Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-18 00:00:00

Позивач ПАТ «ДельтаБанк» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію АТ «Дельта Банк» Кадирова В.В. звернувся до суду з позовом до відповідачів [PERSON] (далі відповідач 1) та [PERSON] (далі відповідач 2) про стягнення заборгованості за кредитним договором №10111805000 (23-3UL/01-2005A) від 27.01.2005 р. в розмірі 768 793, 84 грн., що є заборгованістю за відсотками. Вимоги позову обґрунтовані тим, що між АКІБ «УкрСиббанк» та відповідачем 1, укладено Кредитний договір, у відповідності до якого позичальник отримав кредит в розмірі 32 578 дол. США, зі сплатою 14, 5 % річних, строком до повного виконання зобов'язання. також, між АКІБ «УкрСиббанк» та відповідачем 2 укладено договір поруки за вказаним кредитним договором. 08.12.2011 р. між позивачем та АТ «УкрСиббанк» укладено Договір купівлі-продажу прав вимоги, у відповідності до якого позивач набув право вимоги за кредитним договором та договором поруки, укладеними з відповідачами. Відповідачі зобов'язання за договором не виконують, заборгованість за кредитним договором не повертають, у зв'язку з чим позивач звернувся з даним позовом до суду. 20.09.2018 р. ухвалою судді відкрито провадження по справі, постановлено здійснювати розгляд справи в порядку загального позовного провадження. 22.10.2018 р. до суду зі сторони відповідачів надійшов відзив на позовну заяву, у відповідності до якого вимоги позову не визнають в повному обсязі, посилаючись на те, що позивач звернувся до суду з пропуском строків позовної давності, порука [PERSON] є припиненою. Окремо, стороною відповідачів подано заяву про застосування строків позовної давності. 13.11.2018 р. закрито підготовче провадження, справу призначено до розгляду по суті. Представник позивача в судовому засіданні вимоги позову підтримав, посилаючись на викладене в ньому, заперечував щодо застосування строків позовної давності. Представник відповідачів в судовому засіданні просив застосувати строки позовної давності та відмовити в задоволенні позову. Дослідивши та всебічно проаналізувавши обставини справи в їх сукупності, оцінивши зібрані по справі докази виходячи зі свого внутрішнього переконання, яке ґрунтується на повному та всебічному дослідженні обставин справи, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позову з наступних підстав. Встановлено, що 27.01.2005 р. між АКІБ «УкрСиббанк» та [PERSON] укладено Кредитний договір № 23-3UL/01-2005A, у відповідності до якого позичальник отримав кредит в розмірі 32 578 дол. США, зі сплатою 14, 5 % річних. У відповідності до п. 1.2.2 вказаного договору позичальник у будь-якому випадку зобов'язаний повернути кредит у повному обсязі в терміни, встановлені графіком погашення кредиту, якщо тільки не застосовується інший термін повернення кредиту, встановлений на підставі додаткової угоди сторін або до вказаного терміну (достроково) відповідно до умов розділу 11 цього договору на будь-якій підставі будь-якого з п.п. 2.3,5.3,5.5,5.6,5.8,5.10,7.4, ч. 2 п. 8.52 цього договору. Згідно з графіком погашення кредиту, відповідач 2 зобов'язувався повернути кредит в строк до 27.01.2011 р. Інші умови договору стосуються умов дострокового терміну повернення кредитних коштів. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків є договори. Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Оскільки сторони уклали договір, вони набули взаємних прав та обов'язків. Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору, а ст. 530 ЦК України вимагає: " Якщо у зобов'язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк." Стаття 525 ЦК України забороняє односторонню відмову від зобов'язання або односторонню зміну його умов. Відповідно до ст. 611 ЦК України в разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема припинення зобов'язання внаслідок розірвання договору. Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України підписанням договору сторонами досягнуто домовленість щодо встановлення цивільних прав та обов'язків. Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором кредитодавець зобов'язується надати грошові кошти позичальнику в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити відсотки. 27.01.2005 р. між АКІБ «УкрСиббанк» та [PERSON] укладено договір поруки, у відповідності до якого остання зобов'язалась відповідати за виконання позичальником в повному обсязі грошових зобов'язань, що випливають з кредитного договору № 23-3UL/01-2005A. Відповідно до ст. ст. 553 - 554 ЦК України поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним своїх зобов'язань і відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків. Відповідно до ст. 554 ЦК України, у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. 08.12.2011 р. між АТ «УкрСиббанк» та позивачем укладено договір купівлі-продажу прав вимоги, у відповідності до якого позивач набув статусу нового кредитора за договором № 23-3UL/01-2005A від 25.01.2005 р. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України, кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Згідно ч. 1 ст. 516 ЦК України заміна кредитора у зобов'язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Отже, позивач набув право вимоги до відповідачів. Відповідно до статті 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно із ст. 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов'язки відповідно до договору. При цьому в законодавстві визначаються різні поняття як «строк дії договору», так і «строк (термін) виконання зобов'язання». Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). В матеріалах справи міститься додаток № 1 до кредитного договору - графік погашення кредиту, відповідно до якого позичальник згідно з умов вищевказаного договору зобов'язується повернути Банку кошти в строк до 27.01.2011 р. Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події (ч. 1 ст. 530 ЦК України). Під час розгляду справи представник відповідачів заявив клопотання про застосування строків позовної давності та просив відмовити в задоволенні позову. Відповідно до ст. 256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Приписами ст. 257 ЦК України передбачено загальну позовну давність тривалістю у три роки. Зазначений трирічний строк діє після порушення суб'єктивного матеріального цивільного права (регулятивного), тобто після виникнення права на захист (охоронного). У зобов'язаннях, в яких строк виконання не встановлено або визначено моментом вимоги кредитора, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред'явити вимогу про виконання зобов'язання. Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться у ст. ст. 252-255 ЦК України. При цьому початок перебігу позовної давності пов'язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, як з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи (ст. 261 ЦК України). За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Оскільки умовами договору (графіком погашення кредиту) встановлені окремі самостійні зобов'язання, які деталізують обов'язок боржника повернути весь борг частинами та встановлюють самостійну відповідальність за невиконання цього обов'язку, то право кредитора вважається порушеним з моменту недотримання боржником строку погашення кожного чергового траншу, а відтак і початок перебігу позовної давності за кожний черговий платіж починається з моменту порушення строку його погашення. Несплачені до моменту звернення кредитора до суду платежі підлягають стягненню у межах позовної давності по кожному із платежів. Перебіг позовної давності за вимогами кредитора, які випливають з порушення боржником умов договору (графіка погашення кредиту) про погашення боргу частинами (щомісячними платежами) починається стосовно кожної окремої частини, від дня, коли відбулося це порушення. Судом встановлено, що сторони кредитних правовідносин врегулювали у договорі питання дострокового повернення коштів, тобто зміни строку виконання основного зобов'язання та визначили умови такого повернення коштів. З матеріалів справи, доказів наданих позивачем, розрахунку заборгованості, вбачається, що з грудня 2011 р. до моменту звернення позивача до суду, відповідачем 1 не здійснено жодного платежу за кредитом, при цьому, строк повернення кредиту сплив 27.01.2011 р., а позивач набув право вимоги за кредитним договором в грудні 2011 р., отже з вказаного часу останній був обізнаний про порушення своїх прав. Таким чином, згідно із ч. 1 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За правилами ч. 5 ст. 261 ЦК України за зобов'язаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред'явити вимогу про виконання зобов'язання. Якщо боржникові надається пільговий строк для виконання такої вимоги, перебіг позовної давності починається зі спливом цього строку. Пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) передбачає, що кожен має право на справедливий розгляд його справи судом. Також, враховуючи практику Європейського суду з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (пункт 1 статті 32). ЄСПЛ зауважує, що «позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до відповідальності у суді після закінчення певного періоду часу після вчинення правопорушення. Періоди позовної давності, які є звичним явищем у національних правових системах Договірних держав, переслідують декілька цілей, що включають гарантування правової визначеності й остаточності та запобігання порушенню прав відповідачів, які могли би бути ущемлені у разі, якщо би було передбачено, що суди ухвалюють рішення на підставі доказів, які могли стати неповними внаслідок спливу часу» (див. mutatis mutandis рішення у справах «ВАТ «Нафтова компанія «Юкос» проти Росії» від 20 вересня 2011 року («OAO Neftyanaya Kompaniya Yukos v. Russia», заява № 14902/04, § 570), «Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства» від 22 жовтня 1996 року («Stubbings and Others v. the United Kingdom», заяви № 22083/93 і № 22095/93, § 51)). Згідно ст. 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок. За ч. 4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові. Оскільки останній платіж був здійснений ще до 2011 р., строк виконання основного зобов'язання за договором до 27.01.2011 р., а банк звернувся до суду із зазначеним позовом лише в вересні 2018 р., через майже 7 років з дня виникнення права пред'явлення вимоги про виконання зобов'язання, суд приходить до висновку про пропуск позивачем строку позовної давності. Таким чином, суд дійшов висновку про відмову у позовних вимогах в зв'язку з пропуском строків позовної давності для звернення до суду за захистом своїх прав. Щодо вимог про солідарне стягнення боргу з [PERSON] суд зазначає наступне. У відповідності із п. 4 ст. 559 ЦПК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом трьох років з дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов'язання не встановлений або встановлений моментом пред'явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред'явить позову до поручителя протягом трьох років з дня укладення договору поруки. Пред'явленням вимоги до поручителя є як направлення/вручення йому вимоги про погашення боргу (залежно від умов договору), так і пред'явлення до нього позову. Позивачем не надано до суду доказів пред'явлення вимоги про повернення боргу до поручителя протягом строків встановлених ст. 559 ЦК України, з моменту настання строку вимоги за кредитним договором. Таким чином, позивач не набув права вимоги до поручителя за вказаним договором кредиту. Враховуючи вказане, договір поруки є припинений, а тому в задоволенні вимог позову в частині стягнення боргу з [PERSON] суд відмовляє також. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторін пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а в разі відмови покладається на позивача.

Outcome: dismissed