Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-31 00:00:00

Позивач - [PERSON] звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON], [PERSON], третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору: приватний нотаріус Мукачівського районного нотаріального округу Федоренко Е.Ю. про визнання частково недійсним договору купівлі-продажу. Позовні вимоги мотивує тим, що він ([PERSON].) у 1982 році був призваний в армію до міста Волгоград, де в подальшому оформив громадянство Росії та одружився. В даному шлюбі у них народилося троє дітей. Однак, з виходом на пенсію, він разом зі своєю родиною вирішили повернутись до себе додому на Закарпаття для постійного проживання, і тому вирішив продати свою квартиру в Росії та придбав для своєї родини будинок, для того щоб бути ближче до свого рідного брата [PERSON], який проживає в місті Мукачево. 06 листопада 2012 року ним продано квартиру, яка знаходилась у Російській Федерації Краснодарського краю в місті Кримск, яка належала йому на підставі Договору про безоплатність передачі житла у власність від 05 лютого 2008 року, що підтверджується Свідоцтвом про державну реєстрацію права власності виданого Кримським відділом Управління Федеральної реєстраційної служби по Краснодарському краю від 21 квітня 2008 року серії [NUMBER], повторне, замість Свідоцтва [NUMBER] від 07 квітня 2008 року, про що в єдиному державному реєстрі прав на нерухоме майно 07 квітня 2008 року зроблено реєстраційний запис №23-23-28 / 026 / 2008-121. В лютому 2013 року він приїхав в Україну для того, щоб придбати житло, яке через агенство нерухомості, знайшов у с.Руське Мукачівського району. Однак, у зв'язку з тим, що у нього було мало часу на оформлення документів для купівлі-продажу будинку, а також на той час він являвся ще громадянином Російської Федерації, його брат [PERSON], погодився оформити будинок на нього, а коли повернеться в Україну та отримає громадянство України, на його першу вимогу, майно, яке було придбане за його кошти, він ([PERSON].) невідкладно переоформить на нього ([PERSON].). Так, всім процесом оформлення будинку займався він ([PERSON].), а брат ([PERSON].) тільки ставив підписи у документах. Він особисто домовлявся з власниками будинку та особисто передавав власнику [PERSON] кошти за вказаний будинок. Таким чином, 22 березня 2013 року відповідачі по справі уклали між собою удаваний договір купівлі-продажу домоволодіння в частині Покупця, відповідно до якого його рідний брат [PERSON], придбав у [PERSON] житловий будинок, який знаходиться в [ADDRESS]. В цей же день, договір було посвідчено приватним нотаріусом Мукачівського районного нотаріального округу Федоренко Е.Ю.. Так, оформивши всі документи на будинок на свого брата він ([PERSON].) поїхав до Російської Федерації, щоб готуватись до переїзду з родиною для постійного місця проживання в Україні у вищевказаний будинок. У травні 2015 року він приїхав та отримав паспорт громадянина України, перевів пенсію з Росії в Україну, переоформив водійське посвідчення та всі необхідні документи на себе, -2- як громадянина України. В грудні місяці 2015 року він звернувся до брата, щоб той переоформив будинок на нього, однак отримав відмову. 12 лютого 2016 року він ([PERSON].) звернувся до чергової частини Мукачівського районного відділення поліції ГУНП в Закарпатській області про притягнення брата до кримінальної відповідальності за вчинення злочину передбаченого ч.1 ст.190 КК України. Його дружина ([PERSON]), власноручно написала лист та надіслала через електронну пошту, звертаючись до брата [PERSON] з проханням про те, щоб той добровільно повернув майно шляхом переоформлення документів на нього ([PERSON].). Однак, 20 вересня 2016 року він отримав Постанову про закриття кримінального провадження, у зв'язку з відсутністю в діях [PERSON] складу злочину, тобто в діях сторін вбачаються цивільно-правові відносини, які регулюються цивільно-правовим законодавством. Тому на підставі вищенаведеного він ([PERSON].) звертається до суду та просить визнати частково недійсним договір купівлі-продажу домоволодіння з надвірними спорудами за [ADDRESS], який розташований на земельній ділянці площею 0,1687 га., кадастровий номер - [NUMBER], цільове призначення якої - для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд, укладений 22 березня 2013 року між [PERSON] та [PERSON] та посвідчений 22 березня 2013 року приватним нотаріусом Мукачівського районного нотаріального округу Федоренко Е.Ю., зареєстрований за реєстровим №531 - в частині особи покупця майна та визнати його ([PERSON].) покупцем вищевказаного будинку, перевівши на нього всі права та обов'язки за договором купівлі-продажу домоволодіння. Позивач - [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив суд їх задоволити з наведених у позовній заяві підстав. Відповідач - [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги [PERSON] не визнав та показав суду, що грошові кошти за купівлю будинку, який розташований за адресою: [ADDRESS], передавала його дружина. Відповідач - [PERSON] в судовому засіданні зазначила, що хто-саме дав їй грошові кошти за покупку будинку в сумі 21 000 доларів США вона не пам'ятає. Також звернула увагу суду, що розписку від 23 вересня 2016 року, писала не вона і таку не підписувала, оскільки у той час знаходилась за кордоном. Вирішення позовних вимог залишила на розсуд суду. Третя особа - приватний нотаріус Мукачівського районного нотаріального округу Федоренко Е.Ю. в судове засідання не з'явився подав заяву, в якій просить розглянути справу у його відсутності. Заслухавши пояснення позивача [PERSON], відповідачів [PERSON], [PERSON], дослідивши матеріали цивільної справи та надані сторонами докази, суд приходить до наступного висновку. Відповідно до статті 60 Цивільно - процесуального кодексу України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Згідно частини 1 статті 11 Цивільно - процесуального кодексу України, суд розглядає цивільні справи на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до частин 3-4 статті 10 Цивільно - процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджає про наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених ЦПК України. В судовому засіданні встановлено, що 16 липня 2011 року між [PERSON] та [PERSON] у відділі ЗАГС Тимашівського району управління ЗАГС Краснодарського краю зареєстровано шлюб, про що зроблено актовий запис № 410, про що свідчить копія Свідоцтва про укладення шлюбу Серії [NUMBER] видане 16 липня 2011 року (а.с.11). У [PERSON] та [PERSON] народилося троє дітей: [PERSON], [INFO], про що свідчить копія Свідоцтва про народження серії [NUMBER] виданого відділом ЗАГС Тимашівського району управління ЗАГС Краснодарського краю 13 травня 2011 року (а.с.14), [PERSON], [INFO], про що свідчить копія Свідоцтва про народження серії [NUMBER] виданого відділом ЗАГС Тимашівського району управління ЗАГС Краснодарського краю 27 грудня 2012 року (а.с.13), та [PERSON], [INFO], про що свідчить копія Свідоцтва про народження серії [NUMBER] виданого відділом ЗАГС Тимашівського району управління ЗАГС Краснодарського краю 16 вересня 2014 року (а.с.15). 22 березня 2013 року між [PERSON] та [PERSON], укладено Договір купівлі-продажу домоволодіння, який посвідчений приватним нотаріусом Мукачівського -3- районного нотаріального округу, зареєстрований в реєстрі №531, та відповідно до якого [PERSON] продала, а [PERSON] купив домоволодіння під [ADDRESS]. Продаж домоволодіння вчинено за 146 500 грн. 00 коп. (а.с.21-22). З розписки складеної [PERSON], [INFO], від 23 вересня 2016 року вбачається, що у березні 2013 року вона продала будинок, який знаходиться за адресою: [ADDRESS], за грошові кошти в сумі 146 500 грн. [PERSON], [INFO] (а.с.23). Правовідносини регулюються Цивільним кодексом України. Статтею 328 Цивільного кодексу України встановлено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема з правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інакше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. З статті 1 Додаткового протоколу до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод вбачається, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. Частиною 4 статті 203 Цивільного кодексу України передбачено, що правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним, тобто необхідною умовою є єдність волі і волевиявлення. Волевиявлення, здійснене без мети вчинення правочину, а лише для виду або для прикриття собою іншого правочину не впливає на дійсність правочину. Відповідно до статті 204 Цивільного кодексу України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Договір є одностороннім, якщо одна сторона бере на себе обов'язок перед другою стороною вчинити певні дії або утриматися від них, а друга сторона наділяється лише правом вимоги, без виникнення зустрічного обов'язку щодо першої сторони. Договір є двостороннім, якщо правами та обов'язками наділені обидві сторони договору (стаття 626 Цивільного кодексу України). Так, договору як юридичному факту властиві такі ознаки: 1) в договорі виявляється воля не однієї особи (сторони), а двох чи декількох, причому волевиявлення учасників за своїм змістом мають збігатися і відповідати одне одному; 2) договір - це така спільна дія осіб, яка спрямована на досягнення певних цивільно - правових наслідків: на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Частиною 1 статті 215 Цивільного кодексу України визначено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою, п'ятою та шостою статті 203 Цивільного кодексу України. Відповідно до частини 1 статті 317 Цивільного кодексу України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Статтею 655 Цивільного кодексу України передбачено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. А, відповідно до статті 658 Цивільного кодексу України, право продажу товару, крім випадків примусового продажу та інших випадків, встановлених законом, належить власникові товару. Якщо продавець товару не є його власником, покупець набуває право власності лише у випадку, якщо власник не має права вимагати його повернення. 07 лютого 2014 року Вищим спеціалізованим судом України з розгляду кримінальних та цивільних справ прийнято Постанову № 5 "Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав", в якій у пункті 4 зазначено, що відповідно до частини третьої статті 10 Цивільно - процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. З частин 1 та 3 статті 212 Цивільно - процесуального кодексу України, вбачається, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що грунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, а також належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, і достатність і взаємний зв'язок цих доказів у їх сукупності. Судом встановлено, що Договір купівлі-продажу будинку [ADDRESS], укладений 22 березня 2013 році між [PERSON] та [PERSON], який доводиться братом позивачу. -4- Так, при укладенні даного Договору сторонами по справі дотримано всі вимог передбачені національним законодавством України, тобто, в момент вчинення правочину сторонами додержано вимоги, які встановлені частинами першою, п'ятою та шостою статті 203 Цивільного кодексу України і суду, в силу статті 60 Цивільно - процесуального кодексу України, не надано жодного доказу, що даний правочин є фіктивним і може бути визнаний недійсним. Суд критично відносить до розписки від 23 вересня 2016 року, з якої вбачається, що [PERSON] у березні 2013 року продала будинок, який знаходиться за адресою: [ADDRESS], за грошові кошти в сумі 146 500 грн. - [PERSON] [INFO], оскільки у судовому засіданні [PERSON] суду ствердила, що дану розписку вона не писала і не підписувала, оскільки в той час перебувала за кордоном. З урахуванням наведеного, всебічного, повного, об'єктивного та безпосереднього дослідження доказів в їх сукупності, суд приходить до висновку, що в задоволенні позовних вимог [PERSON] про визнання частково недійсним договору купівлі-продажу - необхідно відмовити.

Outcome: dismissed