Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-22 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON], про виселення з квартири [ADDRESS], яка належить позивачу на праві приватної власності за договором дарування від 08 грудня 2006 року. Свої вимоги позивач мотивує тим, що 03 червня 2015 року рішенням Мукачівського міськрайонного суду розірвано шлюб укладений між нею та відповідачем, причиною розірвання шлюбу стало те, що відповідач зловживає спиртними напоями. Після розірвання шлюбу відповідач залишився проживати в квартирі, при цьому створює певні незручності, не приймає участі в сплаті комунальних платежів. Крім того, сварки , які постійно виникають між сторонами негативно впливають на виховання дитини. Таким чином, з урахуванням позиції статті 116 Житлового кодексу УРСР, позивач просить виселити відповідача з належної їй на праві власності квартири. В судовому засіданні позивач підтримала заваленні позовні вимоги просила задоволити позов у повному обсязі. Пояснила, що звернулася до суду з даним позовом захищаючи права сина [PERSON], який в результаті сварок, щовчиняє відповідач, перебуває на обліку у невролога. Крім того, в квітні 2015 року відповідачем було нанесено їй тілесні ушкодження, однак, кримінальне провадження закрито. Відповідач в судовому засіданні заперечив проти задоволення позову, мотивуючи тим, що з моменту одруження проживали з відповідачем у спірній квартирі. Починаючи з 2007 року ним проведено ремонтні роботи в квартирі за кошти, які знаходились на його депозитному рахунку в АТ «ОТП Банк». Оскільки, тривалий час вони з позивачем зловживали спиртними напоями, його мати, яка перебувала на заробітках за кордоном щомісяця надсилала їм кошти на утримання, в тому числі і на імя [PERSON]. Причиною сварок, на думку відповідача є те, що на протязі трьох років він не вживає спиртні напої, а позивач продовжує вживати алкоголь, крім того, познайомилась з іншим чоловіком, тому ставить вимогу про його виселення. Також, відповідач ствердив, що з метою уникнення конфліктних ситуацій має намір змінити місце проживання, однак, на даний час не має іншого житла. Заслухавши пояснення сторін, вивчивши матеріали справи суд приходить до наступного. В судовому засіданні встановлено, що позивач є власником квартири [ADDRESS], що підтверджується наданою суду копією суду договору дарування від 08 грудня 2006 року та інших належними доказами. Наданими суду доказами також підтверджується, що відповідач зареєстрований та проживає за даною адресою з квітня 2007 року. 2 із 4 Відповідно до наданої суду копії рішення Мукачівського міськрайонного суду від 03 червня 2015 року між сторонами розірвано шлюб, з відповідача стягнуто аліменти на утримання дитини , яку залишено проживати з матірю. Крім того, постановою суду від 01 липня 2015 року відповідача визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого частиною 1 статті 173-2 Кодексу України про адміністративні правопорушення та накладено адміністративне стягнення у вигляді 30 годин громадських робіт. Наданими суду характеристиками та довідками про стан здоровя дитини підтверджується, що дитини дійсно перебуває на обліку в невролога, при цьому позитивно ставиться до обох батьків, а відповідач, в свою чергу, позитивно характеризується за місцем проживання. Відповідно до виписки з хвороби від 30 червня 2015 року за №10061/15 відповідач [PERSON], за результатами хірургічної операції проведеної 23 червня 2015 року потребує нагляду лікарів. Крім того, наданими суду копіями квитанцій про сплату комунальних послуг спростовується твердження позивача , що відповідач жодним чином не приймає участі в утриманні квартири. В судовому засіданні позивач підтвердила, що дійсно відповідач частково сплачує комунальні послуги, крім того, ними разом були проведені ремонті роботи по влаштуванню квартири. Той факт, що відповідач приймав участь в проведення ремонтних робіт по влаштуванню квартири, крім показів самої потерпілої, підтверджується наданими суду виписками здійснених переказів в період з 05 грудня 2011 року по 14 квітня 2015 року та інформацією про рух коштів на депозитному рахунку відповідача в АТ «ОТП Банк». Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного судочинства. Способи захисту цивільних прав та інтересів передбачені статтею 16 Цивільного кодексу України. Відповідно до пункту 6 постанови Пленуму Верховного Суду України №14 від 18.12.2009 року «Про судове рішення у цивільній справі», враховуючи принцип безпосередності судового розгляду (стаття 159 ЦПК), рішення може бути обґрунтоване лише доказами, одержаними у визначеному законом порядку та дослідженими в тому судовому засіданні, в якому ухвалюється рішення. Згідно статті 9 Житлового кодексу УРСР ніхто не може бути виселений із займаного приміщення або обмежений у праві користування ним інакше як на підставах і в порядку, передбаченому законодавством. У відповідності до частини 1 статті 109 Житлового кодексу УРСР виселення із займаного жилого приміщення допускається з підстав, установлених законом. Виселення проводиться добровільно або в судовому порядку. У той же час посилання позивача на те, що відповідач своїм проживанням у квартирі чинить їй та їх спільній малолітній дитині перешкоди в користуванні квартирою є безпідставними та не можуть бути прийняті судом в якості підстав для позбавлення його права користування квартирою та виселення, оскільки доказів перешкоджання позивачеві відповідачем у користуванні (вселенні) у квартиру суду не надано. Частиною 1 статті 11 ЦПК України передбачено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до частин 1, 4 статті 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Об'єктом власності особи може бути, зокрема житло, житловий будинок, садиба, квартира (статті 379,382 Цивільного кодексу України). Права власника житлового будинку, квартири визначені статтею 383 Цивільного кодексу України та статтею 150 Житлового кодексу УРСР, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання 3 із 4 членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатись своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання у права власника можливе лише з підстав, передбачених законом. Згідно з частиною 1 статті 383 Цивільного кодексу України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб. Статтею 150 Житлового кодексу УРСР передбачено, що громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Статтею 155 Житлового кодексу УРСР закріплені гарантії прав громадян, які мають у власності жилий будинок, квартиру, згідно яких жилі будинки (квартири), що є у приватній власності громадян, не може бути в них вилучено, власника не може бути позбавлено права користування жилим будинком (квартирою). Відповідно до статті 391 Цивільного кодексу України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Згідно зі статтею 116 Житлового кодексу УРСР, якщо наймач, члени його сім'ї або інші особи, які проживають разом з ним, систематично руйнують чи псують жиле приміщення, або використовують його не за призначенням, або систематичним порушенням правил соціалістичного співжиття роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі чи в одному будинку, а заходи запобігання і громадського впливу виявились безрезультатними, виселення винних на вимогу наймодавця або інших заінтересованих осіб провадиться без надання іншого жилого приміщення. Тобто для застосування норм цієї статті необхідна наявність двох умов: систематичне порушення правил співжиття, а також вжиття заходів попередження або громадського впливу, які не дали позитивних результатів. Під заходами впливу маються на увазі заходи попередження, що застосовуються судами, прокурорами, органами внутрішніх справ, адміністративними комісіями виконкомів, а також заходи громадського впливу. вжиті на зборах жильців будинку чи членів ЖБК, трудових колективів, товариськими судами й іншими громадськими організаціями за місцем роботи або проживання відповідача. Разом з тим, позивачем не надано суду достатньо доказів на підтвердження систематичного порушенням відповідачем правил соціалістичного співжиття, що робить неможливим для позивача проживання з нею в одній квартирі, а також доказів застосування до відповідача заходів запобігання і громадського впливу, які виявилися безрезультатними. Відповідно до п. 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 квітня 1985 року № 2 "Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України" під час вирішення справ про виселення на підставі ст. 116 Житлового кодексу УРСР осіб, які систематично порушують правила співжиття та роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі або будинку, слід керуватися тим, що під час тривалої антигромадської поведінки виселення винного може статися під час повторного порушення, якщо раніше вжиті заходи попередження або громадського впливу не дали позитивних результатів. Серед таких визначені заходи попередження, що застосовуються судами, прокуратурами, органами внутрішніх справ тощо. Аналізуючи наведене вище суд приходить до переконання, що підстави для виселення відповідача відсутні, оскільки позивачем не доведено, що відповідач систематично порушує правила співжиття, що робить неможливим для інших спільне проживання з нею в одній квартирі, що до відповідача застосовувались будь-які заходи запобігання чи громадського впливу. Судові витрати віднести за рахунок позивача.

Outcome: dismissed