Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-01 00:00:00

у серпні 2014 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] , Шевченківського відділу державної виконавчої служби Львівського міського управління юстиції ( на даний час Шевченківський відділ державної виконавчої служби міста Львів Головного територіального управління юстиції у Львівській області), державного підприємства «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України, третя особа - приватний нотаріус Львівського міського нотаріального округу Біляк Оксана Ярославівна, в якому з врахуванням заяви про збільшення позовних вимог, просив суд постановити рішення, яким: - визнати електронні торги з продажу квартири [ADDRESS] , проведені державним підприємством «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України 07 липня 2014 року - недійсними; - визнати недійсним та скасувати протокол №583 від 07 липня 2014 року, оформлений державним підприємством «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України, який складений за наслідками проведення електронних торгів з продажу квартири [ADDRESS] ; - визнати недійсним та скасувати акт державного виконавця Шевченківського відділу державної виконавчої служби міста Львів Головного територіального управління юстиції у Львівській області Кравченко С.А. про проведення електронних торгів з реалізації арештованого нерухомого майна від 15 липня 2014 року, затверджений начальником Шевченківського відділу державної виконавчої служби Львівського міського управління юстиції Титлою І.М. 15 липня 2014 року; - визнати недійсним та скасувати свідоцтво про право власності від 07 серпня 2014 року, зареєстрованого в реєстрі за №3101 на квартиру [ADDRESS] , яке видане приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Біляк О.Я. - Панчишину Р.І.; - скасувати державну реєстрацію права власності за [PERSON] на квартиру [ADDRESS] від 07 серпня 2014 року; - стягнути з відповідачів суму сплаченого судового збору. В обґрунтування своїх вимог зазначав по те, що у провадженні Шевченківського відділу державної виконавчої служби Львівського міського управління юстиції ( на даний час Шевченківський відділ державної виконавчої служби міста Львів Головного територіального управління юстиції у Львівській області) перебувало виконавче провадження ВП №33572811 з примусового виконання виконавчого листа №2-1219/11, виданого 11 липня 2012 року Шевченківським районним судом м. Львова, про стягнення з нього на користь [PERSON] 515 555,00 грн. 07 лютого 2014 року на замовлення Шевченківського ВДВС ЛМУЮ фізичною - особою підприємцем [PERSON] було надано висновок про вартість майна, а саме квартири [ADDRESS] . Згідно з даного висновку підставою для проведення оцінки є постанова про призначення експерта, суб`єкта оціночної діяльності від 30 січня 2013 року та договір №01021/01-14 на проведення незалежної оцінки майна. Відповідно до договору №01021/01-14 на проведення незалежної оцінки майна сторонами є Головне управління юстиції у Львівській області та фізична особа - підприємець [PERSON] Однак, як вбачається з самого договору останній не містить дати його складення, підпису уповноваженої особи та відтиску печатки Головного управління юстиції у Львівській області, що суперечить нормам чинного законодавства України щодо вимог до укладення договору, а відтак у фізичної особи - підприємця [PERSON] були відсутні правової підстави для надання висновку про вартість майна. Крім цього вважає, що оцінена вартість квартири є надто заниженою. В матеріалах виконавчого провадження немає договору про проведення прилюдних торгів між Головним управлінням юстиції у Львівській області чи Шевченківським ВДВС ЛМУЮ та державним підприємством «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України, що також є суттєвим порушенням норм чинного законодавства. 07 липня 2014 року державним підприємством «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України було реалізовано його квартиру [ADDRESS] , про що державним виконавцем складено акт про проведення електронних торгів з реалізації арештованого майна по лоту №66 від 07.07.2014. З вказаними вище електронними торгами він не погоджується, оскільки Шевченківським ВДВС ЛМУЮ було порушено ряд вимог Тимчасового порядку реалізації арештованого майна шляхом проведення електронних торгів, зареєстрованого в Міністерстві юстиції 16.04.2014 за №427/25204. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] позовні вимоги підтримав повністю, покликаючись на доводи, які викладені в позовній заяві та заяві про збільшення позовних вимог, просив позов задовольнити. В судовому засіданні представник [PERSON] - [PERSON] позов заперечив та просив відмовити в його задоволенні. Додатково пояснив, що проведення та документальне оформлення електронних торгів від 07.07.2014 відбулось із дотриманням вимог Закону України «Про виконавче провадження» та Тимчасового порядку реалізації арештованого майна шляхом проведення електронних торгів, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 16.04.2014 року за № 656/5, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 16.04.2014 року за № 427/25204. Позивачу було достовірно відомо про хід виконавчого провадження серії ВП № 33572811, оскільки 24 жовтня 2014 року та 07 листопада 2014 року він звернувся із заявою на адресу начальника Шевченківського ВДВС ЛМУЮ щодо перерахунку на його розрахунковий рахунок грошової суми в розмірі 85613,08 грн., які залишились на депозитному рахунку після проведених електронних торгів. В судове засідання представник Шевченківського відділу державної виконавчої служби м. Львів Головного територіального управління юстиції у Львівській області не з`явився, хоча належним чином був повідомлений про час, дату та місце розгляду справи. Однак, у канцелярію суду було подано клопотання за підписом начальника Шевченківського відділу державної виконавчої служби м. Львів Головного територіального управління юстиції у Львівській області Савойника Р.П. з проханням розглядати справу без участі їх представника. Представник державного підприємства «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України в судове засідання не з`явився, хоча належним чином був повідомлений про час, дату та місце розгляду справи. Однак, в матеріалах справи міститься письмове заперечення на позов, з якого вбачається, що представник державного підприємства «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України Коротун І.Ю. просить відмовити у задоволенні позову [PERSON] Приватний нотаріус Львівського міського нотаріального округу Біляк О.Я. у судове засідання не з`явилася, хоча належним чином була повідомлена про час, дату та місце розгляду справи. Заслухавши пояснення представника позивача [PERSON] та представника відповідача [PERSON]., з`ясувавши дійсні обставини справи, права та обов`язки сторін, дослідивши зібрані по справі докази, суд приходить до висновку, що позов не підлягає до задоволення з таких підстав. Відповідно до частини першої статті 16 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Частиною 1 статті 13 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч.3 ст.12, ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Відповідно до ч.1 ст.1 Закону України «Про виконавче провадження» - виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню. Судом встановлено, що у провадженні Шевченківського відділу державної виконавчої служби Львівського міського управління юстиції ( на даний час Шевченківський відділ державної виконавчої служби міста Львів Головного територіального управління юстиції у Львівській області) перебувало виконавче провадження ВП №33572811 з примусового виконання виконавчого листа №2-1219/11, виданого 11 липня 2012 року Шевченківським районним судом м. Львова, про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] 515 555,00 грн. Закон України «Про виконавче провадження» визначає загальні правові основи організації та діяльності державної виконавчої служби, її завдання та компетенцію, а також учасників виконавчого провадження, закріплює їхні права та обов`язки, у тому числі право стягувачів і боржників та інших учасників виконавчого провадження на оскарження дій (бездіяльності) державного виконавця та порядок цього оскарження (ст. ст. 1, 2, 6, 12 Закону, який діяв на час виникнення спірних правовідносин). Порядок реалізації арештованого майна шляхом проведення електронних торгів регулюється Законом України «Про виконавче провадження», а також Тимчасовим порядком реалізації арештованого майна шляхом проведення електронних торгів, затвердженого наказом Міністерства юстиції України 16.04.2014 №656/5, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 16 квітня 2014 року за №427/25204 (далі - Тимчасовий порядок, чинних на час виникнення спірних правовідносин). Згідно з Тимчасового порядку електронні торги - прилюдні торги (аукціон), що здійснюються в електронній формі в Системі (Система - інформаційна система, що забезпечує здійснення в електронній формі процесів подання й обробки заявок на участь в електронних торгах, проведення електронних торгів з реалізації арештованого державними виконавцями майна, обробку інформації про електронні торги). Відповідно до п. 4 наказу Міністерства юстиції України від 16.04.2014 № 656/5 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 16.04.2014 за № 427/25204, яким затверджено Тимчасовий порядок реалізації арештованого майна шляхом проведення електронних торгів, уповноважено державне підприємство «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України на здійснення заходів із створення та супроводження програмного забезпечення системи електронних торгів, технологічного забезпечення, збереження та захисту даних, що містяться у ній, організацію та проведення електронних торгів, виконання інших функцій, передбачених цим Порядком. Частиною 3 статті 62 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що майно передається на реалізацію за ціною та в порядку, визначеними статтею 58 цього Закону. Частинами 2-4 статті 58 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено право сторін виконавчого провадження оскаржити результати оцінки майна та порядок їх оскарження до передачі майна на реалізацію. Відповідно до ст. 383 ЦПК України (чинною на момент виникнення спірних правовідносин), сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи. Пунктом 24 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 6 від 07.02.2014 року «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах» встановлено, що у справах за скаргами стягувача чи боржника на дії державного виконавця, пов`язані з арештом і вилученням майна та визначенням вартості й оцінки цього майна, суд перевіряє відповідність цих дій положенням статей 57, 58 Закону про виконавче провадження. При цьому судам необхідно враховувати, що визначення вартості майна боржника проводиться самим державним виконавцем за ринковими цінами, що діють на день визначення вартості, крім випадків, коли застосовуються оцінки за регульованими цінами, оцінки нерухомого майна, транспортних засобів, повітряних, морських та річкових суден. При складності визначення вартості майна (окремих предметів) чи наявності у боржника або стягувача заперечень проти передачі арештованого майна боржника для реалізації за ціною, визначеною державним виконавцем, до участі у виконавчому провадженні і проведення оцінки за регульованими цінами, оцінки нерухомого майна, транспортних засобів, повітряних, морських та річкових суден залучається суб`єкт оціночної діяльності - суб`єкт господарювання, який провадить свою діяльність відповідно до Закону України від 12 липня 2001 року № 2658-III "Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні". При цьому суди мають враховувати, що суб`єкт оціночної діяльності є учасником виконавчого провадження, а не посадовою особою державної виконавчої служби і його звіт про оцінку майна є результатом практичної діяльності фахівця-оцінювача, а не актом державного органу. Тому вимоги заявника в частині оскарження оцінки майна, визначеної за результатами рецензування, підлягають розгляду у порядку цивільного судочинства. Такі вимоги сторони виконавчого провадження розглядаються не у позовному провадженні, а як оскарження рішення державного виконавця про оцінку майна в процесуальному порядку, передбаченому розділом VII ЦПК, оскільки є процесуальною дією державного виконавця незалежно від того, яка конкретно особа (сам державний виконавець, залучений ним суб`єкт оціночної діяльності чи особа, яка рецензувала звіт про оцінку майна) здійснювала відповідні дії, так як виконавчо-процесуальні відносини виникли між сторонами виконавчого провадження та державним виконавцем і між державним виконавцем та суб`єктом оціночної діяльності. Відповідно до ч. 1 ст. 385 ЦПК України, скаргу може бути подано до суду у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав чи свобод. Таким чином, позивач, вважаючи будь-які дії, пов`язані з оцінкою реалізованого майна, незаконними, в тому числі і не погоджуючись зі звітом про оцінку майна, для належного захисту порушених на його думку прав повинен був звертатися до суду із скаргою у визначеному порядку розділом VII ЦПК України, а не в порядку позовного провадження. У разі, коли сторона виконавчого провадження не реалізувала своє право оскарження звіту суб`єкта оціночної діяльності в передбачений законом строк, цей звіт про оцінку майна набуває чинності і є підставою для реалізації майна з прилюдних торгів за початковою ціною, визначеною у звіті. Відповідно до п.2 розділу ІІ Тимчасового порядку державний виконавець у строк не пізніше п`яти робочих днів після закінчення 10-денного строку подачі заперечень сторін виконавчого провадження проти визначення вартості (оцінки) майна у разі відсутності таких заперечень готує і направляє до відповідного структурного підрозділу головного територіального управління юстиції у місті Києві та областях, що забезпечує реалізацію повноважень з питань державної виконавчої служби для проведення реалізації майна документи, визначені цим пунктом та документи, передбачені Інструкцією з організації примусового виконання рішень, затвердженою наказом Міністерства юстиції України від 02 квітня 2012 року № 512/5, зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 02 квітня 2012 року за № 489/20802. [PERSON] був ознайомлений з матеріалами виконавчого провадження, а тому мав право у 10-денний строк оскаржити у разі незгоди будь-які дії державного виконавця, які вважав неправомірними, проте таких дій в передбачений законом строк не вчинив, а відтак погодився із законністю проведених державним виконавцем дій, у тому числі і передачею на реалізацію квартири. Пунктом 3 розділу ІІ Тимчасового порядку передбачено, що у разі встановлення відповідності документів вимогам законодавства чи після приведення їх у відповідність до вимог законодавства документи передаються організатору для внесення інформації про проведення електронних торгів у Систему не пізніше наступного робочого дня з дня отримання документів. Організатор проводить електронні торги протягом тридцяти календарних днів з дати внесення інформації про лот у Систему (пункт 3 розділу ІІІ Тимчасового порядку). З Акту державного виконавця про проведення електронних торгів з реалізації арештованого нерухомого майна від 15.07.2014 вбачається, що 07 липня 2014 року Державним підприємством «Інформаційний центр» відповідно до вимог Тимчасового порядку реалізації арештованого майна шляхом проведення електронних торгів, затвердженого наказом Міністерства юстиції України 16.04.2014 №656/5, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 16 квітня 2014 року за №427/25204, проведено електронні торги з реалізації лоту №66, а саме квартири [ADDRESS] ; переможцем аукціону став [PERSON] . Виходячи зі змісту ч. 1 ст. 215 Цивільного кодексу України (далі по тексту - ЦК України), підставами недійсності укладеного за результатами прилюдних торгів правочину є недодержання вимог закону в момент його укладення, тобто безпосередньо за результатами прилюдних торгів. Підставами для визнання прилюдних торгів недійсними є порушення встановлених законодавством правил проведення торгів, визначених саме «Порядком реалізації арештованого майна шляхом проведення прилюдних торгів», який затверджений наказом Міністерства юстиції України 22.12.2015 № 2710/5, зареєстрований в Міністерстві юстиції України 23.12.2015 року за № 1620/28065, а саме: правил, які визначають процедуру підготовки, проведення торгів; правил, які регулюють сам порядок проведення торгів; правил, які стосуються оформлення кінцевих результатів торгів. Враховуючи, що відчуження майна з прилюдних торгів як правочин належить до договорів купівлі-продажу, правочин може визнаватися недійсним на підставі норм цивільного законодавства про недійсність правочину, у відповідності до вимог ст. 215 ЦК України. Відповідно до ч. 1 ст.215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання саме в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Так, всі дії державного виконавця, які були вчинені в рамках вищезазначеного виконавчого провадження, не стосуються моменту вчинення правочину, так як державний виконавець не є стороною правочину, і відповідно, не може брати участь у вчиненні правочину. Отже, дії державного виконавця у виконавчому провадженні, які не стосуються правил проведення прилюдних торгів, мають самостійний спосіб оскарження й не можуть бути підставою для визнання прилюдних торгів недійсними. Підставою недійсності прилюдних торгів є недотримання вимог закону саме в момент їх проведення, а не в момент підготовки до них. Тому дії державного виконавця при визначенні вартості арештованого майна, направленні заявки на його реалізацію не стосуються правил проведення прилюдних торгів та мають самостійний спосіб оскарження і не можуть бути підставою для визнання прилюдних торгів недійсними. За змістом пункту 3.11 Тимчасового положення про порядок проведення прилюдних торгів з реалізації арештованого нерухомого майна спеціалізована організація письмово повідомляє державного виконавця, стягувача та боржника про дату, час, місце проведення електронних торгів, а також стартову ціну реалізації майна. Отже, при розгляді питання про дотримання при проведенні торгів положень пункту 3.11 Тимчасового положення суди мають установити, чи було письмово повідомлено, зокрема, боржника про дату, час, місце проведення електронних торгів та про стартову ціну, за якою майно пропонується до продажу. Проте сам по собі факт неналежного повідомлення боржника про проведення електронних торгів не може бути підставою для визнання таких недійсними. Головна умова, яка повинна бути встановлена, - це наявність порушень, що могли вплинути на результат торгів. Тому, окрім порушення норм закону при проведенні електронних торгів, повинно бути встановлено порушення прав і законних інтересів особи, яка їх оспорює, способом захисту яких є визнання електронних торгів недійсними. Вказаний висновок відповідає правовій позиції Верховного Суду України, викладеній у постанові від 18 листопада 2015 року у справі № 6-1884 цс 15. Відповідно до ч.3 ст.12, ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Позивач не заперечує, що йому відомо про розмір заборгованості, однак матеріали справи не містять будь-яких даних про вжиття ним заходів щодо погашення заборгованості. Тобто, позивач, у будь-який момент мав змогу зупинити продаж майна шляхом сплати всієї суми боргу, однак він своїм правом не скористався. Натомість позивач наполягає, що вартість оціненого майна значно занижена. Отже, суд приходить до висновку про відсутність порушення прав позивача щодо перешкоджання придбання вказаного майна. Головною умовою, яку повинні встановити суди, є наявність порушень, що могли вплинути на результат торгів, тобто не тільки недотримання норм закону під час проведення прилюдних торгів, а й порушення прав і законних інтересів особи, яка їх оспорює, способом захисту яких є визнання прилюдних торгів недійсними. Таких висновків дійшов Верховний Суд України у Постанові від 18 листопада 2015 року № 6-1884цс15. Таким чином, підставою для пред`явлення позову про визнання прилюдних торгів недійсними є наявність порушення норм закону при проведенні торгів водночас із порушенням прав і законних інтересів особи, яка їх оспорює та встановлення судом того, що порушення (у разі його наявності) вплинуло на результати торгів. Аналогічна правова позиція міститься у постановах Верховного Суду України від № 6-42цс15 від 15 квітня 2015 року, № 6- 813цс15 від 02 вересня 2015 року, № 6-1749цс15 від 25 листопада 2015 року, № 6-2988цс15 від 13 квітня 2016 року. Таким чином, суд повинен перевірити, чи вплинули порушення при проведенні торгів, у разі їх наявності, на результат цих торгів та яке право позивача при цьому порушене. Статтею ст. 204 ЦК України встановлено, що правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Таким чином, слід дійти висновку, що доводи позивача є необґрунтованими та такими, що суперечать правовим висновкам Верховного суду України. Згідно з ч. 1 ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованого Законом України від 17.07.1997 року № 475/97-ВР кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Виходячи зі змісту пунктів 32-35 рішення Європейського суду з прав людини від 24.06.2003 «Стретч проти Сполученого Королівства» майном у значенні статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод вважається законне та обґрунтоване очікування набути майно або майнове право за договором, укладеним з органом публічної влади. Рішенням Європейського суду з прав людини від 24.06.2003 «Стретч проти Сполученого Королівства» встановлено, що, оскільки особу позбавили права на його майно лише з тих підстав, що порушення були вчинені з боку публічного органу, а не громадянина, то в такому випадку мало місце «непропорційне втручання у право заявника на мирне володіння своїм майном та, відповідно, відбулось порушення статті 1 Першого протоколу Конвенції», отже визнання недійсним договору, згідно з якого покупець отримав майно від держави, та подальше позбавлення його цього майна на підставі того, що державний орган порушив закон, є неприпустимим. Із заяв [PERSON] від 24.10.2014 та 07.11.2014 на адресу начальника Шевченківського ВДВС ЛМУЮ вбачається, що він просить перерахувати йому залишок грошових коштів від реалізації спірного майна. Таким чином, позивач отримав кошти, які залишились після реалізації майна, що свідчить про те, що його права не порушені, а реалізація майна на електронних торгах відбулась в його інтересах. Враховуючи вищевикладене, з огляду на те, що в ході розгляду справи не знайшли свого підтвердження доводи позивача щодо порушення його прав та щодо порушень, допущених під час проведення електронних торгів з реалізації нерухомого майна, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є недоведеними та не підлягають задоволенню в повному обсязі.

Outcome: dismissed