Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-11 00:00:00

13.12.2019 року позивач звернувся до суду з позовом, в якому просив стягнути з відповідача [PERSON] грошові кошти у розмірі 9945 грн. 36 коп. та судові витрати. Свої вимоги обґрунтував тим, що після виходу із складу учасників ТОВ «Кіносвіт», відповідачка прийняла від позивача нежитлові приміщення, за які ТОВ «Кіносвіт» продовжував сплачувати земельний податок за користування земельною ділянкою. Позивач вважає, що у [PERSON] виникло право спільної сумісної власності на цілісний майновий комплекс ДКП «Галицький центр кіномистецтва» за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 950,8 кв. м., нарівні із ТОВ «Кіносвіт», а тому, вона повинна відшкодувати їм, як співвласник нерухомості, частину сплаченого позивачем за період з вересня 2018 року по жовтень 2019 року земельного податку, в рівній частині, тобто в розмірі 9 945 грн. 36 коп. Ухвалою Обухівського районного суду Київської області від 13 січня 2020 року прийнята справа до провадження та призначено до судового розгляду у спрощеному порядку. 30.01.2020 року до суду подана зустрічна позовна заява [PERSON] до ТОВ «Кіносвіт» про визнання права спільної часткової власності. Ухвалою суду від 28 лютого 2020 року зустрічна позовна заява [PERSON] передана за правилами виключної підсудності до Галицького районного суду м. Львова, у клопотання про об`єднання із первісним позовом відмовлено, підготовче провадження закрито та цивільну справу за первісним позовом призначено до судового розгляду. Представник позивача Герасименко Р.І. в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити Представник відповідача [PERSON] позовні вимоги визнав частково, зазначивши, що [PERSON] належить на праві спільної часткової власності частина нерухомого майна, а саме 244,3 кв. м. цілісного майнового комплексу ДКП «Галицький центр кіномистецтва» за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 950,8 кв. м., що підтверджується висновком науково-правової експертизи, в зв`язку з чим відповідачка повинна відшкодувати частину земельного податку ТОВ «Кіносвіт» в розмірі пропорційному її частині - 26/100 або 5 171 грн. 59 коп. Суд, дослідивши матеріали справи, надані докази до справи, дійшов до наступного висновку. Судом встановлено, 13.01.2005 року між ТОВ «Кіносвіт» та регіональним відділенням Фонду державного майна України у Львівській області укладено Договір купівлі-продажу цілісного майнового комплексу ДКП «Галицький центр кіномистецтва» шляхом викупу, відповідно до якого до складу цілісного майнового комплексу, серед іншого, входять нежитлові приміщення загальною площею 950,8 кв.м. за адресою [ADDRESS] . Вказаний договір засвідчений приватним нотаріусом Дячуком О.А. Львівського нотаріального округу. 26.01.2005 року до Державного реєстру прав власності на нерухоме майно внесено запис про державну реєстрацію прав власності ТОВ «Кіносвіт» на нежитлове приміщення, відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, реєстраційний номер майна № 9500671. 30.03.2006 року між ТОВ «Кіносвіт» та Львівською міською радою укладено Договір оренди землі, відповідно до умов якого Львівська міська рада передала в оренду ТОВ «Кіносвіт» в строкове платне користування (оренду) земельну ділянку, яка знаходиться під нежитловим приміщенням, зокрема, у [ADDRESS] для обслуговування існуючих споруд, кадастровий номер земельної ділянки 4610136600:06:004:0023, загальною площею 0,1040 га. З 2006 по 2016 рік ТОВ «Кіносвіт», на виконання умов договору, сплачував оренду плату за користування земельною ділянкою, та після припинення строку дії договору оренди ТОВ «Кіносвіт» на виконання умов податкового законодавства, а саме з 2017 по 2019 рік, сплатив земельний податок за користування земельною ділянкою у сумі 48308,65 грн., що підтверджується Довідкою Головного управління ДПС у Львівській області від 05.12.2019 № 13412/10/13-01-51-04. 07.08.2018 відбулись загальні збори учасників ТОВ «Кіносвіт», оформлені протоколом № 03/08, на яких, було прийнято рішення про виведення з числа учасників ТОВ «Кіносвіт» [PERSON] згідно поданої нею заявою та виплати їй частки в статутному капіталі нежитловими приміщеннями, загальною площею 244,3 кв.м. за адресою: [ADDRESS] , яка є частиною нежитлового приміщення (а .с. 21-22). 06.08.2018 року відповідач прийняла нежитлові приміщення загальною площею 244,3 кв.м. за адресою: [ADDRESS] від ТОВ «Кіносвіт» відповідно за актом приймання-передачі нерухомого майна (а. с. 23). Позивач в своїй позовній заяві посилається на те, що після виходу відповідачки [PERSON] зі складу учасників ТОВ «Кіносвіт», продовжував сплачувати земельний податок за користування всією земельною ділянкою, незважаючи на те, що у останньої виникло право спільної сумісної власності на частину даного приміщення. Згідно вимог статті 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.Такі докази мають відповідати критеріям достатності, допустимості, належності і достовірності, визначених ст.77-80 ЦПК України. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідач в судовому засіданні, не заперечуючи, що у [PERSON] виникло право власності на нежитлові приміщення в розмірі 244,3 кв. м. за адресою: [ADDRESS] , просив вважати, що в даному випадку має місце режим спільної часткової власності, оскільки [PERSON] виділена частина в конкретному розмірі. Позивач наполягав, що [PERSON] та ТОВ «Кіноствіт» нерухоме майно належить на праві спільної сумісної власності. Суд не погоджується із доводами обох сторін з огляду на наступне. Як вбачається із пояснень сторін в судовому засіданні, правовстановлюючим документом, що підтверджує право власності [PERSON] на частину нерухомого майна є протокол загальних зборів від 07.08.2018 року, який зафіксував рішення загальних зборів про вихід відповідачки із ТОВ «Кіносвіт» та виплату їй частки нежитловими приміщеннями в розмірі 244, 3 кв. м., та Акт приймання - передачі від 26.08.2018 року. По-перше, як вбачається із висновку ВП Верховного суду від 01.10.2019 року в справі № 909/1294/15, відступлення учасником ТОВ частки у статутному капіталі товариства відбувається шляхом укладання договору купівлі-продажу, міни, дарування тощо і не є самостійним непоіменованим видом договору, а також потребує волевиявлення особи, яка відчужує частку, й особи, яка приймає частку у власність, у тому числі визначення умови оплатності / безоплатності такого відчуження. Відступлення частки у статутному капіталі є лише правовим механізмом, за яким відбувається її відчуження на підставі договору купівлі-продажу, міни або дарування тощо; відступлення частки не є окремим різновидом договору. Якщо сторони або особа певним чином називають правочин який нею/ними вчиняється, але по суті він відповідає ознакам іншого правочину, мають застосовуватися норми, що регулюють цей останній правочин. Тобто якщо особа укладає правочин щодо відступлення (передачі) частки іншій особі і отримує за це кошти або інше майно чи майнові права, то це звичайний договір купівлі-продажу або міни. Якщо взамін частки особа нічого не отримує - це договір дарування. Заява учасника про його виведення зі складу товариства і передання частки іншій особі та протокол загальних зборів учасників товариства, хоча й підписаний таким учасником та іншою особою, не можуть вважатися договором дарування, укладеним у письмовій формі, оскільки у цих документах хоча й вживається термін «передача частки», але неможливо встановити умови такого правочину, погоджені сторонами, адже не вказано про те, чи відбувається відчуження частки на оплатній чи безоплатній основі. Таким чином, ці документи не можуть вважатися такими, в яких письмово виражено волевиявлення обох сторін на укладення договору дарування чи будь-якого іншого договору (купівлі-продажу, міни тощо). Зміст вказаної правової позиції вимагає від учасників надати суду допустимий доказ в розумінні ст. 78 ЦПК України, який свідчить про перехід права власності на частку нерухомого майна від ТОВ «Кіносвіт» до [PERSON] , яким в даному випадку, в залежності від волевиявлення сторін, повинен бути не протокол загальних зборів та акт приймання-передачі, а договір купівлі-продажу, міни або дарування чи ін. Окрім цього, по-друге. Відповідно до ст. 182 ЦК України право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Тобто, в Україні запроваджений та діє у сфері обігу нерухомості "принцип внесення", в силу якого право, яке підлягає реєстрації, виникає в момент такої реєстрації. Відповідний правовстановлюючий документ (правочин (договір), акт тощо) є підставою для переходу до особи прав на нерухомість, тобто породжує відповідні зобов`язання з передачі майна, а безпосередньо набуття особою усіх повноважень власника (володіння, користування, розпорядження) відбувається в момент внесення до реєстру відповідного запису про державну реєстрацію отриманого речового права. Сторонами не надано суду доказів, які б свідчили про реєстрацію права власності за [PERSON] на частку в нерухомому майні цілісного майнового комплексу ДКП «Галицький центр кіномистецтва» в розмірі 244,3 кв. м. Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Отже, на підтвердження наявності права приватної власності у [PERSON] на частку нежитлового приміщення, належних та допустимих доказів суду не надано, в зв`язку з чим вимоги про стягнення з неї частини сплаченого ТОВ «Кіносвіт» земельного податку задоволенню не підлягають в зв`язку з їх безпідставністю. Відповідно до п.2 ч.2 ст. 141 ЦПК України - у разі відмови в позові судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються на позивача. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed