Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-29 00:00:00

Позивачі звернулися до Мелітопольського міськрайонного суду з позовною заявою до [PERSON] про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини, що відкрилась після смерті матері [PERSON], що померла 08 січня 2005 року, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що 08 січня 2005 року померла їх мати [PERSON]. Після смерті відкрилася спадщина на належній їй житловий будинок № 12 по вул. Суворова, у м. Мелітополі, Запорізької області. Спадкоємцями першої черги за законом є вони, позивачі по справі [PERSON], [PERSON] та їх рідна сестра по матері [PERSON]. Після смерті матері, сестра сказала їм, що мати залишила заповіт на користь свого онука, Дениса. Вони з братом порадились, та прийшли до висновку, що якщо є заповіт, це була воля їх матері, то вони не будуть заперечувати проти оформлення будинку на їх племінника. Їх сестра залишилась проживати в будинку разом зі своїми дітьми. У квітні 2015 року, позивачу по справі [PERSON] стало відомо, що їх сестра у вересні 2014 року, виїхала з дітьми до Криму, а будинок здала квартирантам, які мешкали до грудня 2014 року. Коли вони почали з'ясовувати, чи оформлений будинок на племінника, чи може взагалі сестра продала, чи подарувала його, з'ясувалося, що сестра ввела їх з братом в оману, що будинок оформлено на неї, що ніякого заповіту на племінника не було. Коли вона оформлювала спадщину у нотаріуса, вона скрила той факт, що є інші спадкоємці за законом. Позивачі вважають, що вони пропустили строк для подання заяви про прийняття спадщини з поважних причин. За цих обставин вони були змушені звернутись до суду з даною позовною заявою про визначення додаткового терміну для прийняття спадщини. В судовому засіданні позивач по справі [PERSON] наполягав на задоволенні позовної заяви та просив суд задовольнити позов у повному обсязі. В судовому засіданні представник позивача по справі [PERSON] адвокат [PERSON] - наполягав на задоволенні позовної заяви та просив суд задовольнити позов у повному обсязі, та вважає що позивачі по справі пропустили строк для подання заяви про прийняття спадщини з поважних причин. В судовому засіданні позивач по справі [PERSON] наполягав на задоволенні позовної заяви та просив суд задовольнити позов у повному обсязі. В судовому засіданні відповідач по справі [PERSON], заперечувала проти позову, та вважає, що позовні вимоги позивачів є безпідставними, і такими, що не підлягають задоволенню. Пояснив, що вона ніколи не вводила позивачів в оману щодо наявності заповіту матері на імя її сину. Вищенаведені в позові обставини підтверджують те, що позивачі свідомо не звертались до нотаріуса з заявами про прийняття спадщини після смерті матері. Тільки після спливу 10 років після смерті матері позивачі вирішують, що вони пропустили строк для подання заяви про прийняття спадщини з поважних причин, обґрунтовуючи це вказаними голослівними доводами. В судовому засіданні представник позивача по справі [PERSON] адвокат [PERSON] - заперечував проти позову, та вважає, що позовні вимоги позивачів є безпідставними, і такими, що не підлягають задоволенню. Пояснив, що у позовній заяві позивачі не заперечують те, що вони знали про факт смерті 08.01.2005р. їхньої матері [PERSON], знали про наявність спадкового майна. Більш того вони були присутні на її похованні та на поминальному обіді. Це підтверджує те, що позивачі мали усі можливості звернутися до нотаріальної контори в межах встановленого шестимісячного строку для прийняття спадщини. Вказані у позові голослівні посилання позивачів не є поважними причинами пропуску строку прийняття спадщини. Крім того, до суду надав заперечення, аналогічні своїм поясненням. Суд, вислухавши думку сторін, їх представників, та допитавши свідків, дослідивши матеріали справи та всебічно проаналізувавши обставини в їх сукупності, дав оцінку зібраним по справі доказам, виходячи зі свого внутрішнього переконання, яке ґрунтується\~\~на повному, об'єктивному та всебічному з'ясування обставин справи, прийшов до висновку, що\~\~позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до вимог\~ст. 10 ЦПК України\~цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.\~\~ Відповідно до ч. 1\~ст. 11 ЦПК України\~\~\~\~суд розглядає цивільні справи не інакше\~\~ як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Стаття 60 ЦПК України\~передбачає, що кожна сторона зобов'язана\~\~ довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених\~статтею 61 ЦПК України. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.\~\~ Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.\~\~ Судом встановлено, що згідно копії паспорту, позивач [PERSON], народився 20.04.1963 року (а.с.7-9). Згідно копії паспорту, позивач [PERSON], народився 18.10.1959 року (а.с.4-6). Відповідно до копії свідоцтва про смерть, яке видане повторне, [PERSON], померла 08 січня 2005 року, в місті Запоріжжя Орджонікідзевському районі, (а.с. 10). На підтвердження родинних відносин, позивачі надали свої копії свідоцтв про народження, згідно яких вбачається, що їх батьками були, батько [PERSON] та мати [PERSON], (а.с.11, 12). Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина на належній їй житловий будинок № 12 по вул. Суворова, у м. Мелітополі, Запорізької області. Спадкоємцями першої черги за законом є, брати [PERSON], [PERSON] та їх рідна сестра по матері [PERSON]. Обґрунтовуючи свої позовні вимоги щодо наявності поважної причини пропуску шестимісячного строку для подання заяви про прийняття спадщини після смерті - [PERSON], позивачі посилаються на те, що відповідач [PERSON] ввела їх в оману вказавши їм після смерті матері про існування заповіту матері на імя сина відповідачки, онука померлої Дениса, за яким йому відходив належний їй будинок, розташований по вул. Суворова, 12 в м. Мелітополь. Однак, до матеріалів справи позивачами не надано жодного належного та допустимого доказу на підтвердження вказаного твердження. Навпаки, надаючи пояснення в судовому засіданні від 28.07.2016 року позивачі вказали, що про існування вказаного заповіту після смерті [PERSON] їм повідомила не відповідачка, а їхня тітка, рідна сестра померлої [PERSON]. Проте, під час допиту в якості свідка [PERSON] це не підтвердила, а навпаки заперечувала. Більш того, в судовому засіданні позивачі повідомили те, що їм було відомо, що спадкодавець - [PERSON] перед смертю перебувала в тяжкому стані в лікарні м. Запоріжжя (проходила лікування в опіковому відділенні) і тому вона не мала фізичної можливості у той час оформити будь-який заповіт. Вони також особисто підтвердили, що позивачка їм не показувала і вони не бачили вказаний заповіт. Також, необхідно зазначити, що свідок [PERSON], яка була викликана як свідок з боку позивачів, підтвердила в судовому засіданні, що через рік після смерті [PERSON] на поминальному обіді відповідачка в присутності [PERSON] повідомила, що будинок матері вона оформила на себе і він з цим був згодний. Таким чином [PERSON], ще у 2006 році знав про те, що будинок матері відповідачка оформила на себе. Це не відповідає змісту його позовної заяви. Допитана в судовому засіданні у якості свідка [PERSON], повідомила, що її колишній чоловік [PERSON], з яким вона проживала спільно до кінця 2005 року, знав про оформлення відповідачкою на себе будинку матері ще у 2005 році. У судовому засіданні 28.07.2016 року [PERSON] підтвердила, що вона ніколи не вводила позивачів в оману щодо наявності заповіту матері на імя її сину. Таким чином, показами допитаних у судовому засіданні свідків було підтверджено, що позивачі свідомо не звертались до нотаріуса з заявами про прийняття спадщини після смерті матері. Тільки після спливу 10 років після смерті матері позивачі вирішують, що вони пропустили строк для подання заяви про прийняття спадщини з поважних причин, обґрунтовуючи це вказаними голослівними та суперечливими доводами. Відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Всупереч зазначеним вимогам, позивачами не надано до суду жодного достовірного доказу про наявність причин, пов'язаних з об'єктивними, непереборними, істотними труднощами для подання ними заяви про прийняття спадщини до нотаріуса у шестимісячний строк. Також в обґрунтування свого позову позивачі посилаються на те, що відповідачка оформлюючи спадщину на себе у нотаріуса зазначила про відсутність інших спадкоємців. З матеріалів цієї справи вбачається, що 08.01.2005 року померла [PERSON]. Після її смерті відкрилась спадщина на належне їй майно, а саме - житловий будинок у виді житлового будинку. Спадкоємцями після її смерті були відповідачка, яка прийняла спадщину, звернувшись до нотаріуса, і позивачі, які у встановлений законом строк не звернулись до нотаріуса з відповідною заявою. Відповідно до ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто. Водночас, положеннями ЦКУ та Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України (затв. наказом Міністерства юстиції України від 3 березня 2004 року N 20/5 у редакції чинній на момент відкриття вказаної спадщини) при прийнятті заяви про прийняття спадщини не передбачено обовязок спадкоємця вказувати про наявність інших спадкоємців, а також не передбачено обовязок нотаріуса здійснювати розшук спадкоємців. Заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем виключно особисто. З дослідженої в судовому засіданні спадкової справи вбачається, що позивачка звернулась до нотаріуса у встановлений шестимісячний строк, і отримала свідоцтво про право на спадщину, яке на даний час не скасоване. Відповідно до ч. 1 ст.1270 ЦК України, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Відповідно до ч. 3 ст.1272 ЦК України, за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. Предметом доказування у цій цивільній справі щодо визначення спадкоємцю додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини є саме зясування поважності причин пропуску ними встановленого законом строку. В даному випадку позивачі визнали в судовому засіданні те, що вони знали про відкриття спадщини, знали про існування спадкового майна, були присутні на похованні матері, і фактично єдиною причиною не прийняття ними спадщини є те, що вони помилково вважали, що будинок матері у спадщину прийняв онук померлої (син відповідачки) на підставі начебто існуючого заповіту. Законодавством України не визначено чіткого переліку причин, які по своїй суті є поважними, а тому вирішуючи питання щодо поважності пропуску позивачкою встановленого законом шестимісячного строку для подання заяви про прийняття спадщини, необхідно виходити із того, що такими причинами можуть бути такі обставини життя позивачів, які б обєктивно перешкоджали їм подати таку заяву у визначений законом строк. Однак, вказані вище обставини на які посилаються позивачі, не є поважними причинами пропуску строку прийняття спадщини, оскільки позивачі мали усі можливості звернутися до нотаріальної контори в межах шестимісячного строку для прийняття спадщини. Пунктом 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року за № 7 "Про судову практику у справах про спадкування" визначено, що вирішуючи питання про визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, повязані з обєктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. \~При розгляді вказаного спору суд враховує розяснення Вищого Спеціалізованого суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», викладені у листі від 16.05.2013 року № 24-753/0/4-13, відповідно до яких «Судом не можуть бути визнані поважними такі причини пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини як юридична необізнаність позивача щодо строку та порядку прийняття спадщини, необізнаність особи про наявність спадкового майна, похилий вік, непрацездатність, незнання про існування заповіту, встановлення судом факту, що має юридичне значення для прийняття спадщини (наприклад, встановлення факту проживання однією сім'єю), невизначеність між спадкоємцями хто буде приймати спадщину, відсутність коштів для проїзду до місця відкриття спадщини, несприятливі погодні умови». Те що відповідачка оформила спадщину після смерті матері на себе за відсутності відповідних заяв з боку позивачів не є належним доказом наявності поважної причини пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини. Нічого не заважало позивачам виконати норму законну та подати відповідні заяви нотаріусу. Вчинення відповідачкою будь-яких протиправних дій в даному випадку в судовому засіданні не встановлено та належними доказами не підтверджено. Зазначені позивачами обставини не свідчать про наявність в розумінні ч. 3 ст. 1272 ЦК України поважних причин пропуску позивачами строку для прийняття спадщини, Жодних доказів на підтвердження існування причин, пов'язаних з об'єктивними, непереборними, істотними труднощами для вчинення дій із прийняття спадщини, позивачами не надано. З огляду на зазначені правові положення та встановлені судом обставини вважаю, що позовні вимоги позивачів є безпідставними, і такими, що не підлягають задоволенню. На підставі викладеного, суд вважає в задоволенні позову [PERSON], [PERSON] до [PERSON] про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини, слід відмовити, як пропущений без поважних причин.

Outcome: dismissed