Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-12 00:00:00

Лікар-психіатр Маловисківської центральної районної лікарні звернувся до суду із заявою про проведення примусового психіатричного огляду та надання амбулаторної психіатричної допомоги у примусовому порядку громадянину [PERSON], посилаючись на те, що громадянин [PERSON] страждає тяжкими психічними розладами, відмовляється від добровільного лікування, але внаслідок психічного розладу може вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для себе чи оточуючих. У судовому засіданні лікар-психіатр та представник Маловисківської центральної районної лікарні підтримали подану заяву, посилаючись на вищевикладені обставини. Прокурор висловила думку про необхідність задоволення заяви про надання громадянину [PERSON] психіатричної допомоги у примусовому порядку. Громадянин [PERSON] не погодився з обставина, які викладені у заяві лікаря-психіатра. Заслухавши вступне слово учасників справи та дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про те, що заява не підлягає задоволенню. Відповідно до статті 3 Конституції України людина, її життя і здоров'я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов'язком держави. Порядок і підстави надання особі психіатричної допомоги у примусовому порядку у виді психіатричного огляду та амбулаторної психіатричної допомоги урегульовано положеннями статей 11 і 12 Закону України «Про психіатричну допомогу». Так, відповідно до частини 1 статті 11 Закону України «Про психіатричну допомогу» психіатричний огляд проводиться з метою з'ясування: наявності чи відсутності в особи психічного розладу, потреби в наданні їй психіатричної допомоги, а також для вирішення питання про вид такої допомоги та порядок її надання. Психіатричний огляд особи може бути проведено без її усвідомленої згоди або без згоди її законного представника у випадках, коли одержані відомості дають достатні підстави для обгрунтованого припущення про наявність у особи тяжкого психічного розладу, внаслідок чого вона: вчиняє чи виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для неї чи оточуючих, або неспроможна самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує її життєдіяльність, або завдасть значної шкоди своєму здоров'ю у зв'язку з погіршенням психічного стану у разі ненадання їй психіатричної допомоги (частина 3 статті 11 Закону України «Про психіатричну допомогу». Рішення про проведення психіатричного огляду особи без її усвідомленої згоди або без згоди її законного представника приймається лікарем-психіатром за заявою, яка містить відомості, що дають достатні підстави для такого огляду. Із заявою можуть звернутися родичі особи, яка підлягає психіатричному огляду, лікар, який має будь-яку медичну спеціальність, інші особи (частина 4 статті 11 Закону України «Про психіатричну допомогу»). Відповідно до частини 2 статті 12 Закону України «Про психіатричну допомогу» амбулаторна психіатрична допомога може надаватися без усвідомленої згоди особи або без згоди її законного представника у разі встановлення у неї тяжкого психічного розладу, внаслідок чого вона завдасть значної шкоди своєму здоров'ю у зв'язку з погіршенням психічного стану у разі ненадання їй психіатричної допомоги. Амбулаторна психіатрична допомога особі без її усвідомленої згоди або без згоди її законного представника надається лікарем-психіатром в примусовому порядку за рішенням суду. Відповідно до частини 1 статті 339 ЦПК України за умов, визначених Законом України "Про психіатричну допомогу", заява лікаря-психіатра про проведення психіатричного огляду особи у примусовому порядку, про надання особі амбулаторної психіатричної допомоги та її продовження в примусовому порядку подається до суду за місцем проживання особи, а заява представника психіатричного закладу про госпіталізацію особи до психіатричного закладу у примусовому порядку та заява про продовження такої госпіталізації подаються до суду за місцезнаходженням зазначеного закладу. Судом встановлено, що громадянин [PERSON] страждає на психічне захворювання, що підтверджується висновком комісії лікарів Маловисківської центральної районної лікарні та випискою із медичної карти стаціонарного хворого № 1897/17 (а.с. 3-6). Аналізуючи зміст положень частин 3 і 4 статті 11 та частини 2 статті 12 Закону України «Про психіатричну допомогу» прийняття рішення про надання особі психіатричної допомоги у примусовому порядку у виді психіатричного огляду особи без її усвідомленої згоди або без згоди її законного представника приймається лікарем-психіатром за заявою, яка містить відомості, що дають достатні підстави для такого огляду, а саме наявність у особи тяжкого психічного розладу, внаслідок чого вона: вчиняє чи виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для неї чи оточуючих, або неспроможна самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує її життєдіяльність, або завдасть значної шкоди своєму здоров'ю у зв'язку з погіршенням психічного стану у разі ненадання їй психіатричної допомоги. До заяви лікаря-психіатра додано такі документи: лист-звернення головного лікаря Маловисківської ЦРЛ і лист-відповідь заступника керівника Знам'янської місцевої прокуратури; лист Мар'янівської сільської ради про вжиття заходів щодо громадянина [PERSON], який на протязі довгого періоду (третирує) сільську раду, перешкоджає здійсненню владних повноважень, що супроводжується нецензурною лайкою та блокуванням кабінету; письмові заяви громадянина [PERSON] до Мар'янівської сільської ради; листи Маловисківського відділу поліції; письмові заяви громадянина [PERSON] та матеріали перевірок даних звернень (а.с. 7-23). Дослідивши та оцінивши в сукупності зазначені документи, суд вважає, що вони не можуть бути беззаперечними доказами щодо наявності обставин, які передбачені частиною 3 статті 11 та частиною 2 статті 12 Закону України «Про психіатричну допомогу», оскільки в даних документах відсутні дані про те, що громадянину [PERSON] притаманна агресивна поведінка. В матеріалах справи відсутні докази про те, що [PERSON] раніше перебував на обліку у зв'язку з наявністю психічного захворювання; звернення [PERSON] із заявами про органів місцевого самоврядування та до правоохоронних органів - є його правом, гарантованим чинним законодавством України і вкладається в загальні правила поведінки особи, враховуючи, що відповідно до статті 40 Конституції України усі мають право направляти індивідуальні чи колективні письмові звернення або особисто звертатися до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів, що зобов'язані розглянути звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк.. Поведінка громадянина [PERSON] у судовому засіданні та матеріали, які надані лікарем-психіатром - не свідчать про те, що зазначена особа несе загрозу для себе чи для оточуючих. Тому, для задоволення зазначеної заяви відсутні законні підстави.

Outcome: dismissed