Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-08 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом до відповідача про визнання договору купівлі-продажу житлового будинку з надвірними спорудами дійсним та визнання права власності на житловий будинок. Позивач посилається на те, що 10 вересня 2013 року між нею та [PERSON] було укладено договір купівлі-продажу житлового будинку, розташованого в [ADDRESS] . Після досягнення згоди по всіх істотних умовах, позивач сплатила [PERSON] , згідно домовленості 40 000 грн., про що свідчить розписка останньої. Після сплати грошей позивач в`їхала з сім`єю до будинку та проживають до тепер, однак договір купівлі-продажу не був оформлений, так як [PERSON] померла [INFO] , єдиним спадкоємцем майна померлої є її син - [PERSON] , який не претендує на майно, яке його мати продала. Позивач вважає, що вона виконала всі покладені на неї обов`язки, згідно домовленості(договору купівлі-продажу) - сплатила всю обумовлену суму вартості житлового будинку, безперешкодно користується ним, а у зв`язку зі смертю [PERSON] неможливо виконати вимоги щодо обов`язкового нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу нерухомого майна. Тому просить в судовому порядку захистити її права. Позивач в суді позовні вимоги підтримала, просила їх задовольнити. Відповідач в суді позов визнав, не заперечував проти його задоволення, вказував, що являється сином [PERSON] , та йому відомо, що більше 7 років тому матір продала будинок в [ADDRESS] . Вказує, що на спірний будинок не претендує, не заперечує проти визнання договору купівлі-продажу дійсним та визнання права власності на будинок за позивачем. Вислухавши сторони, дослідивши матеріали справи, надані по справі докази в їх сукупності, суд приходить до наступного. Відповідно до положень ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. За положеннями ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно положень п.1 ч.2 ст.16 ЦК України способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, визнання права. Відповідно до положень ч.ч.1, 4 ст.203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Положеннями ч.ч.1, 3 ст.206 ЦК України визначено, що усно можуть вчинятися правочини, які повністю виконуються сторонами у момент їх вчинення, за винятком правочинів, які підлягають нотаріальному посвідченню та (або) державній реєстрації, а також правочинів, для яких недодержання письмової форми має наслідком їх недійсність. Правочини на виконання договору, укладеного в письмовій формі, можуть за домовленістю сторін вчинятися усно, якщо це не суперечить договору або закону. Згідно положень ч.2 ст.220 ЦК України передбачено, якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається. Відповідно до положень ч.1 ст.209 ЦК України правочин, який вчинений у письмовій формі, підлягає нотаріальному посвідченню лише у випадках, встановлених законом або домовленістю сторін. Договір, що підлягає нотаріальному посвідченню, є укладеним з дня такого посвідчення (частина 3 статті 640 ЦК України у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин). Відповідно до положень ст.638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. Згідно положень ч.1 ст.655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Відповідно до положень ст.657 ЦК України договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню, крім договорів купівлі-продажу майна, що перебуває в податковій заставі. Суд звертає увагу, що істотними умовами договору є предмет, вартість та строк дії. Якщо продавець і покупець їх не узгодять, договір буде вважатися недійсним. Предметом договору можуть виступати будівля, споруда, квартира, нежитлове приміщення, а також інше нерухоме майно (ст. 656 Цивільного кодексу). В договорі повинна бути вказана така інформація: місцезнаходження нерухомості; адреса нерухомого майна; призначення об`єкту нерухомості; площа нерухомого майна; інші параметри, що дозволяють однозначно визначити предмет договору. Ціна нерухомості в договорі визначається сторонами угоди (ст.691 ЦК). Покупець повинен сплатити за нерухомість вказану в договорі ціну, після прийняття нерухомості, якщо інше не встановлено договором (ст.692 ЦК). Також істотними умовами вважаються такі умови, на яких наполягає хоча б одна зі сторін договору (ст.638 ЦК). Тобто сторони можуть самостійно визначати умови договору, які не повинні суперечити законодавству. Відповідно до положень ст.ст.12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України). За положеннями ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 13 лютого 2019 року у справі № 389/122/16-ц (провадження № 61-12634св18) зазначено, що "для визнання судом угоди дійсною повинен мати місце не лише факт повного чи часткового виконання угоди, що потребує нотаріального посвідчення, а також факт ухилення іншою стороною від нотаріального оформлення угоди". Судом встановлено, що згідно даних витягу про державну реєстрацію прав №31785491, виданого Первомайським МБТІ 25 жовтня 2011 року (а.с.9), житловий будинок, розташований за адресою [ADDRESS] , зареєстрований за [PERSON] .. Вказана обставина підтверджується також копією свідоцтва про право на спадщину за заповітом, виданого 06 жовтня 2011 року державним нотаріусом Кривоозерської державної нотаріальної контори Миколаївської області Шинкарук Н.І.(а.с.8). За даними свідоцтва про смерть серія [NUMBER] , виданого Кривоозерським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області 03 вересня 2019 року(а.с.17), [INFO] [PERSON] померла. Після її смерті відкрилася спадщина, єдиним спадкоємцем [PERSON] являється відповідач по справі - [PERSON] , який отримав свідоцтво про право на спадщину за законом 03 березня 2020 року, що видано приватним нотаріусом Кривоозерського районного нотаріального округу Миколаївської області Білявською Т.П.(а.с.18). Позивачем по справі надано розписку (а.с.7), згідно якої 10 вересня 2013 року [PERSON] отримала грошові кошти в рахунок продажу належного їй житлового будинку з будівлями та земельною ділянкою, площею 0,25 га за адресою [ADDRESS] . Вказанарозписка від 10 вересня 2013 року про отримання грошових коштів за будинок (призначення об`єкту нерухомості, площа нерухомого майна та інші параметри, що дозволяють однозначно визначити предмет договору не зазначені), наявність у позивача оригіналів документів на будинок (свідоцтва про право власності, витягу, технічного паспорту та ін.) не свідчить про домовленість між сторонами щодо усіх істотних умов договору купівлі-продажу відповідно до положень ст.ст.638, 655 ЦК України, тому відсутні підстави вважати її договором купівлі-продажу. Таким чином, суд приходить до висновку, що між сторонами взагалі відсутній договір купівлі-продажу хоча б у простій письмовій формі, є лише розписка про отримання грошових коштів [PERSON] , тому вимоги позивача про визнання укладеним договору купівлі-продажу будинку є безпідставними. Положеннями ч.1 ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Враховуючи те, що вказана розписка не породжує для сторін прав і обов`язків, суд приходить висновку, що відсутні правові підстави для визнання [PERSON] власником будинку за договором купівлі-продажу. На основі з`ясованих обставин, на які посилались сторони, як на підставу своїх вимог, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд приходить до висновку, що заявлені позовні вимоги не підлягають задоволенню. Питання про розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до вимог ст.141 ЦПК України та оскільки суд прийшов до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог у повному обсязі, судові витрати суд залишає за рахунок позивача.

Outcome: dismissed