Jurisdiction: civil
Date: 2021-08-29 00:00:00

У травні 2021 року [PERSON] звернулась до суду з позовом в інтересах неповнолітньої [PERSON] , в обгрунтування якого вказала, що є опікуном останньої. [INFO] померла мати [PERSON] - [PERSON] , після смерті якої відкрилася спадщина на земельну ділянку площею 0,20 га з кадастровим номером 0523787000:08:000:0188, що знаходиться на території Степанівської сільської ради Теплицького (Гайсинського) району Вінницької області. Вказана земельна ділянка розпорядженням Теплицької районної державної адміністрації Вінницької області №163 від 14 квітня 2004 року передана у власність [PERSON] для ведення особистого селянського господарства. Заповіт [PERSON] не складала, тому спадкоємцем першої черги за законом є її неповнолітня донька [PERSON] . Оскільки [PERSON] не встигла завершити процедуру приватизації вище вказаної земельної ділянки та зареєструвати право власності такої на своє ім`я, правовстановлюючий документ на неї відсутній, наслідком чого стала відмова нотаріуса у видачі [PERSON] свідоцтва про право на спадщину. Позивач стверджує, що вона, як опікун неповнолітньої [PERSON] , не має можливості оформити спадкові права останньої на земельну ділянку шляхом отримання свідоцтва про право на спадщину, хоча [PERSON] належним чином прийняла спадщину, а тому обгрунтовано змушена звернутись до суду за захистом прав та інтересів її підопічної. Представником Головного Управління Держгеокадастру у Вінницькій області подано відзив на позовну заяву, в якому він при вирішенні останньої покладається на розсуд суду, однак зауважив, що позивачем пропущено строк позовної давності, причини пропуску позивач не вказала, що є підставою для відмови у позові. Крім того відповідач посилається на зміни в законодавстві щодо переходу земель державної власності у комунальну власність територіальних громад. Ухвалою Теплицького районного суду Вінницької області від 07.06.2021 року відкрито провадження у справі, призначено підготовче засідання на 03 серпня 2021 року (в зв`язку з відпусткою судді). Ухвалою Теплицького районного суду Вінницької області від 03.08.2021 року закрито підготовче провадження у справі, справу призначено до судового розгляду по суті на 30.08.2021 року. В судове засідання позивач не з`явилась, надавши суду письмову заяву про розгляд справи без її участі, позов підтримала, просила його задовольнити. Відповідачі Теплицька селищна рада Гайсинського району Вінницької області та Головне управління Держгеокадастру у Вінницькій області в судове засідання не з`явились, звернулись із клопотаннями про розгляд справи у їх відсутності. Теплицька селищна рада Гайсинського району Вінницької області проти задоволення позову не заперечувала, Головне управління Держгеокадастру у Вінницькій області покладалося на розсуд суду. Згідно вимог ч.2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок наявних у справі доказів у їх сукупності, суд вважає, що позов [PERSON] підлягає задоволенню з наступних підстав. Положеннями статтей 15 та 16 ЦК України передбачено право особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, визнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним із способів захисту прав, встановлених цивільним законодавством, є, зокрема, його визнання. Відповідно до ч. 4 ст. 67 ЦК України, опікун зобов`язаний вживати заходів щодо захисту цивільних прав та інтересів підопічного. Згідно вимог ч. 1 ст. 59 ЦПК України права, свободи та інтереси малолітніх осіб віком до чотирнадцяти років, а також недієздатних фізичних осіб захищають у суді відповідно їхні батьки, усиновлювачі, опікуни чи інші особи, визначені законом. Позов [PERSON] на виконання вище вказаних вимог Законів пред`явлено правомірно, як опікуном в інтересах неповнолітньої [PERSON] . Згідно з вимогами ч.1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Як встановлено судом згідно з розпорядженням Теплицької районної державної адміністрації Вінницької області №163 від 14 квітня 2004 року та додатком до нього [PERSON] передано у власність земельну ділянку площею 0,20 га з кадастровим номером 0523787000:08:000:0188, що знаходиться на території Степанівської сільської ради Теплицького (Гайсинського) району Вінницької області, для ведення особистого селянського господарства (а.с. 18-19). [PERSON] померла [INFO] , актовий запис №15 від 01.05.2012 р., що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого виконавчим комітетом Степанівської сільської ради Теплицького району Вінницької області (а.с. 11). Відповідно до свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого виконавчим комітетом Степанівської сільської ради Теплицького району Вінницької області, [PERSON] , [INFO] , є донькою [PERSON] та [PERSON] , актовий запис № 25 від 11.11.2009 року (а.с. 9). Розпорядженням Теплицької районної державної адміністрації Вінницької області від 30 травня 2012 року № 388 встановлено опіку над малолітньою дитиною-сиротою [PERSON] , [INFO] , та призначено опікуном [PERSON] . Місцем проживання дитини визначено місце проживання опікуна (а.с. 12). Судом також встановлено, що відповідно до постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії Теплицької державної нотаріальної контори від 04.11.2020 року, [PERSON] , яка діє від імені малолітньої [PERSON] , відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на земельну ділянку, що знаходиться на території Степанівської сільської ради Теплицького (Гайсинського) району Вінницької області, після смерті [PERSON] , померлої [INFO] , у зв`язку із відсутністю документів, що підтверджують право власності на земельну ділянку (а.с. 20). Відповідно до Витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку номер НВ-0519494352020 від 09.06.2020 року, була виготовлена технічна документація із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості), площею 0,2000 га, кадастровий номер 0523787000:08:000:0188, цільове призначення - для ведення особистого селянського господарства. Інформація про зареєстроване право в Державному земельному кадастрі відсутня (а.с. 13). Таким чином, судом встановлено, що спадкодавцем [PERSON] розпочато, але не завершено процедуру приватизації земельної ділянки. Відповідно до положень ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок смерті. Згідно вимог ч.1 ст.1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. За змістом ст. 1296 ЦК України оформлення спадщини здійснюється шляхом видачі спадкоємцю свідоцтва про право на спадщину. Згідно з пунктом «г» частини першої статті 81 Земельного кодексу України (далі - ЗК України) громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі прийняття спадщини. Пунктом «а» частини третьої статті 152 ЗК України передбачено, що захист прав громадян на земельні ділянки здійснюється, зокрема, шляхом визнання права. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 березня 2019 року у справі N 350/67/15-ц (провадження N 14-652цс18), а також у постанові Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 17 квітня 2019 року у справі N 723/1061/17 (провадження N 61-26091св18) викладено правовий висновок про можливість визнання в порядку спадкування права на завершення приватизації земельної ділянки, що полягає в наступному. Так, положеннями ЗК України (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) встановлено, що набуття права власності на земельну ділянку та перехід права власності на земельну ділянку в порядку спадкування має місце за наявності наступних юридичних фактів у їх сукупності: ухвалення рішення компетентного органу про передачу у власність земельної ділянки спадкодавцю, укладення спадкодавцем правочинів щодо набуття права власності на земельні ділянки; виготовлення технічної документації на земельні ділянки; визначення меж земельної ділянки в натурі; погодження із суміжними землевласниками та землекористувачами; одержання у встановленому порядку державного акта на землю; реєстрація права власності на земельну ділянку. Якщо зазначені вимоги спадкодавцем не дотримано - право власності на конкретні земельні ділянки не виникає та відповідно до статті 1216 ЦК не переходить до спадкоємців у порядку спадкування, за винятком встановлених випадків, на які поширюється дія пункту 1 розділу X "Перехідні положення" Земельного Кодексу України. Якщо спадкодавець не набув права власності на земельну ділянку згідно зі статтею 125 ЗК України, проте розпочав процедуру приватизації земельної ділянки відповідно до чинного законодавства України, а органами місцевого самоврядування відмовлено спадкоємцям у завершенні процедури приватизації, то спадкоємці мають право звертатися до суду із позовами про визнання відповідного права в порядку спадкування - права на завершення приватизації та одержання державного акта про право власності на землю на ім`я спадкоємця, а не права власності на земельну ділянку. Якщо видача державного акта на право власності на землю здійснюється на підставі рішення про передачу громадянам України безоплатно у приватну власність земельних ділянок, прийнятого органами місцевого самоврядування, до спадкоємців переходить право отримати державний акт про право власності на земельну ділянку. Відповідно до правової позиції Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 № 24-75304-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», якщо спадкодавець не набув права власності на земельну ділянку згідно зі ст. 125 Земельного кодексу України, проте розпочав процедуру приватизації земельної ділянки відповідно до чинного законодавства України, а органами місцевого самоврядування відмовлено спадкоємцям у завершенні процедури приватизації, то спадкоємці мають право звертатися до суду із позовами про визнання відповідного права в порядку спадкування - права на завершення приватизації та одержання державного акта про право власності на землю на ім`я спадкоємця, а не права власності на земельну ділянку. У п. 3.5 вказано, що правильною є практика судів, які у випадку незавершення процедури приватизації земельної ділянки, яку розпочав за життя спадкодавець, та не встиг закінчити, визнають за спадкоємцем таке право. Суд не може взяти до уваги викладені у відзиві заперечення представника відповідача, оскільки вищевказані перехідні положення Земельного кодексу України, правові позиції Верховного Суду та Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ спростовують ці підстави для відмови в задоволенні даних позовних вимог. Спадкодавицею за життя було розпочато, але не завершено процедуру приватизації вищевказаних земельних ділянок. Зазначене рішення про приватизацію земельної ділянки прийнято в період чинності Декрету Кабінету Міністрів України від 26 грудня 1992 року «Про приватизацію земельних ділянок». На підставі абзацу 2 пункту 1 розділу X «Перехідні положення» ЗК України рішення про передачу громадянам України безоплатно у приватну власність земельних ділянок, прийняті органами місцевого самоврядування відповідно до Декрету Кабінету Міністрів України від 26 грудня 1992 року «Про приватизацію земельних ділянок», є підставою для реєстрації права власності на земельні ділянки цих громадян або їх спадкоємців відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Державна реєстрація таких земельних ділянок здійснюється на підставі технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості). Аналіз наведеної норми свідчить, що у разі, якщо видача державного акта про право власності на землю здійснюється на підставі рішення про передачу громадянам України безоплатно у приватну власність земельних ділянок, прийнятого органами місцевого самоврядування відповідно до Декрету КМУ від 26 грудня 1992 року «Про приватизацію земельних ділянок», до спадкоємців переходить право отримати державний акт про право власності на земельну ділянку, а якщо приватизація земельної ділянки відповідно до чинного законодавства України не завершена й право на її завершення. У відповідності до частини 2 статті 16 ЦК України способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права. Таким чином, прийнявши спадщину після смерті [PERSON] , [PERSON] , в інтересах якої діє позивач, набула право на спадкування усіх прав та обов`язків, що належали останній на момент смерті, включно з правом на завершення приватизації земельної ділянки, у зв`язку з чим позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved