Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-08 00:00:00

позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить визнати протиправними та безпідставними нарахування ЛКП «Сяйво» за житлово-комунальні послуги за адресою: [ADDRESS] , у зв`язку з ненаданням житлово-комунальних послуг із утримання будинку та прибудинкової території, холодного водопостачання та централізованого опалення. Свої вимоги мотивує тим, що відповідач безпідставно надсилає безпідставні повідомлення на оплату житлово-комунальних послуг:1) утримання будинку в тому числі вивезення побутових відходів;2) холодна вода; 3)центральне опалення. Пояснює, що він, як мешканець квартири [ADDRESS] не отримує від відповідача жодних комунальних послуг, за холодну воду і центральне опалення отримує окремі квитанції від ЛМКП «Львіводоканал» та ЛМКП «Львівтеплоенерго», послуги з утримання будинку та прибудинкової території йому не надаються, що підтверджується складеними ним актами, а щодо вивезення побутових відходів, то між мешканцями будинку та перевізником ТПВ не укладено договір на надання послуг з поводження з побутовими відходами. А отже, виставлені суми в повідомленнях на оплату житлово-комунальних послуг є протиправними, безпідставними, надуманими з єдиною метою, щоб стягнути з нього грошові кошти за ненадані житлово-комунальні послуги. Ухвалою судді Залізничного районного суду м.Львова від 02.07.2020 року відкрито провадження у справі та вирішено розглянути справу в порядку спрощеного позовного провадження, про що повідомлено сторони. 17 липня 2020 року позивач подав клопотання про розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін у судове засідання з метою надання додаткових прояснень по суті справи. Відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України суд розглядає справу у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням /викликом/ сторін. Згідно ч. 6 ст. 279 ЦПК України, суд може відмовити в задоволенні клопотання сторони про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням сторін за одночасного існування таких умов: 1) предметом позову є стягнення грошової суми, розмір якої не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; 2) характер спірних правовідносин та предмет доказування у справі не вимагають проведення судового засідання з повідомленням сторін для повного та всебічного встановлення обставин справи. Як вбачається із позовних вимог, предметом позовних вимог є захист прав споживача, а характер спірних правовідносин та предмет доказування у справі не вимагає проведення судового засідання з повідомленням сторін. Враховуючи наведене, суд приходить до переконання, що для повного та всебічного встановлення обставин справи немає необхідності проведення судового засідання з повідомленням сторін, а тому у задоволенні клопотання слід відмовити. Представник відповідача ЛКП «Сяйво», який належним чином повідомлений про відкриття провадження по справі в порядку спрощеного позовного провадження, скористався своїм правом подати відзив на позовну заяву, в якому проти задоволення позовних вимог заперечив, покликається, що зазначені позивачем доводи є безпідставними, оскільки не відповідають фактичним обставинам справи, зазначивши, що позивач вказує неправдиву інформацію стосовно всіх своїх тверджень. Позивачу неодноразово надавалися відповіді на його акти-претензії, 01.05.2019 р. був укладений типовий договір №20 по надання послуг з управління багатоквартирним будинком уповноваженою співвласниками будинку [ADDRESS] [PERSON] . Позивач не являється власником квартири а тому не може нікого вповноважувати від свого імені укладати договори щодо квартири, яка йому не належить. Щодо послуг з поводження з побутовими відходами, то між відповідачем та ЛКП «Транспортна фірма «Львівспецкомунтранс» укладено договір про надання послуг з вивезення побутових відходів, послуги надаються згідно графіку, вчасно та якісно. Законодавством не забороняє укладати договір від імені управителя, тому в діях відповідача немає жодних незаконним дій. Щодо нарахування заборгованості з 01.01.2009 р. до 01.08.2020 р. відповідачем, пояснює, що оскільки дана заборгованість не є погашеною, то ЛКП «Сяйво» продовжує виставляти рахунки позивачу по погашенні заборгованості. Тому твердження позивача не обґрунтовано належними доказами, за таких обставин просить відмовити у задоволені позову. 08.09.2020 р. від позивача поступила відповідь на відзив, в якій зазначає, що відповідач подав незаконний та необґрунтований відзив, і доповнює, що предметом спору не є надання чи ненадання ЛКП «Сяйво» відповіді на впозивачу, а суть позову стосується захисту прав споживача, визнання протиправним, безпідставним нарахувань за житлово-комунальні послуги, в зв`язку з ненаданням послуг з утримання будинку та прибудинкової території, холодного водопостачання та центрального опалення. Договір відповідача із ЛКП «Львівспецкомунтранс» триває із 15.02.2018 р. до 30.06.2019 р., тобто на сьогоднішній день договір є нечинним, також зазначив, що відповідач не має права нараховувати йому рахунки з 01.01.2009 р. до 01.08.2020 р., оскільки термін позовної давності є три роки відповідно до Цивільного кодексу України. Відповідно до ч.2 ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Розглянувши справу в порядку спрощеного провадження, без повідомлення сторін, оцінивши подані докази, дослідивши наявні матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов до задоволення не підлягає з наступних підстав Право на судовий захист передбачається ст.55 Конституції України. Згідно із ст.ст. 3, 4 ЦПК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених прав, а суд, здійснюючи правосуддя, захищає порушені права цих осіб у спосіб, визначений законами України. Відносини, що виникають у процесі надання споживачам послуг з управління багатоквартирним будинком, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення та поводження з побутовими відходами, а також відносини, що виникають у процесі надання послуг з постачання та розподілу електричної енергії і природного газу споживачам у житлових, садибних, садових, дачних будинках.регулюються Законом України від 09 листопада 2017 р. № 2189-VIII «Про житлово-комунальні послуги» (далі Закон). Чинним законодавством встановлено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового та майнового права та інтересу (ч. 1 ст. 16 ЦК України), і визначено способи захисту цивільних прав та інтересів судом (ч. 2 ст. 16 ЦК України). Відповідно до ч.1 ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Таким чином, у розумінні закону суб`єктивне право на захист це юридичне закріплена можливість особи використати заходи правоохоронного характеру для поновлення порушеного права і припинення дій, які порушують це право. Із зазначених позивачем предмета та підстав вищевказаних позовних вимог убачається, що предметом спору стала неправомірність нарахування плати за житлово-комунальні послуги у звязку із ненаданням таких послуг відповідачем. Оспорювання дій відповідача ЛКП «Сяйво» щодо визнання протиправним та безпідставним нарахування плати за наданні послуги з утримання будинку та прибудинкової території, що є різновидом претензії, не передбачено чинним законодавством як спосіб захисту прав та споживач вправі у випадку пред`явлення до нього вимог про стягнення таких нарахувань заперечувати стосовно таких із наданням відповідних доказів обґрунтованості його заперечень. Відповідно до Закону, індивідуальний споживач - фізична або юридична особа, яка є власником (співвласником) нерухомого майна, або за згодою власника інша особа, яка користується об`єктом нерухомого майна і отримує житлово-комунальну послугу для власних потреб та з якою або від імені якої укладено відповідний договір про надання житлово-комунальної послуги Відповідно до ч.1 ст. 316 Цивільного кодексу України, правом власності особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до ч. 1 ст. 317 Цивільного Кодексу України, власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майно. У відповідності до ст. 382 ЦК України, квартирою є ізольоване помешкання в житловому будинку, призначене та придатне для постійного у ньому проживання. Власникам квартири у дво- або багатоквартирному житловому будинку належать на праві спільної сумісної власності приміщення загального користування, опорні конструкції будинку, механічне, електричне, сантехнічне та інше обладнання за межами або всередині квартири, яке обслуговує більше однієї квартири, а також споруди, будівлі, які призначені для забезпечення потреб усіх власників квартир, а також власників нежитлових приміщень, які розташовані у житловому будинку. ч 1 ст. 383 ЦК України передбачає, що власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва. У відповідності до Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку», власниками квартир та нежитлових приміщень у багатоквартирному будинку можуть бути фізичні та юридичні особи, територіальні громади, держава. Власники квартир та нежитлових приміщень є співвласниками спільного майна багатоквартирного будинку. Якщо квартира або нежитлове приміщення належить більш як одному співвласникові, реалізація прав та виконання обов`язків співвласниками квартири або нежитлового приміщення, включаючи участь в управлінні багатоквартирним будинком, здійснюються в порядку, передбаченому законодавством для реалізації права спільної власності. Співвласники мають право: 1) вільно користуватися спільним майном багатоквартирного будинку з урахуванням умов та обмежень, встановлених законом або рішенням співвласників; 2) брати участь в управлінні багатоквартирним будинком особисто або через представника. Позивачем не надано доказів, що він являється власником або співвласником квартири за адресою: [ADDRESS] тому він як наймач неприватизованої квартири може брати участь в управлінні багатоквартирним будинком виключно на підставі довіреності власників таких квартир і приміщень. Незважаючи на неукладення між сторонами договору про надання житлово-комунальних послуг суд позбавлений можливості констатувати відсутність правовідносин між сторонами щодо послуг з утримання будинку і прибудинкової території та відповідно зобов`язань у позивача перед відповідачем з підстав відсутності укладеного між ними договору. Так, як вбачається із змісту правової позиції Верховного Суду України, висловленої у постанові від 20.04.2016 року, що постановлена за наслідками розгляду справи №6-2951цс15, факт відсутності укладеного договору про надання житлово-комунальних послуг не може бути підставою для звільнення споживача від оплати житлово-комунальних послуг. Тобто, слід вважати від наданих у встановленому законом порядку та отриманих споживачем послуг. Позивачем не представлено належних доказів на підтвердження того, що він не отримував жодних послуг від ЛКП "Сяйво". Згідно ст.212 ЦК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Враховуючи наведене, суд, дослідивши докази у справі в їх сукупності, вважає, що позивачем не доведено підставність та обґрунтованість позовних вимог, такі не ґрунтуються на вимогах чинного законодавства, а відтак у задоволенні позову слід відмовити за безпідставністю та необґрунтованістю. Оскільки позивач положеннями статті 22 Закону України «Про захист прав споживачів» звільнений від сплати судового збору, в задоволенні позову йому відмовлено, він компенсується за рахунок держави в порядку, передбаченому положеннями статті 141 ЦПК України.

Outcome: dismissed