Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-22 00:00:00

04.02.2019 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання дитини, яка продовжує навчання. У своєму позові позивач зазначив, що відповідач [PERSON] є його батьком. На даний час він навчається в Миколаївському політехнічному коледжі на денній формі навчання. Відповідач матеріальної допомоги на його утримання у зв`язку із навчанням не надає. Посилаючись на те, що відповідач [PERSON] працездатний, здоровий, працює за межами країни та отримує заробітну плату, просив стягнути з останнього аліменти на своє утримання, оскільки він продовжує навчання, стягнувши 1/6 всіх видів доходів на період навчання. Ухвалою від 01.03.2019 року по даній справі відкрито провадження. У судове засідання позивач не з`явився, надав до суду заяву в якій просив розглянути справу у його відсутності, позовні вимоги підтримує у повному обсязі. Відповідач до судового засідання не з`явився, про день розгляду справи був повідомлений належним чином. Суд вважає за можливе ухвалити рішення про заочний розгляд справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Враховуючи, що всі особи, які беруть участь у справі, в судове засідання не з`явились, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного. Відповідно до наданих позивачем документів, судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про народження [PERSON] є батьком [PERSON] , [INFO] . Відповідно до довідки від 01.02.2019 року за № 39/19 наданої Державним вищим навчальним закладом «Миколаївський політехнічний коледж», [PERSON] навчається у Державному вищому навчальному закладі «Миколаївський політехнічний коледж» на ІІІ курсі денного відділення з 01.09.2016р. по 01.07.2019р. Відповідно до положення ст.3 «Конвенції про права дитини» від 20.11.1989 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до ст.199 Сімейного Кодексу України, батьки зобов`язані утримувати повнолітніх дітей, що продовжують навчання до досягнення ними 23-х років, при умові, якщо вони можуть надавати матеріальні допомоги, а батьки можуть надати таку матеріальну допомогу. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання. Відповідно до ст. 200 СК України, суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином. Відповідно до ч. 1 ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Аналізуючи викладені вище правові норми, судом відзначається, що правовідносини з обов`язку батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання, не є продовженням безумовного обов`язку батьків з утримання неповнолітніх дітей, більш того, вони регулюються самостійними нормами матеріального права, якими вказаний обов`язок встановлений щодо обох батьків і залежить від умови можливості надавати матеріальну допомогу. Пунктом 20 постанови Пленуму від 15 травня 2006 року "Про застосування окремих норм СК України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" Верховний Суд України роз`яснив, що обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Так, у своєму позові позивач посилається на те, що відповідач працездатний, здоровий, працює за межами країни, отримує заробітну плату, але матеріальної допомоги на його утримання у зв`язку із навчанням не надає. У відповідності зі ст. ст. 12,13 ЦПК України, суд розглядає справи на принципах змагальності і диспозитивності, у межах заявлених позовних вимог на підставі доказів, поданих учасниками справи. Відповідно до ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги та заперечення учасників сторін, та інших обставин, які мають значення для справи. Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. За такого, беручи до уваги викладене, оцінюючи за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні кожного отриманого у справі доказу зокрема та належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що викладені у позові обставини не знайшли свого підтвердження під час судового розгляду, оскільки позивач не обґрунтував та не надав жодного доказу на підтвердження того, що відповідач має можливість сплачувати аліменти в розмірі 1/6 частини на продовжує навчання. За такого, суд приходить до висновку, що в задоволенні позову [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання дитини, яка продовжує навчання, слід відмовити. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed