Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-12 00:00:00

У червні 2015 року позивач звернулася до Бердянського міськрайонного суду з позовом до відповідача, в якому просила усунути [PERSON] від права на спадкування за законом після смерті [PERSON], який помер 8 жовтня 2014 року. В обґрунтування своїх вимог посилалася на те, що [PERSON] доводиться сином її чоловіка, [PERSON], з яким вона проживала однією сімєю з початку 1970-х років і до дня його смерті 08.10.2014 року. Шлюб було зареєстровано 20 червня 1979 року. За період спільного проживання у шлюбі з [PERSON] вони за їхні спільні кошти на 01 січня 1992 року виплатили вартість двокімнатної квартири [ADDRESS], яка складає 1/225 частину зазначеного житлового будинку. У вказаній квартирі її чоловік [PERSON] проживав по день смерті, а вона проживає до теперішнього часу, іншого житла не має. Відповідач [PERSON], як їй відомо, після смерті своєї матері залишився проживати у двокімнатній квартирі у м.Бердянську, в районі АКЗ. Приблизно з травня 2014 року стан здоровя її чоловіка став погіршуватися. У кінці липня 2014 року він переніс тяжку хворобу-інсульт, проходив курси лікування у Бердянській міській лікарні 2 рази у реанімації з 23 липня по 3 серпня 2014 року та з 3 вересня по 09 вересня 2014 року, а також у неврологічному відділенні з 4 серпня по 12 серпня 2014 року, а також лікувався амбулаторно на дому за призначенням терапевта та хірурга. У звязку з хворобою [PERSON] з кінця липня 2014 року до дня смерті перебував у безпорадному стані, не міг самостійно забезпечити умов свого життя, був паралізованим, не міг самостійно рухатися, вів постільний режим, потребував стороннього догляду, допомоги та піклування. Відповідач, будучи працездатним, мав можливість надавати фізичну, матеріальну та моральну допомогу непрацездатному батьку, який перебував у безпорадному стані, звертався до відповідача з проханням про надання допомоги, проте відповідач ухилявся від обовязку щодо надання допомоги спадкодавцю [PERSON] У звязку з ненаданням відповідачем допомоги вона змушена була звертатися з проханням до інших осіб: свого сина, невістки, сусідів, що підтверджує те, що спадкодавець потребував допомоги відповідача. Вважає, що ухилення відповідача повязане з його винною поведінкою, так як він усвідомлював свій обовязок, мав можливість його виконувати, але не вчиняв необхідних дій. Ухилення полягає в його бездіяльності, спрямованої на уникнення обовязку забезпечити підтримку та допомогу спадкодавцю. Після смерті її чоловік заповіту не залишив. Спадкове майно складається з 1/2 частки квартири [ADDRESS]. У встановлений строк вона звернулася до Бердянської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після смерті чоловіка, заведена спадкова справа. Їй стало відомо, що із заявою про прийняття спадщини звернувся також і його син, [PERSON], у звязку з цим вона змушена звернутися до суду з даною позовною заявою. У судовому засіданні позивач [PERSON] та її представник адвокат [PERSON] підтримали позов із зазначених у ньому підстав та просили задовольнити. На запитання позивач додатково пояснила, що її чоловік був здоровий, лише після поховання своєї сестри з травня 2014 року став почувати себе погано, бо боліли суглоби на ногах. При цьому він потихеньку ходив, сам себе обслуговував, самостійно їв. Вона не довіряла йому тільки ходити до магазину купувати продукти. Потім йому стало легше. Зі слів чоловіка, їй відомо, що він просив у свого сина матеріальної допомоги на лікування ніг. Після того, як з ним стався інсульт, він був паралізований, не розмовляв та нічого не розумів, був повністю недієздатний. Про інсульт та про його смерть вона не повідомляла його синові [PERSON], бо не знала точно, де він проживає, мобільного телефону не знала, а стаціонарний телефон з квітня 2014 року у нього був відключений. Відповідач [PERSON] позов не визнав та пояснив, що він навіть не знав, що батько хворіє. Раніше, коли він три роки тому телефонував до нього, його дружина кожного разу відповідала, що його батька немає вдома, він уїхав в село, не давала йому зустрічатися з ним. Йому навіть не повідомили про смерть батька. Про це він довідався випадково через пять місяців після смерті від свого дядька, який повідомив про це його сестрі, а остання вже сказала йому, після чого він звернувся до нотаріальної контори. Він міг би надавати батькові допомогу, якби його хтось повідомив про його хворобу. Свідки [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] дали суду свідчення про те, що вони, як сусіди позивача, допомагали останній посидіти в її квартирі та приглянути за її чоловіком, який після перенесеного інсульту і лікуванні в лікарні знаходився вдома, коли вона ходила в магазин чи в аптеку за ліками. Крім цього чоловіки [PERSON] та [PERSON] допомагали позивачу перевертати хворого, коли потрібно було змінити постільну білизну. Пояснили, що з травня 2014 року у [PERSON] стали хворіти ноги, він ходив, але це приносило йому біль, це було видно по його ході. Чи звертався він до свого сина про допомогу в цей період, їм невідомо, так само як і про те, чи повідомляла [PERSON] про його хворобу та смерть його синові. Доглядала за ним дружина, допомагав її син з невісткою, догляд за хворим був дуже добрий. Заслухавши позивача, її представника, відповідача, свідків, дослідивши та всебічно проаналізувавши обставини справи в їх сукупності, оцінивши зібрані по справі докази, виходячи з свого внутрішнього переконання, яке ґрунтується на повному та всебічному дослідженні обставин справи, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позову, виходячи з наступного. Судом встановлено та підтверджено письмовими доказами, що 08 жовтня 2014 року помер чоловік позивача та рідний батько відповідача, [PERSON], причина смерті - хронічна ішемічна хвороба серця. Дані обставини підтверджуються копіями: свідоцтва про смерть серії 1-ЖС №307176 від 09.10.2014 року, свідоцтва про одруження позивача від 20.06.1979 року, довідки про причину смерті від 09.10.2014 року, свідоцтва про народження відповідача. Судом зясовано, що за час перебування у шлюбі подружжя набуло у власність кооперативну квартиру [ADDRESS], реєстрація права власності на яку в Міжміському бюро технічної інвентаризації 20.01.1993 року проведено на імя [PERSON], тому до спадкової маси належить її 1/2 частина. Як вбачається з копії спадкової справи №601/2014, і позивач, як дружина померлого, і відповідач, як його син, звернулися до Бердянської державної нотаріальної контори із заявами про прийняття спадщини, а саме: 19 грудня 2014 року - [PERSON]., а 10 лютого 2015 року [PERSON] При чому, як видно з копії заяви [PERSON] від 19.12.2014 року, вона в ній зазначила спадкоємцем за законом сина померлого [PERSON], вказавши, що його місце проживання їй невідомо. З наявної у справі медичної документації видно, що 23 липня 2014 року з [PERSON] стався інсульт та поставлений діагноз: ішемічний інфаркт в басейні лівої середньої мозкової артерії, правостороння геміплегія, тотальна афазія на фоні ІБС:дифузний кардіосклероз. Перебував спочатку з 23.07.14 року у відділенні інтенсивної терапії, після чого 04.08.2014 року переведений до неврологічного відділення, звідки був виписаний 14.08.2014 року. З 18.08.2014 року знаходився на лікуванні в умовах стаціонару на дому згідно локальних протоколів. У відповідях на запити суду комунальної установи Бердянської міської ради «Бердянське територіальне медичне обєднання» від 29.09.2015р. та КУ «Бердянський центр первинної медико-санітарної допомоги Бердянської міської ради від 28.09.2015 року вказано, що у хворого були відсутні рухи, була порушена мова, не розумів звернену до нього мову, контакту недоступний, тобто у звязку з цим захворюванням у період лікування в лікарні самостійно пересуватися не міг, перебував на постільному режимі, не міг себе самостійно обслуговувати без сторонньої допомоги Позивач являється дружиною померлого, а відповідач його сином від першого шлюбу. Статтями 202, 203 СК встановлено обовязок повнолітніх дітей утримувати своїх батьків, які є непрацездатними та потребують матеріальної допомоги, мають тяжкі хвороби, інвалідність або є безпомічними. Відповідно до ч. 5 ст. 1224 ЦК України за рішенням суду особа може бути усунена від права на спадкування за законом, якщо буде встановлено, що вона ухилялася від надання допомоги спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані. Як роз'яснено у п. 6 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику у справах про спадкування", факт ухилення особи від виконання обов'язку щодо утримання спадкодавця встановлюється судом за заявою заінтересованої особи. При цьому слід враховувати поведінку особи, розуміння нею свого обов'язку щодо надання допомоги, її необхідність для існування спадкодавця, наявність можливості для цього та свідомого невиконання такою особою встановленого законом обов'язку. Таким чином, під безпорадним станом слід розуміти безпомічність особи, неспроможність її своїми силами через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво фізично чи матеріально самостійно забезпечити умови свого життя, у зв'язку з чим ця особа потребує стороннього догляду, допомоги та піклування. Ухилення особи від надання допомоги спадкодавцеві, який потребував допомоги, полягає в умисних діях чи бездіяльності особи, спрямованих на уникнення від обов'язку забезпечити підтримку та допомогу спадкодавцю, тобто ухилення пов'язане з винною поведінкою особи, яка усвідомлювала свій обов'язок, мала можливість його виконувати, але не вчиняла необхідних дій. Отже, ухилення характеризується умисною формою вини. Тобто, потрібно встановити як факт ухилення особи від надання спадкодавцеві допомоги, так і факт перебування спадкодавця в безпорадному стані через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво та потребу спадкодавця в допомозі цієї особи. Лише при одночасному настанні наведених обставин і доведеності зазначених фактів у їх сукупності спадкоємець може бути усунений від спадкування. Позивач, обґрунтовуючи свої позовні вимоги, вказувала, що відповідач, будучи працездатним, мав можливість надавати фізичну, матеріальну і моральну допомогу батькові, який перебував у безпорадному стані, звертався до відповідача з проханням про надання допомоги, проте відповідач ухилився від обовязку щодо надання допомоги спадкодавцю. Однак дані обставини не знайшли свого підтвердження у судовому засіданні, оскільки, як видно з виписки із історії хвороби №7908 неврологічного відділення КУ БГС «Бердянське територіальне медичне обєднання», [PERSON] після нападу інсульту був знайдений за гаражами «Політ» без свідомості, у тяжкому стані, у звязку з афазією скарг не предявляв, контакту недоступний та після проведення лікуванні у лікарні його стан залишився таким самим: контакт утруднений через грубу тотальну афазію, мова відсутня, інструкції не виконує. Тому, перебуваючи в такому тяжкому стані, не міг звернутися до сина з проханням надати допомогу, як безпідставно стверджує в позові позивач. Допитані судом свідки зі сторони позивача, дійсно, підтверджували безпорадний стан [PERSON] в час знаходження його вдома після інсульту, однак жоден з них не дав суду свідчення про те, що хворий прохав свого сина про матеріальну допомогу, проте в такому стані він і не міг цього зробити за станом здоровя. Щодо іншого періоду, а саме травень 2014 року, коли, за поясненнями позивача та свідків, її чоловік став жалітися на болі у суглобах, то дана обставина не має значення для розгляду справи, оскільки спадкодавець був, зі слів самого позивача, «у нормальному стані, ходив сам чи під-руку з нею, сам себе обслуговував». Про те, що з батьком відповідача стався інсульт, позивач останньому не повідомляла, пояснюючи в суді це тим, що не знала адреси, де він проживає, як не повідомила і про смерть його батька, самостійно його поховавши. Таким чином, за відсутності будь-яких відомостей про тяжку хворобу батька, відповідач, апріорі, не міг умисно ухилятися від надання допомоги спадкодавцеві, який в цей час знаходився в безпорадному стані. Факт тривалого не спілкування відповідача з своїм батьком на протязі трьох останніх років, коли спадкодавець ще не хворів, мав непогане здоровя та не зовсім поважний вік, бо ще їздив на велосипеді, як пояснювала сама позивач та свідки, не є доказом умисного ухилення спадкоємця від надання допомоги спадкодавцю. Для постановлення рішення про усунення від спадкування у справі повинні бути надані належні та допустимі докази, які б свідчили про те, що спадкодавець потребував допомоги відповідача, останній мав можливість її надати, проте ухилявся від обовязку щодо її надання. Однак у ході розгляду справи судом не встановлено наявність умисних дій чи бездіяльності відповідача, спрямованої на ухилення від обов'язку забезпечити підтримку та допомогу своєму батькові. За ст. 10 ЦПК цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Аналогічним чином питання обов'язків доказування і подання доказів регулює ст. 60 ЦПК, за якою кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. З огляду на викладене, суд не вбачає підстав для задоволення позову [PERSON], бо її доводи не ґрунтуються на зібраних матеріалах по справі, спростовуються її ж власними поясненнями та медичною документацією. Отже, позовні вимоги є недоведеними, тому позов не підлягає задоволенню, відповідно, не підлягають відшкодуванню і понесені позивачем судові витрати. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed