Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-10 00:00:00

В вересні 2018 року позивач звернулась до Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області із позовом, в якому просить визнати за нею право власності на 1/2 частку житлового будинку №27 по вул. Українська в м. Жовті Води Дніпропетровської області, після смерті [PERSON], померлого 11.02.1998 року за набувальною давністю. В обгрунтування своїх позовних вимог позивачка посилалась на те, що на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 04.09.1999р. виданого [PERSON] державною нотаріальною конторою, позивачці на праві власності належить 1/2 частка житлового будинку по вул. Українська, 27 в м. Жовті Води, після смерті її батька [PERSON], померлого 31.08.1998р. Првао власності на даний житловий будинок зареєстроване за нею - [PERSON] на 1/2 частку будинку та її дідом - [PERSON] на 1/2 частку будинку на підставі свідоцтва про право власності №52 виданого [PERSON] міською радою від 18.01.1999 року, згідно рішення виконкому №355 від 11.07.1980 року про визнання права власності на житловий будинок. 11.02.1998 року [PERSON] помер. Після його смерті відкрилась спадщина на належну йому 1/2 частку житлового будинку по вул. Українська, 27 в м. Жовті Води Дніпропетровської області. На час смерті [PERSON], спадкоємцями за законом були сини померлого - [PERSON] (батько), який помер 31.08.1998року та [PERSON], померлий 20.03.2012 року. Так після смерті [PERSON] жоден із спадкоємців за законом в установленому порядку спадщину після померлого не прийняв та не зареєстрував спадщину на своє ім'я, а тому 1/2 частка спірного будинку є зареєстрованою на ім'я померлого [PERSON] 20.06.2016 року [PERSON] державною нотаріальною конторою було відмовлено у вчиненні нотаріальних дій. На час набуття нею права власності на 1/2 частку будинку по вул. Українська в м. Жовті Води вона була неповнолітньою. Після досягнення нею повноліття в 2009 році вона самостійно, безперешкодно, відкрито та безперервно користується даним будинком. Вона самостійно здійснює догляд та утримує весь будинок у належному стані, ремонтує його, прибирає присадибну територію та користується будинком. Проте зараз вона зіткнулась із певними перешкодами щодо надання комунальних послуг для утримання будинку, оскільки наявність відкритої спадщини зареєстрованої на померлого діда -[PERSON], перешкоджає їй в укладанні договору з надання комунальних послуг. За час користування будинком жодних притензій, вимог з боку третіх осіб та спадкоємців після смерті [PERSON], [PERSON] щодо прав власності на спірну 1/2 частку будинку по вул. Українська , 27 в м. Жовті Води до неї не заявлено. Тому вона звернулася до суду та просить визнати за нею право власності на 1/2 частку будинку по вул. Українська, 27 в м. Жовті Води Дніпропетровської області після смерті [PERSON], померлого 11.02.1998 року, за набувальною давністю. Позивач, як і відповідач, у судове засідання не з'явились, про час і місце розгляду справи повідомлені у встановленому законом порядку. У своїй заяві позивач просила справу розглядати без її участі, позовні вимоги підтримала та просила суд задовольнити їх. У матеріалах справи міститься заява представника відповідача [PERSON] міської ради - [PERSON] в якій вона просить справу розглядати за її відсутності, за наявними у справі документами та прийняти відповідне рішення. З урахуванням вищезазначеного, суд вважає за можливе провести розгляд справи у судовому засіданні за їх відсутності на підставі наявних у справі письмових доказів та у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України без фіксації судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. \~Суд, вивчивши позовну заяву та дослідивши письмові докази по справі, приходить до наступних висновків. На підставі рішення [PERSON] міської ради народних депутатів №355 від 11.07.1980 року [PERSON] 17.07.1980 року [PERSON] міським відділом комунальної власності видано свідоцтво про право особистої власності на житловий будинок за адресою вул. Українська, 27 в м. Жовті Води Дніпропетровської області (а.с.15). Відповідно до свідоцтва про смерть, виданого відділом реєстрації актів громадянського стану виконкому [PERSON] міської ради Дніпропетровської області [PERSON] помер 10 лютого 1998 року, актовий запис №100 (а.с.17). Спадкоємцями за законом після смерті [PERSON] були його сини - [PERSON] (батько позивачки) та [PERSON] (дядько). Із свідоцтва про смерть, виданого відділом реєстрації актів громадянського стану виконкому [PERSON] міської ради Дніпропетровської області вбачається, що батько позивачки - [PERSON] помер 31.08.1998 року, актовий запис №526.(а.с.18). Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом виданого завідуючим [PERSON] державної нотаріальної контори 04.03.1999 року позивачці, після смерті її батька [PERSON], перейшла у спадщину 1/2 частка житлового будинку по вул. Українська, 27 в м. Жовті Води Дніпропетровської області, яку [PERSON] мав прийняти після смерті свого батька - [PERSON] (а.с.11). Згідно свідоцтва про смерть виданого відділом ЗАГС мерії м. Магадан Магаданської обасті Російської Федерації, [PERSON] помер 19 березня 2007 року, актовий запис №275 (а.с.19). Відповідно до постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії [PERSON] було відмовлено в отриманні свідоцтва про право на спадщину на 1/2 частку житлового будинку, щ знаходиться за адресою: м. Жовті Води вул. Українська, 27, після померлого [PERSON] (а.с.12). Таким чином, інша 1/2 частина будинку №27 по вул. Українська в м. Жовті Води після смерті [PERSON] ніким у спадщину прийнята не була і згідно технічного паспорта на теперішній час власниками будинку №27 по вул. Українська в м. Жовті Води в рівних частках по 1/2 зазначені [PERSON] та [PERSON], що також підтверджується довідкою виданою КП "[PERSON] МБТІ" від 04.07.2018 року (а.с.13). Відповідно до копії паспорту громадянина України серії АН №622602 [PERSON] зареєструвалася у даному будинку з 25.07.2013 року і окрім неї у будинку зареєстрованими більше ніхто не значиться, що підтверджується довідкою про склад сім'ї виданої центром надання адміністративних послуг виконавчого комітету [PERSON] міської ради від 10.09.2018 року (а.с.8,10). Інших письмових доказів позивачем не надано. Відповідно до ч. 1 ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. У п.п. 9, 10 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014 року № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» роз'яснено, що при вирішенні спорів, пов'язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке: - володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; - володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна; - володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. У разі втрати не із своєї волі майна його давнісним володільцем та повернення цього майна протягом одного року або пред'явлення протягом цього строку позову про його витребування набувальна давність не переривається (частина третя статті 344 ЦК України). Не переривається набувальна давність, якщо особа, яка заявляє про давність володіння, є сингулярним чи універсальним правонаступником, оскільки в цьому разі вона може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є (частина друга статті 344 ЦК України). Позов про право власності за давністю володіння не може пред'явити законний володілець або особа, яка володіє майном за волею власника і завжди знала, хто є її власником. Як встановлено судом, позивачеві відомо було про власника 1/2 частки спірного будинку та його спадкоємців. У інформаційному листі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 24-150/0/4-13 від 28.01.2013 року головам апеляційний судів, міста Києва та Севастополя, Апеляційного суду Автономної Республіки Крим роз'яснено, що при вирішенні спорів, пов'язаних з правом власності в силу набувальної давності, судам слід враховувати наступне: - право власності на нерухоме майно можна набувати за набувальною давністю лише після 1 січня 2011 року; - задоволення судом вимог про визнання за володільцем права власності на нерухоме майно на підставі статті 334 ЦК можливе лише за наявності необхідних умов: добросовісності заволодіння, відкритості, безперервності, безтитульності володіння; - за набувальною давністю може бути набуто право власності на нерухоме майно, яке не має власника, або власник якого невідомий, або власник відмовився від права власності на належне йому нерухоме майно та майно, що придбане добросовісним набувачем і у витребуванні якого його власнику було відмовлено; - відлік строку набувальної давності починається з моменту заволодіння нерухомим майном; у випадку коли володілець заволодів майном на підставі певного договору з його власником, строк набувальної власності обчислюється з моменту спливу строку позовної давності; - у разі втрати майна володільцем не зі своєї волі (усунення володільця від володіння нерухомим майном), неповернення майна у володіння та незвернення з позовом про витребування такого майна протягом року строк набувальної давності переривається; у разі повернення нерухомого майна у володіння чи пред'явлення позову про його витребування строк набувальної давності не переривається, а період, протягом якого володілець не з власної волі був позбавлений володіння, зараховується до строку набувальної давності. У постанові від 6 червня 2018 року № 61-8051св18 Верховний Суд висловив правову позицію про те, що добросовісність передбачає, що володілець майна не знав і не міг знати про те, що він володіє чужим майном, тобто ті обставини, які обумовили його володіння, не давали і не могли давати володільцю сумніву щодо правомірності його володіння майном. За набувальною давністю може бути набуто право власності на нерухоме майно, яке не має власника, або власник якого невідомий, або власник відмовився від права власності на належне йому нерухоме майно та майно, що придбане добросовісним набувачем і у витребуванні якого його власнику було відмовлено. Відповідно до статті 6 Європейської конвенції з прав людини та основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. За змістом статей 12, 13, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Суд розглядає цивільні справи в межах заявлених фізичними або юридичними особами вимог і на підставі наданих ними доказів. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень. Згідно із статтею 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні (стаття 263 ЦПК України). Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позовних вимог [PERSON], оскільки підстави для набуття права власності на нерухоме майно за набувальною давністю, що передбачені положеннями ст. 344 ЦК України, позивачем не доведені. Зокрема, з матеріалів справи вбачається, що позивачу відомо, хто був і є власником спірного нерухомого майна, також позивачем не наведено належними та допустимими доказами факт безперервного користування спірним майном протягом останніх десяти років. Встановивши фактичні обставини справи, з них вбачаються спадкові відносини між позивачем та її дідом [PERSON] - власником спірного майна, який помер, тому позовні вимоги про визнання\~права власності\~на нерухоме\~майно в\~порядку набувальної\~давності є необґрунтованими та задоволенню не підлягають.

Outcome: dismissed