Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-28 00:00:00

У грудні 2014 року [PERSON] звернувся через суд з зазначеним позовом на предмет захисту права на спадкування за заповітом, складеним [PERSON] 30 листопада 2012 року щодо усього належного йому майна, з підстав відчуження заповідачем свого майна впродовж травня-серпня 2014 року на користь малолітніх дітей [PERSON], [PERSON], [PERSON] на умовах дарування і призначення [PERSON] та її малолітніх дітей [PERSON], [PERSON], [PERSON] спадкоємцями за заповітами, вчиненими 06 травня та 19 серпня 2014 року, в момент, коли під впливом дії сильнодіючих лікарських наркотичних засобів [PERSON], страждаючи на тяжку онкологічну хворобу останні два роки свого життя, за станом психічного здоров'я не усвідомлював значення своїх дій та не міг керувати ними. У позовній заяві з урахуванням уточнень підстави позову обґрунтовані примушуванням заповідача до відчуження майна зі спадкової маси і до складання нового заповіту під тиском відповідача [PERSON], яка скористалася його станом, викликаним тяжкою хворобою, про що позивачу стало відомо вже після відкриття спадщини [INFO] внаслідок смерті вітчима. Вважаючи, що за здорового глузду та ясної пам'яті, розуміючи значення своїх дій, спадкодавець [PERSON] спірні угоди вчинити не міг, позивач після збільшення розміру вимог з посиланням на ст.ст. 203, 215, 1241, 1257 ЦК України просив по суду визнати недійсними: - заповіт, складений [PERSON] 06 травня 2014 року, посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського МНО Ярмолюк М.М.; - заповіт, складений [PERSON] 19 серпня 2014 року, посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського МНО Ярмолюк М.М.; - договори дарування, посвідчені приватним нотаріусом Дніпропетровського МНО Ярмолюк М.М. за якими [PERSON] передав право власності на нерухоме майно в рівних частинах [PERSON], [PERSON], [PERSON], а саме: - договір від 12 серпня 2014 року (номер в реєстрі 1534) за яким подаровано гараж [ADDRESS]; - договір від 12 серпня 2014 року (номер в реєстрі 1533) за яким подаровано квартиру [ADDRESS]; - договір від 08 серпня 2014 року (номер в реєстрі 1518) за яким подаровано нежитлове приміщення по [ADDRESS]; - договір від 08 серпня 2014 року (номер в реєстрі 1517) за яким подарована земельна ділянка по [ADDRESS] площею 0,1 га, кадастровий номер [NUMBER]; - договір від 08 серпня 2014 року (номер в реєстрі 1518) за яким подарована земельна ділянка по [ADDRESS] площею 0,0650 га, кадастровий номер [NUMBER]; - договір від 24 травня 2014 року (номер в реєстрі 857) за яким подарована квартира [ADDRESS]; - договір від 24 травня 2014 року (номер в реєстрі 855) за яким подарований гараж [ADDRESS]; - договір від 04 червня 2014 року (номер в реєстрі 933) за яким подаровані нежитлові приміщення [ADDRESS]; - договір від 24 травня 2014 року (номер в реєстрі 856) за яким подарована квартира [ADDRESS]; - договір від 12 серпня 2014 року (номер в реєстрі 1532) за яким подарована квартира [ADDRESS]; - договір від 24 травня 2014 року (номер в реєстрі 854) за яким подарована квартира [ADDRESS]; - договір від 06 червня 2014 року (номер в реєстрі 958) за яким подаровано домоволодіння [ADDRESS]; - договір від 13 червня 2014 року (номер в реєстрі 1021) за яким подаровані земельні ділянки по [ADDRESS] площею 0,0078 га, кадастровий номер [NUMBER] та по [ADDRESS] площею 0,0906 га, кадастровий номер [NUMBER]; а також просив суд скасувати державну реєстрацію прав на вказане майно за відповідачами і визнати за [PERSON], з урахуванням обов'язкової долі малолітніх дітей [PERSON], [PERSON], [PERSON], право власності на 1/2 частину спадщини, що відкрилася після [PERSON], який помер [INFO], в порядку спадкування за заповітом. Відповідач [PERSON], діючи в своїх інтересах та в інтересах малолітніх дітей [PERSON], [PERSON], [PERSON], не визнаючи первісний позов, пред'явила зустрічний позов до [PERSON] на предмет усунення сумнівів в праві спадкування за заповітом, складеним 30 листопада 2012 року на користь [PERSON], з підстав вчинення заповіту [PERSON] під психологічним тиском його пасинка, який вкрай негативно ставився до неї, як другої дружини [PERSON], та їх спільних дітей [PERSON], [PERSON], [PERSON], неодноразово заявляючи, що вони нічого не отримають зі спадщини. В обґрунтування зустрічного позову відповідач посилалася на те, що останні п'ять років [PERSON] ніяких сімейних, родинних відносин з пасинком, окрім робочих, не підтримував, а позивач за первісним позовом в лікуванні і в організації поховання не допомагав, не цікавився станом здоров'я спадкодавця, який, хоч і хворів на тяжке онкологічне захворювання, був у ясній пам'яті та при здоровому глузді до останнього дня життя, про що є висновки лікарів, та що їй відомо, оскільки вона постійно перебувала поряд зі своїм чоловіком, а коли стан здоров'я [PERSON] погіршувався, то ніякі угоди не укладалися, в тому числі договори дарування. Ухвалою суду від 02 червня 2015 року до участі у розгляді об'єднаних 30 квітня 2015 року позовів на стороні відповідачів за первісним позовом згідно з ст. 19 СК України залучено орган опіки та піклування Кіровської районної у м. Дніпропетровську ради третьою особою без самостійних вимог на предмет спору. В судовому засіданні позивач та його представник [PERSON] свої вимоги за первісним позовом підтримали у повному обсязі, наполягаючи на їх задоволенні з наведених у позовній заяві підстав, і проти зустрічного позову заперечували необґрунтованістю таких вимог з посиланням на виникнення конфліктів у сім'ї лише через колишню дружину спадкодавця - [PERSON], з якою той за життя посварився і не спілкувався. Про стосунки зі спадкодавцем представник позивача пояснював про призначення для полегшення страждань [PERSON] від болю сильнодіючих лікарських наркотичних засобів та про надання позивачем майже до останніх днів життя спадкодавця допомоги і в лікуванні, і у веденні бізнесу. [PERSON], який доводиться спадкодавцеві [PERSON] пасинком і виховувався в його сім'ї з 1981 року, будучи допитаним під присягою згідно зі ст. 62 ЦПК України, в судовому засіданні суду показав, що після досягнення повноліття спільно з вітчимом вели бізнес, і з 2012 року, після виявлення під час обстеження в лікарні ім. Мечникова у [PERSON] онкологічного захворювання четвертої стадії, він здійснював керівництво ПП «Восток-2», прислухаючись до порад [PERSON]. В цей же час, як вбачається з показань позивача, у [PERSON] були дуже напружені стосунки з другою дружиною [PERSON], відповідачем у справі, яку він неодноразово виганяв з дому, намагався усунути її зі свого життя, і на фоні конфлікту з якою 30 листопада 2012 року склав заповіт, призначивши своїм спадкоємцем пасинка [PERSON], якого мав намір усиновити, але не встиг реалізувати. За усною домовленістю між ними частину спадкового майна [PERSON] мав віддати дітям спадкодавця, у вихованні та утриманні яких він мав взяти участь, після чого спадкодавець за життя про складені ним інші заповіти не згадував, але у розмовах декілька раз натякав на бажання подарувати дітям частину майна ще за життя. Показуючи на обставини надання допомоги, [PERSON] стверджував, що організував належне медичне обстеження за допомоги усіх своїх знайомих, влаштував вітчима для проходження хіміотерапії до 4-ї міськлікарні, де стали робити знеболювальні уколи наркотичними препаратами. З його слів, після кожної хіміотерапії у [PERSON] наступала депресія, але після курсу лікування стан стабілізувався. Позивач визнав, що лікування [PERSON] обирав сам, приймав з цього питання всі рішення самостійно і ні з ким не радився. Впродовж 2012-2014 рр. він спілкувався з вітчимом майже щодня і телефоном, і приїжджав до нього додому, а в 4 міськлікарні відвідували [PERSON] лише він та його мати [PERSON] У 2014 році [PERSON] вже постійно знаходився вдома на [ADDRESS], йому призначили сильнодіючі наркотичні засоби, оскільки він не витримував болю, і в січні-лютому 2014 року позивач помітив зміни у поведінці та психіці вітчима. [PERSON] постійно знаходився в депресії, ставав замкнутим і через 2-3 години різко радів, потім плакав, жалівся, неадекватно реагував на життєві ситуації, плутався у часі, плутав місце проживання, на роботі плутав штат, але фінансові розрахунки не плутав. Коли наркотичні знеболювальні не вводили, [PERSON] починав просити, вимагати їх введення, агресивно себе вів, проте під дією наркотичних лікарських засобів, на час міг змінити свою думку, в тому числі у своєму ставленні до [PERSON], яка відвідувала лікарню з проханням грошей на утримання дітей. Через отримувані сильнодіючі ліки [PERSON] був нестабільним у прийнятті рішень. З часу проходження лікування приблизно у 2013 році в лікарні ім. Мечникова [PERSON] обслуговувала медсестра, яка надавала послуги сиділки. [PERSON] в своїх показаннях пов'язував конфлікти з [PERSON] з появою [PERSON], стосунки з якою у вітчима були то вкрай негативні, то після того, як він потрапив до лікарні, різко покращилися. Істинні мотиви зміни ставлення вітчима до [PERSON] позивачу достеменно не відомі. У середині серпня 2014 року [PERSON] зателефонував позивачу та став просити приїхати, говорив, що його хочуть вбити [PERSON] і сиділка [PERSON], які, з його слів, йому не робили укол. Потім у нього був приступ агресії, все в домі потрощив, сиділку намагався вдарити ножем, що було в присутності санітарів бригади медичної допомоги приватної служби швидкої допомоги, після чого [PERSON] транспортували у 7-му міськлікарню, де лише в кінці дня його змоги заспокоїти. 19 серпня 2014 року [PERSON] був у лікарні. У серпні 2014 року через конфлікт з [PERSON] позивач звільнився з ПП «Восток-2» і після цього рідко спілкувався, лише телефоном. Відповідач за первісним позовом та її представник [PERSON] у судовому засіданні первісний позов не визнали в позовну обсязі і підтримали пред'явлений зустрічний позов, наполягаючи на його задоволенні з наведених у позовній заяві підстав. Пояснили суду, що усі угоди дарування нерухомого майна вчинені спадкодавцем за життя в інтересах своїх єдиних малолітніх дітей [PERSON], [PERSON], [PERSON], що ніяк не свідчить про неадекватність таких вчинків, крім того, після розірвання шлюбу через деякий час [PERSON] знову налагодив теплі сімейні відносини зі своєю другою дружиною, відповідачем за первісним позовом, та саме вона його доглядала і піклувалася про нього, підтримувала морально, тоді як позивач за первісним позовом взагалі відвернувся від [PERSON], що його засмучувало, цікавився лише майном останнього. Крім того, отримувані [PERSON] ліки впливали на загальний стан здоров'я, полегшуючи біль, і на усвідомлення подій і їх значення не впливали. Відповідач [PERSON] заперечень проти позовів не подавала, будучи належним чином повідомленою про час та місце розгляду справи, в судове засідання жодного разу не прибула, причин неявки суду не повідомила, про відкладення розгляду справи не клопотала, у зв'язку з чим суд вважає за можливе розглядати справу в її відсутності. Представник третьої особи органу опіки та піклування Кіровської районної у м. Дніпропетровську ради [PERSON] в судовому засіданні підтримала зустрічний позов, заперечуючи проти задоволення первісного позову тим, що усі угоди дарування, а так само заповіт 19 серпня 2014 року вчинені спадкодавцем в інтересах малолітніх дітей останнього, тоді як заповіт від 30 листопада 2012 року взагалі оминає дітей. Крім того, пояснила, що в судовому засіданні позивач за первісним позовом не довів перед судом доказами, що спадкодавець перебував у такому психічному стані, що його дії не відповідали дійсній волі і він не розумів значення своїх дій, тому просила у первісному позові відмовити, зустрічний - задовольнити. Треті особи - приватний нотаріус Дніпропетровського МНО Ярмолюк М.М., РС Дніпропетровського МУЮ будучи належним чином повідомленими про час та місце розгляду справи в судове засідання представників не направили, причин неявки суду не повідомили, про відкладення розгляду справи не клопотали, на підставі чого суд згідно ст. 36 ЦПК України вважає за можливе розглядати справу у відсутності вказаних третіх осіб. В судовому засіданні допитаний свідок [PERSON], який підтримував з [PERSON] службові стосунки з 2010 року і під присягою показав суду, що з 2013 року працював помічником депутата [PERSON], в лютому 2014 року останнім був призначений заступником директора ПП «Восток-2» і ТОВ «Восток-2-Авто» з усіма повноваженнями поточного керівництва, окрім фінансового контролю, 07 травня 2014 року був призначений директором ПП «Восток-2», а діяльністю ТОВ «Восток-2-Авто» більше займався [PERSON]. За показаннями [PERSON], влітку-восени 2014 року [PERSON] розпорядився ввести [PERSON] в курс справ підприємства ПП «Восток-2», разом з тим у 2014 році [PERSON] став виявляти неадекватну реакцію, зокрема, плутатися у часі, у вирішенні виробничих питань, забувати яку угоду збиралися укласти, не впізнавати знайомих, плутати [PERSON] з колишнім директором Новицьким, через хворобу іноді забував, що не підписав відомість бухгалтерії на видачу працівникам заробітної плати, яку виплачував особисто. В показаннях [PERSON] знайшло своє підтвердження самостійне прийняття [PERSON] в 2014 році всіх виробничих рішень, через що з травня 2014 року свідок, як правило, двічі на тиждень відвідував у виробничих питаннях [PERSON] на дому на [ADDRESS], декілька разів і в лікарні, бо через хворобу він не з'являвся до офісу, але завжди виказував оптимістичні настрої на життя. Свідок [PERSON] став очевидцем больових нападів [PERSON], від яких він кричав, скаржився на болі в спині, а також очевидцем зробленого медсестрою знеболювального уколу морфію на прохання [PERSON], але стан останнього під впливом дії препарату після уколу ніколи не спостерігав та у відсутність приступів відхилень в емоційному плані не помічав, сприймав як за нормальну поведінку. Свідок [PERSON] довідався про своє звільнення лише 04 грудня 2014 року, та не зміг ні підтвердити, ні спростувати твердження позивача про конфлікти [PERSON] з [PERSON], від якого за життя чув скарги на колишню дружину. Свідок [PERSON], якій [PERSON] доводиться сином, та яка перебувала у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] впродовж 1981-1998 рр., будучи допитаною в судовому засіданні, під присягою показала суду, що після розірвання шлюбу з [PERSON] залишились нормальні дружні стосунки, вони підтримували спілкування до самої його смерті, і в 2012 році вона дізналася про тяжку онкологічну хворобу [PERSON], від якої він став лікуватися у 2013 році, протягом якого свідок тричі на тиждень відвідувала його в лікарні, до серпня 2014 року його відвідувала особисто, а потім спілкувались лише телефоном, і протягом півтора року [PERSON] отримував від вітчима [PERSON] завдання на придбання ліків, продуктів, речей. Наприкінці травня 2014 року в супермаркеті «ЛяСільпо» [PERSON] не впізнав свого давнього товариша [PERSON], як здалося свідку [PERSON] Про прояв [PERSON] агресії в серпні 2014 року свідку стало відомо зі слів [PERSON], за розповіддю якого вітчим зателефонував з остраху свого вбивства, в його присутності дома [PERSON] кидався на оточуючих з ножем, висловлював суїцидальні наміри, вимагав знеболювальне, сказав вести нотаріуса, але нотаріус застерегла про дію морфіну і відмовила в проведенні нотаріальних дій. Також свідок [PERSON] стверджувала, що нині покійний [PERSON] наприкінці 2013 став плутати і не впізнавав людей, сприймав події в іншому форматі, став вважати друзів ворогами, став спати з ключами, висловлював побоювання, що друзі заберуть гроші, фірму, через що вона радила йому лікарів, до яких можливо звернутися за допомогою з цього приводу, на що [PERSON] відповів відмовою, повідомивши їй конфіденційно про проходження лікування в Київському ПНД. Свідок [PERSON], яка працювала в ортопедичному відділенні лікарні ім. Мечникова і в 2012 році медичною сестрою познайомилась з [PERSON] під час лікування ним спини, в судовому засіданні під присягою показала суду на постійний догляд нею за [PERSON] з 04 грудня 2012 року по 28 листопада 2014 року, надаючи послуги сиділки, і на супровід нею хворого в лікарнях на процедурах хіміотерапії до травня 2014 року, після чого лікар відвідував його вже вдома, а також на введення нею особисто декілька разів за призначенням лікарів лише препаратів «сібазон» і «трамадол», тоді як знеболення лікарськими наркотичними засобами проводила медсестра з весни 2014 року. За показаннями свідка [PERSON] знеболюючі наркотичні препарати [PERSON] переносив нормально, без змін у психічному стані, курси хіміотерапії відносно важко, останній курс у травні 2014 року пройшов тяжко, незважаючи на що протягом усього періоду хвороби [PERSON] залишався діяльним, продовжував власноручне керівництво бізнесом, готував до випуску збірку своїх віршів і зблизився з [PERSON], висловлюючи наміри оформити права на нерухоме майно за дітьми задовго до укладення оспорених позивачем за первісним позовом заповітів. Як вбачається з показань свідка [PERSON], [PERSON] став готувати до передачі корпоративні права [PERSON] десь на початку грудня 2013 року після того, як, пройшовши курс хіміотерапії з 04 грудня 2012 року по 05 березня 2013 року, трохи зміцнів після лікарні і сам відвідав офіс підприємства, керівництво яким раніше доручив [PERSON], де побачив всі свої речі згорнутими в кутку, враженнями від чого поділився з колишньою дружиною [PERSON] і свідком про втрату довіри до [PERSON], будучи засмученим таким нешанобливим ставленням. Зі слів свідка, [PERSON] дійсно з листопада 2012 року думав про усиновлення [PERSON], але після цього випадку змінив ставлення до нього. В показаннях свідка [PERSON] знайшла своє підтвердження описана [PERSON] зустріч в травні 2014 року в супермаркеті «ЛяСільпо», який [PERSON], тяжко пересуваючись, відвідав у супроводі свідка, водія і [PERSON], зберігаючи захоплення кулінарією і шопінгом. Про обстановку складення заповіту з її участю у середині серпня 2014 року [PERSON] засвідчила, що в [PERSON] почався рецидив хвороби і він виявив усвідомлення її клінічного перебігу, передбачаючи закінчення його звичайного розвитку настанням своєї смерті, через що проявляв стурбованість тим, щоб усе накопичене і збудоване сім'єю [PERSON] залишилося дітям, які через малолітство перебувають у вкрай вразливому становищі. [PERSON] пригадала, як вночі [PERSON] скаржився на гострий біль у поперековому відділі, а зранку вони посварились на побутовому ґрунті через втому свідка, якій хворий протягом доби не давав ні хвилини відпочинку, після чого [PERSON] зробив декілька телефонних дзвінків, і додому приїхали [PERSON] та [PERSON], які щось винесли з будинку, тоді як карета швидкої допомоги забрала [PERSON] до реанімації, куди [PERSON] приїхала зранку наступної доби надалі його доглядати. [PERSON] прокинувся після першої доби і покликав [PERSON], пробув у лікарні 10 днів, протягом яких до нього приїжджали [PERSON] і [PERSON], яких він просив повернути винесені з будинку документи. Після полегшення стану здоров'я [PERSON] запросив до лікарні нотаріуса і склав заповіт, який [PERSON] ще з одним свідком читали вголос, після чого [PERSON] також прочитав заповіт і власноручно підписав. Суд, вислухавши пояснення сторін та їх представників, представника третьої особи, допитавши свідків, дослідивши зібрані у справі письмові докази, оголосивши висновок експертів, у судовому засіданні перевірив доводи позовних заяв в межах заявлених вимог і дійшов висновку про відмову у задоволенні як первісного, так і зустрічного, позову, виходячи з наступних мотивів. Судом встановлено, що після [PERSON], [INFO], відкрилася спадщина внаслідок настання його смерті [INFO], про що Відділом державної реєстрації смерті реєстраційної служби Дніпропетровського міського управління юстиції вчинено актовий запис № 8538 та видано свідоцтво про це [NUMBER] (т. 1 а.с.47, 94). За життя [PERSON] склав три заповіти. Вперше, 30 листопада 2012 року о 16 год. 10 хв. у м. Дніпропетровську на Жовтневій площі, 14, в приміщенні Дніпропетровської обласної клінічної лікарні ім. І.І.Мечникова на прохання [PERSON] у зв'язку з його хворобою приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON] за допомогою загальноприйнятих технічних засобів записала зі слів спадкодавця заповіт, який [PERSON] в присутності нотаріуса прочитав і підписав, зробивши у заповіті відповідне рукописне застереження, про що приватний нотаріус вчинила запис в реєстрі за № 3259 про посвідчення цього заповіту (т. 1 а.с. 11). За умовами особистого розпорядження [PERSON] заповів [PERSON] усі свої права та обов'язки, які йому належать на момент складення заповіту, а також ті права та обов'язки, які можуть належати йому у майбутньому, та усе належне майно, де б воно не було і з чого б не складалося. Другий заповіт [PERSON] склав 06 травня 2014 року об 11 год. 10 хв. в м. Дніпропетровську який посвідчив приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу Ярмолюк М. М. за місцем проживання заповідача на [ADDRESS], у зв'язку з його хворобою, про що вчинений запис у реєстрі за № 703 (т. 1 а.с. 30) після того, як [PERSON] прочитав вголос та підписав заповіт, записаний з його слів на його прохання нотаріусом за допомогою загальноприйнятих технічних засобів. За умовами складеного нового заповіту, на випадок своєї смерті [PERSON] особисто розпорядився призначити [PERSON] спадкоємцем корпоративних прав з 25% частки у статутному капіталі ПП «Восток-2» (ЄДРПОУ 20258290, м. Дніпропетровськ, вул. Курсантська, 22) та з 100% частки у статутному капіталі ТОВ «Восток-2-Авто» (ЄДРПОУ 35448792, м. Дніпропетровськ, пр. Кірова, 46-А), а спадкоємцями всього іншого свого майна та прав призначив у рівних частках [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO]. 19 серпня 2014 року о 10 год. 40 хв. у м. Дніпропетровську за допомогою загальноприйнятих технічних засобів приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу Ярмолюк М. М. на прохання [PERSON] записала з його слів третій і останній заповіт, який у зв'язку з хворобою [PERSON] підписав, прочитавши вголос, о 12 год. 05 хв. в приміщенні міської клінічної лікарні № 7 на вулиці Філософській, 62, що за його бажанням приватний нотаріус посвідчила при свідках [PERSON] та [PERSON], які зачитали заповіт вголос, зробивши у заповіті відповідне рукописне застереження, про що вчинений запис в реєстрі за № 1595 (т. 1 а.с. 36). [PERSON] за умовами нового заповіту особисто розпорядився призначити [PERSON] спадкоємцем житлового будинку і земельної ділянки на [ADDRESS], корпоративних прав з 100% частки у статутному капіталі ПП «Восток-2» (ЄДРПОУ 20258290, м. Дніпропетровськ, вул. Курсантська, 22), з 30% частки у статутному капіталі ТОВ «Восток-2-Авто» (код ЄДРПОУ 35448792, м. Дніпропетровськ, пр. Кірова, 46-А), [PERSON] - спадкоємцем корпоративних прав з 70% частки у статутному капіталі ТОВ «Восток-2-Авто» (код ЄДРПОУ 35448792, м. Дніпропетровськ, пр. Кірова, 46-А) та дітей [PERSON], [PERSON], [PERSON] - спадкоємцями всього іншого майна та інших прав у рівних частках. [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], є дітьми [PERSON], який зазначений батьком у записах актів цивільного стану про народження, що підтверджується відповідними свідоцтвами (т. 2 а.с.101, 103, 105), і за життя [PERSON] передав їм в дар належне йому на праві власності майно в рівних частках, тобто по 1/3 кожній, на умовах низки договорів дарування, посвідчених у зв'язку з його хворобою приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Ярмолюк М. М. за місцем проживання дарувальника у м. Дніпропетровську на [ADDRESS], що укладені з приводу: - квартири [ADDRESS], про що запис у реєстрі вчинено 24 травня 2014 року за № 854 (т.5 а.с.1-2); - гаражу [ADDRESS], про що запис у реєстрі вчинено 24 травня 2014 року за № 855 (т.3 а.с.193-194); - квартири [ADDRESS], про що запис у реєстрі вчинено 24 травня 2014 року за № 856 (т. 4 а.с. 97-98); - квартири [ADDRESS], про що запис у реєстрі вчинено 24 травня 2014 року за № 857 (т.3 а.с.130-131); - нежитлових приміщень [ADDRESS], про що запис у реєстрі вчинено 04 червня 2014 року за № 933 (т.4 а.с.1-2); - домоволодіння [ADDRESS], розташованого на земельній ділянці площею 0,0078 га кадастровий номер [NUMBER] та земельній ділянці площею 0,0906 га кадастровий номер [NUMBER], про що запис у реєстрі вчинено 06 червня 2014 року за № 958 (т.5 а.с.52-53); - магазину непродовольчих товарів з офісними приміщеннями по [ADDRESS], про що запис у реєстрі вчинено 08 серпня 2014 року за № 1517 (т. 3 а.с.64-65); - земельних ділянок по [ADDRESS] площею 0,0650 га, кадастровий номер [NUMBER] та площею 0,1 га, кадастровий номер [NUMBER], про що запис у реєстрі вчинено 08 серпня 2014 року за № 1518 (т.3 а.с. 1-2); - квартири [ADDRESS], про що запис у реєстрі вчинено 12 серпня 2014 року за № 1532 (т.4 а.с.157-158); - квартири [ADDRESS], про що запис у реєстрі вчинено 12 серпня 2014 року за № 1533 (т.2 а.с.127-128); - гаражу [ADDRESS], про що запис у реєстрі вчинено 12 серпня 2014 року за № 1534 (т.2 а.с.73-74). Також, представляючи [PERSON] на підставі довіреності, посвідченої приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Ярмолюк М. М. 06 травня 2014 року із записом в реєстрі № 701, [PERSON] від її імені уклав з [PERSON], [PERSON], [PERSON] договір дарування земельних ділянок на [ADDRESS], у м. Дніпропетровську площею 0,0078 га кадастровий номер [NUMBER] та площею 0,0906 га кадастровий номер [NUMBER], в їх спільну власність, по 1/3 частці кожній, який посвідчила 13 червня 2014 року приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу Ярмолюк М. М. за місцем проживання [PERSON] у зв'язку з його хворобою, про що вчинений запис у реєстрі за № 1021 (т.5 а.с.123-124). Відповідно до ч. 2 ст. 1257 ЦК України за позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі. Розв'язуючи спір, суд виходить з презумпції психічного здоров'я за ст. 3 Закону України "Про психіатричну допомогу", за якої кожна особа вважається такою, яка не має психічного розладу, доки наявність такого розладу не буде встановлено на підставах та в порядку, передбачених цим Законом та іншими законами України. Пленум Верховного Суду України в п. 18 постанови № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» виклав свій висновок про судову практику визнання недійсним заповіту, складеному особою, яка через стійкий розлад здоров'я не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, відповідно до якого суд призначає посмертну судово-психіатричну експертизу для встановлення психічного стану заповідача в момент складання заповіту, який давав би підставу припустити, що особа не розуміла значення своїх дій і (або) не могла керувати ними на момент складання заповіту. За висновком посмертної судово-психіатричної комісійної експертизи № 367 (т.7 а.с. 25-34), проведеної за ухвалою цього суду від 26 листопада 2015 року експертами Київського міського центру судово-психіатричної експертизи 14 травня 2016 року, що долучений в оригіналі до справи, [PERSON]: 1.на момент укладання заповіту від 30 листопада 2012 року яким-небудь психічним розладом не страждав і за своїм психічним станом усвідомлював значення своїх дій та міг керувати ними; 2.на момент укладання заповіту від 06 травня 2014 року виявляв ознаки Соматогенного астенічного синдрому (F 06.8) і за своїм психічним станом усвідомлював значення своїх дій та міг керувати ними; 3.на момент укладання заповіту від 19 серпня 2014 року виявляв ознаки Соматогенного астенічного синдрому (F 06.8) і за своїм психічним станом усвідомлював значення своїх дій та міг керувати ними; 4.на момент укладання договору дарування від 12 серпня 2014 року посвідченого приватним нотаріусом ДМНО Ярмолюк М.М., зареєстрованого в реєстрі за №1534, виявляв ознаки Соматогенного астенічного синдрому (F 06.8) і за своїм психічним станом усвідомлював значення своїх дій та міг керувати ними; 5.на момент укладання договору дарування від 12 серпня 2014 року посвідченого приватним нотаріусом ДМНО Ярмолюк М.М., зареєстрованого в реєстрі за №1533, виявляв ознаки Соматогенного астенічного синдрому (F 06.8) і за своїм психічним станом усвідомлював значення своїх дій та міг керувати ними; 6.на момент укладання договору дарування від 08 серпня 2014 року посвідченого приватним нотаріусом ДМНО Ярмолюк М.М., зареєстрованого в реєстрі за №1518, виявляв ознаки Соматогенного астенічного синдрому (F 06.8) і за своїм психічним станом усвідомлював значення своїх дій та міг керувати ними; 7.на момент укладання договору дарування від 08 серпня 2014 року посвідченого приватним нотаріусом ДМНО Ярмолюк М.М., зареєстрованого в реєстрі за №1517, виявляв ознаки Соматогенного астенічного синдрому (F 06.8) і за своїм психічним станом усвідомлював значення своїх дій та міг керувати ними; 8.на момент укладання договору дарування від 08 серпня 2014 року посвідченого приватним нотаріусом ДМНО Ярмолюк М.М., зареєстрованого в реєстрі за №1518, виявляв ознаки Соматогенного астенічного синдрому (F 06.8) і за своїм психічним станом усвідомлював значення своїх дій та міг керувати ними; 9.на момент укладання договору дарування від 24 травня 2014 року посвідченого приватним нотаріусом ДМНО Ярмолюк М.М., зареєстрованого в реєстрі за №857, виявляв ознаки Соматогенного астенічного синдрому (F 06.8) і за своїм психічним станом усвідомлював значення своїх дій та міг керувати ними; 10. на момент укладання договору дарування від 24 травня 2014 року посвідченого приватним нотаріусом ДМНО Ярмолюк М.М., зареєстрованого в реєстрі за №855, виявляв ознаки Соматогенного астенічного синдрому (F 06.8) і за своїм психічним станом усвідомлював значення своїх дій та міг керувати ними; 11. на момент укладання договору дарування від 04 червня 2014 року посвідченого приватним нотаріусом ДМНО Ярмолюк М.М., зареєстрованого в реєстрі за №933, виявляв ознаки Соматогенного астенічного синдрому (F 06.8) і за своїм психічним станом усвідомлював значення своїх дій та міг керувати ними; 12. на момент укладання договору дарування від 24 травня 2014 року посвідченого приватним нотаріусом ДМНО Ярмолюк М.М., зареєстрованого в реєстрі за №856, виявляв ознаки Соматогенного астенічного синдрому (F 06.8) і за своїм психічним станом усвідомлював значення своїх дій та міг керувати ними; 13. на момент укладання договору дарування від 12 серпня 2014 року посвідченого приватним нотаріусом ДМНО Ярмолюк М.М., зареєстрованого в реєстрі за №1532, виявляв ознаки Соматогенного астенічного синдрому (F 06.8) і за своїм психічним станом усвідомлював значення своїх дій та міг керувати ними; 14. на момент укладання договору дарування від 24 травня 2014 року посвідченого приватним нотаріусом ДМНО Ярмолюк М.М., зареєстрованого в реєстрі за №954, виявляв ознаки Соматогенного астенічного синдрому (F 06.8) і за своїм психічним станом усвідомлював значення своїх дій та міг керувати ними; 15. на момент укладання договору дарування від 06 червня 2014 року посвідченого приватним нотаріусом ДМНО Ярмолюк М.М., зареєстрованого в реєстрі за №958, виявляв ознаки Соматогенного астенічного синдрому (F 06.8) і за своїм психічним станом усвідомлював значення своїх дій та міг керувати ними; 16. на момент укладання договору дарування від 13 червня 2014 року посвідченого приватним нотаріусом ДМНО Ярмолюк М.М., зареєстрованого в реєстрі за №1021, виявляв ознаки Соматогенного астенічного синдрому (F 06.8) і за своїм психічним станом усвідомлював значення своїх дій та міг керувати ними. Оцінюючи відповідно до ст. 212 ЦПК України окремо висновок експертизи за формою первинної облікової документації № 100/о, суд відзначає її заповнення з дотриманням Інструкції, затвердженої наказом МОЗ № 527 від 28 липня 2014 року, експертами, які за освітою, кваліфікаційною категорією, кваліфікаційним класом, стажем роботи, науковим ступенем відповідають Порядку проведення судово-психіатричної експертизи, затвердженому наказом МОЗ України № 397 від 08 жовтня 2001 року, і на кожне з поставлених запитань надали чіткі та ясні відповіді, обґрунтовані описаним в протокольній частині висновку дослідженням. Експертами у підсумкових відповідях сформульована думка про стан спадкодавця за весь період хвороби та окремо на час вчинення кожної угоди на підставі експертного аналізу обставин діагностування в психічному стані соматогенно-обумовленої астенічної симптоматики, що науково обґрунтований фактичними даними медичних документів про ступінь прояву соматогенного астенічного синдрому за своїм характером за усі періоди хвороби нині покійного [PERSON] з урахуванням пояснень сторін і показань свідків про зовнішні ознаки його поведінки в серпні 2014 року протягом тижня з порушенням сну, дезорієнтованості у просторі і часі та про погіршення стану здоров'я і госпіталізації до реанімаційного відділення 14 серпня 2014 року з наявною у нього агресивною та підозрілою налаштованістю до оточуючих, звинуваченнями інших у шкідництві, розірваністю мислення. Доводи позивача за первісним позовом та його представника про неповноту експертизи та сумніви у правильності її висновків неспроможні і на увагу не заслуговують. Так, на виконання ухвали суду від 06 липня 2015 року за клопотанням представника позивача за первісним позовом [PERSON] (т.6 а.с.185-186), Київським міським психоневрологічним диспансером №4 надана довідка №1807 від 29 липня 2015 року (т.6 а.с.222) за підписом та печаткою головного лікаря про те, що [PERSON] за запитуваний період з 2013 року по 28 листопада 2014 року на обліку у лікаря-психіатра не перебував, за медичною допомогою не звертався, тому медичні документи такої особи відсутні. Діагноз консультанта-психіатра КЗ «Дніпропетровська клінічна психіатрична лікарня» ДОР, поставлений 02 серпня 2014 року при огляді [PERSON] психіатром, про «органічне ураження складного генезу (сч. інтоксикація)» ґрунтується на описанні зі слів родичів ознак схожих з тими, що взяті до уваги експертами при дослідженні показань до його госпіталізації до реанімаційного відділення 14 серпня 2014 року і категорично не виключають здатність усвідомлювати значення своїх дій та можливості керувати ними. До того ж, жодна з оспорених угод не укладалася 02 серпня 2014 року. Крім того, за час розгляду справи ні позивач, ні інші сторони та свідки не вказували на психіатричний огляд [PERSON] без згоди на стаціонарне обстеження хворого і на наявність його усвідомленої згоди з цим, що у з'ясованих обставинах не вказує на об'єктивне першоджерело висновку консультанта-психіатра від 02 серпня 2014 року, поданого всупереч ст. 131 ЦПК України після завершення експертизи 02 червня 2016 року, оскільки ним вказується на невідомого походження відомості про обставини явки до лікаря [PERSON], який мав труднощі з пересуванням, і його перебування в місці огляду без догляду та нагляду, чим виключається допустимість такого документу як доказу. Так само, подана 02 червня 2016 року представником позивача [PERSON] з пропуском процесуального строку довідка Київського міського ПНД №4 за №1840 від 29 квітня 2016 року про те, що [PERSON] на обліку у лікаря-психіатра не перебував, звертався за медичною допомогою у 2014 році, може засвідчувати звернення особи до лікаря-психіатра, сам факт якого не свідчить про нездатність усвідомлювати значення своїх дій і керувати ними внаслідок психічного розладу, а висновок експертів цим даним не суперечить. Верховний Суд України у постанові № 6-9цс12 від 29 лютого 2012 року виклав обов'язковий для суду висновок про докази, що свідчать про внутрішній, психічний стан особи в момент вчинення правочину, за яким висновок експертизи в такій справі є лише одним із доказів у справі і йому слід давати належну оцінку в сукупності з іншими доказами, а будь-які зовнішні обставини (показання свідків про поведінку особи тощо) мають лише побічне значення для встановлення того, чи була здатною особа в конкретний момент вчинення правочину розуміти значення своїх дій та (або) керувати ними. Суд, дослідивши в судовому засіданні медичні карти [PERSON], безпосередньо переконався в наявності схеми хіміотерапії з фіксуванням призначених лікарських засобів, часу їх застосування та періодичності, що об'єктивно давало експертам можливість використати наукові знання про тривалість і характер їх впливу на заповідача протягом доби для категоричних висновків з поставлених перед ними питань про його стан. Для свідчень [PERSON] і [PERSON] характерне упереджене суб'єктивне ставлення до вчинків [PERSON] з огляду на їх пов'язаність особистими стосунками, та їх показання про симптоматику стану [PERSON] носять узагальнений характер особистих припущень, виражають їх особисту незадоволеність тим, як спадкодавець за життя розпорядився своїм майном. Висновок посмертної судово-психіатричної експертизи, не маючи наперед встановленого значення, тісно пов'язаний з письмовими доказами, поясненнями сторін та показаннями свідків в їх сукупності, через що у суду немає підстав за ст. 147 ЦПК України не погодитися з таким висновком. Навпаки, добуті фактичні дані про усну домовленість пасинка з вітчимом щодо опіки малолітніми дітьми останнього, про наявність конфлікту, незалежно від його ініціатора, що явно підірвав довіру заповідача до свого пасинка і впевненість в дотриманні пасинком усних домовленостей після смерті заповідача, про очевидну зміну ставлення один до одного заповідача і його пасинка влітку 2014 року, на яку непрямо вказує сама [PERSON] в показаннях про обмеження спілкування з колишнім чоловіком лише телефоном після серпня 2014 року, у поєднанні з відомостями про активну участь заповідача у виробничій і творчій діяльності відповідно до ст. 213 ЦПК України переконують суд в тому, що [PERSON] в обстановці посвідчення нотаріусом договорів і заповітів добре орієнтувався, діяв цілеспрямовано в розподілі майнових прав між членами сім'ї з конкретних спонукань, в яких полягали мотиви до таких дій, що характеризують його вольове психічне ставлення до вчиненого. За ч. 2 ст. 1257 ЦК України з підстав того, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі, заповіт визнається недійсним. За змістом ч.ч. 1, 3 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу (зокрема, волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі - ч.3 ст. 203 ЦК). Відповідно до ч. 1 ст. 225 ЦК України правочин, який дієздатна фізична особа вчинила у момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи, а в разі її смерті - за позовом інших осіб, чиї цивільні права або інтереси порушені. Таким чином, в судовому засіданні зібраними доказами не доведено, що договори дарування та заповіти [PERSON] вчинив саме у той момент, коли він не усвідомлював би значення своїх дій чи не міг би керувати ними, що виключає підстави за ч. 1 ст. 225 ЦК України для визнання їх по суду недійсними. Відповідно до ч.ч. 2, 3 ст. 1254 ЦК України заповідач має право у будь-який час скласти новий заповіт. Заповіт, який було складено пізніше, скасовує попередній заповіт повністю або у тій частині, в якій він йому суперечить. Кожний новий заповіт скасовує попередній і не відновлює заповіту, який заповідач склав перед ним. У з'ясованих обставинах всі складені заповіти охоплюють всю спадщину, через що до спадкування закликаються спадкоємці, призначені заповітом від 19 серпня 2014 року, в якому висловлена остання воля спадкодавця з розпорядження своїм майном (майновими правами) на випадок смерті, чим виключена юридична заінтересованість як підстава задоволення зустрічного позову про визнання недійсним заповіту від 30 листопада 2012 року і первісного позову про визнання недійсним заповіту від 06 травня 2014 року. Так само, відсутні підстави для визнання недійсним договору, укладеного [PERSON] 13 червня 2014 року за представництва її інтересів [PERSON], оскільки у будь-якому випадку подароване за цим договором майно не входило б до складу спадщини згідно ст. 1218 ЦК України, і його вчинення не зачіпає прав та інтересів позивача за первісним позовом. Також, оскільки наявність підстав для визнання оспорюваних заповітів та договорів недійсними не доведена, не підлягають задоволенню похідні від цих вимоги первісного позову про скасування державної реєстрації прав на спірне майно за відповідачами по первісному позову і визнання за [PERSON] права власності на 1/2 частину спадщини. За правилами ст. 88 ЦПК України судові витрати належить залишили на рахунок позивачів.

Outcome: dismissed