Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-20 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з зазначеним позовом. В обгрунтування своїх вимог послалася на те, що вона з 23.12.1994 року є власником квартири за адресою: [ADDRESS] . Відповідач зареєстрований у вказаній квартирі, однак з 1994 року там не проживає, особистих речей в квартирі не має. Місце знаходження його не відоме. Факт реєстрації відповідача, тягне за собою нарахування на неї комунальних платежів та експлуатаційних витрат, участі у погашенні яких відповідач не приймає. Просить суд визнати відповідача, таким що втратив право користування житловим приміщенням а адресою: [ADDRESS] . Ухвалою суду від 09 квітня 2020 року прийнято до розгляду позовну заяву та відкрито провадження у справі, розгляд справи ухвалено проводити в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. В судове засідання сторони повторно не з`явилися. Позивач [PERSON] до суду надала заяву про розгляд справи у її відсутність, на позовних вимогах наполягає, проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Відповідач у судове засідання повторно не з`явився, хоча був належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, що вбачається із оголошення про виклик відповідача, яке було розміщено на офіційному веб-сайті судової влади України. Відповідно до ч. 2ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Згідно вимог ст. 280 ЦПК України суд вважає за можливе ухвалити по цій справі заочне рішення на підставі доказів, що є в матеріалах справи, оскільки відповідач був належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, не з`явився в судове засідання, не повідомив причини неявки, не подав відзив, позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного висновку. Як встановлено судом, [PERSON] ( дошлюбне прізвище [PERSON] ) згідно договору купівлі-продажу, посвідчений 23.121994 року Четвертою криворізькою державною нотаріальною конторою в реєстрі за № 1-7518, купила у [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] квартиру за адресою: [ADDRESS] ( а.с. 8-9 - копія договору). Згідно з умовами договору, він підлягає реєстрації, однак станом на 31.12.2012 року даний договір в КП ДОР «Криворізьке БТІ» не зареєстрований ( а.с. 56 - копія довідки). Відповідно до ст.316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно ст.317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Положеннями ст.ст.321, 391 ЦК України визначено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Згідно з ч. 2 ст. 386 ЦК України власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Відповідно до роз`яснень, викладених у пунктах 33, 34 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ "Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав" від 07 лютого 2014 року № 5, відповідно до положень статей 391, 396 ЦК України позов про усунення порушень права, не пов`язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов`язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння. Такий позов підлягає задоволенню і в тому разі, коли позивач доведе, що є реальна небезпека порушення його права власності чи законного володіння зі сторони відповідача. При цьому суди повинні брати до уваги будь-які фактичні дані (статті 57 - 59 ЦПК України), на підставі яких за звичайних умов можна зробити висновок про наявність такої небезпеки. Власник житла має право вимагати визнання попереднього власника таким, що втратив право користування житлом, що є наслідком припинення права власності на житлове приміщення (п. 3 ч. 1 ст. 346 ЦК України). Суд відзначає, що із вимогами про усунення перешкод у користуванні майном може звертатись власник майна, або законний володілець цього майна. Тобто при вирішенні даної категорії спорів суд повинен переконатись на підставі належних та допустимих доказів, що позивач є власником майна або його законним володільцем. Разом із цим, в даній справі право власності [PERSON] на квартиру за адресою: [ADDRESS] належним чином не зареєстровано, а тому суд не може погодитись із доводами позивача про те, що відповідач створює їй перешкоди, саме як власнику майна. Приймаючи до уваги вище наведене, суд приходить до висновку про те, що позов [PERSON] задоволенню не підлягає. Відповідно до ст.141 ЦПК України судові витрати, суд покладає на позивача.

Outcome: dismissed