Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-29 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача, про відшкодування витрат пов'язаних з утриманням у навчальному закладі, у розмірі 12 607 грн. 90 коп. В обґрунтування позову зазначив про те, що з 01.09.2010 року відповідача зараховано курсантом першого курсу денної форми навчання Київського національного університету внутрішніх справ, правонаступником якого є Національна академія внутрішніх справ. У період з 01.09.2010 року по 28.06.2012 року відповідач перебувала на державному забезпеченні харчуванням, речовим майном, грошовим утриманням та житлом із наданням комунальних послуг. 28.06.2012 року відповідачу видано диплом спеціаліста та направлено для проходження служби до ГУМВС України в м. Києві. Після закінчення навчання відповідно до умов договору відповідач була зобов'язана пропрацювати за місцем направлення не менше трьох років, проте вказану умову договору не виконала, була звільнена на підставі наказу від 20.05.2013 року за власним бажанням. Таким чином, у зв'язку з невиконанням умов договору у позивача на підставі договору виникло право на стягнення з відповідача витрат пов'язаних з утриманням у навчальному закладі. У судове засідання представник позивача не з'явився, разом із позовною заявою подав до суду заяву про розгляд справи у відсутність представника. Відповідач просила застосувати до вимог позивач строк позовної давності, у зв'язку із чим відмовити у задоволенні позову. Дослідивши матеріали справи, суд вважає встановленими наступні факти та відповідні їм правовідносини. Наказом ректора Київського національного університету внутрішніх справ від 05.08.2010 р. № 562 [PERSON] з 01.09.2010 р. зараховано курсантом першого курсу денної форми навчання за державним замовленням Київського національного університету внутрішніх справ (далі - КНУВС). Розпорядженням Кабінету міністрів України від 27.08.2010 р. № 1709-р «Про реорганізацію деяких вищих навчальних закладів Міністерства внутрішніх справ» КНУВС реорганізовано в Національну академію внутрішніх справ (далі - НАВС). Відповідно до вищезазначеного розпорядження, НАВС є правонаступником Київського національного університету внутрішніх справ. 27.09.2010 р. між КНУВС, комплектуючим органом - ГУ МВС України в місті Києві та Відповідачем укладено Договір № 10-272 про підготовку фахівця у КНУВС (далі - Договір). Відповідно до Договору відповідач навчався за рахунок коштів державного бюджету і зобов'язувався після закінчення навчання відпрацювати не менше трьох років за місцем розподілу, а у разі відмови від подальшого проходження служби на посадах начальницького складу в органах внутрішніх справ (далі - ОВС) протягом перших трьох років після закінчення навчання - відшкодувати витрати пов'язані з утриманням у навчальному закладі. З 01.09.2010 по 28.06.2012 рр., відповідно до умов, Договору відповідач у період навчання перебував на державному забезпеченні харчуванням, речовим майном, грошовим утриманням та житлом із наданням комунальних послуг. Наказом Національної академії внутрішніх справ (далі - НАВС) від 28.06.2012 р. № 378 [PERSON] присвоєно кваліфікацію юриста за спеціальністю «Правознавство» та видано диплом спеціаліста. Після здобуття вищої освіти, відповідача направлено для подальшого проходження служби до ГУМВС України в місті Києві. Таким чином, навчальним закладом умови Договору виконано у повному обсязі. Наказом інспектора ВКЗ Оболонського РУ ГУМВС України в м. Києві № 352 від 20.05.2013 року [PERSON] звільнено з посади слідчого слідчого відділу Оболонського РУ ГУМВС України в м. Києві за власником бажанням. У зв'язку з настанням вказаної обставини, відповідно до п. 2.3.6. Договору відповідач зобов'язалась відшкодувати витрати пов'язані з утриманням у навчальному закладі. Відповідно до Статуту, НАВС є державним вищим навчальним закладом. Основним завданням діяльності НАВС є освітня діяльність згідно з державними стандартами вищої освіти у відповідності до вимог Закону України «Про вищу освіту». Відповідно до ст. 56 ЗУ «Про вищу освіту» від 17.01.2002 № 2984-ІІІ який діяв на момент навчання та випуску відповідача, випускник вищого навчального закладу, який навчався за державним замовленням і якому присвоєно кваліфікацію фахівця з вищою освітою певного освітньо - кваліфікаційного рівня, працевлаштовується на підставі направлення на роботу відповідно до угоди, укладеної між замовником, керівником вищого навчального закладу та випускником. За п. 2.1.3. Договору, виконавець зобов'язаний забезпечити особу харчуванням, речовим майном та грошовим утриманням за нормами, затвердженими нормативно-правовими актами України. Відповідно до п. 2.3.6. Договору, відповідач зобов'язався у разі звільнення з ОВС по закінченні навчання до встановленого трирічного терміну перебування на службі за підставами передбаченими п. З Договору відшкодувати у повному обсязі фактичні витрати, пов'язані з утриманням у навчальному закладі згідно із затвердженим розрахунком. Пунктом 3.1. Договору передбачено, що підставою відшкодування фактичних витрат на підготовку є звільнення з ОВС за власним бажанням без поважних причин. Відповідно до п. 4.1. Договору, відшкодування здійснюється в розмірі фактичних витрат, пов'язаних з: грошовим, продовольчим та речовим забезпеченням, оплатою комунальних послуг і вартості спожитих енергоносіїв. Відповідно до п. 4.2. Договору, у разі дострокового розірвання договору здійснюється розрахунок фактичних витрат за відповідними видами забезпечення згідно з нормами утримання на день, який зазначено в наказі про відрахування з навчального закладу та звільнення з органів внутрішніх справ. Згідно з п. 4.4. Договору, у разі відмови особи добровільно відшкодувати витрати, стягнення їх суми здійснюється у судовому порядку. Аналогічні положення щодо укладення договору та обов'язку відшкодування витрат за навчання у разі дострокового звільнення містяться у Типовому договорі затвердженому Наказом МВС України від 14.05.2007№ 150 "Про затвердження Типового договору про підготовку фахівця у вищому навчальному закладі Міністерства внутрішніх справ України" (зареєстрований Міністерством юстиції України 29.05.2007 за № 547/13814). Згідно ст. 526 ЦК України передбачено, що зобов'язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору, вимог ЦК та інших актів цивільного законодавства. Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або неналежне виконання. Відповідно до ст. 611 ЦК, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Згідно ст. 623 ЦК України, боржник, який порушив зобов'язання, має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки. Порядок відшкодування особами витрат, пов'язаних з їх утриманням у вищих навчальних закладах Міністерства внутрішніх справ (далі - Порядок відшкодування) затверджено Постановою КМУ від 01.03.2007 №313. Відповідно до п. 2 Порядку відшкодування, відшкодування здійснюється у розмірі фактичних витрат, пов'язаних з: грошовим, продовольчим, речовим забезпеченням; перевезенням до місця проведення щорічної основної та канікулярної відпустки та у зворотному напрямку; оплатою комунальних послуг і вартості спожитих енергоносіїв. Розрахунок витрат здійснено відповідно вищезазначеного Порядку відшкодування. Відповідно до ч. 1 п. 5 Порядку відшкодування, особи жіночої статі відшкодовують витрати у повному розмірі за весь період навчання. Відповідач навчалася у період з 01.09.2010 по 28.06.2012 року. Вартість витрат пов'язаних з утриманням її у навчальному закладі становить 12 607 грн. 90 коп., що стверджується наданими позивачем довідками, а саме: довідкою про розрахунок фактичних витрат, пов'язаних з утриманням рядового міліції [PERSON] в НАВС від 13.06.2014 року; довідкою про фактичні витрати на оплату житлово-комунальних послуг і вартості спожитих енергоносіїв [PERSON] 13.06.2014 року; довідкою про фактичне перебування на харчовому забезпеченні, довідкою витрат речового майна;довідками про доходи та відрахування. Разом з тим, за змістом ч. 1 ст. 261 ЦПК України, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Згідно ч. ч. 3-5 ст. 267 ЦПК України, позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту. Як вбачається, з вище наведеного, відповідача було звільнено 20.05.2013 року, тобто з цього часу у позивача виникло право на звернення до суду з даним позовом в межах загального строку позовної давності, тобто до 20.05.2016 року. Разом з тим, даний позов до суду був пред'явлений 19.07.2016 року, тобто після спливу строку позовної давності. Суд відхиляє доводи позивача, викладені у клопотанні про поновлення строку звернення до суду, про те, що вказаний позов був пред'явлений в межах строку проте, до не належного суду, у зв'язку з чим 03.06.2016 року був повернутий позивачу на підставі ухвали суду, оскільки повернення вказаного позову не встановлює перебігу строку позовної давності згідно ст. 265 ЦК України, вказаний позов розглянутий не був і провадженні по останньому судом не відкривалось. Враховуючи те, що з часу виникнення у позивача права на пред'явлення позову і до звернення до суду з даним позовом минуло більше трьох років, відповідач просила застосувати наслідки спливу позовної давності, а підстав для його поновлення за клопотанням позивача суд не знайшов, суд приходить до висновку про можливість застосування таких наслідків до правовідносин сторін, у зв'язку з чим відмовляє у задоволенні позовних вимог.

Outcome: dismissed