Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-31 00:00:00

Згідно позову, що надійшов до суду 16.02.2015 р. , позивачка зазначила, що вона проживає в квартирі [ADDRESS]. 18.01.2015 року до неї у квартиру прийшли незнайома жінка і, відрекомендувавшись представниками виробника металопластикових конструкцій, запропонували провести ремонт балкону у вищезазначеній квартирі, встановивши на балконі цю металопластикову конструкцію. При цьому вона повідомили, що загальна вартість металопластикової конструкції буде складати 12920,00 грн. з виплатою нею цієї суми у розстрочку по 200,00 грн. щомісячно. Потім ця жінка комусь зателефонувала і через 10 хв. прийшли три чоловіка які надали їй на підпис проект договору індивідуального номеру заказу GP-1788L від 18.01.2015 року, який вона підписала, однак з боку відповідача-1 ФОП [PERSON] цей проект договору підписаний не був, а була тільки її печатка. Після цього та сама незнайома жінка сказала, що для виконання договору індивідуального номеру заказу GP-1788L від 18.01.2015 року, їй необхідно укласти кредитний договір з відповідачем - 2, ПАТ «Акцент - Банк», № ABH0RG126510383. Вона підписала вищезазначену заяву позичальника коштів у ПАТ «Акцент-Банк», однак, коли їй невідомі особи надали графік погашення кредиту за вищезазначеним договором, в якому було зазначено, що вона повинна сплачувати щомісячно на користь відповідача -2 майже по 360,00 грн., всього на суму 24960,30 грн., вона відмовилася від підписання цього графіку. Позивачка вважає вищезазначений договір споживчого кредиту недійсним, як укладений із значними порушеннями закону, а договір індивідуального номеру заказу вважає взагалі неукладеним, приймаючи до уваги наступне. Так договір індивідуального номеру заказу GP-1788L від 18.01.2015 року, який вона підписала, у свою чергу, з боку відповідача -1 є не підписаним, що робить його нікчемним (неукладеним) з огляду на припис ч.2 ст. 207 ЦК України, згідно якої правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Таким чином спірний договір індивідуального номеру заказу GP-1788L від 18.01.2015 року, на суму 12920,00 грн. є нікчемним, оскільки у ньому відсутній підпис відповідача-1. При цьому також і вищезазначений спірний договір споживчого кредиту є недійсним, приймаючи до уваги наступне. По - перше, він начебто укладений на виконання спірного договору індивідуального номеру заказу GP-1788L від 18.01.2015 року, який відповідно до вимог закону є неукладеним, і відповідно до якого вона від відповідача-1 ніяких матеріальних благ, обумовлених текстом договору - не отримала. По - друге, відповідно до ст. 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Частиною 2 цієї статті вказується обов'язковість скріплення печаткою правочину, що укладається саме юридичною особою. Для правочину, який вчинюється фізичною особою чи фізичною особою-підприємцем, достатньо їхнього особистого підпису. У п. 12 постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 2009 року №9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» визначено, порушення вимог закону щодо укладення правочину в письмовій формі є підставою для визнання його недійсним лише в разі, коли це прямо передбачено законом. У нашому випадку стороною по спірному кредитному договору виступає відповідач, юридична особа, у свою чергу, п.2 ч.1 ст.208 ЦК України прямо передбачає обов'язковість письмової форми договору укладеного між фізичною та юридичною особами, а належною формою кредитного договору на підставі ч. 1 ст. 1055 ЦК України є письмова форма. Наслідок недодержання письмової форми такого договору є його нікчемність (ч. 1 ст. 218, ч. 2 ст. 1055 ЦК України). Однак спірний кредитний договір не можливо визнати укладеним у письмової формі з боку відповідача - 2, оскільки у ньому відсутній оригінал підпису посадової особи відповідача-2 уповноваженого на укладення спірного договору, та відсутній оригінал печатки цієї юридичної особи який би посвідчував підпис цієї посадової особи. Фотокопії підписів та печаток на спірному кредитному договорі з боку відповідача - 2, не надає цій фотокопії юридичну силу, оскільки згідно ч.3 ст. 207 ЦК України, використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, електронно-числового підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів. При цьому вона не укладала з відповідачем - 2 письмових документів у яких були б власноручні підписи посадових осіб відповідача-2 (одна з яких підписала спірний кредитній договір з допомогою факсиміле), і в яких би вона погодилася у подальшому у правостосунках з відповідачем - 2, щоб використовувалися саме факсимільні відтворення підписів цих осіб при підписанні угод, або листуванні. Таким чином враховуючи відсутність письмової згоди сторін спірного кредитного договору на використання факсимільного відтворення підписів, в якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів, можливо зробити висновок про недійсність цього договору. До того ж, під час підписання спірного договору споживчого кредиту відповідачем -2 було використано факсимільне відтворення печатки банку, що суперечить ч. 2 ст. 207 Цивільного кодексу України, оскільки правочин, який вчиняє юридична особа скріплюється печаткою, і закон не дає право юридичним особам замість використання оригіналів печаток, використовувати їх зображення шляхом механічного копіювання. Відповідно до ч.3 ст.215 ЦК України, якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Крім того, при підписанні спірного кредитного договору вона в силу того, що він надрукований дуже мілким шрифтом, і вона спочатку не розібрала, що відповідач - 2 зобов'язується перерахувати кошти в рахунок споживчого кредиту не відповідачу -1, а незрозумілій їй особі «[PERSON]» (що це за юридична або фізична особа у спірному кредитному договорі не зазначено), вона істотно помилилася відносно змісту цього спірного кредитного договору. При цьому, представник відповідачів 18.01.2015 року при підписанні нею договору споживчого кредиту приховала від неї той факт, що згідно спірного кредитного договору отримувачем коштів за її рахунок буде взагалі невідома їй особа, без імені та по батькові, з якою вона ніяких договорів не укладала, і яка ніяких зобов'язань перед нею не має. Тобто безпідставно відповідач-2 повинний був перерахувати кошти за спірним договором споживчого кредиту невідомій їй «[PERSON]», а вона відповідно повинна повертати ці кошти відповідачу -2, при цьому нічого не отримавши від цієї «[PERSON]», і не маючи з нею ніяких договірних відносин. Також вона звертає увагу суду, що відповідач-2 був повинний спочатку ознайомити її з повною інформацією про умови кредитування, а потім вже надавати їй бланк заяви-договору для отримання споживчого кредиту для підписання з її боку. Однак на порушення п. 2 ч. 1 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» відповідач не надав їй, як споживачу фінансових послуг в галузі споживчого кредитування, в письмовій формі повної інформації про умови кредитування, а також орієнтовну сукупну вартість кредиту, яка надається перед укладенням кредитного договору (що підтверджується відсутністю її підписів у графіку погашення кредиту та у довідці про умови кредитування), чим було порушено вимоги чинного закону. Дана підстава є самостійною підставою для визнання спірного кредитного договору недійсним, що підтверджується ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, по цивільній справі № 6-26251св14 від 22.10.2014 року, якою залишено в силі рішення апеляційного суду Волинської області від 02 червня 2014 року. Доказами правомірності її вимог є: спірні договори та додатки до них, показання свідків про виклик до суду яких вона надасть додаткову заяву. Згідно пункту 8 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 2009 року №2 Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції", відповідно до ч. 1 ст. 131 ЦПК України, сторони зобов'язані подати свої докази чи повідомити про них суд до або під час попереднього судового засідання у справі. Докази подаються у строк, встановлений судом з урахуванням часу, необхідного для подання доказів. Згідно ч. 4 п. 7 вищевказаної Постанови Пленуму Верховного Суду України, подання доказів можливе на наступних стадіях цивільного процесу, тому суд не вправі через неподання доказів при пред'явленні позову залишати заяву без руху та повертати заявнику.". Також, згідно п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 2009 року № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», суддя вправі відмовити у відкритті провадження у справі лише з підстав, передбачених законом. Не допускається відмова у відкритті провадження у справі з мотивів недоведеності заявленої вимоги, відсутності доказів, пропуску позовної давності та інших не передбачених законом підстав. Необхідні для вирішення справи докази можуть бути долучені до початку розгляду справи, зокрема у попередньому судовому засіданні, а недоведеність тієї чи іншої вимоги, чи відсутність доказів на підтвердження такої вимоги - може стати підставою для відмови в задоволенні позову при вирішенні справи по суті. Відповідно до п.п.3,4,5,6 ст. 119 ЦПК України, позовна заява повинна містити зміст позовних вимог, ціну позову щодо вимог майнового характеру, виклад обставин, якими позивач обґрунтовує вимоги, зазначення доказів, що підтверджують кожну обставину. За змістом зазначеної норми саме позивач обґрунтовує свої вимоги з викладом відповідних обставин та зазначенням доказів, що підтверджують такі обставини. ЦПК не вимагає від позивача правового обґрунтування позову (посилання на норму права, яка регулює спірні правовідносини). Сама по собі відсутність у позовній заяві чи додатках до неї доказів на підтвердження позовних вимог не перешкоджає розгляду справи, оскільки є підставою для відмови в задоволенні позову по суті, а не для визнання позовної заяви неподаною. Згідно ч.5 ст. 110 ЦПК України, позови про захист прав споживачів можуть пред'являтися також за місцем проживання споживача або за місцем заподіяння шкоди чи виконання договору. Згідно ст. 21 Закону України «Про захист прав споживачів», крім інших випадків порушень прав споживачів, які можуть бути встановлені та доведені виходячи з відповідних положень законодавства у сфері захисту прав споживачів, вважається, що для цілей застосування цього Закону та пов'язаного з ним законодавства про захист прав споживачів, права споживача вважаються в будь-якому разі порушеними, якщо: при реалізації продукції будь-яким чином порушується право споживача на свободу вибору продукції; при реалізації продукції будь-яким чином порушується свобода волевиявлення споживача та/або висловлене ним волевиявлення; при наданні послуги, від якої споживач не може відмовитись, а одержати може лише в одного виконавця, виконавець нав'язує такі умови одержання послуги, які ставлять споживача у нерівне становище порівняно з іншими споживачами та/або виконавцями, не надають споживачеві однакових гарантій відшкодування шкоди, завданої невиконанням неналежним виконанням) сторонами умов договору; порушується принцип рівності сторін договору, учасником якого є споживач; будь-яким чином (крім випадків, передбачених законом) обмежується право споживача на одержання необхідної, доступної, достовірної та своєчасної інформації про відповідну продукцію. Верховний Суд України в своєму листі від 01.04.2014р. «Аналіз практики застосування судами ст. 16 Цивільного кодексу України» вказав: «вимоги ст. 16 ЦК і ст. 4 ЦПК стосовно того, що зазначені права та інтереси можуть захищатися лише способами, передбаченими законом або договором, призводять до відмови в захисті цих прав та інтересів у правовідносинах, для яких законом або договором не встановлено спосіб їх захисту. Положення цих статей не узгоджуються зі ст. ст. 55, 124 Конституції України, норми яких поширюються на всі без винятку правовідносини, що виникають у державі, загальними принципами ст. 3 ЦК про право звернення до суду за захистом і не відповідає Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, виконання вимог якої є обов'язковим для України. За ст. 6 Конвенції визнається право людини на доступ до правосуддя, а за її ст. 13 - на ефективний спосіб захисту прав, і це означає, що особа має право пред'явити в суді таку вимогу на захист цивільного права, яка відповідає змісту порушеного права та характеру правопорушення. Пряма чи опосередкована заборона законом на захист певного цивільного права чи інтересу не може бути виправданою. Відтак не можна погодитися з практикою судів, які відмовляють у позові у зв'язку з тим, що позивач, звертаючись до суду, обрав спосіб захисту, не встановлений законом або договором, для захисту права чи інтересу, що порушене, невизнане або оспорюється. У таких випадках слід виходити із загальних засад захисту прав, свобод та інтересів, визначених Конституцією України, Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод.» Такий підхід до застосування судами положень ст. 16 ЦК України знайшов своє втілення в постанові Верховного Суду України від 21.05.2012 р. у справі N 6-20цс11. Згідно з рішенням Конституційного Суду України № 15-рп/2011 від 10 листопада 2011 року, дія Закону України «Про захист прав споживачів» поширюється на правовідносини між кредитодавцем та позичальником (споживачем) за договором про надання споживчого кредиту, що виникають як під час укладення, так і виконання такого договору. Згідно ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів», захист прав споживачів, передбачених законодавством, здійснюється судом. Відповідно до ч.3 ст.22 Закону України «Про захист прав споживачів», п.7 ст.5 Закону України «Про судовий збір», вона звільнена від сплати судового збору за подачу цього позову.

Outcome: dismissed