Jurisdiction: civil
Date: 2018-08-13 00:00:00

07.09.2017 року [PERSON] звернулась до Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська з позовом у якому просила стягнути з відповідача на її користь заборгованість з аліментів на утримання дитини [PERSON] за період з 01.09.2014 року по 01.08.2017 року у розмірі 27 600 грн. та пеню за прострочення сплати аліментів в розмірі 8 400 грн. В обгрунтування позовних вимог зазначила, що рішенням Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська від 19.12.2014 року з відповідача стягнуто аліменти на утримання дитини в розмірі 800 грн. щомісячно. 22.01.2015 року Бабушкінським ВДВС ДМУЮ відкрито виконавче провадження. Відповідач аліменти жодного разу не сплатив, у зв'язку з чим, за ним утворилась заборгованість, яка підтверджується відповідною довідкою органу примусового виконання рішень. В порядку ст.196 СК України на суму заборгованості нею нараховано пеню. 08.09.2017 року судом здійснено запит до адресно-довідкового підрозділу ГУДМС, УДМС України в Дніпропетровській області та 12.09.2017 року отримано відповідь щодо місця реєстрації відповідача. 25.09.2017 року відкрито провадження по справі. 01.12.2017 року до суду надійшла зустрічна позовна заява [PERSON], у якій останній просить звільнити його від сплати заборгованості за період з 16.09.2014 року по 30.05.2017 року. Позов обґрунтований наступним чином. Рішенням Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська від 19.12.2014 року з нього стягнуто аліменти на утримання дитини в розмірі 800 грн. щомісячно. Про існування рішення він дізнався через два роки після його винесення, отримавши виклик державного виконавця від 08.12.2016 року. З повним текстом рішення він ознайомився 16.01.2017 року в архіві суду, після чого подав апеляційну скаргу. Ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 30.05.2017 року його апеляційну скаргу відхилено. Після винесення судом апеляційної інстанції остаточного рішення він справно та своєчасно сплачує аліменти, що підтверджується відповідними квитанціями, приймає участь у вихованні та утриманні дитини. Позивач вважає, що або [PERSON] несвоєчасно звернулась до виконавчої служби з виконавчим листом, або виконавча служба неналежно виконувала покладені на неї обов'язки, через що і утворилась заборгованість. 04.12.2017 року зустрічну позовну заяву прийнято до спільного розгляду з первісним позовом. В судовому засіданні позивач підтримала свої вимоги та наполягала на їх задоволенні, проти зустрічного позову заперечувала. Відповідач та його представник у судовому засіданні заперечували проти задоволення первісного позову, зустрічні позовні вимоги підтримали та наполягали на їх задоволенні. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про задоволення первісного позову та відмову у задоволенні зустрічного позову за наступних підстав. Відповідно до ст. ст. 12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Згідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Рішенням Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська від 19.12.2014 року стягнуто з [PERSON], [INFO], ідентифікаційний номер [NUMBER], зареєстрованого за адресою: [ADDRESS], аліменти на утримання його дитини: [PERSON], [INFO], у твердій грошовій сумі в розмірі 800,00 грн. щомісячно, починаючи стягнення з 16 вересня 2014 року і до досягнення дитиною повноліття, в особі матері дитини - [PERSON], [INFO], ідентифікаційний номер [NUMBER], яка зареєстрована за адресою: [ADDRESS]. Відповідно до змісту рішення від 19.12.2014 року, відповідач [PERSON] приймав участь у судовому процесі в спорі зі стягнення аліментів через свого представника [PERSON], яка була присутня при оголошенні вступної та резолютивної частини рішення. Так, в судовому засіданні представник відповідача [PERSON] заперечувала проти задоволення позовних вимог та просила відмовити в задоволенні позову, оскільки був поданий позов про визначення місця проживання дитини разом з відповідачем. Також, зазначила, що позовні вимоги не підлягають задоволенню й тому, що відповідач офіційно не працевлаштований та відповідач оплачує дитячий садок, який відвідує дитина. Отже, усі покликання відповідача щодо тривалої, понад 2 роки, необізнаності про винесене Красногвардійським районним судом м.Дніпропетровська 19.12.2014 року рішення є голослівними та скерованими на введення суд в оману, з метою ухилення майнової відповідальності за несвоєчасну сплату аліментів. 22.01.2015 року державним виконавцем Бабушкінського відділу державної виконавчої служби ДМУЮ Перелигіна А.В. винесла постанову про відкриття виконавчого провадження на підставі виконавчого листа, виданого Красногвардійським районним судом м.Дніпропетровська 19.12.2014 року про стягнення з [PERSON], аліментів на утримання його дитини: [PERSON], [INFO], у твердій грошовій сумі в розмірі 800,00 грн. щомісячно, починаючи стягнення з 16 вересня 2014 року і до досягнення дитиною повноліття, в особі матері дитини - [PERSON]. Відповідно до ч.1 ст.194 СК України, аліменти можуть бути стягнуті за виконавчим листом за минулий час, але не більш як за три роки, що передували пред'явленню виконавчого листа до виконання. Таким чином, виконавче провадження було відкрито приблизно через місяць після видачі виконавчого листа та посилання відповідача на несвоєчасне звернення стягувача (позивача по справі) до державної виконавчої служби спростовуються наведеним. Окрім цього, стягувач має право пред'явити виконавчий лист до виконання протягом встановленого у ньому строку, в даному випадку, - до повноліття дитини і не зобов'язана пред'являти його до виконання негайно. Відповідно до розрахунку заборгованості по аліментам, [PERSON] з вересня 2014 року по липень 2017 року заборгував 27 600 грн. Даний розрахунок виконано з урахуванням рішення суду від 19.12.2014 року, відповідно якого аліменти присуджено до стягнення з дня пред'явлення позову - 16.09.2014 року. Відповідачем на спростування позовних вимог надані квитанції про сплату аліментів за: серпень 2017 року в сумі 2400 грн., жовтень 2017 року в сумі 1600 грн., листопад 2017 року в розмірі 800 грн., отже фактично відповідачем сплачено аліменти за період з червня по листопад 2017 року (2400+1600+800=4800/800=6 місяців), відтак, обґрунтованими вимогами позивача є про стягнення заборгованості по аліментах з вересня 2014 року по травень 2017 року включно, тобто у сумі 26000 грн. Згідно з ч.1 ст.196 СК України, у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов'язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості. У зв'язку із виникненням заборгованості з вини відповідача, який ухиляється від виконання рішення суду та виплати аліментів за надуманих підстав, позивач має право на стягнення пені з відповідача. Відповідно до п. 22 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" передбачена ст.196 СК України відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин, зокрема, у зв'язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. В інших випадках стягується неустойка за весь час прострочення сплати аліментів. В даному випадку відповідачем не наведено обставин, які звільняють його від відповідальності за несвоєчасну сплату аліментів. З урахуванням правової природи пені, яка є дієвим стимулом належного виконання обов'язку та виходячи з того, що аліменти призначаються та виплачуються (стягуються) щомісячно, за змістом ст. 196 СК України пеня нараховується на суму заборгованості за той місяць, в якому не проводилось стягнення аліментів. При цьому сума заборгованості за аліментами за попередні місяці не додається до заборгованості за наступні місяці, а кількість днів прострочення обчислюється виходячи з того місяця, в якому аліменти не сплачувались. Тобто неустойка (пеня) за один місяць рахується так: заборгованість за аліментами за місяць помножена на 1 % пені і помножена на кількість днів місяця, в якому виникла заборгованість. Загальна сума неустойки (пені) визначається шляхом додавання нарахованої пені за кожен із прострочених платежів (за кожен місяць). Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України № 6-94цс15. Суд вважає частково вірним наданий позивачем розрахунок неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів на утримання дитини та приймає його до уваги, окрім розрахунку за червень та липень 2017 року, з урахування наданих відповідачем квитанцій, та таким, що не спростований жодним чином відповідачем. Отже, пеня по аліментах складає 7912 грн., які підлягають стягненню з відповідача. Відповідно до п. 22 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" передбачена ст.196 СК України відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин, зокрема, у зв'язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. В інших випадках стягується неустойка за весь час прострочення сплати аліментів. Згідно ст.197 СК України з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів суд може відстрочити або розстрочити сплату заборгованості за аліментами. За позовом платника аліментів суд може повністю або частково звільнити його від сплати заборгованості за аліментами, якщо вона виникла у зв'язку з його тяжкою хворобою або іншою обставиною, що має істотне значення. Що стосується зустрічних позовних вимог, то за відсутності доказів існування перешкод у сплаті аліментів, вимоги [PERSON] є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню. Оскільки дане рішення ухвалюється на користь позивача, яка на підставі п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», звільнена від сплати судового збору, тому відповідно до ч. 1, ч. 2, ч. 6 ст. 141 ЦПК України, судовий збір в розмірі 704,80 грн. підлягає стягненню з відповідача на користь держави. На підставі викладеного,

Outcome: partial