Jurisdiction: civil
Date: 2019-06-17 00:00:00

03 січня 2019 року [PERSON] (далі позивач, [PERSON] ) звернулася в суд з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Айс Тім» (далі відповідач - 1, ТзОВ «Айс Тім»), [PERSON] (далі відповідач -2 [PERSON] ) третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, на стороні відповідача Другий відділ ДВС міста Луцьк Головного територіального управління юстиції у Волинській області, про виключення майна з акту опису та арешту. Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач посилаласяся на те, що на підставі договору купівлі-продажу від 19 травня 2006 року вона є вланицею квартири [ADDRESS] , в якій проживають та зареєстровані її невістка [PERSON] та син [PERSON] . Державним виконавцем Другого відділу ДВС м.Луцьк Головного територіального управління юстиції у Волинській області \~ здійснюється примусове виконання та вчиняються виконавчі дії в межах виконавчого провадження щодо стягнення з боржника [PERSON] матеріальної шкоди на користь ТзОВ «Айс Тім». При примусовому виконанні зазначеного виконавчого провадження 26 травня 2017 року державним виконавцем було здійснено опис та арешт майна, яке знаходилися у її квартирі, про що складено акт опису та арешту майна. Оскільки описане державними виконавцями майно належить їй, а не боржнику, просила звільнити його з-під арешту. 18 січня 2019 року ухвалою Луцького міськрайонного суду провадження в даній справі відкрито в загальному позовному провадженні. На підставі ухвали Луцького міськрайонного суду від 04 квітня 2019 року підготовче засідання закрито та призначено справу до судового розгляду. Представник позивача в судовому засіданні позов підтримав з підстав, викладених в позовній заяві. Відповідач у письмовому відзиві просить суд відмовити у задоволенні позову посилаючись на законність накладених арештів. В судовому засіданні представник відповідача [PERSON] позов не визнав, суду пояснив, що позивачем не надано належних доказів, які свідчать, що спірне майно на праві приватної власності належить позивачу. Просив в задоволенні позову відмовити. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позов визнала, просила задовольнити його в повному обсязі, додатково вказала, що спірне майно дійсно належить не їй, а позивачці по справі. Представник третьої особи в судовому засіданні позов не визнав. Просив відмовити в його задоволенні. Заслухавши думку осіб, які беруть участь у справі, свідків, дослідивши письмові докази по справі, суд дійшов висновку, що у задоволенні позовних вимог слід відмовити, з таких підстав. Судом встановлено, що\~на\~примусовому виконанні\~в Другому\~відділі ДВСміста\~Луцьк Головного\~територіального управління\~юстиції у\~Волинській області знаходиться виконавче провадження № 53541590 з примусового виконання судового рішення про стягнення з [PERSON] на користь ТзОВ «Айс Тім» матеріальної шкоди на суму 144059,26 грн.(а.с. 90,92). Судом встановлено, що [PERSON] внаслідок укладення шлюбу змінила прізвище на [PERSON] . 26\~травня 2017\~року державним\~виконавцем Другому\~відділі ДВСміста\~Луцьк Головного\~територіального управління\~юстиції у\~Волинській області складено акт опису та арешту майна, яке знаходилося у квартирі за адресою: [ADDRESS] за переліком, наведеним у вказаному акті (а.с. 10-11). Під час вчинення державним виконавцем виконавчих дій у вказаній квартирі була присутня боржник [PERSON] , яка ніяких зауважень чи заперечень щодо опису товарів не подавала, факту належності їй описаного майна не оспорювала. Згідно витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно власником квартири [ADDRESS] є [PERSON] позивач по справі (а.с. 13). Однак остання проживає в Канаді та періодично приїжджає в Україну. Судом установлено, що в квартирі належній позивачу, проживає [PERSON] відповідач по справі, разом із сім`єю, квартира є їх постійним місцем проживання. Відповідно до частини першої\~статті 319\~\~Цивільного кодексу України\~(далі -\~ЦК України) власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно з частиною першою\~статті 321 ЦК України\~право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. За змістом частини першої\~статті 16 ЦК України\~кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно з частиною першою\~статті 59 Закону України «Про виконавче провадження»\~в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. За змістом наведеної правової норми належним і ефективним способом захисту прав особи, яка вважає, що арештоване майно належить їй, є одночасне пред`явлення двох позовних вимог: 1) про визнання права власності на майно; 2) про зняття з нього арешту. У цій справі, звернувшись до суду з позовом про виключення майна з акта опису та звільнення його з-під арешту,\~позивач не пред`явила вимоги про визнання свого права власності на спірне майно, а тому судом така вимога не вирішувалася. Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі "Бочаров проти України" (остаточне рішення від 17 червня 2011 року) суд при оцінці доказів керується критерієм доведення "поза розумним сумнівом". Проте таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних неспростованих презумпцій щодо фактів. При вирішенні даного цивільно-правового спору суд також враховує, що одним з проявів верховенства права є положення про те, що право не обмежується лише законодавством як однією з його форм, а включає й інші соціальні регулятори. Справедливість - одна з основних засад права і є вирішальною у визначенні його як регулятора суспільних відносин, одним із загальнолюдських вимірів права. На підтвердження своїх доводів позивач надала суду докази, які на її думку свідчать про належність їй спірного арештованого майна. (а.с. 15-16). Так, товарні чеки від 06.11. 2016 року, 03 11 2016 року та №Б7 від 2017 року не дозволяють ідентифікувати майно, арештоване державними виконавцями, крім того, із цих документів не можна встановити належність спірного майна на праві власності позивачу. Позивач не надала суду безумовних доказів перебування на території України, а роздруківки квитків, надані позивачем в судовому засіданні не підтверджують перетин кордону останньою. Відповідно до частини першої\~статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно зі\~статтею\~77\~ЦПК України\~належними є\~докази,\~які містять\~інформацію щодо\~предмета доказування. Предметом\~доказування є\~обставини,\~що підтверджують\~заявлені вимоги\~чи заперечення\~або мають\~інше значення\~для розгляду\~справи і\~підлягають встановленню\~при ухваленні\~судового рішення. Сторони\~мають право\~обґрунтовувати належність\~конкретного доказу\~для підтвердження\~їхніх вимог\~або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. За правилами статті\~81 ЦПК України обов`язок доведення обставин, на які посилаються сторони, покладається на кожну із сторін. За змістом\~статті 13 ЦПК України\~ суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів , поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно з ч.2 статті 77 ЦПК України \~предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Судом встановлено, що належних доказів на підтвердження придбання позивачу майна, яке описане державними виконавцями, нею не надано. Таким чином, суд виходить з недоведеності позовних вимог. На підставі наведеного та

Outcome: dismissed