Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-12 00:00:00

01.11.2016 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовними вимогами, якими (з урахуванням уточнення) просить суд: встановити факт безперервного його проживання разом з батьком [PERSON] за адресою: Одеська область, Ізмаїльський район, с. Муравлівка, вул. Чкалова, буд. 16, починаючи з 2000 року по день смерті [PERSON] 28.11.2005 року, тобто час відкриття спадщини; визнати за ним як за спадкоємцем першої черги за законом після смерті батька [PERSON], померлого 28.11.2005 року, право власності на: житловий будинок з надвірними спорудами, що розташований за адресою: Одеська область, Ізмаїльський район, с. Муравлівка, вул. Чкалова, №16; право на земельну частку (пай), розміром 3,32 умовних кадастрових гектарів у землі, яка перебуває у колективній власності КСП «Зоря» (Сертифікат на право на земельну частку (пай) Серії ОД №0062689). Свої позовні вимоги позивач мотивує тим, що державним нотаріусом йому відмовлено у заведенні спадкової справи та видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, у звязку із тим, що ним пропущено строк звернення до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини. Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі та наполягав на їх задоволенні. Відповідач, сповіщений належним чином про час та місце розгляду справи, в судове засідання не зявився, надав до суду письмову заяву про визнання позову та розгляд справи без участі його представника. У судовому засіданні були допитані свідки: [PERSON] та [PERSON], які пояснили, що [PERSON] приблизно з 2000 року та по день смерті його батька [PERSON] постійно проживав разом із батьком за адресою: с. Муравлівка, вул. Чкалова, буд.16, та сумісно вів господарство із померлим, доглядав померлого та організовував поховання. Інших спадкоємців у померлого не було. Дослідивши матеріали справи, оцінивши надані учасниками судового процесу докази в їх сукупності, заслухавши покази свідка, проаналізувавши положення чинного законодавства, заслухавши пояснення позивача та представника позивача, суд дійшов наступного. Судом встановлено, що згідно запису в погосподарській книзі виконавчого комітету Муравлівської сільської ради Ізмаїльського району Одеської області за № 0102, [PERSON] належить на праві особистої власності житловий будинок з надвірними спорудами, що розташований за адресою: Одеська область, Ізмаїльський район, с. Муравлівка, вул. Чкалова, №16, що підтверджено довідкою, наданою виконавчим комітетом Муравлівської сільської ради Ізмаїльського району Одеської області від 04.10.2016 року за № 898. Згідно технічної документації, виготовленої КП «Ізмаїльське МБТІ» 01.10.2016р., по вул.Чкалова № 16 в с. Муравлівка Ізмаїльського району Одеської області розташований житловий будинок. Згідно Сертифікату на право на земельну частку (пай) Серії ОД №0062689, виданого Ізмаїльською районною державною адміністрацією та зареєстрованого 06.02.1997 року у Книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) за №143, [PERSON] на підставі рішення Ізмаїльської районної державної адміністрації від 12.02.1996р. №54-96, належить право на земельну частку (пай), розміром 3,32 умовних кадастрових гектарів у землі, яка перебуває у колективній власності КСП «Зоря» та вартість якої становить 14370 грн. Вказане також вбачається із листа відділу Держгеокадастру в Ізмаїльському районі Одеської області від 06.12.2016р. №9-1514-0.12-4153/2-16 та листа КП «Ізмаїльське МБТІ» за №1839 від 01.12.2016р. Згідно до ст. 1216 ЦК України спадкування є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно із ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Частиною 1 статті 1220 ЦК України встановлено, що спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Відповідно до ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261 - 1265 цього Кодексу. Згідно ст. 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. До спадкоємців житлового будинку, інших будівель та споруд переходить право власності або право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені. До спадкоємців житлового будинку, інших будівель та споруд переходить право власності або право користування земельною ділянкою, яка необхідна для їх обслуговування, якщо інший її розмір не визначений заповітом. Відповідно до ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Згідно ч. 1 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Згідно ч. 1 ст. 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відповідно до свідоцтва про смерть серії 1-ЖД № від року, виданого , [PERSON] помер 28.11.2005 року. Після смерті [PERSON] згідно ст.1220 ЦК України відкрилася спадщина на спадкове майно, до якої входить: житловий будинок з надвірними спорудами, що розташований за адресою: Одеська область, Ізмаїльський район, с. Муравлівка, вул. Чкалова, №16; право на земельну частку (пай), розміром 3,32 умовних кадастрових гектарів у землі, яка перебуває у колективній власності КСП «Зоря». Позивач [PERSON] є спадкоємцем за законом першої черги після смерті батька [PERSON] відповідно до ст. 1261 ЦК України, що підтверджено свідоцтвом про його народження серії V-УР №0735301 від 07.02.1964р. Спадщину позивач прийняв фактично, оскільки на день смерті спадкодавця, час відкриття спадщини, протягом шести місяців постійно проживав та був зареєстрований зі спадкодавцем за однією адресою, що підтверджується довідкою виконавчого комітету Муравлівської сільської ради Ізмаїльського району Одеської області за № 898 від 04.10.2016 року та показами свідків. Інших спадкоємців немає. Осіб, які мають право на обовязкову частку у спадщині після смерті [PERSON] відповідно до ст. 1241 ЦК України, немає. На звернення позивача до державного нотаріуса з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом, письмовою відповіддю державного нотаріуса Ізмаїльської державної нотаріальної контори Одеської області за №784 від 03.08.2006р., йому було відмовлено у заведенні спадкової справи та видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, у звязку із тим, що ним пропущено строк звернення до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини. Згідно із п. 23 Постанови Пленуму Верховного суду України від 30.05.2008 року № 7 "Про судову практику у справах про спадкування", за наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутись до суду за правилами позовного провадження. Згідно п. 3.1 Інформаційного листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 р. № 24-753/0/4-13 "Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування" умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об'єкти нерухомості, в тому числі житловий будинок, інші споруди, земельну ділянку є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку. Відповідно до ст. 316 Цивільного Кодексу України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Як встановлено в судовому засіданні, згідно відповіді КП «Ізмаїльське МБТІ» №1839 від 01.12.2016р. згідно матеріалів інвентарної справи на обєкт нерухомості по вул. Чкалова, №16 в с.Муравлівка Ізмаїльського району Одеської області власником є [PERSON] на підставі довідки Муравлівської сільської ради Ізмаїльського району Одеської області від 07.10.2016р. за №898 . Згідно листа відділу Держгеокадастру в Ізмаїльському районі Одеської області за №9-1514-0.12-4153/2-16 від 06.12.2016р. сертифікат на право на земельну частку (пай) по КСП «Зоря» на території Муравлівської сільської ради серія ОД №0062689 розміром 3,32 умовних кадастрових га без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості), на підставі розпорядження Ізмаїльської райдержадміністрації від 12.02.1996р. за №54-96 було зареєстровано на [PERSON] про що свідчить запис в книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) за №143 від 06.02.1997р. Відповідно до п. 5 Указу Президента України «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» від 08.08.1995р. №720/95 видача громадянам сертифікатів та їх реєстрація проводилась в одному примірнику. Як зазначено у [PERSON] спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ в п.3.3, за змістом п. 62 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Української РСР підтвердженням приналежності будинку, який знаходиться в сільському населеному пункті, можуть бути відповідні довідки виконавчого комітету сільської Ради депутатів трудящих, які видавалися в тому числі і на підставі записів у погосподарських книгах. Додатками N 32 та N 33 до Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій виконавчими комітетами міських, селищних, сільських Рад депутатів трудящих було затверджено зразки довідок про право власності колгоспного (селянського) двору на жилий будинок та про право власності робітника чи службовця на жилий будинок. За змістом зазначених нормативних актів виникнення права власності на житлові будинки, споруди не залежало від державної реєстрації цього права. Тобто записи у погосподарських книгах визнавались в якості актів органів влади (публічних актів), що підтверджують право приватної власності. При вирішенні питання щодо визнання права власності на житлові будинки, споруди у порядку спадкування, записи у погосподарських книгах оцінюються у сукупності з іншими доказами, наприклад, ухваленими органами місцевого самоврядування рішеннями про оформлення права власності громадян на будинки, технічним паспортом на будівлі, документами про відведення в установленому порядку земельних ділянок під забудову тощо. У період чинності Інструкції про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, що затверджена Міністерством комунального господарства Українського РСР 31 січня 1966 року, державна реєстрація нерухомого майна не проводилась в сільській місцевості. Право власності на нерухоме майно, що знаходиться в сільській місцевості, може бути підтверджено довідкою виконавчого комітету відповідної місцевої ради. Згідно ст. 256 ЦПК України у судовому порядку встановлюються факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Встановлення факту безперервного постійного проживання позивача зі спадкодавцем, а саме батьком позивача - [PERSON] протягом пяти років день смерті 28.11.2005 року батька, за однією адресою, а саме: Одеська область, Ізмаїльський район, с. Муравлівка, вул. Чкалова, буд. 16, необхідно позивачу для здійснення права на спадкування. Згідно п. 6 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання», реєстрація - це лише внесення відомостей до паспортного документа про місце проживання, із зазначенням адреси житла особи та внесення цих даних до реєстраційного обліку уповноваженого на те органу. При цьому, громадянам України, а також іноземцям та особам без громадянства, які на законних підставах перебувають в Україні гарантується свобода пересування та вільний вибір місця проживання. Таким чином, саме постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини є підставою для визнання спадкоємця таким, що прийняв спадщину, а не лише реєстрація місця його проживання за адресою місця проживання спадкодавця. Крім того, в підтвердження тривалого постійного проживання заявника разом із [PERSON] за адресою: Одеська область, Ізмаїльський район, с. Муравлівка, вул. Чкалова, буд. 16, суду надано лист про надання послуг на імя позивача, а також підтверджено довідкою виконавчого комітету Муравлівської сільської ради Ізмаїльського району Одеської області від 04.10.2016 року за № 898, в якій зазначено, що на день смерті [PERSON] за адресою: с. Муравлівка, вул. Чкалова, №16, з ним проживав без реєстрації його син [PERSON], наяною у матеріалах справи. Таким чином, судом встановлено, що позивач [PERSON] безперервно проживав з батьком [PERSON] за адресою: Одеська область, Ізмаїльський район, с. Муравлівка, вул. Чкалова, буд. 16, на день смерті батька 28.11.2005 року, тобто час відкриття спадщини, спадщину після померлого [PERSON] позивач прийняв фактично шляхом спільного проживання зі спадкодавцем, від спадщини він не відмовлявся, осіб, які мають право на обовязкову частку у спадщині після смерті [PERSON] немає, інших спадкоємців немає, з огляду на встановлене позивач обґрунтовано вимагає визнання за ним права власності на спадкову власність. У відповідності зі ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Статтями 15 та 16 ЦК України передбачено право особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. У відповідності до роз'яснень п. 24 ч.3 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 12 червня 2009 року «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без зясування і дослідження інших обставин справи. Стаття 57 ЦПК України, передбачає, що доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін та інших обставин, що мають істотне значення для вирішення справи. Згідно з ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до ч.4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності до того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Відповідно до вимог ст.ст. 10, 11, 59, 60, 61 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях, обставини, визнані сторонами, не підлягають доказуванню, а обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню у повному обсязі, у тому числі, з огляду на те, що відповідач визнав позов і обставини визнані сторонами не підлягають доказуванню у відповідності до ст. 61 ч.1 ЦПК України. Судом не виявлено обставин, що суперечать закону або порушують права, свободи чи інтереси інших осіб.

Outcome: approved