Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-20 00:00:00

До суду надійшов зазначений вище позов, який позивач мотивує тим, що 10.06.2008 р. між АКІБ «УКРСИББАНК» та [PERSON] укладено Договір про надання споживчого кредиту № 11357894000, відповідно до умов якого [PERSON] отримала кредит у сумі 35 000,00 доларів США, і зобов'язалась його повернути у повному обсязі в строк до 11.06.2018 р. або достроково зі сплатою 15,00 % річних за користування кредитом. З метою забезпечення виконання грошових зобов'язань за вказаним Договором іпотекодавці [PERSON] і [PERSON] передали в іпотеку квартиру [ADDRESS] загальною площею 55,5 кв.м; житловою площею 35,5 кв.м. Предмет іпотеки належить відповідачам на праві власності, на підставі Свідоцтва про право власності від 09.04.08 № 156, виданого виконавчим комітетом Бучанської міської ради. На підставі рішення Загальних зборів акціонерів від 27.10.2009 року АКІБ «УКРСИББАНК» змінило назву на ПАТ «УКРСИББАНК», яке є правонаступником усіх прав та зобов'язань АКІБ «УКРСИББАНК». Згідно договору купівлі-продажу прав вимоги за кредитами від 08.12.2011 р. своє право вимоги, що виникло з кредитного договору, Публічним акціонерним товариством «УкрСиббанк» було передано Публічному акціонерному товариству «Дельта банк». Вказує, що через неналежне виконання умов Договору про надання споживчого кредиту у позичальника станом на 26.06.2013 р. утворилась заборгованість у розмірі 56 002,39 доларів США, що згідно курсу НБУ складає 447 627,11 грн., яка складається з: 32804,34 дол. США - заборгованість за кредитом; 23198,05 дол. США - заборгованість по процентам за користування кредитом. Вважає, що відповідачі самовільно зайняли житлове приміщення вказаної вище квартири, тому втратили право на проживання в ній і підлягають виселенню на підставі ст. 116 ЖК України. Також існують також усі підстави для виселення усіх мешканців в т.ч. і колишнього власника на підставі ст. 39, 40 ЗУ «Про іпотеку», ст.109 ЖК України у зв'язку із зверненням стягнення на предмет іпотеки. Зазначає, що ним направлено письмову вимогу про усунення порушень та виконання зобов'язання, попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки, вимогу про виселення усіх мешканців, надання доступу до майна для проведення оцінки та огляду покупцем, зняття з реєстраційного обліку та з вимогою передати ключі, правовстановлюючі документи та технічний паспорт, але такі вимоги не виконано. Просить суд в рахунок виконання основного зобов'язання щодо оплати заборгованості у розмірі 56 002,39 доларів США, що згідно курсу НБУ складає 447627,11 грн., за Договором про надання споживчого кредиту від 10.06.08 № 11357894000, укладеним між АКІБ «УКРСИББАНК» та [PERSON], звернути стягнення на предмет іпотеки, а саме: квартиру: загальною площею: 55,5 кв. м.; житловою площею: 35,5 кв. м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS] шляхом передачі іпотекодержателю вказаного предмету іпотеки у власність та визнання на нього права власності за іпотекодержателем ПАТ «Дельта банк» (ЄДРПОУ:34047020, місцезнаходження: 01001, Київська обл.., м. Київ, вул. Щорса, буд. 36, корп. Б) на підставі Договору іпотеки № 87724 від 09.06.2008 року, укладеного між АКІБ «УКРСИББАНК» та [PERSON], [PERSON]; Припинити право власності іпотекодавця [PERSON], [PERSON] в тому числі право володіння, користування та розпорядження квартирою: загальною площею: 55,5 кв. м.; житловою площею: 35,5 кв. м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS] Припинити право користування житловим приміщенням усіх мешканців, які проживають та зареєстровані за адресою: [ADDRESS].; Виселити з квартири яка розташована за адресою: [ADDRESS]. іпотекодавця [PERSON], [PERSON] та усіх інших мешканців, які проживають і зареєстровані за вказаною адресою. В судове засідання представник позивача не з'явився, подав до суду заяву з проханням слухати справу за його відсутності, проти заочного рішення по справі не заперечує. Відповідачі в судове засідання не з'явились, причини неявки суду не повідомили. До суду надійшла телеграма за підписом представника відповідача [PERSON], в якій просить суд продовжити розгляд справи та надати час для врегулювання питання в мирний спосіб. Суд не приймає до уваги дану телеграму, оскільки у суду відсутні докази того, що [PERSON] є представником відповідачів по справі. З урахуванням думки представника позивача, визначеного у заяві, суд ухвалив розглянути справу заочно, на підставі доказів, що містяться в матеріалах справи. В зв'язку з відсутністю сторін на підставі ч.2 ст. 197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не проводилось. Дослідивши докази по справі, суд дійшов висновку, що позов не підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Так, судом встановлено, що 10.06.2008 р. між АКІБ «УКРСИББАНК» та [PERSON] укладено Договір про надання споживчого кредиту № 11357894000 (а.с. 12-18), відповідно до умов якого [PERSON] отримала кредит у сумі 35 000,00 доларів США, і зобов'язувалася його повернути у повному обсязі в терміни і розміри, визначені Графіком погашення кредиту (Додаток № 1(а.с. 19-21), але не пізніше 11.06.2018 р. із сплатою 15,00 % річних за користування кредитом. З метою забезпечення виконання грошових зобов'язань за вказаним кредитним договором відповідачі [PERSON] і [PERSON] уклали з АКІБ «УКРСИББАНК» Договір іпотеки від 10.06.2008 р. (а.с. 22-24), на підстав якого передали в іпотеку квартиру [ADDRESS], загальною площею 55,5 кв.м; житловою площею 35,5 кв.м., ринковою вартістю 442 370,00 грн. ПАТ «УКРСИББАНК» є правонаступником усіх прав та зобов'язань АКІБ «УКРСИББАНК». Згідно договору купівлі-продажу прав вимоги за кредитами від 08.12.2011 р. та Акту прийому-передачі документації від 04.04.2012 р. (а.с. 47-51) своє право вимоги, що виникло з кредитного договору, Публічним акціонерним товариством «УкрСиббанк» було передано Публічному акціонерному товариству «Дельта банк». Судом також встановлено, що через неналежне виконання умов кредитного договору у [PERSON] станом на 26.06.2013 р. утворилась заборгованість у розмірі 56 002,39 доларів США, що згідно курсу НБУ становить 447 627,11 грн., яка складається з: 32804,34 дол. США - заборгованість за кредитом; 23198,05 дол. США - заборгованість по процентам за користування кредитом, що підтверджується Довідкою АТ «Дельта Банк» від 26.06.2013 р. (а.с. 30) та виписками по рахунку (а.с. 33-39). Згідно з ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання за договором має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлено обов'язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів. Відповідно до ст.514 ЦК України, до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Отже, у зв'язку з несплатою [PERSON] своєчасно та в повному розмірі періодичних платежів по кредитному договору, є підстави для дострокового стягнення частини позики, що залишилася, та сплати процентів на загальну суму 447 627,11 грн. Згідно ст. 546 ЦК України виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Окремим видом застави є іпотека - застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи (ч. 1 ст. 575 ЦК України). Статтею 589 ЦК України передбачено, що у разі невиконання зобов'язання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави. За рахунок предмета застави заставодержатель має право задовольнити в повному обсязі свою вимогу, що визначена на момент фактичного задоволення, включаючи сплату процентів, неустойки, відшкодування збитків, завданих порушенням зобов'язання, необхідних витрат на утримання заставленого майна, а також витрат, понесених у зв'язку із пред'явленням вимоги, якщо інше не встановлено договором. Як зазначено в ч. 1 ст. 33 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону. Відповідно до ч. 1 ст. 36 Закону України «Про іпотеку» сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем і іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, що підлягає нотаріальному посвідченню, який може бути укладений одночасно з іпотечним договором або в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки. Згідно з ч. 1 ст. 37 цього Закону іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання. Ухвалюючи рішення, суд враховує позицію, висловлену в п. 38 Постанови Пленуму Вищого спеціалізований суд від 30.03.2012 № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», де зазначено, що у випадку якщо іпотекодержатель не реалізував способів позасудового врегулювання звернення стягнення на предмет іпотеки, зокрема, шляхом укладення договору про задоволення вимог іпотекодержателя, який передбачав би передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки у рахунок виконання основного зобов'язання (стаття 37 Закону України "Про іпотеку"), він має право звернутися до суду з позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до статті 39 цього Закону, а не з позовом про визнання права власності на нерухоме майно. Отже, враховуючи, що пп. 4.5, 5.1, 5.2 Договору іпотеки від 10.06.08 № 87724 (а.с. 22-24) передбачено позасудовий спосіб врегулювання спору шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки шляхом укладення договору про задоволення вимог іпотекодержателя, а іпотекодержатель не реалізував способів позасудового врегулювання звернення стягнення на предмет іпотеки, суд дійшов висновку, що позивач не має права звертатися з позовом про визнання права власності на нерухоме майно, тому відмовляє в задоволенні такої вимоги. Суд також відмовляє в задоволенні вимоги позивача про припинення права власності відповідачів на предмет іпотеки у зв'язку із відсутністю для цього правових підстав, оскільки відповідно до ст. 346 ЦК України право власності припиняється у разі: 1) відчуження власником свого майна; 2) відмови власника від права власності; 3) припинення права власності на майно, яке за законом не може належати цій особі; 4) знищення майна; 5) викупу пам'яток культурної спадщини; 6) примусового відчуження земельних ділянок приватної власності, інших об'єктів нерухомого майна, що на них розміщені, з мотивів суспільної необхідності відповідно до закону; 8) звернення стягнення на майно за зобов'язаннями власника; 9) реквізиції; 10) конфіскації; 11) припинення юридичної особи чи смерті власника. Право власності може бути припинене в інших випадках, встановлених законом. Згідно з ст. 50 Закону України «Про іпотеку» після продажу предмета іпотеки на прилюдних торгах або продажу предмета іпотеки відповідно до статті 38 цього Закону припиняються будь-які права та вимоги інших осіб на нерухоме майно, що було предметом іпотеки, які виникли після державної реєстрації іпотеки за іпотечним договором, згідно з яким було звернене стягнення на предмет іпотеки. На підставі наведеного суд не вбачає жодних законних підстав для припинення права власності відповідачів на квартиру, що знаходиться в іпотеці у позивача. Право користування майном є похідним від права власності на нього, тому не підлягає задоволенню вимога позивача про позбавлення такого права відповідачів на їх квартиру. Є безпідставним твердження позивача про те, що у нього існують перешкоди у користуванні предметом іпотеки, оскільки знаходження квартири в іпотеці не надає права іпотекодержателю користуватись предметом іпотеки - таке право згідно ч. 1 ст. 575 ЦК України залишається у іпотекодавців. Вирішуючи вимогу про виселення відповідачів із заставленої квартири, суд керується п. 43 Постанови Пленуму Вищого спеціалізований суд від 30.03.2012 № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», яким визначено, що при розгляді позову іпотекодержателя про виселення мешканців із житлового будинку чи житлового приміщення в разі задоволення вимог про звернення стягнення на предмет іпотеки суд має враховувати таке. Згідно з ч. 4 ст. 9, ст. 109 ЖК України, ст.ст. 39, 40 Закону України «Про іпотеку» виселення мешканців із житлового будинку чи житлового приміщення, яке є предметом іпотеки, проводиться в порядку, встановленому законом. При цьому суд за заявою іпотекодержателя одночасно з рішенням про звернення стягнення на предмет іпотеки за наявності підстав, передбачених законом, ухвалює рішення про виселення мешканців цього житлового будинку чи житлового приміщення При цьому примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду тільки за певних умов: якщо мешканці добровільно не звільнили житловий будинок чи житлове приміщення, на яке звернуто стягнення як на предмет іпотеки, протягом одного місяця з дня отримання письмової вимоги іпотекодержателя або нового власника або в інший погоджений сторонами строк. Оскільки на квартиру відповідачів, яка є предметом іпотеки, не звернено стягнення і після цього не було направлено вимогу про добровільне виселення, відсутні підстави для примусового виселення мешканців з квартири, що перебуває в іпотеці. До того ж, відповідно до ч. 1 ст. 35 Закону України «Про іпотеку» у разі порушення основного зобов'язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов'язань, вимога про виконання порушеного зобов'язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі прийняти рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Однак, в порушення даної норми позивачем не було направлено іпотекодавцям письмову вимогу про усунення порушення умов кредитного договору. Із наданого позивачем списку згрупованих рекомендованих відправлень № 039150915289 (а.с. 44-46) вбачається, повідомлення 10.02.2013 р. було направлено лише відповідачці [PERSON] До того ж, суду не надано копії такого повідомлення, що унеможливлює з'ясувати його зміст. Додані по позовної заяви вимоги позивача (а.с. 40-43), виготовленні 29.10.2013 р., не містять доказів направлення чи їх вручення відповідачам. Інших доказів на підтвердження таких обставин суду не надано. У зв'язку із відмовою у задоволенні позову суд залишає судові витрати на рахунок позивача. На підставі вищевикладеного,

Outcome: dismissed