Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-04 00:00:00

У лютому 2021 року представник позивача [PERSON] - [PERSON] звернувся до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Тримоб» про захист прав споживача, посилаючись на те, що [PERSON] отримував послуги рухомого (мобільного) зв`язку у ТОВ "Тримоб" як абонент, зареєстрований відповідно до Порядку реєстрації абонентів, які отримують телекомунікаційні послуги без укладення договору в письмовій формі. Згідно вимогами вказаного порядку [PERSON] звернувся з відповідною заявою про реєстрацію, після чого його було зареєстровано у якості користувача абонентського номеру: [NUMBER] . У червні 2020 року відповідач безпідставно і без належного попередження відключив зазначений вище телефонний номер позивача від мережі мобільного зв`язку. У липні 2020 року [PERSON] звертався на гарячу лінію ТОВ «Тримоб» з метою відновлення надання послуг мобільного зв`язку, проте, відповідач не відновив надання таких послуг. Як зазначає позивач, в усній розмові з відповідачем, він заявляв про можливість придбати, так би мовити, втрачений абонентський номер орієнтовно за 240 000 грн. 03.08.2020 року представник [PERSON] звернувся із адвокатським запитом до відповідача. У відповіді на адвокатський запит ТОВ «Тримоб» зазначив, що телекомунікаційні послуги за абонентським номером [NUMBER] припинено відповідно до пп.2 п.55 «Правил надання та отримання телекомунікаційних послуг» затверджених постановою КМУ №295 від 11.04.2012 року. Враховуючи вищенаведене, позивач вважає, що перед тим як припинити договір, у разі непогашення заборгованості з оплати послуг абонентом, відповідач зобов`язаний був надіслати повідомлення (попередження) на адресу реєстрації місця проживання абонента у якому зазначений строк на погашення заборгованості, однак вищезазначене повідомлення (попередження) позивач не отримував. Таким чином, відключення без повідомлення (попередження) телефонного номеру Позивача є безпідставним та таким, що суперечить п. 55 Постанови КМУ №295 від 11.04.2012 року «Про затвердження правил надання та отримання телекомунікаційних послуг». Обгрунтовуючи свої позовні вимоги [PERSON] також посилається на те, що між позивачем та відповідачем виникли зобов`язально-договірні відносини з приводу оплатного надання послуг з телекомунікаційного зв`язку, які неналежним чином не надавались виконавцем таких послуг, тому вони регулюються положеннями Закону України «Про захист прав споживачів», що також відповідає п.2 Постанови Пленуму Верховного Суду України №5 від 12.04.1996 року «Про практику розгляду цивільних справ за позовами про захист прав споживачів». Вважає, що за таких умов, відключення без належного попередження телефонного номеру позивача є безпідставним, несправедливим та таким, що суперечить Закону України «Про захист прав споживачів». Враховуючи судову практику з розгляду цивільних справ про захист прав споживачів, тягар доказування обставин, які звільняють від відповідальності за невиконання чи неналежне виконання зобов`язання, у тому числі й за спричинену шкоду лежить на продавцеві. З огляду на викладене, норми ЦК України, Закон України «Про захист прав споживачів» представник позивача просив зобов`язати Товариство з обмеженою відповідальністю «Тримоб» відновити надання послуг мобільного зв`язку позивачу [PERSON] за абонентським номером телефону [NUMBER] та стягнути з відповідача на користь позивача моральну шкоду в розмірі 10 000 грн. Ухвалою судді від 05.02.2021 року прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження та розгляд справи призначено в порядку загального позовного провадження. Ухвалою суду від 18.03.2021 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. 23.04.20211 року представником відповідача на адресу суду направлено відзив на позовну заяву, в якому представник відповідача заперечував проти позову, зазначивши, що відповідач припинив надання телекомунікаційних послуг у відповідності до пп.2 п.55 Правил надання та отримання телекомунікаційних послуг, а саме: «непогашення заборгованості з оплати послуг у строк, зазначений у попередженні оператора, провайдера». Так, позивач отримував послуги рухомого мобільного зв`язку, як абонент, зареєстрований відповідно до порядку реєстрації абонентів, які отримують телекомунікаційні послуги без укладання договору в письмовій формі, затвердженого рішенням НКРЗІ №607 від 28.11.2017, надалі «порядок реєстрації абонентів». Згідно із вимогами порядку реєстрації абонентів позивач за власним бажанням звернувся із відповідною заявою про реєстрацію до відповідача, після чого його було зареєстровано у якості користувача абонентського номеру [NUMBER] . У відповідності до пп.2 п.55 «Правил надання та отримання телекомунікаційних послуг» затверджених постановою КМУ №295 від 11.04.2012 року №295, телекомунікаційні послуги за абонентським номером [NUMBER] було припинено. 17.10.2019 року відповідачем було сформовано та направлено позивачу коротке текстове повідомлення щодо закінчення дії номеру через сім днів, у випадку відсутності оплати. Окрім того відповідачем повторно 23.10.2019 року було направлено коротке текстове повідомлення про закінчення терміну дії договору 24.10.2019 року у разі не поповнення рахунку. Зазначені короткі повідомлення були направлені позивачу 26 разів. У відповідності до стандарту 3 qpp 29.002 причина недоставляння повідомлень, зазначена в службових сигнальних повідомленнях, як « absent subscriber SM», тобто «відсутність реакції абонента на запит», просить у задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі. У судове засідання позивач не з`явився, його інтереси згідно ордеру на надання правничої (правової) допомоги серія ВС № 1056836 від 25.07.2020 року представляє адвокат Перунов В.В., який в судому засіданні позовні вимоги підтримав повністю, з підстав викладених у позовній заяві, просив позов задовольнити, а саме зобов`язати Товариство з обмеженою відповідальністю «Тримоб» відновити надання послуг мобільного зв`язку позивачу [PERSON] за абонентським номером телефону [NUMBER] та стягнути з відповідача на користь позивача моральну шкоду в розмірі 10 000 грн. Представник відповідача у судовому засіданні відносно позову заперечив та просить у його задоволенні відмовити з підстав, викладених у відзиві на позов. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши наявні у справі докази, давши оцінку належності, допустимості, достовірності кожного доказу окремо, а також достатності і взаємного зв`язку доказів у їх сукупності, застосовуючи до визначених правовідносин норми матеріального та процесуального права, суд вважає, що позов не підлягає до задоволення, виходячи з наступного. Згідно з ч.1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У відповідності до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.. Відповідно до ч.1 cт. 11 ЦК України, підставою виникнення цивільних прав та обов`язків, є, серед іншого, договори та інші правочини. Згідно ч.1 ст.626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. У статті 1 Закону України «Про телекомунікації» № 1280-IV від 18.11.2003 року(надалі-Закон №1280-IV ) визначено, що абонент - це споживач телекомунікаційних послуг, який отримує телекомунікаційні послуги на умовах договору, котрий передбачає підключення кінцевого обладнання, що перебуває в його власності або користуванні, до телекомунікаційної мережі; оператор телекомунікацій - суб`єкт господарювання, який має право на здійснення діяльності у сфері телекомунікацій із правом на технічне обслуговування та експлуатацію телекомунікаційних мереж. Згідно зі ст. 1 Закону України «Про захист прав споживачів» від 12.05.1991 року № 1023-XII(надалі Закон № 1023-XII) споживач(він же -абонент)-фізична особа, яка придбає, замовляє, використовує, або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника. Отже, відносини між позивачем та відповідачем регулюються Законом України «Про телекомунікації», Постановою Кабінету Міністрів України № 295 від 11.04.2012року «Про затвердження Правил надання та отримання телекомунікаційних послуг». Судом встановлено та підтверджено у повідомленні на адвокатський запит, що позивач отримував послуги рухомого мобільного зв`язку, як абонент, зареєстрований відповідно до порядку реєстрації абонентів, які отримують телекомунікаційні послуги без укладання договору в письмовій формі, затвердженого рішенням НКРЗІ №607 від 28.11.2017, надалі «порядок реєстрації абонентів». Згідно із вимогами порядку реєстрації абонентів позивач за власним бажанням звернувся із відповідною заявою про реєстрацію до відповідача, після чого його було зареєстровано у якості користувача абонентського номеру [NUMBER] . У відповідності до пп.2 п.55 «Правил надання та отримання телекомунікаційних послуг» затверджених постановою КМУ №295 від 11.04.2012 року №295, телекомунікаційні послуги за абонентським номером [NUMBER] було припинено. 17.10.2019 року відповідачем було сформовано та направлено позивачу коротке текстове повідомлення щодо закінчення дії номеру через сім днів, у випадку відсутності оплати. Окрім того відповідачем повторно 23.10.2019 року було направлено коротке текстове повідомлення про закінчення терміну дії договору 24.10.2019 року у разі не поповнення рахунку. Зазначені короткі повідомлення були направлені позивачу 26 разів. У відповідності до стандарту 3 qpp 29.002 причина недоставляння повідомлень, зазначена в службових сигнальних повідомленнях, як « absent subscriber SM», тобто «відсутність реакції абонента на запит» (а.с.8-9). На підтвердження викладеного надано дані щодо спроб доставки службових коротких текстових повідомлень ТОВ «Тримоб» на абонентський номер [NUMBER] в період з 17.10.2019 по 28.10.2019 року (а.с.10). В судовому засіданні доведений факт, що телекомунікаційні послуги ТОВ «Тримоб» за абонентським номером [NUMBER] припинено відповідно до пп.2 п.55 Правил через відсутність коштів на рахунку для продовження строку дії. Також підтверджено той факт, що за інформацією служби сервісного обслуговування абонентів ТОВ «Тримоб» звернення [PERSON] з номеру [NUMBER] в період з 12.07.2020 до 26.07.2020 не зафіксовано. На своєму офіційному сайті Відповідач розмістив «Правила надання та отримання послуг рухомого (мобільного) зв`язку» (електронний доступ,- http://3mob.ua/application/index/information). У п.1.3. вищезазначених Правил зазначається, що Положення цих Правил є складовою частиною укладеного між «Тримоб» та Споживачем Договору, незалежно від його форми (письмової або усної), виду та порядку укладення. Підпис Споживача в Договорі, або укладання Договору в інший спосіб, не заборонений чинним законодавством України, свідчить про ознайомлення та надання згоди Споживача з цими Правилами, Тарифами на Послуги, про взяття Споживачем зобов`язань щодо виконання умов укладеного Договору та цих Правил. Згідно п.5.2.13. вищезазначених Правил Відповідач зобов`язаний попереджати абонента про тимчасове обмеження або Припинення надання Послуг, із зазначенням відповідних підстав, відключення його Кінцевого обладнання у випадках і порядку, передбачених Договором, Додатками, Додатковими угодами до нього, цими правилами та нормами чинного законодавства України. Відповідно до п. 11.3.2. вищезазначених Правил Відповідач має право відмовити в подальшому наданні Послуг за Договором, Додатками та/або Додатковими угодами та припинити в односторонньому порядку дію Договору якщо протягом десяти днів після закінчення кінцевого строку для сплати заборгованості за надані телекомунікаційні Послуги, зазначеного в повідомленні про кінцевий строк оплати не надійшло підтвердження про оплату заборгованості Абонентом. Згідно п. 49 Постанови Кабінету Міністрів України № 295 від 11.04.2012 року «Про затвердження Правил надання та отримання телекомунікаційних послуг» оператор, провайдер зобов`язаний безоплатно доводити до відома абонента вичерпну інформацію про надання та отримання замовлених ним послуг, зокрема про припинення надання послуг із зазначенням відповідних підстав. Відповідно п. 55 Постанови Кабінету Міністрів України № 295 від 11.04.2012року «Про затвердження Правил надання та отримання телекомунікаційних послуг» припинення надання послуг (послуги) може здійснюватися: оператором, провайдером у разі припинення відповідно до законодавства дії договору, в тому - числі його дострокового розірвання, або внесення до договору змін щодо припинення надання однієї чи кількох послуг, замовлених абонентом за ініціативою оператора, провайдера у разі непогашення заборгованості з оплати послуг у строк, зазначений у попередженні оператора, провайдера. Із представлених суду доказів вбачається, що позивачем проігноровано короткі повідомлення, які були направлені йому 26 разів ( кожні 13 разів), що зазначено в службових сигнальних повідомленнях, як « absent subscriber SM», тобто «відсутність реакції абонента на запит», у зв`язку з чим було проведено відключення телефонного номеру позивача, тобто одностороннє припинення надання послуг відповідачем. Позивач належним чином був повідомлений про закінчееня терміну дії картки, а покликання позивача на безпідставне і без належного попередження відключення телефонного номера від мережі мобільного зв`язку є голослівними, жодним доказом не підтверджено. Згідно ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Таким чином, приймаючи до уваги те, що позивачем не надано суду будь-яких доказів на підтвердження того факту, що йому безпідставно і без належного попередження відключено телефонний номер від мережі мобільного зв`язку, суд приходить до переконання про відсутність у позивача будь-яких правових підстав для відновлення надання послуг мобільного зв`язку [PERSON] за абонентським номером [NUMBER] . За таких обставин, суд на основі всебічного, повного, об`єктивного та безпосереднього з`ясування фактичних обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, оцінивши наявні у справі докази за своїм внутрішнім переконанням, з`ясувавши їх достатність і взаємний зв`язок у сукупності, приходить до переконання про недоведеність позовної вимоги позивача . Предявляючи вимогу про відшкодування моральної шкоди, позивач та його представник посилались на ст.22 Закону України «Про захист прав споживачів». Однак, суд не може з цим погодитись з огляду на наступне. Так, ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів» передбачає, що при задоволенні вимог споживача, суд одночасно вирішує питання відносно моральної (немайнової) шкоди. Але виходячи з положень п. 5 ч. 1 ст. 4 цього Закону, яка деталізує положення норми ст.22 Закону, на відшкодування моральної (немайнової) шкоди споживач має право лише внаслідок шкоди, спричиненої не безпечною для життя і здоров`я продукцією, тобто внаслідок недоліків продукції (дефекту в продукції). Європейський суд з прав людини вказує, що оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV v. BULGARIA, №68490/01, §62, ЄСПЛ, від 12 липня 2007 року). При визначенні розміру моральної шкоди суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Зміст понять «розумність» та «справедливість» при визначенні розміру моральної шкоди розкривається і в рішеннях Європейського Суду, який при цьому виходить з принципу справедливої сатисфакції, передбаченої статтею 41 Конвенції. Зокрема, у рішеннях «Тома проти Люксембургу», «Калок проти Франції» (2000) та «Недбала проти Польщі», Європейський Суд дійшов висновку, що сам факт визнання порушеного права є адекватним засобом для згладжування душевних страждань і справедливої сатисфакції. Таким чином, підстави для стягнення моральної шкоди, вказані позивачем та його представником в позовній заяві, в Законі України «Про захист прав споживачів» не передбачені, в той час як встановлення порушення прав позивача як споживача із зобовязанням відповідача відновити надання послуг, саме по собі становить достатню справедливу сатисфакцію, у звязку з чим із врахуванням вказаної судової практики ЄСПЛ, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позовних вимог про відшкодування моральної шкоди. Ураховуючи зазначене, оцінивши докази, суд відмовляє у задоволенні позову повністю за безпідставністю.

Outcome: dismissed