Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-16 00:00:00

У лютому 2016 року позивачка звернулася з зазначеним позовом до суду з вимогами визнати за нею право власності в порядку спадкування за законом на житловий будинок літ. А-1, загальною плоею 97,20 кв.м., жилою площею 48,40 кв.м., сені а-1, нежилої пристройки літ. А1-1, літньою кухнею літ. Д-1, уборною лі. Г-1, сарай літ. Е-1, літній душ літ. Ж-1, сарай літ. З-1, гараж літ. Л-1, погреб літ. Е/п, вхід до підвалу Е/вхід, замощення 1, паркан №1, ворота №2, хвіртку металеву №3, розташованою за адресою: м. Маріуполь, с. Сартана, вул. Садова, буд.20-а, вартістю 210606,00 грн. В обґрунтування позовних вимог зазначила, що 06.01.1967р. між чоловіком та Міським житловим управлінням відділу комунального господарства виконкома міської Ради депутатів трудящих був укладений договір про надання у безстрокове користування земельну ділянку для будівництва індивідуального жилого будинку на право особистої власності. Зазначила, що Реєстраційним посвідченням виданим БТІ м. Жданова 28.01.1974р. було зареєстровано право власності та її чоловіком на житловий будинок по вул. Садовій, буд.20-а в с. Сартана. Однак, договір про надання в безстрокове користування земельної ділянки для будівництва індивідуального житлового був втрачений. 28.01.1974р. чоловіком позивачки на підставі договору про надання у безстрокове користування земельну ділянку для будівництва індивідуального жилого будинку було проведена реєстрація права власності, про що було видано реєстраційне посвідчення. У період з 1985-2004 рр. позивачка з чоловіком продовжили будівництво господарських споруд. Пояснила, що усі господарські споруди були неоднаразово інвентаризовані як обєкти нерухомості. У зв'язку із відсутністю вказаного правовстановлюючого документу позивач вимушений звернутися до суду. Позивачка у судове засідання не з'явилася, надала заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримала та просила задовольнити. Представник позивачки в судове засідання не з'явилася, надала заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримала та просила задовольнити. Представник відповідача [PERSON] селищної ради надав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, не заперечував проти задоволення позову. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що позовні вимоги позивачки підлягають задоволенню з наступних підстав. Згідно ст.392 ЦК України право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється іншою особою або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Статтею 328 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Однією з таких підстав є спадкування майна, відповідно до ст.1217 ЦПК України. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно реєстраційного посвідчення видане Жданівським бюро технічної інвентаризації посвідчує, що домоволодіння №20а по вул. Садовій с. Приморське зареєстровано за [PERSON] на праві особистої власності на підставі договору про надання у безстрокове користування земельну ділянку, посвідчений 3-й Жданівською держнотконторою 06.01.1967 року (а.с.11). Згідно свідоцтва про одруження серія VIII-УР №061896 виданий 08.05.1965р. м. Жданов Донецької області Будинком одружень [PERSON] та позивачка зареєстрували шлюб, про що було зроблено відповідний актовий запис №1467 (а.с.7). Згідно свідоцтва про смерть серія І-НО №686043 виданого виконкомом [PERSON] селищної ради Іллічівського району м. Маріуполя Донецької області 25.03.2013р. [PERSON] помер 20.03.2013 року , про що було зроблено відповідний актовий запис №29 (а.с.8). Згідно відповіді з Маріупольського бюро технічної інвентаризації від 09.02.2016р. №192 на житловий будинок розташований за адресою: с. Сартана, вул. Садова, буд. 20а право власності не зареєстровано (а.с.13). Згідно до технічної інвентаризації станом на 09.02.2016 року та матеріалів інвентаризаційної справи №2329 на змеленій ділянці за вказаною адресою знаходяться: житловий будинок літ. А-1, загальною площею 97,20 кв.м., жилою площею 48,40 кв.м., нежитлова прибудова літ. А1-1, сіни а-1, літня кухня літ. Д-1, убиральня літ. Г-1, сарай літ. Е-1, літній душ літ. Ж-1, сарай літ. З-1, гараж літ. Л-1, погреб літ. Е/п, вхід до погребу Е/вхід, вимощення 1, огорожа №1, ворота №2, хвіртку металеву №3 Згідно представленої копії матеріалів спадкової справи 02.04.2016 року позивачка зверталася із заявою до нотаріальної контори для прийняття спадщини після смерті свого чоловіка [PERSON], померлого 20.03.2013р. Згідно з постановою нотаріусу Третьої маріупольської державної нотаріальної контори від 11.02.2016 року №206/02/31 позивачці було відмовлено у вчинені нотаріальної дії та видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на житловий будинок №20а по вул. Садова у с. Сартана м. Маріуполі Донецької області у зв'язку із відсутністю правовстановлюючих документів у спадкоємця. Інших спадкоємців після смерті [PERSON] судом не встановлено. Відповідно до ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Право на спадкування мають особи, визначені у заповіті (ч.1 ст. 1223 ЦК України). Отже єдиним на момент розгляду справи спадкоємцем, який має право на спадкування майна після смерті [PERSON], померлого 20.03.2013, за законом є позивачка [PERSON] Надаючи оцінку правовідносинам щодо переходу майнових прав на спадкове майно суд виходить із наступного. Відповідно до ст. 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів, зокрема, можуть бути - визнання права. Відповідно до п. 3.1 [PERSON] Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16 травня 2013 року № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» (далі за текстом рішення - [PERSON] Спеціалізованого Суду України) зазначено, що окрім загального кола обставин, які встановлюються судом при вирішенні всіх спорів про право на спадкування, при вирішенні спорів про визнання права власності на спадкове нерухоме майно судам необхідно з'ясовувати: 1) правовий режим земельної ділянки, на якій розташоване спірне нерухоме майно; 2) чи отримано спадкодавцем дозволи на спорудження будинку, чи затверджено проект на спорудження будинку; 3) коли спадкодавцем було завершено спорудження будинку; 4) чи дотримано при будівництві проекту на спорудження будинку, вимог державних протипожежних, санітарних норм; 5) чи посвідчено право власності на нерухоме майно в установленому законом порядку на час виникнення права власності. Згідно до ч.1 ст.1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. У відповідності до ст.1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини, відповідно до ст.1218 ЦК України, входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно cт.1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Частиною 1 статті 1297 ЦК України встановлено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Дане зобов'язання встановлено законодавством у зв'язку з тим, що право власності на спадкове нерухоме майно виникає у спадкоємця тільки з моменту державної реєстрації цього майна. Відповідно до положень ч.1 ст.182 ЦК України встановлено, що право власності та інші речові права на нерухомі речі, обмеження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Вирішення питання визнання права власності в судовому порядку є крайньою мірою захисту права власності особи за відсутності інших можливих заходів захисту речових прав на нерухоме майно. Відповідно до ст. 1 Протоколу № 1 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. Статтею 41 Конституції України передбачено, що право приватної власності набувається в порядку визначеному законом. Право приватної власності є непорушним. У відповідності з п. 1 ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ратифікованої УкраїноюЗаконом України № 475/97-ВР від 17.07.1997 року, яка відповідно до ст. 9 Конституції України є частиною національного законодавства України, кожна людина при визначенні її громадянських прав та обов'язків має право на справедливий розгляд справи незалежним та безстороннім судом. З огляду на вказані фундаментальні права і гарантії, серед яких основоположним є право приватної власності, які гарантуються кожній особі як основним законом України так і міжнародним нормативним актом, суд зобов'язаний належним чином перевіряти докази, що надані позивачем в обґрунтування його права власності, та сприяти захисту такого права. Відповідно до ст. 55 Конституції України кожному гарантується судовий захист його прав і свобод. Згідно зі ст. 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ч. 5 ст. 11 ЦК України, однією з умов виникнення прав та обов'язків учасників цивільних правовідносин є рішення суду. Право власності в України повинно спиратися на певний титул (правовстановлюючий документ), для того, щоб бути доведеним перед іншими особами. Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку. Статтею 1218 ЦК встановлено, що до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об'єкти нерухомості, в тому числі житловий будинок, інші споруди, земельну ділянку є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку. Відповідно до роз'яснень, наданих Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ в своєму листі від 16.05.2013 р. N 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» (пункт 3.1.) право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Належність правовстановлюючих документів встановлюється судом відповідно до законодавства, яке було чинним на час набуття права власності на житловий будинок, споруду, зокрема, відповідно до Переліку правовстановлюючих документів, на підставі яких провадиться реєстрація будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затвердженого Міністерством комунального господарства УРСР 31 січня 1966 року та погодженого з Верховним Судом УРСР 15 січня 1966 року, який був чинний в 1979 році на час побудови спірного домоволодіння та видачі свідоцтва про право власності. З урахуванням зазначених положень законодавства та роз'яснень ВССУ, суд вважає доведеним належними доказами факт належності та набуття у встановленому законом порядку права власності на домоволодіння №20а по вул. Садовій у с. Сартана, в м. Маріуполі. Також суд приходить до висновку про необхідність захисту прав позивача в судовому порядку шляхом визнання права власності на частину житлового будинку, оскільки інші можливі способи позасудового порядку захисту права власності на спірне майно не можуть бути реалізовані позивачем через відсутність у нього всього обсягу оригіналів правовстановлюючих документів на спадкодавця. Ігнорування майнових прав позивача, як єдиного спадкоємця за заповітом, та відмова у позові може призвести до втрати єдиного способу підтвердження права власності та належного йому праві власності спадкового майна, та в результаті порушити фундаментальні права, закріплені статтею 1 Протоколу № 1 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод. Згідно ч.5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Згідно з ч. 1 ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Пунктом 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику у справах про спадкування" від 30.05.2008р. № 7передбачено, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду з правилами позовного провадження. Із урахуванням всіх обставин суд вважає вимоги позивачки обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Outcome: approved