Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-12 00:00:00

В серпні 2011 року [PERSON] та [PERSON] звернулися до суду кожен з окремим первісним позовом до [PERSON] про усунення перешкод в користуванні своїми земельними ділянками. Ухвалою судді дані позови були об'єднані в одне провадження. Їх вимоги полягали в наступному. [PERSON] та [PERSON] на підставі Державних актів про право приватної власності на земельні ділянки серії МК № 11553 та серії МК № 11462 від 4 червня 1997 року належали на праві власності земельні ділянки, площею 0,04 га та 0,25 га, по [ADDRESS]. Проте [PERSON], який користується суміжною земельною ділянкою по [ADDRESS], порушив межі їх ділянок шляхом захоплення частини землі та встановлення огорожі на їх ділянках. Проведеними на їх замовлення обстеженням було встановлено, що для відновлення порушеного розміру та конфігурації їх ділянок необхідно перенести огорожу [PERSON] відповідно до кадастрового плану (стор. 21 Технічної документації). Під час розгляду справи [PERSON] подав зустрічний позов, за яким просив зобов'язати [PERSON] та [PERSON] усунути перешкоди в користуванні його земельними ділянками: площею 0,25 га, виділеної для будівництва та обслуговування житлового будинку, та 0,0104 га, виділеної для ведення особистого підсобного господарства, розташованими по [ADDRESS] цього ж села. Крім того просив визнати недійсними Державні акти, видані на ім'я [PERSON] та [PERSON], а також стягнути з кожного із них по 5000 грн. на відшкодування моральної шкоди, завданої тривалим порушенням його права власності на землю. Під час розгляду справи вимоги [PERSON] про визнання Державних актів були виділені в окреме провадження. В судовому засіданні представник [PERSON] та [PERSON] первісний позов підтримав, а в задоволенні зустрічного позову просив відмовити. [PERSON] та його представники в судовому засіданні зустрічний позов підтримали та просили задовольнити, а в задоволенні первісного позову [PERSON] просили відмовити. Представник третьої особи до суду не з'явився, про його час та місце був повідомлений належним чином. Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, прийшов до висновку, що в задоволенні обох позовів слід відмовити з наступних підстав. 14 травня 2001 року [PERSON] уклав на товарній біржі "Марія" договір купівлі-продажу, за яким купив будинок у громадянки [PERSON] за адресою: [ADDRESS]. Рішенням Жовтневого районного суду Миколаївської області від 5 вересня 2006 року даний договір був визнаний дійсним. Іншим рішенням Жовтневого районного суду Миколаївської області від 28 вересня 2009 року за ним було визнано право власності на дві земельні ділянки, розташовані за цією ж адресою: перша - площею 0,25 га, виділена для будівництва та обслуговування житлового будинку, друга - 0,0104 га, виділена для ведення особистого підсобного господарства. Однак рішенням апеляційного суду Миколаївської області від 10 липня 2012 року, за апеляційною скаргою [PERSON] та [PERSON], рішення суду першої інстанції про визнання права власності на земельні ділянки за [PERSON] було скасовано і в задоволенні позову відмовлено. Між тим, 4 червня 1997 року Лиманівською сільською радою Жовтневого району Миколаївської області [PERSON] був виданий Державний акт серії МК № 11553 про право приватної власності на земельну ділянку, площею 0,04 га, виділену для ведення підсобного господарства. Цією ж сільською радою та того ж дня [PERSON] був виданий Державний акт про право приватної власності на земельну ділянку, площею 0,25 га, виділену для будівництва та обслуговування житлового будинку. Адреса розташування ділянок: [ADDRESS]. Згідно цих Державних актів земельні ділянки були їм передані у приватну власність відповідно до рішення Лиманівської сільської ради Жовтневого району Миколаївської області № 30 від 30 травня 1997 року. Проте рішенням Жовтневого районного суду Миколаївської області від 20 січня 2014 року, залишеним в силі ухвалою апеляційного суду Миколаївської області від 25 лютого 2014 року, позов [PERSON] у виділеному провадженні до [PERSON] та [PERSON] був задоволений. Державні акти, видані на їх ім'я, серії МК № 11553 та серії МК № 11462 від 4 червня 1997 року були визнані недійсними та скасовані. Сторони, подаючи первісний та зустрічний позови, в якості підстави для задоволення своїх вимог, посилалися на положення закону про захист права власності, передбачені статтями 41 Конституцію України, статтями 90, 91, 96, 103, 116, 118, 152 ЗК України, статтями 321, 391 ЦК України. Проте під час провадження в даній справі, на підставі зазначених вище рішень судів в інших цивільних справах, які набрали законної сили, у сторін перестало існувати належним чином зареєстроване право власності на земельні ділянки. Тобто ті підстави, за якими були подані позови, на час завершення розгляду справи перестали існувати. Згідно зі ст. 11 ЦПК України суд розглядає справи в межах заявлених вимог та на підставі наданих доказів. В судовому засіданні суд роз'яснив дані положення сторонам та їх право уточнити позовні вимоги, однак змін або уточнень до позовів від сторін не надійшло. За такого, виходячи з того, що у сторін відсутнє належним чином оформлене право власності на земельні ділянки, на порушення яких вони подали свої позови, у суда відсутні підстави для задоволення як первісного, так і зустрічного позовів. В зв'язку з тим, що відсутні підстави для задоволення позову [PERSON] про захист його порушеного права власності на землю, то відсутні і підстави для задоволення його вимог про стягнення моральної шкоди. Згідно зі ст. 88 ЦПК України у разі відмови в задоволенні позову судові витрати, понесені сторонами, з іншої сторони не стягуються. Враховуючи викладене,

Outcome: dismissed