Jurisdiction: civil
Date: 2018-06-07 00:00:00

Позивач ПАТ «Дельта Банк» звернувся до суду із позовом до відповідача [PERSON] про звернення стягнення на предмет іпотеки, в обґрунтування якого вказав наступне. 30.11.2007 року між АКІБ «УкрСиббанк» та [PERSON] був укладений Договір про надання споживчого кредиту № 11261394000, відповідно якого [PERSON] отримала кредит у сумі 124\~290 доларів США, під 13,40 % річних, зі строком користування - до 30.11.2018 р. В забезпечення виконання зобовязань за цим кредитним договором, між АКІБ «УкрСиббанк» та [PERSON] був укладений договір іпотеки № б/н від 30.11.2007 року, згідно якого відповідачка передала в іпотеку належне їй нежитлове приміщення будівлю кафе за адресою: м. Миколаїв вул. Прибузька 165 а. На підставі рішення Загальних зборів акціонерів від 27.10.2009 р. АКІБ «УкрСиббанк» змінило свою назву на ПАТ «УкрСиббанк». 08.12.2011 р. між ПАТ «УкрСиббанк» та позивачем по даній справі - ПАТ «Дельта Банк» був укладений Договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитами, згідно якого до позивача перейшло право вимоги за кредитними та забезпечувальними договорами, у тому числі за вищевказаними кредитним та іпотечним договором, укладеними з відповідачкою по даній справі [PERSON], в обсязі та на умовах, що існували у первісного кредитора. Через неналежне виконання відповідачкою своїх зобовязань за кредитним договором, виникла заборгованість на загальну суму 204\~145 доларів США, що за офіційним курсом НБУ становить 1\~631\~737,93 грн., із яких: -заборгованість за кредитом 120\~719,35 доларів США, що за курсом НБУ становить 964\~909,76 грн.; -заборгованість за відсотками 83\~426,52 долари США, що за курсом НБУ становить 666\~828,17 грн. У добровільному порядку позичальник, яка також є іпотекодавцем, відмовляється погасити кредитну заборгованість, через що позивач просив звернути стягнення на предмет іпотеки нежитлове приміщення будівлю кафе за адресою: м. Миколаїв вул. Прибузька 165 [PERSON] шляхом визнання за ним права власності на вказане нерухоме майно. Представник позивача у судовому засіданні підтримала позовні вимоги у повному обсязі з підстав, викладених у позовній заяві та просила їх задовольнити. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з'явилася, її представник [PERSON] заперечувала проти позову через його необґрунтованість та безпідставність. Крім цього, представник відповідача пред'явила до позивача зустрічний позов про захист прав споживача шляхом визнання недійсним Договору про надання споживчого кредиту № 11261394000 від 30.11.2007 р. Зустрічний позов мотивований тим, що відповідачка не підписувала вказаний кредитний договір, а тому не має зобовязань перед позивачем. Ухвалою Корабельного районного суду м. Миколаєва від 04.08.2016 р. зустрічний позов був прийнятий та об'єднаний в одне провадження із первісним позовом. Заслухавши пояснення представників сторін та дослідивши надані суду письмові докази, суд прийшов до висновку, що первісний та зустрічний позови задоволенню не підлягають виходячи із нижчевикладеного. Судом встановлені наступні факти і відповідні їм правовідносини. Із матеріалів справи вбачається, що 30.11.2007 року між АКІБ «УкрСиббанк» та [PERSON] був укладений Договір про надання споживчого кредиту № 11261394000, відповідно якого [PERSON] отримала кредит у сумі 124\~290 доларів США, під 13,40 % річних, зі строком користування - до 30.11.2018 р. (а.с. 10-15) Цього ж дня, між тими самими сторонами, була укладена Додаткова угода №1 до Договору про надання споживчого кредиту та заставу транспортного засобу № 11261394000 (а.с. 16), згідно якої до договору був доданий Додаток №2 «Графік платежів, визначення сукупної вартості кредиту» та Додаток № 3 [PERSON], а також викладений у новій редакції пункт 1.3.5. та доповнено пункти 3.4., 5.2, 7.2. В забезпечення виконання зобовязань за кредитним договором, між АКІБ «УкрСиббанк» та [PERSON] був укладений договір іпотеки від 30.11.2007 року, посвідчений приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу [PERSON] Згідно цього договору відповідачка передала в іпотеку належне їй нежитлове приміщення будівлю кафе літ. А загальною площею 198 кв.м., що розташована за адресою: м. Миколаїв вул. Прибузька 165 а. (а.с. 22-25). В подальшому, на підставі рішення Загальних зборів акціонерів від 27.10.2009 р. АКІБ «УкрСиббанк» змінило свою назву на ПАТ «УкрСиббанк». Із матеріалів справи вбачається, що 08.12.2011 р. між ПАТ «УкрСиббанк» та позивачем по даній справі - ПАТ «Дельта Банк» був укладений Договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитами, згідно якого до позивача перейшло право вимоги за кредитними та забезпечувальними договорами, у тому числі за вищевказаними кредитним та іпотечним договором, укладеними з відповідачкою по даній справі [PERSON], в обсязі та на умовах, що існували у первісного кредитора (а.с. 44-47). Із наявної у матеріалах справи довідки від 22.11.2013 р. (а.с. 30) вбачається, що відповідачка не виконувала належним чином взяті на себе зобовязання за кредитним договором, і станом на 22.11.2013 р. вона має заборгованість на загальну суму 204\~145 доларів США, що за офіційним курсом НБУ становить 1\~631\~737,93 грн., із яких: -заборгованість за кредитом 120\~719,35 доларів США, що за курсом НБУ становить 964\~909,76 грн.; -заборгованість за відсотками 83\~426,52 долари США, що за курсом НБУ становить 666\~828,17 грн. \~ \~ \~ \~Відповідно до вимог ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. \~ \~ \~ \~Відповідно до ч. 1 ст. 572 ЦК України в силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов'язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави). \~ \~ \~ \~Пунктом 4.1 іпотечного договору визначено, що іпотекодержатель має право звернення стягнення на майно у разі порушення іпотекодавцем будь-якого зобовязання за цим договором або будь-якого зобовязання, що забезпечено іпотекою за цим договором. Пунктом 4.2 іпотечного договору передбачено, що звернення стягнення здійснюється на підставі: -рішення суду; -виконавчого напису нотаріуса; -позасудового врегулювання у відповідності до умов цього договору та Закону України «Про іпотеку»; -з інших, передбачених законодавством України, підстав. При цьому, пунктом 4.3 іпотечного договору визначено, що право визначення підстави та способу звернення стягнення належить іпотекодержателю. Частиною другою\~статті 16 ЦК України\~передбачено, що одним із способів захисту цивільних прав та інтересів судом може бути визнання права, в тому числі права власності на майно. Суд також може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Відповідно до ч.3\~ст.33\~\~Закону України «Про іпотеку»\~звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. Згідно із ч.3\~ст.36 Закону України «Про іпотеку»\~ договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору, за своїми правовими наслідками, може передбачати передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання в порядку, встановленому\~ст.37 Закону України «Про іпотеку». Порядок реалізації предмета іпотеки за рішенням суду врегульований ст.39 цього Закону, якою передбачено, що у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначається, зокрема, спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої\~ст. 38 цього Закону. Можливість виникнення права власності за рішенням суду\~ЦК України\~передбачає лише у статтях\~335\~та\~376 ЦК України. У всіх інших випадках право власності набувається з інших не заборонених законом підстав, зокрема із правочинів (частина перша статті\~\~328 ЦК України). Стаття 392 ЦК України, у якій йдеться про визнання права власності, не породжує, а лише підтверджує наявне в позивача право власності, набуте раніше на законних підставах, у тому випадку, якщо відповідач не визнає, заперечує або оспорює наявне в позивача право власності, а також у разі втрати позивачем документа, який посвідчує його право власності. \~\~\~\~ Проаналізувавши положення статей\~33,\~36,\~37,\~39 Закону України «Про іпотеку», статей\~328,\~335,\~376,\~392 ЦК України, можна зробити висновок, що законодавцем визначено три способи захисту задоволення вимог кредитора на виконання забезпечених іпотекою зобов'язань шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки: судовий (на підставі рішення суду) та два позасудові (на підставі виконавчого напису нотаріуса та згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя). У свою чергу позасудовий спосіб захисту за договором про задоволення вимог іпотекодержателя або за відповідним застереженням в іпотечному договорі реалізується шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки або надання права іпотекодержателю від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу. При цьому договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, що передбачає передачу іпотекодержателю права власності, є правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно (частина перша\~статті 37 Закону України «Про іпотеку»). Така правова позиція викладена у постановах Верховного Суду України від 30 березня 2016 року у справі № 6-1851цс15, від 14 вересня 2016 року у справі № 6-1219цс16 та від 26.10.2016 року у справі № 6-1625цс16. Пунктами 5.1-5.3 іпотечного договору визначено, що сторони досягли згоди про можливість звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання. Позасудове врегулювання здійснюється одним з наступних способів звернення стягнення на предмет іпотеки: -передача іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки рахунок виконання основного зобовязання на підставі окремого договору про задоволення вимог іпотекодержателя у порядку, встановленому Законом України «Про іпотеку» (п. 5.2.1); -отримання іпотекодержателем права продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу від імені іпотекодавця на підставі окремого договору про задоволення вимог іпотекодержателя у порядку, встановленому Законом України «Про іпотеку» (п.5.2.2). При цьому позасудове врегулювання може бути застосовано сторонами в будь-який момент звернення стягнення, але в будь-якому разі лише до моменту набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки. \~Зважаючи на вищевикладене, суд приходить до висновку, що визнання на підставі рішення суду за ПАТ "Дельта Банк", як іпотекодержателем, права власності на предмет іпотеки, не відповідає умовам договору іпотеки,\~ст. 36 Закону України «Про іпотеку». До того ж, такий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки був передбачений положеннями іпотечного договору для позасудового порядку, і доказів того, що позивач намагався у позасудовому порядку зареєструвати за собою право власності на предмет іпотеки, а відповідач перешкоджав вчиненню таких дій, судовим розглядом не здобуто. Тому суд не вбачає правових підстав для задоволення первісного позову ПАТ «Дельта Банк» про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом визнання права власності. Щодо зустрічного позову [PERSON] про визнання недійсним кредитного договору, суд вважає необхідним зазначити таке. Статтею 203 ЦК України визначено загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, зокрема, про те, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, та моральним засадам суспільства. Частина перша статті 215 ЦК України визначає, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1-3, 5 та 6 ст. 203 цього Кодексу. Частиною третьою статті 203 ЦК України визначено, що волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Обґрунтовуючи свої вимоги за зустрічним позовом, відповідачка та її представник посилалися на те, що відповідачка [PERSON] не укладала Договір про надання споживчого кредиту № 11261394000, та не підписувала його. \~ \~ \~ \~Однак суд знаходить такі доводи безпідставними і необґрунтованими через те, що вони спростовуються наявними у матеріалах справи письмовими доказами. Так, із копії рішення Корабельного районного суду м. Миколаєва від 24.05.2011 р. вбачаться, що даним рішенням суду з [PERSON] та [PERSON] в солідарному порядку на користь ПАТ «УкрСиббанк» була стягнута заборгованість за кредитним договором № 11261394000 від 30.11.2007 р. у сумі 1\~008\~271,08 грн. цим же рішенням суду було відмовлено у задоволенні зустрічного позову [PERSON] про визнання кредитного договору недійсним. Зі змісту даного рішення суду вбачається, що відповідач [PERSON] була присутня у судовому засіданні, давала суду пояснення по справі, а зустрічний позов у тій справі мотивувала відсутністю у банку відповідної ліцензії на здійснення операцій з валютними цінностями. Тобто [PERSON] не оспорювала факту укладення нею вказаного кредитного договору з тих підстав, що вона його не укладала, та не оспорювала рішення Корабельного районного суду м. Миколаєва від 24.05.2011 р. \~ \~ \~ \~Частиною четвертою статті 82 ЦПК України визначено, що обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. З огляду на викладене суд приходить до висновку, що зустрічний позов не підлягає задоволенню. \~ \~ \~ \~На підставі ст. 141 ЦПК України судові витрати, понесені учасниками справи за первісним та зустрічним позовами їм не відшкодовуються через те, що суд відмовив у задоволенні обох позовів.

Outcome: dismissed