Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-03 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом у якому просить зобов'язати ТОВ «РЕЛІНК» повернути йому нетбук «Lenovo» модель s205, сервісний номер [NUMBER] у відповідному (нормальному, робочому) стані; стягнути з ТОВ "РЕЛІНК" неустойку (пеню) за прострочення виконання робіт у розмірі 13026,00 грн. та збитки у розмірі 10999,00 грн. Позовні вимоги мотивовані тим, що 01.02.2016 року позивач звернувся до сервісного центру ТОВ «РЕЛІНК» з метою діагностики та ремонту нетбуку «Lenovo», модель s205, сервісний номер [NUMBER]. Після діагностики нетбуку [PERSON] зателефонував позивачу та повідомив, що знайшли причину поломки і для її усунення необхідно замінити основну (материнську) плату нетбуку. Також третя особа [PERSON] пояснив, що на даний час дана деталь виробником не виготовляється, тому єдиним варіантом придбання її є такою, що вже була у вжитку, але гарантію він надає у строк в місяць. Крім того, позивачу повідомив, що вже за тиждень-два нетбук буде готовий, пообіцяв особисто передзвонити, як нетбук буде полагоджений. У листопаді 2016 року [PERSON] врешті відповів на телефонний дзвінок позивача та повідомив, що нетбук відремонтовано і його можна забирати. У сервісному центрі працівник сервісу виніс нетбук із завіряннями, що той працює. Третьої особи на робочому місці не було. На прохання позивача включити для перевірки нетбук, працівник сервісу усіляко намагався запевнити, що в перевірці немає сенсу, оскільки [PERSON] особисто ремонтував та перевіряв прилад. Однак, позивач наполіг і в результаті перевірки виявилось, що нетбук, навіть, не вмикається. У зв'язку з даною обставиною, а саме не виконанням належних ремонтних робіт [PERSON], працівник сервісу був вимушений знову забрати нетбук та пообіцяв віддати не пізніше ніж через тиждень. З того часу третя особа [PERSON] не відповідав на телефонні дзвінки, нетбук не повернуто та невідомо, у якому стані останній. Посилаючись на ч.5 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів» та ст. 22 ЦК України позивач просить стягнути неустойку і відшкодувати збитки. 19.01.2018 р. від відповідача ТОВ «РЕЛІНК» надійшов відзив на позовну заяву, в якому зазначено, що в позовній заяві позивач вказує, що нетбук використовувався в робочих цілях, у зв'язку з чим [PERSON] не є споживачем в розумінні Закону України «Про захист прав споживачів». 01.02.2016 року [PERSON] звернувся до ТОВ «Релінк». Відповідно до технічного висновку № 13057 від 15 лютого 2016 року за результатами огляду та тестування було прийнято рішення про необхідність заміни материнської плати. Проте з огляду на те, що материнську плату знайти не вдалося, ремонт апарата Lenovo s205 був неможливим. Як підсумок у висновку вказано: вибір знаходиться в неробочому стані та очікує видачі клієнту. Про вказане вище позивач був повідомлений. Проте, після того як [PERSON] усно було запропоновано придбати материнську плату, останній в офісі ТОВ «Релінк» здійняв галас та погрожував, що змусить їх за все відповісти. При цьому забрати нетбук, який сервісний центр не мав можливості відремонтувати, не виявив бажання. Відповідач не порушив прав позивача щодо повернення речі, тому і підстав для звернення до суду за захистом свого права у позивача не було. Позивач у будь-який час має право і можливість забрати свій нетбук в ТОВ «Релінк», проти чого відповідач ніколи і не заперечував. [PERSON] не звертався до відповідача з вимогою повернути йому нетбук і не отримав відмову в його поверненні, у зв'язку з чим звернення позивача за захистом свого права в частині зобов'язань повернути нетбук відповідач вважає є передчасним. Також відповідач стверджує, що, на його адресу не надходив адвокатський запит щодо надання інформації стосовно питань [PERSON] Також ТОВ «Релінк» вважає, що вимоги позивача щодо сплати неустойки та відшкодування збитків безпідставні та недоведені. Діагностика апарата Lenovo s205 була проведена, про що складено технічний висновок, зміст якого доведений до позивача. Заміна материнської плати не могла бути здійснена з огляду на її відсутність. Нетбук наразі знаходиться у відповідача лише з тієї причини, що позивач його не забрав. В технічному висновку № 13057 від 15 лютого 2016 року вказано: виріб знаходиться в неробочому стані і очікує видачі клієнту. Посилаючись на вище викладене відповідач просить відмовити у задоволені позову (а.с. 42- 47). 19.01.2018 р. від третьої особи [PERSON] надійшли письмові пояснення, в яких останній просив відмовити в задоволенні позову в повному обсязі та виклав пояснення по суті справи аналогічні поясненням зазначених у відзиві на позов ТОВ «РЕЛІНК» (а.с. 32-41). 27.02.2018р. від позивача надійшла відповідь на відзив, в якій зазначено, що останній є споживачем в розумінні Закону України «Про захист прав споживача», оскільки нетбук був придбаний за власний рахунок та є його особистим майном, яке використовується, серед іншого, в робочих цілях. Про технічний висновок № 13057 від 15 лютого 2016 року позивачу не було відомо. Посилаючись на інформацію з листа Головного управління держпродспоживслужби в м. Києві від 18.09.2017 р., зазначає, що ТОВ «РЕЛІНК» не здійснює свою діяльність за адресою: м. Київ, вул. Є.Сверстюка (М.Раскової), 11, корп. Б, оф. 400. Позивач зазначає, що відповідачем порушено його права, як споживача послуг, у зв'язку з чим просить суд задовольнити позовні вимоги (а.с.62-67). В судовому засіданні позивач та представник позивача [PERSON] підтримали позов та викладені у ньому обставини. Представник відповідача Холявко Ю.О. в судовому засіданні просив відмовити у задоволенні позову з підстав, викладених у відзиві на позов. Третя особа [PERSON] в судовому засіданні заперечував проти задоволення позову, посилаючись на його надуманість і безпідставність. Суд вислухавши позивача, представника позивача, представника відповідача, третю особу, вивчивши матеріали справи, оцінивши надані докази в їх сукупності, приходить до наступного висновку. Відповідно до ст. 1 Закону України «Про захист прав споживачів» споживач - це фізична особа, яка придбає, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов'язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов'язків найманого працівника. Споживач має право на вільний вибір товарів і послуг у зручний для нього час та на вільне використання електронних платіжних засобів з урахуванням режиму роботи та обов'язкових для продавця (виконавця) форм (видів) розрахунків, установлених законодавством України (ч. 2 ст. 17 Закону України «Про захист прав споживачів»). Судом встановлено, що 01.02.2016 року [PERSON] звернувся до сервісного центру ТОВ «РЕЛІНК» з метою діагностики та ремонту нетбуку «Lenovo» модель s205 сервісний номер [NUMBER] (а.с. 8). Як зазначено відповідачем, що не заперечувалось позивачем, товар було прийнято для проведення технічного огляду та встановлення наявності недоліку. Відповідно до технічного висновку № 13057 від 15.02.2016 року за результатами огляду та тестування зазначено, що на момент подачі в ремонт вищезазначеного нетбука, який в неробочому стані зі слів клієнта, ноутбук був підключений до телевізійного кабелю hdmi і була гроза. Після огляду виробу було прийнято рішення про необхідність заміни материнської плати. Ремонт є недоцільним так як плату знайти не вдалося. Клієнту запропоновано придбати її через Інтернет. Як підсумок у висновку вказано: вибір знаходиться в неробочому стані та очікує видачі клієнту (а.с. 39). Відповідно до ч. 8 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів» виконавець залежно від характеру і специфіки виконаної роботи (наданої послуги) зобов'язаний видати споживачеві розрахунковий документ, що засвідчує факт виконання роботи (надання послуги). Суд критично оцінює посилання позивача на обов'язок відповідача здійснити ремонт нетбуку, оскільки між сторонами договір на виконання ремонтних робіт приладу не укладався, у зв'язку з чим зобов'язань щодо ремонту комп'ютерної техніки не виникло, тому посилання позивача на ч. 8 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів» є безпідставним. Крім того, судом безспірно встановлено, що вартість за проведення ремонту позивачем відповідачу не оплачувалась. Посилання позивача на направлення відповідачу вимог про ремонт техніки та повернення її власнику суд не приймає з наступних підстав. 17.02.2017 р. адвокатом [PERSON] [PERSON] директору ТОВ «Релінк» на адресу м. Київ, вул. Є.Сверстюка (М.Раскової), буд. 11 корп. Б, оф. 400 було направлено запит щодо надання інформації стосовно нетбуку (а.с. 9-11). Однак, як вбачається з відомостей Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, місцезнаходження ТОВ «Релінк» зареєстроване м. Київ, вул. Є.Сверстюка (М.Раскової), буд. 11 кім. 804, 812. Також з листа ГУ Держпродспоживслужби в м. Києві вбачається, що ТОВ «Релінк» не здійснює свою діяльність за адресою м. Київ, вул. Є.Сверстюка (М.Раскової), буд. 11 корп. Б, оф. 400. Як пояснив суду представник відповідача, за адресою м. Київ, вул. Є.Сверстюка (М.Раскової), буд. 11-Б ТОВ «Релінк» орендувало декілька приміщень, при цьому орендодавець змусив їх звільнити офіс 400 через проведення там ремонту, у зв'язку з чим підприємство там не знаходилось. Позивачем не надано суду жодних доказів обмеження його права на повернення належного йому майна, звернення до відповідача в передбаченому законом поряду та отримання відмови. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Аналізуючи надані сторонами докази на підтвердження заявлених позовних вимог та заперечень у їх сукупності, суд вважає, що матеріали справи не містять достатніх доказів, що беззаперечно підтверджують неправомірну поведінку відповідача. Відповідно до ч. 5 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів» у разі коли виконавець не може виконати (прострочує виконання) роботу (надання послуги) згідно з договором, за кожний день (кожну годину, якщо тривалість виконання визначено у годинах) прострочення споживачеві сплачується пеня у розмірі трьох відсотків вартості роботи (послуги), якщо інше не передбачено законодавством. У разі коли вартість роботи (послуги) не визначено, виконавець сплачує споживачеві неустойку в розмірі трьох відсотків загальної вартості замовлення. Сплата виконавцем неустойки (пені), встановленої в разі невиконання, прострочення виконання або іншого неналежного виконання зобов'язання, не звільняє його від виконання зобов'язання в натурі. Оскільки між сторонами договір на виконання робіт не укладався, об'єм робіт, строк їх виконання та ціна не погоджувалися, вимога позивача щодо стягнення з ТОВ «Релінк» суми неустойки за прострочення виконання робіт є безпідставною. У статті 22 Цивільного кодексу України зазначено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Враховуючи викладене, судом встановлено, що позивачем сума збитків необґрунтована, не доведено, що [PERSON] зазнав збитків через будь які неправомірні дії відповідача, тому позов є безпідставним та не підлягає задоволенню. Згідно зі ст. 141 ЦПК України, враховуючи, що позивача звільнено від сплати судового збору на підставі Закону України «Про захист прав споживачів», суд відносить судові витрати по сплаті судового збору за рахунок держави. Враховуючи наведене та

Outcome: dismissed