overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-26 00:00:00

18.11.2014 року [PERSON] звернувся до Оболонського районного суду м. Києва з позовом до [PERSON], [PERSON] про відшкодування збитків. Одночасно з поданням позовної заяви позивачем подано заяву про забезпечення позову в якій він просить в порядку ст.ст.151-153 ЦПК України, вжити заходів для забезпечення позову, а саме: накласти арешт на автомобіль марки CITROEN, модель -С4, реєстраційний номер [NUMBER]. В обґрунтування зазначає, що відповідач до закінчення розгляду справи може вжити заходів по відчуженню рухомого майна, що невжиття судом заходів по забезпеченню позову зробить у подальшому неможливим виконання рішення суду про задоволення позову. Дослідивши матеріали справи, суддя вважає, що заява позивача про забезпечення позову не підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч.1, ч.3 ст.151 ЦПК України суд за заявою осіб, які беруть участь у справі, може вжити, передбачені цим Кодексом, заходи забезпечення позову. Забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду. Ч.2 ст.152 ЦПК України передбачено, що у заяві про забезпечення позову повинно бути зазначено причини, у зв'язку з якими потрібно забезпечити позов; вид забезпечення позову, який належить застосувати, з обґрунтуванням його необхідності; інші відомості, потрібні для забезпечення позову. Відповідно до абз.1 ч.4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.2006 року №9 "Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову" суд (суддя), розглядаючи заяву про забезпечення позову, має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. На даний час між сторонами виник спір про відшкодування збитків. Як вбачається з матеріалів справи вжиття заходів забезпечення позову є недоцільним, а тому у задоволенні заяви слід відмовити оскільки, позивачем не зазначено доказів на підтвердження того, що у відповідачів [PERSON] та [PERSON] належить на праві власності будь-яке рухоме майно, а саме: автомобіль марки CITROEN, модель -С4, реєстраційний номер [NUMBER]. Враховуючи вищевикладене,

Outcome: dismissed
Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-22 00:00:00

18 квітня 2016 року заявник [PERSON] звернувся в суд із заявою в якій просить встановити факт його народження 23.07.1944 року у м. Ганновер, Німеччина. В обґрунтування заяви наведено наступне. Згідно паспорта заявник є громадянином РФ, народився 23.07.1944 року в Україні. Це підтверджується також свідоцтвом про народження заявника. Батьками заявника були [PERSON] та [PERSON], які зареєстрували шлюб 31.12.1946 року. Згідно архівної довідки [PERSON] була насильно вивезена в Германію на примусові роботи, де перебувала з вересня 1942 року по травень 1945 року, та працювала на фабриці у м. Ганновер. Тож заявник не міг бути народженим в Україні. В судовому засіданні [PERSON] заяву підтримав та просив ухвалити рішення, яким заяву задоволити. Представник заінтересованої особи у судове засідання не зявився, подав заяву про проведення судового розгляду справи у його відсутності. Дослідивши подані документи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини справи на яких ґрунтуються вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення її по суті, суд встановив наступні обставини справи та надав їм правову оцінку. Згідно паспорту заявника місцем його народження є Україна, дата народження 23.07.1944 року. Відповідно до довідки про народження [PERSON] народився 23.07.1944 року, мати - [PERSON]. Відповідно до свідоцтва про народження [PERSON] Ананієвич народився 23.07.1944 року у м. Миколаїв Миколаївської області УССР. Мати: [PERSON]. Згідно свідоцтва про одруження [PERSON] зареєстрував шлюб з [PERSON] 31.12.1946 року. Згідно архівної довідки мати заявника була насильно вивезена в Германію на примусові роботи, де перебувала з вересня 1942 року по травень 1945 року, та працювала на фабриці у м. Ганновер. Згідно довідки Держархіву Миколаївської області даних про насильне вивезення до Німеччини заявника немає. Згідно відповідей на заяви про надання [PERSON] статусу малолітнього в'язня концентраційного табору та виплати допомоги, заявнику було роз'яснено, які документи потрібно подати для отримання відповідних виплат. Заявником надано фотографію, біля якої заявник зробив надпис: "1945 г. июль. Возвращение из Германии. Мне один год". Відповідно до ч.2 ст.256 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Заявник не надав суду жодних документів, які б засвідчували факт його народження на території Німеччини. Оцінюючи зібрані по справі докази в їх сукупності суд приходить до висновку, що у задоволенні заяви слід відмовити.

Outcome: dismissed
Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-15 00:00:00

19.06.2017 р. Оболонським р/с м. Києва було винесено рішення щодо задоволення позову [PERSON] до СТ "Чорнобилець-2001" про стягнення невиплаченої заробітної плати. Як вказує представник заявника - відповідача по справі, рішенням апеляційного суду м. Києва від 19.09.2017 р. було змінено рішення Оболонського р/с м. Києва від 19.06.2017 р. в частині стягнення судового збору, а 04.10.2017 р. було видано виконавчий лист. 06.11.2017 р. представник заявника звернувся до суду із заявою про відстрочку виконання рішення суду від 19.06.2017 р., так як 04.10.2017 р. постановою гол. державного виконавця Оболонського районного ВДВС м. Київ ГТУЮ у м. Києві Поліщук В.В. було відкрито виконавче провадження щодо стягнення боргу у сумі 667710 грн. Зі слів представника, 20.04.2017 р. відбулись загальні збори членів Товариства - відповідача та було затверджено кошторис на 2018 р., який не передбачає видатки на сплату заборгованості з невиплаченої позивачу [PERSON] зарплати, а правління товариства у відповідності до статуту не має достатніх повноважень для прийняття відповідного рішення та наступні збори товариства відбудуться у лютому 2018 р. Тому вважає, що існують виняткові обставини відстрочення виконання рішення до лютого 2018 р. У судове засідання з'явився тільки представник позивача по справі, а від керівництва заявника - відповідача по справі, надійшла заява від 10.11.2017 р. щодо «відміни виконання рішення суду» (як вказано у даній заяві), так як ухвалою ВСС України від 07.11.2017 р. було відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою СТ «Чорнобилець-2001» на рішення суду 1 та апеляційної інстанції. Суд, дослідивши матеріали справи та заслухавши пояснення представника позивача, з'ясував наступне. Відповідно до вимог ст. 373 ЦПК України за наявності обставин, що утруднюють виконання рішення (хвороба боржника, або членів його сім'ї, відсутність присудженого майна в натурі, стихійне лихо тощо), за заявою державного виконавця або за заявою сторони суд, який видав виконавчий документ, у десятиденний строк розглядає питання про відстрочку або розстрочку виконання, зміну чи встановлення способу і порядку виконання рішення в судовому засіданні з викликом сторін і у виняткових випадках може відстрочити або розстрочити виконання, змінити чи встановити спосіб і порядок виконання рішення. Як вбачається з матеріалів справи, заявником - відповідачем по справі дійсно було подано касаційну скаргу до ВСС України з розгляду цивільних та кримінальних справ щодо перегляду рішення Оболонського р/с м. Києва від 19.06.2017 р. та рішення апеляційного суду м. Києва від 19.09.2017 р., що у даному випадку свідчить про небажання відповідача про справі виконувати рішення суду та те, що дійсно підстав задовольняти заяву від 06.11.2017 р. про відстрочку виконання рішення у суду не має у зв'язку із вищевикладеним. Тому

Outcome: dismissed
Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-13 00:00:00

19.09.2013 року ДВС звернувся з позовом проти [PERSON], в якому просить стягнути з відповідача 9173 грн. 60 коп. збитків, завданих внаслідок втрати майна, переданого останньому на зберігання. Представник позивача у судовому засіданні позов підтримав у повному обсязі, з підстав, що в ньому зазначено, та пояснив, що спірне майно було конфісковано митною службою в дохід держави. 20.04.2004 відповідач прийняв спірне майно по акту на зберігання, проте до цього часу не повернув. [PERSON] позов не визнав. Стверджував, що спірно майно у квітні 2004 року було прийняте ним, саме як директором торговельної організації "Спецсервіс". Проте через декілька днів - 08.06.2004 року, він був переведений на посаду заступника директора і спірне майно ним у свою чергу було передано новому директору також по акту. У подальшому [PERSON] жодного відношення до спірного майна не мав і його не викрадав. На даний час за спливом строку фактично не можна знайти усю документацію. Він є інвалідом 2-ої групи. Просив у задоволенні позову відмовити, як за відсутністю його вини так і з причин порушення строків позовної давності. Заслухавши пояснення учасників судового процесу, дослідивши матеріали справи, судом встановлені обставини, які виникають із цивільних правовідносин. Суд розглядає справу у межах позовних вимог. За актом прийому-передачі від 20.04.2004 директор ЖОФ ДП МВС «Спецсервіс» (далі - підприємство) [PERSON] прийняв на зберігання у ВДВС Богунського РУЮ майно на суму 9173 грн. 60 коп. ( а.с. 6). Частиною 1 ст. 936 ЦК України, встановлено, що за договором зберігання одна сторона (зберігач) зобов'язується зберігати річ, яка передана їй другою стороною (поклажодавцем), і повернути її поклажодавцеві у схоронності. За правилами ч.1 ст. 937 ЦК України письмова форма вважається дотриманою, якщо прийняття речі на зберігання посвідчене розпискою, квитанцією, або іншим документом, підписаним зберігачем. А тому суд вважає, що відповідач прийняв спірне майно на зберігання. У відповідності з ч.2 ст. 938 ЦК України якщо строк договору зберігання не встановлений і не може бути визначений виходячи з його умов, зберігач зобов'язаний зберігати річ до пред'явлення поклажодавцем вимоги про її повернення. Позивач у заяві послався на неодноразове 29.05.2005 та 14.03.2006 пред'явлення такої вимоги Підприємству, проте листи не збереглися. Ці обставини відповідач не оспорює, а тому вони не підлягають доказуванню. До спірних правовідносин встановлена загальна позовна давність тривалістю у три роки (ст.257 ЦК України). Позовна давність застосовується судом за лише за заявою сторони у спорі. Її перебіг, згідно з ч.5 ст. 261 ЦК України за зобов'язаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, починається від дня, коли у кредитора виникає право пред'явити вимогу про виконання зобов'язання. За змістом позову видно, що про своє порушене право позивач дізнався у 2005 році. Таким чином на момент подачі позову до суду строк позовної давності закінчився. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч.4 ст. 267 ЦК України).

Outcome: dismissed
Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-22 00:00:00

\~ \~ \~ \~ 20.11.2018 року до Коростенського міськрайонного суду Житомирської області з Олевського рійонного суду Житомирської області для розгляду по підсудності передана цивільна справа за позовом Акціонерного товариства КБ "ПриватБанк" до [PERSON] про стягнення заборгованості. Позовна заява відповідає вимогам ст.175 ЦПК України, підстави для залишення позовної заяви без руху, повернення заяви, відмови в відкритті провадження у справі на даній стадії відсутні. Спір між сторонами цивільно-правовий. Відповідно до ст. 274, 279 ЦПК України дана позовна заява підлягає розгляду у порядку спрощеного позовного провадження, без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.

Outcome: dismissed
Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-11 00:00:00

20 вересня 2017 р. [PERSON]. звернулась до суду з зазначеним позовом до [PERSON], в якому просила стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання неповнолітньої дитини - [PERSON] [INFO], у зв'язку з продовженням навчання в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку відповідача з 23 вересня 2017 р. і до закінчення дитиною навчання, обґрунтовуючи позов тим, що вони перебували в зареєстрованому шлюбі з 1999 р. по 2005 р., а відповідач має можливість утримувати дитину, яка з 11.08.2017 р. навчається на денній формі Житомирського військового інституту імені С.П.Корольова. В судовому засіданні позивач [PERSON]. позов підтримала, з підстав зазначених в позові, а відповідач [PERSON]. позов визнав в повному обсязі. Вислухавши пояснення позивачки та відповідача, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що: - позивачка [PERSON]. та відповідач [PERSON]. перебували у шлюбі до 13 липня 2005 р. та являються батьками [PERSON] [INFO], що підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу та свідоцтвом про народження дитини; - [PERSON]. та [PERSON]. працюють в ДП "Добрянське лісове господарство" на посадах прибиральника території та верстатника 4 розряду відповідно та утримують заробітну плату; - [PERSON]. з 11.08.2017 р. навчається на денній формі Житомирського військового інституту імені С.П.Корольова. При цьому, термін навчання в довідці не вказаний. Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття, а у випадках, передбачених ст.ст. 198,199 СК України, - і своїх повнолітніх дочку, сина. Згідно ч. 1 ст. 199 СК України якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов'язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Правовий аналіз ст. 199 СК України дає підстави прийти до висновку, що обов'язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання поширюються на випадки коли дитина досягла повноліття на момент звернення до суду з позовом про стягнення аліментів на період навчання та, що аліменти на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання присуджуються від дня пред'явлення позову. По справі встановлено, що [PERSON], [INFO] досяг повноліття [INFO] р.. В той же час, з матеріалів справи вбачається що позивачка [PERSON]. звернулась до Ріпкинського районного суду Чернігівської області з даною позовною заявою 20 вересня 2017 р., тобто до досягнення повноліття [PERSON] [INFO]. Виходячи з наведеного в сукупності, суд вважає, що в задоволенні позову [PERSON]. до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини на період навчання слід відмовити за передчасністю його пред'явлення, що не позбавляє осіб перелічених в ч. 3 ст. 199 СК України звернутись з позовом повторно.

Outcome: dismissed
Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-06 00:00:00

21.03.2017 року Уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства "Всеукраїнський [PERSON]" звернулася з позовом в суд до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Зважаючи на складність у викладенні рішення в повному обсязі, повязану з потребою у обгрунтуванні доводів сторін, на що може бути витрачений значний час, суд вважає за необхідне проголосити його вступну і резолютивну частини.

Outcome: dismissed
Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-17 00:00:00

21.11.2009 року сторони у відділі державної реєстрації актів цивільного стану по місту Конотопу Конотопського міськрайонного управління юстиції у Сумській області зареєстрували шлюб. Шлюб у сторін перший. Від спільного подружнього життя мають доньку [PERSON], [INFO], яка проживає з матір"ю і на утримання якої з відповідача на підставі судового рішення стягуються аліменти. Майновий спір між сторонами не виник. 21.11.2014р. [PERSON] звернувся до суду зі вказаною вище позовною заявою. Обгрунтовуючи вимоги тим, що з березня 2013 року в сім"ї постійно виникали сварки і це привело до того, що з травня 2014 року спільно не проживають. У судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав. Відповідачка в судове засідання не з'явилася, хоча про час і місце судового розгляду оповіщена у встановленому порядку, що стверджується поштовим рекомендованим повідомленням і розпискою. Заперечень проти позову не надала, про поважність причин неявки не повідомила. Суд, враховуючи думку позивача, вважає за можливе розглядати справу у відсутності відповідачки в порядку заочного розгляду справи на підставі зібраних у справі доказів згідно ч.4 ст. 169 ЦПК України та ухвалити заочне рішення, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Суд, заслухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню . Сторони припинили сімейно-шлюбні відносини, ведення спільного господарства і відновлювати їх позивач не бажає. У судовому засіданні достоменно встановлено, що подальше спільне життя цього подружжя і збереження шлюбу суперечило б їх інтересам. За таких підстав, суд і приходить до висновку, що сім'я розпалася остаточно, збережена бути не може, а тому їх шлюб на підставі ст. 112 СК України і потрібно розірвати.

Outcome: dismissed
Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-03 00:00:00

21 березня 2014 року Дружківський міський суд постановив рішення, яким відмовив ПАТ "Дельта Банк" в задоволенні позову до [PERSON] про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом передачі та набуття у власність - повністю. Не погодившись з рішенням суду позивач надав апеляційну скаргу. Ухвалою апеляційного суду Донецької області від 11 червня 2014 року справу повернуто до Дружківського міського суду для постановлення додаткового рішення, оскільки в резолютивній частині рішення не по всім заявленим позивачем вимогам постановлено рішення, а саме: про припинення права власності іпотекодавця [PERSON] на квартиру, виселення з квартири, витребування від [PERSON] та передання банку технічного паспорту, правовстановллючих документів (або їх дублікатів) на квартиру. Представник позивача в судове засідання не з'явився, про час і місце розгляду справи повідомлений належним чином - телефонограмою. Відповідач в судове засідання не з'явився, про час і місце розгляду справи повідомлений належним чином. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає за необхідне постановити додаткове рішення, оскільки суд стосовно позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і пояснення, не ухвалив рішення.

Outcome: dismissed
Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-01 00:00:00

21 жовтня 2014 року Корольовським районним судом м.Житомира по вказаній справі було винесено рішення, позовні вимоги [PERSON] задоволено повністю. Однак, при винесенні рішення, судом не вирішено питання щодо вимоги про зобов»язання ТОВ «Керуюча компанія «КомЕнерго-Житомир» зареєструвати позивача за адресою [ADDRESS], хоча представником відповідача подавалася заява про уточнення позовних вимог, в якій він вказав, що ця позовна вимога є передчасною (а.с. 27) . Сторони, повідомлені про розгляд питання про винесення додаткового рішення, в судове засідання не з"явилися, про причини неявки суд не повідомили. Відповідно до ч.3 ст. 220 ЦПК України їх присутність не є обов"язковою. Відповідно до вимог п. 1 ч.1 ст.220 ЦПК України суд, що постановив рішення, може за заявою особи чи з власної ініціативи постановити додаткове рішення, якщо стосовно якої - небудь позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення. Як встановлено судом, 01 березня 2013 року від представника позивача надійшла заява про уточнення позовних вимог, в якій він вказав, що вимога про зобов»язання ТОВ «Керуюча компанія «КомЕнерго-Житомир» зареєструвати позивача за адресою [ADDRESS] є передчасною. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що слід постановити додаткове рішення, яким відмовити в задоволенні позовної вимоги про зобов»язання ТОВ «Керуюча компанія «КомЕнерго-Житомир» зареєструвати [PERSON] за адресою [ADDRESS].

Outcome: dismissed
Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-01 00:00:00

22.08.2017 року Немирівським районним судом Вінницької області винесено рішення по цивільній справі за позовом [PERSON] до Ситковецької селищної ради Немирівського району про визнання права власності на\~\~ майно в порядку спадкування за законом, позовні вимоги задоволені в повному обсязі. 27.09.2017 року представник позивача [PERSON] звернувся до суду із заявою про виправлення описки в рішенні суду, вказуючи на те, що в рішенні суду була допущена описка , а саме в резолютивній його частині рішення існує невідповідність із технічним паспортом на житловий будинок, а саме не зазначена літня кухня «Б», просить виправити описку в рішенні Немирівського районного суду Вінницької області від 22.08.2017 року. В судове засідання представник позивача [PERSON] не з`явився. У відповідності до статті 219 ЦПК України\~сторони по справі не зявилися їх неявка не перешкоджає розгляду питання про внесення виправлень, суд вважає за можливе провести судовий розгляд за відсутності сторін. Згідно положеньстатті 219 ЦПК України суд може з власної ініціативи або за заявою осіб, які беруть участь у справі, виправити допущені в судовому рішенні описки чи арифметичні помилки. Описки - це помилки, зумовлені неправильним написанням слів. Виправленню підлягають лише ті описки, які мають істотний характер. До таких належить написання прізвищ та імен, адрес, найменувань спірного майна, зазначення дат та строків. Відповідно до п. 19\~постанови Пленуму Верховного суду України №14 від 18.12.2009 "Про судове рішення у цивільній справі", вирішуючи питання про виправлення описок чи арифметичних помилок, допущених у судовому рішенні (рішенні або ухвалі), суд не має права змінювати зміст судового рішення, він лише усуває такі неточності, які впливають на можливість реалізації судового рішення чи його правосудності.\~\~\~\~ Як вбачається з заяви про виправлення помилок у судовому рішенні, [PERSON] фактично просить не виправити помилку в рішенні від 22.08.2017 року, а внести в текст резолютивної частини рішення відомості, що потягнуть за собою зміну змісту самого рішення, що є недопустимим. Виходячи з правової позиції Верховного Суду України, суд може виправити лише ті описки або арифметичні помилки, яких він сам припустився. Якщо такі помилки наявні у висновку експерта або в письмових доказах, однак, стороною не було уточнено зміст позовних вимог, такі помилки судом не виправляються. Однак, з матеріалів справи вбачається, що суд при винесення рішення брав до уваги позовну заяву [PERSON], яка вказувала, які саме позовні вимоги вона просить задовольнити, а вийти за межі цих вимог суд не може. Суд, дослідивши заяву про виправлення описки, матеріали справи, не знаходить підстав для виправлення описки в рішенні суду, оскільки зазначене це не є описка. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed