Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-01 00:00:00

У вересні 2000 року позивач звернувся до суду із позовом до відповідачів про стягнення з них в солідарному порядку моральної шкоди в розмірі 5000 грн. Свої вимоги позивачка мотивує тим, що в ніч з 25 вересня на 26 вересня 1998 року внаслідок неправомірних насильницьких дій з боку відповідачів вона була незаконно позбавлена волі, вивезена разом зі своїм чоловіком [PERSON] на соняшнікове поле КСП «імені Гвардії Ілліча» в с.М-Ларино Жовтневого району Миколаївської області. Такими діями, які полягали у фізичному та моральному знущанню на нею , її приниженням їй була завдана моральна шкода. Справа розглядалася судом неодноразово. Рішенням Центрального районного суду м.Миколаєва від 26 грудня 2000 року вказаний позов було задоволено та стягнуто з відповідачів на користь [PERSON] в солідарному порядку 5000 грн. 00 коп. моральної шкоди. Ухвалою Центрального районного суду м.Миколаєва від 2 жовтня 2008 року вказане рішення суду скасовано за нововиявленими обставинами. 04 жовтня 2010 року Центральним районним судом м.Миколаєва, яке було залишено без змін ухвалою апеляційного суду Миколаївської області від 17 лютого 2011 року, ухвалено рішення, яким відмовлено у задоволенні позову. Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 27 липня 2011 року касаційну скаргу [PERSON] задоволено частково. Вищевказані рішення скасовані та справу передано на новий розгляд. В ухвалі зазначено, що суд прийшов до висновку про відсутність підстав для покладання на відповідачів цивільно-правової відповідальності за завдану позивачеві шкоду з посиланням на постанову про закриття кримінальної справи відносно відповідачів у зв'язку з відсутністю в їх діях складу злочину. Проте, на час розгляду справи в касаційній інстанції досудове слідство у справі триває. За такого, висновки суду першої та апеляційної інстанцій не можуть бути визнані законними та обгрунтованими , оскільки усупереч ст.ст. 213,214 ЦПК України суд не зазначив, які обставини встановлені, якими доказами вони підтверджені, які правовідносини виникли між сторонами та якими нормами вони регулюються. 30.09.2011 року справа передана судді Гуденко О.А. і ухвалою від 05.10.2011 року прийнята до свого провадження. Ухвалою суду від 25 жовтня 2011 року провадження по справі за позовом [PERSON] до [PERSON], [PERSON] про стягнення моральної шкоди зупинено до закінчення розгляду по суті кримінальної справи, порушеної стосовно [PERSON] та [PERSON] за ст.. 123 КК УРСР, ст..ст. 162, 353 КК України. 16 червня 2014 року відновлено провадження у справі. У судовому засіданні позивач [PERSON] вимоги, викладені в позові підтримала, просила задовольнити в повному обсязі. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні вимоги позову не визнав, заперечуючи наявність своєї вини в заподіянні позивачеві та її чоловікові будь-якої шкоди. Суду пояснив, що він дійсно затримав [PERSON] на охоронюваному ними соняшниковому полі при крадіжці останнім двох мішків голівок соняшнику -до з'ясування обставин . [PERSON] почав чинити опір, застосував мисливський ніж і наніс йому декілька поранень , тяжко поранив сторожевого собаку. Після більше ніж добового очікування приїзду працівників міліції, вони вимушені були разом з [PERSON] привезти [PERSON] додому з метою з'ясування його особи та взяття документів для звернення з відповідною заявою до міліції . Позивачка сама виявила бажання поїхати з ними та чоловіком, її ніхто не примушував і не застосовував до неї насильство , не зв'язував. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився , судом неодноразово повідомлявся судом належним чином, причини неявки суду не повідомив. Вислухавши пояснення сторін, вивчивши матеріали справи, судом встановлені наступні факти та відповідні ним правовідносини. З матеріалів цивільної справи вбачається, що також визнали в судовому засіданні обидві сторони, в ніч з 23 на 24 вересня 1998 року на території КСП "Гвардія Ілліча" в с. М-Ларино Жовтневого району Миколаївської області чоловік позивачки [PERSON] (помер [INFO] року) був затриманий охоронцем поля соняшнику [PERSON] (а.с. 82 т.1) з тих підстав, що, на думку останнього, таємно викрадав соняшник. Між ними відбулася бійка, [PERSON] застосував мисливській ніж, який [PERSON] вдалося вибити. Сторожевий собака відповідача напав на [PERSON] і завдав йому укушені рани ніжних кінцівок. Після цього [PERSON] довели до тимчасового сторожового приміщення, де тримали до вечора 25 вересня 1998 року, ніби-то чекаючи приїзду співробітників міліції. Приблизно о 18.00 год. 25 вересня 1998 року [PERSON] та бригадир охорони [PERSON] вирішили поїхати з [PERSON] до нього додому в с. Грейгове і взяти його документи на підтвердження його особистості. [PERSON], побачивши чоловіка з тілесними ушкодженнями, якого тримали двоє невідомих їй чоловіків, наполягла на тому, що поїде разом зі своїм чоловіком, добровільно сіла з ним в машину відповідачів і їх завезли на до того самого сторожового приміщення на полі соняшнику - чекати , знов таки, приїзду співробітників міліції. Там вони перебували до ранку 26 вересня 1998 року, після чого їх доставили до Воскресенського селищного відділення міліції. Як пояснила позивачка, [PERSON] та [PERSON] незаконно насильно утримували її та чоловіка весь цей час , зв'язавши їх разом і прив'язавши до діжки з водою. [PERSON] , маючи численні рани та забої, потребував медичної допомоги , проте відповідачі повністю це протягом майже трьох діб ігнорували. За цим фактом прокуратурою Жовтневого району Миколаївської області порушено кримінальну справу відносно [PERSON], [PERSON], [PERSON] за ст.123 КК УРСР, ст.ст.162,353 КК України. По справі потерпілою була визнана також і [PERSON] В справі наявні численні Постанови органу досудового слідства про закриття кримінальної справи на підставі ст.6 п.2 КПК України - у зв'язку з відсутністю в діях відповідачів складу злочину, які кожного разу скасовувалися прокурором або судом, кримінальна справа направлялася для продовження досудового слідства. 12 червня 2014 року постановою Жовтневого РВ УМВС України в Миколаївській області закрито кримінальне провадження, внесене до Єдиного державного реєстру досудових розслідувань за №12014150230000518, у зв'язку з відсутністю в діянні складу кримінального правопорушення, передбаченого ст. 122 КК України. Проведеною в рамках досудового слідства комісійною судово-медичною експертизою (висновок № 222-к від 16.11.2011 року) встановлено, що у [PERSON] були численні тілесні ушкодження у вигляді забоїв та укушених ран. З наявними ушкодженнями [PERSON] міг самостійно пересуватися. Яких -небудь пошкоджень, характерних для зв'язування кінцівок потерпілого, не відзначено. Ухвалою слідчого судді Жовтневого районного суду Миколаївської області від 02 вересня 2014 року , останню Постанову про закриття кримінального провадження скасовано, провадження повернуто для проведення подальшого досудового розслідування, оскільки при провадженні досудового слідства не було проведено детального аналізу вчиненого та не надано вірної та повної кваліфікації діянь. Відповідно до статей 23, 1166-1168, 1194 ЦК України, глави 8 ЦПК України та постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 року № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» - майнова шкода, завдана неправомірними діями немайновим правам та майну фізичної особи, а також завдана моральна шкода відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала, за наявності її вини. За загальним правилом, передбаченим ст. 440 ЦК України вредакції 1963 року, який діяв на час виникнення спірних правовідносин, шкода, заподіяна особі або майну громадянина, підлягає відшкодуванню особою, яка заподіяла шкоду, у повному обсязі, за винятком випадків, передбачених законодавством . Той, хто заподіяв шкоду, звільняється від її відшкодування, якщо доведе, що шкоду заподіяно не з його вини. Шкода, заподіяна правомірними діями, підлягає відшкодуванню лише у випадках, передбачених законом. За статтею 440-1 цього Кодексу, моральна (немайнова) шкода, заподіяна громадянину або організації діяннями іншої особи, яка порушила їх законні права, відшкодовується особою, яка заподіяла шкоду, якщо вона не доведе, що моральна шкода заподіяна не з її вини. Моральна шкода відшкодовується в грошовій або іншій матеріальній формі за рішенням суду незалежно від відшкодування майнової шкоди. Розмір відшкодування визначається судом з урахуванням суті позовних вимог, характеру діяння особи, яка заподіяла шкоду, фізичних чи моральних страждань потерпілого, а також інших негативних наслідків, але не менше п'яти мінімальних розмірів заробітної плати. З вищевикладеного вбачається, що [PERSON] дійсно насильно утримувався на полі відповідачами, проте сама позивачка в судовому засіданні визнала той факт , що вона добровільно поїхала на поле через побоювання за здоров'я свого чоловіка, чому [PERSON] не перешкоджав. [PERSON] не надала суду жодних доказів на підтвердження протиправність дій відповідачів саме відносно неї , матеріали справи не містять доказів наявності вини відповідачів у застосуванні до позивачки насильницьких дій, фактів зв'язування її та чоловіка, інше примусове її утримання . Таким чином, суд приходить до висновку, що позов не підлягає задоволенню за недоведеністю позовних вимог. Відповідно до ст. 88 ЦПК України , судові витрати слід віднести на користь держави.

Outcome: dismissed