Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-01 00:00:00

07 березня 2014 року прокурор м. Нововолинська звернувся в суд з позовом в інтересах держави в особі фінансового управління виконавчого комітету Нововолинської міської ради до [PERSON] про стягнення коштів витрачених на лікування [PERSON] внаслідок вчинення [PERSON] щодо нього злочинних дій. Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що потерпілий [PERSON] отримав з вини відповідача легкі тілесні ушкодження, що спричинили короткочасний розлад здоров'я у виді саден лівої щоки та струсу головного мозку. Вироком Нововолинського міського суду від 20 листопада 2013 року [PERSON] визнано винним у вчиненні злочину передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України та призначено покарання у виді штрафу. На лікування потерпілого від злочину [PERSON] медичним закладом (Нововолинською центральною міською лікарнею) за період з 10 травня 2013 року по 20 травня 2013 року року витрачено коштів на загальну суму - 1811,50 грн. Вважає, що відповідно до ст. 1206 ЦК України особа, яка вчинила злочин зобов'язана відшкодувати витрати закладові охорони здоров'я на лікування потерпілого від цього злочину. Також вважає, що Нововолинська центральна міська лікарня є закладом охорони здоров'я, що перебуває у комунальній власності м. Нововолинська. Фінансування лікарні проводиться з місцевого бюджету, розпорядником якого є Нововолинська міська рада. Просить суд стягнути з [PERSON] в користь держави в особі фінансового управління виконавчого комітету Нововолинської міської ради, Нововолинської міської ради - 1811,50 грн. витрачених на лікування [PERSON] 09 вересня 2014 року прокурор змінив позовні вимоги та просив стягнути з [PERSON] на користь держави в особі фінансового управління виконавчого комітету Нововолинської міської ради та Нововолинської міської ради кошти в сумі 1811,50 грн, витрачені закладом охорони здоров'я на лікування особи, яка потерпіла внаслідок вчинення кримінального правопорушення (а.с. 44). В судовому засіданні прокурор заявлені позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив їх задоволити. В судовому засіданні представники позивачів Бай Н.В., Киричук С.Є. підтримали заявлені позовні вимоги в повному обсязі і просили їх задоволити. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позов не визнав, пояснив, що [PERSON] у зв'язку з нанесенням йому тілесних ушкоджень, у зазначений в позові період, на лікуванні у Нововолинській міській лікарні не перебував. Вважає, що позивачі на лікування [PERSON] ніяких коштів не витрачали. Також пояснив, що він має дуже поганий зір, та слух, хворіє на тяжкі хвороби (а.с. 50-51). Заслухавши пояснення прокурора, представників позивачів Бай Н.В., Киричук С.Є., відповідача [PERSON], дослідивши матеріали цивільної справи, суд вважає, що позов до задоволення не підлягає. Відповідно до ч. 1 ст. 1206 ЦК України, особа, яка вчинила злочин, зобов'язана відшкодувати витрати закладові охорони здоров'я на лікування потерпілого від цього злочину, крім випадку завдання шкоди при перевищенні меж необхідної оборони або у стані сильного душевного хвилювання, що виникло раптово внаслідок насильства або тяжкої образи з боку потерпілого. Вироком Нововолинського міського суду Волинської області від 20 листопада 2013 року [PERSON] визнано винним за ч. 2 ст. 125 КК України у нанесенні потерпілому [PERSON] легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров'я та призначено покарання у виді штрафу (а.с. 5-6). Як вбачається з повідомлення Нововолинської міської лікарні № 3444/01-17 від 25 жовтня 2013 року (а.с. 4), [PERSON] перебував на лікуванні у неврологічному відділенні з 10 травня 2013 року по 20 травня 2013 року з діагнозом черепно-мозкова травма, струс головного мозку, алкогольне сп'яніння (травма побутова 10.05.2013 р.). В частині 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 07 липня 1995 року «Про відшкодування витрат на стаціонарне лікування особи, яка потерпіла від злочину та судових витрат» зазначено, що Судам слід мати на увазі, що питання про відшкодування витрат на стаціонарне лікування потерпілого вирішується згідно з "Порядком обчислення розміру фактичних витрат закладу охорони здоров'я на стаціонарне лікування потерпілого від злочинного діяння та зарахування стягнених з винних осіб коштів до відповідного бюджету і їх використання", затвердженим постановою Кабінету Міністрів України N 545 ( 545-93-п ) від 16 липня 1993 року. Як передбачено цим Порядком, сума коштів, що підлягає відшкодуванню, визначається закладом охорони здоров'я, в якому перебував на лікуванні потерпілий, з урахуванням кількості ліжко-днів, проведених ним у стаціонарі, та щоденної вартості його лікування. Термін і обґрунтованість перебування потерпілого від злочину на стаціонарному лікуванні визначається на підставі даних лікувального закладу, де він перебував на лікуванні. До справи має бути приєднана довідка - розрахунок бухгалтерії цього закладу із записом про вартість одного ліжко-дня та загальну суму фактичних витрат на лікування потерпілого. При подачі позовної заяви прокурор просив стягнути з [PERSON] в користь фінансового управління виконавчого комітету Нововолинської міської ради кошти, витрачені на лікування [PERSON], хоча фінансове управління виконавчого комітету Нововолинської міської ради не є розпорядником місцевого бюджету (а.с. 7-9). Пізніше, після зміни позовних вимог, прокурор просить стягнути кошти, витрачені на лікування [PERSON] з [PERSON] на користь фінансового управління виконавчого комітету Нововолинської міської ради, яке не є розпорядником коштів місцевого бюджету та в користь Нововолинської міської ради не вказавши в яких частинах, не вказавши, що кошти слід стягнути до місцевого бюджету. З наданої суду калькуляції витрат на лікування [PERSON], який знаходився на стаціонарному лікуванні в неврологічному відділенні Нововолинської ЦМЛ з 10.05.2013 року по 20.05.2013 року (а.с. 4 зворот) слідує, що Нововолинською ЦМЛ було витрачено 1811,50 грн. Вищезазначений фінансовий документ не може бути прийнятим судом до уваги, оскільки він не завірений належним чином, відсутня печатка закладу, який його видав та не вказує від чого саме лікувався [PERSON] - черепно-мозкова травма, струс головного мозку чи алкогольного сп'яніння, чи від усього разом. Згідно ч. 1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Таким чином, на підставі наданих та досліджених в судовому засіданні доказів, судом встановлено, що [PERSON] перебував на стаціонарному лікуванні у Нововолинській ЦМЛ за період з 10 травня 2013 року по 20 травня 2013 року з діагнозом черепно-мозкова травма, струс головного мозку, алкогольне сп'яніння, звідки хоча і прослідковується причинно-наслідковий зв'язок з тілесними ушкодженнями, нанесеними йому [PERSON], якого вироком Нововолинського міського суду Волинської області від 20 листопада 2013 року визнано винним за ч. 2 ст. 125 КК України у нанесенні потерпілому [PERSON] легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров'я, проте, з наданих сторонами доказів, неможливо встановити на лікування яких саме хвороб [PERSON] - черепно-мозкова травма, чи струс головного мозку чи алкогольне сп'яніння понесла витрати Нововолинська ЦМЛ. Всупереч принципу змагальності сторін, прокурором та представниками відповідача не надано суду належних, допустимих та переконливих доказів щодо вартості витрат Нововолинської ЦМЛ на лікування [PERSON] та лікування яких саме хвороб. В судовому засіданні неможливо встановити вартості лікування [PERSON] та лікування яких саме хвороб під час його перебування на стаціонарному лікуванні в Нововолинській ЦМЛ за період з 10.05.2013 року по 20.05.2013 року, тому, суд в задовленні позову відмовляє.

Outcome: dismissed