Jurisdiction: civil
Date: 2018-08-21 00:00:00

Позивач звернулась до суду із зазначеним позовом, в якому просила розірвати договір, укладений між нею та відповідачем від 18 березня 2017 року та стягнути з відповідача на користь позивача суму авансового платежу у розмірі 5185,18 грн., а також проценти за користування коштами у розмірі 768,59 грн., інфляційні на суму 621,69 грн. та 3% річних в розмірі 166,64 грн. В обґрунтування позовних вимог послалась на те, що 18 березня 2017 року між нею та відповідачем укладений змішаний договір (елементи договору про надання послуг та договору підряду), за яким [PERSON] отримала у позивача грошові кошти у розмірі 200 дол. США (еквівалент 5185,18 грн. за курсом НБУ станом на 12 квітня 2018 року) та зобов'язалась надати ріелторські послуги з продажу квартири за адресою: [ADDRESS], в тому числі оформлення документів з продажу квартири, про що склала відповідну розписку власноруч. Відповідач не виконала умови договору, на неодноразові звернення позивача, відповідала відмовою. Коли вона звернулась до власників квартири, вони відмовились її продавати, в свою чергу відповідач відмовилась повертати сплачені позивачем грошові кошти, хоча послуги так і не виконала. У зв'язку із чим, позивач звернулась до суду за захистом своїх прав та інтересів до суду із посиланнями на ст.ст. 530, 536, 545, 610, 611, 612, 615, 623, 625,837, 846, 852, 858, 901, 906 ЦК України. У відзиві на позовну заяву відповідач зазначає, що вона є Фізичною особою-підприємцем, здійснює послуги агентства нерухомості, 18 березня 2017 року отримала від [PERSON] грошові кошти у розмірі 5185,18 гривень (еквівалент 200 доларів США) за надання ріелторських послуг з продажу квартири за адресою: [ADDRESS] та зобов'язалась надати допомогу в оформленні документів з продажу вищезазначеної квартири, про що була надана відповідна розписка. Нею була організована зустріч між продавцем квартири [ADDRESS] - [PERSON] та позивачем, для укладення угоди купівлі-продажу даної квартири. Відповідачка зазначила, що вона надала допомогу позивачці в формуванні пакету правовстановлюючих документів, необхідних для укладення даного конкретного договору з нерухомим майном; організувала проведення огляду нерухомого майна; надала рекомендації щодо процедури укладення договору, строків звільнення об'єкту нерухомого майна; порядку зняття з реєстрації з місця проживання відчужувача та членів його сім'ї; підготувала процедуру фактичної передачі об'єкту нерухомого майна. Сторони узгодили усі істотні умови договору купівлі-продажу квартири, тобто вона виконала усі зобов'язання перед [PERSON] У розписці чітко визначені обов'язки, які були нею повністю виконані перед [PERSON] Через три місяці після надання відповідачем ріелторських послуг [PERSON], остання звернулась до неї з приводу повернення коштів, виплачених їй за надання відповідних чітко визначених ріелторських послуг з підстав відмови [PERSON] у продажі квартири [ADDRESS]. Відповідач надала відповідь [PERSON] про те, що вона має право звернутись до суду за даним фактом. Натомість [PERSON] обрала невірний спосіб захисту своїх прав шляхом пред'явлення позову до неї. Отже вважає, що відсутні підстави для розірвання договору, укладеного між нею та [PERSON] та стягнення з неї на користь позивача авансового платежу та інших нарахувань. Також зазначила, що передана їй грошова сума є не авансом, а платою за надання своїх послуг. Ухвалою суду від 12 червня 2018 року відкрито спрощене провадження у справі. Судове засідання від 03 липня 2018 року відкладено у зв'язку із неявкою відповідача. В судовому засіданні від 19 липня 2018 року оголошено перерву для надання часу відповідачу з ознайомленням з матеріалами справи. Роз'яснені права сторін та наголошено, що справа розглядається в спрощеному провадженні і всі докази та письмові заяви по суті справи можуть бути подані сторонами до початку розгляду справи по суті. Позивач та її представник в судове засідання з'явились. Позивач посилається на те, що 15 березня 2017 року вона та відповідач - [PERSON] домовились про те, що відповідач буде надавати позивачці послуги, пов'язані з купівлею квартири у м. Тернівка Дніпропетровської області, тобто забезпечувати замовника інформацією, пошуком та надання послуг з укладання договору або попереднього договору стосовно придбання замовником об'єкта нерухомості на території м. Тернівка. Того ж дня, 15 березня 2017 року на виконання цієї домовленості, відповідач показала позивачці декілька квартир, які продавались в м. Тернівка. Позивачку влаштувала квартира, яка розташована в [ADDRESS]. 17 березня 2017 року вона, відповідач та власники квартири [ADDRESS] (продавці) зустрілись для обговорення питань стосовно продажу цієї квартири. 18 березня 2017 року між позивачкою та продавцями квартири в присутності відповідача було досягнуто відповідної згоди, після чого позивачка передала продавцям завдаток у розмірі 100 дол. США. Цього ж дня, після передання завдатку, відповідач написала позивачці власноручно розписку про те, що вона - [PERSON] отримала 200 дол. США для здійснення ріелторських послуг з продажу квартири [ADDRESS], які складаються з допомоги по оформленню документів. Цю квартиру позивачка так і не придбала, оскільки власники відмовились її продавати, а 20 березня 2017 року завдаток був повернутий. Вважає, що ріелтор не виконала умови договору по продажу їй цієї квартири. Також зазначила, що в послугах відповідача на даний час не потребує, оскільки вже придбала іншу квартиру в м. Тернівка. Просила повернути їй грошові кошти у розмірі 200 дол. США. Представник позивача в судовому засіданні підтримав доводи позову, пояснив, що грошова сума у розмірі 200 дол. США є авансом, а тому просив розірвати договір про надання послуг, стягнути з відповідача на користь позивача суму авансового платежу у розмірі 5185,18 грн. (за курсом НБУ станом на 12 квітня 2018 року), а також суму процентів, інфляцію та річні. В судовому засіданні від 22 серпня 2018 року представник позивача уточнив позовні вимоги та просив стягнути з відповідача на користь позивача суму авансового платежу у розмірі 5346 грн. - (200 дол. США станом на 18 березня 2017 року, за офіційним курсом НБУ - 26.73 грн.), замість вимоги щодо стягнення інфляційних. Суд не приймає до уваги уточнення до позову та розглядає справу в межах заявлених первісних позовних вимог, оскільки такі усні уточнення не відповідають вимогам п. 2 ч. 2 ст. 49 ЦПК України. Відповідач та його представник в судовому засіданні позов не визнали в повному обсязі та просили відмовити в його задоволенні. Відповідач пояснила, що у березні 2017 року вона познайомилась з позивачем, яка просила допомогти їй у пошуку квартири, яку вона хоче себе придбати у м. Тернівка. Вони досягли всіх умов щодо надання відповідачем ріелторських послуг вартістю 200 дол. США та які складаються з наступних умов: пошук квартири, супроводження угоди купівлі-продажу, тобто перевірка документів, оцінка квартири, допомога у складанні договору завдатку та нотаріальне посвідчення відповідного договору купівлі-продажу. Після показів п'яти квартир у м. Тернівка, позивач зупинилась на варіанті квартири, яка розташована за адресою: [ADDRESS]. Вона, позивач та власники квартири (продавці) зустрічались разом, обговорювали питання продажу квартири, майбутній покупець та продавці домовились про всі істотні умови купівлі-продажу. Позивачем передано продавцям завдаток на суму 100 дол. США. Тільки після того, як позивач передала продавцям завдаток, вона написала розписку позивачу про отримання від неї 200 дол. США за свої послуги. Вважає, що 200 дол. - це повна вартість її робіт, а не аванс. Вона перевірила в присутності позивача всі необхідні документи, встановила всіх власників квартири, роз'яснила, що власниками неповнолітні особи не значаться, з продавцями квартири замовили оцінку. Тобто, вважає, що виконала всі умови усного договору про надання нею ріелторських послуг, а чому продавці врешті решт відмовились продавати квартиру, їй не відомо. Її вини в цьому не має. Вислухавши пояснення сторін, дослідивши письмові докази, суд дійшов висновку, що позов задоволенню не підлягає за наступних підстав. Згідно вимог ст. 4 ЦПК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів . Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів,поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільній справі не є обов'язком суду, крім випадків встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена. При цьому, частиною 3 статті 12 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом установлено, що між [PERSON] та [PERSON] було укладено усний договір про надання послуг, за умовами якого [PERSON] зобов'язалась надати [PERSON] послуги з пошуку квартири для її придбання останньою, а також допомогу в формуванні пакету правовстановлюючих документів, необхідних для укладення договору купівлі-продажу. В період часу з 15 березня 2017 року по 18 березня 2017 року [PERSON] разом із позивачкою оглянули декілька квартир, які продавались у м. Тернівка. Позивачка залишила свій вибір на квартирі [ADDRESS]. Зазначені обставини визнані сторонами у справі та доказуванню відповідно до ст. 82 ЦПК України не підлягають. 18 березня 2017 року у присутності відповідача, позивачка та продавці квартири досягли всіх істотних умов майбутнього договору купівлі-продажу та [PERSON] передала продавцям квартири завдадок у розмірі 100 дол. США. Зазначені обставини також визнані сторонами та доказуванню не підлягають у відповідності до ст. 82 ЦПК України. Цього ж дня, тобто 18 березня 2017 року на виконання умов усного договору між позивачем та відповідачем, [PERSON] отримала від [PERSON] грошові кошти у розмірі 5185,18 грн. (еквівалент 200 дол. США) за надання ріелторських послуг з продажу квартири [ADDRESS], в якій обов'язалась допомогти оформити документи по продажу цієї квартири (а.с. 10). Згідно умов розписки про отримання грошових коштів, [PERSON] 18 березня 2018 року отримала 200 дол. США за надання ріелторських послуг по продажу квартири за адресою [ADDRESS]. Тобто, в розписці чітко зазначено, що [PERSON] отримала грошові кошти не як аванс, а як плату за допомогу в оформленні останньою документів для продажу квартири. Згодом, продавці відмовились продавати квартиру та повернули, як зазначає в судовому засіданні позивачка, завдаток у розмірі 100 дол. США. Судом встановлено, що на звернення позивачки до відповідача щодо повернення грошових коштів у розмірі 200 дол. США у зв'язку із невиконанням [PERSON] умов договору, так як власники квартири відмовились від укладання договору купівлі-продажу, відповідачка відмовилась, посилаючись на виконання з її боку умов договору та запропонувала підібрати їй ще декілька варіантів квартир, які продавались у м. Тернівка. Згідно листа за вих. № 053, позивачка зверталась до народного депутата України Мартовицького А.В. з приводу неправомірних дій гр. [PERSON], яка надає послуги з укладення угод купівлі-продажу житлової нерухомості шляхом зведення партнерів, та яка отримавши 200 дол. США за послуги з купівлі-продажу, угоду не виконала, гроші не повернула (а.с. 34). Начальник Тернівського ВП ГУНП в Дніпропетровській області повідомив [PERSON], що в діях гр. [PERSON] відсутній склад кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України та вбачаються цивільні правовідносини, розгляд яких відноситься до компетенції суду (а.с. 35). У відповідності до ч. ч. 1-3 ст. 6 ЦК України сторони мають право укласти договір, який не передбачений актами цивільного законодавства, але відповідає загальним засадам цивільного законодавства. Сторони мають право врегулювати у договорі, який передбачений актами цивільного законодавства, свої відносини, які не врегульовані цими актами. Сторони в договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд. Сторони в договорі не можуть відступити від положень актів цивільного законодавства, якщо в цих актах прямо вказано про це, а також у разі, якщо обов'язковість для сторін положень актів цивільного законодавства випливає з їх змісту або із суті відносин між сторонами. Частиною 1 ст. 627 ЦК України визначено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Відповідно до ч. 1 ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Згідно ч. ч. 4, 5 статті 203 ЦК України правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. За ч. ч. 1, 2 статті 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Правочин, для якого законом не встановлена обов'язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків. Відповідно до ч. 1 ст. 901 ЦК України, за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Згідно з ч. 1 ст. 903 ЦК України якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов'язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором. За приписами статті 629 ЦК України, договір є обов'язковим для виконання сторонами. Згідно із ч. 1 ст. 614 ЦК України, особа, яка порушила зобов'язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. В частині другій статті 903 ЦК України зазначено, у разі неможливості виконати договір про надання послуг,що виникла не з вини виконавця, замовник зобов'язаний виплатити виконавцеві розумну плату. Судом встановлено, що грошові кошти були передані позивачем відповідачу в рахунок належного виконання сторонами умов договору про надання посередницьких послуг . При укладенні договору про надання посередницьких послуг між позивачем та відповідачем та угоди про завдаток між позивачем та власниками квартири, сторонами було досягнуто згоди з усіх істотних умов, обидві сторони мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, волевиявлення учасників було вільним, що підтверджено сторонами в судовому засіданні та вільною передачею коштів. Позивач погодилась на умови договору як такі, що її влаштовували. Інший письмовий договір з надання послуг позивач укладати не забажала. Вказаний договір на час розгляду справи в установленому законом порядку не визнаний не укладеним, недійсним, нікчемним, припиненими або розірваними. Як встановлено в судовому засіданні та не заперечувалось сторонами, в подальшому позивач відмовилась від послуг відповідача та самостійно придбала іншу квартиру в м.Тернівка Дніпропетровської області. Стороною позивача не надано суду достатніх та обґрунтованих доказів того, що відповідач неналежним чином виконувала свої зобов'язання за договором або діяла фіктивно, а тому посилання позивача на те, що відповідач володіє грошовими коштами без належних правових підстав, є недоведеними та спростовуються наявною в справі розпискою про отримання відповідачем грошових коштів в рахунок укладеного договору про надання послуг, яка складена після зустрічі позивача з продавцями для укладення угоди купівлі-продажу квартири та отримання продавцями від позивача завдатку. Частинами 1, 5 ст. 17 Закону України «Про захист прав споживачів» від 12 травня 1991 року №1023-ХІІ, який регулює відносини між споживачами і надавачами послуг, визначено, що за всіма споживачами однаковою мірою визнається право на задоволення їх потреб у сфері торговельного та інших видів обслуговування. Встановлення будь-яких переваг, застосування прямих або непрямих обмежень прав споживачів не допускається, крім випадків, передбачених нормативно-правовими актами. У разі порушення прав споживача на підприємствах сфери обслуговування продавець (виробник, виконавець) і працівники цих підприємств несуть відповідальність, встановлену законом. Основними засадами (принципами) цивільного судочинства є: верховенство права; повага до честі і гідності, рівність усіх учасників судового процесу перед законом та судом; гласність і відкритість судового процесу та його повне фіксування технічними засобами; змагальність сторін; диспозитивність; пропорційність; обов'язковість судового рішення; забезпечення права на апеляційний перегляд справи; забезпечення права на касаційне оскарження судового рішення у випадках, встановлених законом; розумність строків розгляду справи судом; неприпустимість зловживання процесуальними правами; відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. Згідно з ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Частинами 1, 2 статті 77 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. В нормах ч. 3 ст. 12, ч. ч. 1, 5 ст. 81 ЦПК України зазначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. У відповідності до ч. 6 ст. 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Ураховуючи принцип безпосередності судового розгляду, рішення може бути обґрунтоване лише доказами, одержаними у визначеному законом порядку та дослідженими в судовому засіданні. Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі "Ващенко проти України" (Заява № 26864/03) від 26 червня 2008 року зазначено, що принцип змагальності полягає в тому, що суд уважно досліджує зауваження заявника, виходячи з сукупності наявних матеріалів в тій мірі, в якій він є повноважним вивчати заявлені скарги. Отже, у суду відсутні повноваження на вихід за межі принципу диспозитивності і змагальності та збирання доказів на користь однієї із зацікавлених сторін. Позивачем не доведено, що грошова сума, передана 18 березня 2017 року [PERSON] є авансом, не надано суду жодних доказів які б свідчили про не виконання умов договору зі сторони відповідача. Позивачем не зазначалось та не доводилось, з яких саме підстав зірвалась угода про купівлі-продажу спірної квартири в м. Тернівка та в чому саме полягає вина відповідачки у відмові власників житла укладати угоду. До початку розгляду справи по суті сторонам роз'яснювалось, що справа розглядається в спрощеному провадженні та про порядок надання заяв та клопотань в справі, яка розглядається в порядку спрощеного провадження за вимогами ЦПК України, проте, сторони ніяких додаткових доказів чи письмових пояснень не залучали, заяв та клопотань до початку розгляду справи по суті не заявляли. Як вже було зазначено в цьому рішенні, отримані відповідачем грошові кошти не є авансом, оскільки судом встановлено, що 200 дол. США, передані відповідачу за розпискою саме в рахунок виконання останнім умов усного договору про надання послуг та є платою за ріелторські послуги. Аванс є способом платежу. Він не виконує забезпечувальну функцію, сплачується боржником у момент настання обов'язку платежу, тобто виконує функцію попередньої оплати. Враховуючи наведене, приймаючи до уваги підстави та предмет позову, суд приходить до висновку, що в межах пред'явлених позовних вимог, права та інтереси позивача не були порушені відповідачем, а тому в задоволенні позовних вимог щодо стягнення з відповідача на користь позивача суми авансового платежу у розмірі 5185,18 грн. задоволенню не підлягають. Щодо розірвання договору укладеного між позивачем та відповідачем про надання послуг, суд зазначає, що позивач в односторонньому порядку відмовилась від договору про надання ріелторських послуг, припинила співпрацю з відповідачем, самостійно придбала іншу квартиру в м. Тернівка, а тому підстави в задоволенні цієї позовної вимоги, у відповідності до ст. 903 ЦК України - відсутні. Також слід зазначити, що в одній позовній заяві може бути об'єднано декілька вимог, пов'язаних між собою підставою виникнення або поданими доказами. Похідною позовною вимогою є вимога, задоволення якої залежить від задоволення іншої позовної вимоги (основної вимоги). В позові заявлені такі похідні вимоги, як стягнення з відповідача на користь позивача процентів за користування коштами у розмірі 768,59 грн., нарахувань у відповідності до ст. 625 ЦК України: інфляційних на суму 621,69 грн. та 3% річних в розмірі 166,64 грн. У зв'язку із відмовою судом в основній вимозі, похідні позовні вимоги також не підлягають задоволенню. На підставі ст. 141 ЦПК України, судові витрати у разі відмови в позові покладаються на позивача. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed