Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-28 00:00:00

Позивач в червні 2016 року звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON] про втручання в особисте життя та захист від надання відомостей, що є недостовірними чи ганьблять честь, гідність та ділову репутацію фізичної особи. Відповідач [PERSON] в вересні 2016 року звернувся до суду з зустрічним позовом до [PERSON] про відшкодування втрат (збитків). Свої позовні вимоги позивач [PERSON] обґрунтував тим, що 31 травня 2016 року о 23 годині 04 хвилин відповідач [PERSON] у публічному чаті ОСББ «Ольжин град» у програмі Viber без з його згоди опублікував конфіденційну інформацію про його особу з домішкою відомостей, що є недостовірними та ганьблять честь, гідність та ділову репутацію, а саме начебто про існуючу заборгованість за комунальні послуги за приміщенням, що розташоване в [ADDRESS]. Вважає, що діями відповідача порушено недоторканість його особистого (приватного) життя, надано відомості, що є недостовірними та ганьблять його честь, гідність та ділову репутацію. Він не є членом або власником приміщень у ОСББ «Ольжин град», між ним та ОСББ немає жодної цивільно-правової угоди. Просить встановити в діях [PERSON] порушення норм ст..32 Конституції України, а саме втручання в його особисте життя без належних підстав, встановити, що [PERSON] не має підстав для збирання, зберігання, використання та поширення конфіденційної інформації про його особу, встановити порушення норм Закону «Про захист персональних даних, зобов»язати відповідача спростувати надану недостовірну інформацію стосовно його заборгованості за комунальні послуги та публічно вибачитись, зобов»язати компенсувати судові витрати у вигляді сплаченого судового збору в розмірі 551,20 грн. та 5000 грн. за правову допомогу, встановити, що ОСББ «Ольжин град» не має підстав для виставлення рахунків за опалення, зобов»язати ОСББ «Ольжин град» скасувати незаконно нараховану заборгованість по приміщенню в [ADDRESS]. Позивач [PERSON] проти зустрічного позову заперечив, просить в задоволенні відмовити. Відповідач [PERSON] та його представник [PERSON] проти позову [PERSON] заперечили. Зустрічний позов підтримали і просять задовільнити. Свої позовні вимоги за зустрічним позовом [PERSON] мотивував тим, що внаслідок заявленого позивачем [PERSON] позову, [PERSON] був змушений звернутись за допомогою до адвоката [PERSON], про що був укладений договір про надання правової (адвокатської) допомоги б/н від 15.09.2016 року та сплачено за послуги адвоката в сумі 5000 грн., а також було сплачено судовий збір за подачу зустрічного позову в сумі 551 грн.20 коп. Обвинуваченням [PERSON] з боку [PERSON] у розповсюдженні конфеденційної інформації є недостовірними, [PERSON] зазнав моральної шкоди, що полягає в приниженні його честі та гідності, а також ділової репутації. [PERSON] оцінив моральну шкоду в розмірі 10000 грн. Просить стягнути з [PERSON] матеріальні збитки в сумі 5551,20 грн. та моральну шкоду в розмірі 10000 грн. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши письмові докази по справі, суд вважає, що в задоволенні первісного та зустрічного позовів необхідно відмовити. Суд прийшов до такого висновку, виходячи з наступного. За змістом ст. 277 ЦК України, ч. 4 ст. 32 Конституції України, ст. 10 Конвенції про захист прав людини і основних свобод, кожному гарантується право на захист ділової репутації та спростування недостовірної інформації особою, яка поширила таку інформацію. Відповідно до ч.1 ст. 277 ЦК України фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім'ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації. Вимогами ст. 4 ЦПК України визначено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. В абзаці 1 п. 6 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» № 1 від 27 лютого 2009 року позови про захист гідності, честі чи ділової репутації вправі пред'явити фізична особа у разі поширення про неї недостовірної інформації, яка порушує її особисті немайнові права, а також інші заінтересовані особи (зокрема, члени її сім'ї, родичі), якщо така інформація прямо чи опосередковано порушує їхні особисті немайнові права. Право кожного на повагу до його гідності визначено в ст. 38 Конституції України. Як зазначено у роз'ясненнях Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 лютого 2009 року № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної чи юридичної особи» чинне законодавство не містить визначення понять гідності, честі чи ділової репутації, оскільки вони є морально-етичними категоріями й одночасно особистими немайновими правами, яким закон надає значення самостійних об'єктів судового захисту. Зокрема, під гідністю слід розуміти визнання цінності кожної фізичної особи як унікальної біопсихологічної цінності, з честю пов'язується позитивна соціальна оцінка особи в очах оточуючих, яка ґрунтується на відповідності її діянь (поведінки) загальноприйнятим уявленням про добро і зло. Як випливає із змісту ст. 297 ЦК України кожен має право на повагу до його честі та гідності. Гідність та честь фізичної особи є недоторканими. Фізична особа має право звернутися до суду з позовом про захист її гідності та честі. Відповідно до ст. 299 ЦК України, фізична особа має право на недоторканість своєї ділової репутації. Фізична особа може звернутися до суду з позовом про захист своєї ділової репутації . Пунктом 15 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» № 1 від 27 лютого 2009 року передбачено, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову про захист честі, гідності, ділової репутації, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право. Під поширенням інформації слід розуміти: опублікування її у пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації; поширення в мережі Інтернет чи з використанням\~\~інших\~\~засобів телекомунікаційного зв'язку; викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам; повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі. Так, згідно постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» відповідачем у справах де є поширення неправдивої інформації в мережі Інтернет є автор статті та власник веб-сайту. Позивач сам повинен встановлювати автора статті та власника веб ресурсу для подачі позовної заяви. У випадку неможливості знайти автора статті або місця проживання (місцезнаходження) відповідачем у справі є та особа , у якої у власності знаходиться веб-сайт. Разом із тим згідно з частинами першою та другою статті 30 Закону України "Про інформацію" ніхто не може бути притягнутий до відповідальності за висловлення оціночних суджень. Оціночними судженнями, за винятком наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема з огляду на характер використання мовно-стилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості. \~\~\~\~ \~\~\~\~ Згідно до п. 19 Постанови Пленуму ВСУ №1 від 27.02.2009 року «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи», вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначати характер такої інформації та з'ясовувати, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням. \~\~\~\~ \~\~\~\~ Як роз'яснив Пленум Верховного [PERSON] України у своїй постанові №1 від 27.02.2009 року «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи , а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» чинне законодавство не містить визначення понять гідності, честі чи ділової репутації, оскільки вони є морально-етичними категоріями й одночасно особистими немайновими правами, яким закон надає значення самостійних об'єктів судового захисту. \~\~\~\~ Відповідно до ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. \~\~\~\~ Згідно з положеннями статті 277 ЦК і статті 10 ЦПК сторони повинні довести факт поширення інформації , а також те, що внаслідок цього було порушено саме їх особисті немайнові права. Відповідно ч.3 ст. 10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, надавши докази у відповідності до ст. 60 ЦПК. Сторонами не надано доказів про власника квартири №182 в м.Вишгороді по проспекту Шевченка,2Г, а також доказів про те, чи дійсно існує заборгованість за даною квартирою по оплаті житлово-комунальних послуг. Суд приходить до висновку, що викладення інформації про позивача в чаті ОСББ «Ольжин град» у програмі Viber відповідачем, не можуть розглядатись як поширення неправдивих відомостей так, як судом не встановлено, що фактично метою цих дій було приниження честі, гідності та ділової репутації певної особи. Також доказів про те, що зверненням до суду з боку [PERSON] завдано моральної шкоди [PERSON] , яка полягає у приниженні честі, гідності та ділової репутації [PERSON], суду також не надано.\~\~\~\~ Таким чином, суд вважає, що сторонами не виконані вимоги ст.. 10, 60 ЦПК України щодо доведення обставин, на які вони посилаються, як на підставу своїх вимог, тому не вбачає підстав для задоволення позовних вимог у частині захисту честі та гідності. Відповідно, за відсутності підстав для задоволення вимог сторін у частині захисту честі та гідності, відсутні підстави для задоволення їх вимог у частині відшкодування моральної шкоди та судових витрат . Суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] та [PERSON] є необґрунтованими і такими, що задоволенню не підлягають.

Outcome: dismissed