Jurisdiction: civil
Date: 2020-03-03 00:00:00

позивач звернувся до суду з позовом до відповідача, третіх осіб про визнання договору іпотеки нерухомого майна-квартири, що укладений між ВАТ «Універсал Банк» та [PERSON] , посвідчений приватним нотаріусом ЛМНО Нор Н.М. зареєстрований за реєстровим №2171-2172, недійсним та зобов`язання приватного нотаріуса ЛМНО Нор Н.М. зняти заборону відчуження квартири за адресою [ADDRESS] та виключення з Державного реєстру іпотек запис про обтяження квартири іпотекою. Позовні вимоги мотивує тим, що 31.03.2008 року між [PERSON] та ПАТ "УНІВЕРСАЛ БАНК", було укладено договір №015-2008-964, згідно якого банк зобов`язався надати позичальнику грошові кошти в сумі 100 000,00 дол. США. В забезпечення виконання зобов`язань сторонами, 31.03.2008 року укладено договір іпотеки, посвідчений приватним нотаріусом ЛМНО Нор Н.М. зареєстрований за реєстровим № 2171-2172, відповідно до якого позивач передав в іпотеку нерухоме майно - квартиру [ADDRESS] , яка належить йому на підставі договору купівлі-продажу квартири, посвідченого Нор Н.М. приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу від 31.03.2008 року за реєстровим номером №2167, зареєстрованого в державному реєстрі правочинів за номером № 2797422 від 31.03.2008 року. Проте у вказаній квартирі, окрім [PERSON] зареєстровані малолітні діти, а саме: [PERSON] [INFO] та [PERSON] [INFO] , що є спільними дітьми [PERSON] та позивача. Верховний Суд у постанові № 711/4431/17 від 04.07.2018 року вказав на те, що право користування житлом у дитини виникає на підставі факту її народження, отже дитина має право користуватися нерухомим майном батьків саме з моменту її народження або з моменту набуття права власності на нерухоме майно одним із батьків (батьками) в незалежності від того, чи зареєстрована така у даному нерухомому майні. Таким чином, оспорюваний договір порушує права малолітнього [PERSON] . Предметом іпотеки може бути лише майно, яке належить Іпотекодавцю на праві власності. На момент укладення Договору іпотеки, [PERSON] не був власником майна, переданого в іпотеку, оскільки момент набуття права власності ненастав у зв`язку з не проведенням державної реєстрації права власності на квартиру за адресою: [ADDRESS] .Законодавець чітко вказує на те, що державна реєстрація майна передує вчиненню будь-яких правочинів з таким майном, в тому числі і передачу такого майна в іпотеку. [PERSON] , виконав свої грошові зобов`язання за договором купівлі-продажу, сплативши вартість квартири, встановлену договором, тобто вчинив дії на виникнення правових передумов, необхідних і достатніх для набуття права вимоги переходу права власності на об`єкт нерухомого майна. Проте права власності на об`єкт в останнього не виникло, у зв`язку з не проведенням державної реєстрації права власності на нерухоме майно. Отже, Договір іпотеки, посвідчений приватним нотаріусом ЛМНО Нор Н.М. зареєстрований за реєстровим № 2171-2172, суперечить вимогам ст. 5 Закону України «Про іпотеку», оскільки Іпотекодавець на момент укладення договору не набув права власності на квартиру за адресою: [ADDRESS] , що є предметом іпотеки у відповідності до п. 1.1. Право, яке існувало у [PERSON] на момент укладення договору було лише майновим правом по відношенню до об`єкта нерухомості, а тому не могло бути предметом іпотеки. Таким чином, з урахуванням норм законодавства, чинного на момент укладення оспорюваного Договору іпотеки, такий договір є недійсним, оскільки він суперечить Закону України «Про іпотеку». Окрім цього, рішенням Личаківського районного суду м. Львова від 15.02.2018 року у справі № 463/2744/17 судом встановлено, що предметом іпотеки може бути лише майно, яке належить іпотекодавцю на праві власності. Момент набуття права власності на нерухоме майно, в тому числі і квартиру, у відповідності до норм законодавства, чинного на момент укладення оспорюваного договору, настає після проведення державної реєстрації права власності. На момент укладення Договору іпотеки, що посвідчений приватним нотаріусом ЛМНО Нор Н.М. зареєстрованого за реєстровим № 2171-2172, [PERSON] не був власником майна, переданого в іпотеку, оскільки момент набуття права власності не настав у зв`язку з не проведенням державної реєстрації права власності на квартиру за адресою: [ADDRESS] .Таким чином, судом встановлено, що при укладенні Договору іпотеки сторонами не було дотримано вимог законодавства. Перебіг позовної давності позивачем не пропущено, оскільки строк позовної давності щодо захисту інтересів малолітньої і дитини [PERSON] починається від дня досягнення нею повноліття. Ухвалою від 01 квітня 2019 року відкрито загальне позовне провадження у цивільній справі, розпочато підготовче провадження у справі, визначено відповідачу строк з дня вручення для подання відзиву на позовну заяву. Ухвалою Личаківського районного суду м. Львова від 05 листопада 2019 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду, на підставі ч.8 ст.83 ЦПК України, вирішено докази, подані представником відповідача, до розгляду не приймати. В ході судового розгляду представник позивача позовні вимоги підтримав, дав пояснення аналогічні, наведеним в позовній заяві. Представник відповідача проти позову заперечив. Зазначив, що згідно положень частини п`ятої статті 18 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що у разі якщо іпотекою забезпечується повернення позики, кредиту для придбання нерухомого майна, яке передається в іпотеку, договір купівлі-продажу цього нерухомого майна та іпотечний договір можуть укладатися одночасно. Разом з тим статтею 5 Закону передбачено, що Предметом іпотеки також може бути об`єкт незавершеного будівництва, майнові права на нього, інше нерухоме майно, яке стане власністю іпотекодавця після укладення іпотечного договору, за умови, що іпотекодавець може документально підтвердити право на набуте ним у власність відповідне нерухоме майно у майбутньому. Оскільки було укладено кредитний договір на придбання нерухомого майна, яке в послідуючому, після реєстрації права власності, передавалося у іпотеку, то положення ст.5 Закону сторонами дотримані. При цьому не погоджується із доводами позивача, про те, що обставини встановлені судовим рішенням у справі Личаківського районного суду м. Львова № 463/2744/17 (рішення від 15.02.2018 року) про те, що предметом іпотеки може бути лише майно, яке належить іпотекодавцю на праві власності не можуть безапеляційно застосовуватися до сторін цього спору, оскільки в даному випадку сторони спору є різні. Окрім того, відповідач заперечує вимоги позивача з посиланням на рішення ВС від 07.11.2018 року у аналогічній справі № 756/6041/15-ц, яке прийнято після постановлення рішення місцевим та апеляційним судом, де ВС з тим, що Предметом іпотеки також може бути об`єкт незавершеного будівництва, майнові права на нього, інше нерухоме майно, яке стане власністю іпотекодавця після укладення іпотечного договору, за умови, що іпотекодавець може документально підтвердити право на набуте ним у власність відповідне нерухоме майно у майбутньому. Представник третьої особи [PERSON]. позовні вимоги підтримав. Третя особа приватний нотаріус Львівського міського нотаріального округу Нор Н.М. в судове засідання не з`явилась, про дату, час та місце розгляду справи, причин неявки не повідомила. А тому, суд вважає за можливе здійснити розгляд справи без участі вказаної третьої особи. Заслухавши пояснення сторін, перевіривши матеріали справи, оцінивши в сукупності зібрані по справі докази, суд вважає, що в позові слід відмовити з наступних підстав. Як вбачається з кредитного договору № 015-2008-964, що укладений 31.03.2008 року між [PERSON] та ВАТ «Універсал Банк», банк зобов`язався надати позичальнику грошові кошти в сумі 100 000, 00 дол. США, а останній зобов`язався прийняти, належним чином використати та повернути кредит, а також сплатити проценти за користування кредитом в розмірі 12, 45 % річних в порядку , на умовах та в строки, визначені цим Договором. ( а.с.8-10) В забезпечення виконання зобов`язань за договором кредиту,31.03.2008 року між [PERSON] та ВАТ «Універсал Банк» укладено Договір іпотеки (нерухомого майна - квартири), посвідчений приватним нотаріусом ЛМНО Нор Н.М. зареєстрований за реєстровим № 2171-2172. У відповідності до п. 1.1 Договору іпотеки [PERSON] передав в іпотеку нерухоме майно, а саме: квартиру [ADDRESS] , яка складається з трьох житлових кімнат житловою площею 42, 6 кв. м. та кухні. Загальна площа квартири становить56, 6 кв. м. До квартири належить комора в підвальному приміщенні будинку площею 16, кв. м. та належить [PERSON] на підставі Договору купівлі - продажу квартири, посвідченого Нор Н.М. приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу від 31.03.2008 року за реєстровим номером № 2167, зареєстрованого в державному реєстрі правочинів за номером № 2797422 від 31.03.2008 року. Позивачем [PERSON] в інтересах [PERSON] заявлено вимоги про визнання вище вказаного договору іпотеки недійсним та зобов`язати приватного нотаріуса ЛМНО Нор Н.М. зняти заборону відчуження квартири за адресою: [ADDRESS] та виключити з Державного реєстру іпотек запис про обтяження квартири іпотекою з мотивів того, що на момент укладення договору позивач [PERSON] не був власником майна, переданого в іпотеку, оскільки момент набуття права власності не настав у зв`язку з відсутністю державної реєстрації права власності на квартиру за адресою: [ADDRESS] , а також те, що вказаний договір порушує права [PERSON] , який проживає у вказаній квартирі. Згідно із частиною першою статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. За змістом статей 572, 575 ЦК України іпотека є видом забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право у разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки. Відповідно до статті 334 ЦК України право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішенням суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним. Якщо договір про відчуження майна підлягає державній реєстрації, право власності у набувача виникає з моменту такої реєстрації. Відповідно до статті 1 Закону України «Про іпотеку» іпотека - вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом. Згідно з статтею 3 Закону України «Про іпотеку» іпотека виникає на підставі договору. Взаємні права і обов`язки іпотекодавця та іпотекодержателя за іпотечним договором виникають з моменту його нотаріального посвідчення. Статтею 5 Закону було визначено, що Предметом іпотеки також може бути об`єкт незавершеного будівництва, майнові права на нього, інше нерухоме майно, яке стане власністю іпотекодавця після укладення іпотечного договору, за умови, що іпотекодавець може документально підтвердити право на набуте ним у власність відповідне нерухоме майно у майбутньому. Обтяження такого нерухомого майна іпотекою підлягає державній реєстрації у встановленому законом порядку незалежно від того, хто є власником цього майна на час укладення іпотечного договору (частина п`ята статті 5 Закону України «Про іпотеку» в редакції, чинній на час укладення договору). Окрім того, згідно частини п`ятої статті 18 Закону України «Про іпотеку» у разі якщо іпотекою забезпечується повернення позики, кредиту для придбання нерухомого майна, яке передається в іпотеку, договір купівлі-продажу цього нерухомого майна та іпотечний договір можуть укладатися одночасно. Як вбачаєтеся із матеріалів справи, квартира за адресою [ADDRESS] , яка є предметом іпотеки належить іпотекодержателю на підставі договору купівлі-продажу, який посвідчений приватним нотаріусом ЛМНО Нор Н.М. від 31 березня 2008 року, зареєстрований за номером №2167, зареєстрований в державному реєстрі правочинів за номером №2797422 від 31 березня 2008 року, реєстраційний номер 22657447. В судовому засіданні встановлено, що договір купівлі-продажу квартири укладався у один день із договором іпотеки. При цьому дійсно, на час укладення договору іпотеки, право власності на цю квартиру за іпотекодавцем не було зареєстровано. Разом з тим, оскільки статтею 5 Закону України «Про іпотеку» було визначено, що Предметом іпотеки також може бути об`єкт незавершеного будівництва, майнові права на нього, інше нерухоме майно, яке стане власністю іпотекодавця після укладення іпотечного договору, за умови, що іпотекодавець може документально підтвердити право на набуте ним у власність відповідне нерухоме майно у майбутньому, то сторони на законних підставах уклали договір іпотеки, оскільки іпотекодавець за надані згідно кредитного договору кошти придбав предмет, право власності на яку згодом була зареєстровано на позичальника. Таким чином, оскільки предметом іпотеки в оспорюваному правочині була квартира, придбана [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу від 31 березня 2008 року і право власності на цю квартиру згодом було зареєстровано за ним, суд приходить до переконання, що договір іпотеки від 31 березня 2008 року, посвідчений приватним нотаріусом ЛМНО Нор Н.М. зареєстрований за реєстровим №2171-2172 відповідає вимогам законодавства, підстави для визнання його недійсним відсутні. При цьому доводи сторони позивача та третьої особи про встановлення юридичних фактів судовим рішенням у справі Личаківського районного суду м. Львова № 463/2744/17 (рішення від 15.02.2018 року) про те, що предметом іпотеки може бути лише майно, яке належить іпотекодавцю на праві власності не можуть безапеляційно застосовуватися до сторін цього спору, оскільки в даному випадку сторони спору є різні, зокрема позивач є іншим. Окрім того, дійсно, у відповідності до рішення ВС від 07.11.2018 року у аналогічній справі № 756/6041/15-ц, яке прийнято після постановлення рішення місцевим та апеляційним судом, ВС погодився із тим, що в іпотеку може передаватися і майно, яке стане власністю іпотекодавця після укладення іпотечного договору, за умови, що іпотекодавець може документально підтвердити право на набуте ним у власність відповідне нерухоме майно у майбутньому. Таким чином, доводи позивача є безпідставними та до задоволення не підлягають.

Outcome: dismissed