Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-26 00:00:00

06.11.2013 р. [PERSON] звернувся до суду з позовом про стягнення моральної шкоди до ПАТ «КРИВБАСЗАЛІЗРУДКОМ» /далі ПАТ/, яким просить стягнути відповідно до ст.ст.173, 153, 237-1 КзпП України, порушення відповідачем Закону України »Про охорону праці» - 100000 грн. моральної шкоди, у зв'язку з отриманим професійним захворюванням на виробництві, стійкою втратою професійної працездатності. В обґрунтування вказує що в період його роботи електрогазозварювальником шахти «Леніна», ним отримано хронічне професійне захворювання - хронічне обструктивне захворювання легень 1 ст., радикулопатія шийна, попереково-крижова, з помірно вираженими статико-динамічними порушеннями, больовим синдромом, нейродистрофією, періартрозу, початкових артрозів колінних та ліктьових суглобів. Захворювання відповідно до акту розслідування пов'язані з виробництвом, виникли з вини роботодавця. Згідно висновку МСЕК від 11.06.2008 р. вперше позивачу встановлена стійка втрата професійної працездатності в загальному розмірі 50%. Висновком МСЕК від 11.07.2013 р. при переогляді також встановлено 50% стійкої втрати працездатності, третя група інвалідності. Вважає, що йому не було забезпечено безпечних умов праці, він втратив професійну працездатність, виконуючи тривалий час більше 20 років роботи в важких та шкідливих умовах праці. Виходячи з характеру захворювання він неодноразово знаходився на лікуванні, позивачу важко виконувати будь яку роботу, він обмежений в спілкуванні з оточуючими, має стійкий депресивний стан, що порушує його нормальні життєві зв'язки. Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні підтримав позов. Представники ПАТ за довіреністю Некрасова К.О. і МАйтак І.В. позов не визнали, надали письмові заперечення вказують, що у позивача відсутні законні підстави для відшкодування моральної шкоди. Позивач посилається на ст.ст.153, 173, 237-1 КЗпП України, він хоча і перебував в трудових відносинах з ПАТ, але свідомо обрав професію зі шкідливими умовами праці, був попереджений та обізнаний з вказаними умовами, користувався пільгами та гарантіями і у всякий час міг змінити роботу. Наявність шкідливих умов праці є об»єктивною на деяких робочих місцях згідно законодавства, гігієнічної класифікації праці. З вказаного видно, що діяльність ПАТ по використанню праці працівників у шкідливих умовах, не є протиправною, що вказує на відсутність підстав для стягнення моральної шкоди. Крім того позивач пропустив тримісячний строк звернення до суду за вирішенням трудового спору відповідно до ст.233 КЗпП України, а обов'язок по відшкодування шкоди здоров'ю працівників при виконанні трудових обов'язків покладається на відповідний Фонд соціального страхування а не роботодавця. Вислухавши сторони, дослідивши письмові докази, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено поясненнями сторін, трудовою книжкою, актом розслідування хронічного професійного захворювання від 28.05.2008 р. а.с.5-11, що позивачу в період роботи на ПАТ встановлені хронічні професійні захворювання - хронічне обструктивне захворювання легень 1 ст., радикулопатія шийна, попереково-крижова, з помірно вираженими статико-динамічними порушеннями, больовим синдромом, нейродистрофією, періартрозу, початкових артрозів колінних та ліктьових суглобів. Позивачу вперше 11.06.2008 р. встановлена стійка втрата професійної працездатності в загальному розмірі 50%. Висновком МСЕК від 11.07.2013 р. при переогляді встановлено 50% стійкої втрати працездатності, третя група інвалідності з 01.07.2013 р. по 01.07.2016 р. З 01.04.2001 року набрав чинності Закон України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності». Ст.ст.21, 28, 34 цього Закону було передбачено обов'язок Фонду по відшкодуванню моральної шкоди, заподіяної умовами виробництва, професійним захворюванням застрахованим та членам їх сімей. Законом від 28.12.2007 року № 107 з п.3 Прикінцевих положень вказаного Закону виключені слова, які свідчили про відшкодування за умов, зазначених у цьому пункті, моральної шкоди потерпілим на виробництві і крім того з 01.01.2008 р. припинено відшкодування моральної шкоди Фондом, незалежно від часу настання страхового випадку. Конституційний Суд України в абзаці 9 пункту 5 Рішення №20-рп/2008 (справа про страхові виплати) зазначив, що положеннями п.1, абзацу 3 п.5, п.9, абзацу 3 п.10, п.11 розділу 1 Закону України «Про внесення змін до Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» від 23.02.2007 року №717, скасовано право застрахованих громадян, що потерпіли на виробництві від нещасного випадку або професійного захворювання, на відшкодування моральної шкоди за рахунок Фонду, яке вони мали відповідно до приписів первинної редакції вказаного Закону. Проте, Конституційний Суд України вважає, що саме право цих громадян на відшкодування моральної шкоди не порушено, оскільки ст.1167 Цивільного кодексу України та ст.237-1 КЗпП України їм надано право відшкодовувати моральну шкоду за рахунок власника або уповноваженого ним органу. З урахуванням вищевикладеного, суд вважає, що при вирішення спору по відшкодуванню моральної шкоди, завданої позивачу внаслідок отриманого ним професійного захворювання та втрати у зв'язку із цим професійної працездатності, слід застосовувати норми трудового та цивільного законодавства України, які регулюють спірні правовідносини. Згідно ст.153 КЗпП України - на всіх підприємствах створюються безпечні і нешкідливі умови праці, забезпечення яких покладається на власника або уповноважений ним орган. Умови праці, безпека технологічних процесів, стан засобів захисту, санітарно побутові умови повинні відповідати вимогам нормативних актів про охорону праці, на власника покладається обов'язок впровадження сучасних засобів безпеки, що запобігають виникненню професійних захворювань працівників. Відповідно до ст.237-1 КЗпП України - власником проводиться відшкодування моральної шкоди працівнику в разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Позивачу [PERSON] як вказувалося раніше, згідно п.п.17-19 акту розслідування хронічного професійного захворювання а.с. 9-11, встановлено хронічне професійне захворювання. Виробничими факторами, що спричинили захворювання є важкі, шкідливі, напружені умови праці - пил, фізичне перевантаження. Шкідливі умови праці відносяться до 3 класу 3 ступеню шкідливості, важкість праці відноситься до 3 класу 2-го ступеню шкідливості. Позивач працював у вказаних шкідливих умовах на ПАТ більше 20 років. Встановлена вина роботодавця в пошкодженні здоров'я, рекомендовано згідно акту застосування заходів пилеподавлення, заходи по оптимізації робочого місця, встановлено порушення роботодавцем ст.153 КЗпП України, вимоги ст.13 Зак4ону України «Про охорону праці»; чим спростовуються заперечення відповідача стосовно відсутності вини роботодавця. Визначаючи розмір моральної шкоди, суд вважає, що слід врахувати роз'яснення п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995р., з подальшими змінами, " Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди", відповідно до якого, розмір відшкодування моральної шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням в кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин. Зокрема, враховується характер і тривалість страждань, стан здоров"я потерпілого, тяжкість отриманого захворювання, істотність вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, конкретних обставин по справі, характер моральних страждань і наслідків, що наступили. Суд враховує характер захворювання, пов'язаного з обмеженням в фізичних навантаженнях, постійних болей в грудній клітині, хребті, кінцівках, задухою, фізичних і моральних страждань позивача в зв'язку з цим; їх тривалість і тяжкість, істотність вимушених змін у його життєвих стосунках. Відповідно до наслідків що наступили, які підтверджуються медичними документами а.с.12-20, позов слід задовольнити частково та стягнути з ПАТ на користь позивача 25000 грн. у відшкодування моральної шкоди, вважаючи суму що вимагає позивач завищеною. Посилання відповідача на пропуск позивачем строку звернення до суду за захистом свого права суд вважає безпідставним, так як відповідно до ст.268 ч.1 п.3 ЦК України позовна давність не поширюється на вимогу про відшкодування шкоди завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров"я При частковому задоволенні позову та звільненні позивача від сплати судового збору - судовий збір в сумі 243,60 грн. слід стягнути з ПАТ на користь держави, згідно ст.88 ЦПК України. На підставі ст.ст.153, 237-1 КЗпП України,

Outcome: partial