Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-07 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з позовом до територіальної громади в особі виконавчого комітету Будьоннівської районної в місті Донецьку ради про визнання права власності на домоволодіння, посилаючись на наступні обставини. Позивачка є дружиною [PERSON], який помер [INFO]. В 1981 року її чоловіком [PERSON] було самовільно возведено житловий будинок літери А-1 за адресою [ADDRESS] та подано до виконавчого комітету Будьоннівської районної ради народних депутатів заяву про його оформлення. Рішенням Будьоннівської райради м. Донецька від 25.07.1990 року чоловіку позивачки [PERSON] було затверджено акт прийомки на житловий будинок А-1 по [ADDRESS], житловою площею 69, 60 кв.м. Однак, право власності на вказаний житловий будинок не було зареєстровано в КП БТІ. Діти позивачки - [PERSON] та [PERSON] надали до нотаріальної контори заяви про те, що вони не мають наміру приймати спадщину після смерті батька. Інших спадкоємців за законом немає, будь які спори щодо спадкування майна чоловіка позивачки відсутні. Позивачка після смерті чоловіка продовжувала постійно проживати у будинку, зареєстрована в ньому, що свідчить про те, що вона фактично прийняла спадщину та звернулася до нотаріальної контори для оформлення права власності. Постановою Дев'ятої Донецької державної нотаріальної контори від 16.01.2014 року їй відмовлено у вчиненні нотаріальної дії у зв'язку з відсутністю витягу з БТІ про право власності на спірний житловий будинок. Просить суд визнати за нею право власності на житловий будинок за адресою [ADDRESS], що складається з житлового будинку літера А-1, загальною площею 90,90 кв.м., з них 69, 60 кв.м. житлової площі, сені літера а, площею 14,0 кв.м., погреб літера а-1, площею 5,50 кв.м., сені літера а-2, площею 5,9 кв.м., крильце літера а-3, площею 3,10 кв.м., сарай літера Б, площею 6,9 кв.м., літня кухня літера В, площею 32,4 кв.м., уборна літера Г, площею 1,4 кв.м., душ літера Д, площею 1,2 кв.м., ворота, паркан в порядку спадкування після смерті чоловіка - [PERSON]. Позивачка в судове засідання не з'явилась, надала суду заяву про розгляд справи без її участі, просила позов задовольнити. Представник відповідача в судове засідання не з'явився, надав суду заяву про розгляд справи без його участі, щодо задоволення позовних вимог покладається на розсуд суду. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлені наступні обставини. Згідно з копією технічного паспорта на житловий індивідуальний будинок, інвентарний номер 3996, [PERSON] в 1987 році було возведено житловий будинок [ADDRESS]. 25.07.1990 року міською приймальною комісією Будьоннівського району міста Донецька був складений акт прийомки індивідуальних домоволодінь, відповідно до якого комісією було прийняте рішення про те, що надане до здачі домоволодіння по [ADDRESS] вважати прийнятим. Рішенням виконавчого комітету Будьоннівської районної ради народних депутатів від 25.07.1990 року №322/1, «Про оформлення самовільно возведеного житлового будинку [ADDRESS]», було вирішено затвердити вказаний акт прийомки на житловий будинок А-1 по [ADDRESS], житловою площею 69,60 кв.м., корисної площі 90,9 кв.м., та зазначено, що право власності на вказаний житловий будинок необхідно вирішити в народному суді. Однак, як вбачається з матеріалів справи, право власності на вказаний житловий будинок за [PERSON] в судовому порядку вирішено не було та в КП БТІ зареєстроване також не було. [INFO] [PERSON] помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть, актовий запис №609. Згідно зі статтею 1220 ЦК України, часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою. Статтею 1218 ЦК України передбачено, що до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок їх смерті. Після його смерті відкрилася спадщина у вигляді спірного домоволодіння. Спадкування здійснюється за заповітом або за законом, що відповідає вимоги статті 1217 ЦК України. Судом встановлено, що позивачка є дружиною померлого [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про одруження, актовий запис №3438., та у відповідності до статті 1261 ЦК України є спадкоємцем першої черги. Статтею 1268 ЦК України передбачено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини, у встановлений законом шестимісячний строк що відповідає положенням ч.1 статті 1269, ч. статті 1270 ЦК України. В зв'язку з чим, позивачка звернулася до нотаріальної контори з відповідною заявою про прийняття спадщини у встановлений законом строк, однак їй було відмовлено в оформленні спадкових прав, з огляду на наступне. Так, постановою державного нотаріуса [PERSON] від 16.01.2014 року, [PERSON] було відмовлено в оформленні спадкових прав на житловий будинок [ADDRESS] після померлого [PERSON] в зв'язку з відсутністю правовстановлюючого документу на спірний житловий будинок. Так, вирішуючи вимоги позивачки щодо визнання права власності в порядку спадкування суд виходить з наступного. Пленум Верховного Суду України у п. 9 своєї постанови № 4 від 24 червня 1983 року „Про практику розгляду судами України справ про спадкування" розтлумачив, що суди мають враховувати, що право власності на жилий будинок, збудований громадянином на відведеній йому в установленому порядку земельній ділянці і прийнятий в експлуатацію, виникає з часу його реєстрації у виконкомі місцевої Ради. Згідно п. 32 Положення про житлово-будівельні колективи та індивідуальних забудовників у містах і селищах міського типу Української РСР, затвердженого постановою Ради міністрів Української РСР № 514 від 30 квітня 1958 року, документом, що підтверджує право особистої власності на одноквартирний будинок, є нотаріально посвідчений договір, укладений між виконкомом міської (районної) Ради депутатів трудящих з індивідуальним забудовником (п. 30), зареєстрований в органі технічної інвентаризації, а там де такого органу немає, - у виконкомі місцевої Ради депутатів трудящих. Так, з огляду на те, що спірний будинок був самочинно зведений, однак документу, що підтверджує право особистої власності на будинок, яким є нотаріально посвідчений договір, укладений між виконкомом міської (районної) Ради депутатів трудящих з індивідуальним забудовником відсутній, а також враховуючи, що право власності зареєстровано ним не було, суд приходить до висновку про те, що [PERSON] не були дотримані вимоги законодавства щодо державної реєстрації права власності на вказане нерухоме майно. Разом з тим, будівництво жилого будинку та господарських будівель, які є предметом судового розгляду, було здійснене без відповідних дозвільних документів. Згідно ч.ч. 2, 3 ст. 105 Цивільного кодексу (1963 року), господарські і побутові будівлі та споруди, зведені громадянином без встановленого дозволу або належно затвердженого проекту, чи з істотними відхиленнями від проекту, або з грубим порушенням основних будівельних норм і правил, за рішенням виконавчого комітету районної, міської, районної в місті Ради народних депутатів зносяться громадянином, який провадив самовільне будівництво, або за його рахунок. Одержані при знесенні жилого будинку або частини його, господарських і побутових будівель та споруд будівельні матеріали залишаються у власності громадянина, який провадив самовільне будівництво. Як розтлумачив Пленум Верховного Суду України в абз. 1 п. 7 Постанови „Про судову практику у справах про спадкування" № 7 від 30 травня 2008 року, якщо спадкодавцем було здійснене самочинне будівництво (частина перша статті 376 ЦК), до спадкоємців переходить право власності на будівельні матеріали, обладнання тощо, які були використані в процесі цього будівництва. Суд виходить з того, що оскільки спадкодавцем було здійснене самочинне будівництво, то об'єктом спадкування є не домоволодіня, як обєкт цивільних прав, а будівельні матеріали, використані в процесі його будівництва. Позивачка як на правову підставу для задоволення свої вимог помилково посилається на: - статтю 392 ЦК України, яка регламентує визнання права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності; - статтю 376 ЦК України, яка регулює правовідносини, які виникають при здійсненні самочинного будівництва та порядок визнання права власності на самочинне будівництво, які жодним чином не регулюють правовідносини щодо визнання права власності в порядку спадкування за законом. Правовідносини, що склалися між сторонами регулюються статтями 1216-1223,1261, 1268, 1269,1270 ЦК України, які передбачають право на спадкування, порядок та строки прийняття спадщини, на які позивачка не посилається. У відповідності з ч.1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданому у відповідності з даним кодексом, в межах заявлених позовних вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які приймають участь у справі. Виходячи з викладеного, суд приходить до висновку, позовні вимоги [PERSON] до територіальної громади в особі виконавчого комітету Будьоннівської районної в місті Донецьку ради про визнання права власності на домоволодіння є необґрунтованими та безпідставними та такими, що не підлягають задоволенню. На підставі постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», роз'яснень Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №24-753/0/4-13 від 15.05.2013 року «Про судову практику розгляду судами справ про спадкування», статтей 1216-1223,1261, 1268, 1269,1270 ЦК України та

Outcome: dismissed