Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-26 00:00:00

У грудні 2013 року позивач звернувся до Індустріального районного суду м. Дніпропетровська з позовом до відповідачів [PERSON], Управління житлового господарства Дніпропетровської міської ради про визнання свідоцтва про право власності на житло недійсним. Ухвалою Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 18 лютого 2014 року в якості співвідповідача було залучено [PERSON] в інтересах неповнолітнього [PERSON]. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач в позовній заяві посилається на те, що у 2007 році відповідно до заяви його матері - відповідачки по справі, була здійснена приватизація двох кімнат загальною площею 28 кв.м. на склад сім'ї три особи. На час приватизації він був неповнолітнім і не розумів значення дій матері. В даний час , вони втрьох проживають в кімнатах 28 кв.м. ( при нормі 13,65 кв.м. на людину), і він потребує покращання житлових умов, але в Індустріальному виконкомі йому відмовляють в прийняття на облік для покращення житлових умов в зв'язку з тим, що він приватизував кімнати і є співвласником жилої площі. Вважає, що приватизація двох кімнат в квартирі [ADDRESS] відповідачкою з порушенням його інтересів, як неповнолітнього на невигідних для нього умовах і дії відповідачки зробили неможливим для нього реалізацію конституційного права на належні житлові умови. Просив суд при розгляді справи застосовувати строк позовної давності , виходячи з часу досягнення ним повноліття, тобто з 18 квітня 2013 року; визнати недійсними розпорядження органу приватизації Управління житлового господарства Дніпропетровської міської радим від 14 вересня 2007 року №3/634-07 про передачу у власність 42/100 частини квартири [ADDRESS] [PERSON], [PERSON], [PERSON]; визнати свідоцтво про право власності на 42/100 частини квартири [ADDRESS] видане 14 вересня 2007 року Управлінням Житлового господарства Дніпропетровської міської ради на ім'я [PERSON], [PERSON], [PERSON] недійсним. В судовому засіданні позивач підтримав свою позовну заяву та просив суд позов задовольнити. Відповідачка [PERSON], діюча в своїх інтересах і в інтересах неповнолітнього [PERSON] позовні вимоги визнала та просила суд позов задовольнити. Представник відповідача Управління житлового господарства Дніпропетровської міської ради в судовому засіданні заперечувала проти задоволення позову та зазначала, що приватизація відбулася на підставі документів, які були надані і відповідно до Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду" і в порядку передбаченому Положенням про порядок передачі квартир (будинків) у власність громадян. Приватизація здійснена відповідно до діючого законодавства і жодних порушень з боку управління допущено не було. Суд, вислухавши пояснення сторін, вивчивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги задоволенню не підлягають за наступних підстав. Так в судовому засіданні встановлено, що [PERSON], [INFO]. Його матір'ю є відповідачка по справі [PERSON] (а.с.7). Відповідно до Свідоцтва про право власності на житло від 14 вересня 2007 року виданого Управлінням Житлового господарства Дніпропетровської міської ради на підставі розпорядження №3/634-07 від 14 вересня 2007 року 42/100 частки [ADDRESS] належать на праві спільної часткової власності: [PERSON], [PERSON], [PERSON] ( а.с.4). Що підтверджується і Витягом Про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 21.12.2007 року №17164889 ( а.с.5) та технічним паспортом ( а.с.6) У відповідності до ч. 2 ст. 8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» передача займаних квартир (будинків) здійснюється в спільну сумісну або часткову власність за письмовою згодою всіх повнолітніх членів сім'ї, які постійно мешкають в даній квартирі (будинку). В судовому засіданні сторонами не заперечувався той факт, що приватизація спірних 42/100 частини квартири [ADDRESS] була здійснена на підставі необхідних документів та на всіх членів сім'ї, які в той час проживали на жилій площі. Позивач вважає, що відповідачем його матір'ю при приватизації житла були порушені норми ч.6 ст.203 ЦК України, а тому відповідно до ст.215 ЦК України розпорядження органу приватизації та свідоцтво про право власності на 42/100 частки квартири повинно бути визнано недійсними. Згідно ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, крім того вона має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Відповідно до ч.6 ст.203 ЦПК України правочин, що вчиняється батьками, не може суперечити правам та інтересам їхнім малолітнім, неповнолітнім чи непрацездатним дітям. Відповідно до ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною ( сторонами) вимог, які встановлені частиною першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях, враховуючи положення ст.ст. 58, 59 ЦПК України про належність та допустимість доказів. Отже як вбачається із матеріалів справи приватизація спірної квартири була проведена законно, жодних доказів щодо вчинення відповідачкою правочину, який суперечив би інтересам неповнолітнього на час приватизації позивача, суду не надано, а тому суд не вбачає підстав для задоволення позовних вимог позивача в визнання недійсною приватизацію 42/100 частки квартири [ADDRESS], визнання недійсним свідоцтва про право власності на квартиру та визнання недійсним розпорядження органу приватизації.

Outcome: dismissed