Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-25 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просив стягнути з відповідача на свою користь заборгованість у розмірі 20935,97 грн., посилаючись на те, що 31.07.2006 року між банком та [PERSON] було укладено кредитний договір б/н. На підставі вказаного договору відповідач отримав кредит у розмірі 1000 грн. у вигляді встановленого ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з умовами надання банківських послуг, правилам користування платіжною карткою складає між ним та банком договір. У зв'язку із порушеннями зобов'язань за кредитним договором відповідач станом на 11.11.2013 рік має заборгованість у розмірі 20935,97 грн., яка складається з наступного: 4670,37 грн.-заборгованість за кредитом, 14792,46 грн.-заборгованість по процентам за користування кредитом, 500 грн.-штраф (фіксована частина), 973,14 грн.-штраф (процентна ставка), яку позивач просить стягнути з відповідача, а також судовий збір. У судове засідання представник позивача не з'явився, надав заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримав, не заперечував проти винесення заочного рішення. Відповідач до суду не з'явився, про причину неявки суд не повідомив, заперечень не надав, про місце та час розгляду справи повідомлявся належним чином. Оскільки у справі достатньо матеріалів про взаємовідносини сторін, суд зі згоди представника позивача ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України, на підставі наявних у справі доказів. Суд, дослідивши матеріали справи, вирішив наступне. З матеріалів справи вбачається, що 31.07.2006 року між банком та [PERSON] було укладено кредитний договір б/н. На підставі вказаного договору відповідач отримав кредит у розмірі 1000 грн. у вигляді встановленого ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки (а.с.7). Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з умовами надання банківських послуг, правилам користування платіжною карткою складає між ним та банком договір. У зв'язку із порушеннями зобов'язань за кредитним договором відповідач станом на 11.11.2013 рік має заборгованість у розмірі 20935,97 грн., яка складається з наступного: 4670,37 грн.-заборгованість за кредитом, 14792,46 грн.-заборгованість по процентам за користування кредитом, 500 грн.-штраф (фіксована частина), 973,14 грн.-штраф (процентна ставка) (а.с.5,6). Згідно ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України. Згідно ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ст.. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Відповідно до ст.. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Згідно п.7 ч.13ст.11 Закону України „Про захист прав споживачів" у спорах щодо споживчого кредитування кредитодавцю забороняється вимагати повернення споживчого кредиту, строк давності якого минув. Відповідно з роз'ясненнями, які містяться у п.31 Постанови №5 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012р. „Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин ", що враховуючи положення пункту 7 частини тринадцятої статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів», суди мають виходити з того, що у спорах щодо споживчого кредитування кредитодавцю забороняється вимагати повернення споживчого кредиту, строк давності якого минув. У зв'язку із цим позовна давність за позовом про повернення споживчого кредиту застосовується незалежно від наявності заяви сторони у спорі. Відповідно до розрахунку заборгованості за договором б/н від 31.07.2006 року між Приватбанком та [PERSON], останній платіж відповідачем був здійснений 26.07.2007 року. Згідно до п.3.1 умов та правил надання банківських послуг для надання послуг бак відкриває клієнту картрахунок, надає клієнту картки, їх вид та строк дії визначений в заяві та пам'ятці клієнта, підписанням якого клієнт та банк укладають договір про надання банківських послуг. Датою укладення договору являється дата відкриття рахунку, зазначена у розділі «Отметки банка» заяви. Відповідно до п.9.12 умов та правил надання банківських послуг договір діє на протязі 12 місяців з моменту підписання. Якщо на протязі даного строку жодна із сторін на проінформує іншу сторону про припинення дії договору, він автоматично лонгується на той же строк. Згідно до п. 3.1.3. вищезазначених правил по закінченню строку дії відповідна картка продовжується банком на новий строк (шляхом надання клієнту картки з новим строком дії, якщо раніше (до початку місяця закінчення строку дії) не надійшло письмових заяв утримувача про закриття картрахунку, а також при умові наявності грошових коштів на картрахунку для оплати послуг по виконанню розрахункових операцій по картрахунку та при дотриманні інших умов продовження, передбачених договором. Відповідно до п.3.1.5. правил замовленні клієнтом карти, в тому числі продовженні з новим строком, однак не отриманні, зберігаються у банку для видачі Клієнту: - цільові (зарплатні, пенсійні соціальні)- 3 місяця; -корпоративні, особисті платіжні по дебетовій, кредитній та дебетово-кредитній схемам- 6 місяців. Відповідно до наданої суду заяви [PERSON] датою відкриття рахунку є 31.07.2006 р., тобто вказана дата є датою укладення договору. 31.07.2007 року дія вказаного договору була закінчена та у відповідності до п.3.1.3. продовжена на 12 місяців. Таким чином, право на позов виникло у позивача 31.07.2008 року. Позов подано до суду 26.11.2013 року, тобто із пропуском строку звернення до суду. Договором позовна давність не збільшувалась. Право на позов виникає з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення свого права. Позивачем не надано доказів, які свідчать про поважність причини пропуску строку звернення до суду, тому суд застосовує наслідки спливу позовної давності, на підставі чого у задоволені позову відмовляє. Оскільки суд прийшов до висновку про відмову в задоволенні позовних вимог, то відповідно до ст. 88 ЦПК України, суд відмовляє у стягненні з відповідача судових витрат, понесених позивачем в зв'язку з пред'явленням позову.

Outcome: dismissed