Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-27 00:00:00

10.04.2013 р. позивач - Перший заступник Голови правління ПАТ Банк «Меркурій» звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON] про дострокове стягнення заборгованості за кредитним договором, просить суд стягнути суму заборгованості за Договором 18-06П-67 про надання споживчого кредиту від 02.12.2009 р. у розмірі 2356923,63 грн. та суму судових витрат в розмірі 4441 грн. В обґрунтування своїх доводів посилаються на те, що 02.12.2009 р. між позивачем та відповідачем був укладений Договір 18-06П-67 про надання споживчого кредиту з додатковими угодами, згідно якого Позивач надав відповідачу у тимчасове користування на умовах строковості, платності та цільового характеру використання грошові кошти у сумі 127000,00 грн. зі сплатою 27 % річних та кінцевим терміном погашення основної заборгованості 11 січня 2010 р. Також відповідно до Додаткових угод відповідачу відкрито кредитну лінію та встановлено ліміт кредитування за строком повернення 22.12.2011 р. та 21.12.2016 р. Свої зобов'язання за Договором позивач виконав, відкрив відповідачу позичковий рахунок та надав кредит, що підтверджується заявками на видачу готівки. Відповідно до умов укладеного Договору відповідач взяв на себе зобов'язання повернути кредит та проценти за його користування. Але всупереч вимог ст. 1048, 1049 ЦК України відповідач не виконує свої зобов'язання, передбачені Договором, в зв'язку з чим утворилась заборгованість, яка станом на 09.04.2013 р. складає 2356925,63 грн., з яких - 1922860,00 грн. - заборгованість за кредитом; 426058,10 грн. - прострочена заборгованість за процентами; 8007,53 грн. - нараховані проценти за квітень 2013 р. В судовому засіданні представник позивача підтримала позов та просила його задовольнити. Представник відповідача - Орлов О.О. в судовому засіданні проти позову заперечував, посилаючись на те, що [PERSON] не отримував грошові кошти за кредитним договором, укладеним між ним та Банком. Не заперечує про укладання кредитного договору та видачу заяв на видачу готівки. Але стверджує, що грошових коштів відповідач не отримував, позивачем не надано доказів, які б підтверджували отримання ним грошових коштів. Також стверджує, що відповідач ніяких платежів щодо погашення заборгованості за укладеним кредитним договором не вносив. Докази погашення кредиту є неналежними та недопустимими, відповідно до вимог ст. 58,59 ЦПК України. Тому вважає позовні вимоги необґрунтованими, недоведеними та безпідставними. Суд, заслухавши пояснення представника позивача, представника відповідача, перевіривши матеріали справи, прийшов до наступного. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Відповідно до ч. 3 ст. 10, ч. 2 ст. 59, ч. 1, ч. 4 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. 02.12.2009 р. між позивачем та відповідачем був укладений Договір 18-06П-67 про надання споживчого кредиту з додатковими угодами, згідно якого Позивач надає відповідачу у тимчасове користування на умовах строковості, платності та цільового характеру використання грошові кошти у сумі 127000,00 грн. зі сплатою 27 % річних та кінцевим терміном погашення основної заборгованості 11 січня 2010 р. Також відповідно до Додаткових угод відповідачу відкрито кредитну лінію та встановлено ліміт кредитування за строком повернення 22.12.2011 р. та 21.12.2016 р. (а.с. 4 - 33). Відповідно до умов укладеного Договору відповідач взяв на себе зобов'язання повернути кредит та проценти за його користування. Зазначені факти сторонами не оспорюються. Згідно зі ст.ст. 3, 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Виконання своїх зобов'язань за кредитним договором щодо надання кредиту відповідачу, представник позивача обґрунтовує заявками позивача на видачу готівки (а.с. 34 - 47). Відповідно до ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Постановою Правління Національного банку України від 15 грудня 2004 року № 637 затверджено Положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні, яке розроблено відповідно до статті 33 Закону України "Про Національний банк України", визначає порядок ведення касових операцій у національній валюті України підприємствами (підприємцями), а також окремі питання організації банками роботи з готівкою. Пунктом 1.1. зазначеного Положення передбачено, що вимоги цього Положення не поширюються на: а) розташовані на території України іноземні дипломатичні, консульські та інші офіційні представництва, міжнародні організації та їх філії, що користуються імунітетом і дипломатичними привілеями: б) представництва іноземних організацій і філій, які не здійснюють підприємницької діяльності. Такими чином, дія зазначеного Положення поширюється також на банківські установи. Відповідно до ч. 10 п. 1.2 зазначеного Положення касовий ордер - первинний документ (прибутковий або видатковий касовий ордер), що застосовується для оформлення надходжень (видачі) готівки з каси. Згідно з 3.1. Положення касові операції оформляються касовими ордерами, видатковими відомостями, розрахунковими документами, документами за операціями із застосуванням спеціальних платіжних засобів, іншими касовими документами, які згідно із законодавством України підтверджували б факт продажу (повернення) товарів, надання послуг, отримання (повернення) готівкових коштів. Пунктом 3.4 Положення передбачено, що видача готівки з кас проводиться за видатковими касовими ордерами, або видатковими відомостями. Документи на видачу готівки мають підписувати керівник і головний бухгалтер або працівник підприємства, який на це уповноважений керівником. До видаткових ордерів можуть додаватися заява на видачу готівки, розрахунки тощо. З огляду на викладене, єдиним документом, що підтверджує видачу готівки з каси та отримання готівки Відповідачем є видатковий ордер, до якого може додаватися заява про видачу готівки. Таким чином, суд вважає, що заява про видачу готівки не є доказом отримання грошових коштів Відповідачем. Інших доказів, які б підтверджували отримання готівки [PERSON] Позивачем суду не надано. Відповідно до ч. 3 ст. 10 ЦПК України, яка кореспондується з ч.1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд вважає, що Позивачем не надані належні та допустимі докази отримання грошових коштів [PERSON] на виконання умов кредитного договору. Щодо наявності платежів погашення грошових коштів за кредитним договором, судом приймаються до уваги наступні надані представником відповідача доказами. Так, окрім укладеного 02.12.2009 р. відповідачем [PERSON] та Банком кредитного договору № 18-06П-67 про надання споживчого кредиту з додатковими угодами, між Азово-Чорноморською інвестиційною компанією у формі ТОВ та Банком «Меркурій» був укладений кредитний Договір № 02-25К-44 від 11.09.2008 р., а також кредитний договір № 02-25К-44 від 21.01.2008 р. Відповідно до умов укладеного договору від 21.01.2008 р. кредитор відкрив позичальнику кредитну лінію на придбання нерухомості, а позичальник зобов'язався повернути кредит не пізніше 19 січня 2009 р., згідно з графіком погашення. Кредитним договором від 11.09.2008 р. передбачалось відкриття кредитної лінії на поповнення оборотних коштів, а позичальник зобов'язався повернути кредит не пізніше 09.09.2009 р. та сплачувати відповідні проценти за його користування. Усі зазначені договори були підписані та укладені відповідачем [PERSON] При цьому кредитні договори, які були укладені між Азов-Чорноморською компанією у формі ТОВ та Банком «Меркурій», відповідач підписав як директор компанії. Зазначені факти свідчать про ділові та кредитні відносини, які склалися між Азово-Чорноморською компанією, де директором є відповідач та Банком «Меркурій». Враховуючи наявність кредитних зобов'язань, які виникли між Азово-Чорноморською компанією та Банком, відповідач часто відвідував Банк та підписував документи, у тому числі платіжні доручення, відповідно до яких перерахував грошові кошти за укладеними кредитними договорами як директор компанії. Усі фінансові документи виготовлялися банківським працівниками.. З урахуванням довірливих відносин, які склалися між Банком та [PERSON], останній не перевіряв призначення платежу та банківські реквізити отримувача грошових коштів. Представником відповідача не заперечується той факт, що дійсно [PERSON] підписував надані позивачем банківські документи щодо погашення заборгованості за кредитним договором. Але він вважав що він підписує банківські документи щодо погашення кредитних зобов'язань компанії. Відповідно до ст. 202 Цивільного Кодексу України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Статтею 203 Цивільного Кодексу України передбачені загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, до яких у тому числі, відносяться волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Вольова спрямованість правочину характеризує внутрішнє суб'єктивне бажання особи, що реалізується через відповідну об'єктивно виражену форму виявлення. У правочині зовнішнє волевиявлення має бути адекватним внутрішній волі особи. Воля особи має бути спрямована на досягнення відповідного юридичного наслідку. Таким чином, в момент підписання банківських документів волевиявлення [PERSON] відповідало внутрішній воли щодо погашення кредитних зобов'язань Азово-Чорноморської інвестиційної компанії у формі ТОВ перед АКБ Меркурій за укладеними кредитними договорами. Однак, зовнішні виконані дії [PERSON] не відповідали його внутрішній волі. За таких обставин, суд визнає недопустимими доказами банківські документи відповідно, до яких було здійснено погашення кредиту за договором №18-06П-67 від 02 грудня 2009 року. З урахуванням викладеного, суд вважає позовні вимоги Позивача необґрунтованими та недоведеними, а тому відмовляє в їх задоволенні в повному обсязі.

Outcome: dismissed