Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-18 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вказаним вище позовом, посилаючись на те, що йому та його родині яка складається з п`яти осіб (дружина [PERSON] , та діти [PERSON] , 1966 р . н., [PERSON] ,1969 р.н., [PERSON] ,1975 р.н.) було надано відповідно до рішення Комсомольської районної Ради народних депутатів №780/24 від 14.12.1979р., житлову площу, а саме квартиру [ADDRESS] та 30.12.1979 року видано ордер на вищевказане житло. Відповідно до Рішення Виконавчого комітету Херсонської міської ради №86/4 від 15.02.1985 р.[ADDRESS] перейменована на [ADDRESS] . За даною адресою перебувають на реєстраційному обліку позивач та члени його сім`ї( [PERSON] , 1966 р.н., [PERSON] ,1975 р.н.).Відповідач [PERSON] з 2014 року виїхав з квартири та не проживає в ній, особисті речі відсутні. Він є людиною похилого віку, пенсіонером, і йому важко сплачувати комунальні послуги, сам несе всі витрати поутриманню квартири, а оскільки відповідач вже більше трьох років не проживає.У зв`язку з чим, просить визнати [PERSON] , [INFO] , такими, що втратив право користування житловим приміщенням в квартирі [ADDRESS] . Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 01.11.2018 року було відкрито провадження та призначено розгляд справи в порядку спрощеному провадження. Відповідно до ч. 5ст. 279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. Клопотань про виклик сторін у судове засідання не надходило. Відзив від відповідача до суду не надходив. Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Відповідно до рішення Комсомольської районної Ради народних депутатів №780/24 від 14.12.1979р., [PERSON] ,та його сім`ї з п`яти осіб , а саме дружини [PERSON] , та дітей : [PERSON] , 1966 р .н., [PERSON] , 1969 р .н., [PERSON] ,1975 р.н. видано житлову площу, а саме квартиру [ADDRESS] . Відповідно до ордеру №449 від 30.12.1979 року виданого Виконавчим комітетом Комсомольської районної ради народних депутатів м. Херсоні, встановлено, що [PERSON] та сім`ї яка складається з 5 осіб надано право на зайняття трикімнатної квартири загальною площею 65,18 кв.м. за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до довідки виданої головою СББ від 08.08.2018 року виданої [PERSON] , встановлено про те, що за адресою: [ADDRESS] значаться зареєстрованими позивач та його сини [PERSON] , 1966 р. н., [PERSON] , 1975 р.н . Відповідно до Акту від 08.08.2018 року виданого головою ОСББ Шенгелія-4 встановлено, що [PERSON] ,1975 р.н. з2014 року не проживає у квартирі за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до архівної довідки від 30.08.2018 року за №05-16/В-911 встановлено, що у документах архівного фонду Виконавчого комітету Херсонської міської ради народних депутатів від 15.02.1985 року за №86/4 «Про найменування площі, вулиці, міського Палацу піонері і середньої школи №7 на честь 40 річчя Перемоги радянського народу у Великій Вітчизняній війні», яким [ADDRESS] перейменована на [ADDRESS]. Конституцією України (ст.41)та ст.1Першого протоколу до Конвенції про захист прав людиниі основоположних свобод, до якої Україна приєдналась17.07.1997р.відповідно до Закону України від 17.07.1997р. № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції» закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб, що також закріплено в статтях 316, 317, 319, 321 ЦК України. Відповідно до ст. 47 Конституції України кожен має право на житло. Держава гарантує не тільки свободу його придбання, але й можливість стабільного користування житлом, його недоторканість, а також недопущення примусового позбавлення житла, не інакше, як на підставі закону і за рішенням суду.. Відповідно до ч.1 ст.71 ЖК України при тимчасовій відсутності наймача або члена його сім`ї за ним зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Якщо наймач або член його сім`ї відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору - судом. Положеннями ст. 72 ЖК України передбачено, що визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться судом. Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в п.10 постанови №2 від 12.04.1985 року «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» у справах про визнання наймача або члена його сім`ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням (ст.71 ЖК України), необхідно з`ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. В разі їх поважності (перебування у відрядженні, у осіб, які потребують догляду, внаслідок неправомірної поведінки інших членів сім`ї тощо) суд може продовжити пропущений строк. Отже, аналіз правових норм дає підстави зробити висновок про те, що під час вирішення питання про втрату членом сім`ї наймача права на користування жилим приміщенням з`ясуванню підлягають термін його відсутності та поважність причин такої відсутності. Відповідно до частини першої статті 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. У відповідності до ч. 1 ст. 6 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" Громадянин України, а також іноземець чи особа без громадянства, які постійно або тимчасово проживають в Україні, зобов`язані протягом десяти днів після прибуття до нового місця проживання зареєструвати місце проживання. Реєстрація місця проживання особи здійснюється в день подання особою документів. Реєстрація місця проживання за заявою особи може бути здійснена з одночасним зняттям з реєстрації попереднього місця проживання. Правова позиція Європейського суду з прав людини, відповідно до п. 1 ст. 8 Європейської конвенції про захист прав людини та основних свобод, яка гарантує кожній особі окрім інших прав, право на повагу до її житла. Воно охоплює насамперед право займати житло, не бути виселеною чи позбавленою свого житла. Це покладає на Україну в особі її державних органів зобов`язання «вживати розумних і адекватних заходів для захисту прав» (рішення у справі PowellandRayner v. the U.K. від 21.02.1990 р.). Такий загальний захист поширюється як на власника квартири (рішення у справі Gillow v. the U.K. від 24.11.1986 р.), так і на наймача (рішення у справі Larkos v. Cyprus від 18.02.1999 р.). З позову вбачається, що відповідач зареєстрований за вказноюадресою зі згоди позивача квартиронаймача, а доказів, що відповідач не проживає по місцю реєстрації з власної волі, суду не надано, а навпаки з поштового повідомлення що наявне у матеріалах справи, вбачається, що судову повістку вручено відповідачу, крім того, позивач зазначає у позовній заяві, що йому відомо де проживає, відповідач, однак фактичну адресу проживання відповідача не вказує,що унеможливлює встановлення відсутності перешкод у користуванні житлом позивачем відповідачу. Отже, збереження або втрата права користування житлом за відсутнім мешканцем, у будь-якому випадку, прямо залежить від причин відсутності, тобто волі, намірів та свідомих дій цієї особи щодо реалізації свого права на проживання у спірному приміщенні. Тому з цих підстав позовні вимоги про визнання відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням задоволенню не підлягають. Крім того, судом також встановлено, що до суду позивачем не надано доказів на підтвердження того, що реєстрація його сина - відповідача по справі,перешкоджає позивачу користуватися чи розпоряджатися майном. Тому суд вважає, що позовні вимоги не обґрунтовані та не підлягають задоволе нню. На підставі викладеного, ст. ст.16, 316, 317, 319, 321, 405 ЦК України, ст.ст. 71, 72 ЖК України,ст.7 ЗУ «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні від 11.12.2003 р.,

Outcome: dismissed