Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-02 00:00:00

01 листопада 2017 року [PERSON], в інтересах малолітнього [PERSON], надіслав на адресу суду засобами поштового звязку позовну заяву до Донецької міської ради, в якій просить суд визнати за [PERSON] право власності на майно в порядку спадкування після смерті [PERSON], що помер 28 серпня 2015 року в м. Донецьку, а саме, на 1/3 частку квартири [ADDRESS], загальною площею, 57,30 кв.м., житловою площею 39,6 кв.м. Позовна заява мотивована тим, що 05.06.2010 року позивач уклав шлюб з [PERSON] (після шлюбне прізвище [PERSON]) [PERSON], від даного шлюбу 03.11.2010 року народився [PERSON]. 03.03.2012 року дружина позивача, [PERSON], померла, після її смерті відкрилась спадщина, зокрема, на квартиру [ADDRESS], загальною площею, 57,30 кв.м., житловою площею 39,6 кв.м. При житті дружина заповіт не склала. [PERSON], [PERSON] та батько покійної дружини позивача - [PERSON], прийняли спадщину звернувшись з відповідними заявами до Першої макіївської нотаріальної контори, проте спадщину належним чином не оформили. 28.08.2015 року помер [PERSON], після смерті якого залишилось спадкове майно у вигляді 1/3 частки квартири [ADDRESS], загальною площею, 57,30 кв.м., житловою площею 39,6 кв.м. Малолітній [PERSON] є єдиним спадкоємцем майна померлого [PERSON]. 01.09.2017 року позивач, як законний представник [PERSON], звернувся до нотаріальної контори з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину після померлого [PERSON], однак нотаріус відмовив у видачі свідоцтва про право на спадщину, оскільки позивач не надав правовстановлюючих документів на імя спадкодавця. В судове засідання позивач, представник позивача не зявились, представник надала суду письмову заяву про розгляд справи за її відсутності, позовну заяву підтримала, не заперечує проти заочного розгляду справи. Представник відповідача - Донецької міської ради, повторно у судове засідання не зявився, про дату, час та місце судового засідання повідомлений належним чином, про причину неявки суду не повідомив. Суд, враховуючи думку представника позивача, ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши письмові докази, які містяться в матеріалах справи, суд приходить до висновку, що вимоги позивача підлягають задоволенню виходячи з наступного. Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що згідно свідоцтва про укладення шлюбу серії І-НО № 207512, [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], зареєстрували шлюб 05 червня 2010 року, про що зроблений відповідний актовий запис № 167. Після укладення шлюбу [PERSON] привласнила прізвище [PERSON]. 03 листопада 2010 року, за час сумісного проживання у шлюбі, у [PERSON] та [PERSON] народилась дитина [PERSON], про що зроблено відповідний актовий запис № 990, що підтверджується свідоцтвом про народження серії І-НО № 359483. 03 березня 2012 року померла [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть серії І-БК № 231339, про що відділом реєстрації смерті у м. Києві зроблений відповідний актовий запис № 4167. [PERSON] на праві приватної власності належала квартира № 30 у будинку № 10 по вул. 50-ої Гвардійської дивізії міста Донецьк, на підставі договору довічного утримання від 02 березня 2010 року, посвідченого приватним нотаріусом Донецького міського нотаріального округу [PERSON] та зареєстрованого в реєстрі за № 167. Вищевказане підтверджується відомостями з Реєстру прав власності на нерухоме майно. Відповідно до копії витягу про реєстрацію в спадковому реєстрі № 29942166 від 20 березня 2012 року наданою Першою макіївською державною нотаріальною конторою, 20 березня 2012 року Першою макіївською державною нотаріальною конторою до майна померлої 03 березня 2012 року [PERSON], [INFO], заведена спадкова справа, яка зареєстрована у спадковому реєстрі за № 52565569, та у нотаріуса за № 215. Постановою державного нотаріусу Першої макіївської державної нотаріальної контори [PERSON] від 14 вересня 2016 року, відмовлено громадянину [PERSON], що діє за себе та в інтересах малолітнього сина [PERSON], [INFO], який проживає в місті Києві, Україна, [ADDRESS] у вчиненні нотаріальної дії по видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на грошові внески в ПАТ КБ «Приватбанку», квартиру в [ADDRESS], та в [ADDRESS], та інше спадкове майно після смерті [PERSON], яка померла 03 березня 2012 року. Згідно свідоцтва про народження серії ІV-НО № 879214, виданого Калінінським відділом РАЦС м. Донецька, [PERSON], [INFO], є донькою [PERSON] та [PERSON]. У відповідності до ч.1 ст.1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Відповідно до ч. 1 ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Відповідно до ст.1216, 1217 Цивільного кодексу України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно з ч.1 ст.1258, ч.1 ст.1261 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. У першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Статтею 1218 ЦК України передбачено, що до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. [PERSON], [INFO], належним чином прийняв спадщину після смерті доньки [PERSON], так як звернувся з відповідною заявою до нотаріальної контори в установлений законом строк, що підтверджується письмовими матеріалами справи, але до моменту смерті 28.08.2015, своє право власності на спадкове майно не оформив. Відповідно до п.1 листа ВССУ «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» від 16.05.2013 при розгляді справ про визнання права власності на спадкове нерухоме майно у випадках, якщо спадщина прийнята, проте спадкоємцем не було одержано свідоцтво про право на спадщину (ст. 1297 ЦК), слід брати до уваги, що законодавець розмежовує поняття "виникнення права на спадщину" та "виникнення права власності на нерухоме майно, що входить до складу спадщини", і пов'язує із виникненням цих майнових прав різні правові наслідки. Відповідно до норм ч. 5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини та згідно із ч. 3 ст. 1296 ЦК України відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Статтею 1297 ЦК України встановлено обов'язок спадкоємця звернутися за свідоцтвом про право на спадщину на нерухоме майно. Проте нормами цієї статті, так само як й іншими нормами цивільного права, не визначено правових наслідків недотримання такого обов'язку у виді втрати права на спадщину. Виникнення у спадкоємця права на спадщину, яке пов'язується з її прийняттям, як майнового права зумовлює входження права на неї до складу спадщини після смерті спадкоємця, який не одержав свідоцтва про право на спадщину (статті 1296, 1297 ЦК) Статтею 1218 ЦК України встановлено, що до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Таким чином, право на спадщину [PERSON] щодо майна його померлої доньки [PERSON], зокрема 1/3 частка квартири [ADDRESS],\~ входить до складу спадщини після його смерті. Згідно ст. 41 Конституції України, ч. 1 ст. 319, ч, 1 ст. 321 ЦК України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності чи обмежений у його здійсненні. Право приватної власності є непорушним. У статті першій Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованого Законом України від 17.07.1997 року № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», зазначено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Як зазначено в рішенні Європейського Суду з прав людини у справі «Будченко проти України», «найважливішою вимогою статті 1 Першого протоколу є те, що будь-яке втручання органу влади у мирне володіння майном має бути законним. Цей принцип означає, що застосовні положення національного законодавства є достатньо доступними, чіткими та передбачуваними у їх застосуванні (див. рішення у справі «Бейелер проти Італії» (Веуеіег V. Ііаіу), [ВП] заява №33202/96, пп. 108-109, ЄСПЛ 200071). На теперішній час законні підстави для втручання органу влади у мирне володіння майном, а саме, для припинення (обмеження) можливості користуватися та розпоряджатися позивачем майном, що входить до спадкового майна та належить померлому [PERSON] в порядку спадкування після смерті доньки [PERSON], відсутні. Проте в порушення статті 41 Конституції України, статті 1 Першого протоколу Конвенції право власності на спадкове майно порушено - через тимчасову окупацію окремих районів Донецької області. 28 серпня 2015 року помер [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про смерть серії І-БК № 404647, про що Голосіївським районним у місті Києві відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у місті Києві зроблений відповідний актовий запис № 8. Постановою Приватного нотаріусу Київського міського нотаріального округу [PERSON] від 01 вересня 2017 року, відмовлено [PERSON], який діє як законний представник від імені спадкоємця за законом своєї малолітньої дитини [PERSON], [INFO], у вчиненні нотаріальної дії, а саме, видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на імя малолітньої дитини [PERSON], [INFO], на частину квартири, що розташована: м. Донецьк, вул. 50-ї Гвардійської дивізії[ADDRESS], у звязку з відсутністю зареєстрованого у встановленому порядку правовстановлюючого документу на нерухоме майно, необхідного для оформлення права на спадщину та відсутності відомостей про зміст заповіту, складеного за життя спадкодавцем. У відповідності з ч. 4 ст. 1268 ЦК України малолітня, неповнолітня, недієздатна особа, а також особа, цивільна дієздатність якої обмежена, вважаються такими, що прийняли спадщину, крім випадків, встановлених частинами другою - четвертою статті 1273 цього Кодексу. 16 червня 2017 року [PERSON], що діє як законний представник від імені своєї малолітньої дитини [PERSON], подав заяву про прийняття спадщини за правом представлення після померлого 28 серпня 2015 року [PERSON], тобто [PERSON] вважається таким, що прийняв спадщину. Відповідно до ст.1216, 1217 Цивільного кодексу України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно інформаційної довідки зі Спадкового реєстру від 16.06.2017 року, [PERSON] складено заповіт, який посвідчений Приватним нотаріусом Донецького міського нотаріального округу [PERSON] 20 листопада 2012 року та зареєстрований в реєстрі нотаріальних дій за № 936. Згідно повідомлення Донецького обласного державного нотаріального архіву від 30 червня 2017 року № 390/01-12, документи приватного нотаріуса Донецького міського нотаріального округу [PERSON] на зберігання в Донецький обласний державний нотаріальний архів не передавалися, тому надати будь-які відомості про заповіт, посвідчений вказаним нотаріусом, не виявляється можливим. Статтею 1233 ЦК України визначено поняття заповіту, заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Згідно з ч.1 ст.1258, ст.1261, 1265 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. У першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. У п'яту чергу право на спадкування за законом мають інші родичі спадкодавця до шостого ступеня споріднення включно, причому родичі ближчого ступеня споріднення усувають від права спадкування родичів подальшого ступеня споріднення.Відповідно до ст. 1268, 1269 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Статтею 1218 ЦК України передбачено, що до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Встановити зміст заповіту [PERSON] не вбачається можливим, але, в той же час, [PERSON] як спадкоємець за законом, та за заповітом, як зазначає позивач, належним чином прийняв спадщину після смерті дідуся [PERSON], так як є малолітньою особою, та законний представник, [PERSON], звернувся в його інтересах з заявою про прийняття спадщини до нотаріальної контори в установлений законом строк. Інших спадкоємців за законом, або за заповітом матеріалами справи не встановлено. Виходячи з вищенаведеного,

Outcome: approved