Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-23 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом , в якому з урахуванням уточнень, просить стягнути [PERSON] на її користь матеріальні збитки, спричинені ДТП, в розмірі 8944,43 грн., моральну шкоду в розмірі 1000 гривень та понесені судові витрати, посилаючись на наступне: 12 грудня 2015 року близько 12-20 години [PERSON], керуючи автомобілем [NUMBER] , допустив порушення ПДР України, в наслідок чого скоїв наїзд на автомобіль [NUMBER], під керуванням [PERSON] В наслідок ДТП автомобілі отримали механічні пошкодження. Власником автомобілю [NUMBER] є [PERSON] Згідно постанови Комінтернівського районного суду м. Харкова від 13.01.2016 року винним у скоєнні ДТП визнаний [PERSON] Цивільно-правова відповідальність автомобілю [NUMBER] застрахована СК «Брокбізнес» за договором ОСЦПВ. Вартість ремонтно-відновлювальних робіт автомобілю [NUMBER], згідно складеного СТО «Фрунзе-Авто» рахунку № ЗиФ-0292353 від 16.12.2015 року , станове 27 034,30 грн. СК «Брокбізнес» відшкодувала позивачу спричинену в наслідок ДТП шкоду у розмірі 18 805,80 грн. [PERSON] повідомив позивачу, що 510 грн. франшизи він віддав власнику автомобілю [NUMBER] [PERSON], а спричинену шкоду повинен відшкодовувати саме власник автомобілю, так як на час скоєння ДТП [PERSON] знаходився з ним у трудових відносинах - працював у таксі « Всеукраїнське такси 306». Але, як стало відомо потім, трудового договору між [PERSON] та [PERSON] укладений не був. Враховуючи категоричну відмову винної сторони відшкодувати добровільно спричинену шкоду, позивач провів експертизу втрати товарної вартості свого автомобілю [NUMBER]. Згідно звіту про незалежну оцінку величини втрати товарної вартості № 11 від 09.03.2016 року ТОВ «Регіон-Експерт» розмір втрати товарної вартості автомобілю [NUMBER] складає 7 634,43 грн. Вартість проведення експертизи - 450 грн. На даний час залишається невідшкодованою сума франшизи в розмірі 510 грн., вартість проведення огляду автомобілю в сумі 350 грн., вартість проведення експертизи - 450 грн., та втрата товарної вартості автомобілю позивача в сумі 7 634,43 грн. Крім того, в наслідок ДТП позивачу була спричинена і моральна шкода, яка полягає в тому, що автомобіль позивача, який був пошкоджений в наслідок ДТП є першим автомобілем у родині, та єдиним джерелом заробітку коштів на життя. Пошкодження автомобілю стало серйозним ударом по сімейному бюджету, призвело до розладів відносин у сім*ї і знизило можливість заробітку на життя. Спричинену моральну шкоду позивач оцінює в 1 000 грн. Спричинені матеріальні збитки та моральну шкоду позивач вважає необхідним стягнути саме з власника транспортного засобу - автомобілю [NUMBER] , [PERSON] відповідно до вимог ст. 1187 ЦК України, а не з водія [PERSON] У судовому засіданні представник позивача підтримав заявлений позов та просив його задовольнити. Представник відповідача у судовому засіданні позов не визнав, посилаючись на те, що він є неналежним відповідачем по справі, та відповідальність за скоєне ДТП повинен нести [PERSON], який порушив правила дорожнього руху, та керував транспортнім засобом під час ДТП. Також представник зазначив, що між [PERSON] та [PERSON] немає, та ніколи не було трудових відносин. Третя особа - [PERSON] до суду не з*явився, належним чином повідомлявся про місце та час розгляду справи, про що свідчать зворотні повідомлення про отримання ним судових повісток, про причини своєї неявки суд не повідомив. Суд, вислухавши представників позивача та відповідача, дослідивши представлені сторонами докази, вважає, що позовні вимоги [PERSON] не підлягають задоволенню, з наступних підстав: Згідно ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана майну фізичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. У відповідності до ч.2 ст.1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі володіє транспортним засобом . Судом встановлено, що 12 грудня 2015 року близько 12-20 години [PERSON], керуючи автомобілем [NUMBER] , біля стадіону « Металіст» в м. Харкові, допустив порушення ПДР України, в наслідок чого скоїв наїзд на автомобіль [NUMBER], який належить позивачу, під керуванням [PERSON] В наслідок ДТП автомобілі отримали механічні пошкодження. ( а.с. 10) Власником автомобілю [NUMBER] є [PERSON] ( а.с. 66) Згідно постанови Комінтернівського районного суду м. Харкова від 13.01.2016 року винним у скоєнні ДТП визнаний [PERSON] Постанова набрала законної сили. ( а.с. 9) Вартість ремонтно-відновлювальних робіт автомобілю [NUMBER], згідно складеного СТО «Фрунзе-Авто» рахунку № ЗиФ-0292353 від 16.12.2015 року , станове 27 034,30 грн. Вартість проведення огляду - 350 грн. ( а.с. 11, 12) СК «Брокбізнес» відшкодувала позивачу спричинену в наслідок ДТП шкоду у розмірі 18 805,80 грн. ( а.с. 13) Згідно звіту про незалежну оцінку величини втрату товарної вартості № 11 від 09.03.2016 року ТОВ «Регіон-Експерт» розмір втрати товарної вартості автомобілю [NUMBER] складає 7 634,43 грн. Вартість проведення експертизи - 450 грн.( а.с. 15-47 ) Доказів того, що на час скоєння ДТП [PERSON] знаходився з [PERSON] у трудових відносинах позивач не надав. Позивачка та її представник вважають ,що належним відповідачем по справі є [PERSON], тобто власник джерела підвищеної небезпеки, у відповідності до ст. 1187 ЦК України , але суд не може погодитися з таким твердженням, тому що згідно п. 4 Постанови Пленуму Вищого спеціалізовано Суду України № 4 від 01.03.2013 року « Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки » розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до ст.ст. 1166,1187 ЦК України шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов*язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавала за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв*язок, та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дій джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини.» Пунктом 2.2 Правил дорожнього руху України , власник транспортного засобу, а також особа, яка використовує такий транспортний засіб на законних підставах, можуть передавати керування транспортним засобом інший особі, що має при собі посвідчення на право керування транспортним засобом відповідної категорії. Власник транспортного засобу може передавати такий засіб у користування інший особі, що має посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії, передавши їй реєстраційний документ на цей транспортний засіб. Під час розгляду справи встановлено, що [PERSON] керував транспортним засобом , який належить відповідачу [PERSON], та мав посвідчення водія ( а.с. 10) Представнику позивача були роз*яснені вимоги ст. 33 ЦПК України про заміну відповідача по справі, або залучення іншої особи в якості співвідповідача, але представник позивача наполягав на тому, що позовні вимоги пред*явлені саме до [PERSON], так як саме він повинен нести відповідальність за спричинену шкоду відповідно до вимог ст. 1187 ЦК України , та на цей час пред*являти вимоги до водія [PERSON] позивач не бажає. Відповідно до вимог ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених позовних вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Частиною 1 ст. 33 ЦПК України встановлено що суд лише за клопотанням позивача, не припиняючи розгляду справи , замінює первісного відповідача належним відповідачем, якщо позов пред*явлено не до тієї особи, яка має відповідати за позовом, або залучає до участі у справі іншу особу в як співвідповідача. Оцінивши докази в їх сукупності з нормами діючого законодавства, суд вважає, що відсутня вина власника транспортного засобу [PERSON]., оскільки він доручив керування своїм автомобілем [PERSON]В, тому саме останній повинен відшкодовувати позивачу шкоду , яка виникла при зіткненні транспортних засобів, як особа винна в ДТП, а не власник транспортного засобу, як помилково зазначає позивачка. Згідно п.1 ч.1 ст. 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки одній особі з вини іншої особи відшкодовується винною особою на загальних підставах. Відповідно до роз'яснень, даних в п.5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року №4 "Про судову практику у справах про відшкодування моральної (не майнової) шкоди", обов'язковому з'ясуванню при вирішенні справ про відшкодування моральної шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою та протиправними діяннями її заподіювача та вина останнього в її заподіянні. Згідно до ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Частина 1 ст. 1167 ЦК України передбачає, що маральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними діями відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Розмір відшкодування моральної шкоди суд визначає в межах заявлених вимог, залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, враховуючи істотність вимушених змін у їх життєвих стосунках, наміру з яким діяв відповідач. Суд вважає, що у зв'язку з відсутністю вини відповідача щодо спричинення моральної шкоди позивачу, позовні вимоги про її стягнення саме з відповідача задоволенню не підлягають, так як таки вимоги можуть бути заявлені до винної особи - заподіювача такої шкоди.

Outcome: dismissed