Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-07 00:00:00

14.06.2016 р. позивач звернулася до Тернівського районного суду м. Кривого Рогу з вказаним позовом. 15.07.2016 р. суддею Тернівського районного суду м. Кривого Рогу [PERSON] відкрито провадження у вказаній справі. 16.08.2017 р. протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями, у звязку з припиненням повноважень судді Мельника Ю.П. у звязку зі смертю, вказану справу передано в провадження судді Лиходєдова А.В., та ухвалою від 29.08.2017 року прийнято до провадження. 13.02.2018 р. ухвалою суду визначено порядок розгляду справи, а саме: за правилами спрощеного позовного провадження з повідомлення учасників процесу. Позовні вимоги про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок вчинення дорожньо-транспортної пригоди обґрунтовані наступним. 30.03.2016 р. о 12.30 год. [PERSON] керуючи автомобілем [NUMBER], рухаючись заднім ходом по вул. Революційна, біля буд. № 71, в м. Кривому Розі, в порушення вимог п. 10.9 ПДР України, здійснив наїзд на автомобіль [NUMBER], у відсутності водія [PERSON] Вказаний автомобіль належить їй на праві приватної власності. Постановою від 20.04.2016 р. Тернівського районного суду м. Кривого Рогу, [PERSON] визнано винним у вчиненні вказаного ДТП. Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди її автомобілю було завдано технічні пошкодження, а саме пошкоджено передні ліві двері, що підтверджується довідкою інспектора сектору ПП Криворізького ВП від 30.03.2016 р. У звязку з чим, незалежним експертом [PERSON] було проведено огляд транспорту та визначено оціночну вартість матеріального збитку, який складає 8180,33 грн. Вартість проведення цієї експертизи складає 700 грн. Таким чином вважає, що [PERSON], як власник повинен відшкодувати її витрати, які вона мусить зробити для відновлення первинного стану свого автомобіля. Крім того, відповідачем завдано їй моральну шкоду, яка полягає в тому, що протягом тривалого часу у звязку з пошкодженням автомобіля їй довелося самостійно шукати кошти для його ремонту, через що вона тривалий час не могла вночі спокійно спати. Розмір спричиненої їй моральної шкоди вона оцінює у 2000 грн. Оскільки відповідальність відповідача згідно полісу обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АІ/5607603 застрахована у ПрАТ СК «Україна», вона вчасно звернулася за відшкодуванням до страхової компанії. Однак ПрАТ СК «Україна» не виконує своїх зобовязань за обовязковим договором страхування, у звязку із чим вона була змушена звернутись до Моторно (транспортного) страхового бюро України. 22.04.2016 р. від Департаменту врегулювання вона отримала листа, в якому зазначено, що на даний час МТСБУ не може застосувати до зазначеного страховика заходів впливу, оскільки членство останнього в МТСБУ було припинено і на теперішній час не володіє інформацією щодо ліквідації ПрАТ СК «Україна» чи визнання даної страхової компанії банкрутом. У звязку із тим, що ПрАТ СК «Україна» не виконує свої зобовязання за договором страхування, вона змушена звернутися до суду з позовом про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, внаслідок вчинення дорожньо-транспортної пригоди [PERSON] У вересні 2016 року представник відповідача надав суду заперечення на позовну заяву, в якому зазначив, що цивільно-правова відповідальність відповідно до страхового полісу № АІ/5607603 від 26.04.2015 р. застраховано ПрАТ СК «Україна» за шкоду, заподіяну майну у розмірі 50000 грн., а тому належним відповідачем у справі є страхувальник ПрАТ СК «Україна», а [PERSON] може бути лише третьою особою. Крім того зазначив, що належним доказом у справі про розмір відшкодування шкоди, завданої ДТП є судова авто-товарознавча експертиза, а доданий до позову звіт [PERSON] №018/МУ-16 від 18.05.2016 р. не може бути підставою для визначення розміру шкоди, завданої ДТП, оскільки [PERSON] не є спеціалістом в частині товарознавчих експертиз. Суд перевіривши матеріали справи, вважає, що позов задоволенню не підлягає з таких підстав. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Судом установлено, що 30.03.2016 р. о 12.30 год. [PERSON], керуючи автомобілем [NUMBER], рухаючись заднім ходом по вул. Революційна, біля буд. № 71, в м. Кривому Розі, в порушення вимог п. 10.9 ПДР України, здійснив наїзд на автомобіль [NUMBER], у відсутності водія [PERSON], якій він належить. Постановою від 20.04.2016 р. Тернівського районного суду м. Кривого Рогу, [PERSON] визнано винним у вчиненні вказаного ДТП (а.с.10). Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди її автомобілю було завдано технічні пошкодження, а саме пошкоджено передні ліві двері, що підтверджується довідкою інспектора сектору ПП Криворізького ВП від 30.03.2016 р. (а.с. 13). Після ДТП було встановлено, що 26.04.2015 р. між [PERSON] та ПрАТ СК «Україна» укладено Договір обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АІ/5607603, що підтверджується Полісом обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Відповідно до Полісу страховим випадком є подія, внаслідок якої заподіяна шкода третім особам під час дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася за участю забезпеченого транспортного засобу і внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована за договором. У Полісі також зазначено, що Страхувальником є [PERSON], а забезпеченим транспортним засобом є ВАЗ-21093, номерний знак [NUMBER]. Ліміт відповідальності за шкоду, заподіяну майну (на одного потерпілого), згідно до Полісу становить 50 000 грн. (а.с. 14). У звязку з наявністю у [PERSON] укладеного договору обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів позивач звернулася до страховика з проханням сплатити їй страхове відшкодування, але страховик не виконує своїх зобовязань за обовязковим договором страхування. Згідно відповіді Моторно (транспортного) страхового бюро України від 22.04.2016 р. № 3/1-04/11149 на звернення позивача щодо не виконання ПрАТ СК «Україна» своїх зобовязань, було надано розяснення, що відповідно до ст. 52 ЗУ «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик, членство (у тому числі повне) якого припинено, зобовязаний виконати свої зобовязання згідно з укладеними ним договорами обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності (а.с. 15). Також таке застереження міститься в п. 2 Розпорядження Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг від 30.04.2015 р. №905, де зазначено, що анулювання (відкликання) ліцензій не звільняє ПрАТ СК «Україна» від обовязку виконувати свої зобовязання за укладеними договорами зі споживачами фінансових послуг щодо видів фінансових послуг, на право провадження яких вони видані (а.с. 44-47). До сфери обовязкового страхування відповідальності належить цивільно-правова відповідальність власників наземних транспортних засобів згідно зі спеціальним Законом України від 1 липня 2004 року № 1961-IV «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі - Закон №1961-IV). Метою здійснення обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності Закон № 1961-IV (стаття 3) визначає забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоровю та/або майну потерпілих внаслідок ДТП, а також захист майнових інтересів страхувальників. Обєктом обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, повязані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоровю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу (стаття 5 Закону № 1961-IV). Згідно зі статтею 6 Закону № 1961-IV страховим випадком є ДТП, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоровю та/або майну потерпілого. За змістом Закону № 1961-IV (статті 9, 22-31, 35, 36) настання страхового випадку (скоєння ДТП) є підставою для здійснення страховиком виплати страхового відшкодування потерпілому відповідно до умов договору страхування та в межах страхової суми. Страховим відшкодуванням у цих межах покривається оцінена шкода, заподіяна внаслідок ДТП життю, здоровю, майну третьої особи, в тому числі й шкода, повязана зі смертю потерпілого. Для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, подає страховику заяву про страхове відшкодування. Таке відшкодування повинно відповідати розміру оціненої шкоди, але якщо розмір заподіяної шкоди перевищує страхову суму, розмір страхової виплати за таку шкоду обмежується зазначеною страховою сумою. З огляду на вищенаведене сторонами договору обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів є страхувальник та страховик. При цьому договір укладається з метою забезпечення прав третіх осіб (потерпілих) на відшкодування шкоди, завданої цим третім особам унаслідок скоєння дорожньо-транспортної пригоди за участю забезпеченого транспортного засобу. Частиною 1 ст. 20 Закону України «Про страхування», визначено, що договір страхування - це письмова угода між страхувальником і страховиком, згідно з якою страховик бере на себе зобовязання у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування (подати допомогу, виконати послугу тощо), а страхувальник зобовязується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору. Таким чином суд вважає, що належним відповідачем повинна бути саме страхова компанія - ПрАТ СК «Україна», яка не виконала умов договору. Позову до вказаної страхової компанії позивач не предявила, не заявила про заміну відповідача чи про залучення її у якості співвідповідача. Право вибору способу захисту своїх прав має позивач. Суд розглядає справу лише в межах заявлених вимог, і при розгляді даної справи піддає аналізу лише наявність чи відсутність підстав для покладення відповідальності за дану шкоду на особу, яку позивач вказав відповідачем. Разом із тим, суд вважає, що відповідальність [PERSON] може виникнути, після відшкодуванні страховиком шкоди, а у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої ним шкоди зобовязаний сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням), що прямо передбачено ст. 1194 ЦК України. Така правова позиція викладена в п. 16 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №4 від 01.03.2013 року "Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки". Відповідно до статті 21\~Закону № 1961-IV\~на території України забороняється експлуатація транспортного засобу без поліса обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності, тобто володільці транспортних засобів, за винятком осіб, звільнених від обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності згідно з пунктом 13.1 статті 13 цього Закону, зобовязані застрахувати ризик своєї цивільної відповідальності, яка може настати внаслідок завдання шкоди життю, здоровю або майну інших осіб при використанні транспортних засобів. У звязку із цим при предявленні позовних вимог про відшкодування такої шкоди в результаті дорожньо-транспортної пригоди безпосередньо до особи, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, суд має право виключно в порядку, передбаченому статтею 33\~ЦПК, залучити до участі у справі страхову організацію (страховика), яка застрахувала цивільну відповідальність володільця транспортного засобу. Непредявлення вимог до страховика за наявності підстав для стягнення завданої шкоди саме зі страховика є підставою для відмови в позові до завдавача шкоди у відповідному розмірі. Оскільки відповідно до статті 3\~Закону № 1961-IV\~обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється як з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоровю та/або майну потерпілих унаслідок дорожньо-транспортної пригоди, так і захисту майнових інтересів страхувальників, враховуючи положення статті 1194\~ЦК, питання про відшкодування шкоди самою особою, відповідальність якої застрахована, вирішується залежно від висловленої нею згоди на таке відшкодування та виконання чи невиконання нею передбаченого статтею 33 Закону № 1961-IV обовязку щодо письмового надання страховику, з яким укладено відповідний договір (у передбачених випадках Моторному (транспортному) страховому бюро України, далі - МТСБУ), повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду встановленого зразка. У разі відсутності такої згоди завдана потерпілому шкода підлягає відшкодуванню страховиком у межах передбаченого договором страхування страхового відшкодування. Наявність такої згоди у вигляді відповідної заяви цієї особи та виконання нею передбаченого статтею 33 Закону № 1961-IV обовязку зясовується судом першої інстанції, у звязку з чим до участі у справі може бути залучений страховик. При відшкодуванні страховиком шкоди, завданої особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, така особа сплачує потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). У разі невиконання особою, відповідальність якої застрахована, обовязку письмового надання страховику, з яким укладено договір обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності (у передбачених випадках - МТСБУ), повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду встановленого МТСБУ зразка, шкода відшкодовується завдавачем шкоди. Щодо стягнення моральної шкоди з підстав викладених позивачем, суд приходить до висновку, що позивачем не доведено завдання такої шкоди з вини відповідача за бездіяльність ПрАТ СК «Україна» з приводу невиконання нею умов договору страхування. Відповідальність відповідача за бездіяльність ПрАТ СК «Україна» не підтверджується жодними належним та допустимим доказом, а тому у стягненні моральної шкоди з відповідача, на користь позивача слід відмовити. Таким чином, підстав для стягнення з відповідача шкоди, заподіяної позивачу, в межах заявлених позовних вимог, не встановлено. Відповідно до ч. 1\~ст. 141 ЦПК України\~судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки суд відмовляє у позові, то понесені позивачем судові втрати не відшкодовуються. На підставі викладеного, ЗУ «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», ЗУ «Про страхування», ст.ст. 16, 22, 1166, 1167, 1194 ЦК України,

Outcome: dismissed