Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-08 00:00:00

У липні 2021 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до Територіальної громади в особі Запорізької міської ради, третя особа: приватний нотаріус Запорізького міського нотаріального округу Федосенко Костянтин Олегович, про встановлення факту постійного проживання та визнання права власності на спадкове майно. В обґрунтування позову зазначив, що оскільки не мав власного житла з березня 2006 року постійно проживав з близькою подругою його бабусі [PERSON] . [INFO] [PERSON] (спадкодавець) померла. Весь цей час до смерті спадкодавця він проживав у кімнаті [ADDRESS] . та вів з [PERSON] спільне господарство, оскільки у неї близьких родичів не було, вона відносилась до нього як до онука. Після смерті [PERSON] позивач залишився проживати у належній спадкодавцю кімнаті та продовжує нести всі витрати по утриманню кімнати. Після смерті спадкодавця залишилася спадщина, яка складається з наступного майна: кімнати №2 у квартирі [ADDRESS] , що складає 3/20 часток у праві власності на вищевказану квартиру. У квітні 2021 року позивач звернувся до приватного нотаріуса Запорізького міського нотаріального округу Федосенко К.О. із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом з проханням видати свідоцтво про право на спадщину з метою подальшого оформлення права власності на спадкове майно. Проте, 27.04.2021 приватний нотаріус виніс постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії, а саме у видачі свідоцтва про право на спадщину, мотивуючу відмову тим, що [PERSON] не надано доказів щодо наявності родинних відносин із спадкодавцем або судового рішення, яким встановлено факт проживання однією сім`єю з [PERSON] та відсутністю оригіналу документу, що посвідчує право власності спадкодавця на вказане майно. З урахуванням зазначеного, позивач просить суд встановити факт його спільного проживання однією сім`єю з [PERSON] з березня 2006 року по день смерті [PERSON] , яка померла [INFO] . Визнати за ним право власності в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] на спадкове майно: кімнату №2 у квартирі [ADDRESS] , що складає 3/20 часток у праві власності на квартиру. Ухвалою суду від 13.08.2021 відкрито провадження у вказаній справі у порядку загального позовного провадження та розпочато підготовче провадження. Ухвалою суду від 19.10.2021 клопотання позивача про витребування доказів задоволено, витребувано від приватного нотаріуса Запорізького міського нотаріального округу Запорізької області Федосенка Костянтина Олеговича належним чином засвідчену копію спадкової справи заведеної після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] . 03.11.2021 на адресу суду, від приватного нотаріуса Федосенко К.О. на виконання ухвали суду від 19.10.2021, надійшла копія матеріалів спадкової справи 15/2021, заведеної після померлої [INFO] [PERSON] , [INFO] . Ухвалою суду від 10.11.2021 закрито підготовче провадження та призначено вказану справу до судового розгляду. Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити, на підставах зазначених у позові. Представник відповідача - Запорізької міської ради в судове засідання не з`явився, разом з тим подав до суду клопотання про розгляд справи за його відсутності за наявними в матеріалах справи документами. Третя особа - приватний нотаріус Запорізького міського нотаріального округу Федосенко К.О. у судове засідання не з`явився, разом з тим подав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності. Заслухавши пояснення сторін, свідків, дослідивши матеріали цивільної справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. У відповідності до ч. 3 та ч. 4 ст.12, ч. 1 та ч. 2 ст.13 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Судом встановлено, що [INFO] померла [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого Запорізьким міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного управління юстиції у Запорізькій області 14.06.2011, актовий запис № 3697. Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина на спадкове майно, яке належало їй на праві власності, що складається з кімнати №2 у квартирі [ADDRESS] , що складає 3/20 часток у праві власності на вищевказану квартиру. Як зазначає позивач у позовній заяві з березня 2006 року він постійно проживав разом з [PERSON] у вказаній кімнаті, яка належала останній на праві приватної власності. 23.04.2021 [PERSON] звернувся до приватного нотаріуса Запорізького міського нотаріального округу Федосенка К.О. із заявою про прийняття спадщини після померлої [PERSON] , на підставі якої було заведено спадкову справу №15/2021. 27.04.2021 постановою приватного нотаріуса Запорізького міського нотаріального округу Федосенко К.О. , [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину у зв`язку із тим, що [PERSON] не надано відповідне рішення суду, яким встановлено факт проживання спадкоємця однією сім`єю зі спадкодавцем, оскільки він не був зареєстрований на день смерті з померлою за однією адресою та не подав заяву про прийняття спадщини до 6-ти місяців, а також не надав документ, що підтверджує право власності спадкодавця на спадкове майно. Зі спадкової справи № 15/2021, відкритої 23.04.2021 приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Федосенко К.О. за заявою [PERSON] вбачається, що після смерті [PERSON] у визначеному законом порядку звернулася лише [PERSON] , інші спадкоємці відсутні. Відповідно до інформації Департаменту реєстраційних послуг ЗМР від 27.04.2021 №04-07/3/8029 [PERSON] , була зареєстрована за адресою: [ADDRESS] в період з 25.03.1968 по 13.07.2011 (померла [INFO] ). Разом з нею на день смерті зареєстровані особи відсутні. Позивач зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується копією паспорта громадянина України [NUMBER] , сторінка 11. У судовому засіданні допитано свідків: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , які підтвердили, що [PERSON] та [PERSON] з 2006 року по день смерті [PERSON] постійно проживали разом за адресою: [ADDRESS] однією сім`єю. Відповідно до положень статті 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно ст. 1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права і обов`язки, що належали спадкодавцю на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (стаття 1218 ЦК України). Згідно ст. 1223 ЦК України, право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплену заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день прийняття спадщини. Згідно зі статтею 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу. Відповідно до статті 1264 ЦК України у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини. Згідно з ч. 1 ч. 5 ст. 1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Місцем проживання фізичної особи згідно з частиною першою статті 29 ЦК України є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово. Статтями 2, 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» передбачено, що реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження. Місцем проживання є адміністративно-територіальна одиниця, на території якої особа проживає строком понад шість місяців на рік. У пункті 23 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» №7 від 30.05.2008 року роз`яснено, якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв`язку із чим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутися в суд із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не про встановлення факту прийняття спадщини». Факт постійного проживання позивача [PERSON] разом із спадкодавцем, а саме з [PERSON] , яка померла [INFO] , за адресою: [ADDRESS] , на час відкриття спадщини, підтверджується дослідженими у судовому засіданні належними та допустимими доказами, а саме: квитанціями про сплату позивачем комунальних послуг за вказаною адресою та показаннями свідків [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , які підтвердили факт проживання позивача із [PERSON] однією сім`єю за вказаною адресою. Отже, зазначені докази є належними, допустимими та достатніми і такими, що дають суду достатньо підстав дійти висновку, що позивач [PERSON] постійно з березня 2006 року по [INFO] року, тобто по день смерті [PERSON] проживав з останньою однією сім`єю за адресою: [ADDRESS] , а відтак суд доходить висновку про те, що вимога позивача про встановлення факту постійного проживання однією сім`єю з [PERSON] з березня 2006 року по день її смерті [INFO] є доведеною і такою, що підлягає задоволенню. Таким чином, звернення позивача [PERSON] до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини не обумовлено строком на прийняття спадщини, а право на прийняття спадщини обумовлене фактом постійного проживання із спадкодавцем на час відкриття спадщини, а відтак в розумінні ст. 1268 ЦК України, позивач вважається таким, що прийняв спадщину. Враховуючи вищевикладене, у позивача виникає законне право на спадкове майно. Відповідно до п.1 постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» відносини спадкування регулюються правилами ЦК, якщо спадщина відкрилася не раніше 1 січня 2004 року. Відповідно до ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Однією з таких підстав є успадкування прав на майно, у тому числі за законом відповідно до ст.1217 ЦК України. Згідно зі ст. 1264 ЦК України у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини. Згідно з частиною другою статті 3 СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Як роз`яснено у пункті 21 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» при вирішенні спору про право на спадщину осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини (четверта черга спадкоємців за законом), судам необхідно враховувати правила частини другої статті 3 СК України про те, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Зазначений п`ятирічний строк повинен виповнитися на момент відкриття спадщини і його необхідно обчислювати з урахуванням часу спільного проживання зі спадкодавцем однією сім`єю до набрання чинності цим Кодексом. До спадкоємців четвертої черги належать не лише жінка (чоловік), які проживали однією сім`єю зі спадкодавцем без шлюбу, таке право можуть мати також інші особи, якщо вони спільно проживали зі спадкодавцем, були пов`язані спільним побутом, мали взаємні права та обов`язки, зокрема, вітчим, мачуха, пасинки, падчерки. Відповідно до норм ч. 5 ст. 1268 ЦК незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини та згідно із ч. 3 ст. 1296 ЦК України відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Якщо нотаріусом відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, виникає цивільно-правовий спір, що підлягає розгляду у позовному провадженні. Визнання права власності на спадкове майно у судовому порядку є способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку. Відповідно до ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого права. При цьому, одним із способів захисту цивільного права є визнання права власності. Правова позиція щодо можливості захисту права власності позивача шляхом його визнання ґрунтується на практиці Європейського суду з прав людини, яка відповідно до ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини "підлягає використанню національними судами України як джерело права. У рішенні від 30 листопада 2004 року у справі «Онерільдіс проти Туреччини» Європейський суд з прав людини визнав, що поняття «майно» охоплює не лише річ, яка реально існує (матеріальна складова), але також стосується засобів право домагання (юридична складова), включаючи право вимоги, відповідно до якого особа може стверджувати, що вона має принаймні «законне сподівання» стосовно ефективного здійснення права власності. Згідно положень статті 1-ї Першого протоколу до Європейської конвенції про захист прав та основоположних свобод людини кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном, ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Європейський Суд з прав людини у рішенні у справі «Ятрідіс проти Греції» зазначив, що володіння майном повинно бути законним. Судом встановлено обсяг майна померлої [PERSON] , яке складається з кімнати №2 у квартирі [ADDRESS] , яка належала їй на праві власності на момент смерті. Відтак, виходячи з вищевикладеного у сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача про визнання за ним права власності на спадкове майно у порядку спадкування за законом після померлої [PERSON] є обґрунтованими, підтвердженими зібраними у справі доказами, а тому підлягають задоволенню.

Outcome: approved