постановою Правління Національного банку України від 05 листопада 2014 року N 705 (далі Положення) користувач зобов'язаний контролювати рух коштів за своїм рахунком та повідомляти емітента про операції, які не виконувалися користувачем. Користувач після виявлення факту втрати електронного платіжного засобу та/або платіжних операцій, які він не виконував, зобов'язаний негайно повідомити банк або визначену ним юридичну особу в спосіб, передбачений договором. До моменту повідомлення користувачем банку ризик збитків від здійснення операцій та відповідальність несе користувач, а з часу повідомлення користувачем банку ризик збитків від здійснення операцій за електронним платіжним засобом користувача несе банк. Втратою електронного платіжного засобу є неможливість здійснення користувачем контролю (володіння) за електронним платіжним засобом, неправомірне заволодіння та/або використання електронного платіжного засобу чи його реквізитів. Емітент або визначена ним юридична особа під час отримання повідомлення та/або заяви про втрату електронного платіжного засобу та/або платіжні операції, які не виконувалися користувачем, зобов'язаний ідентифікувати користувача і зафіксувати обставини, дату, годину та хвилини його звернення на умовах і в порядку, установлених договором. Емітент після надходження повідомлення та/або заяви про втрату електронного платіжного засобу та/або платіжні операції, які не виконувалися користувачем, зобов'язаний негайно зупинити здійснення операцій з використанням цього електронного платіжного засобу. Користувач не несе відповідальності за здійснення платіжних операцій, якщо електронний платіжний засіб було використано без фізичного пред'явлення користувачем та/або електронної ідентифікації самого електронного платіжного засобу і його користувача, крім випадків, якщо доведено, що дії чи бездіяльність користувача призвели до втрати, незаконного використання ПІНу або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції. Зазначені норми є спеціальними для спірних правовідносин. Згідно п. 1.1.2.10 Умов та правил надання банківських послуг ПАТ КБ «ПриватБанк» - клієнт зобов'язаний вживати заходів по запобіганню втрати (крадіжки) Карт, стікера PayPass, ПІНу (персонального ідентифікаційного номера) або інформації, нанесеної на Карту і магнітну полосу, або їх незаконного використання. Пунктом 1.1.2.11 Умов та правил надання банківських послуг передбачено, що клієнт зобов'язаний інформувати Банк, а також правоохоронні органи за фактом втрати карти, стікера PayPass, ПІНу, сім-карти мобільного телефону або отримання відомостей про їх незаконне використання. При настанні вищевказаних подій необхідно звернутися у відділення Банку або зателефонувати за вказаними номерами. Не встановивши обставин, які безспірно доводять, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції, не можливо дійти висновку про вину користувача як підставу цивільно-правової відповідальності. Вказаний правовий висновок викладено Верховним Судом України в постанові від 13 травня 2015 року у справі № 6-71цс15, та він має враховуватись іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права. За змістом ст. 614 ЦК України особа, яка порушила зобов'язання несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила віх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов'язання. Відповідачка вжила необхідних заходів, передбачених у випадку крадіжки картки Умовами і правилами надання банківських послуг, вона проінформувала Банк, а також правоохоронні органи про факт крадіжки її банківської карти, а тому її вини, як підстави цивільної-правової відповідальності не вбачається, що виключає можливість стягнення з неї заборгованості, яка виникла не з її вини. Доводи позивача про те, що остання повинна була проінформувати Банк про зазначені обставини письмово суд не бере до уваги, оскільки, як було зясовано у судовому засіданні, [PERSON] саме із таким порядком Банк належним чином не ознайомив. Доводи банку про те, що відповідач не зверталась до Банку із приводу викрадення коштів із картки взагалі суд також не бере до уваги, бо факт її усного звернення підтверджується як її особистим поясненням наданим у суді, так і відповіддю Охтирського відділення банку на запит слідчого зміст якого свідчить про обізнаність зазначеної установи із обставинами події. Підтвердженням пояснень відповідачки про те, що співробітниками Охтирського відділення банку у неї було вилучено зазначену кредитну картку свідчить також наданий банком розрахунок заборгованості по кредиту із якого видно, що відповідач після зазначеної події кредитну картку фізично не використовувала. Обставин, які б свідчили, що відповідач своїми діями чи бездіяльністю сприяла втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції, під час розгляду справи колегією судом не встановлено. Беззаперечних і достатніх доказів із цього приводу Банком суду не надано. Доводи позивача про те, що зняття коштів із вказаної картки стало можливим внаслідок розголошення інформації по картці власником картки під час телефонної розмови суд розцінює як припущення, яке належними та допустимими доказами не доведене. Враховуючи зазначені обставини у задоволенні позовних вимог слід відмовити за безпідставністю. Судові витрати залишити за позивачем без відшкодування. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed