Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-04 00:00:00

Позивач звернулась до суду із позовом до відповідача, який являється батьком неповнолітньої дитини [PERSON], [INFO], в якому просить, позбавити [PERSON] батьківських прав стосовно дочки в зв'язку з тим, що останній ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків по вихованню дитини. У судовому засіданні позивач заявлені вимоги підтримала, просила суд їх задовольнити. Представник третьої особи щодо розгляду даного позову покладалася на розсуд суду. Просила ухвалити рішення з урахуванням того, що орган опіки та піклування не має можливості надати висновок про доцільність або недоцільність позбавлення батьківських прав відповідача оскільки не маються ніяких відомостей щодо його ухилення від виконання батьківських обов'язків. Відповідач в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений у відповідності до ч.9 ст.74 ЦПК України через оголошення в газеті "Урядовий кур'єр" від 17.03.2017 № 51 (5920), правом надання заперечень проти позову та доказів на їх підтвердження не скористався, тому справу розглянуто у заочному порядку в межах позовних вимог та на підставі доказів, наданих позивачем. Заслухавши пояснення позивача та третьої особи, вивчивши докази по справі, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що сторони по справі [PERSON] та [PERSON] являються батьками неповнолітньої [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження останньої серії [NUMBER] (а.с.5). Рішенням Комсомольського міського суду Полтавської області від 11 липня 2013 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано (а.с.3). Фактично шлюбні стосунки між сторонами припинено, а малолітня донька [PERSON] залишилися проживати разом із матір'ю (а.с.7). Згідно свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] [PERSON] уклала шлюб із [PERSON], після чого обрала прізвище чоловіка «[PERSON]» (а.с.32). Як вбачається із рішення виконавчого комітету Комсомольської міської ради Полтавської області від 23.12.2014 №610 на підставі заяви [PERSON], в якій зазначено, що матір дитина [PERSON] не надає можливості приймати участь у вихованні дитини (а.с.57), останньому визначили спосіб участі у вихованні малолітньої доньки [PERSON], [INFO], встановивши систематичні побачення батька із дитиною (а.с.8). Згідно інформації про виконання батьківських обов'язків батьками неповнолітньої дитини [PERSON], [INFO] №01-10/117 від 04.09.2014 наданої ДНЗ «Росинка» за час перебування дитини у дитячому садку мати дитини відповідально ставиться до своїх батьківських обов'язків. Декілька раз дитину забирав із садка батько, інколи батько приходить до дочки в дитячий садок поспілкуватись, двічі приносив подарунки (а.с.59). З довідки Управління охорони здоров'я Горішньоплавнівської міської ради Полтавської області № 01-18/1149 від 04.11.2016 вбачається, що відповідач [PERSON] на обліку у лікаря-нарколога та лікаря-психіатра не перебуває (а.с.66). Судом встановлено, що згідно інформації №01-10/130 від 26.102016, наданої ДНЗ «Росинка» батько [PERSON] в дошкільному закладі з'являвся рідко. Інколи батько приходив до дитини поспілкуватися. Цікавився успіхами та невдачами дитини. Недбалого ставлення не спостерігалося (а.с.67). З інформації про виконання батьківських обов'язків батьками по відношенню неповнолітньої дитини [PERSON], [INFO], №01-27/430 від 02.11.2016, наданої СЗОШ І-ІІІ ступенів №3 ім. В.О. Нижниченка Горішньоплавнівської міської ради Полтавської області вбачається, що за час перебування дитини у навчальному закладі, [PERSON] жодного разу не приходив до школи, ніколи не був на батьківських зборах, не цікавився успіхами доньки у навчанні, її поведінкою та взаємовідносинами з однокласниками (а.с.69). Згідно висновку органу опіки та піклування виконавчого комітету Горішньоплавнівської міської ради Полтавської області № 03-26/2792 від 11.11.2016, сторони по справі є батьками неповнолітньої [PERSON], [INFO] після розлучення батьків та за домовленістю між ними, дитина [PERSON] залишилась проживати разом із матір'ю. 15.08.2014 [PERSON] звернувся до органу опіки та піклування Комсомольської міської ради Полтавської області з проханням визначити спосіб його участі у вихованні [PERSON], у зв'язку з тим, що мати дитини постійно чинить перешкоди у спілкуванні з донькою. Матір неповнолітньої [PERSON] повідомила, що заборгованість по сплаті аліментів на утримання дитини у [PERSON] відсутня, оскільки для того щоб отримати можливість виїхати за кордон. Мате дитини припускає, що [PERSON] на даний час може перебувати за кордоном, з метою отримання заробітку. Орган опіки та піклування Комсомольської міської ради Полтавської області, враховуючи думку комісії з питань захисту прав дитини не може встановити доцільність/недоцільність позбавлення [PERSON] батьківських прав по відношенню до малолітньої дитини [PERSON], [INFO], та покладає вирішення даного питання на розсуд суду (а.с.73-74). У відповідності до ст. 150 Сімейного Кодексу України батьки зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Відповідно ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» на батьків покладається відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки зобов'язані виховувати дітей, піклуватися про їх здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку їх природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Статтею 164 Сімейного Кодексу України передбачено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров'я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини. Позбавлення батьківських прав є заходом відповідальності батьків за невиконання або неналежне виконання ними своїх батьківських обов'язків. Головною метою такого заходу є захист інтересів малолітніх та неповнолітніх дітей і стимулювання батьків щодо належного виконання своїх обов'язків. Ухилення батьків від виховання дитини, як підстава позбавлення батьківських прав, можлива лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Пунктом 15 Постанови Пленуму Верховного суду України № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» від 30.03.2007 року позбавлення батьківських прав ( тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. При вирішенні питання щодо позбавлення батьківських прав необхідно впевнитися не лише в невиконанні батьком обов'язків по вихованню, а також встановити, що батько ухиляється від їх виконання свідомо, тобто, що він систематично, незважаючи на всі заходи попередження та впливу, продовжує не виконувати свої батьківські обов'язки. Суд зазначає, що позбавлення батьківських прав відноситься до крайньої міри відповідальності, а це означає, що застосовується ця міра судом тоді, коли всі інші засоби впливу виявилися безрезультатними. Жодної з цих обставин на час розгляду судом справи та ухвалення судового рішення не встановлено. Позивач в підтвердження позовних вимог про позбавлення батьківських прав, послалася на те, що відповідач, не займається вихованням і утриманням своєї дочки. Але доказів в підтвердження своїх вимог суду не надала. В судовому засіданні не встановлено, що відповідач є особою, яка злісно ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків, також заходи впливу, як то попередження з боку органів внутрішніх справ, накладення адміністративної відповідальності, до відповідача не вживалися. Також, суд вказує на те, що в судовому засіданні встановлено, що заходи впливу, як то бесіди, попередження з боку органу опіки та піклування, органів місцевого самоврядування, до відповідача не вживалися. Умовою по ухиленню від обов'язків по вихованню дитини, як підстава позбавлення батьківських прав, передбачена п. 2. ч.1 ст. 164 СК України, може бути лише винна поведінка особи, свідоме нехтування нею своїми батьківськими обов'язками. Відповідні докази умисного ухилення від виконання батьківських обов'язків [PERSON] відносно своєї дитини в матеріалах справи відсутні. Відповідно до положень ст.ст. 10, 60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 4 ст. 60 ЦК України). Позивачем не доведено, що поведінка відповідача відносно їх неповнолітньої дочки [PERSON], [INFO], є свідомим нехтуванням ним своїми батьківськими обов'язками. Відповідно до ст. 3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 р., в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини. Позивач не довела та не надала суду доказів, в чому полягає захист інтересів неповнолітньої [PERSON], шляхом позбавлення її батька по відношенню до неповнолітньої дочки батьківських прав та доказів, які б безспірно свідчили про умисне ухилення відповідачем від виконання батьківських обов'язків відносно його дочки. З урахуванням наведеного, суд дійшов висновку, що позбавлення батьківських прав у даному випадку є не доцільним, оскільки позивач не надала доказів на підтвердження того, що відповідач не намагається приймати участь у вихованні дитини, не виявляє бажання у виконанні батьківських обов'язків, а позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, який за обставин, що склались, застосовувати не можна. Виходячи з того, що хоча дитина і не проживає разом з батьком, але підстав для позбавлення його батьківських прав відносно дочки, передбачених ст. 164 СК України суд не вбачає, тому позов не може бути задоволений у повному обсязі, оскільки заявлені вимоги не знайшли свого підтвердження під час розгляду справи.

Outcome: dismissed