Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-25 00:00:00

[PERSON], [PERSON] звернулись в суд з позовом до Вінницької обласної Асоціації редакторів, Вінницьке обласне громадське об'єднання «Центр захисту журналістів», [PERSON], [PERSON] про захист честі, гідності та ділової репутації, спростування недостовірної інформації та відшкодування моральної шкоди. Позов мотивовано тим, що у газеті «33-й канал» [NUMBER] від [INFO] (тираж 107 000 примірників) розміщено статтю «Про фальшивий диплом вчительки», автор [PERSON], в якій вміщено недостовірну інформацію, яка порочить честь, гідність та підриває ділову репутацію позивачів, чим завдає моральну шкоду. До такої інформації відноситься: «Ролик про фальшивий диплом вчительки та любов до неї депутата облради набув шаленої популярності»; «Останньою краплею у чаші терпіння стала дуже емоційна розмова за день до цього з батьками 2-Б класу, самооборонівцями і депутатом обласної ради [PERSON]. Там, крім звинувачень і обливання брудом, більш переконливих аргументів не знайшлося. Тому зібрання продовжилося вже у школі. Щоправда, батьки не прийшли. Так само як і вчителька, через яку власне, й заварилася каша.»;«- Все почалося ще минулого року. У нас виникла справжня проблема з 1 класом, розповів [PERSON]. - Власне, проблем би не було, якби все робилося згідно із законом. Але... Колишній начальник відділу освіти та інспектор [PERSON], тітка [PERSON], під великим тиском і за сприяння депутата облради [PERSON] змусили мене відкрити у нашій школі два перших класи, хоча у нас для цього не вистачало дітей. Треба 31 дитину, було 27. Все робилося для того, щоб «дати [PERSON] клас». Мені навіть довелося піти на те, щоб умовити кількох батьків, аби вони залишили своїх дітей на «повторний курс». На це з бюджету витратили приблизно 45 тисяч гривень. У класі депутат облради, не пошкодувавши коштів, навіть зробив недешевий ремонт, у той час як інші класні кімнати такого не мають. Так минув рік. Але вже навесні двоє дітей з цього класу вибувають, і тримати два класи у мене немає підстав. Тому я викликав обидвох вчительок і запропонував поділитися: одна проводить уроки, інша - вихователька групи продовженого дня. Втім, кожна з них вважає себе кращою. З тим всі розійшлися на канікули. Але згодом на мене почали надходити скарги.»; «А через рік мене змусили дати їй перший клас! Але диплома про вищу педагогічну освіту в [PERSON] немає, на сесії вона не їздила, тільки один раз - на 12 днів, коли здавала документи... »;«А ще багатьох вчителів дивує така опіка і підтримка молодої вчительки без диплома депутатом облради. Заради неї він не шкодує нічого, вмикає всі важелі, щоб натиснути, куди потрібно. Кажуть, під тиском директор був змушений «попросити» на пенсію заслужених вчителів, до котрих батьки залюбки віддавали дітей на навчання. Тому й не дивно, що [PERSON], відчуваючи таку могутню підтримку і широкі плечі, почувається надто впевнено. »; «- Вона єдина з усіх педагогів, котра абсолютно не сприймає ніякої критики, - обурюються вчителі. - її звинувачення щодо директора безпідставні, а половина з тих батьків, котрі приходили разом з самообороною «на розборки» з директором, беруть паї у [PERSON]. А він, мабуть, засліплений почуттями, виконує всі її забаганки: то квартиру купить, то автомобіль. Тепер ось намагається з економіста зробити вчительку, бо вона так хоче...». Крім того, 21.08.2014 року, біля 8 години ранку, в кабінеті директора Теплицької ЗОШ І-ІІІ ст. № 2, відбулася розмова (в присутності батьків дітей-учнів: [PERSON] та [PERSON]) між директором [PERSON] та вчителькою [PERSON], яка надавала акт обстеження матеріально-побутових умов проживання, оскільки розлучена і самостійно утримує малолітню дитину та потребує додаткової пільгової відпустки по догляду за дитиною. Директор [PERSON] прочитавши даного акта без всяких на те підстав, почав кричати на [PERSON]: «Ви, пойміт, дивіться, ви для мене, ну, нічтожество, просто тряпка, яка..., ви понімаєте - хто я? А хто ви? Ви ніхто, ви просто в житті раз попали на людину, яка вам дасть по зубах, це я вам обіцяю, я вас розітру. Я про вас розкажу всім, у Києві, у Вінниці, про вас і про цього жертву, бо я його считаю просто вашою жертвою»; «Так як ви скакали, як обезьяна до редактора...»; «ви програєте все, ви не зможете зайти в цю школу...»; «Ви не є вчителька, ви нічого не вмієте, нічого не знаєте...»; «Ви не вчились, ви ж ні одного дня не вчились...»; «пишіть заяву на групу продовженого дня, якщо - нє, то ви взагалі працювати не будете...»; «ви гадость, ви непотріб, ну згинь...»; «з тим гуляєш до обіду, з тим з обіду, той матеріали везе, той ремонт робить, увесь Теплик знає... опозорила [PERSON], всі регочуть, всі...». [PERSON] перенесла нервовий стрес, відчуває сильні моральні і фізичні страждання, погіршився сон і самопочуття, до сьогоднішнього дня отримує медичну допомогу перебуваючи на лікуванні. Порушився нормальний хід її життя, доводиться пояснювати оточуючим (рідним, близьким, батькам, вчителям, співробітникам) що поширена стосовно неї інформація є недостовірною. Все це призвело до втрати нормальних життєвих зв'язків та потребує додаткових зусиль для організації життя її та родини. [PERSON] переніс нервовий стрес, відчуває сильні моральні і фізичні страждання, погіршився сон і самопочуття. Порушився нормальний хід життя. Йому, як депутату, доводиться спілкуватися з виборцями району та області, колегами депутатами, головою Вінницької обласної ради та пояснювати, що поширена стосовно нього Відповідачами інформація є недостовірною. Все це призвело до втрати нормальних життєвих зв'язків та потребує додаткових зусиль для організації його життя та життя родини. Завдану моральну шкоду позивачі оцінюють у 50 000 грн. та вважають, що вона повинна бути солідарно стягнута із Відповідачів. Просять визнати недостовірною інформацію, що викладена в газеті «33-й канал» [NUMBER] від [INFO] (тираж 107 000 примірників) де розміщено статтю «Про фальшивий диплом вчительки», автор [PERSON], а саме: «Ролик про фальшивий диплом вчительки та любов до неї депутата облрадн набув шаленої популярності»;«Останньою краплею у чаші терпіння стала дуже емоційна розмова за день до цього з батьками 2-Б класу, самооборонівцями і депутатом обласної ради [PERSON]. Там, крім звинувачень і обливання брудом, більш переконливих аргументів не знайшлося. Тому зібрання продовжилося вже у школі. Щоправда, батьки не прийшли. Так само як і вчителька, через яку власне, й заварилася каша.»; «- Все почалося ще минулого року. У нас виникла справжня проблема з 1 класом, розповів [PERSON]. - Власне, проблем би не було, якби все робилося згідно із законом. Але... Колишній начальник відділу освіти та інспектор [PERSON], тітка [PERSON], під великим тиском і за сприяння депутата облради [PERSON] змусили мене відкрити у нашій школі два перших класи, хоча у нас для цього не вистачало дітей. Треба 31 дитину, було 27. Все робилося для того, щоб «дати [PERSON] клас». Мені навіть довелося піти на те, щоб умовити кількох батьків, аби вони залишили своїх дітей на «повторний курс». На це з бюджету витратили приблизно 45 тисяч гривень. У класі депутат облради, не пошкодувавши коштів, навіть зробив недешевий ремонт, у той час як інші класні кімнати такого не мають. Так минув рік. Але вже навесні двоє дітей з цього викликав обидвох вчительок і запропонував поділитися: одна проводить уроки, інша - вихователька групи продовженого дня. Втім, кожна з них вважає себе кращою. З тим всі розійшлися на канікули. Але згодом на мене почали надходити скарги.»;«А через рік мене змусили дати їй перший клас! Але диплома про вищу педагогічну освіту в [PERSON] немає, на сесії вона не їздила, тільки один раз - на 12 днів, коли здавала документи... »; «А ще багатьох вчителів дивує така опіка і підтримка молодої вчительки без диплома депутатом облради. Заради неї він не шкодує нічого, вмикає всі важелі, щоб натиснути, куди потрібно. Кажуть, під тиском директор був змушений «попросити» на пенсію заслужених вчителів, до котрих батьки залюбки віддавали дітей на навчання. Тому й не дивно, що [PERSON], відчуваючи таку могутню підтримку і широкі плечі, почувається надто впевнено. »;«- Вона єдина з усіх педагогів, котра абсолютно не сприймає ніякої критики, - обурюються вчителі. - Її звинувачення щодо директора безпідставні, а половина з тих батьків, котрі приходили разом з самообороною «на розборки» з директором, беруть паї у [PERSON]. А він, мабуть, засліплений почуттями виконує всі її забаганки: то квартиру купить, то автомобіль. Тепер ось намагається з економіста зробити вчительку, бо вона так хоче...». Визнати недостовірною інформацію розповсюджену відповідачем [PERSON], а саме:«Ви, пойміт, дивіться, ви для мене, ну, нічтожество, просто тряпка, яка..., ви понімаєте - хто я? А хто ви? Ви ніхто, ви просто в житті раз попали на людину, яка вам дасть по зубах, це я вам обіцяю, я вас розітру. Я про вас розкажу всім, у Києві, у Вінниці, про вас і про цього жертву, бо я його считаю просто вашою жертвою»;«Так як ви скакали, як обезьяна до редактора...»;«ви програєте все, ви не зможете зайти в цю школу...»;«Ви не є вчителька, ви нічого не вмієте, нічого не знаєте...»;«Ви не вчились, ви ж ні одного дня не вчились...»;«пишіть заяву на групу продовженого дня, якщо - нє, то ви взагалі працювати не будете...»;«ви гадость, ви непотріб, ну згинь...»;«з тим гуляєш до обіду, з тим з обіду, той матеріали везе, той ремонт робить, увесь Теплик знає... опозорила [PERSON], всі регочуть, всі...». Зобов'язати відповідачів - засновників Вінницької незалежної газети «33-й канал» Вінницьку обласну Асоціацію редакторів і Вінницьке обласне громадське об'єднання «Центр захисту журналістів» та автора статті «Про фальшивий диплом вчительки [PERSON] здійснити спростування недостовірної інформації шляхом розміщення в Вінницькій незалежній газеті «33-й канал» повідомлення про ухвалене у справі рішення, включаючи публікацію його повного тексту, у наступному номері після набрання рішенням суду законної сили. Зобов'язати [PERSON] спростування інформації здійснити шляхом виступу на зборах вчительського та батьківського колективу Теплицької ЗОШ І-ІІІ ст. № 2 протягом тижня з дня набрання рішенням суду законної сили. Стягнути солідарно: з засновників Вінницької незалежної газети «33-й канал» - Вінницької обласної Асоціації редакторів; Вінницького обласного громадського об'єднання «Центр захисту журналістів»; [PERSON] та [PERSON] солідарно на користь позивачів:[PERSON] та [PERSON] - 50 000 грн. моральної шкоди. Стягнути солідарно на користь позивачів судові витрати. 10.11.2014 року представник позивачів надав суду заяву про збільшення позовних вимог, згідно якої просив стягнути солідарно з засновників Вінницької незалежної газети «33-й канал», Вінницької обласної Асоціації редакторів, Вінницького обласного громадського об'єднання «Центр захисту журналістів», [PERSON], - 50000 грн. моральної шкоди та [PERSON]-150 000грн. моральної шкоди на користь позивачів: [PERSON] - 150000грн. моральної шкоди та [PERSON] - 50000грн. - моральної шкоди. 02.12.2014 року представник позивачів надав суду уточнену позовну заяву, згідно якої просив визнати недостовірною інформацію, що викладена в газеті «33-й канал» [NUMBER] від 03.09.2014 року де розміщено статтю «Про фальшивий диплом вчительки», яка подана зі слів відповідача [PERSON], а саме: «- Все почалося ще минулого року. У нас виникла справжня проблема з 1 класом, розповів [PERSON]. - Власне, проблем би не було, якби все робилося згідно із законом. Але... Колишній начальник відділу освіти та інспектор [PERSON], тітка [PERSON], під великим тиском і за сприяння депутата облради [PERSON] змусили мене відкрити у нашій школі два перших класи, хоча у нас для цього не вистачало дітей. Треба 31 дитину, було 27. Все робилося для того, щоб «дати [PERSON] клас». Мені навіть довелося піти на те, щоб умовити кількох батьків, аби вони залишили своїх дітей на «повторний курс». На це з бюджету витратили приблизно 45 тисяч гривень. У класі депутат облради, не пошкодувавши коштів, навіть зробив недешевий ремонт, у той час як інші класні кімнати такого не мають. Так минув рік. Але вже навесні двоє дітей з цього викликав обидвох вчительок і запропонував поділитися: одна проводить уроки, інша - вихователька групи продовженого дня. Втім, кожна з них вважає себе кращою. З тим всі розійшлися на канікули. Але згодом на мене почали надходити скарги.»;«А через рік мене змусили дати їй перший клас! Але диплома про вищу педагогічну освіту в [PERSON] немає, на сесії вона не їздила, тільки один раз - на 12 днів, коли здавала документи... »; Визнати недостовірною інформацію розповсюджену відповідачем [PERSON], а саме: «Ви, пойміт, дивіться, ви для мене, ну, нічтожество, просто тряпка, яка..., ви понімаєте - хто я? А хто ви? Ви ніхто, ви просто в житті раз попали на людину, яка вам дасть по зубах, це я вам обіцяю, я вас розітру. Я про вас розкажу всім, у Києві, у Вінниці, про вас і про цього жертву, бо я його считаю просто вашою жертвою»;«Так як ви скакали, як обезьяна до редактора...»;«ви програєте все, ви не зможете зайти в цю школу...»;«Ви не є вчителька, ви нічого не вмієте, нічого не знаєте...»;«Ви не вчились, ви ж ні одного дня не вчились...»;«пишіть заяву на групу продовженого дня, якщо - нє, то ви взагалі працювати не будете...»;«ви гадость, ви непотріб, ну згинь...»;«з тим гуляєш до обіду, з тим з обіду, той матеріали везе, той ремонт робить, увесь Теплик знає... опозорила [PERSON], всі регочуть, всі...». Зобов'язати [PERSON] здійснити спростування недостовірної інформації шляхом виступу на зборах вчительського та батьківського колективу Теплицької ЗОШ І-ІІІ ст. №2 протягом тижня з дня набрання рішенням суду законної сили. Стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] - 150 000грн. моральної шкоди та на користь [PERSON] - 50 000грн. моральної шкоди. Ухвалою суду від 17.12.2014 року позов [PERSON], [PERSON] в частині позовних вимог до Вінницької обласної Асоціації редакторів, Вінницького обласного громадського об'єднання «Центр захисту журналістів, [PERSON] залишено без розгляду. В судовому засіданні представник позивачів позов підтримав за обставин викладених в позові, просив позов задовольнити. Відповідач в судовому засіданні позов не визнав, заперечив щодо його задоволення. Заслухавши пояснення учасників судового процесу, показання свідків, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд приходить до висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову, з наступних підстав. При розгляді справи судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що в газеті «33-й канал» від 03.09.2014 року [NUMBER] опубліковано статтю «Ролик про фальшивий диплом вчительки», де містяться висловлювання наступного змісту: «- Все почалося ще минулого року. У нас виникла справжня проблема з 1 класом, розповів [PERSON]. - Власне, проблем би не було, якби все робилося згідно із законом. Але... Колишній начальник відділу освіти та інспектор [PERSON], тітка [PERSON], під великим тиском і за сприяння депутата облради [PERSON] змусили мене відкрити у нашій школі два перших класи, хоча у нас для цього не вистачало дітей. Треба 31 дитину, було 27. Все робилося для того, щоб «дати [PERSON] клас». Мені навіть довелося піти на те, щоб умовити кількох батьків, аби вони залишили своїх дітей на «повторний курс». На це з бюджету витратили приблизно 45 тисяч гривень. У класі депутат облради, не пошкодувавши коштів, навіть зробив недешевий ремонт, у той час як інші класні кімнати такого не мають. Так минув рік. Але вже навесні двоє дітей з цього викликав обидвох вчительок і запропонував поділитися: одна проводить уроки, інша - вихователька групи продовженого дня. Втім, кожна з них вважає себе кращою. З тим всі розійшлися на канікули. Але згодом на мене почали надходити скарги.»;«А через рік мене змусили дати їй перший клас! Але диплома про вищу педагогічну освіту в [PERSON] немає, на сесії вона не їздила, тільки один раз - на 12 днів, коли здавала документи... » (а.с.19). Крім того, представник позивачів посилається, що 21.08.2014 року біля 08.00 год. в кабінеті директора [PERSON] відбулась розмова між директором та вчителькою [PERSON], при якій [PERSON], в присутності батьків дітей - [PERSON] та [PERSON], без всяких на те підстав, почав кричати на [PERSON], а саме: «Ви, пойміт, дивіться, ви для мене, ну, нічтожество, просто тряпка, яка..., ви понімаєте - хто я? А хто ви? Ви ніхто, ви просто в житті раз попали на людину, яка вам дасть по зубах, це я вам обіцяю, я вас розітру. Я про вас розкажу всім, у Києві, у Вінниці, про вас і про цього жертву, бо я його считаю просто вашою жертвою»;«Так як ви скакали, як обезьяна до редактора...»;«ви програєте все, ви не зможете зайти в цю школу...»;«Ви не є вчителька, ви нічого не вмієте, нічого не знаєте...»;«Ви не вчились, ви ж ні одного дня не вчились...»;«пишіть заяву на групу продовженого дня, якщо - нє, то ви взагалі працювати не будете...»;«ви гадость, ви непотріб, ну згинь...»;«з тим гуляєш до обіду, з тим з обіду, той матеріали везе, той ремонт робить, увесь Теплик знає... опозорила [PERSON], всі регочуть, всі...». Допитані в судовому засіданні свідки [PERSON] та [PERSON], зазначили, що присутніми при розмові 21.08.2014 року [PERSON] та [PERSON] не були, даної розмови не чули, свідчення, подані позивачем, писали під диктовку [PERSON] на вулиці, на капоті автомобіля. З показань свідків вбачається, що при розмові [PERSON] та [PERSON] 21.08.2014 року в кабінеті директора, крім них, нікого не було та даної розмови ніхто не чув, інших доказів які б підтверджували наявність даної розмови та висловлення [PERSON] в сторону [PERSON] суду не надано. За змістом ст. 277 ЦК України, ст. 32 Конституції України, ст. 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожному гарантується право на захист честі, гідності та ділової репутації та спростування недостовірної інформації особою, яка поширила таку інформацію. Разом з тим за змістом зазначеного законодавства. Кожному гарантується право на свободу висловлювання поглядів, в тому числі право поширювати інформацію без втручання органів державної влади, за умови, що вони діють добросовісно і надають правильну і достовірну інформацію, не завдаючи при цьому шкоди репутації окремих осіб і не порушуючи їхні особисті немайнові права. Відповідно до п. 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи" юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується позивача; в)поширена інформація є недостовірною, тобто такою, що не відповідає дійсності; г) поширена інформація порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право. Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували але відомості про них не відповідають дійсності. Крім того, статтею 34 Конституції України кожному гарантується право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань. Кожен має право вільно збирати, зберігати, використовувати і поширювати інформацію усно, письмово або в інший спосіб - на свій вибір. Відповідно до ч.ч. 1 і 3 ст. 277 ЦК України фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім'ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації. Негативна інформація, поширена про особу, вважається недостовірною, якщо особа, яка її поширила, не доведе протилежного. Статтею 30 Закону України «Про інформацію» встановлено, що ніхто не може бути притягнутий до відповідальності за висловлення оціночних суджень. Оціночними судженнями, за винятком наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема з огляду на характер використання мовних засобів, зокрема, вживання гіпербол, алегорій, сатири. Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості. Пленум Верховного Суду України в п. 19 постанови від 27.02.2009 року №1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» роз'яснив судам, що, вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначати характер такої інформації та з'ясовувати, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням. Відповідно до ст. 277 ЦК України не є предметом судового захисту оціночні судження, думки, переконання, критична оцінка певних фактів і недоліків, які, будучи вираженням суб'єктивної думки і поглядів відповідача, не можна перевірити на предмет їх відповідності дійсності (на відміну від перевірки істинності фактів) і спростувати, що відповідає прецедентній судовій практиці Європейського суду з прав людини при тлумаченні положень ст. 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Якщо особа вважає, що оціночні судження або думки, поширені в засобі масової інформації, принижують її гідність, честь чи ділову репутацію, а також інші особисті немайнові права, вона вправі скористатися наданим їй частиною першою статті 277 ЦК України та відповідним законодавством правом на відповідь, а також на власне тлумачення справи (ст. 37 Закону України «Про друковані засоби масової інформації (пресу) в Україні»), у тому ж засобі масової інформації з метою обґрунтування безпідставності поширених суджень, надавши їм іншу оцінку. За змістом ст. 47 - 1 Закону України «Про інформацію» ніхто не може бути притягнутий до відповідальності за висловлення оціночних суджень. Згідно ч.2 ст. 47 - 1 Закону України«Про інформацію» оціночними судженнями, за винятком образи чи наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, зокрема критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, з огляду на характер використання мовних засобів, зокрема гіпербол, алегорій, сатири. Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості. Зазначене вказує на те, що інформація викладене в газеті «33-й канал» [NUMBER] від 03.09.2014 року у статті «Про фальшивий диплом вчительки» є оцінкою дій, висловлювання у статтях не можна тлумачити як такі, що містять фактичні дані, оскільки вони не містять ствердження про порушення позивачами законодавства чи моральних принципів, а лише надають можливість читачам проаналізувати та сприяти зміст інформації згідно власних суб'єктивних переконань. Згідно роз'яснень, що міститься в п.п. 3, 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 28.09.1990 року №7 «Про застосування судами законодавства, що регулює захист честі, гідності і ділової репутації» при розгляді справ необхідно з'ясувати, чи поширені відомості, про спростування яких пред'явлений позов, чи порочать вони честь, гідність і ділову репутацію позивачів. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що інформація викладена в газеті «33-й канал» [NUMBER] від 03.09.2014 року в статті «Про фальшивий диплом вчительки» подана зі слів [PERSON] не принижує честь, гідність чи ділову репутацію [PERSON] та [PERSON] та не порушує їх особисті немайнові права. Стаття 1167 ЦК України містить підстави відповідальності за завдану моральну шкоду: моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті; моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки; якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування як запобіжного заходу тримання під вартою або підписки про невиїзд, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт; в інших випадках, встановлених законом. Відповідно до ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. В позовній заяві та під час судового розгляду представником позивачів не було надано належних доказів наявності моральної шкоди та підтвердження факту заподіяння позивачам відповідачем моральних страждань. Для відшкодування моральної шкоди за правилами ст. ст. 1166 та 1167 ЦК України необхідно довести такі факти: неправомірність поведінки особи, наявність шкоди, наявність причинного зв'язку між протиправною поведінкою та шкодою, що є обов'язковою умовою відповідальності та виражається в тому, що шкода має виступати об'єктивним наслідком поведінки завдавача шкоди, наявність вини завдавача шкоди. Таким чином лише наявність всіх вищезазначених умов є підставою для прийняття судом рішення про відшкодування завданої шкоди. Суд приймає до уваги ті обставини, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору (п. 5 постанови №4 Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної немайнової шкоди». Надані представником позивачів листи непрацездатності [PERSON], суд не бере до уваги, оскільки з даних листів не вбачається причинного зв'язку захворювання [PERSON] з діями чи бездіяльність відповідача. Вирішуючи питання про відшкодування моральної шкоди, завданої позивачам, суд враховує те, що представником позивачів не надано належних та достатніх доказів, на підтвердження наявності завданої моральної шкоди і обґрунтування розміру такої шкоди. Відповідно до вимог ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Статтею 57 ЦПК України встановлено, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. В силу статей 58,59 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності (ст. 212 ЦПК). Судом встановлено, що позивачами не надано належних доказів у підтвердження своїх позовних вимог. Враховуючи викладене, зважаючи на положення ст. 212, ст. 60 ЦПК України, згідно якої кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд приходить до висновку, що позовні вимоги не підлягають до задоволення в повному обсязі. Згідно ст. 88 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути солідарно з [PERSON] та [PERSON] на користь [PERSON] понесені судові витрати на правову допомогу в розмірі 500гривень. На підставі викладеного, згідно ст. ст. 23, 277, 1166, 1167 ЦК України, Конституція України, Постанова №4 Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної немайнової шкоди», Пленуму Верховного Суду України від 28.09.1990 року №7 «Про застосування судами законодавства, що регулює захист честі, гідності і ділової репутації», Пленум Верховного Суду України в п. 19 постанови від 27.02.2009 року №1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи»,

Outcome: dismissed