Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-19 00:00:00

15.09.2017 року позивач звернувся до суду з вищезазначеним позовом, вказавши, що 05.01.2002 року він купив у відповідача [PERSON] автомобіль марки Honda Accord, 1994 року випуску, ідентифікаційний № SHHCC75400U020041, реєстраційний № 17885НЕ, що підтверджується договором купівлі-продажу автомобіля та розпискою відповідача про отримання коштів за його продаж. В день укладення цієї угоди відповідач передав позивачу вказаний автомобіль та свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу. За домовленістю сторін, за ініціативою позивача, перереєстрацію даного транспортного засобу у органах Державтоінспекції МВС здійснено не було, оскільки у [PERSON] були напружені стосунки з дружиною і він не хотів, щоб виникло питання про поділ купленого автомобіля. З метою отримання права керування автомобілем, між [PERSON] та [PERSON] нотаріально було укладено договір доручення, а після закінчення строку його дії, відповідачем на імя позивача було видано відповідну довіреність. Таким чином, позивач вважає, що саме він є власником автомобіля Honda Accord, 1994 року випуску, ідентифікаційний № SHHCC75400U020041, реєстраційний № 17885НЕ. Вважає, що відсутність державної реєстрації цього автомобіля на його імя в силу вимог закону не означає, що перехід права власності на автомобіль не відбувся, оскільки закон не повязує момент переходу права власності на транспортний засіб з моментом його державної реєстрації. У вересня 2017 року позивачу стало відомо, що за рішенням суду з відповідача [PERSON] на користь ПАТ «ПУМБ» було стягнуто заборгованість за кредитним договором. На виконання зазначеного рішення державним виконавцем було виявлено та накладено арешт на автомобіль Honda Accord, реєстраційний № 17885НЕ, який хоч і був проданий позивачу, проте по теперішній час залишається зареєстрованим за відповідачем. У звязку з викладеним позивач вважає, що його права порушені, а тому вимушений звернутись до суду із зазначеним позовом в якому просить визнати за ним право власності на спірний автомобіль. В судовому засіданні представник позивача позовні вимог підтримав у повному обсязі, надав суду пояснення, аналогічні викладеним у позовній заяві, просив суд задовольнити позов. Відповідач у судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи був повідомлений судом належним чином у встановленому законом порядку, надав суду заяву про розгляд справи без його участі, в якій також зазначив, що проти задоволення позову заперечує, вважає укладений між ним та позивачем договір купівлі-продажу автомобіля недійсним, оскільки угода не була оформлена нотаріально, а автомобіль не був перереєстрований за позивачем. Представник третьої особи - Комунарського відділу державної виконавчої служби м. Запоріжжя у судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи був повідомлений судом належним чином у встановленому законом порядку, причини неявки суду не повідомив. Представник третьої особи - ПАТ «Перший Український міжнародний банк» заперечував проти задоволення позовних вимог. Вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що власником автомобіля Honda Accord, 1994 року випуску, ідентифікаційний № SHHCC75400U020041, реєстраційний № [NUMBER], на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії ЯТС №381171 від 16.11.2001 року, є відповідач [PERSON] 05.02.2002 року між [PERSON] та [PERSON] у простій письмовій формі було укладено договір купівлі-продажу зазначено автомобіля за 5000 доларів США. Як вбачається з пояснень позивача, зазначений автомобіль з моменту його придбання по теперішній час фактично перебуває у його володінні, впродовж тривалого часу ним здійснюється закупівля запасних частин, проводяться ремонтні роботи та технічне обслуговування автомобіля. 05.01.2002 року нотаріально посвідченим дорученням [PERSON] уповноважив [PERSON] керувати вищезазначеним автомобілем, належним йому на праві власності на підставі свідоцтва про реєстрацію від 29.12.2001 року. Строк дії даного доручення сплив 05.01.2005 року. 25.12.2007 року відповідач [PERSON] видав на імя позивача [PERSON] нотаріально посвідчену довіреність на забезпечення належної експлуатації автомобіля, строк дії якої закінчився 25.12.2012 року. Відповідно до ст. 237 ЦК України представництвом є правовідношення, в якому одна сторона (представник) зобов'язана або має право вчинити правочин від імені другої сторони, яку вона представляє. Згідно із ст. 239 цього Кодексу правочин, вчинений представником, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов'язки особи, яку він представляє. За змістом ст. ст. 238, 244, 245 ЦК України довіреність не є правовим оформленням переходу права власності на майно, довіреністю є письмовий документ, що видається однією особою іншій особі для представництва перед третіми особами, особа, яка видала довіреність, може в будь-який час її скасувати, припинення повноважень представника відбувається внаслідок одностороннього волевиявлення особи, яку він представляв. При оформленні довіреності перехід права власності не відбувається, оскільки повірений отримує лише тимчасове право на здійснення від імені і на користь іншої сторони (власника майна) тих дій, які передбачені довіреністю, в тому числі продаж майна. Як вбачається з тексту доручення та довіреності, які були видані [PERSON] на імя [PERSON], останнього було уповноважено лише на керування та вирішення питань повязаних із забезпеченням належної експлуатації транспортного засобу Honda Accord, 1994 року випуску, ідентифікаційний № SHHCC75400U020041, реєстраційний № [NUMBER]. За змістом ст.ст. 328, 334, 655 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Власником майна за договором купівлі-продажу стає покупець за цим договором, який прийняв майно і сплатив за нього обумовлену договором грошову суму. Крім того, законодавчими актами України може бути встановлено спеціальний порядок набуття права власності громадянами на окремі види майна. Відповідно до ст. 210 ЦК України, правочин підлягає державній реєстрації у випадках встановлених законом. Такий правочин є вчиненим з моменту його державної реєстрації. Згідно зі статтею 34 Закону України від 30.06.93 р. №3353-XII "Про дорожній рух", призначені для експлуатації на вулично-дорожній мережі загального користування автомобілі, автобуси, самохідні машини, сконструйовані на шасі автомобілів, мотоцикли всіх типів, марок і моделей, причепи, напівпричепи та мотоколяски підлягають державній реєстрації та обліку. Державну реєстрацію й облік здійснюють органи Державтоінспекції МВС України у порядку, визначеному Правилами державної реєстрації та обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів та мотоколясок, затвердженими постановою КМУ від 07.09.98 року №1388. Пунктами 7, 8 Правил державної реєстрації (переєрестрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів та мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів затверджених постановою КМУ № 1388 від 07.09.1998 року передбачено, що власники транспортних засобів - юридичні та фізичні особи або їх представники зобов'язані зареєструвати їх протягом 10 діб після придбання або митного оформлення, чи тимчасового ввезення на територію України, або виникнення обставин, що є підставою для внесення змін до реєстраційних документів. Реєстрація транспортних засобів здійснюється на підставі заяви власника та наявності передбачених Правилами необхідних документів. Таким чином, суд вважає, що у вказаних правовідносинах право власності позивача виникає тільки після державної реєстрації прав на відповідний автомобіль у встановленому законодавством порядку.

Outcome: dismissed