Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-11 00:00:00

18 вересня 2017 року ТОВ «Служба термінового кредитування» звернулась до Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області з позовом до [PERSON], де просить ухвалити судове рішення, яким стягнути з відповідача на їх користь заборгованість за кредитним договором на загальну суму 2 778,16 грн. та судові витрати. В обґрунтування своїх вимог позивач посилався на те, що відповідно до укладеного договору №160409-135413 від 09.04.2016 року [PERSON] отримав кредит у розмірі 300,00 грн. Відповідно до вказаного договору, відповідач зобовязався повернути отримані грошові кошти в розмірі 300 грн., а також сплатити проценти за користування кредитом у розмірі 76,64 грн., що разом складає 376,64 коп. у строк до 24.04.2016 року. 22 квітня 2016 року відповідач сплатив відсотки за користування кредитом в сумі 66,00 грн., частково сплатив суму кредиту у розмірі 34,00 грн. та пролонгував договір строком до 08.05.2016 року. Потім 17.05.2016 року сплатив відсотки за користування кредитом в сумі 139,12 грн., частково сплатив суму кредиту у розмірі 60,88 грн. та пролонгував договір строком до 02.06.2016 року. 16.06.2016 року сплатив відсотки за користування кредитом в сумі 149,60 грн., частково сплатив суму кредиту у розмірі 50,40 грн. та пролонгував договір строком до 02.07.2016 року, зобовязавшись повернути кредит разом із відсотками у розмірі 254,26 грн. Станом на 04.09.2017 року відповідач не виконує свої зобовязання щодо повернення отриманих грошових коштів в розмірі 154,72 грн., а також сплати процентів за користування кредитом. Відповідно до договору, у разі несвоєчасного повернення позичальником обумовленої суми кредиту, до позичальника застосовуються штрафні санкції у виді неустойки пені з розрахунку 2% за кожен день прострочення платежу. Таким чином, сума заборгованості разом із процентами та пенею станом на 04.09.2017 року складає 2 778,16 грн. Позивач свого представника у судове засідання не направив. В матеріалах справи міститься заява директора ТОВ «Служба термінового кредитування» [PERSON]В про розгляд справи за відсутності позивача, й дає свою згоду на заочний розгляд справи. Відповідач, [PERSON], в судові засідання не зявляється, про день та час слухання справи повідомлявся належним чином з урахуванням положень ч.5 ст.128 ЦПК України. Поштові конверти направлені на його адресу повертаються з відміткою "за закінченням терміну зберігання". Згідно ч. 1 ст. 131 ЦПК України, у разі відсутності заяви про зміну місця проживання або місцезнаходження судова повістка надсилається учасникам справи, які не мають офіційної електронної адреси та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів звязку, що забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, на останню відому судові адресу і вважається доставленою, навіть якщо учасник судового процесу за цією адресою більше не проживає або не знаходиться. Приймаючи до уваги те, що судом виконані вимоги щодо повідомлення відповідача про день та час розгляду справи у спосіб передбачений законом та з огляду на те, що відповідач не повідомив суд про поважність його неявки в судові засідання, відповідач не подав відзив, позивач не заперечує проти заочного вирішення справи, суд вважає, що є передбачені ст.ст. 280,281 ЦПК України підстави для ухвалення заочного рішення на підставі наявних у справі письмових доказів та у відповідності до ч.2 ст. 247 ЦПК України без фіксації судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Суд повно, всебічно та об'єктивно дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази у їх сукупності, вважає що позов задоволенню не підлягає з таких підстав. Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмету спору з власної ініціативи. Судом встановлено, що 09.04.2016 року між позивачем та [PERSON] укладено кредитний договір № 160409-135413 та отримано позивачем кредит у розмірі 300 грн., що підтверджено видатковим касовим ордером від 09 квітня 2016 року /а.с.6/ Відповідно до п.1.3 умов надання та обслуговування кредитів та наказу №41 від 11 жовтня 2014 року умови надання та обслуговування кредитів разом із заявою-анкетою складають кредитний договір. /а.с.10-11/ Заява-анкета для отримання кредиту підписана [PERSON] /а.с.5/ Із розрахунку, наданого відповідачем /а.с.16-24/ вбачається, що відповідач сплатив позивачу на погашення кредиту суму у розмірі 311 грн. 24 коп. Той факт, що відповідач пролонговував строк дії договору, як описано у позовній заяві та зобовязувався повернути кредит разом із відсотками у розмірі 254,26 грн. не підтверджений відповідними доказами. У відповідності до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Згідно із ст. 129 Конституції України, одним з основних принципів судочинства, є законність. Принцип законності визначається тим, що суд у своїй діяльності при вирішенні справ повинен правильно застосовувати норми матеріального права до взаємовідносин сторін. Вирішення даної цивільної справи та прийняття відповідного обґрунтованого по ній рішення неможливе без встановлення фактичних обставин, вибору норми права та висновку про права та обов'язки сторін. Всі ці складові могли бути з'ясовані лише в ході доказової діяльності, метою якої є, відповідно до ст. 12 ЦПК, всебічне і повне з'ясування всіх обставин справи, встановлення дійсних прав та обов'язків учасників спірних правовідносин. Подавши свої докази, сторони реалізували своє право на доказування і одночасно виконали обов'язок із доказування, оскільки ст. 81 ЦПК закріплює правило, за яким кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Тобто, процесуальними нормами встановлено як право на участь у доказуванні, так і обов'язок із доказування обставини при невизнані них сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Крім того, збирання доказів у цивільних справах не є обовязком суду, крім випадків, встановлених цим кодексом. Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємозв'язок доказів у їх сукупності. До того ж, Основи правового статусу Держфінпослуг визначені\~Законом України « Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг»\~та Положенням про Державну комісію з регулювання ринків фінансових послуг України, затверджених\~Указом Президента від 4.04.2003 року № 292/2003. Згідно п. 5 ст.1 Закону, фінансова послуга - операції з фінансовими активами, що здійснюються в інтересах третіх осіб за власний рахунок чи за рахунок цих осіб, а у випадках, передбачених законодавством, - і за рахунок залучених від інших осіб фінансових активів, з метою отримання прибутку або збереження реальної вартості фінансових активів. У відповідності до п.11-1ч.1ст4\~ЗУ »Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», адміністрування фінансових активів для придбання товарів у групах є фінансовою послугою, яка у відповідності до п.3ст.9\~ЗУ «Про ліцензування певних видів господарської діяльності», підлягає ліцензуванню. А у відповідності до ч.2 ст.7 ЗУ «Про фінансові послуги та державне регулювання ринкових фінансових послуг», у разі якщо відповідно до закону надання певних фінансових послуг потребує ліцензування, фінансова установа має право на здійснення таких послуг лише після отримання відповідних ліцензій. Відповідно до\~ст.1054 ЦК\~за кредитним договором банк або інша фінансова установа \~(кредитодавець) \~зобов'язується \~надати\~ грошові \~кошти\~ (кредит)\~позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.\~З цієї норми випливає, що в поняття «Кредит» входить не тільки надання коштів, а також і їх отримання кредитором від боржника, а відповідно - отримання повернутих коштів від боржника є частиною кредитної операції. Відповідно до\~ст. 1 ЗУ «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг»: 1) фінансова установа - юридична особа, яка відповідно до закону надає одну чи декілька фінансових послуг, а також інші послуги (операції), пов'язані з наданням фінансових послуг, у випадках, прямо визначених законом, та внесена до відповідного реєстру в установленому законом порядку. До фінансових установ належать банки, кредитні спілки, ломбарди, лізингові компанії, довірчі товариства, страхові компанії, установи накопичувального пенсійного забезпечення, інвестиційні фонди і компанії та інші юридичні особи, виключним видом діяльності яких є надання фінансових послуг, а у випадках, прямо визначених законом, - інші послуги (операції), пов'язані з наданням фінансових послуг; 2)\~\~кредитна установа - фінансова установа,\~яка відповідно до закону має право рахунок залучених коштів надавати фінансові кредити на власний ризик; 3)\~\~фінансовий кредит - кошти, які надаються у позику юридичній або фізичній особі на визначений строк та під процент; 5) фінансова послуга - операції з\~фінансовими\~активами,\~що здійснюються інтересах\~третіх\~осіб\~за власний рахунок чи за рахунок цих осіб,\~а у випадку передбачених законодавством, - і за рахунок залучених від інших осіб фінансових актив: з метою отримання прибутку або збереження реальної вартості фінансових активів; 7) учасники ринків фінансових\~послуг\~-\~юридичні\~особи\~та фізичні\~особи суб'єкти\~підприємницької діяльності,\~які відповідно до закону мають право здійснювати діяльність з надання фінансових послуг на території України, та споживачі таких послуг. Відповідно\~до\~ст.\~4\~ЗУ\~«Про\~фінансові\~послуги\~та\~державне\~регулював і ринків фінансових послуг» Фінансовими вважаються такі послуги: 6) надання\~коштів позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту. Відповідно до ч. 3 ст. 5 ЗУ «Про фінансові послуги та державне регулював і ринків фінансових послуг» надавати фінансові кредити за рахунок залучених коштів має право на підставі відповідної ліцензії лише кредитна установа. Відповідно\~до\~ст.\~34\~Закону України \~«Про\~фінансові\~послуги\~та\~державне\~регулюванн ринків фінансових послуг», національна\~комісія,\~що здійснює державне регулювання сфері\~ринків\~фінансових\~послуг, у межах своєї компетенції видає ліцензії для здійснення фінансовими установами: 3) надання фінансових кредитів за рахунок залучених коштів. Здійснення діяльності,\~зазначеної у частині першій цієї статті,\~дозволяється тільки після отримання відповідної ліцензії. Особи,\~винні\~у здійсненні діяльності без ліцензії, несуть відповідальність згідно із законами України. Таким чином, кредитні операції, які включають в себе надання кредиту та отримання, повернення кредиту мають право виключно фінансові установи, які мають відповідну ліцензію на здійснення цього виду діяльності. З матеріалів справи не вбачається що позивач має відповідну ліцензію на надання фінансових кредитів. Також, позивач суду не надав доказів про підписання відповідачем [PERSON] умов та правил надання банківських послуг. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed