Jurisdiction: civil
Date: 2019-06-02 00:00:00

До Троїцького районного суду Луганської області надійшов позов [PERSON] до «Файзер Ейч . Сі. Пі Корпорейшн» в особі представництва «Файзер Ейч. Сі. Пі Корпорейшн» в Україні про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та за період затримки виконання рішення суду, визнання незаконним і скасування наказу про поновлення на роботі. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що з 19 січня 1998 року по 27 червня 2011 року він працював у представництві фірми «Файзер Ейс.Сі.Пі. Корпорейшн» в Україні. 27 червня 2011 року його звільнили з роботи відповідно до наказу від 27 червня 2011 року № 76/2011-к у зв`язку із скороченням чисельності або штату працівників на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП України. 17 серпня 2012 року Ленінським районним судом м. Луганська було винесено рішення в цивільній справі № 2-620/2012 за позовом [PERSON] до «Файзер Ейч.Сі.Пі. Корпорейшн» в особі представництва «Файзер Ейч.Сі.Пі. Корпорейшн» в Україні, відповідно до якого суд вирішив задовольнити частково уточнені позовні вимоги [PERSON] до «Файзер Ейч .Сі.Пі. Корпорейшн» в особі представництва «Файзер Ейч.Сі.Пі. Корпорейшн» в Україні про визнання незаконним та скасування наказу, поновлення на роботі, стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу і моральної шкоди; визнано незаконним наказ «Файзер Ейч.Сі.Пі. Корпорейшн» в особі представництва «Файзер Ейч.Сі.Пі. Корпорейшн» в Україні від 27 червня 2011 року № 76/2011-к; вирішено поновити [PERSON] на роботі в представництві «Файзер Ейч.Сі.Пі. Корпорейшн» в Україні на раніше займаній посаді регіонального менеджера Східного регіону представництва «Файзер Ейч.Сі.Пі. Корпорейшн» в Україні, стягнути з « Файзер Ейч .Сі.Пі. Корпорейшн» в особі представництва «Файзер Ейч.Сі.Пі. Корпорейшн» в Україні на користь [PERSON] середній заробіток за час вимушеного прогулу з 28 червня 2011 року по 27 червня 2012 року в розмірі 326 209, 08 грн.; в іншій частині вимог відмовлено через необґрунтованість. 29 жовтня 2012 року Апеляційним судом Луганської області винесено рішення № 22ц-5469/12, відповідно до якого рішення Ленінського районного суду м. Луганська змінено в частині визначення періоду стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, вирішено стягнути з « Файзер Ейч .Сі.Пі. Корпорейшн» в особі представництва «Файзер Ейч.Сі.Пі. Корпорейшн» в Україні на користь [PERSON] середній заробіток за час вимушеного прогулу з 28 червня 2011 року по 10 серпня 2012 року в розмірі 373946,10 грн. В іншій частині рішення Ленінського районного суду м. Луганська залишено без змін. Позивач вказує, що відповідачем зазначені рішення судів отримано, але станом на сьогоднішній день в добровільному порядку рішення судів відповідачем не виконано. 14 вересня 2012 року за заявою позивача та на підставі виконавчого листа, виданого Ленінським районним судом м.Луганська 17 серпня 2012 року у цивільній справі № 2-620/12 головним державним виконавцем ВДВС Солом`янського РУЮ у м. Києві Штойка Л.Р. відкрито виконавче провадження ВП № 34275017. 24 жовтня 2012 року головним державним виконавцем ВДВС Солом`янського РУЮ у м. Києві Штойка Л.Р. винесено постанову про закінчення виконавчого провадження ВП № 34275017. 28 січня 2013 року начальником відділу державної виконавчої служби Солом`янського районного управління юстиції Костенко Л.І. винесено постанову про проведення перевірки ВП № 34275017, відповідно до якої постановлено: 1) визнати дії головного державного виконавця Штойки Л.Р. такими, що не відповідають вимогам п. 8 ч. 1 ст. 49, ст. 76 Закону України «Про виконавче провадження» в частині закінчення виконавчого провадження; 2) скасувати документ «Постанова про закінчення виконавчого провадження (п.8 ч.1 ст. 49)» від 24 жовтня 2012 року, що видала [PERSON] при примусовому виконанні: назва документу Виконавчий лист № 2-620, виданий 17 серпня 2012 року, документ видав: Ленінський районний суд м. Луганська, про: Поновити [PERSON] на роботі представництва «Файзер Ейч.Сі.Пі. Корпорейшн» в Україні на раніше займаній посаді регіонального менеджера Східного регіону представництва «Файзер Ейч.Сі.Пі. Корпорейшн» в Україні; 3) головному державному виконавцю Штойці Л.Р. протягом трьох робочих днів відновити виконавче провадження та вчинити подальші дії примусового характеру у відповідності до вимог Закону України «Про виконавче провадження». 28 січня 2013 року головним державним виконавцем ВДВС Солом`янського РУЮ у м. Києві Штойка Л.Р. винесено постанову про відновлення виконавчого провадження ВП № 34275017. 13 березня 2013 року головним державним виконавцем ВДВС Солом`янського РУЮ у м. Києві Штойка Л.Р. винесено постанову про відкладення провадження виконавчих дій (ВП № 34275017). Відповідно до наказу представництва «Файзер Ейч.Сі.Пі. Корпорейшн» в Україні «Про поновлення на роботі» від 19 жовтня 2012 року № 107/2012-к [PERSON] поновлено на роботі на посаді регіонального менеджера по Східному регіону з 19 жовтня 2012 року з окладом згідно зі штатним розкладом. Наказ підписано Генеральним директором представництва «Файзер Ейч.Сі.Пі. Корпорейшн» в Україні [PERSON] не живим підписом, а «підписом печаткою». Позивач вказує, що [PERSON] з 01 вересня 2012 року призначена генеральним директором представництва «Файзер Ейч.Сі.Пі. Корпорейшн» в Аргентині. 17 серпня 2012 року був останній родочий день [PERSON] в представництві «Файзер Ейч.Сі.Пі. Корпорейшн» в Україні, а тому на думку позивача вказаний наказ не міг бути підписаний [PERSON] , бо вона 19 жовтня 2012 року не знаходилася на території України, що підтверджується відповіддю Адміністрації Державної прикордонної служби України від 27 грудня 2016 року. Вказане на думку позивача тягне за собою визнання наказу представництва «Файзер Ейч.Сі.Пі. Корпорейшн» в Україні «Про поновлення на роботі» від 19 жовтня 2012 року № 107/2012-к недійсним і не підтверджує виконання рішення Ленінського районного суду м. Луганська від 17 серпня 2012 року в цивільній справі № 2-620/12. Таким чином, на думку позивача, для належного виконання рішення суду про поновлення [PERSON] на роботі представництво «Файзер Ейч.Сі.Пі. Корпорейшн» в Україні повинно було видати наказ про поновлення працівника з 28 червня 2011 року, оформлений відповідно до вимог чинного законодавства України та підписаний повноважною особою відповідача. Також позивач вказує, що жодних записів до трудової книжки внесено не було. Позивач, згідно останніх уточнених позовних вимог, просить суд стягнути з « Файзер Ейч .Сі.Пі. Корпорейшн» в особі представництва «Файзер Ейч.Сі.Пі. Корпорейшн» в Україні на користь [PERSON] середній заробіток за час вимушеного прогулу з 11 серпня 2012 року по 17 серпня 2012 року в розмірі 6630, 25 грн.; стягнути з « Файзер Ейч .Сі.Пі. Корпорейшн» в особі представництва «Файзер Ейч.Сі.Пі. Корпорейшн» в Україні на користь [PERSON] середній заробіток за час затримки виконання рішення Ленінського районного суду м. Луганська від 17 серпня 2012 року з 18 серпня 2012 року по 28 січня 2014 року в розмірі 482 682,20 грн.; визнати незаконним і скасувати наказ від 19 жовтня 2012 року № 107/2012-к «Про поновлення на роботі». У судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав та суду пояснив, що саме з 17 серпня 2012 року розпочався термін затримки виконання рішення суду, при цьому невиконання рішення суду встановлено судами різних інстанцій. Вважає, що наявність ухвали про роз`яснення рішення суду від 17 серпня 2012 року у справі № 2-620/12 говорить про те, що на дату затвердження ухвали 29 січня 2014 року рішення не виконано і воно підлягає подальшому самостійному виконанню. Зазначає, що зміни до наказу було внесено не 29 січня 2014 року, а 22 липня 2014 року. Вказує, що запис в трудову книжку про поновлення на роботі не було внесено через те, що відповідач не надав відповідної інформації Державному підприємству «Генеральна дирекція з обслуговування іноземних представництв» дирекції «Інпредкадри» не пізніше дати внесення змін. Позивач вважає, що доводи відповідача про отримання позивачем заробітної плати не відповідають дійсності та не підтверджуються відповідними доказами, так як єдиним доказом про отримання позивачем заробітної плати може бути його підпис у видатковому ордері. Усі виплати на думку позивача не містять ніякого відношення до заробітної плати, так як він не отримував даних, що належать до періоду, за який проводилася оплата праці. Вважає частину доказів, наданих зі сторони відповідача, неналежними та недопустимими, так як їх було надано особою, яка не має право представляти інтереси відповідача та вони не підтверджують належним чином обставини, на які відповідач посилається. Також вважає, що в наказі про поновлення на роботі було вказано особу, яка була відсутня на роботі та території України і не давала розпоряджень на видання наказу і не підписувала його. В наказі не було підпису генерального директора, а стояла печатка підпису, та на виконання рішення суду було вказано неправильну дату поновлення на роботі 19 жовтня 2012 року замість 28 червня 2011 року. На підставі доводів, викладених у позові та додаткових поясненнях, наданих під час вирішення справи, просить суд задовольнити його вимоги у повному обсязі. Представники відповідача позовні вимоги не визнали та суду пояснили, що рішення Ленінського районного суду м. Луганська від 17 серпня 2012 року по справі № 2-620/12 про поновлення позивача на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу з 28 червня 2011 року по 27 червня 2012 року в розмірі 326209,08 гривень, було виконане відповідачем у встановленому законодавством порядку, у зв`язку з чим державним виконавцем 06 жовтня 2014 року було винесено постанову про закінчення виконавчого провадження. У грудні 2016 року позивач звернувся до суду зі скаргою, у якій просив визнати постанову виконавця незаконною, скасувати її та зобов`язати державного виконавця вжити заходів щодо виконання рішення суду. 25 квітня 2018 року Верховним Судом було винесено постанову у справі № 426/17373/16-ц за скаргою позивача, якою рішення судів першої та апеляційної інстанції про відмову в задоволенні скарги було залишено без змін, а касаційну скаргу позивача на зазначені рішення - залишено без задоволення. Даною постановою було встановлено, що відповідач повнив позивача на роботі з 28 червня 2011 року на підставі чинного наказу від 22 липня 2014 року про поновлення та здійснив позивачу виплату середнього заробітку за час вимушеного прогулу. Вважає, що права позивача з боку відповідача нічим не порушені, в позовна заява є безпідставною та необґрунтованою. Також вказують на те, що ні відповідачем, ні державною виконавчою службою, ні судом не може бути здійснено запис або видалення запису в трудовій книжці працівника представництва. Питання внесення чи не внесення записів до трудової книжки знаходяться в площині трудового законодавства, зокрема, положень та інструкцій щодо ведення трудових книжок і не є належним доказом щодо підтвердження або спростування факту затримки виконання рішення. Просять суд відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог. Заслухавши учасників процесу, дослідивши матеріали цивільної справи у їх сукупності та взаємозв`язку, суд встановив наступні обставини справи та відповідні до них правовідносини. Судом встановлено, що згідно трудової книжки серії [NUMBER] позивач з 19 січня 1998 року по 27 червня 2011 року працював в представництві фірми «Файзер Ейч.Сі.Пі. Корпорейшн» в Україні. Позивача звільнено на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП України (т.1, а.с. 12-13, 27). 17 серпня 2012 року Ленінським районним судом м. Луганська було винесено рішення в цивільній справі № 2-620/2012 за позовом [PERSON] до «Файзер Ейч.Сі.Пі. Корпорейшн» в особі представництва «Файзер Ейч.Сі.Пі. Корпорейшн» в Україні, відповідно до якого суд вирішив задовольнити частково уточнені позовні вимоги [PERSON] до «Файзер Ейч .Сі.Пі. Корпорейшн» в особі представництва «Файзер Ейч.Сі.Пі. Корпорейшн» в Україні про визнання незаконним та скасування наказу, поновлення на роботі, стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу і моральної шкоди; визнано незаконним наказ «Файзер Ейч.Сі.Пі. Корпорейшн» в особі представництва «Файзер Ейч.Сі.Пі. Корпорейшн» в Україні від 27 червня 2011 року № 76/2011-к; вирішено поновити [PERSON] на роботі в представництві «Файзер Ейч.Сі.Пі. Корпорейшн» в Україні на раніше займаній посаді регіонального менеджера Східного регіону представництва «Файзер Ейч.Сі.Пі. Корпорейшн» в Україні, стягнути з « Файзер Ейч .Сі.Пі. Корпорейшн» в особі представництва «Файзер Ейч.Сі.Пі. Корпорейшн» в Україні на користь [PERSON] середній заробіток за час вимушеного прогулу з 28 червня 2011 року по 27 червня 2012 року в розмірі 326 209, 08 грн.; в іншій частині вимог відмовлено через необґрунтованість (т.1, а.с. 16-18). 29 жовтня 2012 року Апеляційним судом Луганської області винесено рішення № 22ц-5469/12, відповідно до якого рішення Ленінського районного суду м. Луганська змінено в частині визначення періоду стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, вирішено стягнути з « Файзер Ейч .Сі.Пі. Корпорейшн» в особі представництва «Файзер Ейч.Сі.Пі. Корпорейшн» в Україні на користь [PERSON] середній заробіток за час вимушеного прогулу з 28 червня 2011 року по 10 серпня 2012 року в розмірі 373946,10 грн. В іншій частині рішення Ленінського районного суду м. Луганська залишено без змін (т.1, а.с. 19-21). 14 вересня 2012 року на підставі виконавчого листа, виданого Ленінським районним судом м.Луганська 17 серпня 2012 року у цивільній справі № 2-620/12 головним державним виконавцем ВДВС Солом`янського РУЮ у м. Києві Штойка Л.Р. відкрито виконавче провадження ВП № 34275017 (т.4, а.с. 101-102). 24 жовтня 2012 року головним державним виконавцем ВДВС Солом`янського РУЮ у м. Києві Штойка Л.Р. винесено постанову про закінчення виконавчого провадження ВП № 34275017. 28 січня 2013 року начальником відділу державної виконавчої служби Солом`янського районного управління юстиції Костенко Л.І. винесено постанову про проведення перевірки ВП № 34275017 (т.1, а.с. 143-144). 28 січня 2013 року головним державним виконавцем ВДВС Солом`янського РУЮ у м. Києві Штойка Л.Р. винесено постанову про відновлення виконавчого провадження ВП № 34275017 (т. 1, а.с. 145). 10 жовтня 2013 року Ленінським районним судом м. Луганська було винесено ухвалу № 437/8841/13-ц, якою роз`яснено рішення Ленінського районного суду м. Луганська від 17 серпня 2012 року, прийняте у цивільній справі за позовом [PERSON] до «Файзер Ейч.Сі.Пі. Корпорейшн» в особі представництва «Файзер Ейч.Сі.Пі. Корпорейшн» в Україні про визнання незаконним і скасування наказу, поновлення на роботі, стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу і моральної шкоди в частині дати поновлення на роботі, а саме, що позивач [PERSON] повинен бути поновлений на роботі в представництві «Файзер Ейч.Сі.Пі. Корпорейшн» в Україні з 28 червня 2011 року. (т.1, а.с. 31-33). Вказана ухвала була предметом розгляду в апеляційній інстанції, в результаті чого апеляцію скаржника було відхилено (т.1, а.с. 34-38). Наказом представництва «Файзер Ейч.Сі.Пі. Корпорейшн» в Україні від 19 жовтня 2012 року № 107/2012-к [PERSON] поновлено на роботі на посаді регіонального менеджера по Східному регіону з 19 жовтня 2012 року з окладом згідно зі штатним розкладом (т.2, а.с. 206). Наказом представництва «Файзер Ейч.Сі.Пі. Корпорейшн» в Україні від 22 липня 2014 року № 80.1/2014 було внесено зміни до наказу від 19 жовтня 2012 року № 107/2012-к, а саме змінено слова та цифри «19 жовтня 2012 року» словами та цифрами «28 червня 2011 року», в решті наказ від 19 жовтня 2012 року № 107/2012-к залишено без змін (т.2, а.с. 207). 06 жовтня 2014 року державним виконавцем Солом`янського районного ВДВС м. Київ ГТУЮ у м. Києві було закінчено виконавче провадження № 34275017 у зв`язку із повним його фактичним виконанням (т.2, а.с. 154). 05 січня 2017 року начальником Солом`янського районного ВДВС м. Київ ГТУЮ у м. Києві Костенко Л.І. в рамках виконавчого провадження № 34275017 здійснено перевірку законності виконавчого провадження та винесено відповідну постанову про проведення перевірки. За результатами проведеної перевірки постановлено визнати дії державного виконавця Солом`янського районного ВДВС м. Київ ГТУЮ у м. Києві Штойки Л,Р. при здійсненні виконавчого провадження № 34275017 з примусового виконання рішення таким, що вчинені у відповідності до вимог Закону України «Про виконавче провадження» та спрямовані на повне фактичне виконання рішення суду (т.2, а.с. 151-152). Позивач оскаржив постанову державного виконавця Солом`янського районного ВДВС м. Київ ГТУЮ у м. Києві від 06 жовтня 2014 року про закінчення виконавчого провадження № 34275017. Ухвалою Сватівського районного суду Луганської області від 07 вересня 2017 року, залишеною без змін ухвалою Апеляційного суду Луганської області від 11 жовтня 2017 року, у задоволенні скарги [PERSON] було відмовлено. Постановою Верховного Суду від 25 квітня 2017 року, винесеною по справі № 426/17373/16-ц, за вищевказаною скаргою позивача, касаційну скаргу [PERSON] було залишено без задоволення, а ухвалу суду першої та апеляційної інстанції без змін (т.4, а.с. 6-8). Також позивачем на підтвердження позовних вимог було надано: копію довідки про середньомісячну заробітну плату, згідно якої середньомісячна сума доходу позивача з квітня 2011 року по травень 2011 року складає 27184 грн.09 коп. (т.1, а.с. 22); копію відповіді на запит Головного центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України № 64/М-8586 від 27 грудня 2016 року про перетин державного кордону України громадянкою Бельгії [PERSON] (т.1, а.с. 23); копію відповіді на запит Головного центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України № 0.254-9682/0/15-13 від 28 серпня 2013 року про перетин державного кордону України громадянкою Бельгії [PERSON] (т.1, а.с. 24); копію структури відділу роздрібних препаратів, копію листа відділу кадрів з електронної пошти від 23 травня 2011 року, копію наказу № 55/2011-к від 27 квітня 2011 року, копію листа начальника відділу кадрів Тернової О.В. від 20 червня 2011 року, копію листа Анне Нейс від 29 серпня 2012 року про неможливість прийняти участь в зборах, копію листа [PERSON] на вих. № 1679 від 19 жовтня 2012 року, копію листа [PERSON] від 05 листопада 2012 року (т.1, а.с. 93-109); копію посадової інструкції представництва «Файзер Ейч.Сі.Пі. Корпорейшн» в Україні, копію листа до [PERSON] від 08 листопада 2012 року, копії пластикових карт «Приват Банку» та «Аваль Банку», копію листа [PERSON] від 01 червня 2011 року про заборгованість по представницьким витратам, копію листа до пенсійного фонду від 05 листопада 2012 року, копію листа до пенсійного фонду від 29 жовтня 2012 року та 02 листопада 2012 року, копію листа представництва «Файзер Ейч.Сі.Пі. Корпорейшн» в Україні від 20 вересня 2012 року, копію електронного листа Д.Волковой про переведення на нові посади (т.2, а.с. 247-260); копію листа Державного підприємства «Генеральна дирекція з обслуговування іноземних представництв» дирекція «Інпредкадри» № 1244 від 07 грудня 2016 року (т.1, а.с. 25). При цьому, відповідачем до суду на спростування позовних вимог було надано: копію платіжного доручення № 184 від 25 січня 2013 року; копію супровідного листа № 1679 від 19 жовтня 2012 року; роздруківку з сайту Державного підприємства «Укрпошта» про вручення листа; копію листа ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» № 43-8-3-00/202 від 23 листопада 2013 року та № 43-8-3-00/50 від 05 листопада 2013 року; копії довідок про нараховану та виплачену заробітну плату за період з жовтня 2012 року по жовтень 2013 року; копію листа ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» № 81-15-9/6613-БТ, копію листа ДФС України № 5/99-99-08-02-02-16 від 05 вересня 2017 року (т.2, а.с. 117-158). Згідно ст. 235 КЗпП України у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, у тому числі у зв`язку з повідомленням про порушення вимог Закону України "Про запобігання корупції" іншою особою, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. При винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижче оплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу. У разі затримки видачі трудової книжки з вини власника або уповноваженого ним органу працівникові виплачується середній заробіток за весь час вимушеного прогулу. Рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, прийняте органом, який розглядає трудовий спір, підлягає негайному виконанню. Відповідно до положень ст. 236КЗпП України у разі затримки власником або уповноваженим ним органом виконання рішення органу, який розглядав трудовий спір про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, цей орган виносить ухвалу про виплату йому середнього заробітку або різниці в заробітку за час затримки. Середній заробіток працівника визначається відповідно дост. 27 Закону України «Про оплату праці» за правилами, передбаченими Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженимпостановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року № 100(далі Порядок). В силу положень ст. 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнений до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Відповідно до ст. 65 Закону України «Про виконавче провадження» рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного працівника виконується невідкладно в порядку, визначеному статтею 63 цього Закону. Рішення вважається виконаним боржником з дня видання відповідно до законодавства про працю наказу або розпорядження про поновлення стягувача на роботі та внесення відповідного запису до трудової книжки стягувача, після чого виконавець виносить постанову про закінчення виконавчого провадження. Відповідно до п. 9 ч. 1 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження підлягає закінченню у разі фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом. Згідно п. 34 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06 листопада 1992 року «Про практику розгляду судами трудових спорів» належним виконанням судового рішення про поновлення на роботі слід вважати видання роботодавцем про це наказу (розпорядження), що дає можливість працівнику приступити до виконання своїх попередніх обов`язків. Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Згідно зі ст.ст.12-13 та 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. У відповідності до вимог ч.2 ст.229 ЦПК України, докази, що не були предметом дослідження в судовому засіданні, не можуть бути покладені судом в основу ухваленого судового рішення. Статтею 83 ЦПК України передбачено, що позивач … повинен подати докази разом з поданням позовної заяви. Докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються… Тому докази не надані сторонами суду першої інстанції не можуть в подальшому подаватись судам інших інстанцій і такі докази не можуть бути покладені в основу їхніх рішень. Отже, вирішуючи позов у межах заявлених вимог суд дійшов висновку, що позовні вимоги про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та за період затримки виконання рішення суду, визнання незаконним і скасування наказу про поновлення на роботі, не підлягають задоволенню з огляду на наступне. Судом встановлено, що під час судового розгляду справи № 2-620/12 Апеляційний суд Луганської області до спірних правовідносин вже застосовував положення ст. 235 КЗпП України, у зв`язку з чим нарахував позивачу додаткову суму до стягнення за вимушений прогул, пов`язаний із затримкою розгляду судової справи у розмірі 54 368,18 грн., яка була включена до суми коштів, які підлягали стягненню з відповідача, що відображено в резолютивній частині ухвали Апеляційного суду Луганської області від 29 жовтня 2012 року по справі № 2-620/12. Загальна сума середнього заробітку за час вимушеного прогулу, яка підлягала стягненню, склала 373946,10 грн. 14 вересня 2012 року за заявою позивача було відкрито виконавче провадження № 34275017. 25 січня 2013 року платіжним дорученням № 184 відповідачем на рахунок Солом`янського районного ВДВС м. Київ ГТУЮ у м. Києві було здійснено платіж в розмірі 373 946,10 грн., що є виплатою середнього заробітку за час вимушеного прогулу позивача. З огляду на вищезазначене, позивачу при вирішення його справи у судових інстанціях, вже було визначено період вимушеного прогулу та суму середнього заробітку за цей час. При цьому, відповідачем в рамках примусового виконання рішення по справі № 2-620/12, було сплачено суму коштів середнього заробітку за час вимушеного прогулу. При цьому, 19 жовтня 2012 року на виконання рішення про поновлення на роботі, відповідачем було видано наказ № 107/2012-к про поновлення позивача на роботі з 19 жовтня 2012 року з окладом згідно штатного розпису. Копія наказу про поновлення на роботі разом із супровідним листом № 1679 від 19 жовтня 2012 року, була направлена на ім`я позивача за адресою його реєстрації. Позивач отримав даний лист 26 жовтня 2012 року у відділенні пошти у м. Луганську, що доводить роздруківка з сайту Державного підприємства «Укрпошта» про вручення листа. Таким чином, позивача повідомлено 26 жовтня 2012 року про те, що він може приступити до виконання своїх трудових обов`язків та запропоновано з`явитися на роботу. 22 липня 2014 року наказом № 80.1/2014 відповідачем було внесено зміни до наказу № 107/2012-к та поновлено позивача на роботі з 28 червня 2011 року, замість 19 жовтня 2012 року, тобто з наступного дня після дня звільнення. Позивачу нараховувалася та виплачувалася заробітна плата, що підтверджується листами ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» № 43-8-3-00/202 від 23 листопада 2013 року та № 43-8-3-00/50 від 05 листопада 2013 року, а також довідками про нараховану та виплачену заробітну плату. Згідно листа ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» № 81-15-9/6613-БТ відповідач нарахував та перерахував позивачу заробітну плату, починаючи із 01 липня 2011 року по 02 жовтня 2014 року. Згідно листа Державної фіскальної служби України № 5/99-99-08-02-02-16 від 05 вересня 2017 року відносно відомостей з інформаційного фонду Державного реєстру фізичних осіб - платників податків станом на 05 вересня 2017 року, позивач з другого кварталу 2011 року по четвертий квартал 2014 року отримував від відповідача заробітну плату. 06 жовтня 2014 року державним виконавцем Солом`янського районного ВДВС м. Київ ГТУЮ у м. Києві було закінчено виконавче провадження № 34275017 у зв`язку із повним фактичним його виконанням та винесено відповідну постанову, яка була предметом перевірки законності виконавчого провадження, за результатами якої було визначено дії виконавця при здійсненні виконавчого провадження такими, що вчинені у відповідності до вимог закону та спрямовані на повне фактичне виконання рішення суду. Вказана постанова про закінчення виконавчого провадження стала предметом оскарження у судах першої, апеляційної та касаційної інстанції, за результатами чого позивачем так і не було доведено неправомірності дій при закінченні виконавчого провадження. При цьому, Верховним Судом було встановлено, що позивача було поновлено на роботі саме з 28 червня 2011 року; платіжним дорученням № 184 від 25 січня 2013 року відповідачем перераховано Солом`янському районному ВДВС м. Київ ГТУЮ у м. Києві 373 946, 10 грн., які є виплатою [PERSON] середнього заробітку за час вимушеного прогулу на підставі судового рішення; правомірність дій державного виконавця при винесенні постанови про закінчення виконавчого провадження. Вказана постанова Верховного Суду набрала законної сили, а тому обставини, встановлені в ній в силу ст. 82 ЦПК України не підлягають повторному доказуванню. Також судом було встановлено, що відповідача, державну виконавчу службу, а також суд у даному випадку не наділено повноваженнями вносити запис або видалення запису з трудової книжки позивача. За порушення встановленого порядку ведення, обліку, зберігання та видачі трудової книжки посадові особи підприємства несуть дисциплінарну, а в передбачених законом випадках іншу відповідальність, що повинно розглядатися в рамках іншого провадження. Питання внесення записів у трудову книжку знаходиться у площині трудового законодавства та може свідчити лише про можливе порушення трудового законодавства в частині кадрового діловодства і не може бути прийнято судом як належний доказ щодо підтвердження або спростування факту затримки виконання рішення суду. При цьому, жодних вимог до змісту наказу про поновлення на роботі діючим законодавством не передбачено. Оскаржуваний позивачем наказ було винесено особою, уповноваженою вчиняти такі дії, а сам по собі факт відсутності такої особи на території України на момент винесення наказу не може свідчити про неправомірність його вчинення. Даний наказ був предметом розгляду судів апеляційної та касаційної інстанції, на підставі нього були нараховані до стягнення відповідні грошові суми, які отримані позивачем та фактично самим позивачем вказаний наказ визнавався та виконувався, що потягло за собою певні правові наслідки, у зв`язку з чим суд вважає доводи позивача про скасування наказу про поновлення на роботі необґрунтованими. З огляду на вищезазначене, суд приходить до висновку, що відповідачем вчасно без затримок, у повній відповідності до вимог діючого законодавства було виконано рішення Ленінського районного суду Луганської області від 17 серпня 2012 року по справі № 2-620/12 і вказане не підлягає повторному доказуванню в рамках даної справи, у зв`язку з чим судом не вбачається підстав та обставин, за яких порушені права позивача з боку відповідача. Таким чином, з огляду на безпідставність позовних вимог, оцінивши всі зібрані по справі докази у сукупності, суд прийшов до висновку, що обставини, на які посилається позивач як на підставу задоволення позову не знайшли свого підтвердження у ході розгляду справи та не ґрунтуються на законі, а тому суд вважає за необхідне у задоволенні позовних вимог відмовити. Разом з тим, у процесі розгляду справи сторона відповідачів заявила про необхідність застосування строку позовної давності. Дослідивши дане питання суд вважає, що строк позовної давності не пропущено з огляду на таке. У Цивільному кодексі України позовну давність визначено як строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу (стаття 256 ЦК). Відповідно до статті 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Згідно ч. 1 ст. 258 ЦК України для окремих видів вимог законом може встановлюватися спеціальна позовна давність: скорочена або більш тривала порівняно із загальною позовною давністю. Відповідно до ч. 1 ст. 233 КЗпП працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки. За змістом частини першої статті 261 ЦК України позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Відповідно до ч. 2 ст. 264 ЦК України позовна давність переривається у разі пред`явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимог, право на яку має позивач. Судом встановлено, що позивач звертався до Ленінського районного суду м. Луганська із позовною заявою з вимогами, які є тотожними до вимог позовної заяви в цій справі. Зазначений позов було подано у встановлені чинним законодавством строки, він розглядався Ленінським районним судом у м. Луганську, однак провадження по справі завершено не було і на даний час вважається втраченим. У межах зазначеної справи позовна заява не залишалася без розгляду, що є в силу вимог ст. 265 ЦК України єдиною підставою для не зупинення перебігу позовної давності. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 263 ЦК України перебіг позовної давності зупиняється, якщо пред`явленню позову перешкоджала надзвичайна або невідворотна за даних умов подія (непереборна сила). Відповідно до п. 1 ч. 4 ст. 492 ЦПК України судове провадження, втрачене до закінчення судового розгляду, не підлягає відновленню. Заявник у цьому разі може пред`явити новий позов (ч. 5 ст. 492 ЦПК України). Позивач скористався своїм правом, визначеним вказаними нормами закону, та звернувся до суду із новим тотожнім позовом у зв`язку із втратою судового провадження по цивільній справі, розгляд якої не було закінчено, у зв`язку з чим положення про строк позовної давності у даному випадку не застосовуються. Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України встановлено, що судові витрати у даній справі складаються з судового збору. Відповідно до ч.6 ст.141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. З огляду на те, що позивача звільнено від сплати судового збору при подачі позову даного характеру, судові витрати компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Таким чином, на підставі вищевикладеного, ст. 61 Конституції України, ст.ст. 256-258, 261, 263, 264 ЦК України, ст. 233, 235, 236 КЗпП України, п. 9 ч. 1 ст. 39, ст. 65 Закону України «Про виконавче провадження»,

Outcome: dismissed