Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-09 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом про зміну розміру аліментів, які він сплачує на сина [PERSON] , [INFO] та доньку [PERSON] , [INFO] , за судовим наказом Красноградського районного суду Харківської області від 25 листопада 2020 року. В обґрунтування позовних вимог [PERSON] вказав, що за судовим наказом Красноградського районного суду Харківської області від 25 листопада 2020 року з нього стягнуто аліменти на користь [PERSON] у розмірі 1/3 частини доходу, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на кожну. З вказаним судовим наказом [PERSON] не згоден, оскільки має тяжку хворобу, не може працювати та сплачувати аліменти. Позивач перебував на амбулаторному лікуванні з 29.09.2020 по 02.12.2020 у лікаря проктолога, 08.10.2020 отримав оперативне лікування. Відповідно до виписки амбулаторного хворого № 450699 [PERSON] перебував стаціонарному лікуванні з 29.09.2020 року по 02.12.2020 року з діагнозом хронічний комбінований геморой 3ст., фіброзний поліп, ускладнений кровотечією та випадінням вузлів. Через незадовільний стан здоров`я працевлаштуватись не може, перебуває у скрутному матеріальному становищі, сплачувати аліменти в нарахованому розмірі він не має можливості. З цих підстав [PERSON] просить змінити розмір стягуваних з нього на користь [PERSON] аліментів на дітей з 1/3 частини до 1/6 частини його заробітку ( доходу), але не менші 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісячно на кожну. Від відповідачки [PERSON] надійшов відзив, в якому вона позовні вимоги не визнала. Посилається на те, що аліменти стягнуті в передбаченому законом розмірі, а саме на утримання двох дітей в розмірі 1/3 частини доходу. Аргументи з приводу поганого стану здоров`я позивача вважає недоцільними, оскільки вони не підкріплені вагомими доказами. Крім того, їх син, [PERSON] перебуває на обліку у сімейного лікаря з діагнозом ожиріння неуточненого генезу, нетоксичного дифузного зобу (початкова стадія діабету) , та проходить курс медикаментозного лікування щитоподібної залози. Весь тягар з утримання дітей лежить на ній, оскільки позивач не приймає участі ні в утриманні, ні у вихованні дітей. А тому позовні вимоги [PERSON] вважає необгрунтованими та такими, що не підлягають до задоволення. Від представника позивача адвоката Данільчук В.П. до суду надійшла заява, в якій вона позовні вимоги [PERSON] підтримала та просила їх задовольнити. Цивільну справу просила розглянути без її участі. Відповідач [PERSON] до суду не прибула, в письмовій заяві позовні вимоги не визнала, заперечувала проти задоволення позову та зменшення аліменті з підстав наведених у раніше поданому відзиві. Слухання справи просила проводи без неї. Суд, дослідивши заяви сторін, перевіривши матеріали справи, вважає, що позов не підлягає до задоволення з таких підстав. Судом встановлено, що сторони у справі є батьками сина [PERSON] , [INFO] та доньки [PERSON] , яка народилася [INFO] . За судовим наказом Красноградського районного суду Харківської області від 25.11.2020 року з [PERSON] стягнуто аліменти на користь [PERSON] на утримання сина [PERSON] , [INFO] та доньки [PERSON] , [INFO] , до 1/3 частки всіх видів заробітку (доходу) платника аліментів, щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Позивачем не долучено належних і допустимих доказів того, що його матеріальний стан з часу ухвалення судового наказу 25.11.2020 року суттєво змінився та погіршився. З огляду на ч.4 ст.273 ЦПК України, якщо після набрання рішенням суду законної сили, яким з відповідача присуджені періодичні платежі, зміняться обставини, що впливають на визначені розміри платежів, їх тривалість або припинення, кожна сторона має право шляхом пред`явлення нового позову вимагати зміну розміру, строків платежів або звільнення від них. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно ст.180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За змістом ч.3 ст.181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до ч. 1 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує:1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Як передбачено ч.2 ст.182 СК України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Згідно зі ст.192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Відповідно п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. Згідно положень ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує право на справедливий і публічний розгляд справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом. Згідно ч.1 ст.2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб. Вирішення питання про зменшення розміру аліментів, що сплачується на утримання дітей, внаслідок зміни сімейного стану позивача та наявність у його працездатної дружини трьох неповнолітніх дітей, не є справедливою підставою для задоволення позову. Згідно з ст. ст. 12, 13, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, суд сприяє всебічному і повному з`ясуванню обставин справи дотримуючись принципів диспозитивності та змагальності сторін. Суд розглядає справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі наданих сторонами доказів. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Розмір аліментів визначений в судовому наказі в розмірі 1/3 частки від всіх видів доходів відповідача, але не менше ніж 50% від встановленого прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на кожну дитину, до досягнення дітьми повноліття, є тим мінімумом, який батько в силу свого батьківського обов`язку за законом повинен сплачувати дітям та який не призведе до порушення його прав та інтересів. Верховний Суд у своїй постанові по справі № 755/14148/18 від 25 вересня 2019 року зазначив, що суди при ухваленні своїх рішень про стягнення аліментів,насамперед, мають керуватися інтересами дітей,які мають право на гідний рівень матеріального забезпечення. Ураховуючи положення ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, ч. 7, 8 ст. 7 СК України при вирішення будь-яких питань щодо дітей, суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення інтересів дитини. Враховуючи вищенаведене, а також те, що при вирішенні будь-яких питань щодо дітей, суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення інтересів дитини, враховуючи, що позивачем не було надано належних та допустимих доказів, які б свідчили, що в нього значно змінилось матеріальне становище та за своїм матеріальним станом або ж через стан здоров`я він не здатен сплачувати аліменти в розмірі визначеному судовим рішенням, підстав для зменшення розміру аліментів у суду немає, тому суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позову, оскільки вимоги позивача є необґрунтованими та такими що не підлягають задоволенню.

Outcome: dismissed