Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-12 00:00:00

20 листопада 2019 року (за поштовим штемпелем) представник позивача за довіреністю Гребенюк О.С. звернувся до суду із зазначеним вище позовом, посилаючись на те, що відповідно до укладеного договору від 26.01.2011, без номера, відповідач отримав кредит у розмірі 700,00 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок та підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг (далі - Умови) та Тарифами Банку складає між сторонами Договір (далі - Договір від 26.01.2011), що підтверджується підписом у заяві та надав право позивачу, відповідно до п. 2.1.1.2.3 та п. 2.1.1.2.4, в будь-який момент змінити кредитний ліміт. На підставі п. 1.1.7.11 Умов договір діє протягом 12 місяців з моменту підписання. Якщо протягом цього терміну жодна із сторін не проінформує іншу сторону про припинення дії Договору, він автоматично лонгується на такий же термін. Позивач свої зобов`язання за Договором виконав повністю, надавши відповідачу кредит. Натомість відповідач станом на 30.09.2019 порушив зобов`язання за Договором, ухиляється від їх виконання та має заборгованість в розмірі 15021,86 грн, з яких, заборгованість за кредитом - 699,09 грн, по процентам за користування кредитом - 12931,25 грн, за пенею та комісією - 200,00 грн, а також штрафи відповідно до п. 2.1.1.7.6 Умов - 500 грн (фіксована частина), та штраф (процентна складова) - 691,52 грн,тому просить стягнути із відповідача на користь позивача заборгованість у зазначеному розмірі та сплачені судові витрати. Ухвалою Згурівського районного суду Київської області від 27.11.2019 справу клопотання представника позивача про розгляд справи у порядку спрощеного провадження без виклику осіб задоволено частково. У судове засідання сторони повторно не з`явилися про дату, час і місце його проведення були належним чином повідомлені, відповідач - за адресою його місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку, відсутній за такою адресою, про причини неявки суду не повідомив, своїх заперечень та відзиву на позов не подав. Відповідні оголошення про виклик відповідача були опубліковані на веб-порталі судової влади України. Представник позивача направив заяву про розгляд справи за його відсутності, позов підтримує повністю. Суд постановив ухвалу про заочний розгляд справи. Оцінюючи наведені у справі аргументи, ґрунтуючись на засадах верховенства права, на повно і всебічно з`ясованих обставин, об`єктивно та безпосередньо досліджених в судовому засіданні доказів, наявних у справі, суд дійшов висновку. Судом встановлено, що відповідач 26.01.2011 підписав Анкету-заяву про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг у Приват Банку. У тексті цієї Анкети-заяви містяться анкетні дані відповідача, його контактна інформація, відомості про майновий стан та трудову діяльність. Також зазначено, що відповідач згоден з тим, що ця Анкета-заява разом із Пам?яткою клієнта, Умовами і Тарифами становить між ним та банком договір про надання банківських послуг, а також, що він ознайомився та погодився з Умовами і Тарифами банку, які були надані йому для ознайомлення в письмовому вигляді. Умови розміщені на офіційному сайті ПриватБанку www.privatbank.ua. Відповідач зобов`язався виконувати умови, а також регулярно ознайомлюватися з їх змінами на зазначеному сайті (а.с.8 - копія Анкети-заяви). Отже Анкета-заява взагалі не містить будь-яких відомостей про намір відповідача як позичальника отримати кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок, даних щодо типу кредитування, щодо погодження сторонами кредитного ліміту, щодо процентної ставки, щодо встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру, щодо отримання відповідачем кредитної картки, строку дії цієї картки, щодо відкриття рахунку на її ім`я, щодо прийнятого Банком рішення за заявою відповідача та даних про умови кредитування тощо. Позивач обґрунтував позовну заяву тим, що відповідач отримав кредит у розмірі 700,00 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок, не зазначаючи при цьому ані розміру відсотків за користування кредитом, ані кінцевого терміну повернення кредитних коштів. До позову позивач додав копію Довідки про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 30 днів пільгового періоду по договору SAMDN50000040359425 та Витяг з Умов, затверджених наказом від 06.03.2010 № СП-2010-256 (а.с.9). Проте документів, які зазначені в Анкеті-заяві, а саме Пам?ятку клієнта та Тарифи суду не надав. Умови, які визначають такі істотні умови договору як розмір процентів, штрафи, пеню, комісійні платежі, термін дії договору, а також строки платежів по кредиту (тіла кредита та відсотків) відповідач не підписував. Позивач також не надав інших доказів існування погоджених сторонами будь-яких істотних умов Договору від 26.01.2011, крім зазначених вище, з якими, як вважає позивач, відповідач був ознайомлений. Згідно з наданим банком розрахунком, заборгованість відповідача за зазначеним кредитним договором станом на 30.09.2019 становить 15021,86 грн та складається із заборгованості за кредитом - 699,09 грн, по процентам за користування кредитом - 12931,25 грн, за пенею та комісією - 200,00 грн, а також штрафи відповідно до п. 2.1.1.7.6 Умов - 500 грн (фіксована частина), та штраф (процентна складова) - 691,52 грн (а.с.6-7 - розрахунок). Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним(стаття 1055 ЦК України). Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «ПРИВАТБАНК»). Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно зі статтею 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Частинами першою, другою статті 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Згідно із частиною першою статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Таким чином у разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі). Позивач просить у тому числі, крім тіла та простроченого тіла кредиту, стягнути складові його повної вартості, зокрема проценти, пеню, комісію та штрафи. Обґрунтовуючи право вимоги в цій частині, в тому числі їх розмір і порядок нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за Договором від 26.01.2011, посилається на Тарифи Банку та Витяг з Умов, викладені на банківському сайті: www.privatbank.ua, як невід`ємні частини спірного договору. Додана до позову позивачем Довідка про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 30 днів пільгового періоду по договору SAMDN50000040359425, не стосується предмета цього спору. Сам же позивач посилається на те, що між сторонами укладено договір без номера та додає розрахунок заборгованості по договору без номера від 26.01.2011. Виписки з рахунків відповідача, якщо такі відкривалися, позивач не надав. У позовній заяві не зазначено, що позивач не має змоги надати відповідні докази разом з позовною заявою. Надалі будь-яких письмових звернень до суду із зазначенням доказів, які бажає долучити позивач із обгрунтуванням об`єктивних причин неможливості їх надання в строк, визначений законом, позивач не подавав. Натомість, підтримуючи позов у повному обсязі, зазначив про наявність необхідних доказів у матеріалах справи. Оцінюючи аргументи позивача про те, що відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами, які розміщено на офіційному сайті банку в мережі Інтернет за адресою www.privatbank.ua та які разом із Тарифами становлять договір, що підтверджується його підписом у Анкеті-заяві, суд вважає за необхідне дотриматися правового висновку Великої Палати Верховного Суду від 03.07.2019 у справі № 342/180/17, ухваленій у аналогічних правовідносинах, зміст якої зводиться до того, що роздруківка Умов із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, що підтверджено й у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (провадження № 6-16цс15), та що неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України за змістом якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПриватБанк» в період з часу виникнення спірних правовідносин до моменту звернення до суду із вказаним позовом, тобто кредитор міг додати до позовної заяви Витяги з Тарифів та з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову. Законних підстав відступити від цього правового висновку за встановлених обставин суд не вбачає. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ст.ст. 79, 80 ЦПК України). Згідно з приписами ч. 1 ст. 81, ч. 1 ст. 89 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд не бере до уваги як належний доказ розрахунок заборгованості, на який посилається позивач, як такий, що підтверджує надання кредиту та наявність кредитних правовідносин, оскільки сам по собі розрахунок заборгованості без надання доказів отримання кредитних коштів відповідачем, не є підтвердженням наявності заборгованості та нічим іншим не підтверджується і його правильність неможливо перевірити судом. Будь-яких доказів перерахування кредитних коштів на картку чи на рахунок відповідача позивач також не надав. При цьому суд враховує, що уповноважений представник позивача просить розглянути справу за наявними матеріалами, а висновки суду не можуть грунтуватися на припущеннях. Суд також враховує, що банківське обслуговування фізичних осіб передбачає, крім надання споживчих кредитів, інші види послуг. Відповідну інформацію містить й Анкета-заява. Однак із наданих позивачем доказів не вбачається за можливе визначити вид послуги, обраної відповідачем. Вбачається, що неподання відповідачем відзиву на позов не свідчить про те, що такий визнано ним та не звільняє позивача від обов`язку доказування. Відповідно до ч. 6 ст. 13 Закону України "Про судоустрій та статус суддів" висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права. Дослідивши письмові докази у справі, суд дійшов висновку, що в позові необхідно відмовити повністю, оскільки в судовому засіданні не доведено, що між сторонами було досягнуто згоди щодо виду договору та істотних умов такого договору, а також надання відповідачу кредиту на підставі поданої ним заяви. При пред`явленні позову позивач сплатив судовий збір у розмірі 1921,00 грн (а.с.1 - платіжне доручення). Судові витрати вбачається за необхідне покласти на позивача у зв`язку із відмовою у позові (п. 2 ч. 2 ст. 141 ЦПК України). На підставі викладеного,

Outcome: dismissed