Jurisdiction: civil
Date: 2020-07-30 00:00:00

АТ КБ «Приватбанк» звернувся до Гайворонського районного суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості. Позов мотивований тим, що AT КБ «ПРИВАТБАНК» та [PERSON] уклали 16.01.2008 року кредитний договір №K2V4AK01730026. Згідно договору AT КБ «ПРИВАТБАНК» зобов`язався надати відповідачу кредит у розмірі 19166.45 доларів США на термін до 15.01.2015 p., а відповідач зобов`язався повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку, встановлених кредитним договором. У зв`язку з порушеннями зобов`язань за кредитним договором відповідач станом на 03.03.2020 року має заборгованість - 160459,75 доларів США, яка складається з наступного: 21038,14 доларів США - заборгованість за кредитом (тілом кредиту); 6525,77 доларів США - заборгованість по відсоткам за користування кредитом; 1116,05 доларів США - заборгованість по комісії за користуванням кредитом; 131779.79 доларів США - пеня за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором; Але позивач просить стягнути з відповідача лише 631.14 доларів США - заборгованість за кредитом (тілом кредиту) з урахуванням суми 3% від тіла кредиту та судові витрати. На даний час відповідач продовжує ухилятись від виконання зобов`язання і заборгованість за договором не погашає, що є порушенням законних прав АТ КБ «ПРИВАТБАНК». Представник позивача АТ КБ «ПРИВАТБАНК» в судове засідання не з`явився, направив до суду заяву з проханням розглянути справу без його участі, позовні вимоги підтримує повністю, проти заочного розгляду справи та винесення заочного рішення не заперечує. Відповідач в судові засідання не з`явилася, судову повістку не отримувала, оскільки не проживає в зареєстрованому місці проживання, а тому відповідно до п. 4 ч. 8 ст. 128 ЦПК України є такою, що належним чином повідомлена про дату, час і місце розгляду справи. Відзив на позовну заяву до суду не надіслала. Вивчивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов не підлягає задоволенню виходячи з наступного. В судовому засіданні встановлено, що AT КБ «ПРИВАТБАНК» та [PERSON] уклали 16.01.2008 року кредитно-заставний договір №K2V4AK01730026. Згідно договору AT КБ «ПРИВАТБАНК» зобов`язався надати відповідачу кредит у розмірі 19166.45 доларів США на термін до 15.01.2015 p., а відповідач зобов`язався повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку, встановлених кредитним договором (а.с. 7-10). За розрахунками позивача, відповідач не надав своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, у зв`язку з чим станом на 03.03.2020 року має заборгованість - 631.14 доларів США залишок простроченої заборгованість за наданим кредитом (прострочене тіло кредиту) з урахуванням суми 3% від простроченого тіла кредиту, яку просить стягнути позивач, що еквівалентна 15658,58 грн. (а.с. 4-6). Згідно копії заочного рішення Гайворонського районного суду Кіровоградської області від 25.01.2016 року стягнуто з [PERSON] на користь ПАТ КБ "ПриватБанк" 2331165,50 грн. заборгованості по кредитному договору № K2V4AK01730026\~ від 16.01.2008 року (а.с. 40-41). Згідно з вимогами кредитного договору за наявності прострочення виконання основного зобов`язання в обумовлений сторонами строк ПАТ «Приватбанк» використав право вимагати повернення усієї суми кредиту, що залишилася несплаченою, а також сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 ЦК України, та пені за порушення умов договору, шляхом стягнення цих коштів у судовому порядку. Такими діями кредитор на власний розсуд змінив умови основного зобов`язання щодо періодичності платежів, порядку сплати процентів за користування кредитом, із чим погодився й суд, який задовольнив позовні вимоги ПАТ «Приватбанк» 25.01.2016 року. Статтею 1050 ЦК України передбачено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. За змістом частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора щодо всієї суми заборгованості, яке боржник виконав не в повному обсязі, не є підставою для нарахування процентів та пені за кредитним договором, який у цій частині змінений кредитором, що засвідчено в судовому рішенні, а отже, строк дії договору змінився. У такому разі положення абзацу 2 частини 1 статті 1048 ЦК України, за яким проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики, не підлягають застосуванню, оскільки між сторонами немає домовленості про порядок повернення позики поза межами строку дії договору. Щодо нарахування пені необхідно зважати на вимоги статей 549, 550. 551 ЦК України, згідно з якими пенею є грошова сума, яку боржник повинен передати кредиторові у разі порушення зобов`язання і яка обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Проценти на неустойку не нараховуються та, якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Тобто неустойка нараховується в разі порушення боржником зобов`язання (стаття 610, пункт 3 частини 1 статті 611 ЦК України) з першого дня прострочення та до тих пір, поки зобов`язання не буде виконане. Період, за який нараховується пеня за порушення зобов`язання, не обмежується, її розмір збільшується залежно від тривалості порушення зобов`язання. Тобто пеня може нараховуватись на суму невиконаного або неналежно виконаного грошового зобов`язання (зокрема, щодо повернення кредиту чи сплати процентів за кредитом) протягом усього періоду прострочення, якщо інше не вказано в законі чи договорі. Разом з тим відповідно до пункту 1 частини 2 статті 258 ЦК України до вимог про стягнення неустойки (як штрафу, так і пені) застосовується позовна давність в один рік. Таким чином, стягнути неустойку (зокрема, пеню незалежно від період її нарахування) можна лише в межах спеціальної позовної давності, яка згідно із частиною першою статті 260 ЦК України обчислюється за загальними правилами визначення строків, установленими статтями 253-255 цього Кодексу, від дня порушення грошового зобов`язання. З огляду на зазначене можна зробити такі висновки. Звернення з позовом про стягнення кредиту незалежно від способу такого стягнення змінює порядок, умови і строк дії кредитного договору. На час звернення з таким позовом вважається, що настав строк виконання договору в повному обсязі. Рішення суду про стягнення заборгованості чи звернення стягнення на заставлене майно засвідчує такі зміни. Право кредитора нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється у разі пред`явлення до позичальника вимог згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. Зі змісту позовної заяви АТ КБ «Приватбанк» вбачається, що позивачем не заявлялися позовні вимоги відповідно до частини 2 статті 625 ЦК України, а просив суд стягнути заборгованість з підстав, передбачених статтями 526, 527, 530, 1054 ЦК України. Відповідно до частини 1 статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що вимоги позивача не підлягають задоволенню. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст.\~141\~ЦПК України судові витрати покладаються на сторони пропорційно розміру задоволенню позовних вимог.

Outcome: dismissed