Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-18 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про встановлення юридичного факту проживання однією родиною без шлюбу, визнання права спільної сумісної власності на нерухоме майно та визнання права власності на житлову кімнату. В обґрунтування своїх вимог позивач вказав, що з грудня 2003 року він проживав з відповідачкою [PERSON] однією сім'єю, але не перебували в шлюбі між собою. Вони мали спільний бюджет, вели спільне сумісне господарство і на спільні кошти в грудні 2009 року придбали за 77100 грн. двокімнатну квартиру у новозбудованому будинку за адресою: [ADDRESS]. Договір купівлі-продажу квартири, завірений 18.12.2009 р. приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу [PERSON] під реєстровим № 4897, зареєстрований в електронному Реєстрі прав власності на нерухоме майно Комунальним підприємством « Харківське міське бюро технічної інвентаризації» 19.01.2010 р., відповідно до виписки про реєстрацію № 25074196, виданого за номером запису: 93340 в книзі: 1, реєстраційним номером : 23580863. У договорі купівлі-продажу квартири від 18 грудня 2009 р. зазначений покупець [PERSON]. В даний час колишня дружина ставить нездоланні перешкоди для користування житлом, тому, що перешкоджає позивачу проживати в квартирі. Вона вважає житло тільки своєю власністю і мирно розділити спільно придбану квартиру відповідачка відмовляється. Крім цього, вона не враховує того, що під час будівельних робіт вони купували будівельні матеріали, оплачували роботу майстрів, особистою працею брали участь у будівельних роботах, вкладали кошти в купівлю необхідного інструменту для роботи і різного устаткування для квартири. Таким чином, квартира повинна знаходиться у спільній частковій власності, за позивачем має бути визнане право власності на одну кімнату з двох, а нежитловою площею мають користуватися спільно. В судовому засіданні позивач свій позов підтримав та просив суд задовольнити його. В судовому засіданні представник відповідача надав письмові заперечення відповідачки, з яких вбачається, що 23 липня 1978 року вона з позивачем зареєстрували шлюб. Під час шлюбу в них народилося двоє дітей: [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO]. Подружжя мешкало за адресою: [ADDRESS], який належав відповідачці та дітям на праві власності на підставі свідоцтва про право власності /б/н, виданого міським комітетом житлово-комунального господарства Первомайської міської ради 24.05.2001 року. Син в 1995 році, а донька у 2003 році переїхали мешкати у місто Харків. Ще у 2002 році фактичні шлюбні відносини між відповідачкою та позивачем припинилися, спільне господарство ними не велося, шлюб носив формальний характер. За таких обставин у зв'язку з несумісністю характерів, поглядів на спільне життя й сімейні відносини та втратою довіри і поваги один до одного 10 грудня 2003 року шлюб між ними було розірвано. Після розлучення позивач повідомив, що йому нікуди переїхати з вказаного будинку та продовжив мешкати з відповідачкою до 2007 року. Ще до розірвання шлюбу і після його розірвання відповідачка з донькою вела господарство окремо від позивача, шлюбні відносини позивачка з відповідачем не поновлювали і є один для одного сторонніми особами. У 2007 році нарешті позивач переїхав від нас. Весь цей час батьки відповідачки мешкали у місті Харкові і вона мріяла купити власну квартиру у Харкові. Так, 14 грудня 2009 року відповідачка з дітьми продали будинок у місті Первомайськ Миколаївської області за 42 720,00 грн. 18 грудня 2009 року відповідно до договору купівлі-продажу вона за власні кошти придбала квартиру [ADDRESS]. Оскільки з 1994 року по 2003 рік вона здійснювала підприємницьку діяльність, з 01 квітня 2003 року по 03.10.2005 року працювала в Одеській філії ЗАТ "Київстар Дж.Ес.Ем." на підставі трудової угоди, з 03 жовтня 2005 року по 02.04.2008 року надавала послуги ЗАТ «Київстар Дж.Ес.Ем.» на підставі договорів про надання послуг. Також підтвердженням того, що відповідачка мала самостійний заробіток є індивідуальні відомості про застраховану особу Пенсійного фонду України. Таким чином, в період часу з грудня 2003 року по даний час відповідачка з позивачем не проживали однією сім'єю, шлюбні відносини не поновлювали, не вели спільного господарства, були і залишаються один для одного сторонніми особами та кожний з них жив і живе своїм життям. В судовому засіданні свідок [PERSON], який є сином сторін по справі надати пояснень щодо спільного проживання без шлюбу сторін не зміг. В судовому засіданні свідок [PERSON], яка є донькою сторін по справі, відмовилася від дачі пояснень стосовно своїх близьких. Судом були досліджені надані сторонами докази, а саме: - Свідоцтва про народження [PERSON], [PERSON], батьками яких є сторони у справі; - Договір купівлі-продажу житлового будинку, за адресою: [ADDRESS], за яким власники [PERSON], [PERSON], [PERSON] продали його [PERSON] за 42720 гривень. - Договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS], за яким [PERSON] продав, а [PERSON] придбала вказану квартиру за 77100 гривень. Вивчивши позовну заяву, вислухавши позивача та заперечення відповідача, свідків, дослідивши надані сторонами докази, суд приходить до висновку, що позов задоволенню не підлягає з наступних підстав. Відповідно до вимог ст.. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. 2. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. 3. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. 4. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом пропонувалося сторонам надати докази на обґрунтування їх вимог та заперечень, проте, вони просили суд постановити рішення на підставі вже наданих доказів. З цих доказів вбачається, що 23 липня 1978 року сторони зареєстрували шлюб (письмові доказі не надано, але сторони визнали цей факт,відповідно до вимог ч. 1 ст. 61 ЦПК України. Під час шлюбу в них народилося двоє дітей: [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO]. 10 грудня 2003 року сторони розірвали шлюб (визнаний сторонами факт). 14 грудня 2009 року відповідачка з дітьми продали будинок у місті Первомайськ Миколаївської області за 42 720,00 грн. 18 грудня 2009 року відповідно до договору купівлі-продажу вона за власні кошти придбала квартиру [ADDRESS]. Відповідно до ч.1 ст. 60 СК України - Майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Позивачем не надано жодного доказу проживання ним з відповідачкою однією сім'єю, доказів спільного ведення господарства, спільного бюджету, спільного відпочинку тощо, отже відсутні підстави для встановлення юридичного факту проживання однією родиною позивача та відповідачки без шлюбу на час придбання спірної квартири. Отже, дана квартира придбана поза шлюбом відповідачкою і є її приватною власністю. Доказів надання коштів на її придбання чи її значного покращення власною працею, внаслідок чого її вартість значно б зросла, позивачем також не надано. Враховуючи вищевикладене,

Outcome: dismissed