Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-30 00:00:00

Уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації ПАТ «Всеукраїнський [PERSON]» [PERSON] звернулась до суду з позовною заявою до [PERSON], по якій просить в рахунок погашення заборгованості перед Публічним акціонерним товариством «Всеукраїнський акціонерний банк» за кредитним договором № 25/2007/Ж від 19.03.2007 р. в розмірі 656 067,22 грн., що складається з: заборгованості за кредитом - 15 828 дол. США, що по курсу НБУ 24,819639 на 09.08.2016 р., в гривневому еквіваленті становить 379 293,72 грн.; відсотків за користування кредитом - 9 869,49 дол. США, що по курсу НБУ 24,819639 на 09.08.2016 р., в гривневому еквіваленті становить 244 957,18 грн., заборгованості за комісією по обслуговуванню кредиту - 0,00 грн.; пені за несвоєчасне погашення кредиту - 18 264,80 грн.;звернути стягнення на нерухоме майно, яке є предметом договору іпотеки від 29.03.2007 p., який укладений між ПАТ «Всеукраїнський [PERSON]» та [PERSON], посвідчений приватним нотаріусом Кіровоградського міського нотаріального округу [PERSON], а саме: - трикімнатну квартиру, загальною площею - 34,77 кв.м., та житловою площею - 34,77 кв.м, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], та належить [PERSON] на праві приватної власності згідно договору купівлі-продажу квартири, посвідченого, приватним нотаріусом Кіровоградського міського нотаріального округу [PERSON] за №521 від 19.03.2007 року, шляхом її продажу Публічним акціонерним товариством «Всеукраїнський [PERSON]» (04119, м. Київ, вул. Дегтярівська, 27 «Т», код 19017842) від свого імені будь-якій особі-покупцю за початковою ціною, визначеною на рівні не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна на підставі оцінки, проведеної суб'єктом оціночної діяльності під час його реалізації у порядку, передбаченому ст. 38 Закону України «Про іпотеку», з наданням Публічному акціонерному товариству «Всеукраїнський [PERSON]» всіх прав продавця, у тому числі, але не виключно: укладати договір купівлі - продажу, отримувати дублікати правовстановлюючих документів на вказаний предмет іпотеки в органах БТІ, органах нотаріату та інших органах державної влади, місцевого самоврядування та у будь-яких установах незалежно від форм власності; отримувати всі необхідні документи та довідки (в тому числі витяг з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності) для продажу вищезазначеного предмета іпотеки у державній реєстраційній службі України та всіх підпорядкованих структурних підрозділах, в органах нотаріату або у інших органах, які будуть здійснювати функції з реєстрації речових прав на нерухоме майно; здійснювати будь-які платежі у якості продавця в процесі укладання договору купівлі - продажу предмету іпотеки: звертатися до суб'єктів оціночної діяльності із заявою про проведення експертної оцінки предмету іпотеки, а також ставити підписи від свого імені за одержання експертної оцінки; отримувати довідки та документи, які необхідні для укладання та нотаріального посвідчення договору купівлі - продажу; надати приватному нотаріусу право відкрити розділ на предмет іпотеки та зареєструвати право власності на Предмет іпотеки, отримувати в органах місцевого самоврядування за місцезнаходженням предмета іпотеки довідки, технічну документацію та ін. В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 19.03.2007 року між ВАТ «Всеукраїнський акціонерний банк» та [PERSON] було укладено кредитний договір № 25/2007/Ж, згідно з яким відповідачу було надано кредит в сумі 21 900 доларів США строком до 19.03.2027 року зі сплатою 13,5 процентів річних за користування кредитними коштами. 26 листопада 2015 року Кіровоградський районний суд Кіровоградської області ухвалив рішення по цивільній справі № 404/4987/15-ц про стягнення з [PERSON] на користь ПАТ «ВіЕйБі Банк» заборгованості за кредитним договором в розмірі 492\~914 грн. 66 коп. Однак, боржником до цього часу рішення суду не виконується, станом на 09.08.2016 p., загальна сума заборгованості позичальника за кредитним договором № 25/2007/Ж від 19.03.2007 року, відповідно до розрахунку становить 25 697,49 дол. США, що складається з: заборгованості за кредитом - 15 828,00 дол. США; відсотків за користування кредитом - 9 869,49 дол. США всього заборгованість по кредиту та відсотках - 25 697,49 доларів США (по курсу НБУ 24,819639 на 09.08.2016 р.) в гривневому еквіваленті становить 637 802,42 грн.; та 18 264,80 грн., що складається з заборгованості за комісією по обслуговуванню кредиту - 0,00 грн.; штрафу за несвоєчасне погашення кредиту - 18 264,80 грн. В забезпечення виконання зобов'язання за вказаним кредитним договором 19.03.2007 року між банком та [PERSON], укладений договір іпотеки, посвідчений приватним нотаріусом Кіровоградського міського нотаріального округу [PERSON], зареєстрований в реєстрі за №524. Відповідно до умов вказаного договору іпотеки, іпотекодавцем передано в іпотеку банку, наступне нерухоме майно: - трикімнатну квартиру, загальною площею - 34,77 кв.м., та житловою площею - 34,77 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS], та належить [PERSON] на праві приватної власності згідно договору купівлі-продажу квартири, посвідченого приватним нотаріусом Кіровоградського міського нотаріального округу [PERSON] за №521 від 19.03.2007 року. 12 серпня 2016 року банком на адресу відповідача було направлено вимогу про усунення порушення зобов'язань за кредитним договором, згідно яких відповідач мав повністю погасити кредит, проценти за користування коштам кредиту, штрафні санкції за неналежне виконання взятих на себе зобов'язань, у строк передбачений договором. Однак, станом на дату подання позову заборгованість за кредитним договором залишається не погашеною, а вимога банку не виконаною. Представник позивача у судове засідання не зявився, надав заяву, у якій позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив розглядати справу за його відсутності, позовні вимоги задовольнити. Відповідач у судове засідання не з'явився, про час та дату судового засідання повідомлявся судом належним чином, причини неявки суду не повідомив, заяви про перенесення розгляду справи суду не надіслав, заяви про розгляд справи у його відсутність до суду не надходило. Суд, дослідивши матеріали справи, прийшов до висновку щодо відмови у задоволенні позовних вимог у повному обсязі, виходячи з наступного. Судом встановлено, що 19.03.2007 року між ВАТ «Всеукраїнський акціонерний банк» та [PERSON] було укладено кредитний договір № 25/2007/Ж, згідно з яким відповідачу було надано кредит в сумі 21 900 доларів США строком до 19.03.2027 року зі сплатою 13,5 процентів річних за користування кредитними коштами. 25.11.2008 року додатковою угодою б/н до кредитного договору встановлена процентна ставка у розмірі 16,5 процентів річних. Згідно із п. 2.5.1. договору, позичальник зобов'язується щомісячно на 1 число поточного місяця, але не пізніше дати, встановленої в графіку, поповнювати свій поточний рахунок шляхом внесення готівкових коштів через касу банку або безготівковим перерахуванням, у сумі не меншій суми чергового погашення відповідної частини кредиту та процентів, встановлених в графіку. Відповідно до п. 4.1 кредитного договору, за несвоєчасне повне чи часткове повернення кредиту та за несвоєчасну повну чи часткову сплату процентів, позичальник сплачує банку пеню в розмірі 0,5 відсотків від несвоєчасно сплаченої суми за кожний день прострочення за черговим платежем, визначеної в п. 1.4. цього договору, що розраховується від суми несвоєчасно виконаних боргових зобовязань з моменту несвоєчасного виконання боргових зобовязань та до моменту їх виконання. Відповідно до ст. ст. 1049, 1050, 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Рішенням Кіровського районного суду м. Кіровограда від 26 листопада 2015 року позов Публічного акціонерного товариства\~\~ « Всеукраїнський\~ [PERSON] »\~ до\~\~ [PERSON]\~ та\~ [PERSON] про стягнення заборгованості, задоволено повністю, стягнуто солідарно\~\~ з [PERSON]\~ та\~ [PERSON] на\~ користь Публічного акціонерного товариства\~\~ « Всеукраїнський\~ [PERSON] »\~\~ 492914,66 гривень заборгованості за\~ кредитним\~ договором . В забезпечення виконання зобов'язання за вказаним кредитним договором 19.03.2007 року між банком та [PERSON], укладений договір іпотеки, посвідчений приватним нотаріусом Кіровоградського міського нотаріального округу [PERSON], зареєстрований в реєстрі за №524. Відповідно до умов вказаного договору іпотеки, іпотекодавцем передано в іпотеку банку, наступне нерухоме майно: - трикімнатну квартиру, загальною площею - 34,77 кв.м., та житловою площею - 34,77 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS], та належить [PERSON] на праві приватної власності згідно договору купівлі-продажу квартири, посвідченого приватним нотаріусом Кіровоградського міського нотаріального округу [PERSON] за №521 від 19.03.2007 року. Станом на 09.08.2016 p., загальна сума заборгованості позичальника за кредитним договором № 25/2007/Ж від 19.03.2007 року, відповідно до розрахунку становить 25 697,49 дол. США, що складається з: заборгованості за кредитом - 15 828,00 дол. США; відсотків за користування кредитом - 9 869,49 дол. США всього заборгованість по кредиту та відсотках - 25 697,49 доларів США (по курсу НБУ 24,819639 на 09.08.2016 р.) в гривневому еквіваленті становить 637 802,42 грн.; та 18 264,80 грн., що складається з заборгованості за комісією по обслуговуванню кредиту - 0,00 грн.; штрафу за несвоєчасне погашення кредиту - 18 264,80 грн. Частиною другою статті 16 ЦК України передбачено, що одним із способів захисту цивільних прав та інтересів судом може бути визнання права, в тому числі права власності на майно. Суд також може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Відповідно до ч. 1 ст. 33 Закону України «Про іпотеку», у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Відповідно до ч. 3 ст. 33 Закону України "Про іпотеку"звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. Статтею 36 Закону передбачені способи позасудового звернення стягнення на предмет іпотеки, якими є передача іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання у порядку, встановленому ст. 37 цього Закону та право іпотекодержателя від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу у порядку, встановленому ст. 38 цього Закону. Порядок реалізації предмета іпотеки за рішенням суду врегульований статтею 39 цього Закону, якою передбачено, що у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначається, зокрема, спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої статтею 38 цього Закону. Можливість виникнення права власності за рішенням суду передбачено лише у статтях 335 та 376 ЦК України. У всіх інших випадках право власності набувається з інших не заборонених законом підстав, зокрема із правочинів (частина перша статті 328 ЦК України). Стаття 392 ЦК України, у якій ідеться про визнання права власності, не породжує, а підтверджує наявне в позивача право власності, набуте раніше на законних підставах, у тому випадку, якщо відповідач не визнає, заперечує або оспорює наявне в позивача право власності, а також\~у\~разі\~втрати позивачем документа, який посвідчує його право власності. Отже, проаналізувавши положення статей 33, 36, 37, 39 Закону України «Про іпотеку», статей 328, 335, 376, 392 ЦК України, можна зробити висновок, що законодавцем визначено три способи захисту задоволення вимог кредитора на виконання\~забезпечених іпотекою зобов»язань шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки: судовий (на підставі рішення суду) та два позасудові (на підставі виконавчого напису нотаріуса та згідно з договором про задоволення вимог іпотеко держателя). У свою чергу позасудовий спосіб захисту за договором про задоволення вимог іпотекодержателя або за відповідним застереженням в іпотечному договорі реалізується шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки або надання права іпотекодержателю від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу. Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом України у постанові від 14 вересня 2016 року у справі № 6-1219цс16. При цьому договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, що передбачає передачу іпотекодержателю права власності, є правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно (частина перша статті 37 Закону України «Про іпотеку»). Стаття 392 ЦК України, у якій йдеться про визнання права власності, не породжує, а підтверджує наявне в позивача право власності, набуте раніше на законних підставах, у тому випадку, якщо відповідач не визнає, заперечує або оспорює наявне в позивача право власності, а також у разі втрати позивачем документа, який посвідчує його право власності. При цьому, відповідно до правової позиції, яка міститься в постанові Верховного Суду України від 30 березня 2016 року у справі № 6-1851цс15, яка з огляду на положення ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для застосування судами України, при вирішенні даної категорії справ судам слід встановити наявність чи відсутність згоди іпотекодавця на позасудовий спосіб врегулювання питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання забезпечених іпотекою зобов'язань, а також здійснення виконавчого напису нотаріусом, як правову підставу для реєстрації права власності іпотекодержателя, якщо такі умови передбачені умовами договору іпотеки. Звернення стягнення передбачено розділом 5 договору іпотеки від 19.03.2007 року. Пунктом 5.3. іпотечного договору передбачено, що у разі порушення основного зобовязання та/або умов цього договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавця письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобовязань, вимога про виконання порушеного зобовязання у не менш ніж тридцяти денний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, то іпотекодержатель вправі розпочати звернення стягнення на предмет іпотеки. Згідно п. 5.3.1. іпотечного договору, сторони цього договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі окремого договору між іпотекодавцем та іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, який підлягає нотаріальному посвідченню і може бути укладений в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки. Відповідно до п.5.3.2. іпотечного договору, договір про задоволення вимог іпотекодержателя може передбачати: передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання зобовязання за кредитним договором у порядку, встановленому ст. 37 Закону України «Про іпотеку»; право іпотекодержателя від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу у порядку, встановленому ст. 38 Закону України «Про іпотеку»; іншим способом, що не суперечить чинному законодавству на момент реалізації предмету іпотеки. Оскільки сторони визначили позасудовий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки, законом не передбачено звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом продажу майна від свого імені за рішенням суду, суд, з урахуванням висновків правової позиції викладеної в постанові Верховного Суду України від 30 березня 2016 року у справі № 6-1851цс15, дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову. Крім того, банк направив 12.08.2016 року відповідачу вимогу про погашення кредитної заборгованості, вимагаючи у тридцятиденний строк виконати на користь ПАТ «ВіЕіБі Банк» свої зобовязання, а до суду з позовною заявою до [PERSON] представник ПАТ «ВіЕйБі Банк» звернувся вже 18.08.2016 року. За таких обставин, суд вважає, що позивачем порушена процедура, встановлена для вирішення позасудового врегулювання спору. За вказаного, позовні вимоги не підлягають до задоволення у повному обсязі.

Outcome: dismissed