Jurisdiction: civil
Date: 2021-08-12 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом про припинення стягнення аліментів. Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що рішенням Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 11.08.2011 шлюб між ним та відповідачкою розірвано. Від шлюбу у них народився син [PERSON] , [INFO] . Згідно рішення суду від 20.06.2011 із позивача на користь відповідача стягуються аліменти на утримання сина в розмірі 1/6 частини всіх видів заробітку та інших видів доходів. Однак, [PERSON] стверджує, що з 2017 року і по даний час син проживає разом із ним в с. Підмихайля Калуського району Івано-Франківської області, навчається у Підмихайлівському ліцеї. Оскільки неповнолітній [PERSON] перебуває на утриманні позивача, а, аліменти, на його думку, відповідач витрачає не за їх цільовим призначенням, а на власні потреби, то [PERSON] звернувся до суду із позовом, в якому просить припинити стягнення із нього аліментів на користь [PERSON] на утримання сина [PERSON] , які стягуються на підставі рішення Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 20.06.2011 за виконавчим листом №2-1131 від 20.06.2011, з дати подачі даного позову. Позивач подав суду заяву, в якій позов підтримав, просив його задоволити. Відповідач подала суду заяву, в якій заперечила щодо задоволення позову. На підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги є необґрунтованими та не підлягають до задоволення, виходячи з наступних підстав. Стаття 263 ЦПК України, передбачає, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Згідно зі статтями 12, 13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів. Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених ст. 82 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору. Згідно зі статтями 76-79 ЦПК України, доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях. Європейський суд справ людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Судом встановлено, що з 14.06.2006 по 11.08.2011 сторони по справі перебували у шлюбі. Від шлюбу у них народився син [PERSON] , [INFO] (а.с. 5). Рішенням Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 11.08.2011 шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано. Після розірвання шлюбу сина [PERSON] , [INFO] залишено на вихованні з матір`ю - [PERSON] (а.с. 4). Згідно рішення Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 20.06.2011, із [PERSON] стягуються аліменти на користь [PERSON] на утримання сина [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/6 частини всіх видів заробітку та всіх інших видів доходів, але не менше 30% від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно (а.с. 6). Із довідки, виданої Новицькою сільською радою Калуського району, вбачається, що [PERSON] разом із сином [PERSON] проживають і зареєстровані на [ADDRESS] (а.с. 9). Відповідно до довідки Підмихайлівського ліцею Новицької сільської ради Калуського району Івано-Франківської області, [PERSON] навчається в ліцеї з 01.09.2017 по даний час (а.с. 10). Способи захисту сімейних прав та інтересів встановлені ч.2 ст. 18 СК України, згідно з нормами якої способами захисту сімейних прав та інтересів зокрема є припинення правовідношення, а також його анулювання. Відповідно до закону, батьки зобов`язані утримувати своїх дітей незалежно від того, перебувають вони в шлюбі чи шлюб між ними розірвано. Обов`язок батьків утримувати своїх дітей є безумовним і не залежить від того, чи є батьки працездатними й чи є в них кошти, достатні для надання утримання, а лише враховується судом при визначенні розміру стягуваних аліментів. Положеннями частин другої та третьої статті 181 СК України визначено, що за домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. За змістом статті 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів. 4) інші обставини, що мають істотне значення. У підпункті 1 пункту 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" судам роз`яснено, що за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Відповідно до ч.1 ст. 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Згідно із ст. 273 СК України, якщо матеріальний або сімейний стан особи, яка сплачує аліменти, чи особи, яка їх одержує, змінився, суд може за позовом будь-кого з них змінити встановлений розмір аліментів або звільнити від їх сплати. Суд може звільнити від сплати аліментів осіб, зазначених у статтях 267 - 271 цього Кодексу, за наявності інших обставин, що мають істотне значення. З аналізу вказаних статей вбачається, що припинення стягнення аліментів є можливим у тому випадку, коли одержувач аліментів, наприклад, мати дитини, не витрачає отримувані нею аліменти на дитину, або ж у випадку, коли дитина з певного часу перебуває на утриманні іншого з батьків, з якого вже стягуються аліменти. У такому випадку відбувається припинення стягнення аліментів на ім`я одержувача аліментів - матері дитини. При цьому обов`язок батька - платника аліментів утримувати дитину не припиняється. Суд також враховує правовий висновок Верховного Суду, викладений у постанові від 4 вересня 2019 року (справа № 711/8561/16), відповідно до якого за своєю суттю аліменти - це кошти покликані забезпечити дитину усім необхідним для повноцінного розвитку, тому вони можуть бути стягнуті лише на користь того з батьків хто проживає із дитиною та бере більш активну участь у її вихованні. В межах даної справи позивачем належними та допустимими доказами не доведено підстави для припинення стягнення з нього аліментів на утримання сина на користь відповідача у зв`язку зі зміною обставин, а саме те, що син з 2017 року проживає разом із ним та знаходиться на його утриманні. Доказів того, що відповідач [PERSON] припинила піклуватися про сина або приймати участь у його вихованні та утриманні, витрачає отримані кошти в якості аліментів не за потребами дитини, позивачем також не надано. Отже, враховуючи вищенаведене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги щодо припинення стягнення аліментів не знайшли своє підтвердження в ході судового засідання, оскільки позивачем не надано суду доказів, які б суд міг покласти в основу задоволення вимог позивача, як це передбачено статтями 77-80 ЦПК України, і тому не підлягають задоволенню. При цьому, судом враховується, що у випадку не цільового використання аліментів відповідачкою - позивач не позбавлений можливості здійснити захист своїх прав у відповідності до ст. 186 СК України. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, понесені по справі позивачем судові витрати не підлягають відшкодуванню. На підставі наведеного та

Outcome: dismissed