Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-20 00:00:00

16.03.2017 року [PERSON] звернувся до суду з вказаним позовом до [PERSON] та просив зобов`язати відповідача узгодити межі земельної ділянки, що розташована по [ADDRESS] , та підписати акт про встановлення меж земельної ділянки в натурі. Також просив вирішити питання судових витрат. На обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що згідно договору купівлі-продажу від 24.01.1992 року він придбав жилий будинок садибного типу загальною площею 50 кв.м., який розташований на присадибній земельній ділянці площею 0,47 га, за адресою: [ADDRESS] . Рішенням Макишинської сільської ради Городнянського району Чернігівської області від 16.06.2016 року позивачеві було надано дозвіл на розробку технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) орієнтовною площею 0,25 га, цільове призначення - для обслуговування житлового будинку та господарських будівель і споруд, яка знаходиться по [ADDRESS] . На підставі вищезазначеного рішення землевпорядною організацією була виготовлена технічна документація. Переліком документів, необхідних для оформлення технічної документації, передбачено оформлення акту встановлення і погодження зовнішніх меж земельної ділянки з сусідніми власниками чи землекористувачами. Враховуючи це, позивач звернувся до сусідів за погодженням меж своєї земельної ділянки. Однак відповідач [PERSON] , який є власником сусідньої земельної ділянки, безпідставно та необґрунтовано відмовляється узгодити межу земельної ділянки. На думку позивача, це позбавляє його законного права завершити процес приватизації та зареєструвати право приватної власності на земельну ділянку, виділену для обслуговування його будинку. З посиланням на положення ст. 152, 158, п.б ч.2 ст. 198 Земельного кодексу України, позивач просить суд зобов`язати відповідача узгодити межі та підписати відповідний акт. У судовому засіданні позивач та його представники позовні вимоги підтримали у повному обсязі та просили задовольнити позов з підстав, викладених у позовній заяві та документах по суті справи. (а.с.2-3, 60-63) Пояснили, що з питання приватизації земельної ділянки по [ADDRESS] позивач [PERSON] звертався до Макишинської сільської ради неодноразово. Питання про надання дозволу на виготовлення технічної документації розглядалося сільською радою у 2015 році та у 2016 році. В обох випадках власник суміжної земельної ділянки [PERSON] категорично відмовлявся узгодити межі земельної ділянки та підписати відповідний акт. Про факти відмови відповідача підписати акт позивач [PERSON] усно повідомляв орган місцевого самоврядування - Макишинську сільську раду та особисто сільського голову. З письмовою заявою про вирішення земельного спору або про погодження технічної документації без підпису [PERSON] він не звертався, оскільки вирішив звернутися до суду з цим позовом. У поданих суду документах по суті справи відповідач [PERSON] заявлені до нього позовні вимоги не визнав та просив в задоволенні позову відмовити. (а.с.45-47, 119-120)Заперечуючи проти позову, відповідач зазначив, що при вирішенні спірного питання позивач [PERSON] обрав неправильний спосіб захисту його права. Вказав, що межа, яка проходить між його власною земельною ділянкою та земельною ділянкою, якою користується [PERSON] , є спірною. При оформленні технічної документації на земельну ділянку [PERSON] , в порушення Інструкції про затвердження, встановлення меж земельних ділянок в натурі та їх закріплення межовими знаками, межі земельної ділянки з відповідачем не погоджували, а межові знаки відсутні в натурі на земельної ділянці [PERSON] . Вважає, що Макишинська сільська рада при посвідченні акту про відмову відповідачем підписати акт погодження меж земельної ділянки діяла не у спосіб, передбачений Законом України " Про місцеве самоврядування в Україні", за змістом ст.33 якого спір з приводу узгодження суміжними землекористувачами розглядається колегіально комісією з питань землекористування, а у разі необхідності спільно з іншими комісіями. [PERSON] не звертався із заявою до Макишинської сільської ради з приводу узгодження меж земельної ділянки, а Макишинська сільська рада та комісія з розгляду земельних спорів не розглядала цього питання на відповідних засіданнях. У судовому засіданні відповідач позовні вимоги не визнав повністю та підтримав письмові відзив на позов та письмові пояснення, подані ним до справи. Пояснив, що межа, яка проходить між його земельною ділянкою та земельною ділянкою, яка знаходиться у користуванні [PERSON] , є спірною. Про наявність спору з приводу межі було відомо Макишинській сільській раді, в тому числі сільському голові. Стверджував, що при оформленні технічної документації на ім`я [PERSON] , яка виготовлялась у 2016 році, та копія якої долучена до справи, виконавці робіт не проводили виїзд на місце та не встановлювали на місці межові знаки. Тому у вказаній технічній документації, яка виготовлена у 2016 році, наявні документи без дат складання та датовані 2015 роком. Підписати акт погодження межі земельної ділянки у 2016 році йому не пропонували. Вважає, що позивач надав суду неналежні та недостовірні докази. Вважає, крім того, що відомості, які містяться у технічній документації, яка подана суду стороною позивача, не відповідають дійсності. Представник третьої особи в судовому засіданні проти задоволення позовних вимог не заперечував. Пояснив, що вважає відмову відповідача [PERSON] узгодити межі земельної ділянки [PERSON] необґрунтованою. Вказав, що за вирішенням земельного спору з приводу визначення межі, яка проходить між земельними ділянками [PERSON] та [PERSON] , [PERSON] усно звертався до нього як до сільського голови Макишинської сільської ради, на що він порадив позивачу звернутися до суду та пояснив [PERSON] , що затвердження технічної документації на земельну ділянку останнього неможливе до вирішення земельного спору судом. З письмовою заявою про затвердження технічної документації без погоджувального підпису [PERSON] або з приводу вирішення спору щодо спільної межі, позивач до Макишинської сільської ради не звертався. Суд, заслухавши в судовому засіданні учасників справи, з`ясувавши обставини, на які учасники справи посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, дослідивши докази, якими вони обґрунтовуються, визначившись з нормою права, що підлягає застосуванню до спірних правовідносин, дійшов наступного висновку. Судом встановлено, що позивач [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу від 24.01.1992 року є власником житлового будинку [ADDRESS] . (а.с.11) Відповідач [PERSON] є власником житлового будинку [ADDRESS] та власником земельної ділянки площею 0,25га. за цією адресою.(а. с.27-38). Земельні ділянки за вказаними адресами є суміжними. Рішенням Макишинської сільської ради від 25.05.2015 року позивачу [PERSON] надано дозвіл на розробку проекту відведення земельної ділянки у власність орієнтованою площею 0,25 га для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, за адресою [ADDRESS] . (а. с.255-256зв.). Рішенням Макишинської сільської ради від 16.06.2016 року позивачу [PERSON] надано дозвіл на розроблення технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) орієнтовною площею 0,25 га для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, за адресою [ADDRESS] . (а. с. 6). У 2016 році Приватним підприємством «Регіонземпроект-М» на замовлення позивача було виготовлено технічну документацію щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) площею 0,2500 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) за рахунок земель Макишинської сільської ради за адресою: [ADDRESS] (в межах населеного пункту). (а.с.65-116). Дослідженням вказаної технічної документації встановлено, що земельній ділянці [PERSON] площею 0,25 га присвоєно кадастровий номер № 7421486000:02:000:2715 та відомості щодо земельної ділянки внесено до Державного земельно кадастру 10.01.2017 року. (а.с.65) З поданих стороною позивача письмових доказів вбачається, що відповідач [PERSON] не підписував акт погодження меж земельної ділянки [PERSON] , про що в присутності працівників Макишинської сільської ради та ПП «Регіонземпроект-М» були складені відповідні акти від 03.12.2015 року та без занначення дати складання. (а.с.10,90,200) Звертаючись до суду з даним позовом, [PERSON] стверджує, що відмова відповідача [PERSON] від узгодження меж земельної ділянки позбавляє його права на приватизацію цієї земельної ділянки, тому позивач просить суд зобов`язати відповідача підписати відповідний акт та узгодити межі земельної ділянки. Однак суд не погоджується з такими твердженнями сторони позивача з огляду на наступне. Сторонами та представником третьої особи в судовому засіданні не заперечувалось того, що з питання передачі земельної ділянки у власність на підставі виготовленої технічної документації позивач не звертався до Макишинської сільської ради, питання погодження меж земельної ділянки [PERSON] без підпису суміжного землекористувача [PERSON] позивачем не ініціювалося та вказане питання не виносилося на розгляд сесії Макишинської сільської ради або її інших колегіальних органів, будь-яке рішення з цього приводу не було прийнято. Статтями 116, 118 ЗК України визначено підстави й порядок набуття громадянами і юридичними особами права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності. Відповідно до вимог частин 1,2,10,11 статті 118 ЗК України громадянин, зацікавлений у приватизації земельної ділянки, яка перебуває у його користуванні, подає заяву до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статті 122 цього кодексу. Рішення органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування щодо приватизації земельних ділянок приймається у місячний строк на підставі технічних матеріалів та документів, що підтверджують розмір земельної ділянки. Відмова органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування у передачі земельної ділянки у власність або залишення клопотання без розгляду можуть бути оскаржені до суду . У разі відмови органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування у передачі земельної ділянки у власність або залишення заяви без розгляду питання вирішується в судовому порядку. Порядок погодження і затвердження землевпорядної документації, а також повноваження органів виконавчої влади та місцевого самоврядування у частині затвердження такої документації передбачені положеннями статті 186 ЗК України. Статтею 106 ЗК України передбачено, що власник земельної ділянки має право вимагати від власника сусідньої земельної ділянки сприяння встановленню твердих меж, а також відновленню межових знаків у випадках, коли вони зникли, перемістились або стали невиразними. Види межових знаків і порядок відновлення меж визначаються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері земельних відносин. На виконання вказаної статті наказом Державного комітету України із земельних ресурсів від 18 травня 2010 року № 376, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 16 червня 2010 року за N 391/17686, затверджено Інструкцію про встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) та їх закріплення межовими знаками (далі - Інструкція), пунктом 3.12 якої передбачено, що закріплення межовими знаками меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) здійснюється виконавцем у присутності власника (користувача) земельної ділянки, власників (користувачів) суміжних земельних ділянок або уповноваженою ним (ними) особою. Закріплення межовими знаками меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) може здійснюватися за відсутності власників (користувачів) суміжних земельних ділянок у випадку їх нез`явлення, якщо вони були належним чином повідомлені про час проведення вищезазначених робіт, про що зазначається у акті приймання-передачі межових знаків на зберігання. За змістом статті 198 ЗК України погодження меж земельної ділянки із суміжними власниками та землекористувачами необхідне при кадастровій зйомці, як здійснення комплексу робіт, виконуваних для визначення та відновлення меж земельних ділянок. Погодження меж є виключно допоміжною стадією у процедурі приватизації земельної ділянки, спрямованою на те, щоб уникнути можливих технічних помилок. Підписання акту погодження меж самостійного значення не має, воно не призводить до виникнення, зміни або припинення прав на земельну ділянку, як і будь-яких інших прав у процедурі приватизації. Непогодження меж земельної ділянки із суміжними власниками та землекористувачами не може слугувати підставою для відмови відповідної місцевої ради в затвердженні технічної документації, за умови правомірних дій кожного із землекористувачів. Не надання відповідачем своєї згоди на погодження меж земельної ділянки суміжного землекористувача не може бути перепоною для розгляду місцевою радою питання про передачу земельної ділянки у власність позивачу за обставин виготовлення відповідної технічної документації. Положеннями статті 158 ЗК України визначено, що земельні спори вирішуються судами, органами місцевого самоврядування та органами виконавчої влади з питань земельних ресурсів. В силу частини третьої-п`ятої статті 158 ЗК органи місцевого самоврядування вирішують земельні спори у межах населених пунктів щодо меж земельних ділянок, що перебувають у власності і користуванні громадян, та додержання громадянами правил добросусідства, а також спори щодо розмежування меж районів у містах. Органи виконавчої влади з питань земельних ресурсів вирішують земельні спори щодо меж земельних ділянок за межами населених пунктів, розташування обмежень у використанні земель та земельних сервітутів. У разі незгоди власників землі або землекористувачів з рішенням органів місцевого самоврядування, органу виконавчої влади з питань земельних ресурсів спір вирішується судом. У відповідності до статті 152 ЗК України держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю. Захист земельних прав - це передбачені законом способи охорони цих прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення. Верховний Суд у постановах від 18.04.2018 у справі № 346/4408/15-ц та від 28.03.2018 року у справі №681/1039/15-ц дійшов правового висновку про те, що непогодження відповідачем меж земельної ділянки, яке мотивоване наявністю земельного спору є формою реалізації прав останнього, а сама по собі процедура погодження меж є виключно допоміжною стадією у процесі приватизації земельної ділянки, спрямованою на те, щоб уникнути технічних помилок. Акт погодження меж земельної ділянки є складовою частиною технічної документації, на підставі якої орган місцевого самоврядування, реалізуючи власну компетенцію, приймає рішення про передачу громадянам безоплатно земельних ділянок у власність. При цьому кадастровою зйомкою є комплекс робіт, яку проводять юридичні та фізичні особи, які одержали в установленому порядку ліцензію на проведення геодезичних і картографічних робіт, а при їх проведенні суміжні землекористувачі погоджують межі земельних ділянок і вказані дії не впливають на правовий режим земельної ділянки і не є юридичним фактом, на підставі якого виникають, змінюються чи припиняються земельні правовідносини, оскільки в результаті кадастрових робіт створюється лише інформаційна база. Непогодження суміжним землекористувачем меж земельної ділянки не є само по собі підставою для прийняття органом місцевого самоврядування рішення про відмову у затвердженні технічної документації та передачі земельної ділянки у власність. Вирішення питань, пов`язаних із передачею земельної ділянки у власність, належить до повноважень органу місцевого самоврядування, а чинне земельне законодавство не обмежує права на приватизацію земельної ділянки у зв`язку із відмовою суміжного землекористувача від підписання акту погодження меж земельних ділянок. У відповідності до ч.4 статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені у постановах Верховного Суду. Таким чином відмова [PERSON] від підписання акту погодження меж земельних ділянок не порушує прав [PERSON] на отримання земельної ділянки у власність і не є перешкодою у проведенні передбачених законом дій, спрямованих на приватизацію земельної ділянки позивачем, в тому числі і прийняття відповідних рішень органом місцевого самоврядування. Враховуючи наведене, позовні вимоги задоволенню не підлягають з огляду на неправильно обраний позивачем спосіб захисту його цивільного права. Згідно ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки у задоволенні позову відмовлено, в силу ст. 141 ЦПК України судові витрати, понесені позивачем, покладаються на нього. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed