Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-03 00:00:00

Позивач, ПАТ «Родовід банк», звернувся в суд з позовом про звернення стягнення на іпотечне майно до відповідача [PERSON] обґрунтувавши його тим, що 28.02.2008 року між ВАТ «Родовід Банк», яке змінило своє найменування на ПАТ «Родовід Банк» у відповідності до Закону України «Про акціонерні товариства» та фізичною особою - підприємцем [PERSON] укладено кредитний договір №48.1/05-КЛТ-08. За умовами вказаного договору банк відкривав позичальнику траншову кредитну лінію в межах загальної суми 7 500 000 гривень на основі Додаткових угод про видачу кредиту до кредитного договору, які є його невід'ємною частиною. Згідно додаткової угоди № 1 від 29.02.2008 року банк надав позичальнику 1 000 000 гривень. Згідно додаткової угоди № 2 від 11.03.2008 року банк надав позичальнику 500 000 гривень. Згідно додаткової угоди № 3 від 12.05.2008 року банк надав позичальнику 500 000 гривень. Згідно додаткової угоди № 4 від 03.06.2008 року банк надав позичальнику 1 000 000 гривень. Згідно додаткової угоди № 5 від 08.09.2008 року банк надав позичальнику 1 000 000 гривень. За умовами кредитного договору та додаткових угод до нього позичальник повинен був повернути позивачу надані грошові кошти згідно графіку рівними частинами по 156 250 гривень починаючи з лютого 2009 року, але не пізніше 27 лютого 2013 року. В якості забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором укладено договір іпотеки № 48.1/05-КЛТ-08 від 28.02.2008 року, у відповідності до якого майновим поручителем [PERSON] та [PERSON], для забезпечення виконання в повному обсязі зобов'язань позичальника перед позивачем за кредитним договором, додатковими договорами та можливими змінами і доповненнями до нього, щодо сплати процентів, неустойки (штрафу, пені), вчасного та у повному обсязі погашення основної суми боргу за кредитами, яке було та/або прямо передбачене умовами кредитного договору, відшкодування збитків та іншої заборгованості за кредитним договором передано в іпотеку банку належне їм на праві власності майно: житловий будинок, що розташований у [ADDRESS]; земельну ділянку, що знаходиться у [ADDRESS]. Позивач неодноразово збільшував розмір позовних вимог. Станом на 27.08.2015 року загальний розмір невиконаного зобов'язання за кредитним договором складає 20 606 065,21 гривень, з них 3 697 037,94 грн. - сума простроченої заборгованості за кредитом; 3 595 397,32 грн. - сума простроченої заборгованості за нарахованими процентами; 3 287 376,85 грн. - пеня за несвоєчасне погашення заборгованості за кредитом; 4 110 273,04 грн. - пеня за несвоєчасне погашення процентів; 422 254,07 - сума трьох процентів річних від суми простроченого кредиту; 563 863,85 грн. - сума трьох процентів річних від суми прострочених процентів по кредиту; 2 310 720,47 грн. - сума інфляційних втрат від суми простроченого кредиту; 2 619 141,66 грн. - сума інфляційних втрат від суми прострочених процентів за кредитом. Просить суд звернути стягнення на майно в сумі 20 606 065,21 гривень, що належить відповідачу та передане в іпотеку позивачу, а саме: 1/2 частка житлового будинку що розташований у [ADDRESS], загальною площею 1770,8 кв.м., житловою площею 1049,4 кв.м та складається з АА1аа1а2 - житловий будинок, цегла; земельну ділянку, що знаходиться у [ADDRESS] загальною площею 758,74 кв.м. шляхом продажу предмета іпотеки на публічних торгах за початковою ціною, встановленою на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб'єктом оціночної діяльності (незалежним експертом) на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій із забезпеченням безперешкодного доступу до предмета іпотеки, та стягнути з відповідача суму сплаченого судового збору. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримала, просила їх задовольнити, посилаючись на обставини, викладені в позові та уточненнях до нього. Представник відповідача у судовому засіданні позовні вимоги не визнав, просив в задоволенні позову відмовити, посилаючись на те, що нерухомого майна, що є предметом іпотеки на сьогодні не існує, оскільки замість 1/2 частки житлового будинку відповідачу належить 1/2 частка нежитлової будівлі, а земельна ділянка, що перебуває у власності відповідача має інше цільове призначення - землі комерційного призначення (для розміщення торговельного центру) аніж земельна ділянка, що перебуває в іпотеці - для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка). Крім того, до суду надав заяву про зменшення у відповідності до ч. 3ст. 551 ЦК України розміру неустойки (пені) на 99% у зв'язку з тим, що банк не надав суду доказів, що підтверджують розмір збитків, завданих банку неналежним виконанням відповідачем його зобов'язань, наявності обставин, які мають істотне значення, що підтверджують ненавмисний характер невиконання відповідачем своїх зобов'язань перед банком. Також заявив про застосування строку позовної давності, оскільки вважає, що строк позовної давності за основним зобов'язанням сплив 17 квітня 2012 року. Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору ФОП [PERSON] в судове засідання не з'явилася, про час та місце слухання справи повідомлена належним чином, причини неявки суду не сповістила. Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, суд дійшов до висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав. З копії статуту ПАТ "Родовід Банк" (нова редакція) вбачається, що Публічне акціонерне товариство «Родовід Банк» є правонаступником Відкритого акціонерного товариства «Родовід Банк» (а.с. 94-101 том 1). 28 лютого 2008 року між ВАТ «Родовід Банк» та Фізичною особою - підприємцем [PERSON] укладено кредитний договір № 48.1/05-КЛТ-08, згідно з умовами якого банк надає позичальнику кредити, на умовах забезпеченості, цільового використання, строковості, повернення та платності наданих грошових коштів (а.с. 7-12 том 1). Згідно п. 2.3 кредитного договору підставою для надання кредитів за цим договором є Додаткові угоди, що укладаються тільки за взаємною згодою Сторін після надання банку документів, необхідних для одержання кредитів позичальником, згідно з вимогами чинного законодавства України, та письмової згоди (клопотання) позичальника, в якій вказується сума кредиту, мета використання, вид забезпечення кредитних зобов'язань, бажана процентна ставка та строк користування кредитом. Згідно додаткової угоди № 1 від 29.02.2008 року до кредитного договору № 48.1/05-КЛТ-08 від 28.02.2008 року банк надав позичальнику кредит (транш) в сумі 1 000 000 гривень (а.с. 16 том 1). Згідно додаткової угоди № 2 від 11.03.2008 року до кредитного договору № 48.1/05-КЛТ-08 від 28.02.2008 року банк надав позичальнику кредит (транш) в сумі 500 000 гривень (а.с. 17 том 1). Згідно додаткової угоди № 3 від 12.05.2008 року до кредитного договору № 48.1/05-КЛТ-08 від 28.02.2008 року банк надав позичальнику кредит (транш) в сумі 500 000 гривень (а.с. 18 том 1). Згідно додаткової угоди № 4 від 03.06.2008 року до кредитного договору № 48.1/05-КЛТ-08 від 28.02.2008 року банк надав позичальнику кредит (транш) в сумі 1 000 000 гривень (а.с. 19 том 1). Згідно додаткової угоди № 5 від 08.09.2008 року до кредитного договору № 48.1/05-КЛТ-08 від 28.02.2008 року банк надав позичальнику кредит (транш) у сумі 1 000 000 гривень (а.с. 20 том 1). Отримання позичальником зазначених сум підтверджується виписками по рахунку ФОП [PERSON] № [NUMBER]; № [NUMBER]; № [NUMBER]; № [NUMBER]; № [NUMBER]. Відповідно до п. 2.6. кредитного договору процентна ставка за користування кредитами за цим договором встановлюється в розмірі 18% процентів річних і підлягає коригуванню в односторонньому порядку банком при збільшенні офіційного курсу Національного банку України більше 5 гривень 10 копійок за 1 долар США під час дії цього договору на кратність такого збільшення. Курс гривні до долара США розраховується як середньозважений за поточний звітний період, вказаний в п. 2.7.2. цього договору. При цьому, скоригована процентна ставка застосовується при нарахуванні та сплаті процентів за поточний звітний період. Аналогічні умови закріплені у п. 4 додаткових угод № 1, 2, 3, 4, 5 до кредитного договору № 48.1/05-КЛТ-08 від 28.02.2008 року. Відповідно до п. 1 додаткової угоди № 6 від 21 жовтня 2008 року до кредитного договору № 48.1/05-КЛТ-08 від 28.02.2008 року, сторони дійшли згоди викласти п. 2.6 кредитного договору № 48.1/05-КЛТ-08 від 28.02.2008 року в наступні редакції: «процентна ставка за користування кредитними коштами за всіма траншами з 21 жовтня 2008 року встановлюється у розмірі 24% річних, відповідно до п. 3.1.6. кредитного договору». 28 лютого 2008 року, в якості забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором укладено договір іпотеки № 48.1/05-КЛТ-08, у відповідності до п. 1.1. якого майновими поручителями [PERSON] та [PERSON] для забезпечення виконання в повному обсязі зобов'язань позичальника перед позивачем за кредитним договором, додатковими договорами та можливими змінами і доповненнями до нього, щодо сплати процентів, неустойки (штрафу, пені), вчасного та у повному обсязі погашення основної суми боргу за кредитами, яке було та/або прямо передбачене умовами кредитного договору, відшкодування збитків та іншої заборгованості за кредитним договором передано в іпотеку банку належне їм на праві власності майно: житловий будинок,що розташований у [ADDRESS], загальною площею 1770,8 кв.м., житловою площею 1049,4 кв.м., і складається з: АА1аа1а2- житловий будинок, цегла; земельну ділянку, що знаходиться у [ADDRESS], загальною площею 758,74 кв.м., цільовим призначенням земельної ділянки є будівництво і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд ( присадибна ділянка ) (а.с. 23-32 том 1). Позичальник за кредитним договором - фізична особа - підприємець [PERSON] свої зобов'язання не виконала, станом на 27.08.2015 року загальний розмір невиконаного зобов'язання за кредитним договором складає 20 606 065,21 гривень, з них 3 697 037,94 грн. - сума простроченої заборгованості за кредитом; 3 595 397,32 грн. - сума простроченої заборгованості за нарахованими процентами; 3 287 376,85 грн. - пеня за несвоєчасне погашення заборгованості за кредитом; 4 110 273,04 грн. - пеня за несвоєчасне погашення процентів; 422 254,07 - сума трьох процентів річних від суми простроченого кредиту; 563 863,85 грн. - сума трьох процентів річних від суми прострочених процентів по кредиту; 2 310 720,47 грн. - сума інфляційних втрат від суми простроченого кредиту; 2 619 141,66 грн. - сума інфляційних втрат від суми прострочених процентів за кредитом. Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1048 ЦК України). Згідно з нормою ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов'язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (ст. 611 ЦК України). Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України). Одним із видів порушення зобов'язання є прострочення - невиконання зобов'язання в обумовлений сторонами строк. При цьому в законодавстві визначаються різні поняття як «строк дії договору», так і «строк (термін) виконання зобов'язання» (ст.ст. 530, 631 ЦК України). Якщо в зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події (ч. 1 ст. 530 ЦК України). Наслідки прострочення позичальником повернення позики визначено у ст. 1050 ЦК України. Якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 цього Кодексу (ч. 2 ст. 1050 ЦК України). Відповідно до п. 5.1. кредитного договору № 48.1/05-КЛТ-08 від 28.02.2008 року, договір набуває чинності з дня його підписання і діє до повного виконання позичальником своїх зобов'язань за цим договором а припиняється належним виконанням його умов. Згідно п. 1.2. кредитного договору, заборгованість за кредитами, наданими за цим договором, має бути погашена в строки вказані у відповідних додаткових угодах, але не пізніше 27 лютого 2013 року. Додатком № 1 до кредитного договору сторони встановили графік погашення заборгованості за кредитним договором. Графіком погашення заборгованості, який є складовою частиною договору, погашення кредитної заборгованості та строки сплати чергових платежів визначено конкретними датами. Отже, сторони встановили як строк дії договору, так і строки виконання зобов'язань зі щомісячним погашенням платежів, останній з яких у визначеній сумі підлягав виконанню до 27 лютого 2013 року. Таким чином, поряд з установленням строку дії договору сторони встановили й строки виконання боржником окремих зобов'язань (внесення щомісячних платежів), що входять до змісту зобов'язання, яке виникло на основі договору. Згідно ст. 253 ЦК України, перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок. Крім того, судом установлено, що вимогою від 17.03.2009 року № 48.1/50 банк скористався своїм правом, передбаченим ч. 2 ст. 1050 ЦК України, і вимагав від [PERSON] та [PERSON] дострокового повернення у повному обсязі отриманих кредитних коштів, сплати процентів, та пені, протягом 30 днів з моменту відправлення вимоги, тобто з 17 квітня 2009 року. Право банка на дострокове повернення отриманих кредитних коштів передбачено також п. п. 3.1.4., 3.1.5. кредитного договору. Також, реалізуючи вказане право, 19 червня 2009 року банк звернувся до Ленінського районного суду м. Кіровограда з позовом до ФОП [PERSON], [PERSON], [PERSON], товариства з обмеженою відповідальність «Єлизаветградська транспортна компанія» про стягнення заборгованості за кредитним договором та договорами поруки. Результатом розгляду справи є рішення апеляційного суду Кіровоградської області по справі № 22-ц/1190/158/12 від 14 листопада 2012 року. З вимогами про звернення стягнення на предмет іпотеки позивач звернувся до суду 12 червня 2013 року. Згідно зі ст. 3 Закону України «Про іпотеку» іпотека має похідний характер від основного зобов'язання і є дійсною до припинення основного зобов'язання або до закінчення строку дії іпотечного договору. Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч. 4 ст. 267 ЦК України). Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України). Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність. За загальним правилом перебіг позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України). Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться у ст. ст. 252-255 ЦК України. При цьому початок перебігу позовної давності пов'язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, як з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи (ст. 261 ЦК України). За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. В даній справі, судом установлено, що право на позов про дострокове повернення отриманого кредиту, процентів, пені, тощо, виникло у позивача 17 квітня 2009 року. Таким чином, строк позовної давності за основним зобов'язанням сплив 17 квітня 2012 року. Проте, судом враховується, що 19 червня 2009 року банк звертався до Ленінського районного суду м. Кіровограда з вимогою про стягнення заборгованості за кредитним договором. Відповідно до п. п. 2, 3 ст. 264 ЦК України, позовна давність переривається у разі пред'явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується. Отже, строк позовної давності за основним зобов'язанням почав свій перебіг заново 20 червня 2009 року (наступний день після переривання (звернення до суду) і сплив 20 червня 2012 року. Згідно ст. 266 Цивільного кодексу України, зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо). З позовом, як вже вище зазначалось, про звернення стягнення на предмет іпотеки позивач звернувся до суду 12 червня 2013 року, тобто з пропуском строку позовної давності. З огляду на викладене, не можуть бути прийняті судом заперечення представника позивача щодо не пропуску строку позовної давності із посиланням на те, що строк дії договору не закінчився, графік погашення кредиту не передбачений договором, останній платіж мав бути не пізніше 27 лютого 20013 року. Отже, суд частково погоджується із заявою представника відповідача щодо пропуску строку позовної давності. Помилковими є розрахунки щодо закінчення строку позовної давності без врахування його переривання внаслідок звернення позивача до суду. Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення (ч. 3 ст. 267 ЦК України). Заяв про поновлення строку позовної давності від позивача не надходило. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч. 4 ст. 267 ЦК України). На підставі викладеного і ст. ст. 252-256, 261, 264, 266, 267, 530, 610, 611, 1948, 1054 ЦК України та

Outcome: dismissed