Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-14 00:00:00

У січні 2012 року ПАТ «КБ «Надра» звернулось до суду з позовом до [PERSON], про стягнення заборгованості за кредитним договором. В обгрунтування позову зазначив, що 17 серпня 2007 року між ВАТ «КБ «Надра», правонаступником якого є ПАТ «КБ «Надра», та [PERSON] було укладено кредитний договір № 10/2007/1818Фпкп, відповідно до умов якого [PERSON] надано кредит на споживчі цілі в сумі 8000,00 грн. із розрахунку 3,0 % на місяць, строком з 17.08.2007 року до 16.08.2010 року включно. Відповідач не виконував свої зобов'язання за кредитним договором, в зв'язку з чим станом на 18.04.2011 року прострочена заборгованість становить 22347,61 грн. Враховуючи викладене, позивач просив суд стягнути з [PERSON] на користь ПАТ КБ "Надра" заборгованість за кредитним договором у сумі 22347,61 грн. та судовий збір в розмірі 223,48 грн. У судове засідання представник позивача не з'явився, про час і місце судового засідання повідомлений належним чином. Надіслав до суду заяву, в якій просив розглядати справу без присутності представника позивача, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, проти ухвалення заочного рішення не заперечує, просить задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. Представник відповідача в судове засідання не з'явився, про час і місце судового засідання повідомлений належним чином. Надіслав до суду заяву, в якій просив розглядати справу без його присутності та без фіксації технічними засобами, наполягає на застосуванні строків позовної давності. Раніше надав до суду заяву, в якій просить застосувати строки позовної давності до вимог кредитного зобов'язання про стягнення неустойки (штрафу, пені). Суд, вивчивши матеріали справи, оглянувши заяву відповідача, з'ясувавши дійсні обставини справи, дослідивши зібрані по справі докази, приходить до висновку, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 17.08.2007 року між ВАТ «Комерційний банк «Надра», правонаступником якого з 04.02.2011 року є Публічне акціонерне товариство «Комерційний банк «Надра», та відповідачем - [PERSON] було укладено кредитний договір № 10/2007/1818Фпкп, згідно до умов якого Банк надав [PERSON] кредит на споживчі цілі в сумі 8000,00 грн. із розрахунку 3,0 % на місяць, строком з 17.08.2007 року до 16.08.2010 року включно. В порушення умов договору, відповідач свої зобов'язання перед банком не виконав, а тому заборгованість за кредитним договором залишається несплаченою і станом на 18.04.2011 року прострочена заборгованість становить 22347,61 грн., з яких сума непогашеного кредиту - 7433,95 грн., сума несплачених відсотків - 9406,20 грн., сума несплаченої пені за прострочення строків виконання зобов'язань - 5147,46 грн., сума несплаченого штрафу за прострочення строків сплати мінімально необхідного платежу - 360,00 грн., сума комісії за управління кредитом - 0,00 грн. Статтями 256, 257 ЦК України передбачено, що позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Враховуючи, що за умовами договору погашення кредиту повинно здійснюватись позичальником частинами до 15 числа поточного місяця, то початок перебігу позовної давності для стягнення цих платежів необхідно обчислювати з моменту (місяця, дня) невиконання позичальником кожного із цих зобов'язань. З матеріалів справи вбачається, що [PERSON] здійснив останній платіж з погашення кредиту 16 листопада 2007 року, у зв'язку з чим у нього утворилась заборгованість за кредитним договором. Отже, з 15 грудня 2007 року розпочався строк позовної давності для звернення банку за захистом своїх порушених прав, однак банк звернувся до суду з позовом до відповідача лише 13 січня 2012 року, тобто з пропущенням строку позовної давності, про застосування якого заявив відповідач. Також з матеріалів справи вбачається, що згідно з розрахунком заборгованості за кредитним договором, пеня нарахована банком за період з грудня 2007 року до серпня 2010 року. Відповідно до ч. 2 ст. 258 ЦК України, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) застосовується позовна давність в один рік. Статтею 253 ЦК України визначено, що перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок. За правилами ст. 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, шо обчислюється у відсотках від суми несвоєчасного виконання грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Тобто пеня - це санкція, яка нараховується з першого дня прострочення й до тих пір поки зобов'язання не буде виконано. Її розмір збільшується залежно від продовження правопорушення. Правова природа пені така, що позовна давність до вимог про її стягнення обчислюється по кожному дню (місяцю), за яким нараховується пеня, окремо. Право на позов про стягнення пені за кожен день (місяць) виникає щодня (щомісяця) на відповідну суму, а позовна давність обчислюється з того дня (місяця), коли кредитор дізнався або повинен був дізнатися про порушення права. Отже, стягнення неустойки (пені, штрафу) обмежується останніми 12 місяцями перед зверненням кредитора до суду, а починається з дня (місяця), з якого вона нараховується, у межах строку позовної давності за основною вимогою. Зазначена правова позиція викладена в постановах Верховного Суду України від 6 листопада 2013 року № 6-116цс13, від 19 березня 2014 року № 6-20цс14. які згідно зі ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковими для судів. У відповідності до ч. 4 ст. 267 ЦК України, сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові Враховуючи вищенаведене, а також те, що відповідач подав до суду заяву, яка долучена до матеріалів справи про застосування строку позовної давності, суд приходить до висновку, що в силу ч. 4 ст. 267 ЦК України у задоволені позову слід відмовити.

Outcome: dismissed