Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-14 00:00:00

\~\~[PERSON] звернулася в суд із позовом до Косівської центральної районної лікарні про поновлення на роботі та стягнення середньомісячної заробітньої плати за час вимушеного прогулу. В судовому засіданні позивачка [PERSON] позовні вимоги та уточнені позовні вимоги підтримала з підстав наведених у позовній заяві та просила позов задовольнити. Позовні вимоги мотивує тим, що 14.10.1985 року була прийнята на роботу в Косівську ЦРЛ на посаду кухонного працівника. В період з 07.10.1985 року по 29.12.1987 року навчалася у Коломийському медичному училищі. 04.01.1988 року була переведена на посаду мед реєстратора оргметодкабінету Косівської ЦРЛ, а 01.06.2006 року переведена на посаду медстатистика інформаційно-аналітичного відділення. В січні 2013 року їй стало відомо, що по Косівській ЦРЛ планується провести процедуру щодо скорочення працівників лікарні. 14.02.2013 року вона отримала від начальника відділу кадрів Косівської ЦРЛ [PERSON] листа-попередження про наступну зміну істотних умов праці з 15.04.2013 року і по закінченню 2 місяців з моменту вручення цього попередження її буде переведено на 0,75 посади медичного статистика, а також вказано, що в разі відмови від роботи в нових умовах трудовий договір з нею буде припинено з 15.04.2013 року на підставі п. 6 ст. 36 КЗпП України з виплатою вихідної допомоги у розмірі середньомісячного заробітку. В попередженні не було вказано, які саме істотні умови праці змінені, а тільки вказано про скорочення її посади на 0,75. З таким скороченням посади вона не була згідна, про що вказала в оригіналі попередження, так як таке скорочення впливає на її заробітну плату та трудовий стаж роботи. 15.04.2013 року вона отримала копію наказу за № 110 від 15.04.2013 року про її звільнення з роботи з посади статистика медичного інформаційно-аналітичного відділення в звязку з відмовою від продовження роботи із зміною істотних умов праці. В наказі за № 110 від 15.04.2013 року про її звільнення з роботи вказано, що в звязку із внесенням змін до штатного розпису на 2013 рік відповідно до наказу від 15.01.2013 року за № 18 «Про скорочення штату працівників та ліжкового фонду» та наказу від 14.02.2013 року № 57 «Про внесення змін до штатного розпису» Косівської ЦРЛ скорочено 0,5 посади статистика медичного, інформаційно-аналітичного відділення (0,25 посади [PERSON]П.) З наказу № 18 від 15.01.2013 року вбачається, що по Косівській ЦРЛ., проводиться скорочення посад та ліжкового фонду, а не відбувається зміна істотних умов праці. Їй відомо, що з додатку до цього наказу вказано і її прізвище. А тому вважає, що її звільнено з роботи незаконно. Зазначає, що вона є членом профспілкового комітету при Косівській ЦРЛ, а тому необхідна була згода профспілкового комітету на її звільнення. З наказу № 18 від 15.01.2013 року вбачається, що даний наказ погоджено головою профкому [PERSON], але їй відомо, що пізніше голова профкому відкликав свій підпис. Просить визнати незаконнми та скасувати наказ за № 110 від 15.04.2013 року по Косівській ЦРЛ про звільнення її з посади статистика медичного інформаційно-аналітичного відділення, у звязку з відмовою від продовження роботи із зміною істотних умов праці відповідно до п.6 ст. 36 КЗпП України та поновити її на роботі в Косівській ЦРЛ на посаду статистика медичного інформаційно-аналітичного відділення та виплатити середній заробіток за час вимушеного прогулу. Представник відповідача в судовому засіданні проти позову заперечував, вважаючи позовні вимоги необгрунтованими і такими, що задоволенню не підлягають, відповідачем незаконних дій під час звільнення позивача не здійснено та права позивача не порушені. Свідки [PERSON] та [PERSON] в судовому засіданні пояснили, що згідно наказу № 18 від 15.01.2013 року «Про скорочення штату та ліжкового фонду» скорочено на 0,5 посади статистика медичного, дане скорочення погоджено головою профспілки належним чином. Наказом від 14.02.2013 року «Про внесення змін до штатного розпису Косівської ЦРЛ» з 15.04.2013 року виведено з штатного розпису 0,5 посади статистика медичного, а 1,5 ставки, після вивчення всіх соціально-побутових питань, розподілено в рівних частинах між двома працівниками. 14.02.2013 року позивачка повідомлена про зміну істотних умов праці і виявила незгоду на продовження роботи в нових умовах, також 14.02.2013 року [PERSON] запропоновано 0,25 посади медсестри приймального покою від чого вона відмовилася, а тому у відповідності до п. 6 ст. 36 КЗпП України була звільнена з роботи 15.04.2013 року. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд не знаходить підстав для задоволення вимог позивача, виходячи з наступного. Судом встановлено, що позивачка працювала на роботі в Косівській ЦРЛ на посаді статистика медичного інформаційно-аналітичного відділення. Згідно наказу № 18 від 15.01.2013 року вбачається, що по Косівській ЦРЛ., проводиться скорочення посад та ліжкового фонду. (а.с.6). Позивачка була попереджена під підпис про зміну істотних умов праці з 15.04.2013 року і по закінченню 2 місяців з моменту вручення цього попередження її буду переведено на 0,75 посади медичного статистика, а також вказано , що в разі відмови від роботи в нових умовах трудовий договір з нею буде припинено з 15.04.2013 року на підставі п. 6 ст. 36 КЗпП України. (а.с.8). Відповідно до наказу Косівської ЦРЛ № 110 від 15.04.2013 року [PERSON] звільнено з посади статистика медичного інформаційно-аналітичного відділення 15.04.2013 року у звязку з відмовою від продовження роботи у звязку із зміною істотних умов праці на підставі п. 6 ст. 36 КЗпП України. (а.с.5). Відповідно до вимог\~ст. 10 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Згідно\~ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього поданим Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно\~ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених\~статтею 61 цього Кодексу. Відповідно до\~статті 43 Конституції України, кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення. Відповідно до п.19\~Постанови Пленуму Верховного суду України від 06.11.1992 року за № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів», Розглядаючи трудові спори, пов'язані зі звільненням за п.1\~ст.40 КЗпП, суди зобов'язані з'ясувати, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема, ліквідація, реорганізація або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази щодо змін в організації виробництва і праці, про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, чи не користувався вивільнюваний працівник переважним правом на залишення на роботі та чи попереджувався він за 2 місяці про наступне вивільнення. Судам слід мати на увазі, що при проведенні звільнення власник або уповноважений ним орган вправі в межах однорідних професій і посад провести перестановку (перегрупування) працівників і перевести більш кваліфікованого працівника, посада якого скорочується, з його згоди на іншу посаду, звільнивши з неї з цих підстав менш кваліфікованого працівника. Якщо це право не використовувалось, суд не повинен обговорювати питання про доцільність такої перестановки (перегрупування). Відповідно до п.1 ч.1\~ст.40 КЗпП України\~трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників. Згідно\~ст. 42 КЗпП України\~при скороченні чисельності чи штату працівників у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці переважне право на залишення на роботі надається працівникам з більш високою кваліфікацією і продуктивністю праці. При рівних умовах продуктивності праці і кваліфікації перевага в залишенні на роботі надається: 1) сімейним - при наявності двох і більше утриманців; 2) особам, в сім'ї яких немає інших працівників з самостійним заробітком; 3) працівникам з тривалим безперервним стажем роботи на даному підприємстві, в установі, організації; 5) учасникам бойових дій, інвалідам війни та особам, на яких поширюється чинність\~Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту". Відповідно до вимог\~ст. 43 КЗпП України\~розірвання трудового договору з підстав, передбачених п. 1 (крім випадку ліквідації підприємства, установи, організації), 2-5, 7 ст.\~40\~і п.2 і 3 ст.41\~цього\~Кодексу, може бути проведено лише за попередньою згодою виборного органу (профспілкового представника), первинної профспілкової організації, членом якої є працівник. Виборний орган первинної профспілкової організації (профспілковий представник) повідомляє власника або уповноважений ним орган про прийняте рішення у письмовій формі в триденний строк після його прийняття. У разі пропуску цього строку вважається, що профспілковий орган дав згоду на розірвання трудового договору. Судом не встановлено порушень відповідачем порядку звільнення позивачки щодо погодження звільнення з профспілковим комітетом. З наказу № 18 від 15.01.2013 року вбачається, що даний наказ погоджено головою профкому. Разом з тим, відповідно до вимог ч.1\~ст. 233 КЗпП України\~працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки. Згідно п. 4\~Постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 06.11.1992р. «Про практику розгляду судами трудових спорів», встановлені статтями\~228,\~233 КЗпП України\~строки звернення до суду застосовуються незалежно від заяви сторін. У кожному випадку суд зобов'язаний перевірити і обговорити причини пропуску цих строків, а також навести у рішенні мотиви, чому він поновлює або вважає неможливим поновити порушений строк. Передбачений\~ст. 233 КЗпП\~місячний строк поширюється на всі випадки звільнення незалежно від підстав припинення трудового договору. Враховуючи, що позивачка була звільнена з роботи 24.04.2013р., і в зазначений день вона була ознайомлена з наказом про звільнення під підпис, а тому відлік місячного строку розпочався з наступного дня після видання наказу, тобто з 16.04.2013р. Однак позивачка звернулася до суду за захистом порушено права 15.04.2016р., тобто з пропуском зазначеного строку. Враховуючи викладене суд вважає, що в задоволені позовних вимог [PERSON] про поновлення на роботі та стягнення середньомісячної заробітньої плати за час вимушеного прогулу слід відмовити у зв'язку з необґрунтованістю позову та пропуском нею строку звернення до суду. Враховуючи викладене,

Outcome: dismissed