Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-12 00:00:00

Позивач звернувся до суду з зазначеним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що 10.06.2008 між [PERSON] та Акціонерним комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк», правонаступником якого є ПАТ «Укрсоцбанк» був укладений договір кредиту № 380/1608/08-Ж, відповідно до умов якого банк надав позичальнику грошові кошти в сумі 327600 дол. США зі сплатою 14,0 % річних. Позивач зазначив, що 18.06.2008 між [PERSON] та Акціонерним комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк», правонаступником якого є ПАТ «Укрсоцбанк» був укладений договір поруки № 04/П-242, а з [PERSON] - договір поруки № 02-10/599. 18.12.2009 до договору кредиту укладено додатку угоду - п. 1.1. викладено в новій редакції, відповідно до якого кредитор надає позичальнику грошові кошти в сумі 347149,60 дол. США зі сплатою 14,61 процентів річних з кінцевим терміном погашення суми основної заборгованості до 17.06.2019. Позивач наголосив, що 02.11.2015, 02.12.2015, 08.12.2015 відповідачам направлено вимогу про погашення заборгованості за кредитним договором. У зв'язку з невиконанням відповідачами своїх зобов'язань, позивач і звернувся до суду та просив стягнути солідарно з відповідачів заборгованість за договором кредиту в сумі 821588,39 дол. США та судовий збір в сумі 282427,95 грн. Не погодившись з позовом, [PERSON] подав до суду заперечення на позовну заяву та просив відмовити в задоволенні позову в повному обсязі, мотивуючи відсутністю доказів наявності в нього заборгованості, оскільки договір поруки 18.06.2008 він з позивачем не укладав. Крім того, зазначив про пропуск строку позовної давності, оскільки останній платіж позивальником здійснено ще 24.12.2009. Також, зазначено про відсутність підстав щодо солідарного стягнення та припинення поруки у зв'язку з тим, що позивач не звернувся до поручителя з позовом протягом шестимісячного строку з дня, коли позичальником не було сплачено черговий платіж по кредиту. Від представника [PERSON] надійшли заперечення до суду, в яких просив відмовити в задоволенні позову в повному обсязі, мотивуючи тим, що позивачем пропущено строк позовної давності, зазначено про відсутність підстав щодо солідарного стягнення, а також наголошено на тому, що порука вважається припиненою. [PERSON] також подано заперечення на позовну заяву, мотивація якої аналогічна запереченням, поданим іншими відповідачами. Сторони в судове засідання не з'явились, про день, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Від представника позивача до початку судового засідання надійшла заява про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги підтримав і повному обсязі. До початку судового засідання від відповідачів надійшли заяви про розгляд справи в їх відсутності. Просили відмовити в задоволенні позову. Суд приходить до висновку про можливість розгляду позову у відсутності сторін. Вивчивши матеріали справи, суд приходить до висновку про необхідність часткового задоволення позову з наступних підстав. З матеріалів справи вбачається, що 18.06.2008 між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» та [PERSON] укладено договір кредиту № 380/1608/08-Ж, відповідно до умов якого кредитор надає позичальнику грошові кошти в сумі 327600 дол. США зі сплатою 14,0 % річних (а.с.а.с. 6-11). Між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» та [PERSON], [PERSON] 18.06.2008 укладено договір поруки № 04/П-242, відповідно до умов якого поручитель зобов'язується перед кредитором у повному обсязі солідарно відповідати за виконання позичальником його обов'язків, що випливають з кредитного договору (а.с.а.с. 13-14). 18.12.2009 між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» та [PERSON] укладено додаткову угоду до договору кредиту, якою п.п. 1.1.1. договору викладено в новій редакції, а саме: кредитор надає позичальнику грошові кошти в сумі 347149,60 дол. США зі сплатою 14,61 процентів річних з кінцевим терміном погашення суми заборгованості до 17.06.2019 (а.с.12). Між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» та [PERSON], [PERSON] 18.12.2009 укладено договір поруки № 02-10/599, відповідно до умов якого поручитель зобов'язується перед кредитором у повному обсязі солідарно відповідати за виконання позичальником його обов'язків, що випливають з кредитного договору (а.с.а.с. 15-16). 02.11.2015 ПАТ «Укрсоцбанк» направлено вимогу [PERSON] про погашення зобов'язання за кредитним договором, 02.12.2015 - [PERSON], 08.12.2015 - [PERSON] (а.с.а.с. 17-22). З даних розрахунку заборгованості за кредитним договором вбачається, що останній платіж, спрямований на погашення заборгованості, зроблений позичальником 24.12.2009, а на погашення відсотків - 23.06.2010 (а.с.а.с. 23-27). Згідно п.1 ч.2 ст.11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини. Статтею 509 ЦК України передбачено, що зобов'язанням є правовідношення, в яких одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь іншої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ст.ст. 525, 526, 530 ЦК України, зобов'язання мають виконуватися належним чином та у встановлений строк, одностороння відмова від зобов'язання не допускається. Згідно з ч. 1 ст. 625 ЦК Украйни, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Відповідно до ст. 554 ЦК України поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, а відтак, відповідачі несуть солідарну відповідальність за кредитним договором. Ч. 4 ст. 559 ЦК України встановлено, що порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов'язання не встановлений або встановлений моментом пред'явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред'явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки. Відповідно до ст. 543 ЦК України у разі солідарного обов'язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов'язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо. Солідарні боржники залишаються зобов'язаними. Виконання солідарного обов'язку в повному обсязі одним із боржників припиняє обов'язок решти солідарних боржників перед кредитором. Доти, доки їхній обов'язок не буде виконаний у повному обсязі. За своєю правовою природою строк, передбачений ч. 4 ст. 559 ЦК України, є преклюзивним (припиняючим), що принципово впливає на вирішення ряду питань: його закінчення є підставою для припинення поруки; у випадку пропуску кредитором строку заявлення вимог до поручителя цей строк не може бути поновлено, зупинено чи перервано з підстав, передбачених у ст. ст. 263, 264, ч. 5 ст. 267 ЦК України; суд зобов'язаний самостійно застосовувати норми про строк на відміну від строку позовної давності, який застосовується судом за заявою сторін; у випадку, якщо поручитель поза межами строку помилково виконає уже фактично неіснуючий обов'язок, він може за своїм вибором вимагати повернення виконаного як безпідставно одержаного кредитором; встановивши факт закінчення строку, суд відмовляє кредитору в позові за відсутністю у нього права вимагати стягнення боргу з поручителя, що припинилося у зв'язку з його спливом. Як випливає із ч. 4 ст. 559 ЦКУ в межах зазначеного строку кредитор повинен звернутися до поручителя з вимогою про примусове виконання взятого ним зобов'язання. Виходячи із того, що строк поруки не є строком для захисту порушеного права, а строком існування (дії) самого зобов'язання поруки (преклюзивність строку), варто зазначити, що і право кредитора, і обов'язок поручителя по його закінченні припиняються, а це означає, що жодних дій щодо реалізації цього права, в тому числі застосування примусових заходів захисту в судовому порядку, кредитор вчиняти не може. З огляду на вказане, доцільно тлумачити використовуваний в ч. 4 ст. 559 ЦК України термін "вимога" в широкому значенні - маючи на увазі будь-яку вимогу кредитора до поручителя, в тому числі і позовну. Тому навіть якщо в межах строку дії поруки була пред'явлена претензія, і поручитель не виконав вказані в ній вимоги, кредитор не має права на задоволення позову, заявленого поза межами вказаного строку, оскільки із закінченням строку припинилося матеріальне право. В порядку статей 10, 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Згідно ст. 57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Як вбачається з матеріалів справи, вимога поручителям була направлена в 2015 році, незважаючи на те, що останній платіж на погашення заборгованості зроблено в 2009 році, що свідчить про те, що позивач не реалізував своє право на пред'явлення претензії до поручителів в строк, передбачений законодавством. Відповідно до ст. 256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Статтею 257 ЦК України встановлено загальний строк позовної даності, що становить три роки. Згідно ст. 260 ЦК України, позовна давність обчислюється за загальними правилами визначення строків, встановленими статтями 253 - 255 цього Кодексу. Відповідно до ч. 5 ст. 261 ЦК України, за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. За зобов'язаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред'явити вимогу про виконання зобов'язання. Якщо боржникові надається пільговий строк для виконання такої вимоги, перебіг позовної давності починається зі спливом цього строку. Так, кредитним договором № 380/1608/08-Ж від 18.06.2008 з подальшими змінами передбачено графік погашення заборгованості, за яким погашення кредиту здійснюється до 25 числа (включно) кожного місяця. Як зазначалось вище, останній платіж, спрямований на погашення заборгованості, позичальником зроблено 24.12.2009, а з позовом до суду позивач звернувся 18.02.2016. Враховуючи зазначене вище, суд приходить до висновку про те, що позовна давність за вимогами про стягнення заборгованості, що виникла до 18.02.2013 є такою, що сплила. Згідно ч. 1 ст. 543 ЦК України у разі солідарного обов'язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов'язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо. Солідарні боржники залишаються зобов'язаними. Виконання солідарного обов'язку в повному обсязі одним із боржників припиняє обов'язок решти солідарних боржників перед кредитором. Доти, доки їхній обов'язок не буде виконаний у повному обсязі. Відповідно до даних додаткової угоди б/н від 18.12.2009 до договору кредиту № 380/1608/08-Ж від 18.06.2008 погашення кредиту здійснюється до 25 числа (включно) кожного місяця (останній платіж 17.06.2019) згідно з графіком, а саме: сплата першого платежу починається в січні 2011 року по червень 2019 року в сумі 3404 дол. США. Враховуючи зазначене вище, суд приходить до висновку, що підлягає стягненню солідарно з відповідачів сума заборгованості за тілом кредиту починаючи з грудня 2012 року по червень 2019 року в сумі 268 857,60 дол. США. В порядку статей 10, 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Згідно ст. 57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Як вбачається з матеріалів справи, позивачем не надано належних та допустимих доказів, а саме: порядку розрахунку та нарахування заборгованості в частині стягнення з відповідачів суми заборгованості за відсотками в сумі 291433,61 доларів США, пені за несвоєчасне повернення кредиту в сумі 87 624,65 доларів США та пені за несвоєчасне повернення відсотків 96276,18 доларів США, тобто з документів наданих позивачем не вбачається точна сума відсотків та пені, а тому в задоволенні в цій частині суд вважає за необхідне відмовити. На підставі ст. 88 ЦПК України, стягнути з відповідачів в солідарному порядку на користь позивача сплачений судовий збір в сумі 32724,12 грн. На підставі ст.ст. 11, 509, 525, 526, 530, 543, 549, 552, 554, 1046, 1047, 1049, 1054 ЦК України,

Outcome: dismissed