Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-18 00:00:00

Позивач [PERSON] 15.06.2017 р. звернулась до суду з позовом до ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА «МІСЬКИЙ КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК» про захист прав споживачів та стягнення коштів за договором банківського вкладу, в якому просила стягнути з відповідача грошові кошти в розмірі 459769,74 грн. та грошові кошти в розмірі 1500 грн. витрат на правову допомогу. Свої вимоги обґрунтовує тим, що 11 квітня 2014 р. між ПАТ «Міський Комерційний Банк» в особі заступника начальника відділення № 36 Жихаренка О.С. та [PERSON] було укладено Договір строкового банківського вкладу № 2630/36/173210 «Ваш стабільний» (з виплатою відсотків щомісячно), згідно п. 1.2 ч. №1 якого, банк прийняв від вкладника грошові кошти у сумі 310000 грн. 00 коп. на строковий депозитний рахунок у валюті гривня, строком на 91 день (з 11.04.2014 р. по 11.07.2014 р.) із щомісячною виплатою процентів в розмірі 25,35% річних, з можливістю збільшення (додаткових внесків) та автоматичною лонгацією. На виконання п. 1.2 ч. №2 вищевказаного договору, позивач 11 квітня 2014 р. внесла, а відповідач прийняв на строковий депозитний рахунок [NUMBER] кошти у сумі 310000,00 грн. Факт внесення вказаної суми коштів підтверджується квитанцією 7389 від 11.04.2014 р. Крім того, відповідно до п. 1.2 ч. №1 договору, позивач додатково внесла грошові кошти у сумі 80000,00 грн., шляхом їх перерахування 15.04.2014 р., факт перерахування підтверджується випискою по угоді 2630/36/173210 від 11.04.2014 р. Отже, починаючи з 15 квітня 2014 р. на строковому депозитному рахунку позивача знаходилась сума коштів у розмірі 390000,00 грн., на яку відповідно до умов Договору з 16 квітня 2015 р. нараховувались відсотки у розмірі 25,35% річних. Позивач зазначає, що 11 липня 2014 р., на підставі п. 1.4 ч. №1 строк дії Договору був автоматично пролонгований на умовах, що діяли на момент лонгації (п. 1.3 ч. №2 Договору), а саме на 91 день (з 11.07.2014 р. по 10.10.2014 р.), із щомісячною виплатою процентів в розмірі 18,25 % та з утриманням податку на доходи від капіталу по депозиту у розмірі 15%, згідно чинного на той час законодавства України. У період дії договору з 11.04.2014 р. по 10.10.2014 р., нараховані відсотки перераховувались на картковий рахунок позивача, що підтверджується Випискою по договору № 007-0040629-Ф/13-DEP, але позивачем отримані не були. 10 жовтня 2014 р. закінчився строк дії пролонгованого Договору, позивач не вимагала повернення суми, але банк не здійснив автоматичну лонгацію вкладу та зупинив нарахування відсотків, про що мав повідомити позивача та здійснити повернення Вкладу та нарахованих процентів. Як вказує позивач, дізнавшись про припинення дії договору, вона, бажаючи повернути свої кошти, неодноразово зверталась до працівників банку з проханням повернути їй суму депозитного вкладу та нараховані проценти, однак щоразу отримувала відмову з посиланням на скрутну ситуацію в державі та відсутність коштів в банку. 20.11.2014 р. в банк була введена тимчасова адміністрація відповідно до Постанови НБУ від 20 листопада 2014 р., та згодом розпочато процедуру ліквідації банку. Позивач посилається на те, що у відповідності до розділу V Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», їй була виплачена сума, що дорівнює граничному розміру відшкодування коштів за вкладом, а саме: згідно заяви на виплату переказу від 02.03.2015 р. їй було перераховано 35788,29 грн., та згідно заяви на виплату переказу від 02.03.2015 р. їй було перераховано 23889,80 грн., які вона отримала через касу «Укргазбанку» АБ відділення № 38 Київської обласної дирекції; згідно заяви на видачу готівки №67 від 01.04.2015 р., їй було виплачено 140321,91 грн. через відділення АТ «Укрсоцбанку». Таким чином, їй була повернута сума в розмірі 200000,00 грн. Однак, повернені суми далеко не покривають суму депозитного строкового вкладу та нарахованих по ньому відсотків, а повертати залишок коштів по депозиту відповідач відмовляється, посилаючись на відсутність коштів та у зв'язку з тим, що у відповідача Постановою №187 від 19 березня 2015 р. Правлінням Національного банку України було відкликано банківську ліцензію та розпочато процес ліквідації. У зв'язку з цим, позивач вважає, що відмова банку (в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб) в поверненні її власних коштів порушує не тільки право власності позивача, але й грубо суперечить Конституції України, як Основному Закону і нормі прямої дії, а також Міжнародним правовим актам, які були ратифіковані Україною, і тому вона змушена звернутися до суду за захистом своїх прав. За таких обставин, станом на день звернення до суду відповідач повинен сплатити позивачу суму в розмірі 459769,74 грн., яка складається з: суми неповернутих коштів за депозитним вкладом по Договору строкового банківського вкладу № 2630/36/173210 «Ваш стабільний» від 11.04.2014 р. - 229657,92 грн.; 3% річних від суми боргу по цьому договору за весь час прострочення за період з 11.10.2014 р. по 15.06.2017 р. - 21140,98 грн.; інфляційних втрат за весь час прострочення по цьому договору в період з 11.10.2014 р. по 15.06.2017 р. - 208970,84 грн. Представник позивача в судовому засіданні заявлені позовні вимоги підтримав в повному обсязі, посилаючись на підстави та обставини, викладені в позовній заяві, та надані докази. Представник відповідача в судовому засіданні заперечував проти позову в повному обсязі, посилаючись на необґрунтованість та безпідставність позовних вимог. Представником відповідача ПАТ «Міський Комерційний Банк» до суду було подано відзив на позовну заяву, повністю підтриманий в судовому засіданні. Так, представник відповідача послався на те, що Постановою Правління НБУ № 187 від 19 березня 2015 р. «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА «МІСЬКИЙ КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК» було вирішено відкликати банківську ліцензію та ліквідувати ПАТ «МІСЬКИЙ КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК». Рішенням Виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб № 202 від 09.11.2015 р. Уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «МІСЬКИЙ КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК» було призначено Оберемка Романа Анатолійовича, якому делеговано з 12.11.2015 р. всі повноваження ліквідатора, визначені Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб». З метою виконання всіх заходів, пов'язаних з ліквідацією ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА «МІСЬКИЙ КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК», передбачених Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», на підставі п. 2 ч. 5 ст. 12, ч. 1 ст. 35, ч. 5 ст. 44, ч. 3 ст. 48 Закону, виконавча дирекція Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийняла рішення від 17 березня 2016 р. № 356 про продовження строків здійснення процедури ліквідації ПАТ «МІСЬКИЙ КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК» на два роки до 19 березня 2018 р. включно. Рішенням Виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб № 1137 від 19.04.2018 р. вирішено призначити Уповноваженою особою на ліквідацію та делегувати всі повноваження ліквідатора ПАТ «МІСЬКИЙ КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК» провідному професіоналу з питань врегулювання неплатоспроможності банків відділу організації процедур ліквідації неплатоспроможних банків департаменту управління активами Савельєвій Анні Миколаївні на строк з 20.04.2018 р. по 19.03.2019 р. включно. Відповідно до ст. 1 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» даним Законом встановлюються правові, фінансові та організаційні засади функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб, повноваження Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, порядок виплати Фондом відшкодування за вкладами, а також регулюються відносини між Фондом, банками, Національним банком України, визначаються повноваження та функції Фонду щодо виведення неплатоспроможних банків з ринку і ліквідації банків. У відповідності до ст. 28 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» позивача було включено до переліку вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб та виплачено суму, що дорівнює граничному розміру відшкодування коштів за вкладом, а саме 200000.00 грн., що не заперечується позивачем. Разом з тим, позивач вважає, що має право на витребування, повернення залишку коштів по депозиту, інфляційних витрат за весь період прострочення та трьох відсотків річних від простроченої суми, на підставі ст.ст. 611, 625 ЦК України в загальній сумі 459769,74 грн. Однак, відповідно до Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» під час запровадження тимчасової адміністрації та ліквідації банку припиняється нарахування неустойки та застосування інших санкцій за всіма видами заборгованості банку, а також не застосовується індекс інфляції за весь час прострочення виконання грошових зобов'язань банку. А тому, представник відповідача просив відмовити в задоволенні позову в повному обсязі. 26.09.2018 р. до суду представником позивача було подано відповідь на відзив, відповідно до якої представник позивача повністю підтримує заявлені позовні вимоги, а викладена у відзиві позиція банку суперечить вимогам закону, а зокрема конституційному праву кожної особи на судовий захист, й більше того, як вже було зазначено вище, вказані відповідачем обставини не можуть бути підставою для відмови у позові. 10.10.2018 р. до суду представником відповідача ПАТ «Міський Комерційний Банк» подано письмові заперечення, відповідно до яких представник відповідача не погоджується з викладеними обставинами у відповіді на відзив позивача. Так, враховуючи те, що у ПАТ «Міський Комерційний Банк» було розпочато процедуру ліквідації, це унеможливлює стягнення коштів з банку, зміну процедури прийняття кредиторських вимог та подання зміни до реєстру акцептованих вимог кредиторів. Представник відповідача також звернув увагу суду на те, що кошти гарантовані ФГВФО в сумі 200000,00 грн. були отримані позивачем 02.03.2015 р. та 01.04.2015 р. Повідомлення про відкликання ліцензії та ліквідацію ПАТ «Міський Комерційний Банк» було офіційно оприлюднено 26.03.2015 р. в газеті «Голос України», номер 54 (6058). Отже, строк закінчення прийняття кредиторських вимог закінчився 26.04.2015 р. Позивач не звернувся до Уповноваженої особи ФГВФО на ліквідацію ПАТ «Міський Комерційний Банк» та Фонду з кредиторською вимогою про включення до реєстру акцептованих вимог кредиторів суми заборгованості, що перевищує гарантовану суму відшкодування вкладу, хоча мав можливість у будь-який спосіб, передбачений законодавством, заявити кредиторські вимоги, зважаючи, що кошти гарантовані Фондом отримав 02.03.2015 р. та 01.04.2015 р., а строк закінчення прийняття кредиторських вимог закінчився 26.04.2015 р. Оскільки протягом встановленого Законом терміну, позивачем кредиторські вимоги заявлені не були, а будь-які вимоги, що надійшли після закінчення цього строку (26.04.2015 р.), вважаються погашеними, крім вимог вкладників у межах гарантованої Фондом суми відшкодування за вкладами. При цьому, зазначений строк є граничним і поновленню не підлягає. Суд, заслухавши пояснення представника позивача та пояснення представника відповідача, врахувавши їх доводи, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов не підлягає задоволенню з таких підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з вимогами п.п. 1, 2, 3 ч. 1 ст. 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин. Частиною 1 ст. 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Судом встановлено, що 11 квітня 2014 р. між ПАТ «Міський Комерційний Банк» в особі заступника начальника відділення № 36 Жихаренка О.С. та [PERSON] було укладено Договір строкового банківського вкладу № 2630/36/173210 «Ваш стабільний» (з виплатою відсотків щомісячно). Згідно п. 1.2 ч. №1 Договору, банк прийняв від вкладника грошові кошти у сумі 310000 грн. 00 коп. на строковий депозитний рахунок у валюті гривня, строком на 91 день (з 11.04.2014 р. по 11.07.2014 р.) із щомісячною виплатою процентів в розмірі 25,35% річних, з можливістю збільшення (додаткових внесків) та автоматичною лонгацією. На виконання п. 1.2 ч. №2 вищевказаного договору, позивач 11 квітня 2014 р. внесла, а відповідач прийняв на строковий депозитний рахунок [NUMBER] кошти у сумі 310000,00 грн. Факт внесення вказаної суми коштів підтверджується квитанцією 7389 від 11.04.2014 р. Відповідно до п. 1.2 ч. №1 договору, позивач додатково внесла грошові кошти у сумі 80000,00 грн., шляхом їх перерахування 15.04.2014 р. Факт перерахування підтверджується випискою по угоді 2630/36/173210 від 11.04.2014 р. Таким чином, починаючи з 15 квітня 2014 р. на строковому депозитному рахунку позивача знаходилась сума коштів у розмірі 390000,00 грн., на яку відповідно до умов Договору з 16 квітня 2015 р. нараховувались відсотки у розмірі 25,35% річних. 11 липня 2014 р., на підставі п. 1.4 ч. №1 строк дії Договору був автоматично пролонгований на умовах, що діяли на момент лонгації (п. 1.3 ч. №2 Договору), а саме на 91 день (з 11.07.2014 р. по 10.10.2014 р.). У період дії договору з 11.04.2014 р. по 10.10.2014 р., нараховані відсотки перераховувались на картковий рахунок позивача, що підтверджується Випискою по договору № 007-0040629-Ф/13-DEP. Встановлено, що 21.11.2014 р. запроваджено тимчасову адміністрацію та призначено уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на тимчасову адміністрацію в Публічне акціонерне товариством «Міський Комерційний Банк» Рязанцева Андрія Вікторовича. Тимчасову адміністрацію в ПАТ «Міський Комерційний Банк» запроваджено строком на три місяці з 21.11.2014 р. по 20.02.2015 р. Постановою Правління НБУ № 187 від 19 березня 2015 р. «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА «МІСЬКИЙ КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК» було вирішено відкликати банківську ліцензію та ліквідувати ПАТ «МІСЬКИЙ КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК». Відповідно до постанови Правління Національного Банку України від 19.03.2015 р. № 187 «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА «МІСЬКИЙ КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК», виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 20.03.2015 р. № 64 «Про початок процедури ліквідації ПАТ «МІСЬКИЙ КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК» та призначення уповноваженої особи Фонду на ліквідацію банку, згідно з яким було розпочато процедуру ліквідації ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА «МІСЬКИЙ КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК» та призначено уповноваженою особою Фонду на ліквідацію ПАТ «МІСЬКИЙ КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК» провідного професіонала з питань врегулювання неплатоспроможності банків відділу запровадження процедури тимчасової адміністрації та ліквідації департаменту врегулювання неплатоспроможності банків Тимошенка Костянтина Володимировича строком на 1 рік з 20.03.2015 р. по 19.03.2016 р. включно. Вкладник [PERSON] звернулася до ФГВФО про відшкодування не виплачених коштів за Договором строкового банківського вкладу № 2630/36/173210 від 11.04.2014 р., та 02.03.2015 р. і 01.04.2015 р. Фондом було виплачено позивачу гарантовану суму вкладу в розмірі 200000,00 гривень. Так, згідно заяви на виплату переказу від 02.03.2015 р. позивачу було перераховано 35788,29 грн., згідно заяви на виплату переказу від 02.03.2015 р. позивачу було перераховано 23889,80 грн., які вона отримала через касу «Укргазбанку» АБ відділення № 38 Київської обласної дирекції, а згідно заяви на видачу готівки №67 від 01.04.2015 р., позивачу було виплачено 140321,91 грн. через відділення АТ «Укрсоцбанку». Дані обставини сторонами не заперечуються. За договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором (частина перша статті 1058 ЦК України). Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 1060 ЦК України договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад). Договором може бути передбачено внесення грошової суми на інших умовах її повернення. За договором банківського вкладу незалежно від його виду банк зобов'язаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника, крім вкладів, зроблених юридичними особами на інших умовах повернення, які встановлені договором. Згідно ч. 1 ст. 1061 ЦК України банк виплачує вкладникові проценти на суму вкладу в розмірі, встановленому договором банківського вкладу. Положеннями ст. 2 Закону України «Про банки і банківську діяльність» передбачено, що вклад (депозит) - це кошти в готівковій або у безготівковій формі, у валюті України або в іноземній валюті, які розміщені клієнтами на їх іменних рахунках у банку на договірних засадах на визначений строк зберігання або без зазначення такого строку і підлягають виплаті вкладнику відповідно до законодавства України та умов договору. Разом з тим, ч.1 ст. 1074 ЦК України визначає, що обмеження прав клієнта щодо розпорядження грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку, не допускається, крім випадків обмеження права розпоряджання рахунком за рішенням суду або в інших випадках, встановлених законом, а також у разі зупинення фінансових операцій, які можуть бути пов'язані з легалізацією (відмиванням) доходів, одержаним злочинним шляхом, або фінансування тероризму, передбачених законом. Тобто випадки обмеження прав клієнта щодо розпоряджання грошовими коштами, які знаходяться на його рахунку, можуть бути передбачені у спеціальному законі. Рішенням Виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб № 202 від 09.11.2015 р. Уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «МІСЬКИЙ КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК» було призначено Оберемка Романа Анатолійовича, якому делеговано з 12.11.2015 р. всі повноваження ліквідатора, визначені Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб». З метою виконання всіх заходів, пов'язаних з ліквідацією ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА «МІСЬКИЙ КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК», передбачених Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», на підставі п. 2 ч. 5 ст. 12, ч. 1 ст. 35, ч. 5 ст. 44, ч. 3 ст. 48 Закону, виконавча дирекція Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийняла рішення від 17 березня 2016 р. № 356 про продовження строків здійснення процедури ліквідації ПАТ «МІСЬКИЙ КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК» на два роки до 19 березня 2018 р. включно. Рішенням Виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб № 1137 від 19.04.2018 р. вирішено призначити Уповноваженою особою на ліквідацію та делегувати всі повноваження ліквідатора ПАТ «МІСЬКИЙ КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК» провідному професіоналу з питань врегулювання неплатоспроможності банків відділу організації процедур ліквідації неплатоспроможних банків департаменту управління активами Савельєвій Анні Миколаївні на строк з 20.04.2018 р. по 19.03.2019 р. включно. Процедура виведення неплатоспроможних банків з ринку врегульована Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», який є спеціальним законом, що унормовує дані правовідносини. Відповідно до ст. 1 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» даним Законом встановлюються правові, фінансові та організаційні засади функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб, повноваження Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, порядок виплати Фондом відшкодування за вкладами, а також регулюються відносини між Фондом, банками, Національним банком України, визначаються повноваження та функції Фонду щодо виведення неплатоспроможних банків з ринку і ліквідації банків. У пункті 8 Прикінцевих і перехідних положень Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» передбачено, що законодавчі та інші нормативно-правові акти, прийняті до набрання чинності цим Законом, застосовуються у частині, що не суперечить цьому Закону. Згідно з п.16 ч. 1 ст. 2 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» тимчасова адміністрація - це процедура виведення банку з ринку, що запроваджується Фондом стосовно неплатоспроможного банку в порядку, встановленому цим Законом. Відповідно до п.6 ч.1 ст. 2 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» ліквідація банку - це процедура припинення банку як юридичної особи відповідно до законодавства. Отже, у спорах, пов'язаних з виконанням банком, у якому введена тимчасова адміністрація та/або запроваджена процедура ліквідації, своїх зобов'язань перед його кредиторами, норми Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» є спеціальними, і цей Закон є пріоритетним відносно інших законодавчих актів України у таких правовідносинах. Згідно зі ст. 26 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» Фонд гарантування вкладів фізичних осіб, Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ "Міський комерційний банк" гарантує кожному вкладнику банку відшкодування коштів за його вкладом. Особа має право на відшкодування коштів в розмірі вкладу, включаючи відсотки, але не більше суми граничного розміру відшкодування коштів за вкладами, незалежно від кількості вкладів в одному банку. Статтею 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» врегульовано наслідки запровадження тимчасової адміністрації. Зокрема, згідно з підпунктами 1, 2 ч. 5 ст. 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» під час тимчасової адміністрації не здійснюється задоволення вимог вкладників та інших кредиторів банку, примусове стягнення коштів та майна банку, звернення стягнення на майно банку, накладення арешту на кошти та майно банку. У пункті 1 ч. 6 ст. 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» передбачено, що обмеження, встановлене пунктом 1 частини п'ятої цієї статті, не поширюється на зобов'язання банку щодо виплати коштів за вкладами вкладників за договорами, строк яких закінчився, та за договорами банківського рахунку вкладників. Зазначені виплати здійснюються в межах суми відшкодування, що гарантується Фондом, в національній валюті України. Вклади в іноземній валюті перераховуються в національну валюту України за офіційним курсом гривні, встановленим Національним банком України до іноземних валют на день початку процедури виведення Фондом банку з ринку та здійснення тимчасової адміністрації відповідно до цієї статті. Відповідно до ч. 2 ст. 46 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» з дня призначення уповноваженої особи Фонду банківська діяльність завершується закінченням технологічного циклу конкретних операцій у разі, якщо це сприятиме збереженню чи збільшений ліквідаційної маси. Згідно з ч. 5 ст. 45 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» протягом 30 днів з дня опублікування відомостей про відкликання банківської ліцензії, ліквідацію банку кредитори мають право заявити Фонду про свої вимоги до банку. Вимоги фізичних осіб-вкладників у межах гарантованої Фондом суми відшкодування за вкладами не заявляються. Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Відповідно до положень Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» з 20 березня 2015 р. Фонд припинив тимчасову адміністрацію та розпочав процедуру ліквідації ПАТ «МІСЬКИЙ КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК». Звертаючись до суду з позовом, позивач просить стягнути суму коштів, що складається з суми залишку депозиту, інфляційних витрат та трьох процентів річних. Таким чином, оскільки як на момент звернення [PERSON] до суду з позовом (15 червня 2017 р.), у банку вже було введено тимчасову адміністрацію, та прийнято рішення про його ліквідацію, то даний факт унеможливлює стягнення коштів з банку у будь-який інший спосіб, аніж це передбачено Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб». Зазначена правова позиція висловлена Верховним Судом України у постановах: від 20 січня 2015 року № 6-2001цс15, від 13 червня 2016 року, № 6-1123цс16, від 12 квітня 2017 року № 6-350цс17. Згідно постанови від 08.02.2018 року ( провадження № 61 -2519 св.18) Верховний суд вказує що вказані правові позиції є незмінними і підстав для відступлення цих позицій касаційний суд не вбачає. Крім того відповідно до пунктів 3, 5 ч. 5 ст. 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» під час тимчасової адміністрації не здійснюється: нарахування неустойки ( пені, штрафів), інших фінансових ( економічних) санкцій за невиконання чи неналежне виконання зобов'язань щодо сплати податків і зборів ( обов'язкових платежів), а також зобов'язань перед кредиторами, у тому числі не застосовується індекс інфляції за весь час прострочення виконання грошових зобов'язань банку; нарахування відсотків за зобов'язаннями банку перед вкладниками та кредиторами. За умовами ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 13 ЦПК України обов'язок доказування покладається на сторони у справі. Статтею 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ч. 1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Згідно з ч. 1 ст. 28 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», Фонд розпочинає виплату відшкодування коштів у національній валюті України в порядку та у черговості, встановлених Фондом, не пізніше 20 робочих днів (для банків, база даних про вкладників яких містить інформацію про більше ніж 500000 рахунків, - не пізніше 30 робочих днів) з дня початку процедури виведення Фондом банку з ринку. Суд наголошує на тому, що позивач на свій розсуд обрав спосіб захисту порушеного права та розпорядився своїми правами щодо предмету спору, і суд, дотримуючись принципу диспозитивності цивільного судочинства, визначеному ст. 13 ЦПК, розглядає дану справу лише в межах заявлених позивачем вимог та на підставі доказів, наданих сторонами. Судом встановлено, що Фонд гарантування вкладів фізичних осіб виплатив [PERSON] гарантоване відшкодування в сумі 200 тис. грн., які були отримані позивачем 02.03.2015 р. та 01.04.2015 р. Повідомлення про відкликання ліцензії та ліквідацію ПАТ «МІСЬКИЙ КОМЕРЦІЙНИЙ\~БАНК» було офіційно оприлюднено 26.03.2015 р. в газеті «Голос України», номер 54 (6058). Отже, строк закінчення прийняття кредиторських вимог закінчився 26.04.2015 р. Оскільки протягом встановленого Законом терміну, позивачем кредиторські вимоги заявлені не були, а будь-які вимоги, що надійшли після закінчення цього строку (26.04.2015 р.), вважаються погашеними, крім вимог вкладників у межах гарантованої Фондом суми відшкодування за вкладами. При цьому, зазначений строк є граничним і поновленню не підлягає. Таким чином, враховуючи те, що у ПАТ «МІСЬКИЙ КОМЕРЦІЙНИЙ\~БАНК» було розпочато процедуру ліквідації, це унеможливлює стягнення коштів з банку, зміну процедури прийняття кредиторських вимог та подання зміни до реєстру акцептованих вимог кредиторів. Враховуючи викладене, а також враховуючи те, що обставини, на які посилається позивач як на підставу позовних вимог, не знайшли свого підтвердження в ході розгляду судом справи, а тому суд вважає позов необґрунтованим, безпідставним та недоведеним, в зв'язку з чим в його задоволенні слід відмовити.

Outcome: dismissed