Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-22 00:00:00

У квітні 2017 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідачів [PERSON], Індустріального районного у м. Дніпрі відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, третя особа [PERSON], про визнання батьківства та про внесення змін до актового запису про народження дитини даних про батька. В обґрунтування заявлених вимог позивач у позовній заяві посилався на те, що 17 вересня 2011 року між нею та Відповідачем було зареєстровано шлюб. Фактично сім'я розпалася у листопаді 2015 року і з цього часу вони сумісно не проживають. Шлюб розірвано 07.10.2016 року. З грудня 2015 року вона проживає у цивільному шлюбі з [PERSON]. [INFO] у неї народилася донька [PERSON]. Звертаючись до відділу ДРАЦС, їй повідомили, що батьком дитини в актовому записі про її народження буде записаний [PERSON]. [PERSON] не являється батьком дитини. Всупереч нормам передбаченим вищезазначеною статтею, [PERSON] не виявляє бажання писати до органу ДРАЦС заяву про не визнання його батьком дитини. Просила суд: визнати [PERSON], [INFO], уродженця Російської Федерації, громадянина України, який зареєстрований за адресою: [ADDRESS] - батьком дитини [PERSON], [INFO], народженої [PERSON]; зобов'язати Індустріальний районний у місті Дніпрі відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області внести зміни до актового запису про народження дитини [PERSON] [INFO] за № 86 від 09.02.2017 року, де у відомостях про батьківство вказати батьком дитини [PERSON] [INFO], уродженця Російської Федерації, громадянина України, який зареєстрований за адресою: [ADDRESS], виключивши відомості про [PERSON] та змінити прізвище та по-батькові дитини [PERSON] [INFO] на [PERSON] та стягнути судові витрати із відповідача. Позивачка в судовому засіданні позовні вимоги підтримала та наполягала на їх задоволенні. Відповідач у судовому засіданні позовні вимоги визнав частково та не заперечував, що не він є біологічним батьком дитини, однак заперечував щодо стягнення з нього судових витрат по справі. Представник відповідача Індустріального районного у м. Дніпрі відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області в судове засідання не з'явився. Про час і місце слухання справи повідомлялись належним чином. Про причину неявки суд не повідомили. Третя особа [PERSON] в судовому засіданні просив суд позов задовольнити та надав заяву про те що він є батьком дитини. Суд, вислухавши сторони, вивчивши матеріали справи, вважає, що позов не підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що 17 вересня 2011 року між позивачем [PERSON] та відповідачем [PERSON] було укладено шлюб, актовий запис № 614, зареєстрований Індустріальним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції у Дніпропетровській області. Прізвище дружини після одруження «[PERSON]» (а.с. 8). Відповідно до копії свідоцтва про розірвання шлюбу Серія [NUMBER], виданого 07 жовтня 2016 року Індустріальним районним у місті Дніпропетровську відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано, актовий запис №160. Прізвище після державної реєстрації розірвання шлюбу [PERSON] - [PERSON]. Згідно до свідоцтва про народження [PERSON], [INFO], серії [NUMBER] від 09.02.2016 року, за актовим записом № 86, виданого Індустріальним районним у місті Дніпрі відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області батьком дитини є [PERSON], матір'ю - [PERSON] (а.с.10). Позивач, подаючи позов, зазначила, що відповідач не є біологічним батьком народженої у неї дитини, так як вона припинила з Відповідачем шлюбні стосунки з листопада 2015 року, а дитина народилася в січні 2017 року. З грудня 2016 року вона проживає в цивільному шлюбі з [PERSON], який і є біологічним батьком дитини. Як вказав в судовому засіданні відповідач [PERSON], він не є батьком малолітньої [PERSON], але не бажає подавати до органу ДРАЦС заяву про не визнання його батьком дитини, вважає, що дане питання повинно бути вирішено в суді. [PERSON] в судовому засіданні вказав, що він є біологічним батьком дитини, яка народилася у позивачки, що також підтверджується його особистою заявою. Відповідно до ч. 1 ст. 122 СК України, дитина, яка зачата і (або) народжена у шлюбі, походить від подружжя. Походження дитини від подружжя визначається на підставі Свідоцтва про шлюб та документа закладу охорони здоров'я про народження дружиною дитини. Відповідно до ч. 3 ст. 122 СК України подружжя, а також жінка та чоловік, шлюб між якими припинено, у разі народження дитини до спливу десяти місяців після припинення їх шлюбу, мають право подати до органу державної реєстрації актів цивільного стану спільну заяву про невизнання чоловіка (колишнього чоловіка) батьком дитини. Така вимога може бути задоволена лише у разі подання іншою особою та матір'ю дитини заяви про визнання батьківства. Отже, в судовому засіданні встановлено, що [PERSON], який в Свідоцтві про народження дитини записаний батьком, - фактично не являється батьком дитини, а запис в свідоцтві про народження дитини зроблений лише з огляду на положення ч. 2 ст. 122 СК України, але не у зв'язку з біологічним походженням. Оскільки відповідно до вищезазначеної статті СК України, дитина, яка народилась до спливу десяти місяців після припинення шлюбу або визнання його недійсним, походить від подружжя. Згідно частини 1 та 2 статті 138 СК України, жінка, яка народила дитину у шлюбі, має право оспорити батьківство свого чоловіка, пред'явивши позов про виключення запису про нього як батька дитини з актового запису про народження дитини. Аналогічна правова позиція викладена в п. 11 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" від 15.05.2006 року № 3, оспорити батьківство має право особа, яка записана батьком дитини в Книзі реєстрації народжень (ст. 136 СК) - шляхом пред'явлення позову про виключення відомостей про неї як батька з актового запису про народження дитини, а також жінка, котра народила дитину в шлюбі (ст. 138 СК), - звернувшись із позовом про виключення із цього запису відомостей про її чоловіка як батька дитини. Виходячи із вищевикладеного, та беручи до уваги що позивачкою заявлені позовні вимоги не про виключення запису про відповідача як батька дитини з актового запису про народження дитини, а заявлено позовні вимоги, які не передбачені нормами СК України, тому суд не вбачає законних підстав для задоволення позовних вимог позивача та вимушений в позові відмовити. Відповідно до ст. 11 ЦПК суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст. 88 ЦПК України, оскільки в задоволенні позовних вимог позивачу відмовлено, то судові витрати не відшкодовуються.

Outcome: dismissed