Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-27 00:00:00

04.04.2017 року позивач звернувся до суду з позовом та просив ухвалити рішення, яким визнати протиправним та скасувати рішення приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Бондаренко Ростіслава Олександра про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 01 листопада 2016 року, номер запису про право власності № 17216243, згідно з яким проведено державну реєстрацію права власності на домобудівництво, яке в цілому складається з одного житлового будинку, загальною площею 227,2 кв.м., підсобною площею 530,2 кв.м., загальною площею 757, 4 кв.м., та огорожі № 1-4, мостіння - І, розташованого за адресою [ADDRESS] за Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Поліс». В обґрунтування свого позову посилається на те, що рішення приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Бондаренко Р.О. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, яким право власності на домобудівництво, яке в цілому складається з одного житлового будинку, загальною площею 227,2 кв.м., підсобною площею 530,2 кв.м., загальною площею 757, 4 кв.м., та огорожі № 1-4, мостіння - І, розташованого за адресою [ADDRESS] зареєстровано за Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Поліс» порушує його права як Іпотекодавця та є незаконним, оскільки оформлення права власності на предмет іпотеки відбулось з порушенням встановленого законодавцем порядку. Вказані обставини і стали підставою для звернення до суду з даним позовом. Ухвалою судді від 06.04.2017 року справу було прийнято до провадження суду та призначено судове засідання. Одночасно з подачею позову представник позивача звернувся до суду з клопотанням, в якому просив вжити заходи забезпечення позову шляхом: накладення арешту на домобудівництво, яке в цілому складається з одного житлового будинку, загальною житловою площею 227,2 кв. м, підсобною площею 530,2 кв. м. загальною площею 757,4 та огорожі - № 1-4, мостіння -1, розташованого за адресою: [ADDRESS] (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1072379651101, номер запису про право власності 17216243). Заборонити Товариству з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Поліс», державним реєстраторам прав на нерухоме майно, а також іншим суб`єктам на яких покладено функції державного реєстратора прав на нерухоме майно, іншим особам, підприємствам, установам та організаціям вчиняти будь-які дії з користування та розпорядження житловим будинком загальною житловою площею 227,2 кв. м, підсобною площею 530,2 кв. м. загальною площею 757,4 та огорожі - № 1-4, мостіння - І, розташованого за адресою: [ADDRESS] (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1072379651101). Заборонити Товариству з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Поліс», державним реєстраторам прав на нерухоме майно, а також іншим суб`єктам на яких покладено функції державного реєстратора прав на нерухоме майно, іншим особам, підприємствам, установам та організаціям вчиняти будь-які дії з передачі житлового будинку загальною житловою площею 227,2 кв. м, підсобною площею 530,2 кв. м. загальною площею 757,4 та огорожі - № 1-4, мостіння - І, розташованого за адресою: [ADDRESS] (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1072379651101) іншим особам. Заборонити Товариству з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Поліс» та іншим особам, підприємствам, установам та організаціям займати житловий будинок загальною житловою площею 227,2 кв. м, підсобною площею 530,2 кв. м. загальною площею 757,4 та огорожі - № 1-4, мостіння - І, розташованого за адресою: [ADDRESS] (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1072379651101). Ухвалою суду від 06.04.2017 року клопотання представника було задоволено частково. Накладено арешт на домобудівництво, яке в цілому складається з одного житлового будинку, загальною житловою площею 227,2 кв. м, підсобною площею 530,2 кв. м. загальною площею 757,4 та огорожі - № 1-4, мостіння -1, розташованого за адресою: [ADDRESS] (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1072379651101, номер запису про право власності 17216243). В іншій частині клопотання залишено без задоволення. В судовому засіданні 14 травня 2018 року представник позивача [PERSON] звернувся до суду з клопотанням, в якому просив витребувати у приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Бондаренко Ростіслава Олександровича належним чином завірену копію нотаріальної (реєстраційної) справи щодо реєстрації права власності на домобудівництво, яке в цілому складається з одного житлового будинку, загальною житловою площею 227,2 кв. м, підсобною площею 530,2 кв.м., загальною площею 757.4 кв.м. та огорожі - № 1-4, мостіння - І, розташованого за адресою: [ADDRESS] за Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Поліс». Ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 14.05.2018 року вказане клопотання було задоволено. 11.10.2018 року представник позивача [PERSON] - [PERSON] звернулась до суду з заявою про збільшення розміру позовних вимог. Як вбачається з позовних вимог, позивач просив визнати протиправним та скасувати рішення державного реєстратора - приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Бондаренко Ростіслава Олександровича про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 32162182 від 01.11.2016 18:22:38, згідно з яким проведено державну реєстрацію права власності на домобудівництво, житловою площею 227,2 кв.м., підсобною площею 530,2 кв.м., загальною площею 757,4 кв.м. та огорожі - № 1-4, мостіння - І, що знаходяться за адресою: [ADDRESS], за Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Поліс». Визнати протиправним та скасувати рішення державного реєстратора - приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Бондаренко Ростіслава Олександровича про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 32162367 від 01.11.2016 18:35:28, згідно з яким проведено державну реєстрацію права власності на земельну ділянку, кадастровий номер: [NUMBER] , площею 0,0997 га. що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , за Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Поліс». Окрім того, відстрочити сплату судового збору за подання заяви про збільшення позовних вимог на десять днів. Проте, ухвалою суду від 11.10.2018 року у задоволенні заяви представника позивача [PERSON] про відстрочення спати судового збору було відмовлено. Заяву [PERSON] про збільшення розміру позовних вимог по справі за позовом [PERSON] до Приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Бондаренко Ростіслава Олександровича, треті особи Товариство з обмеженою відповідальністю «ФК «Поліс», [PERSON] про визнання протиправним та скасування рішення - залишено без руху. Надано позивачу строк для усунення зазначених в ухвалі недоліків до наступного судового засідання, що було призначено на 09.11.2018 року о 09.30 год. В подальшому, ухвалою суду від 09.11.2018 року заяву [PERSON] про збільшення розміру позовних вимог повернуто позивачу. Особи, що беруть участь у справі, про час і місце судового розгляду сповіщені належним чином у порядку ст.ст. 128-130 ЦПК України. В судове засідання позивач [PERSON] не з`явився, про розгляд справи повідомлений належним чином, натомість його представник [PERSON] звернувся до суду з клопотанням про розгляд справи за відсутності позивача, позовні вимоги підтримав, просив задовольнити. У судове засідання з`явилась представник третьої особи Товариства з обмеженою відповідальністю «ФК «Поліс» - Синявська Христина Юріївна, яка у задоволенні позову просила відмовити, вказуючи на його необґрунтованість. Відповідач приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Бондаренко Ростіслав Олександрович у судове засідання не з`явився, про розгляд справи повідомлений належним чином, в матеріалах справи міститься заява про розгляд справи у його відсутність. Рішення просить винести згідно з діючим законодавством. Третя особа [PERSON] також у судове засідання не з`явилась, причини неявки суду не повідомила. Суд, вислухавши представника третьої особи, дослідивши матеріали справи вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного. В судовому засіданні встановлено, що 06.08.2007 року між Публічним акціонерним товариством «ВТБ Банк» та [PERSON] було укладено Генеральну угоду № 07, згідно умов якої Банк зобов`язався надавати позичальнику кредитні кошти в порядку і на умовах, визначених у Кредитних договорах, договорах про відкриття мультивалютної кредитної лінії, договорах про відкриття кредитної лінії, договорах про відкриття валютної кредитної лінії, укладених в рамках цієї Угоди, які є невід`ємними частинами. В подальшому умови вказаної Генеральної угоди були доповнені Додатковою угодою №1 від 21.04.2008 року та Додатковою угодою №2 від 19.03.2010 року. За умовами Генеральної угоди №7 загальний розмір позичкової заборгованості Позивача не повинен перевищувати суми, еквівалентної 200000,00 дол. США за офіційним курсом НБУ на дату надання кредиту. На виконання вказаної Генеральної угоди №07 між Публічним акціонерним товариством «ВТБ Банк» та [PERSON] 06.08.2007 року було укладено кредитний договір №13.14-07/07-СК, умови якого в подальшому було доповнено додатковими угодами: №1, від 12.11.2008 року, №2 від 06.05.2009 року, №3 від 30.06.2009 року, №4 від 30.06.2009 року, №5 від 28.08.2009 року, №6 від 08.09.2010 року, №7 від 28.01.2011 року. Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Відповідно до ч.І ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до 4.2. ст.1050 Цивільного кодексу України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст.1048 цього Кодексу. Відповідно до ч.І ст.1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умова, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти Відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. В забезпечення виконання зобов`язань за вищевказаним кредитним договором 06.08.2007 року між Публічним акціонерним товариством «ВТБ Банк» та [PERSON] було укладено іпотечний договір, посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Криворотенко Л.І. за реєстровим номером 4474. Згідно вказаного договору в іпотеку Банку Позивачем було передано домобудівництво та земельну ділянку за адресою [ADDRESS] : домобудівництво, яке в цілому складається з одного житлового будинку, зазначеного схематичному плані під літерою А, загальною житловою площею 227,2 кв. м, підсобною площею 530,2 кв. м. загальною площею 757,4 та огорожі - № 1-4, мостіння - І, розташованих на земельній ділянки площею 997 кв.м., та належить іпотекодавцю на підставі рішення Київського районного суду м. Одеси від 10.08.2006 у справі № 2-5026/2006, яке набрало законної сили 22.06.2006 року; земельна ділянка, площею 0,0997 гектарів, в тому числі по угіддях: 0,0997 га - під будівлями, лісами та іншими угіддями, у межах згідні планом, що знаходяться за адресою: [ADDRESS]). Цільове призначення земельної ділянки - для будівництва та обслуговування житлового будинку і господарських будівель, кадастровий номер: [NUMBER] . Земельна ділянка належить іпотекодавцю на підставі Державного акту на право приватної власності на землю серії [NUMBER] , виданого Одеською міською радою 03.09.2002 року, на підставі договорів купівлі-продажу, посвідчених приватним нотаріусом Одеського нотаріального округу Іллічовою Н.А. 20 серпня 2002 року за реєстровими №13117, № 13121. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про іпотеку», іпотека - це вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом. Відповідно до ст. 7 Закону України "Про іпотеку" за рахунок предмета іпотеки іпотеко держатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов`язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобов`язання. В подальшому між Банком та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Поліс» було укладено Договір про відступлення права вимоги грошових зобов`язань за фінансовими кредитами № 21МБ від 18 листопада 2015 року, Додаткову угоду № 1 від 27 листопада 2015 року до Договору про відступлення права вимоги грошових зобов`язань за фінансовими кредитами № 21МБ від 18 листопада 2015 року та Договір про відступлення права вимоги за договорами іпотеки та договорами застави від 27.11.2015 року, відповідно до яких Банк відступив право вимоги за Кредитним договором та Договором іпотеки, а також всіма іншими договорами забезпечення зобов`язань за Кредитним договором Товариству з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Поліс». Відповідно до частини першої статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні (крім випадків, передбачених статтею 515 ЦК України) може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги), а згідно зі статтею 514 цього Кодексу до нового кредитора переходять права первісного кредитора в зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні не вимагає згоди боржників. Звертаючись до суду з даним позовом, позивач стверджує, що у березні 2017 року йому стало відомо, що власником його будинку, що знаходиться адресою: [ADDRESS] у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно значиться ТОВ «ФК Поліс». Згідно інформаційної довідки №82892045 від 20.03.2017 p., відповідні зміни щодо власника нерухомості були внесені до державно реєстру 01.11.2016 року приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Бондаренко Ростіславом Олександровичем, який виконував функції державного реєстратора. У якості підстави виникнення права власності зазначено Договір про відступлення права вимоги за договорами іпотеки та договорами застави від 27.11.2015 р ., Договір іпотеки від 06.08.2007 та Договір про внесення змін від 22.04.2008 року. Так, дійсно з матеріалів справи вбачається, що через неналежне виконання обов`язків за кредитним договором у [PERSON] виникла заборгованість, однак, її розмір визначений не був. Слід звернути увагу, що в провадженні Київського районного суду м. Одеси знаходились дві справи: справа №520/566/15-ц за позовом ПАТ «ВТБ Банк» до [PERSON] про звернення стягнення на предмет іпотеки та справа №520/396/15-ц за позовом ПАТ «ВТБ Банк» до [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості. По вказаним справам судом були винесені заочні рішення. Проте, у зв`язку з поданням [PERSON] та [PERSON] заяв про перегляд заочних рішень, ухвалами суду вказані рішення були скасовані, та в подальшому замінено позивача на ТОВ «ФК «Поліс», та у зв`язку з його повторною неявкою позови залишені без розгляду. Також Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Поліс» звернулось до [PERSON] з вимогами про усунення порушень, які були посвідчені приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Алексєєвою О .В. та приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Тишко І .О. На виконання ухвали Київського районного суду м. Одеси від 14.05.2018 року, приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Бондаренко Р.О., а також ТОВ «Фінансова Компанія «Поліс» надали матеріали реєстраційної справи, з якої вбачається, що за результатами розгляду заяви уповноваженої особи ТОВ Фінансова Компанія «Поліс» про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, державним реєстратором прав на нерухоме майно приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Бондаренко Ростіславом Олександровичем прийнято рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 32162367 від 01.11.2016 року, відповідно до якого вирішено провести державну реєстрацію права власності на житловий будинок [ADDRESS] за Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Поліс». Слід зазначити, що порядок звернення стягнення на предмет іпотеки був погоджений сторонами в Договорі іпотеки № 4474 від 06.08.2007 року. Так, відповідно до п.5.1 Договору іпотеки, звернення стягнення на предмет іпотеки може здійснюватись на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або шляхом позасудового врегулювання (шляхом передачі іпотеко держателю права власності на Предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання або шляхом продажу Предмету іпотеки Іпотекодержателем від свого імені). Звернення стягнення на Предмет іпотеки здійснюється способом за вибором Іпотекодержателя. Розділ 6 Іпотечного договору регламентує застереження про задоволення вимог Іпотекодержателя шляхом позасудового врегулювання. Згідно п. 6.1 звернення стягнення на Предмет іпотеки може здійснюватись шляхом передачі Іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки. При реалізації даного способу задоволення вимог Іпотекодержателя, Іпотечний договір є правовою підставою для реєстрації права власності Іпотекодержателя на предмет іпотеки. Звернення стягнення на Предмет іпотеки може здійснюватись Іпотекодержателем шляхом продажу від свого імені Предмету іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу. Ціна продажу Предмету іпотеки встановлюється у розмірі, встановленому в п. 1.4 цього договору або за рішенням Іпотекодержателя на підставі оцінки майна (п. 6.2). В п. 6.3 зазначено, що визначення розділом 5 цього договору способи задоволення вимог Іпотекодержателя не перешкоджають Іпотекодержателю застосувати інші встановлені законодавством способи звернення стягнення на Предмет іпотеки. У разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки (ч.1 ст. 33 Закону України «Про іпотеку»). Відповідно до ч. 1 та 3 ст. 36 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками, може передбачати передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання у порядку, встановленому ст. 37 цього Закону. Іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання (ч. 1 ст. 37 Закону України «Про іпотеку»). Отже, передбачений вищевказаною нормою договір про задоволення вимог іпотекодеожателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору, повинні відповідати загальним положенням про договір, установленим розділом II книги п`ятої Цивільного кодексу України. При дотриманні цих умов іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки з дотриманням умов звернення стягнення та порядку реалізації, передбачених Законом України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрації обтяжень». Виходячи з умов Договору іпотеки, сторони погодили, що іпотекодержатель має право звернути стягнення на предмет іпотеки шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання на підставі окремого договору про задоволення вимог іпотекодержателя у порядку, встановленому Законом України «Про іпотеку». Тобто, у разі звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання, при реєстрації прав власності на таке майно, правовстановлюючим документом повинен бути договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі. Згідно Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 82892045 від 20.03.2017 року право власності на предмет іпотеки було зареєстровано приватним нотаріусом на підставі: договору про відступлення права вимоги за договорами іпотеки та договорами застави від 27.11.2015 року; договору іпотеки від 06.08.2007 року та договору про внесення змін від 22.04.2008 року. Згідно ч.1 ст.1 Закону України «Про нотаріат» нотаріат в Україні - це система органів і посадових осіб, на які покладено обов`язок посвідчувати права, а також факти, що мають юридичне значення, та вчиняти інші нотаріальні дії, передбачені цим Законом, з метою надання їм юридичної вірогідності. Перелік нотаріальних дій, право на вчинення яких має нотаріус, наведений у ст.34 Закону України «Про нотаріат». Поряд з тим нотаріусу, з огляду на його правовий статус, делеговані функції державного реєстратора речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, реалізовувати які він може лише у випадках і в порядку, визначених Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». З матеріалів реєстраційної справи судом вбачається, що ТОВ «Фінансова Компанія «Поліс» при поданні заяви про державну реєстрацію прав та їх обтяжень на предмет іпотеки, крім договорів, надано вимоги про усунення порушення (в порядку ст. 35 Закону України «Про іпотеку»), що були засвідчені та направлені приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Алексєєвою О.В ., а саме вимоги №1197 від 19.09.2016 p., №1199 від 19.09.2016 p., №1201 від 19.09.2016 p., №1205 від 19.09.2016 р до яких додано квитанції про оплату послуг пошти та описи вкладення. Відповідно до ст. 35 Закону України «Про іпотеку» (в редакції чинній на час укладання договору) у разі порушення основного зобов`язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов`язань, вимога про виконання порушеного зобов`язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі прийняти рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Положення частини першої цієї статті не є перешкодою для реалізації права іпотекодержателя звернутись у будь-який час за захистом своїх порушених прав до суду у встановленому законом порядку. Вимога, встановлена частиною першою цієї статті, не перешкоджає іпотекодержателю здійснювати свої права, визначені статтею 12 цього Закону, без попереднього повідомлення іпотекодавця, якщо викликана таким повідомленням затримка може спричинити знищення, пошкодження чи втрату предмета іпотеки. Вказані вище вимоги були направлені на ім`я [PERSON] на чотири різні адреси 04.10.2016 року, а саме: [ADDRESS] ; [ADDRESS] ; [ADDRESS] ; [ADDRESS] . З наданих позивачем доказів, а саме довідки з місця проживання вбачається, що він проживає разом зі своєю родиною за адресою: [ADDRESS] . Матеріали реєстраційної справи не містять рекомендованих повідомлень про вручення поштового відправлення, виплату поштового переказу, про отримання позивачем жодних листів, вимог та повідомлень. Суд погоджується також з доводами позивача відносно того, що з моменту відправлення даних вимог 04.10.2016 року до дати прийняття оспорюваного рішення 01.11.2016 року не пройшло необхідного 30-денного строку з моменту отримання іпотекодавцем письмової вимоги іпотекодержателя, а тому нотаріус мав відмовити у здійсненні державної реєстрації переходу права власності на спірне нерухоме майно. Даючи оцінку копії заяви-вимоги про усунення порушення від 27.04.2016 року, посвідченої приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Тишко І.О., суд звертає увагу, що дана вимога не була отримана Позивачем, оскільки поштовий конверт був повернутий з відміткою «за закінченням строків зберігання». Таким чином, матеріали справи не містять належних доказів отримання [PERSON] повідомлення про намір звернути стягнення на предмет іпотеки та відсутні докази отримання письмової вимоги про усунення порушення, а від так не надано останньому строку для їх усунення, а тому суд вважає, що ТОВ «ФК «Поліс» не мав правових підстав на звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання спору. Реєстрація права власності, в тому числі Іпотекодержателя, здійснюється у відповідності до порядку «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2015 р. № 1127. в редакції, що діяла на момент прийняття рішення. В пункті 61 Порядку державної реєстрації передбачено, що для державної реєстрації права власності на підставі договору іпотеки, що містить застереження про задоволення вимої іпотекодержателя шляхом набуття права власності на предмет іпотеки, також подаються: копія письмової вимоги про усунення порушень, надісланої іпотеко держателем інотекодавцеві та боржникові, якщо він є відмінним від іпотекодавця; документ, що підтверджує наявність факту завершення 30-денного строку з моменту отримання іпотекодавцем та боржником, якщо він є відмінним від іпотекодавця. письмової вимоги іпотекодержателя у разі, коли більш тривалий строк не зазначений у відповідній письмовій вимозі; заставна (якщо іпотечним договором передбачено її видачу). Згідно ст. 5 Закон України «Про нотаріат», нотаріус, зокрема, зобов`язаний: здійснювати свої професійні обов`язки відповідно до цього Закону і принесеної присяги; сприяти громадянам, підприємствам, установам і організаціям у здійсненні їх прав та захисті законних інтересів, роз`яснювати права і обов`язки, попереджати про наслідки вчинюваних нотаріальних дій для того, щоб юридична необізнаність не могла бути використана їм на шкоду. Таким чином відсутність документу, що підтверджує наявність факту завершення 30-денного строку з моменту отримання Іпотекодавцем цієї вимоги, та перевірка даних обставин свідчить про протиправність дій Приватного нотаріуса щодо проведення державної реєстрації права власності на будинок за Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Поліс». Згідно з ст. 3 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація прав є публічною, проводиться органом державної реєстрації прав, який зобов`язаний надавати інформацію про зареєстровані права та їх обтяження в порядку, встановленому цим Законом. Пунктом 2 ч. 1 ст. 10 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» визначено, що державним реєстратором є нотаріус. Відповідно до абзацу 5 ч. 5 ст. З ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація прав у результаті вчинення нотаріальної дії з нерухомим майном, об`єктом незавершеного будівництва проводиться нотаріусом, яким вчинено таку дію З матеріалів справи вбачається, що приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Бондаренко P.O. не вчиняв нотаріальної дії, в результаті якої відбулося виникнення, перехід або припинення прав на будинок, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] або обтяження таких прав. Отже, ТОВ «ФК Поліс» звернулося із заявою про проведення державної реєстрації прав та їх обтяжень щодо права власності на вказаний будинок до нотаріуса, який не вчинив відповідні дії з нерухомим майном. Частина 4 ст. 5 Закону України «Про нотаріат» передбачає, що нотаріус зобов`язаний відмовити у вчиненні нотаріальної дії в разі її невідповідності законодавству України або міжнародним договорам. Згідно з п. 9 ч. 1 ст. 24 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» у державній реєстрації прав та їх обтяжень може бути відмовлено у разі, якщо заяву про державну реєстрацію прав та їх обтяжень під час вчинення нотаріальної дії з нерухомим майном, об`єктом незавершеного будівництва подано не до нотаріуса, який вчинив таку дію. Заслуговують на увагу й доводи позивача відносно того, що на момент набуття ТОВ «ФК Поліс» права власності на предмет іпотеки, була відсутня оцінка такого майна, оскільки в реєстраційній справі відсутня така оцінка, та представником відповідача не спростовано даного факту. Відповідно до ч. 3 ст. 37 ЗУ «Про іпотеку» іпотеко держатель набуває предмет іпотеки у власність за вартістю, визначеною на момент такого набуття на підставі оцінки предмета іпотеки суб`єктом оціночної діяльності. У разі набуття права власності на предмет іпотеки іпотекодержатель зобов`язаний відшкодувати іпотекодавцю перевищення 90 відсотків вартості предмета іпотеки над розміром забезпечених іпотекою вимог іпотеко держателя. Порядок проведення оцінки майна суб`єктом оціночної діяльності регулюється ЗУ «Про оцінку чайна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні», Методикою оцінки майна, затвердженої постановою КМУ від 10.12.2003 р. №1891 та Національним стандартом №1 «Загальні засади оцінки майна та майнових прав», затвердженого постановою КМУ від 10.09.2003 р №1440. Відповідно п. 49 Стандарту, порівняльний підхід ґрунтується на врахуванні принципів заміщення та попиту і пропонування. Порівняльний підхід передбачає аналіз цін продажу та пропонування подібного майна з відповідним коригуванням відмінностей між об`єктами порівняння та об`єктом оцінки. Згідно п. 49 Стандарту, основними елементами порівняння є характеристики подібного майна за місцем його розташування, фізичними та функціональними ознаками, умовами продажу тощо. Коригування вартості подібного майна здійснюється шляхом додавання або вирахування грошової суми із застосуванням коефіцієнта (відсотка) до ціни продажу (пропонування) зазначеного майна або шляхом їх комбінування. Пункт 51 Стандарту, незалежна оцінка майна проводиться у такій послідовності: укладення договору на проведення оцінки: ознайомлення з об`єктом оцінки, збирання та оброблення вихідних даних та іншої інформації, необхідної для проведення оцінки; ідентифікація об`єкта оцінки та пов`язаних з ним прав, аналіз можливих обмежень та застережень, які можуть супроводжувати процедуру проведення оцінки та використання її результатів; вибір необхідних методичних підходів, методів та оціночних процедур, що найбільш повно відповідають меті оцінки та обраній базі, визначеним у договорі на проведення оцінки, та їх застосування; узгодження результатів оцінки, отриманих із застосуванням різних методичних підходів; складання звіту про оцінку майна та висновку про вартість об`єкта оцінки на дату оцінки; доопрацювання (актуалізація) звіту та висновку про вартість об`єкта оцінки на нову дату (у разі потреби). Пунктом 56 Стандарту, викладені загальні вимоги до змісту звіту про оцінку майна, та згідно абзацу 12, звіт про оцінку майна, що складається у повній формі, повинен містити: письмову заяву оцінювача про якість використаних вихідних даних та іншої інформації, особистий огляд об`єкта оцінки (у разі неможливості особистого огляду - відповідні пояснення та обґрунтування застережень і припущень щодо використання результатів оцінки), дотримання національних стандартів оцінки майна та інших нормативно-правових актів з оцінки майна під час її проведення, інші заяви, що є важливими для підтвердження достовірності та об`єктивності оцінки майна і висновку про його вартість. Розглядаючи справу по суті, суд бере до уваги, що сторона відповідача з клопотаннями про витребування та забезпечення доказів до суду не звертались, у зв`язку з чим, враховуючи диспозитивність процесу, справа розглядається за наявними у ній документами. Відповідно до п. 50 Національного стандарту №1 проведенню незалежної оцінки майна передує підготовчий етап, на якому здійснюється, зокрема, ознайомлення з об`єктом оцінки, характерними умовами угоди, для укладення якої проводиться оцінка. Окрім того, згідно п. 56 вказаного стандарту звіт про оцінку майна повинен містити особистий огляд об`єкта оцінки. Стосовно позовних вимог про скасування рішення приватного нотаріуса про державну реєстрацію прав та їх обтяжень суд вважає правомірним задовольнити позовні вимоги у цій частині, виходячи з наступного. В силу положень ст. 37 Закону України «Про іпотеку», рішення про реєстрацію права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, що є предметом іпотеки, може бути оскаржено іпотекодавцем в суді. Відповідно до ч. 1 ст. 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», записи до Державного реєстру прав вносяться на підставі прийнятого рішення про державну реєстрацію прав. Згідно з ч. 2 ст. 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», у разі скасування на підставі рішення суду рішення про державну реєстрацію прав, документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування записів про проведену державну реєстрацію прав, а також у випадку, передбаченому підпунктом "а" пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону, до Державного реєстру прав вноситься запис про скасування державної реєстрації прав. Постановою Кабінету Міністрів України від 26 жовтня 2011 року №1141 затверджено Порядок ведення Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Відповідно до п. 41 вказаного Порядку, державний реєстратор вносить записи до Державного реєстру прав про скасування державної реєстрації прав у разі скасування на підставі рішення суду рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав та їх обтяжень. Отже, рішення суду про скасування рішення про державну реєстрацію прав є підставою для внесення до Державного реєстру прав запису про скасування державної реєстрації прав. Згідно ч.ч. 1-4 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом . Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. У відповідності до ч.ч. 1-3 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Відповідно до ст.. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами : письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Статтею 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування . Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Згідно ст.. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання Відповідно до п. 27 Постанови Пленуму ВСУ № 14 від 18.12.2009 року «Про судове рішення у цивільній справі» під час судового розгляду предметом доказування є факти, якими обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше юридичне значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні рішення. Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно зі ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Згідно з вимогами ст.ст.124, 129 Конституції України, задачами цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних, прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Основними засадами судочинства є законність, рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, забезпечення доведеності вини, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, гласність судового процесу та його повне фіксування технічними засобами, забезпечення апеляційного та касаційного оскарження та обов`язковість рішень суду до виконання. Зважаючи на викладене вище, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності, враховуючи те, що обставини, на які посилається позивач, як на підставу для задоволення позову, знайшли своє підтвердження у судовому засіданні, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі. На підставі викладеного і

Outcome: approved