Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-10 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до Державної казначейської служби України, Управління Пенсійного фонду України в м. Вінниці про відшкодування збитків. Свій позов мотивував тим, що Управлінням Пенсійного фонду України у м. Вінниці йому було відмовлено в індексації пенсії до рівня мінімальної пенсії. При цьому вказує, що пенсія йому призначена на підставі рішення Вінницького апеляційного адміністративного суду від 15.08.2013 року в розмірі мінімальної на той час пенсії в сумі 894 грн., без урахування страхового стажу, яка надалі індексувалася. Відповідно до ст.46 Конституції України пенсія повинна забезпечувати рівень життя не нижче прожиткового мінімуму встановленого законом. З 01.09.2015 року по день подачі позову пенсія виплачується в меншому розмірі, а тому за цей період йому нанесена шкода в розмірі 3342 грн. Позивач зазначає, що вказану суму він міг би покласти на депозитний рахунок та отримати прибуток в розмірі 534,72 грн., що є упущеною вигодою. Крім того, вказує, що такими неправомірними діями відповідача Управління Пенсійного фонду України в м. Вінниці йому завдана моральна шкода, яку він оцінює в 50 тис. грн. З врахуванням викладеного просить стягнути матеріальну шкоду в розмір 3342 грн., упущену вигоду в розмірі 534,72 грн., моральну шкоду в розмір 50 тис. грн. за рахунок Державного бюджету шляхом списання в безспірному порядку з єдиного казначейського рахунку Державного бюджету України. В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити з підстав, викладених в позовній заяві. Представник відповідача Управління пенсійного фонду України в м. Вінниці заперечувала щодо задоволення позову, вказуючи, що позивач не надав докази, які підтверджують незаконність дій управління, факту нанесення шкоди та її розміру, позивачем самостійно проведений обрахунок його пенсії. При цьому зазначає, що мінімальний розмір пенсії за віком за наявності у чоловіків 35 років страхового стажу встановлюється в розмірі прожиткового мінімуму, а за наявності меншого страхового стажу пенсія за віком встановлюється в розмірі, пропорційному наявному страховому стажу. Представник відповідача Державної казначейської служби України позов не визнала. Згідно з її поясненнями перерахунок пенсії належить до повноважень Пенсійного фонду України в м. Вінниці, а Державне казначейство України відповідно до ст. 43 Бюджетного кодексу України здійснює казначейське обслуговування Пенсійного фонду України. Позовні вимоги про стягнення моральної шкоди вважає недоведеними. Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд дійшов висновку про відмову у позові, виходячи з наступного. Постановою Вінницького апеляційного адміністративного суду від 15.08.2013 року в справі №127/9392/13-а зобов'язано Управління Пенсійного фонду України в м. Вінниці призначити [PERSON] пенсію відповідно до ст.26 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» (інформація наявна в ЄДРСР). Ця обставина визнається сторонами. Відповідач своїм листом від 11.12.2015 року за №229/Т-2 повідомив [PERSON], що з 1 вересня 2015 року було проведено перерахунок пенсії відповідно до Закону України « Про державний бюджет України на 2015 рік». Мінімальний розмір пенсії, призначений відповідно до ст.28 Закону «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» за наявності у чоловіків 35 років страхового стажу, визначається з 01.09.2015 року, виходячи із розміру прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність - 1074, 00 грн. При цьому зазначили, що при розрахунку розміру пенсії з 01.09.2015 року враховано його середньомісячний заробіток в розмірі 859,84 грн., коефіцієнт стажу - 0,20250, доплата до прожиткового мінімуму 1074 грн. при неповному стажі та доплата до прожиткового мінімуму 949 грн. Позивач, звертаючись до суду на підставі ст.1173 ЦК України, просить відшкодувати завдану йому шкоду. Відповідно до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним з способів захисту цивільних прав та інтересів є відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди. Відшкодування майнової шкоди за своєю правовою природою є відшкодування позадоговірної шкоди, тобто деліктною відповідальністю. Загальні положення про цивільно-правову відповідальність за завдання позадоговірної шкоди містяться у статті 1166 ЦК України, відповідно до якої майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної особи, а також шкода, завдана її майну, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Шкода, завдана фізичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів (ст.1173 ЦК України). Таким чином, на відміну від загальної норми ст.1166 ЦК України, яка вимагає встановлення усіх чотирьох елементів цивільного правопорушення (протиправна поведінка, наявність шкоди, причинний зв'язок між протиправною поведінкою та завданою шкодою, вина заподіювача шкоди), спеціальна норма ст. 1173 ЦК України допускає можливість відшкодування шкоди незалежно від вини державних органів. За таких обставин, необхідною підставою для притягнення органу державної влади (у даному випадку Управління Пенсійного Фонду України в м. Вінниці) до відповідальності у виді стягнення шкоди є факти неправомірних дій цього органу, наявність шкоди та причинний зв'язок між неправомірними діями і заподіяною шкодою. При цьому неправомірність рішення, дій або бездіяльності органу державної влади має підтверджуватись відповідним рішенням суду, яке буде мати преюдиційне значення для справи про відшкодування шкоди. Відсутність хоча б одного з цих елементів виключає відповідальність за заподіяну шкоду. В спірних деліктних правовідносинах саме на позивача покладається обов'язок довести наявність шкоди (її розмір), протиправність (незаконність) поведінки органу державної влади та причинний зв'язок такої поведінки із заподіяною шкодою. Відповідно до ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього кодексу. Позивач, вказуючи на неправомірні дії відповідача Управління Пенсійного фонду України в м. Вінниці жодних належних та допустимих доказів щодо цього суду не надав. Його вказівки зводяться до власних тверджень та застосування правових норм. Не є доказом неправомірної поведінки відповідача і посилання на ст.46 Конституції України, оскільки вказане твердження позивача ґрунтуються лише на його особистому тлумаченні цієї правової норми. Щодо посилання позивача на рішення Європейського суду з прав людини у справі "Петриченко проти України", то суд відмічає, що вказаним рішенням визнано порушення при розгляді справ ст.6 Конвенції (право на справедливий суд) щодо відсутності аналізу судами вимог заявника. Однак зазначене рішення жодним чином не підтверджує неправомірність дій відповідача. Суд також знаходить недоведеним і факт спричинення шкоди та його розмір. Суд погоджується з твердженнями відповідача, що доводи позивача ґрунтуються лише на власних розрахунках. За таких обставин, суд приходить до висновку, що позивачем в установленому порядку не було доведено наявність неправомірної поведінки відповідача, шкоди та її розміру, причино-наслідкового зв'язку між діями органу та шкодою, що в свою чергу виключає цивільну відповідальність за заподіяну матеріальну шкоду та вказує про відсутність підстав для її відшкодування. Щодо позовної вимоги про стягнення втраченої вигоди, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позову у цій частині, оскільки наявність та розмір втраченої вигоди внаслідок можливого внесення недоотриманих коштів на депозитний рахунок та одержання внаслідок цього відсотків також не доведено, а є припущенням, на якому в силу вимог ч. 4 ст. 60 ЦПК України не може ґрунтуватися доказування. Щодо позовної вимоги про відшкодування моральної шкоди, то оскільки вказана вимога є похідною від вимог щодо порушених прав, а в задоволенні таких відмовлено, а тому і в задоволенні цієї вимоги слід відмовити. Питання судових витрат суд вирішує відповідно до ст. 88 ЦПК України. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed