Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-17 00:00:00

Маріупольська міська рада звернулася до суду з позовом до [PERSON] про звільнення самовільно зайнятої земельної ділянкита просить зобов'язати відповідачку звільнити самовільно зайняту земельну ділянку загальною площею: 0, 0016 га., зайняту під розміщення прибудови та погрібу по [ADDRESS] та привести її у придатний до використання стан шляхом демонтажу прибудови та погрібу. В обґрунтування позовних вимог зазначає, що 13.05.2015р. спеціалістами відділу землеустрою та охорони земель управління земельних відносин міської ради здійснено перевірку дотримання вимог земельного законодавства [PERSON] при використанні земельної ділянки за адресою по [ADDRESS] про що було складено акт. Згідно акту перевірки дотримання вимог земельного законодавства від 13.05.2015 року встановлено, що відповідачка самовільно займає та використовує земельну ділянку із земель житлової та громадської забудови, загальною площею 0,0016га, під розміщення прибудови та погребу за адресою [ADDRESS], що є порушенням ст. ст. 125, 126, 211, 212 Земельного кодексу України. Спеціалістами відділу землеустрою та охорони земель управління земельних відносин міської ради тричі 13.05.2015 року, 25.05.2015 року та 27.07.2015 року були складені акти перевірки зазначеної ділянки та видані відповідачці вказівки (попередження) про необхідність усунення порушень, які до теперішнього часу не виконані. Представник позивача у судове засіданні не з'явився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив позов задовольнити, проти винесення заочного рішення не заперечував. Відповідач в судове засідання не з'явився, про час і місце розгляду справи повідомлений належним чином, заяву про розгляд справи за його відсутності не надав та про причини неявки суд не повідомив. Приймаючи до уваги думку представника позивача, суд ухвалив рішення про заочний розгляд справи відповідно до положень ст. ст. 224-225 ЦПК України, на підставі наявних у справі доказів. Дослідивши матеріали справи, оцінюючи в сукупності зібрані по справі докази, суд приходить до висновку, що позовні вимоги задоволенню не підлягають з наступних підстав. Відповідно до ст. ст. 10, 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Статтею 1 Закону України "Про державний контроль за використанням та охороною земель" визначено, що самовільне зайняття земельних ділянок - будь-які дії особи, які свідчать про фактичне використання земельної ділянки за відсутності відповідного рішення органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування про її передачу у власність або надання у користування (оренду) або за відсутності вчиненого правочину щодо такої земельної ділянки, за винятком дій, які відповідно до закону є правомірними. Судом встановлено, що спеціалістами відділу землеустрою та охорони земель управління земельних відносин міської ради проводилася перевірка дотримання вимог земельного законодавства [PERSON], про що складено акти перевірки від 13.05.2015 року, 25.05.2015 року та 27.07.2015 року (а.с. 10-12). Як вбачається з актів перевірки від 13.05.2015 року, 25.05.2015 року та 27.07.2015 року за результатами перевірки встановлено, що відповідачка самовільно займає та використовує земельну ділянку із земель житлової та громадської забудови, загальною площею 0,0016га, під розміщення прибудови та погребу за адресою [ADDRESS]. За результатами перевірки відділом землеустрою та охорони земель управління земельних відносин міської ради видано вказівку (попередження) від 13.05.2015 року № 46/2015 про усунення виявлених порушень земельного законодавства у десятиденний строк (а.с.9). Судом також встановлено, що земельна ділянка загальною площею: 0, 0016 га., яка розташована по [ADDRESS]самовільно використовується під прибудову та погріб. Вказана земельна ділянка не була надана для користування під встановлення вказаного павільйону у встановленому законом порядку, про що свідчать акти перевірки від 13.05.2015 року, 25.05.2015 року та 27.07.2015р. Разом з тим, позивач не надав суду належних доказів того, що відповідач є власником спірної прибудови та погрібу, що суперечить вимогам ч.1 ст.60 ЦПК України, яка передбачає, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Тому при відсутності та неможливості встановлення належного відповідача суд не знаходить підстав для задоволення позову. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed