Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-01 00:00:00

В січні 2012 року [PERSON], [PERSON], [PERSON] звернулись до Заводського районного суду міста Миколаєва із позовом, яким просили змінити розмір часток співвласників домоволодіння [ADDRESS], яке перебуває у спільній частковій власності [PERSON] та позивачів, з урахуванням поліпшень, здійснених останніми. В обґрунтування вимог позивачі вказали, що з моменту набуття ними у власність 52/100 домоволодіння [ADDRESS], ними було здійснено ряд поліпшень, зокрема виконана прибудова до житлового будинку, виконаний капітальний ремонт житлового будинку із повною заміною комунікацій, проведено капітальний ремонт гаражу, переоблаштовано сарай тощо. Вказане, на думку позивачів, з огляду на положення статті 357 ЦК України надає їм право на збільшення своєї частки у домоволодінні. Представник позивачів [PERSON] в судовому засіданні вимоги позову підтримала повністю із підстав, які у ньому викладені, наполягаючи на задоволенні вимог. Відповідач та його представник [PERSON] проти задоволенні позову заперечували, посилаючись на те, що позивачі і так незаконно користуються належними відповідачу 7/100 частками, що позбавляє відповідача, як добросовісного власника користуватися належними йому правами. Вислухавши пояснення сторін, дослідивши письмові матеріали спарви, оцінивши все в сукупності, суд дійшов наступного. Судом встановлено, що сторони є власниками домоволодіння [ADDRESS]. Вказане домоволодіння перебуває у їх спільній частковій власності із розділом часток наступним чином: [PERSON] є власником 27/100 частки, [PERSON] власником 9/100 частки, [PERSON] належить 16/100 частки, відповідач [PERSON] володіє 48/100 часток відповідно. З матеріалів справи та пояснень сторін вбачається, що дійсно позивачами здійснено поліпшення спірного домоволодіння в частині виконання прибудови до житлового будинку, капітального ремонту житлового будинку із повною заміною комунікацій, капітального ремонту гаражу, переоблаштовання сараю тощо. Основні принципи здійснення правомочностей власника сформульовані у статті 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 04.11.1950), що набрала чинності для України з 11.09.1997 та є складовою її правовою системи відповідно до вимог статті 9 Конституції України. Статтею 41 Конституції України визначено, що кожен має право володіти, користуватись і розпоряджатись своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право власності набувається у порядку, визначеному законом. Відповідно до вимог частин 3, 4 статті 357 ЦК України, співвласник має право на відповідне збільшення своєї частки у праві спільної часткової власності, якщо поліпшення спільного майна, які не можна відокремити, зроблені ним своїм коштом за згодою всіх співвласників, з додержанням встановленого порядку використання спільного майна. Згідно з роз'ясненнями, що викладені в пункті 12 Пленуму Верховного Суду України від 04.10.1991 №7 "Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок", при розгляді спорів між учасниками спільної часткової власності на жилий будинок про зміну часток, суди повинні враховувати, що такі вимоги можуть бути задоволені, якщо учасник спільної власності збільшить в ньому за свій рахунок корисну площу будинку (жилих і підсобних його приміщень) шляхом прибудови, надбудови або перебудови, проведеної з дозволу виконкому місцевої Ради і за згодою решти учасників спільної власності. Таким чином, здійснення позивачем поліпшень, як учасником спільної часткової власності не збільшило корисну площу домоволодіння корисну площу квартири, здійснено без згоди інших учасників спільної часткової власності, не змінює розміру часток співвласників у праві спільної часткової власності на спірне домоволодіння, а тому підстав для їх зміни не має. Водночас слід зазначити, що судом неодноразово призначались судові будівельно-технічні, товарознавча експертизи, які лишились без виконання. Сторона відповідача, заперечуючи проти задоволення позовних вимог, вказує на їх необґрунтованість та безпідставність. Позивачі інших належних та допустимих доказів суду не надали, хоча згідно вимог статті 60 ЦПК України, це є їх обов'язком. За такого, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог. Враховуючи викладене,

Outcome: dismissed