Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-09 00:00:00

[PERSON] (далі - Позивач) звернувся в суд з указаним позовом. В обґрунтування своїх вимог вказав, що 03 січня 2014 року між ним та касиром Відповідача було укладено договір про внесення вкладу на депозитний рахунок. Відповідач працював при цьому у КС «СЕД». Після внесення ряду коштів Позивачу вклад не повернутий. Просив суд стягнути з Відповідача на свою користь упущену вигоду за 2014-2016 роки на загальну суму 4 887 грн. 50 коп., сам вклад на суму 8 500 грн., санкцію у розмірі 3% річних на суму 401 грн. 62 коп., моральну шкоду на суму 1 000 грн., судові витрати на суму 551 грн. 20 коп. Позивач в судовому засіданні підтримав заявлені вимоги та просив їх задовольнити. Відповідач заперечував проти задоволення позову. Вказав, що з 05 січня 2008 по 23.04.2014 року він являвся найманим працівником КС «СЕД». Особисто він як фізична особа не укладав договору депозиту з Позивачем, і не являється його боржником. Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно, з'ясувавши всі її фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов до наступних висновків. У відповідності до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. При цьому згідно ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Зі змісту ст. 60 ЦПК України випливає, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, тобто обов'язок доказування лежить не на суду, а на сторонах. В судовому засіданні встановлено, що позовні вимоги обґрунтовуються наявністю договірних зобов'язань між сторонами справи. Водночас, згідно долучених Позивачем квитанцій протягом січня - лютого 2014 року кошти останнім вносились у якості вкладу члена кредитної спілки, на депозитний рахунок за договором № К00000000002 від 08.01.2014 року. При цьому квитанції видані від імені КС «СЕД». В даних квитанціях Відповідач значиться в графі «касир», тоді як головним бухгалтером зазначено [PERSON] З урахуванням дослідженої в судовому засіданні копії трудової книжки Відповідача випливає, що останній лише працював у КС «СЕД». Позивачем не надано суду доказів того, що між ним та [PERSON] як фізичною особою було укладено договір депозитного вкладу, проте з досліджених в судовому засіданні документів випливає, що Позивач сплачував внески юридичній особі - КС «СЕД». Відповідно до ст. 1058 Цивільного кодексу України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором. Договір банківського вкладу, в якому вкладником є фізична особа, є публічним договором (стаття 633 цього Кодексу). Договір банківського вкладу характеризується особливим суб'єктним складом - однією з сторін договору завжди є банківська установа, тобто юридична особа, яка має виключне право на підставі ліцензії Національного банку України здійснювати залучення у вклади грошових коштів фізичних і юридичних осіб та розміщення коштів від свого імені, на власних умовах та на власний ризик. При цьому операції по залученню грошових коштів у вигляді депозиту належать виключно до банківських операцій, здійснення яких можливе за умови отримання банківської ліцензії (ст. 47 Закону України "Про банки та банківську діяльність"). Відповідно до Положення про порядок здійснення банками України вкладних (депозитних) операцій з юридичними і фізичними особами, затвердженого постановою Правління НБУ N 516 від 3 грудня 2003 р., укладення договору банківського вкладу (депозиту) може здійснюватися також відокремленим підрозділом банку - юридичної особи за наявності дозволу, наданого головним банком цього підрозділу, погодженого з територіальним управлінням Національного банку України, та за наявності належним чином оформленої уповноваженим особам довіреності на підписання документів. Іншою стороною даного договору є вкладник, тобто будь-яка фізична або юридична особа, що надає грошову суму банківській установі на підставі договору банківського вкладу. З матеріалів справи вбачається, що Позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON], тоді як досліджені в справі документи дають підстави стверджувати, що [PERSON] не являється належним Відповідачем по справі, так як Позивачем кошти вносились на рахунок юридичної особи - КС «СЕД». Позивач категорично наполягав на позові до [PERSON], оскільки вважав, що це він повинен нести відповідальність так як заволодів його коштами шахрайським шляхом. Навіть після роз'яснення порядку звернення до суду до належного Відповідача, клопотання про заміну не заявляв. Також, з пояснень сторін стало відомо, що в м. Кам'янка кредитна спілка мала тільки філію, яка припинила свою діяльність, а сама кредитна спілка знаходилась в м. Черкаси. В такому разі суд взагалі вважає, що за правилами підсудності позов вказаної категорії до цієї кредитної спілки має розглядатися за місце знаходженням юридичної особи, а не в м. Кам'янка Черкаської області, що поряд з відсутністю клопотання позивача також унеможливлює проведення заміни сторони Відповідача. У зв'язку з вказаним позовні вимоги про повернення банківського вкладу задоволенню не підлягають, так як не мають під собою правового підґрунтя. Решта вимог є похідними від цієї вимоги, а тому їх задоволення також не є можливим. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed