Jurisdiction: civil
Date: 2017-08-13 00:00:00

24 вересня 2016 року ПАТ КБ "ПриватБанк" звернувся в суд з позовом до [PERSON], [PERSON] про стягнення заборгованості по кредитному договору 198/07/М від 17.10.2007 року. Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що між банком та відповідачем [PERSON] 17.10.2007 року було укладено договір №198/07/М, за умовами якого останній отримав кредит у розмірі 12500 доларів США на термін до 15.10.2010 року. Відповідач зобов'язався повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку, що встановлені кредитним договором. Погашення кредиту повинно відбуватися щомісячно в період сплати, відповідач повинен надавати Банку грошові кошти (щомісячний платіж) для погашення заборгованості за кредитом, яка складається із заборгованості за кредитом, за відсотками, комісією, а також інші витрати, згідно кредитного договору. У випадку порушення зобов'язань за кредитним договором, відповідач сплачує Банку відсотки за користування кредитом у подвійному розмірі на місяць, нараховані від суми непогашеної в строк заборгованості за кредитом. Для забезпечення виконання зобов'язань відповідача [PERSON] за кредитним договором №198/07/М від 17.10.2010 року цього ж числа було укладено договір поруки між позивачем та [PERSON] У зв'язку з несвоєчасним погашенням заборгованості по кредиту станом на 18.08.2016 року за відповідачами рахується заборгованість в сумі 42329,65 доларів США, де заборгованість по кредиту складає 8485,55 доларів США, заборгованість по відсотках за користування кредитом - 12974 доларів США, пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором - 20870,10 доларів США, штраф (фіксована частина) - 9,97 доларів США, штраф (процентна складова) - 1380,59 доларів США. Рішенням Нововолинського міського суду Волинської області від 22.12.2011 року стягнуто з [PERSON], [PERSON], в солідарному порядку в користь ПАТ КБ «ПриватБанк» 116296, 11 грн., що еквівалентно 14717,86 доларів США. Тому заборгованість по кредиту, враховуючи стягнуту судовим рішенням суму 14717,86 доларів США, становить 29002,35 доларів США. Оскільки добровільно повертати кошти банку відповідачі не бажають, просить стягнути з відповідачів [PERSON], [PERSON] в свою користь кредитну заборгованість в сумі 29002,35 доларів США, що еквівалентно 727378,88 грн., а також судові витрати по справі. В судовому засіданні представник позивача Богомазюк М. позовні вимоги підтримав з підстав наведених у позові, просить їх задовольнити. Пояснив, що станом на 18.08.2016 року поточна заборгованість за кредитом №198/07/М від 15.10.2010 року складає 42329,65 доларів. Рішенням Нововолинського міського суду Волинської області від 22.12.2011 року задоволено позов банку про стягнення заборгованості, згідно з яким в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором 198/07/М від 12.10.2007 року стягнуто заборгованість розмірі 14717,86 доларів США. Оскільки договірні правовідносини між сторонами не припинилися, банк продовжує здійснювати нарахування пені, відсотків. Тому заборгованість, яка підлягає до стягнення становить 29002,35 доларів США. Вказує, що при укладенні кредитного договору та відповідно договору поруки було дотримано всі передбачені законом істотні умови договору, які були обумовлені згодою сторін, узгоджені сторонами так і прийняті ними як обов'язкові умови договору. Стверджує, що порука вважається дійсною до моменту, коли судом буде встановлено факт припинення договору. Вказує, що згідно умов кредитного договору та договору поруки, сторони прийшли згоди, що строк в межах якого сторони можуть звернутися до суду з вимогою про захист свого порушеного права або законного інтересу за цим договором, встановлюється протягом п'яти років. Кредитором було пред'явлено вимогу до основного боржника та поручителя в межах п'ятирічного строку, що підтверджується реєстром відправки вимоги. Наголошує, що відповідачем не заявлено вимоги щодо припинення договору поруки, а лише надано заперечення щодо позову Банку. Порука вважається дійсною до моменту, коли судом не буде встановлено факт припинення договору. Згідно умов кредитного договору п. 7.1 договір набирає чинності з моменту підписання даного договору обома сторонами і діє в обсязі перерахованих коштів до повного виконання зобов'язань сторонами заданим договором. Тому вважає, що строки позовної давності банком не порушено Також вважає, що підстав для застосування позовної давності до позовних вимог про стягнення пені немає, оскільки порушення зобов'язання триває, відсутня можливість встановити початок перебігу позовної давності. Крім того, вказує, що рішенням Нововолинського міського суду Волинської області від 22.12.2011 року стягнуто з відповідачів заборгованості по кредиту, тим самим відбулося переривання строків позовної давності. Тобто час, що минув до переривання перебігу позовної давності до нового строку не зараховується. Пояснив, що зобов'язання за вказаним кредитним договором також забезпечені договором поруки укладеним із [PERSON], умовами якого передбачено право банку здійснювати договірне списання, що викладено у п.7 цього договору. Зазначив, що 20.12.2010 року, 27.12.2010 року, 05.01.2011 року, 20.01.23011 року, 09.02.2011 року, банком було здійснено договірне списання із картки № [NUMBER], яка на той час належала [PERSON]. Списані з рахунка [PERSON] кошти за меморіальними ордерами були зараховані на транзитний рахунок відповідача [PERSON], і перераховані на погашення кредитної заборгованості. Вважає, що банком не допущено жодних порушень, тому просить позов задоволити в повному обсязі. Наголосив, що постановою НБУ «Про затвердження Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті» від 29.03.2004 року (п1.4) передбачено Договірне списання банком рахунку клієнта коштів без надання клієнтом платіжного доручення, може здійснюватися банком в порядку, передбаченому в договорі, укладеному між ним і клієнтом. Пункт 6.1 даної постанови передбачає, що банк обумовлює своє право на здійснення договірного списання за дорученням платника з його рахунку в договорі банківського рахунку або іншому договорі про надання банківських послуг. Договір може містити інформацію необхідну банку для списання ним котів з рахунків платника п. 6.5. Згідно з умовами договору, а саме п.2.3.5 банк має право списувати кошти з поточних рахунків позичальника згідно п.2.2.6 даного договору при настанні термінів платежів передбачених умовами договору, у межах, що підлягають оплаті банку сум. Кредитний договір містить особистий підпис відповідача [PERSON], що свідчить про погодження всіх істотних умов договору. Пояснює, що зобов'язання за даним кредитним договором також забезпечені договором поруки укладеним із [PERSON]. Умовами даного договору поруки передбачено право банка здійснювати договірне списання, що викладено в п. 7 цього договору. З виписки по рахунку вбачається, що кошти були списані із картки [NUMBER], яка належить [PERSON] Стверджує, що банк правомірно здійснював договірне списання коштів. Також зазначає, що банківська виписка має статус первинного документу, що підтверджено Переліком типових документів, затвердженого наказом Мінюсту від 12.04.2012 року №578/5, згідно якого до первинних документів, які фіксують факт виконання госоперації та служать підставою для записів у регістрах бух обліку і в податкових документах, віднесені касові, банківські документи, повідомлення банків, виписки банків, корінці квитанцій і касових чекових книжок. Вказує, що користуючись кредитними коштами, відповідачу були добре відомі і зрозумілі умови договору, в том числі і порядок здійснення договірного списання. Стверджує, що банком були надані меморіальні ордери для підтвердження проведення операцій за кредитним договором, а саме 20.12.2010 року, 27.12.2010 року, 05.01.2011 року, 10.01.2011 року, 09.02.2011 року. Зазначає, що банком були надані всі необхідні докази на підтвердження правомірності здійснених операцій. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позов не визнав, просить у його задоволенні відмовити з підстав наведених у запереченнях (а.с.39-41). Наголосив, що рішенням Нововолинського міського суду від 22.12.2011 року договір поруки №198/07/М від 17.10.2007 року, укладений між ПАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] визнано недійсним. Заставне майно - автомобіль, що був заставлений в забезпечення виконання кредитного договору №198/07/М від 17.10.2007 року було ним особисто реалізовано та кошти спрямовано на погашення кредиту. Крім того, посилається на те, що банк володів інформацією про погіршення його фінансового стану і виникнення обставин, що ставили під загрозу своєчасність повернення кредиту, так як ПАТ КБ «ПриватБанк» у вересні 2010 року Господарським судом Волинської області був визнаний кредитором по іншому кредитному договору №179/07/М від 20.09.2007 року, що був укладений між ним та ПАТ КБ «ПриватБанк». Вимоги банку були включені в реєстр кредиторів по справі за заявою ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» до суб'єкта підприємницької діяльності - [PERSON] про визнання його банкрутом, згідно ухвали Господарського суду Волинської області за №1/86-Б від 15.09.2010 року. Стверджує, що позивачу було відомо про погіршення його фінансового стану і виникнення обставин, що поставили під загрозу своєчасність погашення кредиту, проте він не скористався своїм правом змінити умови договору, тобто вимагати дострокового повернення кредиту, сплати відсотків за його користування, виконання інших зобов'язань за даним договором у повному обсязі шляхом надання повідомлення. Вказує, що останнє погашення тіла кредиту за кредитним договором 198/07/М від 17.10.2007 року на суму 750 доларів США було здійснено основним боржником 16.01.2009 року Разом з тим, пунктом 1 договору поруки №198/07/М від 17.10.2007 року строк основного зобов'язання встановлений 16.10.2010 року, звідси вважає, що порука за даним договором припинилась саме 16.10.2010 року. Крім того вказує, що відповідно до п. 5 Договору поруки №198/07/М від 17.10.2007 року у випадку невиконання боржником будь-якого обов'язку, передбаченого . Договором поруки кредитор направляє на адресу поручителя письмову вимогу із зазначенням невиконаного обов'язку. Станом на 21.11.2016 року ніяких повідомлень від ПАТ КБ «ПриватБанк» про те, що [PERSON] не виконав своїх зобов'язань по кредитному договору №198/07/М від 17.10.2007 року, він не отримував. А в листопаді 2016 року отримав позовні матеріали по даній справі. Пунктом 12 договору поруки 198/07/М/Р від 17.10.2007 року обумовлено, що строк позовної давності по вимогам про стягнення кредиту, відсотків за користування кредитом, винагороди, неустойки-пені, штрафів встановлюється сторонами тривалістю 5 років, враховуючи, що перебіг позовної давності перервався 06.08.2011 року в зв'язку з поданням банком позову до суду, то позов повинен був пред'явлений до [PERSON] не пізніше 06.08.2016 року, однак позивач звернувся до суду з даним позовом 24 вересня 2016 року . Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. У поданих до суду письмових запереченнях позовні вимоги не визнав, просить у задоволенні позову відмовити. (а.с.47-48) Заслухавши пояснення представника позивача Богомазюка М.М., відповідача [PERSON], дослідивши письмові докази, суд приходить до висновку, що у задоволенні позову слід відмовити. З ксерокопії кредитного договору №№198/07/М від 17.10.2007 року вбачається, що між позивачем і відповідачем [PERSON] було укладено кредитний договір про надання кредиту в сумі 12500 доларів США (а.с.12-15). 17 жовтня 2017 року для забезпечення виконання зобов'язань відповідача [PERSON] за кредитним договором №198/07/М від 15.10.2010 року було укладено договір поруки між позивачем та [PERSON] (а.с.16) Рішенням Нововолинського міського суду Волинської області від 22.12.2011 року стягнуто з [PERSON], [PERSON], в солідарному порядку в користь ПАТ КБ «ПриватБанк» 116296, 11 грн., що еквівалентно 14717,86 доларів США, задоволено зустрічний позов та визнано договір поруки №198/07/М/Р від 17.10.2007 року, укладений між ПАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] недійсним (а.с.4,5). Згідно ч.1 ст.546 ЦК України виконання зобов'язання може забезпечуватись неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. З розрахунку кредитної заборгованості відповідачів перед банком вбачається, що станом на 18.08.2016 року за відповідачами [PERSON] ,[PERSON], 29002,35 доларів США. Остання сума погашення за даним кредитом здійснена основним боржником [PERSON] 16.01.2009 року в розмірі 750 доларів США. (а.с. 6) Також в даному розрахунку позивачем вказано, що останнє погашення тіла кредиту відбулось 27.12.2010 року в сумі 12,54 доларів США, останнє погашення відсотків відбулось 16.01.2009 року в сумі 121,56 доларів США, останнє погашення пені - 09.02.2011 року в сумі 5,02 доларів США. Зазначені платежі підтверджуються банком копіями меморіальних ордерів (а.с. 137-143), на яких відсутні підписи та інші необхідні реквізити (штампи, печатки). Частиною 1 ст.543 ЦК України визначено, що у разі солідарного обов'язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов'язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо. Як зазначено в ст. 554 ЦК України поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Особи, які спільно дали поруку, відповідають перед кредитором солідарно, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Статтею 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ст. 1049 ЦК України передбачено, що позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно п.4 договору поруки сторони договору визначають, що у випадку невиконання боржником обов'язків за кредитним договором боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники (а.с.16). Пунктом 11 договору поруки передбачено, що сторони договору встановлюють, що цей договір вступає в силу з моменту його підписання сторонами і діє до повного виконання зобов'язань за кредитним договором (а.с.16). Відповідно до п.7 договору поруки у випадку порушення поручителем зобов'язання, передбаченого п. 6 цього договору, кредитор та поручитель прийшли до згоди, що кредитор має право в рахунок погашення боргу за кредитним договором здійснювати договірне списання грошових коштів, що належать поручителю і знаходяться на його рахунку у ПриватБанку. Договірне списання грошових коштів згідно з умовами цього пункту оформляється меморіальним ордером, у реквізиті призначення платежу якого зазначається інформація про платіж ,номер, дату та пункт цього договору, що передбачає можливість застосування договірного списання. Як встановлено в судовому засіданні, що і не заперечив представник позивача, кошти, що зазначені в меморіальних ордерах, наданих на вимогу суду, були списані із картки [NUMBER], яка належить [PERSON], не дивлячись на те, що договір поруки укладений між позивачем та [PERSON] визнаний рішенням Нововолинського міського суду Волинської області від 22.12.2011 року недійсним, тому остання не відповідає перед кредитором по зобов'язаннях боржника [PERSON] Меморіальний ордер - це розрахунковий документ, який складається за ініціативою банку для оформлення операцій щодо списання коштів з рахунка платника і внутрішньобанківських операцій відповідно до Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні». Меморіальний ордер підтверджує списання коштів з транзитного рахунку з подальшим розпорядженням розподіленням призначення платежів. Враховуючи, що банком не надано суду жодних доказів на підтвердження того що кошти на погашення заборгованості за кредитним договором від 17.10.2007 року були внесені 20.12.2010 року, 27.12.2010 року, 05.01.2011 року, 10.01.2011 та 09.02.2011 року особисто відповідачами, суд приходить до висновку, що датою останнього погашення кредиту 198/07/М є 16.01.2009 року. При цьому суд не може взяти до уваги твердження представника позивача про те що вказані кошти були списані з рахунку поручителя [PERSON] ще до прийняття судом 22.12.2011 року рішення про визнання договору поруки, укладеним банком на забезпечення виконання зобов'язань основним боржником [PERSON] з [PERSON] недійсним, оскільки за наявності доведених обставин щодо неналежності особі підпису на договорі, правочин визнається недійним з моменту його укладення. В судовому засіданні встановлено, що відповідач [PERSON] всупереч умов кредитного договору у встановлені ним терміни не здійснював платежів для погашення кредиту та процентів, чим порушив взяті на себе договірні зобов'язання. Як встановлено в суді, Починаючи з 16.01.2009 року відповідачем [PERSON] не проводилось перерахування особистих коштів для погашення кредитної заборгованості, будь-яке погашення коштів не здійснювалось. Доказів того, що станом на 2010-2011 роки у ПАТ КБ «Приватбанк» на імя [PERSON] були відкриті рахунки із наявними на них коштами, незважаючи на за печення відповідача, представником банку суду не надано. Із позовними вимогами про стягнення заборгованості за кредитом позивач звернувся до суду 24 вересня 2016 року. - дата здачі поштового відправлення на відділення (а.с.24). Стаття 256 ЦК України визначає, що позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Пунктом 6.8. кредитного договору №198/07/М від 17.10.2007 року обумовлено, що строк позовної давності по вимогам про стягнення кредиту, відсотків за користування кредитом, винагороди, неустойки-пені, штрафів встановлюється Сторонами тривалістю 5 років (а.с.13). У відповідності до ч. 4 ст. 559 ЦК України, порука припиняється після закінчення строку, встановленого у договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. У п. 24 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» судам роз'яснено, що відповідно до п. 4 ст. 559 ЦК України порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. При вирішенні таких спорів суд має враховувати, що згідно ст. 526 ЦК України зобов'язання повинно виконувати належним чином відповідно до умов договору. Отже, якщо кредитним договором не визначено інші умови виконання основного зобов'язання, то у разі неналежного виконання позичальником своїх зобов'язань за цим договором строк пред'явлення кредитором до поручителя вимог про повернення отриманих у кредит коштів має обчислюватись з моменту настання строку погашення зобов'язання згідно з такими умовами, тобто з моменту настання строку виконання зобов'язання у повному обсязі або у зв'язку із застосуванням права на повернення кредиту достроково. Пред'явлення вимоги до поручителя є як направлення/вручення йому вимоги про погашення боргу (залежно від умов договору), так і пред'явлення до нього позову. При цьому в разі пред'явлення вимоги до поручителя кредитор може звернутись до суду протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання. Зазначена правова позиція викладена в Постанові Верховного Суду України від 29 січня 2014 року №6-155цс13, яка згідно ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для судів. Статтею 1049 ЦК України передбачено, що позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. За вимогами ч. 1 ст. 251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов'язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами (ст.. 252 ЦК України). Відповідно до ст. 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок. У відповідності до ч. 1 ст. 256 ЦК України позовна давність - строк, у межах якого особа може звернутись до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Згідно ч. 1 ст. 257 цього Кодексу загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. У відповідності до п. 1 ч. 2 ст. 258 цього Кодексу позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). Статтею 261 ЦК України передбачено, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Перебіг позовної давності за зобов'язаннями з визначеним строком виконання починається зі спливом строку виконання кредитного договору (аб.1 п. 5 ст. 267 ЦК України). За змістом ст. 261 ЦК України початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто з можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Початок перебігу позовної давності пов'язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, як з певним моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи. Таким чином, повернення кредитних коштів визначено періодичними щомісячними платежами, тому у випадку неналежного виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів має обчислюватись з моменту настання строку погашення чергового платежу. Відповідні висновки містяться в постанові Верховного Суду України від 6 листопада 2013 року, справа №6-116цс13. Відповідно до ст. 360-7 ЦПК України, рішення Верховного Суду України, прийняте за наслідками розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначену норму права, та для всіх судів України. Суди зобов'язані привести свою судову практику у відповідність із рішенням Верховного Суду України. Як зазначено у ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Всупереч зазначеним вимогам Цивільного процесуального кодексу України, представник позивача не подав суду належних доказів, які б підтверджували підставність та правомірність заявлених вимог, як і не спростував заперечень відповідачів на позов та їх доводів про належне виконання кредитних зобов'язань у повному обсязі. Оскільки в судовому засіданні належними доказами підтверджено, що останній платіж основним боржником [PERSON] здійснено 16.01.2009 року, рішенням Нововолинського міського суду Волинської області від 22.12.2011 року стягнуто заборгованість за кредитом з відповідачів станом на 15 липня 2010 року, а позов позивачем подано до суду 24 вересня 2016 року, тому є всі підстави вважати, що позивачем ПАТ КБ «ПриватБанк» пропущено п'ятирічний строк позовної давності звернення до суду, у зв'язку з чим слід відмовити позивачеві у задоволенні позову.

Outcome: dismissed