Jurisdiction: civil
Date: 2019-06-19 00:00:00

Позивачі [PERSON] , [PERSON] звернулися до суду з з позовною заявою до [PERSON] третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору [PERSON] , приватний нотаріус Чернівецького міського нотаріального округу Чернівецької області про визнання недійсним застереження в договорі іпотеки про задоволення вимог іпотекодержателя в позасудовому порядку. В позові посилається на те, що 03.06.2016 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір іпотеки, який посвідчений Хоменко Мариною Олександрівною, приватним нотаріусом Чернівецького міського нотаріального округу Чернівецької області на забезпечення виконання зобов`язань за Договором позики грошових коштів від 03.06.2016 року, укладеним між [PERSON] та [PERSON] на суму 2 000 000, 00 (два мільйони) гривень. Зазначає, що 02.06.2017 року було внесено зміни до Договору іпотеки, згідно яких встановлено забезпечення виконання зобов`язань за Договором позики грошових коштів від 02.06.2017 року, укладеним між [PERSON] та [PERSON] на суму 3 000 000, 00 (три мільйони) гривень з строком повернення позики до 02.06.2018 року. Вказує на те, що за Договором іпотеки [PERSON] надав [PERSON] в іпотеку нерухоме майно, а саме: - житловий будинок з належними до нього надвірними спорудами, що знаходяться за адресою: [ADDRESS] номером [ADDRESS] (до зміни адреси на підставі Витягу із рішення виконавчого комітету Чернівецької міської ради №331/9, від 24 травня 2016 року, м. Чернівці, вул. Васіле Александрі, під номером сто сімдесят сім (177)), що складається із п`яти кімнат, загальною площею 426,90 кв.м., житловою площею 132,50 кв.м.; - земельну ділянку, площею 0,1000 га, кадастровий номер [NUMBER] , що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , цільове призначення земельної ділянки - для обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд. Зазначає, що в день підписання Договору іпотеки, у зв`язку із тим, що [PERSON] на момент придбання майна та на момент укладення вказаного договору перебував у зареєстрованому шлюбі із [PERSON] , вона надала свою згоду на укладання самого Договору іпотеки, а от додаткова згода на включення до договору іпотеки застереження про задоволення вимог іпотекодержателя відповідно до ст.36 Закону України „Про іпотеку" нею не надавалась. [PERSON] не надавалась згода на включення до Договору іпотеки п. 25, згідно якого «Звернення стягнення на Предмет іпотеки за вибором Іпотекодержателя може бути здійснено у позасудовому порядку шляхом: продажу Предмету іпотеки будь якій особі та будь-яким способом, в тому числі на біржі, на підставі договору купівлі-продажу у порядку ст. 38 Закону України „Про іпотеку", для чого Іпотекодавець надає Іпотекодержателю право укласти такий договір за ціною та на умовах, визначених на власний розсуд Іпотекодержателя і здійснити всі необхідні дії від імені іпотекодавця». Вказує на те, що при укладенні Договору іпотеки, [PERSON] виявив волю щодо укладення самого Договору іпотеки, не виявляючи жодної волі надання згоди щодо застереження про задоволення вимог іпотекодержателя в позасудовому порядку, шляхом продажу предмету іпотеки будь якій особі та будь-яким способом, в тому числі на біржі, на підставі договору купівлі-продажу за ціною та на умовах, визначених на власний розсуд Іпотекодержателя і здійснення всіх необхідних дії від імені іпотекодавця. Зазначає, що в іпотечному договорі сторони [PERSON] та [PERSON] погодили застереження про задоволення вимог іпотекодержателя, на умовах викладених у п.25. Тобто, як згідно чинного законодавства, так і за погодженням сторін у п.25 Іпотечного договору, вказане застереження прирівнюється до договору про задоволення вимог іпотекодержателя, тобто є окремим договором сторін. Вказує на те, що договір про задоволення вимог іпотекодержателя є окремим від іпотечного договору, який потребує нотаріального посвідчення, на його укладення повинна бути також надана нотаріально засвідчена згода другого з подружжя, якщо предметом цих договорів є спільне майно. Прирівнювання до договору відповідного застереження про задоволення вимог іпотекодержателя в іпотечному договорі, потребує під час укладення іпотечного договору щодо спільного майна, отримання окремої згоди другого з подружжя на включення до цього договору іпотеки відповідного застереження. Відсутність такої згоди є підставою визнати договір про позасудове задоволення вимог іпотекодержателя і відповідного застереження недійсним. Зазначає, що за таких обставин сторони [PERSON] та [PERSON] . Договору іпотеки не мали права вносити у Договір іпотеки від 03.06.2016 року застереження про задоволення вимог іпотекодержателя щодо позасудового врегулювання, яке міститься в п. 25, без окремої згоди на те [PERSON] , якій іпотечне майно належить на праві спільної сумісної власності подружжя разом з [PERSON] . Просить визнати недійсним пункт 25 «3вернення стягнення на Предмет іпотеки за вибором Іпотекодержателя може бути здійснено у позасудовому порядку шляхом: - продажу Предмету іпотеки будь якій особі та будь-яким способом, в тому числі на біржі, на підставі договору купівлі-продажу у порядку ст. 38 Закону України «Про іпотеку», для чого Іпотекодавець надає Іпотекодержателю право укласти такий договір за ціною та на умовах, визначених на власний розсуд Іпотекодержателя і здійснити всі необхідні дії від імені іпотекодавця» Договору іпотеки від 03 червня 2016 року, укладеного між [PERSON] , [INFO] (реєстраційний номер облікової картки платника податків за даними Державного реєстру фізичних осіб-платників податків [NUMBER] , зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , паспорт серії [NUMBER] , виданий Першотравневим РВ УМВС України в Чернівецькій області 16.01.1998 року) та [PERSON] , [INFO] (реєстраційний номер облікової картки платника податків за даними Державного реєстру фізичних осіб-платників податків [NUMBER] , зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , паспорт серії [NUMBER] , виданий Садгірським РВ УМВС України в Чернівецькій області 09.0-9.1998 року), який посвідчено Хоменко М.О., приватним нотаріусом Чернівецького міського нотаріального округу Чернівецької області та зареєстровано в реєстрі за №3228; В судовому засіданні представник позивача [PERSON] позовні вимоги підтримав, посилався на обставини викладені в позові, просив задовольнити. В судове засідання позивач [PERSON] не з`явилася, належним чином повідомлена про час та місце розгляду справи, про що є відомості в матеріалах справи, про причини неявки суд не повідомила. В судовому засіданні відповідач [PERSON] просив відмовити у задоволені позовних вимог в повному обсязі. В судове засідання третя особа приватний нотаріус Хоменко М.О. не з`явилась, належним чином повідомлена про час та місце розгляду справи, про що є відомості в матеріалах справи, про причини неявки суд не повідомила. Суд, заслухавши позивача, представника позивача, відповідача, дослідивши письмові докази по справі, з`ясувавши всі фактичні обставини на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, прийшов до висновку, що в задоволенні позову необхідно відмовити. В силу ч.1 ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів . На підставі ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість: 1) керує ходом судового процесу; 2) сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами; 3) роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій; 4) сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом; 5) запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків. В силу ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Судом встановлено, що 03.06.2016 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір позики грошових коштів, згідно якого [PERSON] передав, а [PERSON] прийняв у власність 2 000 000 грн. [PERSON] зобов`язався за свій рахунок забезпечити позику нерухомим майном, а саме передати в іпотеку належні йому на праві приватної власності житловий будинок з належними до нього надвірними спорудами, що знаходяться за адресою [ADDRESS] та земельну ділянку, площею 0,1000 га кадастровий номер [NUMBER] , що знаходяться за адресою [ADDRESS] , цільове призначення земельної ділянки для обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд. Згідно п. 14 даного договору позичальник стверджує позикодавцеві, що перебуває у зареєстрованому шлюбі та зазначений договір укладено за згодою його дружини. Згідно п. 15 даного договору сторони домовилися, якщо позичальник своєчасно не поверне позикодавцеві суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 ЦК України, тобто несплачену у строк суму основного боргу та 0,1 % від простроченої суми за кожен день прострочення. Судом встановлено, що 03.06.2016 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір іпотеки який посвідчений Хоменко Мариною Олександрівною, приватним нотаріусом Чернівецького міського нотаріального округу Чернівецької області. Згідно п. 2 даного договору іпотекою забезпечується виконання зобов`язань позичальника за Договором позики грошових коштів від 03.06.2016 року укладеного між [PERSON] та [PERSON] повернення позики, наданої в сумі 2 000 000 грн. у строк до 02.06.2017 року. В забезпеченні виконання умов [PERSON] надав житловий будинок з належними до нього надвірними спорудами, що знаходяться за адресою: [ADDRESS] , [ADDRESS] номером [ADDRESS] (до зміни адреси на підставі Витягу із рішення виконавчого комітету Чернівецької міської ради №331/9, від 24 травня 2016 року, м. Чернівці, вул. Васіле Александрі, під номером сто сімдесят сім (177)), що складається із п`яти кімнат, загальною площею 426,90 кв.м., житловою площею 132,50 кв.м.; земельну ділянку, площею 0,1000 га, кадастровий номер [NUMBER] , що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , цільове призначення земельної ділянки - для обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд. Згідно п.4 договору іпотекодавець з умовами договору позики ознайомлений.\~ Згідно п. 25 договору звернення стягнення на предмет іпотеки за вибором іпотеко держателя може бути здійснений у позасудовому порядку шляхом продажу предмету іпотеки будь якій особі та будь-яким способом, в тому числі на біржі, на підставі договору купівля-продажу у порядку ст. 38 ЗУ «Про іпотеку» для чого іпотекодавець надає іпотеко держателю правао укласти такий договір за ціною та на умовах, визначених на власний розсуд іпотеко держателя і здійснити всі необхідні дії від імені іпотекодавця. Судом встановлено, що 02.06.2017 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір позики грошових коштів, згідно якого [PERSON] передав, а [PERSON] прийняв у власність 3 000 000 грн. [PERSON] зобов`язався за свій рахунок забезпечити позику нерухомим майном, а саме передати в іпотеку належні йому на праві приватної власності житловий будинок з належними до нього надвірними спорудами, що знаходяться за адресою [ADDRESS] та земельну ділянку, площею 0,1000 га кадастровий номер [NUMBER] , що знаходяться за адресою [ADDRESS] , цільове призначення земельної ділянки для обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд. Згідно п. 14 даного договору позичальник стверджує позикодавцеві, що перебуває у зареєстрованому шлюбі та зазначений договір укладено за згодою його дружини. Згідно п. 15 даного договору сторони домовилися, якщо позичальник своєчасно не поверне позикодавцеві суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 ЦК України, тобто несплачену у строк суму основного боргу та 0,1 % від простроченої суми за кожен день прострочення. Судом встановлено, що 02.06.2017 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір про внесення змін до Договору іпотеки, посвідченого 03 червня 2016 року приватним нотаріусом Чернівецького міського нотаріального округу Чернівецької області Хоменко М.О. за реєстровим номером 3228 серія НВХ 582439 а саме виклали п 2 Договору в наступній редакції «За цим договором іпотекою забезпечується виконання зобов`язань позичальника за договором позики грошових коштів, від 02 червня 2017 року укладеного між [PERSON] та [PERSON] повернення позики, наданої в сумі 3 000 000 грн, у строк до 02 червня 2018 року. Інші умови договору відповідно до п.2 даного договору залишаються незміні. Судом встановлено, що згідно свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 04.06.2004 року серія [NUMBER] 270670 житловий будинок з належними до нього надвірними спорудами за адресою [ADDRESS] належить [PERSON] на праві приватної власності. Судом встановлено, що згідно довідкою Чернівецького міського комунального бюро технічної інвентаризації за № 2196 від 25.10.2010 року, згідно рішення XIX сесії Чернівецької міської ради XXIII скликання від 28.02.2001 р. № 371 житловому будинку [ADDRESS] , власником якого є [PERSON] надано нову поштову адресу: [ADDRESS] ; Судом встановлено, що згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 03.02.2015 року індексний номер витягу 33105018, житловий будинок з належними до нього надвірними спорудами за адресою [ADDRESS] належить [PERSON] на праві приватної власності. Судом встановлено, що згідно державного акту на право власності на земельну ділянку пг [NUMBER] від 29 вересня 2006 року, в якому зазначено, що [PERSON] на підставі рішення Чернівецької міської ради від 22.08.2006 року № 98 п`ятої сесії V скликання є власником земельної ділянки кадастровий номер [NUMBER] . Судом встановлено, що згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності виданий 04.02.2015 року індексний номер витягу 33115070, в якому зафіксовано інформацію про виникнення з 29.09.2006 року у [PERSON] права власності на земельну ділянку кадастровий номер [NUMBER] , розташовану за адресою: [ADDRESS] . Судом встановлено, що згідно свідоцтва про укладення шлюбу серія [NUMBER] від 17.07.1992 року, в якому зафіксовано, що між [PERSON] та [PERSON] (дошлюбне прізвище [PERSON] ) було зареєстровано шлюб 17 липня 1992 року, про що Чернівецьким міським відділом ЗАГС в Книзі про про реєстрацію актів про укладення шлюбу 17.07.1992 року зроблено запис за № 986; Судом встановлено, що згідно Інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта сформованою 17.12.2018 року в якій підтверджується інформація про виникнення права власності у [PERSON] щодо наданої в іпотеку земельної ділянки з 29.09.2006 року та на житловий будинок з 04.06.2004 року, крім цього зафіксовано інформацію про державну реєстрацію іпотеки. Судом встановлено, що згідно свідоцтвом про право власності на нерухоме майно, виданого 04 червня 2004 року Виконавчим комітетом Чернівецької міської ради на підставі рішення виконавчого комітету Чернівецької міської ради №'412/10 від 25 травня 2004 року, зареєстровано в Чернівецькому комунальному обласному бюро технічної інвентаризації 08 червня 2004 року, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 6096821, в якому зафіксована інформація про право приватної власності [PERSON] на житловий будинок з належними до нього надвірними спорудами, що знаходяться за адресою: [ADDRESS] . Житловий будинок із п`яти кімнат, житлова площа 132,50 кв.м., загальна площа 426,90 кв.м.; Відповідно до п. 25 Розділу «Застереження про задоволення вимог іпотекодержателя відповідно до ст. 36 Закону України «Про іпотеку»», звернення стягнення на предмет іпотеки за вибором Іпотекодержателя може бути здійснено у позасудовому порядку шляхом: - продажу Предмету іпотеки будь-якій особі та будь-яким способом, в тому числі на біржі, на підставі договору купівлі-продажу у порядку ст. 38 Закону України «Про іпотеку», для чого Іпотекодавець надає Іпотекодержателю право укласти такий договір за ціною та на умовах, визначених на власний розсуд Іпотекодержателя, і здійснити всі необхідні дії від імені Іпотекодавця, За змістом п. 13.9 договору іпотеки, даний договір підписаний іпотекодавцем добровільно - не під впливом тяжких обставин, загрози, примусу, насильства (морального або фізичного). Відповідно до положень ст.ст. 202, 203, 204 ЦК України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Дво- чи багатостороннім правочином є погоджена дія двох або більше сторін. Зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. За змістом ст. 209 ЦК України, правочин, який вчинений у письмовій формі, підлягає нотаріальному посвідченню лише у випадках, встановлених законом або домовленістю сторін. Згідно ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Відповідно до ст. 217 ЦК України, недійсність окремої частини правочину не має наслідком недійсності інших його частин і правочину в цілому, якщо можна припустити, що правочин був би вчинений і без включення до нього недійсної частини. За змістом ст.ст. 6, 626, 627 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Сторони мають право укласти договір, який не передбачений актами цивільного законодавства, але відповідає загальним засадам цивільного законодавства. Сторони мають право врегулювати у договорі, який передбачений актами цивільного законодавства, свої відносини, які не врегульовані цими актами. Сторони в договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд. Сторони в договорі не можуть відступити від положень актів цивільного законодавства, якщо в цих актах прямо вказано про це, а також у разі, якщо обов`язковість для сторін положень актів цивільного законодавства випливає з їх змісту або із суті відносин між сторонами. Згідно ст.ст. 628, 638 ЦК України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір). До відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору. Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до положень ст.ст. 1, 18, 33, 36 Закону України «Про іпотеку» (в редакції чинній на час укладення спірного договору), іпотека - вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом. Іпотечний договір укладається між одним або декількома іпотекодавцями та іпотекодержателем у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню. Іпотечний договір може містити інші положення, зокрема, визначення вартості предмета іпотеки, посилання на документ, що підтверджує право власності іпотекодавця на предмет іпотеки, відомості про обмеження та обтяження прав іпотекодавця на предмет іпотеки, визначення способу звернення стягнення на предмет іпотеки. У разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. Сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем і іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, який підлягає нотаріальному посвідченню і може бути укладений в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки. Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, визначає можливий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону. Визначений договором спосіб задоволення вимог іпотекодержателя не перешкоджає іпотекодержателю застосувати інші встановлені цим Законом способи звернення стягнення на предмет іпотеки. Договір про задоволення вимог іпотекодержателя може передбачати: передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання у порядку, встановленому статтею 37 цього Закону; право іпотекодержателя від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу у порядку, встановленому статтею 38 цього Закону. Проаналізувавши викладені сторонами посилання та зазначені норми законодавства, що регулює спірні правовідносини, суд приходить до висновку про необхідність відмови у задоволенні позову, з наступних підстав. Всупереч думці сторони позивача суд зазначає, що розділ іпотечного договору «Застереження про задоволення вимог іпотекодержателя відповідно до ст. 36 Закону України «Про іпотеку»» п. 25 в повній мірі відповідає загальним положенням про договір, адже у разі, якщо застереження про задоволення вимог іпотекодержателя міститься в іпотечному договорі, а не оформлене окремим договором, аналіз відповідності застереження загальним положенням про договір має здійснюватися з урахуванням всіх інших умов та реквізитів договору іпотеки, і при здійсненні відповідного аналізу судом не встановлено фактичних обставин, що могли би свідчити про недійсність застереження у зв`язку з його невідповідністю загальним положенням про договір, що передбачені нормами ЦК України. Безпідставними, на думку суду, є посилання сторони позивача на те, що положення п. 25 іпотечного договору не є застереженням, а лише передбачають один з можливих способів звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом укладення окремого договору про задоволення вимог іпотекодержателя, оскільки зі змісту ст.ст. 33, 36 Закону України «Про іпотеку» вбачається, що договір про задоволення вимог іпотекодержателя може укладатись як окремий документ, а також може міститися у змісті іпотечного договору у вигляді застереження. Підписанням договору іпотеки сторони погодили договір про задоволення вимог іпотекодержателя у формі застереження в іпотечному договорі і предметом цієї домовленості є погоджені сторонами способи звернення стягнення на предмет іпотеки. Жодних посилань на те, що визначені способи звернення стягнення в позасудовому порядку є передумовою для укладення окремого договору про задоволення вимог іпотекодержателя умови договору іпотеки не містять. Згідно зі статтею 36 Закону України «Про іпотеку» сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем та іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, що підлягає нотаріальному посвідченню, який може бути укладений одночасно з іпотечним договором або в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки. Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, визначає можливий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону. Визначений договором спосіб задоволення вимог іпотекодержателя не перешкоджає іпотекодержателю застосувати інші встановлені цим Законом способи звернення стягнення на предмет іпотеки. Договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками, може передбачати: передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання в порядку, встановленому статтею 37 Закону України «Про іпотеку»; право іпотекодержателя від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу в порядку, встановленому статтею 38 цього Закону. Отже, сторони в договорі чи відповідному застереженні можуть передбачити як передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в позасудовому порядку, так і надання іпотекодержателю права від свого імені продати предмет іпотеки як за рішенням суду, так і на підставі відповідного застереження в договорі про задоволення вимог іпотекодержателя чи застереження в іпотечному договорі на підставі договору купівлі-продажу. При цьому необхідно врахувати, що стаття 37 Закону України «Про іпотеку» не містить можливості визнання права власності на предмет іпотеки за іпотекодержателем за рішенням суду. Відповідно до цієї статті іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання. Рішення про реєстрацію права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, що є предметом іпотеки, може бути оскаржене іпотекодавцем у суді. Наявність зареєстрованої заборони відчуження майна, накладеної нотаріусом під час посвідчення договору іпотеки, на підставі якого набувається право власності на предмет іпотеки іпотекодержателем, а також зареєстрованих після державної реєстрації іпотеки інших речових прав, у тому числі іпотеки, на передане в іпотеку майно не є підставою для відмови в державній реєстрації права власності за іпотекодержателем. Тобто для реалізації іпотекодержателем позасудового способу звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом визнання права власності на нього за загальним правилом необхідні тільки воля та вчинення дій з боку іпотекодержателя, якщо договором не передбачено іншого порядку. При цьому позивач не позбавлений відповідно до статей 38, 39 ЦК України можливості звернутися до суду з позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки в інший спосіб, ніж визнання права власності на нього. Передача іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки відповідно до статей 36, 37 Закону України «Про іпотеку» є способом позасудового врегулювання, який здійснюється за згодою сторін без звернення до суду. Застереження в договорі про задоволення вимог іпотекодержателя шляхом визнання права власності на предмет іпотеки - це виключно позасудовий спосіб урегулювання спору, який сторони встановлюють самостійно у договорі. З урахуванням вимог статей 328, 335, 392 ЦК України у контексті статей 36, 37 Закону України «Про іпотеку» суди не наділені повноваженнями звертати стягнення на предмет іпотеки шляхом визнання право власності на нього за іпотекодержателем. Законом України «Про іпотеку» передбачено три способи захисту задоволення забезпечених іпотекою вимог кредитора шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки: судовий (на підставі рішення суду), два позасудові - на підставі виконавчого напису нотаріуса та на підставі договору про задоволення вимог іпотекодержателя. Доводи позивача стосовно того, що згоди на укладання договору позики від 03.06.2016 року та 02.06.2017 року [PERSON] не було, цілком спростовуються п.14 даного договору, а саме позичальник стверджує позикодавцеві, що перебуває у зареєстрованому шлюбі та зазначений договір укладено за згодою його дружини. За таких обставин, позовні вимоги [PERSON] , [PERSON] до [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору [PERSON] , приватний нотаріус Чернівецького міського нотаріального округу Чернівецької області про визнання недійсним застереження в договорі іпотеки про задоволення вимог іпотекодержателя в позасудовому порядку не підлягають задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed