Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-31 00:00:00

Позивач звернулася в суд до відповідача з позовом про зміну розміру стягуваних аліментів посилаючись на те, що вона проживала з громадянином [PERSON] в цивільному шлюбі. Від шлюбу в них є спільна дитина - [PERSON], [INFO]. Рішенням Монастирищенського районного суду м. Монастирище по справі № 2 - 526/11 її позовні вимоги задоволено - стягнуто із [PERSON] на її користь аліменти на утримання неповнолітньої дитини - [PERSON], [INFO], у розмірі 1/ 4 частини всіх видів його доходів, до досягнення дитиною повноліття, але не менше, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи з 10.10.2011 року. Вважає, що на сьогоднішній день сума стягуваних аліментів є недостатньою для матеріального утримання дитини, у зв'язку з чим змушена звернутись до суду з позовом про зміну розміру стягуваних аліментів. [PERSON] добровільно допомоги на утримання дитини не надає, аліменти не сплачує, не бере участі у додаткових витратах. Відповідач постійно приховує дійсний розмір своїх доходів, належної матеріальної допомоги дитині не надає. В обгрунтування своїх позовних вимог посилається на ст. ст. 180, 183, 192 СК України. Відповідач зобов'язаний утримувати свою дитину до досягнення нею повноліття шляхом сплати аліментів на її утримання у розмірі, визначеному судом. Вважає, що вона має право на зміну визначеного судом розміру аліментів, у разі зміни матеріального стану відповідача. Просить суд змінити розмір стягуваних з відповідача аліментів з 1/4 частини на 1/3 частину його щомісячного доходу, але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня подання позовної заяви й до моменту досягнення дитиною повноліття. Позивач [PERSON] в судовому засіданні позов підтримала повністю, просить його задоволити та пояснила, що в неї є ще одна дитина від відповідача, яку він не визнав та яка записана на її прізвище. Відповідач добровільно аліменти на дитину не сплачує, а якщо і сплачує то лише на одну дитину, іншій дитині не допомагає. Доказів зміни матеріального стану відповідача суду надати не може. Відповідач [PERSON] в судове засідання повторно не з"явився. Про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся у встановленому законом порядку, про що свідчить розписка від 15.03.2014 року на 21.03.2014 року, розписка від 21.03.2014 року на 01.04.2014 року). Причини неявки суду не повідомив, клопотання про відкладення розгляду справи від відповідача до суду не надходило. Суд вважає, що оскільки, відповідно до ст. 10 ЦПК України судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін і неявкою до суду без поважних причин, відповідач фактично відмовився від захисту своїх прав в суді, а ст. 169 ЦПК України дає право суду у разі неявки відповідача, повідомленого належним чином про розгляд справи, вирішувати справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляти заочне рішення), суд вважає можливим розгляд справи за наявними матеріалами, в зв'язку з чим відповідно до ст. 169 ч. 4 ЦПК України постановив ухвалу про проведення заочного розгляду справи. Заслухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи суд вважає, що позов підлягає до задоволення повністю, виходячи з наступного. Згідно ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказами, відповідно до ст. 57 ЦПК України, є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі, зокрема, показань свідків, письмових доказів. Письмовими доказами ( ст. 64 цього ж Кодексу) є будь-які документи, акти, довідки, листування службового або особистого характеру або витяги з них, що містять відомості про обставини, які мають значення для справи. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом встановлено, що відповідач у справі є батьком неповнолітньої [PERSON], [INFO], що підтверджується, відповідно копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 07.06.2010 року, виданого виконавчим комітетом В"язівської сільської ради Городищенського району Черкаської області ( а.с. 3). Рішенням Монастирищенського районного суду Черкаської області від 19 жовтня 2011 року стягнуто з [PERSON] на користь позивача [PERSON], аліменти на утримання дитини, [PERSON], [INFO] в розмірі ? частини з усіх видів доходів відповідача, починаючи з 10.10.2011 року до досягнення дитиною повноліття, але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму, встановленого діючим законодавством на дитину відповідного віку (а.с. 4). Суд ухвалив рішення від 19.10.2011 року у справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів у відповідності до вимог ч. 1 ст. 11 ЦПК України, відповідно до якої суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, врахувавши при цьому вимоги ч. 2 ст. 182 СК України, відповідно до якої мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу. Крім цього, судом також встановлено, що неповнолітня дитина [PERSON], [INFO], знаходиться на утриманні матері [PERSON], що підтверджується довідкою № 160 від 27.02.2014 року виконавчого комітету Івахнянської сільської ради Монастирищенського району Черкаської області ( а.с. 5). Частиною 1 ст. 192 Сімейного кодексу України передбачено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Згідно ч. 3 ст. 213 ЦПК України обґрунтованим може вважатися лише судове рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих судом обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Доказів зміни матеріального або сімейного стану сторін, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та наявність інших підстав, передбачених СК України, позивачем суду не надано, а тому, суд вважає, що позивач не довела наявність підстав, для збільшення розміру стягуваних з відповідача аліментів, зокрема і тих, на які посилається як на підставу своїх вимог в позовній заяві. Клопотання від позивача про витребування доказів в зв»язку з неможливістю їх отримання, до суду не надходило. Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що позивачем не доведено наявність обставин, передбачених ст. 192 СК України та іншими нормами Сімейного законодавства, для збільшення розміру стягуваних з відповідача аліментів, а тому в задоволенні позову суд відмовляє в зв»язку з його необгрунтованістю та недоведеністю. Судові витрати підлягають розподілу в порядку ст. 88 ЦПК України та відносяться на рахунок держави. На підставі викладеного ст. ст. 121, 180, 191, 192 Сімейного Кодексу України, Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15.05.2006 року « Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» та

Outcome: dismissed