Jurisdiction: civil
Date: 2019-08-04 00:00:00

У квітні 2019 року позивач звернулась до Фастівського міськрайонного суду Київської області з позовом до [PERSON] про поділ спільного сумісного майна подружжя, мотивуючи вимоги тим, що з відповідачем по справі вона перебувала в шлюбі, зареєстрованому 01.09.2001 року. Від подружнього життя мають двох дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , які проживають з нею. 23.04.2018 року їхній шлюб розірваний на підставі рішення Фастівського міськрайонного суду Київської області. За час спільного проживання в зареєстрованому шлюбі 17.07.2013 року вони купили автомобіль ВАЗ 21043, 2006 року випуску, номерний знак № [NUMBER] , № кузова [NUMBER] , що стверджується інформацією територіального сервісного центру. Станом на теперішній час зазначена марка автомобіля, 2006 року випуску виставлена на сайті об`яв в інтернеті для продажу за 62600,00 грн. Право власності на автомобіль зареєстровано за відповідачем, яким він користується, автомобіль перебуває у доброму стані, тому позивач оцінює автомобіль в 62600,00 грн. В даний час виникла необхідність в поділі спільного сумісного майна подружжя, а саме автомобіля, однак згоди про добровільний поділ майна між сторонами не досягнуто, тому позивач змушена звернутися до суду. На підставі викладеного, позивач просила поділити спільне майно подружжя - автомобіль ВАЗ 21043, 2006 року випуску, номерний знак № [NUMBER] , № кузова [NUMBER] , а саме залишити вищевказаний автомобіль у власності та користуванні відповідача та стягнути з відповідача на користь позивача вартість Ѕ частки автомобіля в розмірі 31300,00 гривень та судові витрати. Ухвалою від 27.05.2019 прийнято до провадження справу та призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін. В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала, просила їх задовольнити в повному обсязі. Відповідач в судовому засіданні заперечував проти задоволення позову, пояснивши що він залишив все майно позивачці, забрав тільки автомобіль та зазначив, що на даний час дійсна вартість автомобіля складає близько 20\~000,00 гривень, а тому не погоджується із визначеною позивачем особисто вартістю спірного автомобіля. Дослідивши та оцінивши письмові докази по справі у їх сукупності, вислухавши пояснення сторін, суд приходить до висновку, що позов не підлягає до задоволення з наступних підстав. Судом встановлено, що відповідно до повторного Свідоцтва про шлюб серія [NUMBER] , виданого 06.02.2018 року, [PERSON] та [PERSON] уклали шлюб 01.09.2001 року, про що відділом реєстрації актів цивільного стану Фастівського міськрайонного управління юстиції Київської області, зроблено актовий запис №243 /а.с.4/. Відповідно до рішення Фастівського міськрайонного суду Київської області шлюб між [PERSON] та [PERSON] був розірваний 23 квітня 2018 року /а.а.5/. Як вбачається з Листа отриманого з Регіонального сервісного центру в Київській області МВС України за № 439 від 31 серпня 2018 року, автомобіль ВАЗ 21043, 2006 року випуску, номерний знак № [NUMBER] , № кузова [NUMBER] зареєстрований за гр. [PERSON] , [INFO] /а.с.8/. Згідно сайту об`яв в інтернеті, яка надана позивачем по справі, аналогічний автомобіль, 2006 року випуску виставлений для продажу за 62600,00 гривень. /а.с.8/. Так, звертаючись до суду з даним позовом, позивач посилається на те, що спірний автомобіль був придбаний в шлюбі та за спільні кошти, проте був зареєстрований на відповідача. У добровільному порядку відповідач не погоджується поділити спірний автомобіль, тому позивач просить стягнути з відповідача грошову компенсацію вартості 1/2 частини вищевказаного автомобіля, що становить 31300,00 гривень. Відповідно до вимог ч. 3 ст. 368 ЦК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Частиною 2 ст.\~372\~ЦК України встановлено, що у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. Статтею 60\~СК України встановлено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба, тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Частиною 1 ст. 61 СК України встановлено, що об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Статтею 163\~СК України встановлено, що дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Частиною 1 ст. 69 СК України встановлено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Частинами 1, 2 ст.\~70\~СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї. Принцип рівності часток застосовується незалежно від того, чи здійснюється поділ у судовому або у позасудовому порядку. Статтею 71\~СК України встановлено, що майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України. Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. Поділ спільного сумісного майна подружжя здійснюється з визначення кола об`єктів спільної сумісної власності подружжя і встановлення їхньої вартості. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи (абзац перший пункту 22 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" від 21 грудня 2007 р. N 11). Відповідно до\~ч.5\~ст.12\~ЦПК України суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість: 1) керує ходом судового процесу; 2) сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами тощо. В ході судового розгляду, судом роз`яснювалось право сторін на заявлення клопотань про призначення по справі експертизи з метою визначення вартості автомобіля, однак позивач таким правом не скористалась. Відповідно до вимог ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. В свою чергу, за правилами ст. ст. 12, 81\~ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. При цьому, відповідно до ч.1 ст. 76, ч. 1 ст. 77 та ст. 80\~ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. З огляду на встановлені під час судового розгляду обставини та оцінивши подані сторонами докази, суд приходить до висновку, що позивачем [PERSON] не надано суду належних та допустимих доказів в обґрунтування позовних вимог, зокрема того, що спірний автомобіль ВАЗ 21043, 2006 року випуску на час розгляду справи має дійсну вартість 62\~600,00 гривень, оскільки роздруківка з сайту інтернета, яка надана позивачем, як доказ дійсної вартості автомобіля не є належним та допустимим доказом, тому позовні вимоги [PERSON] є недоведеними, а тому відсутні підстави для задоволення позову. Враховуючи наведене,

Outcome: dismissed