Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-24 00:00:00

[PERSON] звернувся до Марїнського районного суду Донецької області з позовною заявою про зняття арешту з нерухомого майна, а саме з автомобіля марки «Mitsubishi Lancer 1.5» 2007 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER], сірого кольору. Позовні вимоги мотивовані тим, що власник автомобіля позивач, вказує, що арешт накладений постановою державного виконавця відділу державної виконавчої служби Марїнського районного управління юстиції у Донецькій області, виконавче провадження № 33005900 від 20.06.2012 року, порушує його права на користування та розпорядження майном, а отже підлягає зняттю. У судове засідання позивач не зявився. 13.05.2016 року засобами поштового звязку до суду надійшла заява позивача про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. У судове засідання відповідач не зявився, про дату, час та місце судового засідання повідомлений належним чином. Відповідно до частини 2\~статті 197 ЦПК України\~у разі якщо відповідно до положень цього\~Кодексу\~розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Проаналізувавши викладені в позовній заяві пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, судом встановлено наступне. Відповідно до витягу з Державного реєстру обтяжень нерухомого майна, 24.04.2013 року на автомобіль [NUMBER], марки «Mitsubishi Lancer» накладено публічне обтяження: арешт нерухомого майна, шляхом заборони його відчужувати, підстава обтяження: постанова про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, 33005900, 20.06.2012 року, ВДВС Марїнського РУЮ; боржник: [PERSON]. Заочним рішенням Ленінського районного суду м. Харкова від 14.01.2016 року по справі № 642/8966/2015ц (провадження 2/642/363/16) позов задоволено. Визнано недійсним генеральне доручення (реєстраційний номер 1922) від 02.05.2009 року видане [PERSON] на імя [PERSON] та [PERSON] на право експлуатації, користування, розпорядження автомобіля Mitsubishi Lancer 1.5, 2007 р.в., д/н [NUMBER], посвідчене приватним нотаріусом [PERSON] Визнано дійсним договір купівлі-продажу автомобіля Mitsubishi Lancer 1.5, 2007 р.в., д/н [NUMBER], укладений 02.05.2009 року між [PERSON] з одного боку та [PERSON] з іншого боку, оформлений як доручення. Визнано за [PERSON] право власності на Mitsubishi Lancer 1.5, 2007 р.в., д/н [NUMBER]. З заявою про зняття арешту з майна та рішенням Ленінського районного суду м. Харкова позивач звернувся до Марїнського районного управління юстиції Головного територіального управління юстиції у Донецькій області. Листом-відповіддю від 01.03.2016 року № 2898 повідомлено, що накладення арешту на майно відбулось в межах ВП № 33005900 про стягнення з [PERSON] на користь КС «Перше кредитне товариство» боргу 15\~079,56 грн. Підстави для зняття арешту вказані в ст.. 50,60 ЗУ «Про виконавче провадження». А саме ч. 1 ст. 50 передбачає, що арешт з майна знімається в разі закінчення виконавчого провадження, також ч. 1 ст. 60 вказаного Закону передбачено, що особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт належить їй, а не боржникові може звернутись до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. В резолютивній частині наданого рішення відсутнє рішення стосовно зняття арешту з вказаного легкового автомобіля. Державний виконавець посилається на відсутність підстав для зняття арешту з автомобіля. У звязку з отриманням відмови в знятті арешту в автомобіля, який згідно рішення суду є його власністю, позивач звернувся до суду. Відповідно до частин 1-3\~статті 57 Закону України «Про виконавче провадження»\~арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно боржника може накладатися державним виконавцем шляхом: винесення постанови про арешт коштів та інших цінностей боржника, що знаходяться на рахунках і вкладах чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах; винесення постанови про арешт коштів, що перебувають у касі боржника або надходять до неї; винесення постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження; проведення опису майна боржника і накладення на нього арешту. Постанова про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження виноситься державним виконавцем не пізніше наступного робочого дня після закінчення строку для самостійного виконання рішення (якщо така постанова не виносилася під час відкриття виконавчого провадження) та не пізніше наступного робочого дня із дня виявлення майна. Проведення опису майна боржника здійснюється не пізніше ніж протягом місяця з моменту отримання інформації про місцезнаходження майна. Постановами, передбаченими частиною другою цієї статті, може бути накладений арешт у розмірі суми стягнення з урахуванням виконавчого збору, витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій та застосованих державним виконавцем штрафів, на все майно боржника або на окремі предмети. Копії постанови, якою накладено арешт на майно боржника та оголошено заборону на його відчуження, державний виконавець надсилає органам, що здійснюють реєстрацію майна або ведуть реєстр заборони на його відчуження. У відповідності до вимог частини 1\~статті 50 Закону України «Про виконавче провадження»\~арешт, накладений на майно боржника, знімається у наступних випадках: - закінчення виконавчого провадження (крім направлення виконавчого документа за належністю іншому органу державної виконавчої служби, офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури, закінчення виконавчого провадження за рішенням суду, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій); - повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав. Підстави закінчення виконавчого провадження визначено\~статтею 49 Закону України «Про виконавче провадження». Виконавче провадження підлягає закінченню у разі: 1) визнання судом відмови стягувача від примусового виконання рішення суду; 2) визнання судом мирової угоди між стягувачем і боржником у процесі виконання; 3) смерті або оголошення померлим стягувача чи боржника, визнання безвісно відсутнім боржника або стягувача, ліквідації юридичної особи\~сторони виконавчого провадження, якщо виконання їх обов'язків чи вимог у виконавчому провадженні не допускає правонаступництва; 3-1) прийняття Національним банком України рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку-боржника; 4) скасування рішення суду або іншого органу (посадової особи), на підставі якого виданий виконавчий документ, або визнання судом виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню; 5) письмової відмови стягувача від одержання предметів, вилучених у боржника під час виконання рішення про передачу їх стягувачу, або знищення речі, що має бути передана стягувачу в натурі; 6) закінчення строку, передбаченого законом для відповідного виду стягнення; 7) визнання боржника банкрутом; 8) фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом; 9) повернення виконавчого документа без виконання на вимогу суду або іншого органу (посадової особи), який видав виконавчий документ; 10) направлення виконавчого документа за належністю до іншого відділу державної виконавчої служби; 11) повернення виконавчого документа до суду чи іншого органу (посадової особи), який його видав, у випадку, передбаченому частиною третьою\~статті 75 цього Закону; 12) якщо рішення фактично виконано під час виконання рішення Європейського суду з прав людини; 13) непред'явлення виконавчого документа за відновленим виконавчим провадженням у строки, визначені\~статтею 51 цього Закону; 14) списання згідно із\~Законом України «Про деякі питання заборгованості за спожитий природний газ та електричну енергію» заборгованості, встановленої рішенням суду, яке підлягало виконанню на підставі виконавчого документа. Відповідно до наданих до суду документів вбачається, що виконавче провадження № 33005900 не закінчено, а отже грошові кошти у розмірі 15 079,56 грн., які стали причиною накладення арешту на майно стягувачу не сплачено. Відповідно до\~статті 60 Закону України «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. Дійсно Ленінським районним судом м. Харкова винесено заоче рішення від 15.01.2016 року про визнання за [PERSON] права власності на Mitsubishi Lancer 1.5, 2007 р.в., д/н [NUMBER]. Однак з вступної частини рішення вбачається, що КС «Перше кредитне товариство», яке є стягувачем у виконавчому провадженні не повідомлене щодо інстування вказаного цивільного провадження та не приймало участі в розгляді справи як третя особа, на інтереси якої може вплинути рішення суду. Зняття арешту з майна, унеможливить виконання грошового зобов'язання боржника, і як наслідок будуть порушені права КС "Перше кредитне товариство". Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позовних вимог позивача. На підставі вищенаведеного, відповідно до ст. ст.\~19,\~25,\~49,\~50,\~57,\~60 Закону України «Про виконавче провадження»,

Outcome: dismissed