Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-10 00:00:00

У провадженні суду знаходився позов [PERSON] до [PERSON] про усунення перешкод прав власника, визнання недійсним договір купівлі-продажу земельної ділянки №18 по пров. Скіфському в с. Іванівка, Житомирського району, укладений між [PERSON] та [PERSON] від 09.08.2012. У зустрічному позові [PERSON] просить визнати недійсним рішення виконкому №590 від 14.11.199 Житомирської міської ради про передачу у власність [PERSON] земельної ділянки площею 0,0600 га по провулку Скифському, 18 в м. Житомирі та визнати недійсним його державний акт. Вимоги мотивовані тим, що спірна земельна ділянка знаходиться в межах с. Іванівка Іванівської сільської ради, Житомирскього району, а тому міськвиконком прийняв рішення з перевищенням своїх повноважень, із порушенням установленої законом процедури, всупереч нормі закону. Недійсність Державного акту полягає в тому, що в ньому вказується рішення міськвиконкому, якого насправді не існує. Позов [PERSON]С залишено судом без розгляду на підставі п.3 ст.207 ЦПК України. Представник [PERSON] позов підтримав та пояснив, що про наявність іншого Державного акту на земельну ділянку за однією адресою, але в різних населених пунктах, [PERSON] дізналася на при кінці 2014 року, коли після її придбання та побудови фундаменту, представник позивача став вимагати від неї продати йому земельну ділянку, погрожуючи судовими справами. Вказує, що в м. Житомирі не має і ніколи не було провулку Скифського( Скіфського) 18, а тому міськвиконком позбавлений права розпоряджатися землями Іванівської сільської ради. [PERSON] є добросовісним набувачем, земельної ділянки в с. Іванівка. В свою чергу її продавець [PERSON] отримав її у власність у законний спосіб за рішенням її власника. Вказав на відсутність Технічної документації, на підставі якої видавався оскаржуваний державний акт тощо. Зауважив, що співвласники сусіді, власники суміжних земельних ділянок, зокрема по пров. Скіфському 19, 21 проживають в [INFO]. Просив позов [PERSON] задовольнити та скасувати заходи забезпечення позову, оскільки позивач вже зазнала значних збитків з причин інфляції та зупиненням будівництва. Представник Іванівської сільської ради зустрічний позов визнала. Категорично стверджувала, що спірна ділянка знаходиться на території Іванівської сільської ради Житомирського району в межах с. Іванівка, жодний га земель ради не вилучався і м. Житомирі не передавався. На підтвердження своїх доводів надала затверджений Житомирською районною радою проект складу земель по Іванівської сільської ради у розмірі 6774, 2 га, який не змінювався, лист Житомирської дирекції «Укрпошта», яка обслуговує с. Іванівку, у тому числі і пров. Скіфський, що знаходиться в цьому сілі, дані Житомирської РДА у Державному реєстрі виборців за яким мешканці по пров. Скіфському відносяться до виборчої ділянки Іванівської сільської раді, рішення Богунського районного суду м. Житомира про встановлення факту знаходження земельної ділянки на [PERSON] горі (на якій знаходиться і пров. Скіфський 18) саме в с. Іванівка, а не в м. Житомирі. Представник міськради просив розглядати справу за його відсутності, яку вирішити у відповідності до вимог закону. [PERSON], повідомлений про час і місце розгляду справи, жодного разу до суду не прибув. Причини своєї неявки суду не повідомив. Суд розглянув справу за його відсутністю. Встановленим судом обставинам відповідають цивільні правовідносини. З копії Державного акту серії І-ЖТ №044780 на право приватної власності на землю [PERSON] вбачається, що рішенням виконкому Житомирської міської ради народних депутатів від 14.10.1995 року за № 590, йому передано у власність 0,0600 га на території м. Житомира по пров. Скифському,18. (т. 1 а.с 10). Фактична дата рішення 14.11.1995(т.2 а.с.92-92). Між тим, ст.11 ЗК України 1990 року (що був чинним на час виникнення спірних правовідносин) передбачалося, що передача громадянам у користування або власність земельних ділянок із земель державної або комунальної власності здійснюється за рішенням міської ради. порядок набуття права користування чи права власності землею регулювався главою 2 ЗК України 1990 року, що був чинним на час виникнення спірних правовідносин. Ст.11 ЗК України 1990 року передбачалося, що передача громадянам у користування або власність земельних ділянок із земель державної або комунальної власності здійснюється за рішенням міської ради. Таким чином набуття права на земельні ділянки передбачає обовязкове прийняття рішення уповноваженим органом держави (органом влади чи органом місцевого самоврядування) відповідного рішення, яке є обовязковою юридичною підставою для подальшого юридичного оформлення на неї відповідних прав. А чинний на той час ЗК України не передбачав передачу земель у власність за рішенням виконкому. Аналогічна правова позиція висловлена у постановах ВСУ. А тому посилання представника позивача на невідповідність рішення міськвиконкому чинному на той час законодавству є слушними. Оскільки відповідно до ч.2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобовязанні діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, то наслідком прийняття зазначеними органами, їх посадовими особами рішень із порушенням установленої законом процедури або всупереч нормі закону, або з перевищенням своїх повноважень є визнання таких рішень недійсними (ст. 112 ЗК України 1990 року, ст. 152 ЗК України 2001 року, пункт 7 постанови Пленуму Верховного Суду України від 16 квітня 2001 року № 7 "Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ"). В оскаржуваному державному акті також невірно зазначено дата рішення міськвиконкому (т.1 а.с.92-93), а назва провулку зазначена як «Скифський» в м. Житомирі. На порушення Інструкції про порядок складання, видачі, реєстрації і зберігання державних актів на право власності на землю і право постійного користування землею, договорів на право тимчасового користування землею (в тому числі на умовах оренди),затвердженої Наказом Державного комітету України по земельних ресурсах від 15.04.1993 № 28 технічна документація на спірну земельну ділянку [PERSON] не виготовлялася. Зовнішні межі не встановлювалися, генеральний план забудови міською радою не виготовлявся(т.1 а.с.19, т.2 132). Окрім цього дані про те, що у Книзі записів державних актів було зареєстровано право власності [PERSON] суду представлено не було, як і не було представлено оригінал рішення виконкому та оригінал державного акту. Поряд з цим зі справи вбачається, що земельна ділянка площею 0,0600 за кадастровим номером 1822083000:07:002:1578, що розташована по провулку Скіфському 18 в с. Іванівка Житомирського району належала [PERSON] на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯМ № 559811 (т.1 а.с. 82). Рішенням Іванівської сільської ради від 14.09.2011 останньому затверджено проект землеустрою та передано у власність вказану земельну ділянку (т.1 а.с. 176). [PERSON] відчужив належну йому земельну ділянку, уклавши з [PERSON] 07.08.2012 року договір купівлі-продажу (т.1 а.с.6). Своє право власності остання належним чином зареєструвала.( т. 2 а.с.91) Рішенням виконавчого комітету Іванівської сільської ради від 20.09.2012 №210 [PERSON] надано дозвіл на забудову житлового будинку, господарських будівель і споруд за адресою: с. Іванівка, провулок Скіфський, 18 Житомирського району та області. Згодом вона почала виконання будівельних робіт на вказаній земельній ділянці (т. 1 а.с. 86, 90-100). Твердження первісного позивача в ході розгляду справи, що 52,6 га земель зі складу ради було передано до м. Житомира, не знайшло свого документального підтвердження в суді. Так з копії рішення Житомирської районної ради народних депутатів від 12.10.1990 вбачається про затвердження акту вибору земельної ділянки для управління капітального будівництва Житомирського міськвиконкому під житлову забудову району [PERSON] із земель відгодівельного радгоспу в розмірі 52,6 га., але за умовою детального планування з резервуванням 12 % земельної ділянки для Житомирського райвиконкому та зменшення плану виробництва та продажу державі сільгосппродукції з причин зменшення земель (т.1 а.с.16-17). Жодних даних про те, що ці умови відведення були виконанні та земельна ділянка у розмірі 52,6 га у законному порядку була вилучена із меж Іванівської сільської ради та передана місту Житомира не має. Навпаки рішенням Житомирської районної ради народних депутатів від 23.12.1993 було сформовано та затверджено межі Іванівської сільської ради та меж населених пунктів цієї ради, до складу якої входить 6774, 2 га земель з врахуванням вказаних52,6 га (т.1 а.с. 148-162). Наведене узгоджується з листом управління регулювання земельних відносин міськради від 06.10.2014 про те, що земельна ділянка по пров. Скіфському 18 розташована за межами м. Житомира, на території Іванівської сільської ради. Повідомленням управління держземагентства у Житомирському районі від 06.10.2014, що земельна ділянка за кадастровим номером 1822083000:07:002:1578, зареєстрована за адресою [INFO]. [PERSON] регулювання земельних відносин Житомирської міської ради від 01.03.2011№ 12/258 та від 06.10.2014 № 01-12/247 про те, що усі будинки по вул. Соколова Гора, пров. Скіфському 18 за картографічними матеріалами знаходяться на території Іванівської сільської ради. по пров. Скіфському,вбачається,. А також за інформацією [PERSON] Держземагенства у Житомирському районі від 29.01.2013 №12/7-16 Іванівської сільської ради [PERSON] та пров. Скіфський відносяться до с. Іванівка( т.1 а.с. 87-88,179). Таки повідомлення збігаються з даними підприємства «Укрпошта» про обслуговування поштовими відділеннями мешканців с. Іванівка по пров. Скіфського 18 в с. Іванівка. За інформацією Державного реєстру виборців Житомирської РДА про повний перелік назви вулиць в с. Іванівка станом на 31.05.2009 вказується і пров. Скіфський(т.2 а.с.189 186). Суд також бере до уваги і рішення Богунського районного суду від 22.07.2015, в якому фактично визнано належність вул. [PERSON] до меж с. Іванівка. На депутатський запит міськвиконком 31.10.2014 також повідомив, що межа м. Житомира була затверджена Указом Президії Верховної ради УРСР від 11.03.1971 року, у 1973 році за розпорядженням Ради Міністрів УРСУ від 03.03.1973 року були надані землі додаткова і з того часу територія міста Житомира не збільшувалася(т.2 а.с.61). Таким чином земельна ділянка будь якою площею зі складу земель Іванівської сільської ради з 1993 року і до тепер не вилучалася і до території м. Житомира не передавалися. Зважаючи на досліджені докази у сукупності суд дійшов висновку, що спірна земельна ділянка за адресою пров. Скіфський 18, знаходиться в межах с. Іванівка, Іванівської сільської ради. Відповідно до ст.ст.9,17,31 ЗК України (1990 року) передача земельних ділянок у приватну власність провадиться Радами народних депутатів, на території яких розташовані земельні ділянки. Навіть включення земельних ділянок до межі міста не тягне за собою припинення права власності і права користування цими ділянками, якщо не буде проведено їх вилучення (викуп). А тому Іванівська сільська рада, реалізуючи свої повноваження власника землі, з дотриманням вимог земельного законодавства, передала земельну ділянку площею 0,060 га по провулку Скіфському 18 в с. Іванівка Житомирського району для будівництва та обслуговування житлового будинку а [PERSON] Суд погоджується з доводами [PERSON], що виконком міської ради не мав повноважень на розпорядження землями Іванівської сільської ради та передачу земельної ділянки за адресою пров. Скіфський 18 в с. Іванівка у власність [PERSON] та вказувати у рішенні, що пров. Скіфський 18 розташований в м. Житомирі. Оскільки існує нерозривний звязок між рішенням про права власності на земельну ділянку з обовязковим одержанням її власником державного акта на право власності то позов [PERSON] підлягає до задоволення. При ухваленні рішення суд також враховує правову позицію колегії суддів, яка міститься в ухвалі ВСУ від 01.06.2011 з аналогічних правовідносин та фактичних обставин справи( відрізняються лише назва сільської ради замість Іванівської сільради Житомирського району зазначена Кам»янська сільська рада Житомирського району) та яка є обов»язковою для суду (т.1 а.с.125-127). Де ВСУ з посиланням на ст.63 ЗК України в редакції 1990 року, п.25 Положення про порядок вирішення питань адміністративно територіального устрою України вказав, що для зміни території міста, виконком міської ради повинен подати подання до Верховної Ради з обґрунтуванням пропозиції зміни, довідку про територію міста, площу земель, що передаються, схематичну карту. А зміна меж сільських рад проводиться виконавчим комітетом обласної ради за поданням виконавчих комітетів відповідних районних рад. За відсутністю даних про вилучення земель у встановленому порядку ВСУ дійшов висновку, що земельна ділянка залишилася у власності ради. До справи представник [PERSON] надав копії рішень адміністративних судів за якими було визнано протиправним та скасовано рішення Іванівської сільської ради про надання у власність [PERSON] спірної земельної ділянки (т.2 а.с.162-165). Проте у листі Вищого Адміністративного Суду України від 14.11.2012 № 2379/12/13-12, роз»яснено, що «обов'язковість преюдиційних обставин (ст. 72 КАС України) відповідно до буквального тлумачення зазначеної норми поширюється лише на обставини, встановлені безпосередньо: 1) або вироком у кримінальній справі; 2) або постановою про адміністративний проступок».Окрім цього суду були представлені нові докази, щодо предмету позову які, відповідно до змісту судових рішень не були предметом дослідження при розгляді адміністративного позову [PERSON] Зважаючи на усі обставини справи,

Outcome: approved