Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-11 00:00:00

Позивач за основним позовом [PERSON] звернулася до суду із позовом до [PERSON], [PERSON], третя особа ВАТ «Харківський підшипниковий завод» АТ «ХАРП» та просила постановити судове рішення, яким усунути перешкоди у користуванні житловим приміщення, розташованим за адресою: [ADDRESS], шляхом примусового виселення відповідачів [PERSON] та [PERSON] та надання позивачці [PERSON] безперешкодного доступу до вказаної квартири. В обґрунтування поданого позову посилалася на те, що 16.04.2009 року відповідно до рішення адміністрації та профкому ВАТ «Харківський підшипниковий завод» АТ «ХАРП» останній було видано спеціальний ордер №3 на право на заселення в квартиру [ADDRESS] (фінський дім). Вказане житло було надано позивачці як працівнику даного підприємства з метою поліпшення житлових умов. 26.08.2009 року у вказаному житлі, за згодою позивачки, був зареєстрований її син - [PERSON]. Також, [PERSON] вказує, що фактично у спірну квартиру [ADDRESS] ні вона ні її син не мають можливість вселитися, т.я. вказана житлова площа самовільно зайнята відповідачами [PERSON] та його дружиною [PERSON]. Також [PERSON] вказує, що неодноразово вона зверталася до правління ВАТ «Харківський підшипниковий завод» АТ «ХАРП» з вимогою сприяти у заселенні у надану останній квартиру, в зв'язку із чим були складені відповідні протоколи, зверталася до правоохоронних органів, але відповідачка [PERSON] чинила всілякі перепони, тому [PERSON] позбавлена можливості реалізувати своє порушене право, що і стало причиною звернення до суду. Під час розгляду справи, [PERSON] та [PERSON] звернулися до суду із зустрічною позовною заявою, яка була прийнята судом та розглядалася разом із основним позовом в одному провадженні. Зустрічна позовна заява неодноразово була змінена позивачами за зустрічним позовом, та в частині заявлених ними позовних вимог [PERSON] та [PERSON] просили суд залишити позовні вимоги без задоволення. У зв'язку із чим ухвалою Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 12.02.2015 року позовні вимоги щодо зобов'язання адміністрації Орджонікідзевського відділу у м. Харкові ГУДМСУ в Харківській області анулювати реєстрацію [PERSON] в квартирі[ADDRESS] залишені без розгляду. В остаточній редакції, позивачі за зустрічним позовом [PERSON] та [PERSON] просили суд визнати спеціальний ордер №3 від 16.04.2009 року, виданий [PERSON] на підставі спільного рішення адміністрації і профспілкового комітету ВАТ «Харківський підшипниковий завод» АТ «ХАРП» від 06.04.2009 року на вселення [PERSON] та її сина [PERSON] в квартиру [ADDRESS] недійсним; визнати за [PERSON] і членами його сім'ї: дружиною - [PERSON], дітьми - [PERSON], [PERSON], [PERSON] право на користування квартирою [ADDRESS], яка перебуває на балансі ВАТ «Харківський підшипниковий завод» АТ «ХАРП»; зобов'язати адміністрацію ВАТ «Харківський підшипниковий завод» АТ «ХАРП» надати [PERSON] і членам його сім'ї: дружині - [PERSON], дітям - [PERSON], [PERSON], [PERSON] квартиру [ADDRESS] та укласти з [PERSON] відповідний договір найму цього житла. В обґрунтування наданого позову посилалися на те, що фактично в спірному приміщенні проживає сім'я [PERSON], при цьому, з 2005 року вони здійснювали догляд за гр. [PERSON], якій належало дане спірне приміщення, яка надала на ім'я [PERSON] довіреність на приватизацію даного житла. Але за життя [PERSON] провести приватизацію [PERSON] не встигла, але за усною домовленість із померлою, а також з усного дозволу директору заводу сім'я [PERSON] зайняла спірне житлове приміщення, та вважали, що саме їм воно належить, саме з цих підстав останні відмовили представникам заводу та, особисто [PERSON], в намаганні вселитися в спірне приміщення. В судовому засіданні [PERSON] та її представник - адвокат [PERSON] свій позов підтримали та просили його задовольнити, посилалися не те, що [PERSON] скористалася своїм правом та зареєструвалася у спірному приміщенні, але позбавлена можливості проживати в спірній квартирі. В задоволенні зустрічного позову [PERSON] та [PERSON] просили суд відмовити, т.я. останні самовільно зайняли спірне приміщення, яке на законних підставах було виділено [PERSON] Крім того, посилання [PERSON] на ту обставину, що вона та її родина мали право першими на заселення у кімнату [ADDRESS] є безпідставними та такими, що не відповідають закону. Тому вважають, що зустрічний позов є необґрунтованим. Позивачі за зустрічним позовом [PERSON] та представник [PERSON] - [PERSON] проти основного позову [PERSON] заперечували, посилалися на те, що під час отримання ордеру остання надала не достовірну інформацію робітникам заводу, щодо даних на першочергове отримання житла, крім того, житло, яке було виділене [PERSON] складом із сином складає розмір 15,1 кв.м., тому в даному приміщенні не лише не можна проживати особам різної статі, але при цьому спірне житло взагалі є аварійним, крім того, ВАТ «Харківський підшипниковий завод» АТ «ХАРП» не переконалося, що дане приміщення є вільним. Просили суд відмовити [PERSON] в задоволенні позову та задовольнити в повному обсязі зустрічну позовну заяву, т.я. вважають, що саме сім'я [PERSON] мала право на першочергове отримання спірного житлового приміщення, а саме кв. [ADDRESS], т.я. вони проживають в даному житловому приміщенні в квартирі [ADDRESS] і фактично, кімната, що звільнилася є суміжним приміщенням, на яке позивачі за зустрічним позовом мали право відповідно до ст. 54 ЖК України. Представник третьої особи - ВАТ «Харківський підшипниковий завод» АТ «ХАРП» просила основний позов [PERSON] задовольнити, а в задоволенні зустрічного позову [PERSON] та [PERSON] відмовити, посилалася на те, що заводом не був порушений порядок видачі ордеру на звільнене житлове приміщення, також пояснили, що [PERSON] не мала можливості вселитися в квартиру, яку вона отримала на заводі, т.я. її вселенню перешкоджала [PERSON] Також пояснила, що сім'я [PERSON] самовільно зайняла квартиру [ADDRESS], при цьому згоди на її заселення останні не отримували. Представник третьої особи - Управління служб у справах дітей Департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради виступили на стороні захисту малолітньої дитини - [PERSON], [INFO], просили врахувати інтереси дитини та посилалися на рішення суду. Суд, вислухавши сторони, їх представників, представників третіх осіб, свідків, вивчивши та дослідивши матеріали справи, та оцінивши надані докази в їх сукупності приходить до наступного висновку…. Відповідно до положень ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ст.ст. 3, 4 ЦПК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених прав, а суд, здійснюючи правосуддя, захищає порушені права цих осіб у спосіб, визначений законами України. Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені нормами ст.ст. 16, 386, 391 ЦК України. Права власника житлового будинку, квартири визначені ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання у право власника можливе лише з підстав, передбачених законом. При цьому, право на житло (користування ним, усунення перешкод у користуванні ним) підлягає захисту лише у випадку порушення прав особи. У разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема шляхом виселення . Судом встановлено, що 16.04.2009 року відповідно до спільного рішення адміністрації та профкому ВАТ «Харківський підшипниковий завод» АТ «ХАРП» ( протокол №64) [PERSON] було видано спеціальний ордер №3 на право на заселення квартири [ADDRESS] (фінський будинок). Вказане житлове приміщення, було видане [PERSON], як працівникові даного підприємства на житлову кімнату 15,1 кв.м. в будинку [ADDRESS], як поліпшення житлових умов без зняття з квартирного обліку ( Т.1, л.д. 163). Також встановлено, що [PERSON] працює на ВАТ «Харківський підшипниковий завод» АТ «ХАРП» з 26.08.1971 року та перебуває на квартирному обліку з 02.06.1974 року. Також встановлено, що [PERSON] постійно проживала та була зареєстрованою на час отримання спірного житлового приміщення за адресою: [ADDRESS] складом три особи (вона, син та син). Відповідно до наданих суду документів встановлено, що в спірному приміщенні 26.08.2009 року був зареєстрований [PERSON]. Сама позивачка [PERSON] також була зареєстрована по [ADDRESS] 26.08.2009 року, а 02.09.2009 року знята з реєстрації за даною адресою (Т.2, а.с.49,50). При цьому, як вбачається із спеціального ордера №3 , [PERSON] отримала ордер 16.04.2009 року, та не скористалася встановленим законним правом на реєстрацію в приміщенні відповідно до отриманого ордеру протягом 30 днів, тобто [PERSON] пропустила строк для реєстрації. Посилання [PERSON] на ту обставину, що їй невірно була вказана відповідна інформація робітниками ЖКО, щодо належної реєстрації в житловому приміщенні суд не приймає до уваги. Так [PERSON] пояснила, що їй було запропоновано знятися з реєстрації складом повної сім'ї , в зв'язку із чим , остання зверталася із заявою до заступника директора з персоналу з питань ЖКО Самойлової Н.Б про продовження строку реєстрації за спец ордером, та згідно даної заяви такий термін був продовжений до 23.08.2009 року, про що зроблений відповідний запис на спеціальному ордері №3. Дані обставини не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні. Так, дійсно в матеріалах особової справи [PERSON] (яка була оглянута в судовому засіданні) перебуває відповідна заява про продовження строку на реєстрацію в приміщенні від [PERSON] від 10.07.2009 року та 13.08.2009 року, а в матеріалах цивільної справи є копія спеціального ордеру №3 ( Т.1.а.с.4) на якому дійсно є дві відмітки «продлен до 23.08.2009», але ким зроблені дані написи не зрозуміло. Крім того, дана копія не відповідає оригіналам спеціальних ордерів, які були надані суду на огляд в судовому засіданні разом із орденською книгою, тому дану копію ордеру суд не приймає до уваги і вважає, що строк для реєстрації за адресою: [ADDRESS] відповідно до отриманого ордеру пропущений позивачкою . Також позивачка [PERSON] за основним позовом пояснила суду, що вона не мала можливості вселитися в сіпне приміщення, в зв'язку із тим, що сім'я [PERSON] всіляко перешкоджали останній в реалізації свого права, в зв'язку із чим вона була змушена завернутися за захистом свого права до адміністрації заводу влітку 2009 року та до начальника Орджонікідзевського РВ ХМУ ГУМВС України в Харківській області 31.10.2013 року. В судовому засіданні були вислухані представники ВАТ «Харківський підшипниковий завод» АТ «ХАРП», які пояснили, що дійсно неодноразово, а саме 01.09.2010 року та 25.09.2012 року, вони намагалися вселити [PERSON] в квартиру [ADDRESS], однак [PERSON] не надала доступу до житлового приміщення, чим перешкоджала вселенню [PERSON], про що відповідно були складені акти ( Т.1, а.с. 6,7). Також, судом встановлено, що [PERSON], а також її син, який на даний час є особою, що зареєстрована в квартирі [ADDRESS] з часу отримання ордеру на житло, а саме з квітня 2009 року до суду не зверталися. Вперше, за захистом свого порушеного права [PERSON] звернулася 03.12.2013 року, та ухвалою 24.12.2013 року дана заява була повернута позивачці як не подана, в зв'язку із не усуненням недоліків, та вдруге вже звернулася лише в 2014 році. Суд також не може погодитися із доводами представника позивачки [PERSON] - адвокатом [PERSON], який пояснив, що його довірителька в повній мірі реалізувала своє право зареєструвавшись у спірному приміщенні. Суд вважає, що сама по собі реєстрація [PERSON] в спірному приміщенні не є підставою для задоволення основного позову. Тому суд відмовляє позивачці за основним позовом [PERSON] в позовних вимогах про усунення перешкод у користуванні житловим приміщення шляхом виселення. Що до позовних вимог за зустрічним позовом, то суд приходить до наступного висновку…. Згідно до ст. 52 ЖК України жилі приміщення в будинках відомчого житлового фонду надаються громадянам за спільним рішенням адміністрації і профспілкового комітету підприємства, установи, організації, затвердженим виконавчим комітетом районної, міської, районної в місті, селищної, сільської Ради народних депутатів, а у випадках, передбачених Радою Міністрів СРСР, - за спільним рішенням адміністрації і профспілкового комітету з наступним повідомленням виконавчому комітетові відповідної Ради народних депутатів про надання жилих приміщень для заселення. Згідно статті 51 Житлового кодексу України жилі приміщення в будинках житлового фонду місцевих Рад народних депутатів надаються громадянам виконавчим комітетом районної, міської, районної в місті, селищної, сільської Ради народних депутатів за участю громадської комісії з житлових питань, створюваної при виконавчому комітеті з депутатів Рад, представників громадських організацій, трудових колективів. Відповідно до ч. 1 ст. 59 ЖК України, ордер на жиле приміщення може бути визнано недійсним у судовому порядку у випадках подання громадянами не відповідаючих дійсності відомостей про потребу в поліпшенні житлових умов, порушення прав інших громадян або організацій на зазначене в ордері жиле приміщення, неправомірних дій службових осіб при вирішенні питання про надання жилого приміщення, а також в інших випадках порушення порядку і умов надання жилих приміщень. Ордер може бути визнаний недійсним виключно у судовому порядку. Відповідно до п. п. 69, 73 Постанови Ради Міністрів УРСР від 11 грудня 1984 року, № 470 "Про затвердження Правил обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, і надання їм жилих приміщень в Українській РСР" ( далі Правил) на підставі рішення про надання жилого приміщення в будинку державного або громадського житлового фонду виконавчий комітет районної, міської, районної в місті, селищної, сільської Ради народних депутатів видає громадянинові ордер (додаток N 7), який є єдиною підставою для вселення в надане жиле приміщення. Ордер може бути видано лише на вільне жиле приміщення. Ордер дійсний протягом 30 днів. Бланки ордерів зберігаються як документи суворої звітності. Ордер на жиле приміщення може бути визнано недійсним у судовому порядку у випадках подання громадянами не відповідаючих дійсності відомостей про потребу в поліпшенні житлових умов, порушення прав інших громадян або організацій на зазначене в ордері жиле приміщення, неправомірних дій службових осіб при вирішенні питання про надання жилого приміщення, а також в інших випадках порушення порядку і умов надання жилих приміщень. Вимогу про визнання ордера недійсним може бути заявлено протягом трьох років з дня його видачі. Судом встановлено, що позивачі за зустрічним позовом - [PERSON], [PERSON] разом із трьома дітьми - [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] зареєстровані та проживають в квартирі [ADDRESS]. Дана квартира складається з двох кімнат площею 25,2 кв.м. в та належить [PERSON] на підставі договору довічного утримання, посвідченого 06.03.1996 року р. №1-1342 (Т.2, а.с. 73). Загалом будинок [ADDRESS] перебуває на балансі ВАТ «Харківський підшипниковий завод» АТ «ХАРП» і відноситься до відомчого житлового фонду (Т.2 а.с.51). Квартира [ADDRESS] належала [PERSON], яка померла [INFO]. Як пояснила в судовому засіданні [PERSON], приміщення квартири [ADDRESS] та [ADDRESS], були переплановані, є суміжними і до перепланування складали єдину ізольовану 3-х кімнатну квартиру, про що свідчить збережений між ними дверний проріз, а також знаходження в квартирі [ADDRESS] приладу із обігріву приміщень [ADDRESS] та [ADDRESS]. При цьому до перепланування будинок [ADDRESS] будувався як 2-х квартирний, а на даний час є трьох квартирним, що підтверджено відповіддю з КП «ХБТІ» від 19.12.2013 року (Т.1 а.с50). В серпні 2005 року її сусідкою [PERSON] була надана на ім'я [PERSON] довіреність для приватизації квартири [ADDRESS], та за усної домовленості останні прийшли до угоди про подальше укладення договору довічного утримання за умови, у разі смерті [PERSON] сім'я [PERSON] може вселитися у звільнене житло і мешкати в ньому, так як остання потребувала поліпшення житлових умов. Також, [PERSON] пояснила, що після смерті [PERSON] вона вселилася в квартиру [ADDRESS], де зробила дитячу кімнату, при цьому отримала згоду директора ВАТ «Харківський підшипниковий завод» АТ «ХАРП» та заступника директора з житлових питань підприємства [PERSON], а на ім'я керівництва заводу [PERSON] були направлені відповідні заяви. Та так як вимог, про звільнення зайнятого [PERSON] житла від підприємства не надходило вона продовжувала ним користуватися та сплачувати комунальні послуги. Судом встановлено, що спірне житлове приміщення квартира [ADDRESS] складається з кухні 6,5 кв.м., житлової кімнати 15,1 кв.м., тамбуру 3,1 кв.м., загальною площею 24,7 кв.м. Відповідно до технічного паспорту на житловий будинок [ADDRESS] має три квартири, з різними входами. (Т.2 а.с. 60-65). При цьому, відповідно до наданих суду документів, даний будинок має самовільні при будівлі, які не мають статус узаконених відповідно до вимогам Закону, але дані прибудови перебувають в квартирі [ADDRESS] (Т.2 а.с.66). Посилання [PERSON] на ту обставину, що квартира [ADDRESS] та квартира [ADDRESS] є суміжними приміщеннями не знайшли своє підтвердження в судовому засіданні та спростовуються матеріалами цивільної справи. Так само, як і не знайшли свого підтвердження в технічній документації посилання [PERSON] на те, що квартира [ADDRESS] була переобладнаною. Також судом встановлено, що [PERSON] на підставі рішення виконавчого комітету Орджонікідзевської районної ради м. Харкова №9/2 від 16.01.2007 року зі складом сім'ї 5 осіб (він, дружина, дочка, дочка, син) прийнятий на квартирний облік за списком загальної черги за № 2032 та включений до списку першочергового отримання житла з урахуванням пільг багатодітних сімей за №621 (Т.1, а.с. 42) Відповідно до ст. 55 ЖК України жилі приміщення, що звільняються в будинках, переданих державними підприємствами, установами, організаціями виконавчим комітетам місцевих Рад народних депутатів, а також жилі приміщення, що звільняються в будинках, споруджених із залученням у порядку пайової участі коштів підприємств, установ, організацій, заселяються в першу чергу потребуючими поліпшення житлових умов працівниками цих підприємств, установ, організацій. Зазначений порядок заселення застосовується незалежно від часу передачі або закінчення спорудження жилого будинку. Судом достовірно встановлено, що [PERSON] перебуває у трудових стосунках із ВАТ «Харківський підшипниковий завод» АТ «ХАРП» та перебувала на квартирному обліку з 02.06.1974 року. При цьому , матеріали особової справи [PERSON] містять чисельні заяви, та довідки про склад її сім'ї, яка перебувала зареєстрованою за адресою: [ADDRESS], з сім'єю в кількості чотири особи - вона, чоловік, син, син. При цьому дане житлове приміщення є однокімнатною квартирою площею 18,8 кв.м. Також, відповідно довідки про склад сім'ї від 22.01.2008 року на вищевказаній житловій площі також значиться зареєстрованими чотири особи - [PERSON], чоловік, син,син. Згідно свідоцтво про смерть [NUMBER] [PERSON] - чоловік [PERSON] помер [INFO]. Таким чином, [PERSON] дійсно потребувала поліпшення житлових умов, та нею були подані відомості, що відповідали дійсності. Тому, в подальшому, 16.04.2009 року відповідно до спільного рішення адміністрації та профкому ВАТ «Харківський підшипниковий завод» АТ «ХАРП» ( протокол №64) [PERSON] було видано спеціальний ордер №3 на право на заселення квартири [ADDRESS] ( фінський будинок) . При цьому, посилання [PERSON], щодо неправомірних дій робітників ВАТ «Харківський підшипниковий завод» АТ «ХАРП», а також порушення її права на першочергове отримання квартири спростовується матеріалами справи та поясненнями свідків. Так, видача ордеру проводилася відповідно до правових підстав і на підставі документів, наданих на ВАТ «Харківський підшипниковий завод» АТ «ХАРП» [PERSON] Як пояснив свідок [PERSON], рішення щодо надання житла [PERSON] приймалося колегіально та з перевіркою всіх відповідних документів. При цьому, [PERSON] дійсно неодноразово зверталася до директора заводу із заявами з проханням надати їй житло за адресою: [ADDRESS], дане питання розглядалося на сумісному засіданні адміністрації та профкому від 14.03.2008 року (протокол №49) та останній було відмовлено, з підстав того, що [PERSON] не є працівником закову і не перебуває на квартирному обліку в ВАТ «Харківський підшипниковий завод» АТ «ХАРП» ( Т.2 а.с. 68). Відповідно до ст. 37 Правил жилі приміщення надаються тільки громадянам, які перебувають на квартирному обліку, крім випадків, передбачених законодавством Союзу РСР, Житловим кодексом УРСР ( 5464-10 ), цими Правилами та іншими актами законодавства Української РСР, а також випадків надання жилих приміщень за рішенням Ради Міністрів СРСР і Ради Міністрів УРСР. Жилі приміщення громадянам надаються за місцем перебування їх на квартирному обліку, за винятком випадків надання жилих приміщень підприємствами, установами, організаціями, що не ведуть квартирний облік, своїм працівникам, які перебувають на обліку в виконавчому комітеті Ради народних депутатів за місцем проживання. Таким чином, суд вважає, що заводом обґрунтовано було відмовлено [PERSON] у наданні останній спірного житлового приміщення. Згідно довідки первинної профспілкової організації ВАТ «Харківський підшипниковий завод» АТ «ХАРП» від 25.11.2014 року №33 [PERSON] у списках черги на отримання житла не перебувала (Т.2.а.с.37).При цьому, суд критично ставиться до пояснень [PERSON] та свідка [PERSON], які пояснили, що квартира [ADDRESS] були зайняті сім'єю [PERSON] з дозволу директора заводу. Жодних протоколів, або інших письмових документів з цього приводу суду надано не було, тому фактично, дане приміщення [PERSON] зайняли самостійно, без будь-яких на то правових підстав. Більш того, [PERSON] достовірно було відомо, що квартира [ADDRESS] була видана іншій особі, але протягом більш ніж три роки вона до суду з позовами не звернулася, при цьому поважності причин пропуску строку звернення до суду в судовому засіданні не довела. Крім того, в своїх поясненнях та додатку до зустрічного позову [PERSON] надала суду технічний висновок про стан споруд та подальшої експлуатації приміщень [ADDRESS] та [ADDRESS] в частині житлового будинку «А-1, та прибудов за адресою: [ADDRESS] (Т.1 а.с.124-138). Відповідно даного висновку дані житлові приміщення непригодні для експлуатації. При цьому, позивачі висувають вимогу щодо визнання за їх сім'єю права користування на спірне житло, яке є, фактично, аварійним, що, взагалі суперечить самим позовним вимогам. Посилання представника [PERSON] на ту обставину, що документи, які видані [PERSON] мають розбіжності саме з вини позивачки за основним позовом, яка навмисно надала недійсні відомості, з метою отримання житла, не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні. Так дійсно в матеріалах особової справи [PERSON] та в ордерській книжці перебувають документи, а саме спеціальний ордер №3 виданий на ім'я [PERSON] складом сім'ї - вона, син та син. Як пояснила в судовому засіданні свідок [PERSON], під час того, як був виписаний даний ордер була допущена помилка, тому він та корінець до ордеру були анульовані, та замість цього виписаний інший ордер складом сім'ї [PERSON] та син -[PERSON] Так само було анульована і виписка із протоколу №64 сумісного засідання адміністрації та профспілкового комітету ВАТ «Харківський підшипниковий завод» АТ «ХАРП», та внесені відповідні виправлення. Дана обставина сталася з вини неналежного ведення діловодства на заводі, що знайшло своє підтвердження в письмових документах оглянутих в судовому засіданні. Таким чином, суд відмовляє позивачам [PERSON] та [PERSON], у задоволені зустрічного позову, щодо визнання недійсним спеціального ордеру на житло, визнання права користування житлом та про зобов'язання адміністрації та профспілкового комітету ВАТ «Харківський підшипниковий завод» АТ «ХАРП» надати житло. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed