Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-25 00:00:00

Позивач звернувся в суд з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором №б/н від 12.06.2012 року, посилаючись на те, що фізична особа-підприємець [PERSON] підписав заяву про відкриття поточного рахунку. Згідно заяви фізична особа-підприємець [PERSON] приєднався до «Умов та правил надання банківських послуг», [PERSON], що розміщені в мережі Інтернет, які разом із заявою складають Договір банківського обслуговування та взяв на себе зобовязання виконувати умови Договору. При укладенні договору сторони керувались ч. 1 ст. 634 ЦК України, вказаний договір є договором приєднання. Відповідно до умов договору відповідачу було відкрито поточний рахунок. Після підписання договору клієнту надається право користуватися послугами [PERSON], однією з яких є послуга «Гарантований платіж», яка може бути надана як за рахунок власних коштів клієнта, так і за рахунок коштів [PERSON], тобто в кредит. Послугу «Гарантований платіж» Банк надає для виконання грошових зобовязань за господарськими договорами, що укладаються між клієнтом та його контрагентами. Кредит надається в обмін на зобовязання клієнта щодо його повернення, сплати процентів та винагороди. Відповідач почав користуватися послугою «Гарантований платіж» з 03.09.2013 року , шляхом реєстрації відповідних заявок в системі Internet Banking. Прострочена заборгованість на рахунку відповідача зявилась 29.11.2013 року. Внаслідок умов договору за відповідачем наявна заборгованість за кредитними зобов'язаннями в розмірі 129 548 грн. 52 коп. 29.09.2015 року номер запису про державну реєстрацію припинення підприємницької діяльності фізичну особу-підприємця [PERSON] було виключено з реєстру субєктів підприємницької діяльності позивач просить стягнути заборгованість з громадянина [PERSON] Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав з мотивів наведених в позовній заяві, просив позов задовольнити. Відповідач в судове засідання не з'явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, що підтверджується конвертами які повернулись за закінченням терміну зберігання. Причину неявки суду не повідомив. З урахуванням думки представника позивача та положень ст. 224 ЦПК України суд ухвалив провести заочний розгляд справи. Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши письмові матеріали справи, судом встановлено, що спір між сторонами виник з приводу порушення права на належне виконання умов кредитного договору внаслідок чого банк позивається про його відновлення шляхом стягнення з боржника заборгованості за кредитним договором. Статтею 1054 Цивільного Кодексу України визначено зміст кредитного договору. За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Істотними умовами кредиту є розмір кредиту та строк повернення кредиту. Судом встановлено, що 12 червня 2012 року між ПАТ «Акцент-Банк», та фізичною особою-підприємцем [PERSON] було укладено договір банківського обслуговування. Фізична особа-підприємець [PERSON] підписав заяву про відкриття поточного рахунку (а.с.9). Згідно заяви фізична особа-підприємець [PERSON] приєднався до «Умов та правил надання банківських послуг», [PERSON], що розміщені в мережі Інтернет, які разом із заявою складають Договір банківського обслуговування та взяв на себе зобовязання виконувати умови Договору. При укладенні договору сторони керувались ч. 1 ст. 634 ЦК України, вказаний договір є договором приєднання. Відповідно до умов договору відповідачу було відкрито поточний рахунок. Після підписання договору клієнту надається право користуватися послугами [PERSON], однією з яких є послуга «Гарантований платіж», яка може бути надана як за рахунок власних коштів клієнта, так і за рахунок коштів [PERSON], тобто в кредит. Послугу «Гарантований платіж» Банк надає для виконання грошових зобовязань за господарськими договорами, що укладаються між клієнтом та його контрагентами. Кредит надається в обмін на зобовязання клієнта щодо його повернення, сплати процентів та винагороди. Відповідач почав користуватися послугою «Гарантований платіж» з 03.09.2013 року , шляхом реєстрації відповідних заявок в системі Internet Banking. Прострочена заборгованість на рахунку відповідача зявилась 29.11.2013 року. Отже, договірні відносини у позивача виникли з фізичною особою-підприємцем [PERSON], а не з [PERSON], до якого Банк заявив позовні вимоги. Крім того, як вбачається із обґрунтування позовних вимог, які викладені у позовній заяві, послугу «Гарантований платіж» Банк надає для виконання грошових зобовязань за господарськими договорами, що укладаються між клієнтом та його контрагентами. До позовної заяви позивачем додано копії витягу з «Умов та Правил надання банківських послуг», копію «Тарифів Банку», довідки про розміри встановлених кредитних лімітів, заявки на проведення гарантованих платежів. Але вказані документи надані без перекладу на українську мову, зміст їх встановити суду не можливо. Відповідно до ст. 7 ЦПК України мова цивільного судочинства визначається статтею 14 Закону України "Про засади державної мовної політики". Відповідно до ч.1 ст. 14 ЗУ «Про засади державної мовної політики» судочинство в Україні у цивільних, господарських, адміністративних і кримінальних справах здійснюється державною мовою. У межах території, на якій поширена регіональна мова (мови), що відповідає умовам частини третьої статті 8 цього Закону, за згодою сторін суди можуть здійснювати провадження цією регіональною мовою (мовами). Відповідно до ч.3 ст. 14 ЗУ «Про засади державної мовної політики» сторони, які беруть участь у справі, подають до суду письмові процесуальні документи і докази, викладені державною мовою. У межах території, на якій поширена регіональна мова (мови), що відповідає умовам частини третьої статті 8 цього Закону, допускається подача до суду письмових процесуальних документів і доказів, викладених цією регіональною мовою (мовами), з перекладом, у разі необхідності, на державну мову без додаткових витрат для сторін процесу. Позивачем станом на 28.03.2016 року проведено розрахунок заборгованості за договором від 25.03.2016 року, відповідно до якого нараховано всю суму заборгованості відповідача [PERSON] за зобов'язаннями в сумі 129 548 грн. 52 коп., а саме: заборгованість по кредиту 35 252 грн. 77 коп., заборгованість по процентах за користування кредитом в розмірі 47 241 грн. 92 коп., пеня 47 053 грн. 83 коп. Позивач вказує, що 29.09.2015 року номер запису про державну реєстрацію припинення підприємницької діяльності фізичну особу-підприємця [PERSON] було виключено з реєстру субєктів підприємницької діяльності, тому позивач звернувся до суду з позовом до громадянина [PERSON]. Але, фізична особа-підприємець відповідає за своїми зобовязаннями, повязаними з підприємницькою діяльністю, усім своїм майном. Представник позивача не надав суду доказів наявності договірних зобовязань між ПАТ «Акцент-Банк» та [PERSON], доказів того, що Банк звертався із вимогою до фізичної особи-підприємця [PERSON] в порядку визначеному Законом України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом», також представником позивача не надано суду належним чином оформлених копій витягу з «Умов та Правил надання банківських послуг», «Тарифів Банку», довідки про розміри встановлених кредитних лімітів, заявки на проведення гарантованих платежів, хоча судом розяснювалось право позивача на подання доказів на підтвердження своїх вимог. Згідно ст. 10 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом. Як вже зазначалось, суд розяснював позивачу його права та обовязки. Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи (за винятком тих осіб, які не мають цивільної процесуальної дієздатності), в інтересах яких заявлено вимоги. Відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ч. 1 ст. 131 ЦПК України, сторони зобов'язані подати свої докази суду до або під час попереднього судового засідання у справі, а якщо попереднє судове засідання у справі не проводиться, - до початку розгляду справи по суті. Статтею 137 ЦПК України встановлено порядок витребування доказів. З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є не доведеними та не підлягають задоволенню. На підставі викладеного, відповідно до ст.ст. 16, 20, 634, 1054 ч. 2 Цивільного Кодексу України, ст. ст. 3, 4, 10, 11, 60 ЦПК України,

Outcome: dismissed