Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-15 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення заборгованості, посилаючись на те, що відповідно до укладеної Генеральної угоди про реструктуризацію заборгованості та приєднання до умов та правил надання продукту кредитних карт б/н від 04.10.2013 року, відповідач отримала кредит у розмірі 8584,79 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 18,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Погашення заборгованості здійснюється в наступному порядку: починаючи з 1 по 25 число місяця, відповідач надає банку грошові кошти ( щомісячний платіж) для погашення заборгованості за кредитом. Відповідач підтвердила свою згоду на те, що підписана Генеральна угода разом з запропонованими ПАТ КБ «Приват Банк» умовами та правилами, тарифами складають між нею та банком кредитний договір, що підтверджується її підписом. У зв`язку з порушеннями зобов`язань, відповідач станом на 04.03.2018 року має заборгованість за кредитом в розмірі 29050,70 грн., у зв`язку з чим позивач звернувся до суду з даним позовом. Ухвалою суду від 02.07.2018 року було відкрито провадження у справі та призначено до судового розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін. Відповідач в судове засідання не з"явилася, подала заяву про розгляд справи за її відсутності та заяву про застосування строків позовної давності, просила у задоволенні позову відмовити в повному обсязі, на підставі спливу строків позовної давності на час звернення до суду. Дослідивши матеріали справи і оцінивши наявні у справі докази в їх сукупності, суд встановив наступне. 04.10.2013 року сторони уклали генеральну угоду про реструктуризацію заборгованості та приєднання до умов та правил надання продукту кредитних карт. Згідно даної угоди відповідач отримала кредит у розмірі 8584 грн. 79 коп. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 18% на рік. У відповідності до умов кредитного договору відповідач зобов`язалася щомісяця в строки визначені правилами, здійснювати погашення частини суми заборгованості за кредитною лінією. Згідно наданого позивачем розрахунку заборгованості за договором, відповідач станом на 04.03.2018 року має заборгованість - 29050,70 грн., яка складається з наступного: 8250,70 грн. - заборгованість за кредитом; 6547,15 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 13530,82 грн. - заборгованість за пенею та комісією; 722,03 грн. - штраф відповідно до п.2.2. Генеральної угоди. Відповідачем подано письмову заяву про застосування строків позовної давності. Згідно зі статтею 256 ЦК України, позовна давність, це строк, у межах якого особа може звернутись до суду з заявою про захист свого цивільного права або інтересу. Вказана норма також закріплена у статті 257 ЦК України, де загальна позовна давність встановлена у три роки. Згідно частини першої статті 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалась або могла довідатись про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Відповідно до частини третьої статті 267 ЦК України, позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Відповідно до частини четвертої статті 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Останнє погашення заборгованості за кредитним договором відбулося 26.11.2013 року в сумі 450, 00 грн., а отже з наступного місяця, в який мав бути внесений черговий платіж, виникло право кредитора на звернення до суду з вимогою про стягнення заборгованості за кредитним договором. Як вбачається з вхідного штемпелю суду, позивач звернувся до суду 21.03.2018 року про стягнення з відповідача заборгованості за кредитом, тобто з пропуском строку позовної давності в три роки, що визначено ст.257 ЦК України. Дана обставина є підставою, відповідно до вимог ст. 267 ЦК України, для відмови у позові у зв"язку із спливом строків позовної давності. Відповідно до приписів статті 141 ЦПК України, та враховуючи, що позовні вимоги залишено без задоволення, суд вважає за необхідне судові витрати у справі у вигляді судового збору, залишити за позивачем.

Outcome: dismissed