Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-22 00:00:00

Виклад позиції позивача: Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до АТ «ОТП Банк», третьої особи яка не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору - Московський ВДВС м. Харків ГТУЮ у Харківській області про зняття арешту з нерухомого майна, накладеного відповідно до постанови №19736951, № 19736951 від 14.06.2010 року Московським ВДВС м. Харків ГТУЮ у Харківській області на невизначене майно, все нерухоме майно , реєстраційний номер обтяжень № 9957313 від 21.06.2010 та № 10311712 від 30.09.2010 року. В обґрунтування цих вимог зазначає, що вказаний арешт накладено в процесі та задля реального виконання рішення суду на підставі якого видано виконавчий лист про стягнення з [PERSON] , [INFO] , на користь ПАТ «ОТП Банк» суми боргу на загальну суму 473127,25 грн. Вказаний виконавчий лист повернутий стягувачу 20.01.2011 року, відтак виконавче провадження фактично є закінченим . Зазначений виконавчий документ повторно до виконання не пред`являвся та строк на таке пред`явлення стягувачем пропущений. За таких умов відсутні правові підстави для збереження вказаного арешту. Звернувшись до Московського ВДВС м. Харків ГТУЮ у Харківській області з заявою про скасування цього арешту, йому було відмовлено, а тому він змушений був подати до суду вказаний позов, аби захистити своє порушене право. Процесуальні дії у справі 23.03.2021 згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями, вищезазначену справу було передано до провадження головуючому судді Кононенко Т.О. Ухвалою від 26.03.2021 року позовну заяву залишено без руху та надано строк п`ять днів для усунення недоліків. 09.04.2021 року на адресу суду надійшла заява на виконання ухвали суди від 26.03.2021 року. Ухвалою суду від 12.04.2021 року було прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження по справі. Ухвалою суду від 17.06.2021 року було закрито підготовче провадження та справу призначено до судового розгляду. Представник позивача надав заяву про розгляд без його участі, позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити з підстав викладених у позові. Представник відповідача АТ «ОТП Банк» та третьої особи в судове засідання не з`явився, причини не явки суду не відомі. Фактичні обставини, встановлені судом та зміст правовідносини 14.06.2010 року державним виконавцем державної виконавчої служби Московським ВДВС м. Харків ГТУЮ у Харківській області відкрито виконавче провадження та накладено арешт на невизначене майно, все нерухоме майно , реєстраційний номер обтяжень № 9957313 від 21.06.2010 та № 10311712 від 30.09.2010 року про стягнення з [PERSON] , [INFO] , на користь ПАТ «ОТП Банк» суми боргу на загальну суму 473127,25 грн. 20.01.2011 року державним виконавцем відповідно до п.7 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження» була винесена постанова про повернення виконавчого документу стягувачу. 04.01.2020 року позивач звернувся до Московського ВДВС м. Харків ГТУЮ у Харківській області з заявою про скасування арештів із нерухомого майна боржника, який був накладений постановою про відкриття виконавчого провадження № 19736951 від 14.06.2010, номер запису про обтяження 10311712. У відповідь на цю заяву начальник цього відділу державної виконавчої служби надіслав позивачу лист № 14.6-35/39860 від 14 лютого 2020 року у якому відмовив у задоволенні заяви щодо зняття арешту з всього нерухомого майна боржника, який був накладений постановою про відкриття виконавчого провадження № 19736951 від 14.06.2010, номер запису про обтяження 10311712, оскільки архівні виконавчі провадження за 2010 рік знищені відповідно до «Інструкції про проведення виконавчих дій» та до «Інструкції з діловодства у районних, міських, районних у містах відділах державної виконавчої служби», затвердженої наказом Міністерства юстиції України № 470/7 від 05.07.1999 р. Оцінка суду Законодавець у частині першій статті16 ЦК установив, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, а в частині другій цієї статті визначив способи здійснення захисту цивільних справ та інтересів судом. Частиною другою статті 16 ЦК встановлено способи захисту цивільних прав та інтересів судом Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення. З цією метою суд повинен з`ясувати характер спірних правовідносин сторін (предмет та підставу позову), характер порушеного права позивача та можливість його захисту в обраний ним спосіб. Згадані вище способи захисту мають універсальний характер, вони можуть застосовуватись до всіх чи більшості відповідних суб`єктивних прав. Разом з тим зазначений перелік способів захисту цивільних прав чи інтересів не є вичерпним. Згідно із частиною першою п.1 статті 4 Закону України «Про виконавче провадження» від 21 квітня 1999 року № 606-XIV(в редакції закону чинній на момент вчинення процесуальної дії) заходами примусового виконання рішень, зокрема, є звернення стягнення на майно боржника. Відповідно до пункту 5 частини третьої статті 5 Закону України «Про виконавче провадження» від 21 квітня 1999 року № 606-XIV державний виконавець при здійсненні виконавчого провадження має право накладати арешт на майно боржника, опечатувати, вилучати, передавати таке майно на зберігання та реалізовувати його в порядку, встановленому законодавством. Відповідно до частин першої, другої, третьої та четвертої статті 55 Закону України «Про виконавче провадження» від 21 квітня 1999 року № 606-XIV арешт майна боржника застосовується для збереження майна боржника. Арешт на майно боржника може накладатися державним виконавцем шляхом, зокрема, винесення постанови про відкриття виконавчого провадження, якою накладається арешт на майно боржника та оголошується заборона на його відчуження; Постановами, передбаченими частиною другою цієї статті, може бути накладений арешт у розмірі суми стягнення з урахуванням витрат, пов`язаних з проведенням виконавчих дій на виконання на все майно боржника або на окремо визначене майно боржника. Копії постанови, якою накладено арешт на майно боржника та оголошено заборону на його відчуження, державний виконавець надсилає органам, що здійснюють реєстрацію майна або ведуть реєстр заборони на його відчуження. Копії постанови державного виконавця про арешт коштів чи майна боржника надсилаються не пізніше наступного робочого дня після її винесення боржнику та банкам чи іншим фінансовим установам або органам, зазначеним у частині другій цієї статті. Постанова державного виконавця про арешт коштів чи майна боржника може бути оскаржена в десятиденний строк. Згідно із статтею 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутись до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи. Підстави зняття арешту з майна у виконавчому провадженні визначено статтею 59 Закону України «Про виконавче провадження» (у редакції чинній на момент вчинення процесуальної дії). Згідно із статтею 59 Закону України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 року № 1404-VІІІ (в редакції чинній на момент вчинення процесуальної дії): особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. У разі набрання законної сили судовим рішенням про зняття арешту з майна боржника арешт з такого майна знімається згідно з постановою виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини. Виконавець зобов`язаний зняти арешт з коштів на рахунку боржника не пізніше наступного робочого дня з дня надходження від банку документів, які підтверджують, що на кошти, які знаходяться на рахунку, заборонено звертати стягнення згідно із цим Законом, а також у випадку, передбаченому пунктом 10 частини першої статті 34 цього Закону. У разі виявлення порушення порядку накладення арешту, встановленого цим Законом, арешт з майна боржника знімається згідно з постановою начальника відповідного відділу державної виконавчої служби, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець. Підставами для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є: 1) отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом; 2) надходження на рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця суми коштів, стягнених з боржника (у тому числі від реалізації майна боржника), необхідної для задоволення вимог усіх стягувачів, стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження та штрафів, накладених на боржника; 3) отримання виконавцем документів, що підтверджують про повний розрахунок за придбане майно на електронних торгах; 4) наявність письмового висновку експерта, суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання щодо неможливості чи недоцільності реалізації арештованого майна боржника у зв`язку із значним ступенем його зношення, пошкодженням; 5) відсутність у строк до 10 робочих днів з дня отримання повідомлення виконавця, зазначеного у частині шостій статті 61 цього Закону, письмової заяви стягувача про його бажання залишити за собою нереалізоване майно; 6) отримання виконавцем судового рішення про скасування заходів забезпечення позову; 7) погашення заборгованості із сплати періодичних платежів, якщо виконання рішення може бути забезпечено в інший спосіб, ніж звернення стягнення на майно боржника; 8) отримання виконавцем документального підтвердження наявності на одному чи кількох рахунках боржника коштів, достатніх для виконання рішення про забезпечення позову; 9) підстави, передбачені пунктом 1-2 розділу XIII "Прикінцеві та перехідні положення" цього Закону. У всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду. Стаття 59 Закону України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 року № 1404-VІІІ встановлює випадки зняття арешту з майна боржника за постановою начальника відповідного відділу державної виконавчої служби. Публічно-правовими є спори між особою, на майно якої накладено арешт у виконавчому провадженні і яка не є боржником у цьому провадженні, та органом державної виконавчої служби - суб`єктом владних повноважень з приводу рішень, дій чи бездіяльності, прийнятих (вчинених) під час проведення опису та арешту майна, що не пов`язані з визнанням права власності на арештоване майно. Таким чином, за змістом наведених положень Закону України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 року № 1404-VІІІ, в судовому порядку може бути ухвалено рішення про зняття арешту з майна у випадку незавершеного виконавчого провадження або у випадку, коли особа вважає себе власником майна, на яке накладено арешт, та одночасно звертається з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. За змістом статті 59 Закону України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 року № 1404-VІІІ до суду з позовом про зняття арешту з майна може звернутись не сторона виконавчого провадження, а інша особа, яка є власником, чи претендує на таке майно. Згідно із частиною першою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. У пункті 24 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014 року № 6 «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах» роз`яснено, що у справах за скаргами стягувача чи боржника на дії державного виконавця, пов`язані з арештом і вилученням майна та визначенням вартості й оцінки цього майна, суд перевіряє відповідність цих дій положенням статтей 57, 58 Закону України «Про виконавче провадження» (у редакції чинній на момент вчинення процесуальної дії). Відповідно до положень статті 59 Закону України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 року № 1404-VІІІ особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. При цьому вимоги інших осіб щодо належності їм, а не боржникові майна, на яке накладено арешт, вирішуються шляхом пред`явлення ними відповідно до правил судової юрисдикції позову до боржника та особи, в інтересах якої накладено арешт, про визнання права власності на це майно і зняття з нього арешту. У такому ж порядку розглядаються вимоги осіб, які не є власниками майна, але володіють ним на законних підставах. Таким чином, арешт майна, який не пов`язаний зі спором про право на це майно, а стосується порушень вимог виконавчого провадження з боку органів державної виконавчої служби, слід розглядати за правилами розділу VII ЦПК України 2004 року. Підставою обтяження майна є постанова від 14.06.2010 року, винесена державним виконавцем державної виконавчої служби Московського відділу державної виконавчої служби м. Харкова в рамках виконавчого провадження ВП № 19736951 від 14.06.2010 року з примусового виконання про стягнення з [PERSON] на користь Пат «ОТП Банк» суми боргу у загальному розмірі 473 127,25 грн. Звертаючись до суду із зазначеним позовом, позивач обґрунтував свої вимоги тим, що накладення арешту на майно порушує його права. В силу частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених Кодексу. За змістом поданої позовної заяви між сторонами немає спору про право власності (користування) на майно, на яке накладено арешт і таке право позивача ніким не оспорюється, а заява не містить вимоги про визнання права власності, тому заява [PERSON] про звільнення майна з під арешту, стосується порушень вимог виконавчого провадження з боку органів державної виконавчої служби, повинна розглядається в порядку, передбаченому розділом VII ЦПК України. Враховуючи наведене, суд приходить висновку про відмову у задоволенні позову, як необґрунтованого. У зв`язку з цим згідно ст. 141 ЦПК України не підлягають й стягненню з відповідача всі витрати по справі. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed