Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-04 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до відповідача, в якому просила стягнути з [PERSON] на її користь майнову шкоду у розмірі 1500 грн., яка складається з вартості кози віком 1 рік 2 місяці 1000 грн. та вартості втраченого молока за період лікування кози 540 грн., обґрунтовуючи свої вимоги тим, що вона у підсобному господарстві утримує кіз, які у весняний літній період випасаються на прилеглій до її будинку території загального користування - колишньої ферми. Відповідач це її сусід, який є власником собаки породи «ротвелер». Дана собака періодично самостійно залишала приватну територію відповідача і без нагляду вільно пересувалася по території колишньої ферми та по вул. Бондаренко у смт Окни у денний час. На будь-які зауваження відповідач не реагував. 21.03.2016 року вищевказана собака напала на її козу, завдавши тілесні ушкодження, від яких тварина (коза) померла через три тижні, незважаючи на курс лікування, який був призначений лікарем ветеринаром. У звязку з тим, що відповідач відмовляється добровільно відшкодувати шкоду, вона змушена звернутися до суду. Позивач у судовому засіданні позов підтримала у повному обсязі, додатково пояснивши, що 21.03.2016 року коза самостійно без нагляду виписалася на території колишньої ферми, до неї додому прибігла знайома, яка повідомила, що собака відповідача напала на її козу. Чоловік позивача разом з відповідачем одразу звернулися за допомогою до місцевого ветеринара, який порекомендував зарізати козу, оскільки надія, що вона видужає невелика, однак відповідач не погодився і вони поїхали у м. Котовськ до ветеринарної клініки, у якій порекомендували декілька днів робити тварині інєкції. Ліки для кози та консультації у ветеринарів оплачував відповідач. Її знайома медсестра Красноокнянської центральної районної лікарні [PERSON] декілька днів робила інєкції хворій тварині. Коза потроху почала видужувати, навіть вже їла як усі, однак 16.04.2016 року раптово здохла. Її чоловік разом зі [PERSON] розпотрошили мертву тварину і віддали м'ясо собакам. Лікаря ветеринара не викликали, аналіз причини смерті тварини не робили, відповідачу також нічого не сказали, оскільки не бажали з ним спілкуватися. Ані молоко, ані м'ясо мертвої тварини на аналіз не віддавали, оскільки він коштує дуже дорого і необхідно було їхати у м. Котовськ, так як місцева ветеринарна лікарня такі дослідження не проводить. Відповідач, надавши заперечення, у судовому засіданні позов не визнав повністю, вважаючи його необґрунтованим та пояснив, що дійсно є власником собаки породи «ротвелер» по кличці «Джана», яка постійно знаходиться у зачиненому вольєрі, однак 21.03.2016 року вона зробила діру у решітці та вибігла на вулицю. Самих обставин нападу на тварину позивача він не бачив, однак не заперечує, що дійсно це могла зробити його собака. Намагаючись згладити конфлікт, він на своєму особистому автомобілі спочатку відвіз тварину позивача на консультацію до місцевого ветеринара, а потім до м. Котовська, купив ліки. Потім через декілька днів ця коза вже як звичайно випасалася разом з іншими тваринами на пасовищі. Відповідач вважає, що гибель тварини ніяк не може бути повязана з подіями 21.03.2016 року, оскільки пройшло надто багато часу до 16.04.2016 року, крім того, взагалі немає ніякого підтвердження, що коза дійсно здохла, а не була зарізана господарями, окрім того, у кінці березня 2016 року сім"я позивача виїздила на декілька днів та залишала догляд за тваринами на сусідів, а тому взагалі немає ніяких підстав для задоволення позову. Відповідач також не взнав вимоги позивача щодо відшкодування вартості молока, зазначивши, що немає ніякого підтвердження, що позивач дійсно не використовувала дане молоко, і навіть якщо можна припустити, що у період лікування кози людям його вживати було не можна то позивач могла віддавати його тваринам. Представник відповідача адвокат [PERSON], у судовому засіданні позов не визнав, вважаючи його надуманим, оскільки будь-яких доказів причинно-наслідкового звязку між подіями 21.03.2016 року та смертю тварини позивачем не надано, а тому у задоволенні позову просив відмовити повністю та стягнути з позивача на користь відповідача витрати на правову допомогу у розмірі 2500 грн. згідно наданого розрахунку. Свідок [PERSON] суду пояснила, що 21.03.2016 року побачила як собака відповідача на території колишньої ферми по вул. Бондаренка у смт Красні Окни накинулася на козу, яка належить позивачу, про що вона одразу розповіла [PERSON] Свідок [PERSON] пояснив суду, що є чоловіком позивача і вони разом з дружиною займаються розведенням домашніх кіз, які завжди випасаються на території колишньої ферми по вул. Бондаренка у смт Красні Окни. 21.03.2016 року до них додому прибігла знайома [PERSON] і повідомила, що собака відповідача напала на їхню козу, він одразу побіг на пасовище, де побачив собаку відповідача біля своїх кіз, серед яких одна лежала на землі. Відповідач забрав собаку і підійшовши до нього, запропонував поїхати до місцевого ветеринара. Лікар-ветеринар [PERSON] оглянувши козу порадив її зарізати, оскільки після укусів собак ці тварини, як правило, не виживають, однак, відповідач вирішив звернутися за консультацією до іншого спеціаліста і вони поїхали до м. Котовськ, де інший лікар ветеринар, оглянувши козу, зробив інєкцію та назначив лікування. Призначені ліки купував відповідач. Після цього на протязі 3-4 днів козі робили інєкції, у звязку з чим молоко, яке давала коза виливали, оскільки воно мало специфічний запах ліків. Тварині потроху ставало краще і вони навіть почали виводи її на пасовище, однак 16.04.2016 коза раптом впала і через декілька годин здохла. Він покликав сусіда [PERSON] у допомогу закопати тварину, на що останній запропонував віддати це м'ясо собакам, що вони і зробили. До ветеринара з приводу розтину трупу кози для встановлення причин смерті він та його дружина не зверталися, відповідача також про це не повідомляли, оскільки на той момент у них вже були неприязні стосунки. Свідок [PERSON] суду пояснив, що працює лікарем ветеринаром і 21.03.2016 року до нього додому, оскільки він знаходився на лікарняному, приїхали відповідач та чоловік позивача з пораненою козою. Він, оглянувши тварину, встановив механічні пошкодження лопатки та розриви шкіри та запропонував сторонам зарізати козу, оскільки, враховуючи його практичну діяльність з 1999 року, ці тварини дуже емоційні і у 80% гинуть навіть не внаслідок травм, а у звязку зі стресом. З приводу причини смерті саме цієї тварини він пояснити нічого не може, оскільки акт розтину не складав та причину смерті не встановлював, так як жодна зі сторін до нього з цього приводу не зверталася. Свідок [PERSON] суду пояснив, що у квітні 2016 року, точної дати він не памятає, до нього звернувся чоловік позивача по допомогу закопати мертву козу, але він (свідок) запропонував відати шкуру та м'ясо мертвої кози собакам, що вони і зробили. Крім того, свідок пояснив, що приблизно за тиждень до цих подій, чоловік позивача залишив своїх домашніх кіз, серед яких була і коза, яку покусала собака відповідача, у його господарстві під нагляд, у звязку з терміновим відїздом у інше місто. Усі кози вели себе однаково, будь-яких змін у поведінці тварини, яка була покусана, він не бачив, вона нормально ходила, їла так як усі. Свідок [PERSON] суду пояснила, що приходила до позивача робити інєкції хворій козі. Оскільки вона працює медичною сестрою у Красноокнянській центральній районній лікарні, тому позивач до неї і звернулася. Вона робила інєкції антибіотиків та знеболюючих три дні. Свідок [PERSON] суду пояснила, що приходила доїти кіз позивача, коли остання з чоловік поїхала до м. Одеси, залишивши тварин на догляд сусіду [PERSON], будь-яких змін у поведінці кіз не бачила, усе було гаразд. Здоєне молоко забирала з собою, поїла свекруху та собак. Загальний удій усіх кіз складав 2 л на день, тобто одна коза приблизно давала 1 л удень. Свідок [PERSON] суду показав, що через декілька днів після подій 21.03.2016 року бачив козу на пасовищі, з нею було все гаразд. Крім того, 17.04.2016 року у нього була розмова з [PERSON], який йому повідомив, що 16.04.2016 року допомагав [PERSON] різати козу. Свідок [PERSON] суду пояснила, що вікна її будинку розташовані напроти пасовища колишньої ферми і через декілька днів після подій 21.03.2016 року до ранку 16.04.2016 року вона бачила як коза позивача, яка була покусана собакою відповідач, випасалася на пасовищі і з нею було усе гаразд. Свідок [PERSON] суду показав, що приходив разом з дружиною [PERSON] допомагати доїти кіз позивача, коли остання з чоловіком залишала тварин під нагляд у [PERSON] Він тримав тварин підчас доїння, кози поводили себе однаково, нічого незвичайного у їхній поведінці він не побачив, усе було як завжди. Молоко дружина забирала з собою та давала свекрусі та собакам. Свідок [PERSON] суду пояснила, що є дружиною відповідача, 21.03.2016 року її вдома не було і про інцидент з собакою дізналася від чоловіка. Вона також пояснила, що чоловік позивача 21.03.2016 року ввечері дзвонив їм додому та дякував за допомогу, сказавши що лікування дало результат та коза стала на ноги. На протязі 27 днів після інциденту ніяких претензій з боку позивачів не було і вони вважали конфлікт вичерпаним. Заслухавши пояснення сторін по справі, представника відповідача, покази свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], дослідивши письмові докази по справі, суд встановив наступні обставини. Відповідач [PERSON] є власником собаки породи «ротвелер» по кличці «Джана», що підтверджується копією міжнародного ветеринарного паспорту. Відповідно до ч. 1 ст. 61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Підчас розгляду справи відповідач не заперечував той факт, що 21.03.2016 року його собака здійснила напад на домашню тварину, котра належить позивачу. Сторони підтвердили, що тварині було надана допомога ветеринарним лікарем, при цьому позивач не заперечувала, що відповідач купував ліки та також відшкодував витрати на подальше лікування тварини у розмірі 50 грн. Згідно з частиною 1 ст. 1166 цього Кодексу майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~Отже, для відшкодування шкоди за правилами ст. 1166 ЦК необхідно довести такі факти: -\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~неправомірність поведінки особи. Неправомірною можна вважати будь-яку поведінку, внаслідок якої завдано шкоду, якщо завдавач шкоди не був уповноважений на такі дії; -\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~ наявність шкоди. Під шкодою слід розуміти втрату або пошкодження майна потерпілого та (або) позбавлення його особистого нематеріального права (життя, здоров'я тощо). При цьому шкода - це не тільки обов'язкова умова, але і міра відповідальності, оскільки за загальним правилом, завдана шкода відшкодовується в повному обсязі; -\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~причинний зв'язок між протиправною поведінкою та шкодою є обов'язковою умовою відповідальності та виражається в тому, що шкода має виступати об'єктивним наслідком поведінки завдавача шкоди; -\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~ вина завдавача шкоди, за виключенням випадків, коли в силу прямої вказівки закону обов'язок відшкодування завданої шкоди покладається на відповідальну особу незалежно від вини. Тобто, виходячи з положень цієї статті для застосування такої міри відповідальності як відшкодування збитків необхідною є наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення, а саме: протиправної поведінки, збитків, причинного зв'язку між протиправною поведінкою боржника та збитками, вини. За відсутності хоча б одного із цих елементів цивільно-правова відповідальність не настає. Відповідно до статті 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Що стосується відшкодування вартості кози віком 1 рік 2 місяці у розмірі 1000 грн. суд вважає, що позивачем під час судового розгляду не доведені обставини, які підтверджують розмір та характер заподіяної шкоди, зокрема, причинний зв"язок між укусом собаки відповідача та смертю тварини, яка належала позивачу, оскільки як і факт смерті так і причина смерті кози взагалі не встановлена, так як відсутні будь-які докази на підтвердження даних обставин. Навіть позивач підчас судового розгляду пояснила, що це лише її припущення, що тварина загинула від нападу собаки, так як ніяких досліджень з цього приводу не проводилося, у звязку з їх значною вартістю. Щодо вартості втраченого молока за період лікування кози у розмірі 540 грн., суд також вважає дані вимоги необґрунтованими, оскільки позивачем не доведена кількість молока, яке надавалося козою позивача, а також що даний продукт був непридатний для вживання після подій 21.03.2016 року по 16.04.2016 року, так як жодного доказу позивачем не надано. Суд також не бере до уваги твердження позивача, що причиною заподіяння шкоди стало неналежне утримання відповідачем своєї собаки, оскільки факт неналежного утримання тварини у даному випадку не відноситься до предмету доказування по вимогам висунутим позивачем. Окрім того, будь-які докази, які б підтвердили дані обставини також відсутні. Як вбачається з постанови Красноокнянського районного суду Одеської області від 13.09.2016 року відносно [PERSON] дійсно складався протокол про адміністративне правопорушення за ч.2 ст. 154 КУпАП по подіям 21.03.2016 року, разом з тим даний протокол двічі повертався для належного оформлення і на момент надходження до суду недоліки протоколу не виправлено, а строк накладення адміністративного стягнення закінчився, а тому провадження по справі було закрито на підставі п.7 ст. 247 КУпАП. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, (статті 10, 11 ЦПК України). Таким чином, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позову. Вирішуючи питання про відшкодування витрат на правову допомогу відповідача [PERSON] у розмірі 2500 грн. суд виходить з наступного. За частинами 1, 2 ст. 84 ЦПК України витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в області права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. Статтею 47 ЦПК України встановлено, що учасниками цивільного процесу, крім осіб, які беруть участь у справі, є секретар судового засіданні, судовий розпорядник, свідок, експерт, перекладач, спеціаліст, особа, яка надає правову допомогу. Згідно до вимог частин 1 та 2 ст.56 ЦПК України правову допомогу може надавати особа, яка є фахівцем в галузі права і за законом має право на надання правової допомоги. Особа, зазначена в частині першій цієї статті, має право знайомитись з матеріалами справи, робити з них витяги, знімати копії долучених до справи документів, бути присутнім у судовому засіданні. Особа, яка має право на надання правової допомоги, допускається ухвалою суду за заявою особи, яка бере участь у справі. В п.11 роз'яснень, які містяться у Постанові Верховного Суду України № 2 від 12.06.2009 року «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції » зазначено, що особа, яка надає правову допомогу, не є особою, яка бере участь у справі, а належить до інших учасників цивільного процесу, тому вона не може замінювати в процесі особу, якій надає правову допомогу, та бути її представником і в ході розгляду справи має лише ті права, які зазначені в частині другій статті 56 ЦПК України. Разом з тим, адвокат [PERSON] приймав участь у розгляді справи як представник відповідача, надавав пояснення, користуючись правами, передбаченими ст. 44 ЦПК України, що підтверджується журналом судового засідання. Питання про залучення даної особи як особи, яка надає правову допомогу судом не вирішувалося, оскільки відповідач [PERSON] із даною заявою не звертався. Крім того, п. 48 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» від 17 жовтня 2014 року № 10 визначено, що підстави, межі та порядок відшкодування судових витрат на правову допомогу, надану в суді як адвокатом, так і іншим фахівцем у галузі права, регламентовано у п. 2 ч. 3 ст. 79, ст.ст. 84, 88, 89 ЦПК. Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Проте, відповідачем не надано жодних належних в контексті положень ст.ст. 58-60 ЦПК України доказів, які б підтверджували факт понесення цих витрат. Так, в силу ст. 9 ЗУ «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» і відповідно до Положення про форму та зміст розрахункових документів, що затверджене наказом Міністерства фінансів України від 21 січня 2016 року № 13, на підтвердження факту надання послуг та отримання коштів у сфері послуг субєкт господарювання має видати споживачеві розрахунковий документ, форма і зміст якого відповідають цьому положенню та залежать від виду субєкта господарювання. В п. 3 вказаного Положення зазначено, що у разі відсутності в документі хоча б одного з обовязкових реквізитів, а також недотримання сфери його призначення, такий документ не прийматиметься як розрахунковий. Статтями 13-15 ЗУ «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» передбачено, що адвокат може здійснювати адвокатську діяльність індивідуально, у складі адвокатського бюро і у складі адвокатського обєднання. Згідно з положеннями ч. 1 ст. 13 цього Закону, адвокат, який здійснює адвокатську діяльність індивідуально, є самозайнятою особою. Такий же припис мається у ч. 2 п. 65.1 ст. 65 Податкового кодексу України. Оскільки адвокатом [PERSON] здійснюється індивідуальна адвокатська діяльність, то в силу п. 65.7 ст. 65 Податкового кодексу України і Порядку обліку платників податків і зборів, він, як самозайнята особа, має бути зареєстрований як платник податків у податковій інспекції та мати довідку про взяття на облік платника податків (форми № 4-ОПП). Копії довідки за цією формою щодо адвоката [PERSON] відповідачем суду не надано. Оскільки у справі відсутній документ про те, що адвокат [PERSON] зареєстрований як самозайнята особа, то у суду відсутня можливість констатувати той факт, що відомості про сплату [PERSON] адвокату коштів в сумі 2500 грн., які містяться в квитанціях (а.с. 64,65), є розрахунковими документами, які відповідають вимогам згаданого вище Положення. Таким чином, у відшкодуванні витрат на правову допомогу [PERSON] належить відмовити. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed