Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-02 00:00:00

23.03.2015р. [PERSON] звернулася до суду з позовом про захист прав споживача та стягнення банківського вкладу в сумі 3996 доларів США, 200 доларів США відсотків та 5000грн. завданої моральної шкоди. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 26.09.2014 року між нею та ПАТ «Всеукраїнський [PERSON]» був укладений договір банківського вкладу «НВУ «Піврічний» №847970/2014 строком на 13 місяців та внесено на рахунок відповідача 3996 доларів США. 14 лютого 2015 вона звернулася до відповідача з заявою щодо повернення вкладу та нарахованих відсотків, проте зазначені кошти не отримала, а тому просить суд з урахуванням заяви про зменшення позовних вимог, стягнути з відповідача на її користь 1787 доларів США. Позовну вимогу про стягнення 5000,00 грн. моральної шкоди просила залишити без розгляду. Ухвалою суду від 03 червня 2015 року позовну заяву [PERSON] до ПАТ «Всеукраїнський [PERSON]» в частині заявлених вимог про стягнення 5000,00 грн. завданої моральної шкоди залишено без розгляду. В судовому засіданні позивач підтримала уточненні позовні вимоги, та просила їх задовольнити, при цьому повідомила, що 02.04.2015р. їй було виплачено 61430,17грн., що становить 2409доларів США за комерційним курсом: 1 долар США = 25,5грн. Тому, виходячи з комерційного курсу продажу далара США визначеного в ПАТ "ПриватБанк" на 06.04.2015р., який склав 25, 50 грн. за один долар США, з відповідача підлягає стягненню ще 1787 доларів США (розрахуно зроблено в заяві від 03.06.2015р.) (а.с. 28). Представник відповідача в судове засідання не зявився, про причини неявки суд не повідомив. Відповідач у відповідності до ч. 5 ст.74 ЦПК України належним чином повідомлений про час і місце розгляду справи. Відповідно до ч.4 ст.169 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Враховуючи те, що у справі є достатньо матеріалів про права та взаємовідносини сторін, зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи у відсутності відповідача та представника позивача, що відповідає вимогам ст.224 та ч.2 ст.158 ЦПК України. Заслухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи судом встановлено наступне. За змістом ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. У відповідності до вимог ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ст. 1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором. Відповідно до ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Статтею 2 Закону України «Про банки і банківську діяльність» передбачено, що вклад (депозит) - це кошти в готівковій або у безготівковій формі, у валюті України або в іноземній валюті, які розміщені клієнтами на їх іменних рахунках у банку на договірних засадах на визначений строк зберігання або без зазначення такого строку і підлягають виплаті вкладнику відповідно до законодавства України та умов договору. З матеріалів справи вбачається, що 26.09.2014 року між [PERSON] та ПАТ «Всеукраїнський [PERSON]» був укладений договір банківського вкладу «НВУ «Піврічний» №847970/2014, з виплатою 12,25 річних, строком на 13 місяців. На вкладний рахунок №26351050002322 позивачем внесено 3996 доларів США, що підтверджується квитанціями (а.с. 7,8). Також, відповідно до п 1.2 договору банківського вкладу, банк відкриває на імя вкладника рахунок за вкладом на вимогу «Для виплат» №26209050005363 (а.с.4, 6). Згідно п. 1.6. договору банківського вкладу, при достроковому закритті вкладу проценти за вкладом, нараховуються у повному обсязі згідно договору за кожні повні шість місяців дії вкладу. 14 лютого 2015 [PERSON] звернулася до ПАТ «Всеукраїнський [PERSON]» з листом-вимогою щодо повернення вкладу та нарахованих відсотків (а.с.9). Згідно з ч.1 ст.1060 ЦК України договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад). Договором може бути передбачено внесення грошової суми на інших умовах її повернення. Частиною другою статті 1060 ЦК України визначено, що за договором банківського вкладу незалежно від його виду банк зобов'язаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника, крім вкладів, зроблених юридичними особами на інших умовах повернення, які встановлені договором. Умова договору про відмову від права на одержання вкладу на першу вимогу є нікчемною. Відповідно до положень ст.1061 ЦК України банк виплачує вкладникові проценти на суму вкладу в розмірі, встановленому договором банківського вкладу. Проценти на банківський вклад нараховуються від дня, наступного за днем надходження вкладу у банк, до дня, який передує його поверненню вкладникові або списанню з рахунка вкладника з інших підстав (ч. 5 ст. 1061 ЦК України). Таким чином, позивач достроково припинила дію банківського вкладу, при цьому виходячи з положень п.1.6. договору, проценти не підлягали нарахуванню у встановленому розмірі, оскільки не було повних шість місяців дії вкладу. З наданої відповіді «Тимчасової адміністрації» ПАТ «Всеукраїнський [PERSON]» на лист позивача вбачається, що відповідно до постанови Правління НБУ від 20 листопада 2014 року №733/БТ ПАТ «Всеукраїнський [PERSON]» віднесено до категорії неплатоспроможних та виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб було прийнято рішення від 20 листопада 2014 року №123 про запровадження з 21 листопада 2014 року тимчасової адміністрації (а.с.25-26). Згідно з ч. 6 ст. 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» обмеження, встановлене пунктом 1 частини 5 цієї статті (щодо не здійснення виплат під час тимчасової адміністрації), не поширюється на зобов'язання банку щодо виплати коштів за вкладами вкладників за договорами, строк яких закінчився, та за договорами банківського рахунку вкладників. Зазначені виплати здійснюються в межах суми відшкодування, що гарантується Фондом. Такі зобов'язання банку виконуються банком у межах його фінансових можливостей у порядку, встановленому нормативно-правовими актами Фонду. З метою забезпечення виконання зобов'язань банку Фонд має право надати банку цільову позику. Так, 02 квітня 2015 року ПАТ ««Всеукраїнський [PERSON]»» повернув позивачу кошти в розмірі 61430,17 грн. через ПАТ «[PERSON] Аваль», що підтверджується наявним в матеріалах справи повідомленням про отримання переказу фізичними особами та заявою на видачу готівки №130J36322 від 02.04.2015 року (а.с.23,24). Відповідно до ч. 5 ст. 26 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» відшкодування коштів за вкладом в іноземній валюті відбувається в національній валюті України після перерахування суми вкладу за офіційним курсом гривні до іноземних валют, встановленим Національним банком України на день прийняття рішення Національним банком України про віднесення банку до категорії неплатоспроможних та початку процедури виведення Фондом банку з ринку та здійснення тимчасової адміністрації відповідно до статті 36 цього Закону. А отже, оскільки офіційний курс НБУ за станом на 21 листопад 2014 року (постанова Правління НБУ № 733/БТ «Про віднесення ПАТ «Всеукраїнський [PERSON]» до категорії неплатоспроможних») становив 1509,6240 грн. за 100 доларів США, суд дійшов висновку, що позивач отримала вклад та нараховані на нього станом на 21.11.2014 року відсотки в повному обсязі, що склало в загальній сумі 4070,91 доларів США, у відповідності до вимог ч. 5 ст. 26 ЗУ «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», а отже зобов'язання за договором відповідачем виконані. Посилання позивача на те, що за відповідачем рахується заборгованість перед нею за неповерненим банківським вкладом у розмірі 1787 доларів США, є необгрунтованими, оскільки розрахунок проведено виходячи з комерційного курсу продажу доларів США певною банківською установою станом на 06 квітня 2015 року, а не на день прийняття рішення Національним банком України про віднесення банку до категорії неплатоспроможних, за курсом НБУ, а тому такий розрахунок не відповідає вимогам Закону. На підставі наведеного, суд дійшов висновку, що належних та допустимих доказів у розумінні ст.ст. 58, 59 Цивільного процесуального кодексу України на підтвердження обґрунтованості позовних вимог позивачем не надано, а відтак позов є необґрунтованим та не підлягає задоволенню.

Outcome: dismissed