Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-13 00:00:00

У лютому 2019 року\~позивач\~звернувся до суду\~з позовом, у якому просив скасувати розпорядження Залізничної районної адміністрації Львівської міськради від 07 квітня 2016 року № 211 «Про затвердження висновку міжвідомчої комісії гр. [PERSON] ». Мотивував позов тим, що спір виник щодо приміщення загального користування - холу на другому поверсі гуртожитку, який знаходиться за адресою: [ADDRESS] незаконно погодила\~ [PERSON] переобладнання її житлового приміщення за рахунок приєднання частини приміщення (холу) загального користування, що перешкоджає позивачу у належному користуванні цим приміщенням. Спірний хол протягом усього часу існування гуртожитку використовувався і дотепер використовується для забезпечення побутових потреб мешканців правої сторони другого поверху зазначеного гуртожитку, а саме для зберігання їхніх особистих речей, робочого інвентарю. Тобто це приміщення використовується відповідно до цілей, передбачених\~статтею 1-1 Закону України від 04 вересня 2008 року № 500-VI\~«Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків», та є допоміжним приміщенням гуртожитку. Оспорюваним розпорядженням надано [PERSON] приміщення загального користування (допоміжне приміщення гуртожитку) - хол, яке згідно з чинним законодавством не може передаватися в особисте користування чи власність без згоди всіх мешканців будинку (гуртожитку), а тому таке розпорядження є незаконним та має бути скасоване. Вказане приміщення відповідачка зайняла самовільно, тому Залізнична районна адміністрація Львівської міськради не мала повноважень всупереч волі мешканців другого поверху гуртожитку погоджувати відповідачці його переобладнання під житлове приміщення. Надання дозволу [PERSON] на переобладнання спірного приміщення загального користування суттєво порушує права майже десяти сімей - мешканців правої сторони другого поверху гуртожитку користуватися цим єдиним приміщенням, де зберігаються їхні особисті речі, робочий інвентар. Своєї згоди на передання спірного приміщення - холу у власність чи користування\~ [PERSON] ні позивач як співвласник допоміжних приміщень гуртожитку, ні інші мешканці гуртожитку не надавали. Співвласники допоміжних приміщень у гуртожитку зобов`язані не перешкоджати іншим особам у правомірному користуванні такими приміщеннями. Ніхто з власників квартир не має пріоритетного права користуватися та розпоряджатися цими приміщеннями. Відтак, просить скасувати розпорядження Залізничної районної адміністрації Львівської міської ради від 07.04.2016 року № 211 «Про затвердження висновку міжвідомчої комісії гр. [PERSON] » та стягнути з відповідачів понесені ним судові витрати. 13.01.2020 року від представника відповідачки [PERSON] надійшов відзив на позовну заяву, в якому зазначила, що законодавець встановив чіткі критерії віднесення приміщення до допоміжних, зазначивши, що таке приміщення повинно призначатися для забезпечення експлуатації будинку та побутового обслуговування і задоволення санітарно-гігієнічних потреб його мешканців, а також встановив перелік приміщень, які можуть відноситись до допоміжних. Як вбачається із поверхневого плану гуртожитку у [ADDRESS] у приміщенні спірного холу під літ. LXII відсутнє будь яке технічне обладнання гуртожитку, без доступу до якого експлуатація та обслуговування побутових потреб мешканців останнього є неможливим. Крім того, на другому поверсі будинку є два приміщення (кладові), площею 18,4 м2 та 16.8 м2, які знаходяться в загальному користуванні мешканців другого поверху. Безпідставність вимог позивача про порушення його прав щодо зберігання своїх речей наданням в користування спільного ходу [PERSON] підтверджується тим, надання другої половини холу на покращення житлових умов іншому мешканцю другого поверху, а саме [PERSON] . Використання спільного холу «як допоміжного приміщення» для зберігання своїх речей , інвентаря, а також задоволення інших господарсько-побутових потреб прямо суперечить чинним правилам утримання та користування гуртожитками, що в свою чергу свідчить про відсутність в спірному холі юридичного статусу допоміжного приміщення. 23.03.2017 року Залізничним районним судом м. Львова було винесено рішення, яким встановлено що самовільне зайняття спірного приміщення порушує права [PERSON] , якій таке надано у користування. Дане ніким не оскаржувалося і набрало законної сили. Позивач своїм позовом ставить під сумнів вище зазначене рішення, намагається змінити його, хоча воно і набрало законної сили і є обов`язковим до виконання на всій території України. [PERSON] протягом 10 років зверталася про виділення їй ще однієї кімнати, оскільки проживання двох сімей в одній кімнаті є практично неможливим. Наприкінці 2014 року [PERSON] звернулася до Львівської міської ради для надання згоди на покращення житлових умов за рахунок частини холу загального користування на другому поверсі в гуртожитку по [ADDRESS] . На початку 2015 року ФОП [PERSON] було розроблено та завірено архітектором проект приєднання частини площі існуючого холу під літ. LXII загального користування до площі квартири [ADDRESS] . Також на підставі даного проекту було переобладнано всі аналогічні холи гуртожитку під житлові кімнати. Тому просить відмовити у задоволенні позову за безпідставністю вимог. У судовому засіданні позивач та його представник позов підтримали, просили такий задовольнити, з підстав, зазначених у позові. Представник відповідача Залізничної районної адміністрації Львівської міської ради проти задоволення позову заперечила, зазначила, що розпорядження №211 від 07.04.2016 року «Про затвердження висновку міжвідомчої комісії гр. [PERSON] » було видане на підставі Угоди про погодження самочинного будівництва від 20.11.2015 року, Рішення наглядової ради з питань розподілу і утримання житла у гуртожитках та використання гуртожитків і прибудинкових території, висновку міжвідомчої комісії від 28.04.2015 року, висновку міжвідомчої комісії при виконкомі Львівської міської ради від 30.07.2015 року, отже адміністрація правомірно погодила завершення самочинно розпочатих робіт з обладнання спірного холу на підставі Положення по порядок врегулювання питань самочинного врегулювання питань самочинного будівництва у м. Львові, отже мотиви позову є безпідставними, у зв`язку із чим, у задоволенні позовних вимог просить відмовити. Представник відповідача та відповідачка [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнали, посилаючись на посилаючись на обставини викладені у відзиві, просили відмовити у задоволенні позовних вимог. Доповнили, що громадянам, які потребують соціального захисту, житло надається державою та органами місцевого самоврядування безоплатно, або за доступну для них плату відповідно. Згідно із ст. 47 ЖК України, норма житлової площі в Україні встановлюється в розмірі 13, 65 кв.м. на одну особу, у Львові норму житлової площі встановлено 8,2 кв.м на одну особу. Треті особи - [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] позовні вимоги та доводи позивача підтримали повністю, просять позов задовольнити. Треті особи [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] в судове засідання не з`чвилися, будучи належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи, подали заяви про розгляд справи у їх відсутності. Представник третьої особи Львівської міської ради заперечив проти позовних вимог та просить в позові відмовити, покликаючись на його безпідставність і те, що оскаржуване розпорядження жодним чином не порушує права позивача. Відповідно до ч.1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Частиною першою ст. 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення (можливого порушення), невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Відтак суд повинен установити, чи були порушені (чи існує можливість порушення), не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого - вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні. Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Частиною другою цієї статті визначено перелік основних способів захисту цивільних прав і інтересів, серед яких припинення правовідношення та визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Згідно ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених кодексом. Частина 4 цієї ж статті гласить, що кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Судом встановлено, що згідно рішення Львівської міської ради № 962 від 20.12.2013 року про передачу гуртожитку по [ADDRESS] від відокремленого підрозділу «Будівельно-монтажне експлуатаційне управління №1» Державного територіально-галузевого об`єднання «Львівська залізниця» останній переданий у власність територіальної громади м. Львова (т.1, а.с.21). Ухвалою Львівської міської ради № 3192 від 20.03.2014 року прийнято у власність територіальної громади м. Львова гуртожиток по [ADDRESS] від відокремленого підрозділу «Будівельно-монтажне експлуатаційне управління №1» Державного територіально-галузевого об`єднання «Львівська залізниця» (т.1, а.с.22). Ухвалою Львівської міської ради № 4121 від 20.11.2014 року, згідно п.1 надано дозвіл на приватизацію житлових і нежитлових (допоміжних) приміщень у гуртожитку по [ADDRESS] (т.1, а.с.14). Згідно довідки з місця проживання про склад сім`ї та прописки № 484, виданої ЛКП «Сяйво», позивач проживає та зареєстрований у [ADDRESS] (т.2, а.с. 16). Як вбачається з витягу із протоколу № 21 від 10.12.2014 року, наглядова рада з питань розподілу і утримання житла у гуртожитках та використання гуртожитків і прибудинкових територій погодила на підставі звернення [PERSON] влаштування житлових приміщень, при умові розроблення проекту перепланування холів загального користування 1-5 поверхів під житлові приміщення у гуртожитку по [ADDRESS] (т.1, а.с.28). Згідно Витягу із протоколу №14 засідання міжвідомчої комісії від 28.04.2015 року, погоджено переобладнання частини холу загального користування під літ. LХІІ загальною площею38.0м2 на II поверсі під житлове приміщення відповідно до проекту, розробленого ФОП [PERSON] , в якому буде обладнано житлову кімнату пл. 11,2м2, коридор пл.2,73м2, поєднаний санвузол пл.3,53м2 (т.1, а.с.29). Згідно Витягу з протоколу № 4 засідання міжвідомчої комісії при виконкомі Львівської міської ради від 30.07.2015 року, вважається технічно можливим використовувати частину нежитлового приміщення на другому поверсі під літ.LХІІ (пл.18,5 кв.м.) в гуртожитку по [ADDRESS] як житлове (т.1, а.с.30). Згідно Витягу із протоколу №11 засідання міжвідомчої комісії від 05.04.2016 року, погоджено завершення самочинно розпочатих робіт з переобладнання частини холу загального користування під літ. LХІІ на II поверсі в гуртожитку на [ADDRESS] під житлове приміщення відповідно до проекту, розробленого ФОП [PERSON] (т.1, а.с.31). Як вбачається з Розпорядження Залізничної районної адміністрації від 07.04.2016 року "Про затвердження висновку міжвідомчої комісії гр. [PERSON] ", [PERSON] , наймачу житлового приміщення [ADDRESS] в гуртожитку на [ADDRESS] погоджено завершення самочинно розпочатих робіт з переобладнання частини холу загального користування під літ. LХІІ на ІІ поверсі під житлове приміщення відповідно до проекту, розробленого ФОП [PERSON] (а. с. 20). Відповідно до розпорядження Залізничної районної адміністрації Львівської міської ради № 13 від 14.01.2015 року «Про укладення договорів найму на житлові приміщення з оформленням особових рахунків на них мешканцям гуртожитку на [ADDRESS] » було вирішено укласти договори найму на житлові приміщення з оформленням особових рахунків в ЛКП «Сяйво»: [PERSON] на житлове приміщення №40 на [ADDRESS] , що скаладається з житлової кімнати пл. 18,9 кв.м. під літ.40; у спільному користуванні житлових приміщень у спільному користуванні житлових приміщень №№ 31,32,34-36,35-37,39,40,41,42-44,43-45,46,47-49 знаходяться приміщення: кухня пл. 18,2 кв.м., під літ.L., коридор пл. 2.9 кв.м. під літ.LI, вмивальня пл. 13,9 кв.м. під літ.LIV, вбиральня пл.12,3 кв.м. під літ.LIII, комора пл. 16,8кв.м. під літ.38, позначених у поверховому плані, виготовленому ОКП ЛОР «Бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки» 29.12.2012. (т.1 а.с. 19) , тобто не зазначено приміщення під літ. LХІІ у спільному користуванні. Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ у своєму рішенні від 10.06.2015 року у справі №6-8823св15 зазначив, що для розмежування допоміжних приміщень багатоквартирного жилого будинку, які призначені для забезпечення його експлуатації та побутового обслуговування мешканців будинку і входять до житлового фонду, та нежилих приміщень, які призначені для торговельних, побутових та інших потреб непромислового характеру і є самостійним об`єктом цивільно-правових відносин, до житлового фонду не входять, слід виходити як з місця їхнього розташування, так і з загальної характеристики сукупності властивостей таких приміщень, зокрема способу і порядку їх використання. \~ \~ \~ \~Згідно ст. 1-1 Закону України «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків», визначальним для віднесення приміщень до допоміжних є відповідність такого приміщення критеріям: тобто цільове призначення цих приміщень: 1. забезпечення експлуатації гуртожитку; 2. побутове обслуговування і задоволення санітарно-гігієнічних потреб його мешканців. Відтак, для того щоб визначити чи є спірний хол допоміжним приміщенням слід перш за все встановити чи знаходитися у ньому технічне обладнання гуртожитку (інженерні комунікації та технічні пристрої, які необхідні для забезпечення санітарно-гігієнічних умов і безпечної експлуатації квартир тощо), без доступу до якого експлуатація останнього є неможливою, а також чи використовується дане приміщення або якась з його частин для побутового обслуговування гуртожитку і задоволення санітарно-гігієнічних потреб його мешканців. Як вбачається із поверхневого плану гуртожитку у [ADDRESS] в приміщенні спірного холу під літ. LXII відсутнє будь яке технічне обладнання гуртожитку, без доступу до якого експлуатація та обслуговування побутових потреб мешканців останнього є неможливим (т.1 а.с. 197) Позивачем не надано будь-яких відомостей, які б доказували, що у спірному холі знаходяться інженерні комунікації та технічні пристрої, які необхідні для забезпечення санітарно-гігієнічних умов і безпечної експлуатації квартир тощо, без доступу до якого експлуатація останнього є неможливою. Як вбачається зі змісту витягу протоколу № 21 від 10.12.2014 року, витягу із протоколу № 14 засідання міжвідомчої комісії від 28.04.2015 року, витягом з протоколу № 4 від 30.07.2015 року, витягом із протоколу № 11 засідання міжвідомчої комісії від 05.04.2016 року, відповідачу [PERSON] надана відповідь міжвідомчої комісії при виконкомі Львівської міської ради про можливість використовувати частину нежитлового приміщення на другому поверсі під літ. LХІІ (пл.18,5 кв.м.) у гуртожитку по [ADDRESS] як житлове. Відповідно до інвентаризаційного акту володіння фізичною (фізичними) особою жилими приміщеннями у гуртожитку за адресою : [ADDRESS] , у жилій кімнаті № [NUMBER] , площею 17,7 кв.м. на 2 поверсі проживають [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] (т.1 а.с. 185) Згідно ст. 47 Житлового кодексу УРСР (України), норма житлової площі в Україні встановлюється в розмірі 13, 65 кв. м на одну особу. Відповідно до п. 53 Правил обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умові надання їм жилих приміщень, затверджене постановою Ради міністрів УРСР і Української ради професійних спілок №470 від 11.12.1984 року, жиле приміщення надається громадянам у межах 13,65 кв.м. жилої площі на одну особу, але не менше рівня середньої забезпеченості громадян жилою площею в даному населеному пункті. Рівень середньої забезпеченості громадян жилою площею в населеному пункту визначається і періодично переглядається виконавчими комітетами обласних, Київської і Севастопольської міських рад народних депутатів спільно з радами профспілок виходячи з даних статистичної звітності. Згідно постанови виконкому Львівської обласної ради народних депутатів та президії Львівської обласної ради профсоюзів №24 від 07.01.1985 р., у Львові норму жилої площі встановлено 8,2 кв. м га одну особу. Згідно ст.319,\~391 ЦК України\~власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства. Власник не може використовувати право власності на шкоду правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію та природні якості землі. Власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Згідно\~ст.41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Статтями\~12,\~13,\~77 ЦПК України\~передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності, згідно з якими кожна сторона повинна довести ті обставини, на які посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, а суд розглядає справу в межах заявлених вимог і вирішує справу на підставі наданих доказів. Даний принцип полягає у прояві в змагальній формі ініціативи та активності осіб, які беруть участь у справі. Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин даної справи. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Відповідно до\~ст. 76 ЦПК України\~доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці данні встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко-і відеозаписів, висновків експертів. Відповідно до ст.82\~ЦПК України\~обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. На підставі ч. 1\~ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно зі\~ст. 263 ЦПК України\~судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. За змістом\~ст. 264 ЦПК України\~під час ухвалення рішення суд зокрема вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати. Суд вважає, що позивачем, всупереч вимогам ст.ст. 77-81 ЦПК України, не надано належних і допустимих доказів на підтвердження тих обставин на які він покликається як на підставу своїх вимог, оскільки судом встановлено, що розпорядження Залізничної районної адміністрації від 07.04.2016 року №211 «Про затвердження висновку міжвідомчої комісії гр. [PERSON] » було винесено законно, також відповідно до розпорядження №13 від 14.01.2015 р. частина холу під літерою LXII не входить у спільне користування, не є допоміжним приміщенням, а тому надання в користування відповідачці [PERSON] частини холу не може порушувати жодних прав позивача, тому відсутні підстави для задоволення позовних вимог. Всебічно, повно, об`єктивно та безпосередньо дослідивши наявні у справі докази, з`ясувавши обставини, на які посилається представник позивача, як на підставу своїх вимог, а відповідач, як на підставу своїх заперечень, вивчивши матеріали справи, суд приходить до висновку про необхідність відмови в задоволенні позову. Відповідно до ч. 1\~ст.\~141\~ЦПК України вимоги позивача щодо відшкодування судових витрат задоволенню не підлягають, оскільки йому відмовлено в задоволенні позовних вимог. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed