Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-14 00:00:00

В провадженні Голосіївського районного суду м. Києва перебувала цивільна справа за позовом [PERSON] до [PERSON], Компанії «Стокман Інтерхолд С.А.» про стягнення грошових коштів та за зустрічним позовом [PERSON], Компанії «Стокман Інтерхолд С.А.» до [PERSON], [PERSON], [PERSON], третя особа на стороні відповідачів, що не заявляє самостійних вимог, Ленстон Холдінг ІНК про визнання недійсним договору та стягнення грошових коштів. Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 19.11.2014 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 28.09.2015 року та ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 02.12.2015 року, у задоволенні позову [PERSON] відмовлено. Зустрічний позов [PERSON], Компанії «Стокман Інтерхолд С.А.» задоволено частково. Стягнуто солідарно з [PERSON], [PERSON] на користь [PERSON], Компанії «Стокман Інтерхолд С.А.» грошові кошти у розмірі 748 205 985 грн. 02 коп. 28.12.2015 року відповідачі [PERSON], Компанія «Стокман Інтерхолд С.А.» звернулись до суду з заявою про постановлення додаткового рішення у справі, в якій просили вирішити питання про судові витрати в повному обсязі. В уточненій заяві від 26.04.2016 року як на підставу для ухвалення додаткового рішення заявник вказує на те, що під час вирішення питання про розподіл судових витрат судом не було враховано витрати на правову допомогу, у зв'язку з чим існує об'єктивна необхідність ухвалення додаткового рішення. В судовому засіданні представник [PERSON]- [PERSON] підтримав заяву про ухвалення додаткового рішення, просив заяву задовольнити. Представники [PERSON] та [PERSON] в судовому засіданні з заявою не погодились, просили відмовити в задоволенні заяви. Представник [PERSON] залишив питання з розгляду заяви на розсуд суду. Суд, вислухавши сторони, дослідивши матеріали справи, встановив наступне. Відповідно до ст.220 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою осіб, які беруть участь у справі, чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати. Заяву про ухвалення додаткового рішення може бути подано до закінчення строку на виконання рішення. Суд ухвалює додаткове рішення після розгляду питання в судовому засіданні з повідомленням сторін. Їх присутність не є обов'язковою. Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 19.11.2014 року в відмовлено у задоволенні позову [PERSON] до [PERSON] та Компанії «Стокман Інтерхолд С.А.» про стягнення грошових коштів та частково задоволено зустрічний позов [PERSON], Компанії «Стокман Інтерхолд С.А.» до [PERSON], [PERSON], [PERSON], третя особа на стороні відповідачів, що не заявляє самостійних вимог Ленстон Холдінг ІНК, про визнання недійсним договору та стягнення грошових коштів. Додатковим рішенням Голосіївського районного суду м. Києві від 30.07.2015 року вирішено питання про стягнення солідарно з [PERSON] (реєстраційний номер облікової картки платника податків [NUMBER]) та [PERSON] (реєстраційний номер облікової картки платника податків [NUMBER]) на користь [PERSON] (реєстраційний номер облікової картки платника податків [NUMBER]) судові витрати, пов'язані з публікацією в пресі оголошення про виклик відповідача за зустрічним позовом, в сумі 1890 (одна тисяча вісімсот дев'яносто) гривень. Згідно з ст.79 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. До витрат, пов'язаних з розглядом судової справи, належать: витрати на правову допомогу; витрати сторін та їх представників, що пов'язані з явкою до суду; витрати, пов'язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів та проведенням судових експертиз; витрати, пов'язані з проведенням огляду доказів за місцем їх знаходження та вчиненням інших дій, необхідних для розгляду справи; витрати, пов'язані з публікацією в пресі оголошення про виклик відповідача. Згідно з ч.4 ст.215 ЦПК України резолютивна частина рішення повинна містити висновок суду щодо розподілу судових витрат у справі. У поданій заяві заявник посилається на те, що вирішуючи під час ухвалення рішення питання про розподіл судових витрат, суд не врахував витрати на правову допомогу та витрати пов'язані про виклик відповідача. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 84 ЦПК України витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. Граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлюється законом. Відповідно до ст. 56 ЦПК України правову допомогу може надавати особа, яка є фахівцем у галузі права і за законом має право на надання правової допомоги. Особа, яка має право на надання правової допомоги, допускається ухвалою суду за заявою особи, яка бере участь у справі. Постановою Кабінету Міністрів України № 590 від 27 квітня 2006 року «Про граничні розміри компенсації витрат, пов'язаних з розглядом цивільних та адміністративних справ, і порядок їх компенсації за рахунок держави» (чинною на час звернення) витрати, пов'язані з правовою допомогою стороні, на користь якої ухвалено рішення, компенсуються іншою стороною у сумі, що не перевищує 40% розміру мінімальної заробітної плати за годину роботи. Склад та розмір витрат, пов'язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов'язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордеру, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Відповідно до ч. 1, 2 ст. 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. Згідно роз'яснень у п. 26 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17.10.2014 р. №10 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» Право на правову допомогу гарантовано статтями 8, 59 Конституції України, офіційне тлумачення якого надано Конституційним Судом України (Рішення від 16 листопада 2000 року N 13-рп/2000; Рішення від 30 вересня 2009 року N 23-рп/2009; Рішення від 11 липня 2013 року N 6-рп/2013). Витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. Порядок надання безоплатної правової допомоги у цивільних справах передбачений у розділі III Закону України від 02 червня 2011 року N 3460-VI "Про безоплатну правову допомогу", положення якого забезпечуватимуться поетапно, починаючи з 01 січня 2015 року. Витрати на правову допомогу, граничний розмір якої визначено відповідним законом, про що зазначено в пункті 47 цієї постанови, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов'язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Представником [PERSON] не надано суду доказів на підтвердження понесення ним витрат на оплату правової допомоги, наданої [PERSON], як то квитанції, платіжного доручення, тощо. Так само в матеріалах справи відсутній розрахунок таких витрат. А тому суд вважає, що підстав для відшкодування витрат на правову допомогу немає. Крім того, питання про стягнення витрат пов'язаних із публікацією оголошень в пресі про виклик відповідача вирішено додатковим рішення Голосіївського районного суду м.Києві від 30.07.2015 року. У відповідності до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Враховуючи вищевикладене, суд вважає, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні заяви про ухвалення додаткового рішення. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed