Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-04 00:00:00

У листопаді 2019 року позивач звернувся до суду з позовом про визнання відповідачки такою, що втратила право користування жилим приміщенням. У обґрунтування позову зазначивши, що він є власником квартири [ADDRESS] . У квартирі зареєстрована відповідачка по справі [PERSON] , яка з вересня 2014 року та по теперішній час там не проживає, а мешкає за іншою адресою, не сплачує комунальні послуги та не приймає участі в утриманні квартири. Однак у добровільному порядку з реєстрації знятися не хоче. У квартирі не знаходиться ніяких особистих речей відповідачки. Реєстрація відповідачки перешкоджає позивачу користуватись квартирою. Позивач в судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності, підтримує позовні вимоги та просить позов задовольнити, не заперечує проти ухвалення заочного рішення. Відповідачка у судове засідання не з`явилась з невідомих суду причин, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, про причини неявки суд не повідомила. У відповідності до п.3, п.4 ч. 1 ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо відповідач не подав відзив та позивач не заперечує проти такого вирішення справи. У зв`язку із тим, що відповідачка своєчасно і належним чином повідомлена про час і місце судового розгляду справи, не використала наданого законом права на подачу відзиву на позовну заяву, тому суд, враховуючи згоду позивача, відповідно до положень частини першої статті 280 ЦПК України, вважає можливим провести заочний розгляд справи, вирішити справу за наявними в матеріалах доказами та ухвалити заочне рішення. Суд, дослідивши письмові матеріали, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, дійшов висновку про те, що позов знайшов своє підтвердження представленими доказами і підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Частиною 1 ст. 319 ЦК України передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Статтею 391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Отже, гарантуючи захист права власності, закон надає власнику права вимагати усунення будь-яких порушень його права хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Права власника жилого будинку, квартири визначені ст.383 ЦК України та ст.150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Судом встановлено, що позивачу на підставі договору дарування квартири від 04.07.2011 року належить квартира [ADDRESS] , який посвідчений Приватним нотаріусом Маріупольського міського нотаріального округу Донецької області Лашиною Н.Г., який зареєстровано в реєстрі за № 1842. У відповідності до витягу про державну реєстрацію прав від 08.07.2011 року за № 30553758, квартира [ADDRESS] належить [PERSON] . З викладеного, суд дійшов висновку про те, що позивач наділений повноваженнями звернення до суду з будь-яких питань, що пов`язані з володінням та користуванням цим майном. Згідно акту про фактичне проживання № 1166 складеного 08.10.2019 року головою КСН МКР «Курчатово», у вказаному будинку зареєстрована відповідачка, яка не проживає з вересня 2014 року, що підтверджують свідки [PERSON] та [PERSON] , які надали суду письмові пояснення. Згідно ст. 7 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні", зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. З наведеного суд дійшов висновку про те, що оскільки відповідачка не проживає в спірній квартирі, вона втратила право користування цим житловим приміщенням.

Outcome: approved