Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-10 00:00:00

У листопаді 2017 р. заявник [PERSON] звернувся до суду з заявою про встановлення факту, що має юридичне значення, а саме національність [PERSON], який народився 31 серпня 1955 року в м.Воркута Республіка Комі, Російська Федерація німець, мотивуючи свою заяву наступним. Батько заявника [PERSON], був уродженим німцем, сповідував евангелівсько- лютеранську віру і проживав на території України з 1968 року по день смерті 13.12.2004 року, дотримуючись традицією цієї національності. Заявник теж виховувався відповідно до німецьких традицій, сповідає евангелівсько-лютеранську віру, святкує німецькі свята та вважає себе німцем. 26 червня 1959 року бюро записів актів громадянського стану виконкома Воркутинської міськради депутатів трудящих Комі АОСР заявнику було видано свідоцтво про народження, серії ДК №385664, в якому не було зазначено національності заявника, проте зазначено національність батька та матері, національність батька [PERSON] вказано - «німець», матері [PERSON] -«українка». В жодному документі заявника не вказано його національність. Згідно довідки державного архіву Саратовської області №93-с від 13.07.2001 року, в якій зазначено, що в метричній книзі євангелівсько-лютеранської церкви с.Гнадендорф Новокузнецького уезду Самарської губернії за 1913 рік мається актовий запис № 54 від 23 червня про народження 07 червня у поселенців власників Андрія та Марії-Єлизавети/народженої Цитцер/[PERSON] сина [PERSON]. Національність осіб, які приймали участь в актовому записі № 54 від 23.06.1913 року не вказано. В цьому актовому записі Андрій та Марія-Єлизавета/народженої Цитцер/[PERSON] названі поселенцями власниками с.Гнадендорф, так називались мешканці колишніх німецьких колоній. Актовий запис складений на російській та німецькій мовах. За радянських часів німців постійно притісняли та застосовували репресії, примусово переселяли до Казахстану, тому заявник змушений був ретельно приховувати своє походження. 20 вересня 2016 року заявник змінив своє прізвище з «Кравченко» на «Сауерміліх», так як вважає себе німцем. Заявник звернувся до Комунарського районного у місті Запоріжжя відділу реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області. Проте отримав відповідь у усній формі, що чинним законодавством не передбачено порядок зміни чи встановлення факту реєстрації національності відділами РАЦС окрім судового. В судовому засіданні заявник заяву про встановлення факту належності правовстановлюючого документа підтримав повністю, надав суду пояснення, аналогічні викладеним в заяві, просив суд задовольнити останню. Представник заінтересованої особи Комунарський районний у місті Запоріжжі відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області в судове засідання не з'явився, про час та місце був повідомлений своєчасно та належним чином, про причину неявки суду не повідомив, заяву про розгляд справи за його відсутності не надавав. Суд заслухавши думку позивача, та дослідивши матеріали справи приходить до наступного. Відповідно до ст.55 Конституції України права і свободи людини громадянина захищаються судом та відповідно до вимог чинного цивільного процесуального законодавства України, кожній особі гарантується право звернення безпосередньо до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав. Статтею 234 ЦПК України\~визначено, що окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають юридичне значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Статтею 256 ЦПК України\~визначено перелік справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення, які підлягають розгляду судом у порядку окремого провадження. Вказана норма не передбачає можливості розгляду у порядку окремого провадження заяв про встановлення факту національності. Хоча зазначений перелік справ, не є вичерпним, проте із змісту зазначених вище норм вбачається, що суд може встановлювати факти, які тягнуть для заявника правові наслідки. Частина 2 вказаної статті передбачає, що у судовому порядку можуть бути встановлені факти, від яких залежить виникнення, зміни або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.\~\~\~\~ Відповідно до ст.300 ЦК України фізична особа має право на індивідуальність, на збереження своєї національної , культурної, релігійної, мовної самобутності, а також право на вільний вибір форми та способів прояву своєї індивідуальності, якщо вони не заборонені законом та не суперечать моральним засадам суспільства. У судовому засіданні заявником не було обґрунтовано, з посиланням на належні та допустимі докази, мету встановлення факту, що має юридичне значення, в той час, як у судовому порядку встановлюються факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. При цьому, заявник у заяві не просив встановити факт, що має для нього юридичне значення, а тільки просив встановити національність, що не підлягає у розгляді судом в порядку окремого провадження. На підставі\~Указу Президента України №70/99 від 27.01.1999 року\~втратив чинність\~Указ Президента України від 31 грудня 1991 року «Про порядок зміни громадянами України національності», і з того часу в законодавстві України відсутні норми, які передбачають настання певних юридичних наслідків або набуття немайнових чи майнових прав в залежності від національності особи. Таким чином, факт належності особи до певної національності не може бути встановлений в судовому порядку,\~\~оскільки відповідно до положень\~ст. 256 ЦПК України\~не належить до юридичних фактів,\~\~від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичної особи. Разом з тим, відповідно до п.1 постанови Пленуму Верховного Cуду України №5 від 31 березня 1995 року "Про судову практику у справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення" відповідно до статей\~255,\~271 Цивільного процесуального Кодексу України\~(ЦПК) в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов'язується з наступним вирішення спору про право. Крім цього, суд вважає, що належність особи до певної національності залежить від її вільного волевиявлення і для реалізації особою своїх прав у цій сфері не потребує встановлення цього факту судовим рішенням, та не перешкоджає заявнику дотримуватися німецьких звичаїв, традицій, культури та позиціонувати себе німцем, виявляти почуття національного самоусвідомлення. За таких обставин суд, вважає за необхідне у позові позивача відмовити, оскільки встановлення зазначених у позовній заяві юридичних фактів цивільним законодавством не передбачене, адже суперечить його загальним засадам. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed