Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-06 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до [PERSON], третя особа без самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача служба у справах дітей Чернівецької міської ради, про надання дозволу на тимчасовий виїзд дитини за кордон без згоди батька. Вказує, що вона з відповідачем перебували у зареєстрованому шлюбі з 16.05.2003р. по 02.04.2007р. Від цього шлюбу [INFO]. в них народився син - [PERSON]. Зазначає, що вона часто виїжджає за кордон в Республіку Італія в м. Торенто, де офіційно перебуває та працевлаштована. В Італії вона проживає разом із своєю матір'ю - [PERSON]. З дня народження по даний час син зареєстрований по [ADDRESS]. З весни 2015 року син переїхав проживати до свого батька, звідки йде на навчання до Чернівецької спеціалізованої школи І-ІІІ ступенів фізико-математичного профілю №6. Вона неодноразово приїжджала в Україну і проводила час з сином. Спілкуючись з ним, останній виявляє бажання відвідати Італію, зокрема в період шкільних канікул. Однак, відповідач через неприязні з нею відносини згоди на подорож дитини до неї в Італію не надає, пояснень і причин такої поведінки не наводить За таких обставин вона змушена звернутись із даним позовом до суду. Тому просить надати [PERSON], [INFO], дозвіл на тимчасовий виїзд до Італійської Республіки без згоди та супроводу його батька [PERSON], [INFO], в період з 01.03.2017 року по 01.03.2018 року. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив задовольнити їх повністю. Відповідач в судовому засіданні заперечував проти задоволення позивних вимог, надав письмові заперечення, вказував, що позивач має намір вивезти дитину до Італії без наміру повернення в Україну. Представник третьої особи вважала, що позов слід задовольнити частково, а саме надати дозвіл на виїзд дитини тільки в канікулярний період, при цьому, який саме це період не з вказала. Заслухавши учасників процесу, дослідивши матеріали справи, суд прийшов до наступних висновків. Судом встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 16.05.2003р. по 02.04.2007р., що підтверджується копією рішення Шевченківського районного суду м. Чернівці. Від вказаного шлюбу [INFO]. в них народився син - [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про народження дитини. Батьки дитини спільно не проживають. Дитина проживає разом з відповідачем. Батько приймає участь у вихованні дитини. Згідно ст. 155 Сімейного кодексу України здійснення батьками своїх прав та виконання обов'язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Згідно ст. 157 Сімейного кодексу України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Відповідно до п.3 ч.3 ст. 313 ЦК України фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними. Порядок здійснення права громадян України на виїзд з України і в'їзд в Україну, порядок оформлення документів для зарубіжних поїздок, випадки тимчасового обмеження права громадян на виїзд з України і порядок розв'язання спорів у цій сфері регулюється Законом України «Про порядок виїзду з України та в'їзду в Україну громадян України від 21 січня 1994 року № 3857-ХІІ. Відповідно до ст.4 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в України громадян України» оформлення проїзного документа дитини провадиться на підставі нотаріально засвідченого клопотання батьків або законних представників батьків чи дітей у разі потреби самостійного виїзду неповнолітнього за кордон. За відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду. Частиною 2 ст. 150 СК України передбачено, що батьки зобов'язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Відповідно до ст.ст. 10, 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених, ст.61 ЦПК України. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Так, суду не надано жодних належних та допустимих доказів, які б підтверджували відмову батька дитини, яким є відповідач, надати згоду у встановленому законом порядку на виїзд дитини за кордон, рівно як і не наведено обставин, які б унеможливлювали оформити виїзд дитини за кордон через встановлену законом процедуру, що свідчить про те, що підстави для надання суду дозволу на виїзд дитини з України відсутні. Позивачкою не надано жодного доказу, який би підтверджував необхідність виїзду дитини за межі України. Окрім цього позивач вказує в позові, що вона має намір вивезти дитину до Республіки Італія тільки в період шкільних канікул при цьому необґрунтовано просить надати дозвіл на виїзд дитина на рік. Сімейне законодавство виходить із принципу повної рівноправності обох батьків батька і матері у всіх правах і обов'язках відносно своїх дітей. Суд вважає, що задоволення позову призведе до порушення прав та інтересів батька, а також дитини. Відповідно до ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті. Таким чином, враховуючи вищевикладене, суд вважає, що правових підстав для задоволення позовних вимог про надання дозволу на тимчасовий виїзд дитини за кордон без згоди батька немає. На підставі наведеного та ст. 313 ЦК України, ст. ст. 141, 150 СК України, ст. 4 п. 2 Закону України "Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України",

Outcome: dismissed