Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-07 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з даним позовом, посилаючись на те, що перебував в трудових відносинах з відповідачем по 15 серпня 2013 року. При звільненні відповідач нарахував, але не виплатив позивачу заробітну плату, внаслідок чого він був змушений звернутись за захистом своїх прав до суду. Так, рішенням Іллічівського райсуду м.Маріуполя від 03 грудня 2013 року № 264/8043/13-ц з відповідача на його користь стягнуто заборгованість з виплати заробітної плати в розмірі 47466,50 грн., середній заробіток за час затримки виплати заробітної плати при звільненні за період з 15 серпня 2013 року по 03 грудня 2013 року в розмірі 15948,24 грн., вихідної допомоги в розмірі 9941,76 грн., моральної шкоди в розмірі 300,00 грн. Станом на 24 червня 2015 року відповідач не в повному обсязі виконав рішення суду та залишилась заборгованість в розмірі 26370,00 грн. Отже, просить стягнути на його користь середній заробіток за час затримки проведення розрахунку при звільненні за період з 04 грудня 2013 року по 30 червня 2015 року в розмірі 81812,40 грн. та у подальшому по постановлення судом рішення, моральну шкоду в розмірі 1000,00 грн. У подальшому позивач уточнив позовні вимоги та просив стягнути на його користь середній заробіток за період з 04 грудня 2013 року по 30 червня 2015 року в розмірі 81812,40 грн. та у подальшому по день постановлення рішення. Позивач у судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив задовольнити. Зазначив, що за рішенням суду від 03 грудня 2013 року, підприємство провело з ним розрахунок по виплаті заборгованості по зарплаті 02 квітня 2015 року та в цій частині він претензій до відповідача не має. Вважає, що строк звернення до суду з даним позовом він не пропустив. Також, уточнив, що моральну шкоду в розмірі 1000,00 грн. просить стягнути саме з ТОВ БП «Азовмашпром», а в резолютивній частині позову зазначено помилково вимоги до ПАТ «ММК ім.Ілліча». Представник відповідача, який діє на підставі довіреності, в судовому засіданні не визнав позовні вимоги в повному обсязі та просив відмовити, оскільки за рішенням суду з позивачем був проведений розрахунок 02 квітня 2015 року, інші суми за рішенням суду не виплачені на теперішній час, однак вони не входять до заробітної плати. Отже, позивач звернувся до суду з даним позовом з порушенням встановленого тримісячного строку для звернення до суду з вимогами про стягнення середнього заробітку. Разом з тим, вважає необґрунтованими вимоги про стягнення моральної шкоди, оскільки рішенням від 03 грудня 2013 року на користь позивача вже була стягнена зазначена шкода. Суд, вислухавши сторони, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що позовні вимоги позивача не підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що позивач з 09 березня 2004 року по 15 серпня 2013 року перебував у трудових відносинах з ТОВ БП "Азовмашпром", що підтверджується відповідними записами в трудовій книжці. Відповідно до рішення Іллічівського райсуду м.Маріуполя від 03 грудня 2013 року № 264/8043/13-ц з ТОВ БП «Азовмашпром» на користь [PERSON] стягнуто заборгованість по заробітній платі в розмірі 47466,50 грн., середній заробіток за час затримки виплати за період з 15 серпня 2013 року по 03 грудня 2013 року в розмірі 15948,24 грн., вихідної допомоги в розмірі 9941,76 грн., моральну шкоду 300,00 грн. За цей період йому нараховувалась і виплачувалась заробітна плата, що відповідно до ст. 1 Закону України «Про оплату праці» є винагородою у грошовому виразі, яку за трудовим договором власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану роботу. Відповідно до ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. На підставі ст. 117 КЗпП України у разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст. 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору. При цьому, ч. 1 ст. 233 Кодексу законів про працю України встановлено, що працівник може звернутися із заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного (міського) суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права. Рішенням від 22 лютого 2012 року № 4-рп/2012 Конституційного Суду України у справі № 1-5/2012 було визначено, що положення ч. 1 ст. 233 Кодексу законів про працю України у взаємозв'язку з положеннями ст. ст. 116, 117, 237-1 КЗпП України слід розуміти так, що для звернення працівника до суду з заявою про вирішення трудового спору щодо стягнення середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку при звільненні та про відшкодування завданої при цьому моральної шкоди встановлено тримісячний строк, перебіг якого розпочинається з дня, коли звільнений працівник дізнався або повинен був дізнатися про те, що власник або уповноважений ним орган, з вини якого сталася затримка виплати всіх належних при звільненні сум, фактично з ним розрахувався. Таким чином Конституційним Судом України було визначено, що для встановлення початку перебігу строку звернення працівника до суду з вимогою про стягнення середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні визначальними є такі юридично значимі обставини, як невиплата належних працівникові сум при звільненні та факт проведення з ним остаточного розрахунку. Аналогічна правова позиція була викладена Верховним Судом України в постанові від 27 березня 2013 року по справі № 6-15цс13. Суд вважає, що при звернені з даною позовною заявою про стягнення з ТОВ БП «Азовмашпром» середнього заробітку за час затримки розрахунку, позивач порушив встановлений ст. 233 Кодексу законів про працю України тримісячний строк, оскільки фактичний розрахунок за виплатою заробітної плати відповідач здійснив 02 квітня 2015 року, що підтверджено сторонами в судовому засіданні та інших відомостей суду надано не було, а з позовом до суду позивач звернувся лише 06 липня 2015 року. Отже, суд відмовляє позивачу в задоволенні позовних вимог в частині стягнення середнього заробітку за час затримки виплати за період з 04 грудня 2013 року по 30 червня 2015 року. З приводу вимог позивача про відшкодування моральної шкоди суд виходить з приписів рішення Конституційного Суду України у справі № 1-5/2012 від 22 лютого 2012 року № 4-рп/2012, згідно з яким звернення про відшкодування моральної шкоди слід розглядати нерозривному зв'язку з положеннями статті 233 Кодексу, у яких встановлено строки звернення до суду за вирішенням трудових спорів, зокрема тримісячний строк, який розпочинається з дня, коли працівник дізнався чи повинен був дізнатися про порушення свого права. Виходячи з наведеного Конституційний Суд України дійшов висновку, що для звернення працівника до суду з заявою про відшкодування моральної шкоди, завданої йому несвоєчасною виплатою з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум, установлено тримісячний строк, перебіг якого розпочинається з дня, коли такий працівник дізнався або повинен був дізнатися про те, що власник або уповноважений ним орган, з вини якого сталася затримка виплати всіх належних при звільненні сум, фактично розрахувався з ним. Отже, з урахуванням вищевикладеного суд відмовляє позивачу в задоволенні позовних про стягнення моральної шкоди, оскільки позивачем також порушено строк звернення до суду з відповідною вимогою.

Outcome: dismissed