Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-12 00:00:00

У серпні 2018 року позивач звернувся до суду з даним позовом. Свої вимоги мотивував тим, що 07 вересня 2011 року між ПАТ «[PERSON] МКБ» та [PERSON] було укладено Договір іпотеки № SME_WC/05575/S06. Згідно із вищевказаним договором в забезпечення виконання зобовязань ТОВ «Інтерфудс» [PERSON] за кредитним договором №SME_WC/05575 від 07 вересня 2011 року було передано в іпотеку банку наступне майно: земельна ділянка площею 0,167 га., кадастровий номер 3222480401:01:100:0339, що знаходиться за адресою: Київська область, Києво-Святошинський район, село Білогородка, вулиця Різдвяна, 56, цільове призначення для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд. АТ «[PERSON] МКБ» стало відомо з інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру прав заборон відчуження обєктів нерухомого майна щодо обєкта нерухомого майна № 127917066 від 18 червня 2018 року, відносно вищевказаної земельної ділянки, належної [PERSON], зареєстровано обтяження: номер 4071581, дата, час державної реєстрації 25 грудня 2013 року, державний реєстратор [PERSON], підстава виникнення обтяження: ухвала суду серія та номер 2/753/6889/13, виданий 06 листопада 2013 року, видавник : Дарницький районний суд міста Києва. Відповідно до ухвали Дарницького районного суду м. Києва у справі № 753/15481/13-ц, провадження № 2/753/6889/13судом було задоволено клопотання про забезпечення позову та накладено арешт на земельну ділянку площею 0,167 га., яка знаходиться в с. Білогородка Києво-Святошинського району Київської області по вул. Різдвяній, 56 та належить на праві власності [PERSON]. На момент звернення до суду вищевказані заходи забезпечення не скасовані, що позбавляє АТ «[PERSON] МКБ» можливості скористатися правами, наданими законодавством іпотеко держателю. На підставі викладеного позивач просить зняти арешт з майна, власником якого є [PERSON] земельної ділянки площею 0,167 га., яка знаходиться за адресою: Київська область, Києво-Святошинський район, с. Білогородка, вул. Різдвяна, 56, який накладено ухвалою Дарницького районного суду міста Києва від 06 листопада 2013 року у справі № 753/15481/13-ц, провадження № 2/753/6889/13. Представником відповідача [PERSON] [PERSON] до суду подано відзив на позовну заяву, відповідно до якого просить відмовити позивачу в задоволенні позову. Свою позицію обґрунтовує тим, щ на його думку чинним процесуальним законодавством України визначено вичерпний перелік способів зняття арешту, на підставі вжиття судом заходів забезпечення позову: скасування судом заходів забезпечення позову з власної ініціативи або за клопотанням учасника справи; оскарження в апеляційному порядку ухвал про забезпечення позову. Зазначає, що питання стягнення заборгованості за кредитним договором наразі вирішується Соломянським районним судом м. Києва в межах розгляду справи № 760/8138/14-ц. Окрім цього, в межах справи № 760/8138/14-ц ПАТ «[PERSON] банк МКБ» звертає стягнення заборгованості з чотирьох поручителів за рахунок різних обєктів іпотеки. А тому скасування арешту на земельну ділянку є передчасним. Під час судового засідання представник позивача [PERSON] вимоги позову підтримав у повному обсязі з підстав викладених у позовній заяві. Представник відповідача [PERSON] просив відмовити в задоволенні позову. Представник позивача [PERSON] поданий позов підтримав у повному обсязі та просив його задовольнити. В судове засідання треті особи не з'явилися, про дату, час і місце розгляду справи повідомлялися належним чином. Клопотань про відкладення розгляду справи до суду не надходило. Суд, дослідивши матеріали справи у їх сукупності, всебічно та повно зясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, обєктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги підлягають задоволенню із наступних підстав. Статтею 129 Конституції України встановлено, що основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Відповідно до ст.80 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Судом встановлено, що 07 вересня 2011 року між Публічним акціонерним товариством «[PERSON] МКБ» та [PERSON] було укладено договір іпотеки № SME_WC/05575/S-6, відповідно до якого в забезпечення виконанн язобовязань ТОВ «Ітерфудс» [PERSON] за кредитним договором № SME_WC/05575 від 07 вересня 2011 року було передано в іпотеку банку наступне майно: земельну ділянку площею 0,167 га., кадастровий номер 3222480401:01:100:0339, що знаходиться за адресою: Київська область Києво-Святошинський район, село Білогородка, вулиця Різдвяна, 56, цільове призначення для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 575 ЦК України іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи. Відповідно до ст. 585 ЦК України право застави виникає з моменту укладення договору застави, а у випадку, коли договір підлягає нотаріальному посвідченню, - з моменту його нотаріального посвідчення. Відповідно до вимог ст. 1 Закону України «Про іпотеку» іпотекою є вид забезпечення виконання зобовязання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотеко держатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобовязання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом. Іпотекодавцем є особа, яка передає в іпотеку нерухоме майно для забезпечення виконання власного зобовязання або зобовязання іншої особи перед іпотекодержателем. Іпотекодержателем є кредитор за основним зобовязанням. Боржником є іпотекодавець або інша особа, відповідальна перед іпотекодержателем за виконання основного зобовязання. Відповідно до вимог ст. 3 Закону України «Про іпотеку» іпотека виникає на підставі договору, закону або рішення суду. Взаємні права та обовязки іпотекодавця та іпотекодержателя виникають з моменту державної реєстрації іпотеки відповідно до закону. Іпотека має похідний характер від основного зобовязання і є дійсною до припинення основного зобовязання або до закінчення строку дії іпотечного договору. З викладеного слідує, що право позивача як іпотекодержателя виникло в момент нотаріального посвідчення договору іпотеки, а саме 07 вересня 2011 року. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобовязання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. За ч.1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання. Ст. 1049 ЦК України встановлює, що позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред'явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред'явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором. Позика, надана за договором безпроцентної позики, може бути повернена позичальником достроково, якщо інше не встановлено договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок. Відповідно до розяснень, що містяться у Постанові Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна» №5 від 03 червня 2016 року: позов про зняття арешту з майна може бути пред'явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно). Позови на захист майнових прав малолітніх та неповнолітніх дітей боржника (засудженого) можуть бути пред'явлені їхніми законними представниками, а у випадках, встановлених законом, органами та особами, яким надано право захищати права, свободи чи інтереси інших осіб (статті 3, 45 ЦПК). Відповідачами в справі є боржник, особа, в інтересах якої накладено арешт на майно, а в окремих випадках - особа, якій передано майно, якщо воно було реалізоване. Як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, має бути залучено відповідний орган державної виконавчої служби, а також відповідний орган доходів і зборів, банк та іншу фінансову установу, які у випадках, передбачених законом, виконують судові рішення (стаття 3 Закону України від 21 квітня 1999 року № 606-XIV "Про виконавче провадження" (у редакції Закону України від 04 листопада 2010 року № 2677-VI) (далі - Закон про виконавче провадження). У випадках, коли арешт майна проводився для забезпечення конфіскації чи стягнення майна на користь держави, як відповідач до участі у справі у встановленому законом порядку також залучається відповідний територіальний орган Державної фіскальної служби України. У випадку безоплатної передачі майна юридичній особі ця особа також є відповідачем у справі. У спорах про зняття арешту з майна, яке є предметом застави (іпотеки) або придбано за рахунок кредиту, який не погашено, в якості третіх осіб у встановленому законом порядку залучаються заставодержатель (іпотекодержатель) або кредитор. За ст. 611 ЦК України у раз порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом: припинення зобовязання, зміна умов зобовязання, сплата неустойки, відшкодування та моральної шкоди. Відповідно до наявної в матеріалах справи Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №127917066 від 18 червня 2018 року вбачається, що право власності на земельну ділянку площею 0,167 га, кадастровий номер 3222480401:01:100:0339, що знаходиться за адресою: Київська область, Києво-Святошинський район, с. Білогородка, вул. Різдвяна, зем. ділянка 56 зареєстровано за [PERSON]. Відповідно до Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна наявні обтяження: договір іпотеки SME_WC/05575/S-2,1032; ухвала Дарницького районного суду суду м. Києва, серія та номер 1/753/6889/13, видана 06.11.2013 року. Встановлено, що ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 06 листопада 2013 року у справі № 753/15481/13-ц (провадження № 2/753/6889/13) у цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення боргу за договором позики задоволено частково клопотання позивача про забезпечення позову та накладено арешт на земельну ділянку площею 0,167 га., яка знаходиться в с. Білогородка Києво-Святошинського району Київської області, по вул. Різдвяна, 56 та належить на праві власності [PERSON]. Відповідно до вимог ст. 1 Закону України «Про іпотеку» пріоритетом є переважне право однієї особи відносно права іншої особи на те ж саме нерухоме майно. Відповідно до вимог ст. 3 Закону України «Про іпотеку» у разі порушення боржником основного зобовязання відповідно до іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити забезпечені нею вимоги переважно перед іншими особами, права чи вимоги яких на передане в іпотеку нерухоме майно зареєстровані після державної реєстрації іпотеки. Якщо пріоритет окремого права чи вимоги на передане в іпотеку нерухоме майно виникає відповідно до закону, таке право чи вимога має пріоритет над вимогою іпотекодержателя лише у разі його/її виникнення та реєстрації до моменту державної реєстрації іпотеки. Пріоритет права іпотекодержателя на задоволення забезпечених іпотекою вимог за рахунок предмета іпотеки відносно зареєстрованих у встановленому законом порядку прав чи вимог інших осіб на передане в іпотеку нерухоме майно виникає з моменту державної реєстрації іпотеки. Зареєстровані права та вимоги на нерухоме майно підлягають задоволенню згідно з їх пріоритетом у черговості їх державної реєстрації. Згідно з правилами ст. 33 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобовязання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобовязанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Як встановлено з матеріалів справи, боржник ТОВ «Інтерфудс» не виконав належним чином взятих на себе зобовязань перед ПАТ «[PERSON] МКБ»., у якого як іпотекодержателя виникло переважне право на задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки шляхом звернення стягнення на таке майно. Статтею 41 Конституції України передбачено право кожного громадянина володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Відповідно з ст. 1 Першого Протоколу Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. Статтею 10 Загальної декларації прав людини визначено, що кожна людина має право володіти майном як одноособово, так і разом з іншими. Ніхто не може бути безпідставно позбавлений свого майна. Відповідно до ст.ст 316, 317, 319 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Власник володіє, користується та розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Як вбачається з матеріалів справи, вартість предмета іпотеки є співмірною з сумою заборгованості боржника перед позикодавцем та право на задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки виникло раніш, ніж накладено арешт, тому наявні всі встановлені підстави для переважного задоволення прав позивача як іпотекодержателя, оскільки його права на переважне задоволення своїх вимог порушені. Враховуючи викладене, а також зважаючи на припис закону, суд вважає вимоги позивача обґрунтованими, доведеними та такими, що підлягають задоволенню.

Outcome: approved