Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-23 00:00:00

Позивач Кіровоградська обласна державна телерадіокомпанія (далі за текстом КОДТРК) звернувся до суду з позовом до [PERSON], інтернет видання «Правдоруб» про спростування відомостей, які не відповідають дійсності і порочать ділову репутацію юридичної особи, зазначивши на обгрунтування позовних вимог, що [INFO] року на сайті «Правдоруб» було розміщено інтерв'ю [PERSON] інформаційному інтернет виданню «Правдоруб», при цьому серед питань, які були задані [PERSON] поставлено питання щодо скорочення витрат на висвітлення діяльності міської ради «Було озвучено скорочення витрат на висвітлення діяльності міської ради. Але ж у нас є обласне телебачення, яке зобов'язане висвітлювати діяльність місцевої влади? До того ж, це розкриття однієї з найбільш корупційних схем на Кіровоградщині», на що автор зазначив: «А чому Ви дивуєтесь. Ми от зараз проводимо розслідування факту погроз на адресу Гендиректора КОДТРК [PERSON] з боку колишніх регіоналів. Спочатку [PERSON] довелося лягти на лікарняний, а потім піти у відпустку. Уявіть собі, 24 квітня міська рада вирішує важливі питання життєдіяльності Кіровограду, а державний обласний канал подає звіт з цих подій аж на півтори хвилини. При чому у програмі «[INFO]» факти були настільки грубо і зневажливо перекручено, що склалось враження, що усі зміни в міській раді не принесли нічого позитивного. Тобто у мене серйозне запитання до журналістів, які працюють за державний кошт - може вони пропонують залишити на посадах [PERSON], [PERSON], [PERSON] і не псувати цим персонажам їх фінансові апетити? Але журналісти КОДТРК пішли далі. Вони, [INFO], близько трьох годин проводили на каналі пряму та непряму агітацію за одного з кандидатів у Президенти, як Ви розумієте, за державні кошти. Звичайно, з цього приводу ми ініціювали дуже серйозне розслідування і звернулися до громадськості, небайдужих людей і безпосередньо до губернатора. Адже він перший може стати жертвою регіональних інтриг». На думку трудового колективу КОДТРК зазначена публікація порочить ділову репутацію телерадіокомпанії, адже доступ до цієї інформації має велика кількість осіб, які є читачами інтернет видання «Правдоруб». Позивач також вважає, що зазначені відомості, поширені відповідачем, є такими, що не відповідають дійсності, є необ'єктивними та недостовірними, такими, що порочать ділову репутацію позивача та його трудового колективу, з тих підстав, що розслідування факту погроз на адресу гендиректора КОДТРК [PERSON] не ведеться, і відповідні відомості в порядку ст.214 КПК України до Єдиного реєстру досудових розслідувань не внесені, більш того, органи, які повноважні проводити досудові розслідування, визначені у ст.214 КПК України, при цьому, будь-які інші органи, окрім тих, які зазначені в даній статті, які проводять досудові розслідування, Законом не передбачені. Щодо тези про «проведення на каналі прямої та непрямої агітації за одного з кандидатів у Президенти, за державний кошт», позивач зазначив, що подібні звинувачення мають відповідне правове регулювання, оскільки викладені в інтерв'ю дії, що фактично інкримінуються КОДТРК, передбачені Законом України «Про вибори Президента України» та Кримінальним кодексом України. Відповідно до принципів, закладених в Законі України «Про вибори Президента України» вся політична реклама, яка виходить у ЗМІ повинна бути оплачена з виборчих фондів суб'єктів. З іншого боку, вся політична реклама не може проводитися за будь-які кошти, що не фінансуються із виборчих фондів. В іншому випадку, за фінансування політичної реклами, а так само її трансляція по телебаченню, радіо та в інших ЗМІ є кримінально-караними діяннями, за що ст.159-1 КК України передбачено кримінальну відповідальність. Для юридичних осіб, що мають ліцензію на здійснення господарської діяльності у сфері реклами, зазначені в інтерв'ю дії мають наслідком позбавлення ліцензії та інші санкції. З огляду на зазначене, позивач вказав, що поширені відповідачем [PERSON] відомості не відповідають дійсності, є недостовірними, необ'єктивними та такими, що порочать ділову репутацію юридичної особи, так як вони не підтверджені жодним конкретним доказом з посиланням на певні документи чи факти, є безпідставні та викладені в образливій формі з неповагою до позивача, у зв'язку з чим підлягають негайному спростуванню. З посиланням на ст.ст.3, 4 ЦПК України, ст.ст.15, 16, 94, 277 ЦК України позивач просив позов задовольнити, визнати такими, що не відповідають дійсності і порочать ділову репутацію Кіровоградської обласної державної телерадіокомпанії поширені в Інтернет виданні «Правдоруб» [INFO] року в інтерв'ю [PERSON] наступні слова: 1) Ми от зараз проводимо розслідування факту погроз на адресу Гендиректора КОДТРК [PERSON] з боку колишніх регіоналів; 2) Але журналісти КОДТРК пішли далі. Вони, [INFO], близько трьох годин проводили на каналі пряму та непряму агітацію за одного з кандидатів у Президенти, як Ви розумієте, за державні кошти, зобов'язавши [PERSON] спростувати, а Інтернет видання "Правдоруб" опублікувати у десятиденний строк з дня набрання рішенням суду законної сили спростування недостовірних відомостей про Кіровоградську обласну державну телерадіокомпанію у спосіб, найбільш близький до способу їх поширення - шляхом розміщення тексту спростування на Інтернет сайті «Правдоруб» у наступній формі: «Спростування. Шановні Кіровоградці. Я, секретар Кіровоградської міської ради, [PERSON] публічно образив Кіровоградську обласну телерадіокомпанію в інтерв'ю, розміщеного [INFO] року на Інтернет сайті «Правдоруб». Усвідомлюючи всю свою відповідальність за сказане, хочу зазначити, що мною була поширена недостовірна інформація про діяльність Кіровоградської обласної державної телерадіокомпанії». Представник позивача КОДТРК Васильєв Д.О. під час судового розгляду справи позовні вимоги підтримав з підстав, зазначених в позові, просив їх задовольнити, зазначивши також про те, що зазначені вислови відповідача [PERSON] є голослівними та надуманими, інформація є недостовірною та негативною, оскільки підриває суспільну довіру до Телерадіокомпанії, основними завданнями якої є об'єктивно висвітлювати перебіг подій в м.Кіровограді та області, в Україні та за її межами, порочить її ділову репутацію. Представник відповідача [PERSON] - [PERSON] позовні вимоги не визнала, вважаючи позов необгрунтованим та безпідставним, просила відмовити позивачу в його задоволенні, в обгрунтування заперечень зазначила, що відповідно до ст.3 ЦПК України кожній особі гарантовано право звернення до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, способами захисту, визначеними ст.16 ЦК України та Законами України, з огляду на зазначене з позовом про визнання такими, що не відповідають дійсності, порочать ділову репутацію позивача та спростування слів «Ми от зараз проводимо розслідування факту погроз на адресу Гендиректора КОДТРК [PERSON] з боку колишніх регіоналів» мав би звертатися або ж безпосередньо фізична особа - [PERSON], або ж «регіонали», а не КОДТРК, особисті немайнові права якої в даному випадку жодним чином не порушуються. Окрім того, представник відповідача також зазначила, що за повідомленням її довірителя [PERSON], права та інтереси якого вона представляє в судовому процесі, останній повідомив їй, що [INFO], а не [INFO] в ефірі обласного телерадіоканалу транслювалися передачі, в яких була агітація за одного з кандидатів у Президенти України, зокрема, у передачі «[INFO]», де була висвітлена прес-конференція керівника обласного штабу одного з кандидатів на пост Президента України, та у передачі Кіровоградське Інтернеттелебачення (КІТ) було інтерв'ю з політтехнологом [PERSON], крім того, в перервах між передачами в ефірі телеканалу транслювалася політична реклама, що підтверджується ефірною довідкою телевізійного мовлення Кіровоградської ОДТРК від 23 квітня 2014 року, тобто поширена відповідачем інформація є дійсною. Крім того, з посиланням на ст.10 Конвенції, постанову Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» від 27 лютого 2009 року №1, рішення Європейського суду з прав людини у справі «Лінгерс проти Австрії» представник відповідача зазначила, що зазначені висловлювання відповідача є нічим іншим як оціночними судженнями, думками, критичною оцінкою певних фактів та недоліків по відношенню до позивача, які є вираженням суб'єктивної думки та поглядів відповідача, і які не можна перевірити на предмет їх відповідності дійсності та відповідно спростувати, що відповідає прецедентній судовій практиці Європейського суду з прав людини, більш того, фраза «Але журналісти КОДТРК пішли далі. Вони, [INFO], близько трьох годин проводили на каналі пряму та непряму агітацію за одного з кандидатів у Президенти, як Ви розумієте, за державні кошти» «вирвана» позивачем з відповіді [PERSON] на запитання, яка (фраза) в контексті із змістом всієї відповіді свідчить про критику та про суб'єктивну оцінку відповідачем дій позивача. Окрім того, представник відповідача вважає, що в діях відповідача [PERSON] відсутній юридичний склад правопорушення, зокрема, відсутність обставин щодо поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право, що, в свою чергу, є однією з підстав для відмови в задоволенні позову. Представник відповідача інтернет видання «Правдоруб» до суду не з'явився, повідомлений належним чином про дату, час та місце судового розгляду справи, в порядку ч.2 ст.158 ЦПК України подав клопотання про розгляд справи за його відсутності. Крім того, до суду надано заперечення, в яких відповідач інтернет видання «Правдоруб» зазначив, що заявлені позивачем вимоги є необгрунтованими, такими, що суперечать чинним міжнародним нормам та законодавству України, на підставі чого просив відмовити позивачу в задоволенні позовних вимог. В обгрунтування заперечень зазначив, що позивач є публічною юридичною особою, яка користується державними ресурсами та відіграє певну роль у суспільному житті, зокрема, у сфері інформаційної політики, а тому підлягає ретельному громадському контролю і потенційно може зазнавати гострої та сильної громадської критики (ображаючими, шокуючими чи викликаючи стурбованість висловами), в т.ч. і шляхом публічного громадського обговорення незалежно від того чи це обговорення відбувалось під час політичних дебатів у засобах масової інформації, чи під час громадського зібрання (мітингу), чи то в кулуарах чи на сторінках Інтернет видання тощо. Відповідно до положень ст.10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на свободу вираження поглядів, яке (право) включає свободу дотримуватися своїх поглядів, одержувати та передавати інформацію та ідеї без втручання органів державної влади і незалежно від кордонів. В свою чергу, відповідач [PERSON], будучи депутатом Кіровоградської міської ради та представляючи інтереси територіальної громади міста, висловив критичну думку щодо дій позивача, який є публічною юридичною особою, у зв'язку з чим, потенційно може знаходитися під пильним громадським контролем, при цьому, твердження відповідача базувалися на оціночних судженнях, що відповідно до ст.277 ЦК України не є предметом судового захисту, оскільки такі вислови як «Ми от зараз проводимо розслідування факту погроз на адресу Гендиректора КОДТРК [PERSON] з боку колишніх регіоналів» та «Але журналісти КОДТРК пішли далі. Вони, [INFO], близько трьох годин проводили на каналі пряму та непряму агітацію за одного з кандидатів у Президенти, як Ви розумієте, за державні кошти», не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, та не можуть бути перевірені на предмет їх відповідності дійсності та їх спростуванню, що відповідає прецедентній судовій практиці Європейського суду з прав людини при тлумаченні положень ст.10 Конвенції. Якщо особа вважає, що оціночні судження або думки, поширені в засобі масової інформації, принижують її честь, гідність чи ділову репутацію, а також інші особисті немайнові права, вона вправі скористатися наданим їй ч.1 ст.277 ЦК України та відповідним законодавством правом на відповідь, а також на власне тлумачення справи (ст.37 Закону України «Про пресу», ст.65 Закону України «Про телебачення та радіомовлення»), у тому ж засобі масової інформації з метою обгрунтування безпідставності поширених суджень, надавши їм іншу оцінку. Заслухавши пояснення представника позивача в обгрунтування позовних вимог, заперечення проти позову представника відповідача [PERSON], зваживши письмові заперечення відповідача Інтернет видання «Правдоруб», дослідивши надані сторонами письмові та речові докази по справі в їх сукупності, з'ясувавши підстави та предмет позову, характер спірних правовідносин, прав та інтересів, за захистом яких звернувся позивач, виходячи з положень ст.10 та ст.11 ЦПК України, за якими цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, які мають рівні права щодо подання доказів та доведення перед судом їх переконливості, при цьому суд розглядає цивільні справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі доказів сторін, суд вважає позов таким, що не підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Відповідно до положень ст.ст.55, 124 Конституції України, ст.3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення. Відповідно до ч.1 ст.94 ЦК України юридична особа має право на недоторканність її ділової репутації та інші особисті немайнові права, які можуть їй належати. Вищевказаною правовою нормою передбачено, що юридична особа здатна мати такі ж цивільні права та обов'язки (цивільну правоздатність), як і фізична особа, крім тих, які за своєю природою можуть належати лише людині. На підставі чого, та відповідно до ч.1 ст.277 ЦК України фізична чи юридична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації, які належать до спеціальних способів захисту особистого немайнового права юридичної особи внаслідок поширення про неї недостовірної інформації. Крім того, відповідно до ч.ч.4, 7 ст.277 ЦК України спростування недостовірної інформації здійснюється особою, яка поширила інформацію, у такий же спосіб, у який вона була поширена. Під поняттям «спростування» розуміється доведення неправильності, помилковості, хибності будь-чиїх тверджень, переконань або їх заперечення. Спростування має відбуватись, як правило, у формі, ідентичній поширенню інформації, а коли це неможливо чи недоцільно, - в адекватній чи іншій формі, з урахуванням того, що воно повинно бути ефективним. Судом встановлено, підтверджується матеріалами справи, та не заперечувалося сторонами по справі, що [INFO] року на інтернет сайті «Правдоруб» - регіональні новини було розміщено інтерв'ю секретаря міської ради [PERSON] під назвою «[INFO]», під час якого серед питань, які були задані [PERSON] було поставлено питання: «Було озвучено скорочення витрат на висвітлення діяльності міської ради. Але ж у нас є Обласне телебачення, яке зобов'язане висвітлювати діяльність місцевої влади? До того ж, це розкриття однієї з найбільш корупційних схем на Кіровоградщині», на яке [PERSON] відповів: «А чому Ви дивуєтесь. Ми от зараз проводимо розслідування факту погроз на адресу Гендиректора КОДТРК [PERSON] з боку колишніх регіоналів. Спочатку [PERSON] довелося лягти на лікарняний, а потім піти у відпустку. Уявіть собі, [INFO] міська рада вирішує важливі питання життєдіяльності Кіровограду, а державний обласний канал подає звіт з цих подій аж на півтори хвилини. При чому у програмі «[INFO]» факти були настільки грубо і зневажливо перекручено, що склалось враження, що усі зміни в міській раді не принесли нічого позитивного. Тобто у мене серйозне запитання до журналістів, які працюють за державний кошт - може вони пропонують залишити на посадах [PERSON], [PERSON], [PERSON] і не псувати цим персонажам їх фінансові апетити? Але журналісти КОДТРК пішли далі. Вони, [INFO], близько трьох годин проводили на каналі пряму та непряму агітацію за одного з кандидатів у Президенти, як Ви розумієте, за державні кошти. Звичайно, з цього приводу ми ініціювали дуже серйозне розслідування і звернулися до громадськості, небайдужих людей і безпосередньо до губернатора. Адже він перший може стати жертвою регіональних інтриг». Факт розміщення інтерв'ю [PERSON] [INFO] року інформаційному інтернет виданню «Правдоруб», в т.ч. з відповіддю [PERSON] «А чому Ви дивуєтесь. Ми от зараз проводимо розслідування факту погроз на адресу Гендиректора КОДТРК [PERSON] з боку колишніх регіоналів. Спочатку [PERSON] довелося лягти на лікарняний, а потім піти у відпустку. Уявіть собі, 24 квітня міська рада вирішує важливі питання життєдіяльності Кіровограду, а державний обласний канал подає звіт з цих подій аж на півтори хвилини. При чому у програмі «[INFO]» факти були настільки грубо і зневажливо перекручено, що склалось враження, що усі зміни в міській раді не принесли нічого позитивного. Тобто у мене серйозне запитання до журналістів, які працюють за державний кошт - може вони пропонують залишити на посадах [PERSON], [PERSON], [PERSON] і не псувати цим персонажам їх фінансові апетити? Але журналісти КОДТРК пішли далі. Вони, [INFO], близько трьох годин проводили на каналі пряму та непряму агітацію за одного з кандидатів у Президенти, як Ви розумієте, за державні кошти. Звичайно, з цього приводу ми ініціювали дуже серйозне розслідування і звернулися до громадськості, небайдужих людей і безпосередньо до губернатора. Адже він перший може стати жертвою регіональних інтриг», на запитання «Було озвучено скорочення витрат на висвітлення діяльності міської ради. Але ж у нас є обласне телебачення, яке зобов'язане висвітлювати діяльність місцевої влади? До того ж, це розкриття однієї з найбільш корупційних схем на Кіровоградщині», не заперечується представником відповідача [PERSON] та в поданих суду письмових запереченнях інтернет видання «Правдоруб». При цьому представник відповідача [PERSON] зазначив, що події мали місце не [INFO], а [INFO], зазначений факт позивачем не оспорюється. В якості доказу поширеної відповідачем недостовірної, на думку позивача, інформації, було надано витяг (скрін-шот) з Інтернет-сайту «Правдоруб». Не заперечувався представниками відповідачів і факт поширення зазначеної інформації способом опублікування та поширення в мережі Інтернет. Звертаючись до суду з позовом про спростування відомостей, які не відповідають дійсності і порочать ділову репутацію юридичної особи, як на підставу позовних вимог, позивач КОДТРК зазначив, що наведена вище інформація не відповідає фактичним обставинам, є недостовірною і такою, що порочить ділову репутацію КОДТРК, дискредитує її як учасника суспільних відносин, зазначені відомості, поширені відповідачем, є такими, що не відповідають дійсності, та порочать ділову репутацію КОДТРК та трудового колективу. Судом також встановлено, що відповідно до п.п.1.1, 1.2, 1.4,1.5 Розділу 1, п.2.1 (а), (б) Розділу 2 Статуту Кіровоградської обласної державної телерадіокомпанії, затвердженого наказом Державного комітету телебачення і радіомовлення України 03 серпня 2011 року за №205 Телерадіокомпанія створена відповідно до Указу Президента України від 03.01.1995 року №12 «Про вдосконалення системи управління державним телебаченням, радіомовленням України», наказу Держтелерадіо України від 24.02.1995 року №1, Указу Президента України від 07.05.011 року №559/2011 «Про Положення про Державний комітет телебачення та радіомовлення України», є юридичною особою, яка заснована на Державній власності та підпорядкована Державному комітету телебачення та радіомовлення України, є бюджетною установою, яка відповідно до Статуту веде інформаційну, творчо- виробничу і фінансово-господарську діяльність, має переважне право на використання державних теле- і радіомереж на території м.Кіровограда та Кіровоградської області відповідно до Закону України «Про телебачення і радіомовлення» і не ставить за мету одержання прибутку, фінансується за рахунок державного бюджету та додаткових асигнувань, що виділяються цільовим призначенням Держкомтелерадіо України, а також коштів або майна, які надходять безоплатно у вигляді безповоротної фінансової допомоги та добровільних пожертвувань, а також інших надходжень, що не заборонені законодавством України. Основними завданнями Телерадіокомпанії є забезпечення глибокого і всебічного висвітлення громадсько-політичного, економічного та культурного життя Кіровограда та області, держави, оперативне інформування про події в Кіровограді та області, в Україні та за її межами. З огляду на зазначене та відповідно до ч.2 ст.81 ЦК України позивач - КОДТРК відноситься до юридичних осіб публічного права, яка створена на підставі розпорядчого акту Президента України, органу державної влади. Відповідно до роз'яснень, зазначених у п.21 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» від 27 лютого 2009 року №1 (далі за текстом Постанова Пленуму №1 від 27.02.2009 року) при поширенні недостовірної інформації стосовно приватного життя публічних осіб вирішення справ про захист їх гідності, честі чи ділової репутації має свої особливості. Суди повинні враховувати положення Декларації про свободу політичних дебатів у засобах масової інформації, схваленої 12 лютого 2004 року на 872-му засіданні Комітету Міністрів Ради Європи, а також рекомендації, що містяться у Резолюції 1165 (1998) Парламентської асамблеї Ради Європи про право на недоторканість приватного життя. Зокрема, у названій Резолюції зазначається, що публічними фігурами є особи, які обіймають державні посади і (або) користуються державними ресурсами, а також усі т, хто відіграє певну роль в суспільному житті (у галузі політики, економіки, мистецтва, соціальній сфері, спорті чи в будь-якій іншій галузі). Статтями 3, 4, 6 Декларації визначено, що оскільки політичні діячі та посадові особи, які обіймають публічні посади та здійснюють публічну владу на місцевому, регіональному чи міжнародному рівнях, вирішили апелювати до довіри громадськості та погодилися «виставити» себе на публічне політичне обговорювання, то вони підлягають ретельному громадському контролю і потенційно можуть зазнати гострої та сильної громадської критики у засобах масової інформації з приводу того, як вони виконували чи виконують свої функції, при цьому зазначені діячі та особи не повинні мати більшого захисту своєї репутації та інших прав порівняно з іншими особами. Більш того, зазначені положення Декларації апелюють до положень Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, статтею 10 якої визначено, що кожен має право на свободу вираження поглядів. Це право включає свободу дотримуватися своїх поглядів, одержувати і передавати інформацію та ідеї без втручання органів державної влади і незалежно від кордонів. Крім того, рішення Європейського суду з прав людини у справі «Лінгерс проти Австрії», яке відповідно до Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» є джерелом права, Європейський суд з прав людини зазначив, що «Суд повинен нагадати, що свобода вираження поглядів, гарантована пунктом 1 статті 10 Конвенції, становить одну з основних підвалин демократичного суспільства й одну з принципових умов його розвитку та умов самореалізації кожної особи. За умови додержання пункту 2 цієї статті Конвенції свобода вираження стосується не лише тієї «інформації» та «ідеї», які сприймаються сприятливо або вважаються необразливими чи нейтральними, але й такі, що ображають, шокують чи викликають стурбованість. Такі є вимоги плюралізму, толерантності та лібералізму. З огляду на зазначене суд вважає, що позивач КОДТРК є публічною юридичною особою, яка користується державними ресурсами та відіграє певну роль в суспільному житті, зокрема, у сфері інформаційної політики, а відтак, може зазнавати громадської критики (ображаючими, шокуючими чи викликаючими стурбованість висловами), і, зокрема, шляхом публічного громадського обговорення незалежно від того чи це обговорення відбувалось під час громадського зібрання (мітингу), чи то в кулуарах чи на сторінках Інтернет видання тощо. Стаття 34 Конституції України гарантує кожному право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань. Разом з тим, відповідно до ст.68 Конституції України кожен зобов'язаний неухильно додержуватися Конституції та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей. Праву на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань відповідає обов'язок не поширювати про особу недостовірну інформацію та таку, що ганьбить її гідність, честь чи ділову репутацію. Щодо тези відповідача [PERSON] «Ми от зараз проводимо розслідування факту погроз на адресу Гендиректора КОДТРК [PERSON] з боку колишніх регіоналів», яку позивач вважає, що поширені відповідачем відомості відносно Генерального директора Телерадіокомпанії [PERSON] є такими, що не відповідають дійсності та порочать ділову репутацію КОДТРК та його трудового колективу, в свою чергу представник відповідача вважала, що звернення позивача з позовом до суду про спростування інформації, яка не відповідає дійсності в цій частині є безпідставним, оскільки в даному випадку право на звернення до суду про спростування недостовірної інформації, яке гарантоване ст.3 ЦПК України, належить або ж безпосередньо [PERSON], або ж «регіоналам», більш того, зазначена фраза, на думку представника відповідача, жодним чином не зачіпає особисті немайнові права та інтереси юридичної особи КОДТРК, судом встановлено наступне. Відповідно до п.п.2 п.4 Постанови Пленуму №1 від 27.02.2009 року під діловою репутацією юридичної особи, у т.ч. підприємницьких товариств, фізичних осіб-підприємців, адвокатів, нотаріусів та інших осіб, розуміється оцінка їх підприємницької, громадської, професійної чи іншої діяльності, яку здійснює така особа як учасник суспільних відносин. Ділова репутація юридичної особи - це її особисте немайнове благо, яке формується на основі існуючої інформації про престиж її ділових якостей, її фірмового (комерційного) найменування, торговельних марок та інших належних їй нематеріальних активів серед кола споживачів та інших суб'єктів цивільного права, яке може бути надане у користування іншим суб'єктам цивільного права та охороняється законом. Більш того, під поняттям «ділова репутація» розуміється сукупність підтвердженої інформації про особу, що дає можливість зробити висновок про професійні та управлінські здібності такої особи, її порядність та відповідність її діяльності вимогам закону. Суд погоджується з доводами представника позивача про те, що [PERSON], який займає посаду Генерального директора КОДТРК та відповідно до Статуту Телерадіокомпанії здійснює управління Телерадіокомпанією, несе відповідальність за діяльність компанії, діє від імені Телерадіокомпанії та представляє її інтереси в усіх організаціях та установах, а відтак будь-які звинувачення та адресу [PERSON], як генерального директора Телерадіокомпанії, можуть завдати шкоду діловій репутації юридичної особи КОДТРК, яку представляє останній, разом з тим, суд вважає, що позивач в порядку ст.ст.10, 59, 60 ЦПК України, не довів суду, яким чином зазначене твердження відповідача про те, що «Ми от зараз проводимо розслідування факту погроз на адресу Гендиректора КОДТРК [PERSON] з боку колишніх регіоналів» порочить та підриває ділову репутацію юридичної особи КОДТРК. Крім того, суд не приймає до уваги доводи представника позивача про те, що позивач повинен довести лише факт поширення інформації відповідачем, в той час як обов'язок довести, що поширена інформація є достовірною, покладається на відповідача, оскільки, виходячи з диспозиції ст.277 ЦК України на відповідача покладається лише обов'язок довести достовірність розповсюдженої ним інформації, в той час як щодо доведення інших обставин, які свідчать про наявність чи відсутність правопорушення, а також факту, що внаслідок поширення інформації відповідачем було порушено особисті немайнові права позивача, - цивільний процесуальний Закон виключень не встановлює, на підставі чого, обов'язок довести наявність факту підриву ділової репутації позивача законом покладений саме на нього (позивача). З огляду на зазначене, суд вважає, що позивачем КОДТРК та представником позивача під час судового розгляду справи не представлено суду належних доказів та не доведено суду зниження рівня ділової репутації позивача, внаслідок розміщеного [INFO] року на сайті «Правдоруб» інтерв'ю [PERSON] інформаційному інтернет виданню «Правдоруб», в частині вислову: «Ми от зараз проводимо розслідування факту погроз на адресу Гендиректора КОДТРК [PERSON] з боку колишніх регіоналів». Щодо тези [PERSON] «Але журналісти КОДТРК пішли далі. Вони, [INFO], близько трьох годин проводили на каналі пряму та непряму агітацію за одного з кандидатів у Президенти, як Ви розумієте, за державні кошти» в інтерв'ю інформаційному інтернет виданню «Правдоруб» від [INFO] року, які на переконання позивача є такими, що не відповідають дійсності та порочать ділову репутацію КОДТРК, про що позивачем надано до суду інформацію Національної ради України з питань телебачення та радіомовлення від 29 травня 2014 року за вих.№16/845 та від 11 вересня 2014 року №16/1750 за якою, згідно з даними, які наявні у Національної ради, за результатами моніторингу програм та телепередач Кіровоградської ОДТРК від [INFO] та від [INFO] відповідно (ефір на 37 ТВК, м.Кіровоград, ліцензія НР 0192-м від 17 квітня 2009 року), здійсненого працівниками секретаріату представника Національної ради у Кіровоградській області, не було встановлено порушень Закону України «Про рекламу» та не зафіксовано політичної реклами чи матеріалів передвиборної агітації. Ознак порушення виборчого законодавства не виявлено, судом відзначається наступне. Як роз'яснив в п.15 Пленум №1 від 27.02.2009 року №1 при розгляді справ про спростування недостовірної інформації, суди повинні мати на увазі, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право. Під поширенням інформації слід розуміти: опублікування її у пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації; поширення в мережі Інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв'язку; викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам; повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі. Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені). Згідно з ч.3 ст.277 ЦК України негативна інформація, поширена про особу, вважається недостовірною, якщо особа, яка її поширила, не доведе протилежного (презумпція добропорядності). Негативною слід вважати інформацію, в якій стверджується про порушення особою, зокрема, норм чинного законодавства, вчинення будь-яких інших дій (наприклад, порушення принципів моралі, загальновизнаних правил співжиття, неетична поведінка в особистому, суспільному чи політичному житті тощо) і яка, на думку позивача, порушує його право на повагу до гідності, честі чи ділової репутації. Спростування поширеної недостовірної інформації повинно здійснюватись незалежно від вини особи, яка її поширила. Відповідно до п.19 Постанови Пленуму №1 вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначати характер такої інформації та з'ясовувати чи є вона фактичним твердженням чи оціночним судженням. Європейський суд з прав людини з цього приводу розрізняє факти та оціночні судження. Так, якщо існування фактів може бути підтверджене, то правдивість оціночних суджень не піддається доведенню. Вимога довести правдивість оціночних суджень є нездійсненою та порушує свободу висловлення думки як таку, що є фундаментальною частиною права, яке охороняється статтею 10 Конвенції. Примушування до доказування оціночного судження порушило б конституційне право на свободу думки. Відповідно до ст.30 Закону України "Про інформацію» оціночними судженнями, за винятком образи чи наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, зокрема критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, з огляду на характер використання мовних засобів, зокрема гіпербол, алегорій, сатири. Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості. Ніхто не може бути притягнутий до відповідальності за висловлення оціночних суджень. Крім того, норма ч.1 ст.30 Закону України «Про інформацію», яка встановлює підстави для звільнення від відповідальності за порушення законодавства про інформацію, має оцінюватися в загальному контексті цього Закону, зокрема, ст.5, яка визначає право кожного на інформацію, що передбачає можливість вільного одержання, використання, поширення, зберігання та захисту інформації, необхідної для реалізації своїх прав, свобод і законних інтересів. Реалізація права на інформацію не повинна порушувати громадські, політичні, економічні, соціальні, духовні, екологічні та інші права, свободи і законні інтереси інших громадян, права та інтереси юридичних осіб. Таким чином, відповідно до статті 277 ЦК України не є предметом судового захисту оціночні судження, думки, переконання, критична оцінка певних фактів і недоліків, які, будучи вираженням суб'єктивної думки і поглядів відповідача, не можна перевірити на предмет їх відповідності дійсності (на відміну від перевірки істинності фактів) і спростувати, що відповідає прецедентній судовій практиці Європейського суду з прав людини при тлумаченні положень статті 10 Конвенції. Під час судового розгляду справи судом встановлено, і дані обставини не заперечувалися представниками сторін, що відповідач [PERSON] є депутатом Кіровоградської міської ради шостого скликання, секретарем Кіровоградської міської ради, яка є представницьким органом територіальної громади м.Кіровограда, представляє інтереси територіальної громади та виборців свого виборчого округу, у зв'язку з чим зобов'язаний виражати та захищати інтереси відповідної територіальної громади, виборців свого виборчого округу, брати активну участь у здійсненні місцевого самоврядування (ст.2 Закону України «Про статус депутатів місцевих рад»). Більш того, судом відзначається, що право на наявність і можливість висловлювання власного судження, оцінки, думки, гарантовано ст.10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка, відповідно до ст.9 Конституції України є частиною національного законодавства України. Зазначене право закріплено і в ст.34 Основного закону України - Конституції України. Оцінка є ставленням особи до певного явища або події, висловленням її поглядів та/або переконань. З огляду на це, висловлення оціночних суджень не може бути визнано проявом неправомірних дій. З огляду на викладене вище, суд вважає, що відповідач [PERSON], як депутат Кіровоградської міської ради шостого скликання та як секретар міської ради, висловив свою власну суб'єктивну критичну думку щодо дій та діяльності позивача КОДТРК, який, у свою чергу, є публічною юридичною особою, основними завданнями якого є об'єктивне висвітлення перебіг подій громадсько-політичного, економічного та культурного життя Кіровограда та області, держави, а відтак, потенційно може знаходитися під пильним громадським контролем, при цьому зазначені твердження відповідача базувалися на оціночних судженнях, якими є висловлювання, що не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, оскільки вислів [PERSON] про те, що «Вони, [INFO], близько трьох годин проводили на каналі пряму та непряму агітацію за одного з кандидатів у Президенти, як Ви розумієте, за державні кошти» про спростування якого (вислову) пред'явлено позивачем позов, не може бути витлумачений як такий, що містить фактичні дані. Більш того, в контексті повної відповіді [PERSON], а саме: «А чому Ви дивуєтесь. Ми от зараз проводимо розслідування факту погроз на адресу Гендиректора КОДТРК [PERSON] з боку колишніх регіоналів. Спочатку [PERSON] довелося лягти на лікарняний, а потім піти у відпустку. Уявіть собі, 24 квітня міська рада вирішує важливі питання життєдіяльності Кіровограду, а державний обласний канал подає звіт з цих подій аж на півтори хвилини. При чому у програмі «[INFO]» факти були настільки грубо і зневажливо перекручено, що склалось враження, що усі зміни в міській раді не принесли нічого позитивного. Тобто у мене серйозне запитання до журналістів, які працюють за державний кошт - може вони пропонують залишити на посадах [PERSON], [PERSON], [PERSON] і не псувати цим персонажам їх фінансові апетити? Але журналісти КОДТРК пішли далі. Вони, [INFO], близько трьох годин проводили на каналі пряму та непряму агітацію за одного з кандидатів у Президенти, як Ви розумієте, за державні кошти. Звичайно, з цього приводу ми ініціювали дуже серйозне розслідування і звернулися до громадськості, небайдужих людей і безпосередньо до губернатора. Адже він перший може стати жертвою регіональних інтриг», а не окремо взятої (виокремленої) з відповіді відповідача позивачем фрази «Але журналісти КОДТРК пішли далі. Вони, [INFO], близько трьох годин проводили на каналі пряму та непряму агітацію за одного з кандидатів у Президенти, як Ви розумієте, за державні кошти», відображає критичну оцінку певних фактів, які є вираженням його власної суб'єктивної думки та поглядів щодо діяльності КОДТРК, та не містять тверджень, які порочать ділову репутацію позивача та дискредитують останнього, завдаючи шкоди його особистим немайновим благам. Більш того, якщо особа вважає, що оціночні судження або думки, поширені в засобі масової інформації, принижують її гідність, честь чи ділову репутацію, а також інші особисті немайнові права, вона вправі скористатися наданим їй частиною першою статті 277 ЦК України та відповідним законодавством правом на відповідь, а також на власне тлумачення справи (стаття 37 Закону про пресу, стаття 65 Закону України "Про телебачення і радіомовлення") у тому ж засобі масової інформації з метою обґрунтування безпідставності поширених суджень, надавши їм іншу оцінку. Суд також відзначає, що позивач КОДТРК за участю генерального директора телеканалу, заступника генерального директора та генерального продюсера в прямому ефірі ток-шоу "[INFO]", яке мало місце [INFO] в телефонній розмові з секретарем міської ради [PERSON] висловила своє власне тлумачення справи, обгрунтовуючи безпідставність висловлювань [PERSON] та надаючи їм іншу оцінку. За викладених обставин, оцінивши докази по справі в їх сукупності, враховуючи вимоги ст.34 Конституції України та ст.10 Європейської конвенції з прав людини і основних свобод, яка, згідно зі ст.9 Конституції України, є частиною її внутрішнього законодавства, право на оприлюднення поглядів, думок, суджень, має будь-яка особа, виходячи з положень ст.ст.10, 11 ЦПК України, суд приходить до висновку про безпідставність та недоведеність позовних вимог, що є підставою для відмови позивачу Кіровоградській обласній державній телерадіокомпанії у задоволенні позовних вимог до [PERSON], інтернет видання «Правдоруб» про спростування відомостей, які не відповідають дійсності і порочать ділову репутацію юридичної особи. На підставі вищевикладеного, відповідно до ст.ст.19, 34 Конституції України, ст.ст.15, 16, 80, 81, 82, 94, 277 ЦК України,

Outcome: dismissed