Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-08 00:00:00

Позивач, від імені якої на підставі нотаріально посвідченої довіреності діє [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідача та просить визнати право власності на самочинно збудований житловий будинок загальною площею 306 кв. м. за адресою: Харківська область, Харківський район, селище Пісочин, вулиця Пушкінська, 44. В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що 27 грудня 1995 року чоловік позивача [PERSON] за договором дарування отримав у дар земельну ділянку за адресою: Харківська область, Харківський район, селище Пісочин, вулиця Пушкінська, 44. Право власності на земельну ділянку [PERSON] належним чином не оформив. 28 лютого 2015 року [PERSON] помер. Позивач спадщину у виді земельної ділянки після смерті чоловіка прийняла, але приватний нотаріус Харківського районного нотаріального округу Харківської області [PERSON] відмовила їй у видачі свідоцтво про спадщину на земельну ділянку, оскільки не надано свідоцтво про право власності на земельну ділянку. У 2005 році позивач та її чоловік [PERSON] збудували житловий будинок за адресою: Харківська область, Харківський район, селище Пісочин, вулиця Пушкінська, 44. Комунальне підприємство «Харківське районне бюро технічної інвентаризації» 25 травня 2010 року виготовило технічний паспорт на вказаний житловий будинок, а ТОВ «Творча архітектурна майстерня «Арді-контур» у 2010 році виготовило технічний висновок про стан конструкцій будинку та можливості його подальшої експлуатації. При зверненні до центру надання адміністративних послуг про введення будинку в експлуатацію, спеціалісти з відділу інспекції державного архітектурно - будівельного контролю в усній формі порадили позивачу звернутися до суду, тому позивач звернулась до суду з позовом про визнання права власності. Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні підтримав вимоги свого довірителя просив їх задовольнити з підстав викладених у позові, при цьому визнав відсутність спору між його довірителем та [PERSON] селищною радою Харківського району Харківської області з приводу житлового будинку за адресою: Харківська область, Харківський район, селище Пісочин, вулиця Пушкінська, 44. Представник відповідача [PERSON] селищної ради Харківського району Харківської області в судове засідання не зявився, причини неявки суду не повідомив, про день та час розгляду справи сповіщався належним чином. Суд, заслухавши представника позивача, дослідивши надані суду докази приходить до наступного. Позивач в якості доказів надав: - технічний паспорт на житловий будинок за адресою: Харківська область, Харківський район, селище Пісочин, вулиця Пушкінська, 44, виконаний станом на 25 травня 2010 року Комунальним підприємством «Харківське районне бюро технічної інвентаризації» де власником вказаний [PERSON], в технічному паспорті міститься штамп про самовільне будівництво будинку; - технічний висновок ТОВ «Творча архітектурна майстерня «Арді-контур» про стан основних будівельних конструкцій, можливості збереження та подальшої експлуатації житлового будинку за адресою: Харківська область, Харківський район, селище Пісочин, вулиця Пушкінська, 44; - договір дарування від 27 грудня 1995 року земельної ділянки за адресою: Харківська область, Харківський район, селище Пісочин, вулиця Пушкінська, 44, на імя [PERSON]; - рішення ХХІІІ сесії V скликання [PERSON] селищної ради Харківського району Харківської області від 12 грудня 2008 року, яким [PERSON] надано дозвіл на розробку технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі та складання документів, що посвідчують право власності на земельну ділянку за адресою: Харківська область, Харківський район, селище Пісочин, вулиця Пушкінська, 44; - рішення ІV сесії VІ скликання [PERSON] селищної ради Харківського району Харківської області від 17 лютого 2011 року, яким затверджено технічну документацію щодо встановлення зовнішніх меж земельної ділянки та складання документів, що посвідчують право власності [PERSON] на земельну ділянку для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарчих будівель з адресою: Харківська область, Харківський район, селище Пісочин, вулиця Пушкінська, 44, та передано земельну ділянку у власність [PERSON]. - свідоцтво про смерть [PERSON], який помер 28 лютого 2015 року; - постанова приватного нотаріуса Харківського районного нотаріального округу Харківської області [PERSON] від 10 грудня 2015 року про відмову у вчиненні нотаріальних дій, якою [PERSON] відмовлено в видачі свідоцтва про право власності на земельну ділянку цільовим призначенням для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарчих будівель з адресою: Харківська область, Харківський район, селище Пісочин, вулиця Пушкінська, 44, після смерті [PERSON] за відсутності правовстановлюючих документів на земельну ділянку; - заочне рішення Харківського районного суду Харківської області від 16 березня 2016 року, яким задоволені вимоги [PERSON] до [PERSON] селищної ради Харківського району Харківської області про визнання права власності тв. За [PERSON] визнано право власності на земельну ділянку для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарчих будівель з адресою: Харківська область, Харківський район, селище Пісочин, вулиця Пушкінська, 44, в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON], який помер 28 лютого 2015 року. Також позивачем надані: копія паспорту громадянина України на імя позивача, на імя [PERSON]; свідоцтво про укладення шлюбу між позивачем та [PERSON]; лист приватного нотаріуса Харківського районного нотаріального округу Харківської області [PERSON] від 24 грудня 2015 року на імя [PERSON]; відомості з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, витяг з Державного земельного кадастру про земельну ділянку. Відповідно до ст. 3 ЦПК України, ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Главою 29 Цивільного Кодексу України визначенні положення захисту прав власності, а статтею 16 ЦК України способи захисту цивільних прав та інтересів, у тому числі і права власності, зокрема шляхом: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов'язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. За ч. 1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданими відповідно до ЦПК України, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ч. 3 ст. 10; ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до ст. 331 ЦК України встановлено, що право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. До завершення будівництва (створення майна) особа вважається власником матеріалів, обладнання тощо, які були використані в процесі цього будівництва (створення майна). Згідно вимог ст. 376 ЦК України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без належного дозволу чи належно затвердженого проекту,або з істотними порушеннями будівельних норм і правил. Особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього. Право власності на самочинно збудоване нерухоме майно може бути за рішенням суду визнане за особою, яка здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці, що не була їй відведена для цієї мети, за умови надання земельної ділянки у встановленому порядку особі під уже збудоване нерухоме майно. Законодавством встановлено спеціальний режим правового регулювання відносин у сфері набуття права власності на новостворене нерухоме майно. Згідно\~Закону України "Про архітектурну діяльність"\~державний контроль та нагляд у системі центрального органу виконавчої влади з питань будівництва, містобудування та архітектури здійснює Державна архітектурно - будівельна інспекція України та її територіальні органи. Встановлення факту готовності об'єкту до експлуатації і видача свідоцтва про відповідність збудованого об'єкта проектній документації, вимогам державних стандартів, будівельних норм і правил відноситься до виключної компетенції територіальної інспекції державного архітектурно-будівельного контролю. Згідно\~ст. 39 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», датою прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об'єкта є дата реєстрації декларації про готовність об'єкта до експлуатації або видачі сертифіката. Експлуатація закінчених будівництвом об'єктів, не прийнятих в експлуатацію забороняється. Будь - яких даних про наявність у позивача дозвільних документів на право виконання будівельних робіт з будівництва об'єкту та вводу його в експлуатацію у встановленому законом порядку матеріали справи не містять. Таким чином, за загальним правилом особа, яка здійснила самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього. Матеріали справи не містять доказів дотримання під час будівництва будівельних, екологічних, санітарно-гігієнічних, протипожежних та інших норм і правил, та про наявність рішення компетентного органу про відмову позивачу у прийнятті в експлуатацію закінченого будівництвом об'єкту. За загальним правилом кожна особа має право на захист свого цивільного права лише в разі його порушення, невизнання або оспорювання (частина перша\~статті 15 ЦК, частина перша статті 3 Цивільного процесуального кодексу). У зв'язку із цим звернення до суду з позовом про визнання права власності на самочинне будівництво має здійснюватися за наявності даних про те, що порушене питання було предметом розгляду компетентного державного органу, рішення якого чи його відсутність дають підстави вважати про наявність спору про право. Даних про те, що позивач звертався до інспекції державного архітектурно-будівельного контролю у Харківській області з заявою про прийняття самочинно збудованого об'єкта в експлуатацію суду не надано, таким чином позивач не реалізувала своє право шляхом звернення до компетентного органу, а тому її право не можна визнати порушеним. Крім того, позивач не довела що з боку [PERSON] селищної ради Харківського району Харківської області має місце порушення, невизнання або оспорювання її права на самовільне будівництво, більш того, представник позивача у судовому засіданні визнав відсутність будь якого спору між його довірителем та відповідачем щодо самовільно збудованого будинку літ. «Ш-2» за адресою: Харківська область, Харківський район, селище Пісочин, вулиця Транспортна, 12-А, а клопотання про залучення іншої особи відповідачем або співвідповідачем не заявляв, тоді як суд відповідно до положень статей 3 і 11 ЦПК України розглядає цивільні справи і вирішує саме спори між сторонами. За вказаних обставин, суд, не знаходить законних підстав для задоволення позову, тому повністю відмовляє позивачу в задоволенні позовних вимог про визнання права власності на самочинне будівництво і на підставі ст. 88 ЦПК України судові витрати понесені позивачем відносить за її рахунок.

Outcome: dismissed