Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-27 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до Святошинського районного суду м. Києва, з врахуванням збільшених позовних вимог в ході розгляду справи, до [PERSON], [PERSON], де просить: - визнати недійсним з моменту вчинення договір купівлі-продажу автомобіля Ореl Оmegа, 2.2 DТІ, 2002 року випуску, кузов № [NUMBER], укладений відповідно до довідки-рахунку серії ВІА №081607 від 19.11.2013 р.; - витребувати у [PERSON] автомобіль Ореl Оmegа, 2.2 DТІ, 2002 року випуску, кузов № [NUMBER], що є спільною сумісною власністю [PERSON] та [PERSON], повернувши його на користь останніх; - визнати за нею право власності на ? частку автомобіля Ореl Оmegа, 2.2 DТІ, 2002 року випуску, кузов № [NUMBER]. При цьому, посилається на те, що 11 червня 2005 року між нею, [PERSON], та відповідачем [PERSON] був укладений шлюб, який був зареєстрований у відділі РАГЦ Дарницького РУЮ у м. Києві, актовий запис №256. Фактично після укладення шлюбу вона з відповідачем виїхали до Польщі, де працювали в Посольстві України в Республіці Польща. 6.08.2008 р., перебуваючи на території Республіки Польща, вони придбали автомобіль Ореl Оmegа, 2.2 DТІ, 2002 року випуску, кузов № [NUMBER], і в тому ж році вони повернулись в Україну, де і продовжували спільно користуватися вказаним автомобілем. 25.03.2010 р. шлюб між ними було розірвано Відділом реєстрації актів цивільного стану Святошинського РУЮ у м. Києві, актовий запис № 243. Після розірвання шлюбу відповідач продовжував користуватись автомобілем, оскільки між ними була домовленість, що він сплатить їй ? вартості автомобіля. Але, відповідач відмовляється відшкодувати їй вартість ? автомобіля, й крім того, в листопаді 2013 р. без її згоди на підставі довіреності передав спірний автомобіль в користування [PERSON]. Про порушення свого права вона довідалася лише в листопаді 2013 р., в зв'язку з чим строки позовної давності не є порушеними та не спливли. Пізніше їй стало відомо , що спірний автомобіль відчужений [PERSON] відповідно до довідки рахунку серії ВІА №081607 від 19.11.2013 р. за ціною 20000 грн., що значно менше ніж його ринкова варітьсь. Договір купівлі-проаджу автомобіля, укладений відповідачами, є таким, що порушує майнові права третіх осіб, тобто її прав, бо вона позбулась без її згоди права власності на майно. Спірний автомобіль вибув з володіння одного з законних співвласників, а саме, її, як позивача, поза її волею. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] позовні вимоги своєї довірительниці підтримала. Відповідач [PERSON] не визнав позов [PERSON], пояснивши, що спірний автомобіль не був у спільній сумісній власності подружжя, бо купувався автомобіль фактично для [PERSON] за гроші останнього в державі Польща, куди [PERSON] приїзджав спеціально для цього, який одразу ж після купівлі автомобіля і почав його експлуатувати. В 2013 р. відбулося юридичне переоформлення автомобіля на [PERSON] Ніякої попередньої домовленості з позивачем по справі про виплату ним грошової компенсації вартості ? частини автомобіля не було. Позивач по справі пропустила срок позовної давності звернення з позовом до суду, передабений ст. 72 ч.2 СК України. Представник відповідача [PERSON] позов не визнала з тих же підстав, що і її довіритель. Відповідач по справі [PERSON] проти задоволення позову заперечує, пояснивши, що [PERSON] пропустила строк позовної давності звернення з позовом до суду, знаючи ще в 2008 р. про спірний автомобіль. Суд вислухавши пояснення представника позивача, відповідачів, представника відповідача, з'ясуваши обставни справи, заслухавши покази свідків, дослідивши письмові докази по справі, прийшов до висновку, що позов не підлягає задоволенню з слідуючих підстав. Судом встановлено, що 11 червня 2005 року між [PERSON] та [PERSON] був укладений шлюб, який був зареєстрований Відділом РАГЦ Дарницького РУЮ в м. Києві, актовий запис №256. 25.03.2010 р. шлюб між [PERSON] і [PERSON] був розірваний Відділом реєстрації актів цивільного стану Святошинського РУЮ у м. Києві, актовий запис №243. 6.08.2008 р. на території держави Польща подружжя [PERSON] і [PERSON] придбали автомобіль Ореl Оmegа, 2.2 DТІ, 2002 року випуску, кузов № [NUMBER]. 19.11.2013 р. було укладено договір купівлі-продажу автомобіля Ореl Оmegа, 2.2 DТІ, 2002 року випуску, кузов № [NUMBER] відповідно до довідки-рахунку серії ВІА №081607 від 19.11.2013 р. між [PERSON] і [PERSON], згідно якого [PERSON] на оплатній основі став новим власником вказаного автомобіля (а.с.4-9, 37). Згідно ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Згідно ч. 1 ст. 61 СК України об'єктами права спільної сумісної власності подружжя можуть бути будь-які речі, за винятком тих, які виключені з цивільного обороту. Згідно ч. 3 ст. 61 СК України, якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім'ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Згідно ст. 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Статтею 65 СК України встановлено, що дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. При укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Дружина, чоловік має право на звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним як такого, що укладений другим із подружжя без її, його згоди, якщо цей договір виходить за межі дрібного побутового. Для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово. Згода на укладення договору, який потребує нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, має бути нотаріально засвідчена. Договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім'ї, створює обов'язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім'ї. Згідно ст. 68 СК України розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. Розпорядження майном, що є об'єктом права спільної сумісної власності, після розірвання шлюбу здійснюється співвласниками виключно за взаємною згодою, відповідно до Цивільного кодексу України. Частина 1 ст. 70 СК України встановлює, що у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Як роз'яснено в п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України №11 від 21.12.2007 р. "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справі про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ майна подружжя", спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу, можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім'я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Згідно ст. 368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно ст. 369 ЦК України співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Розпорядження майном, що є у спільній сумісній власності, здійснюється за згодою всіх співвласників. Згода співвласників на вчинення правочину щодо розпорядження спільним майном, який підлягає нотаріальному посвідченню та (або) державній реєстрації, має бути висловлена письмово і нотаріально посвідчена. Правочин щодо розпорядження спільним майном, вчинений одним із співвласників, може бути визнаний судом недійсним за позовом іншого співвласника у разі відсутності у співвласника, який вчинив правочин, необхідних повноважень. Згідно ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно ст. 177 ЦК України, об'єктами цивільних прав є речі, у тому числі гроші та цінні папери, інше майно, майнові права, результати робіт, послуги результати інтелектуальної, творчої діяльності, інформація, а також інші матеріальні і нематеріальні блага. Згідно ст. 190 ЦК України майном як особливим об'єктом вважаються окрема річ, сукупність речей, а також майнові права та обов'язки. Майнові права є неспоживною річчю. Майнові права визнаються речовими правами. Згідно ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей. Згідно ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Враховуючи вищевикладені обставини та вказані норми законів, що регулюють спірні правовідносини, суд вважає, що спірний автомобіль був придбаний [PERSON] та [PERSON], коли вони перебували у зареєстрованому шлюбі, тому такий автомобіль слід вважати спільно нажитим майном подружжя. [PERSON] ніколи не заявляв в судовому порядку про переведення на нього прав покупця по договору купівлі-продажу від 6.08.2008 р. або про визнання права власності на автомобіль. І те, що [PERSON] по довідці рахунку серії ВІА №081608 від 19.11.2013 р. на відплатній основі продав спірний автомобіль [PERSON], свідчить про перебування автомобіля до вказаної дати у спільній власності колишнього подружжжя [PERSON] і [PERSON] Постійне користування [PERSON] спірним автомобілем з початку його придбання у 2008 р., його обслуговування, ремонт не свідчить про зміну суб'єктного складу осіб на право власності на автомобіль до 19.11.2013 р., коли він був проданий [PERSON] в установленому законом порядку. Підтвердженням цих фактів є покази свідків [PERSON], [PERSON] Між тим, у задоволенні позові необхідно відмовити у зв'язку пропуском встановленого законодавсовом строку позовної давності для звернення до суду із зазначеним позовом. Згідно ч.2 ст.72 СК України до вимоги про поділ майна, заявленої після розірвання шлюбу, застосовується позовна давність у три роки. Позовна давність обчислюється від дня, коли один із співвласників дізнався або міг дізнатися про порушення свого права власності. Згідно ч.1 ст. 256 ЦК України позовна давність-це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Згідно ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Згідно ч.4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано 25 березня 2010 р. Про існування автомобіля [PERSON] знала, починаючи з 2008 р., коли він придбаний на території держави Польща, де сторони перебували по роду роботи в Посольстві України. Ніщо не заважало позивачу по справі після розірвання шлюбу на протязі трьох років звернутися до суду з позовом по предмету спору спільного майна подружжя, яким є автомобіль. Рішенням Апеляційного суду Київської області від 9.11.2010 р. у справі за позовом [PERSON] до [PERSON], третя особа ККУП «Фінансова компанія «Житло-Інвест» про визнання стороною у договорі та внесення змін до договору та за зустрічним позовом [PERSON] до [PERSON], третя особа ККУП «Фінансова компанія «Житло-Інвест» про поділ спільного майна подружжя та внесення змін до договору було вирішено питання про поділ спільного майна подружжя у вигляді фінансування у будівництво квартири, але [PERSON] не включала у перелік спірного майна подружжя, що підлягало поділу, автомобіль, що є її правом (а.с. 34, 35). Твердження позивача про існування домовленосетй між нею та [PERSON] про те, що останній після розрвання шлюбу сплатить вартість ? частки автомобіля, суд оцінює критично, оскільки на підтвердження викладеного позивачем чи її представником не надано жодного доказу. Відповідач [PERSON] заперечує проти існування такої домовленості з колишньою дружиною. Тобто, з часу розірвання шлюбу до дати заявлення вимог позивача щодо права власності на спірне майно (автомобіль) минуло більше трьох років. Відповідачі по справі в ході розгляду справи заявили про застосування до спірних правовідносин строку позовної давності. Оскільки вимоги [PERSON] про визнання недійсним договору купівлі-продажу автомобіля від 19.11.2013 р. та витребувнаня у [PERSON] автомобіля залежать від вирішення по суті позовних вимог про визнання права власності на ? частину автомобіля, то вони не підлягають задоволенню, бо по вимогам про визнання права власності на ? частину автомобіля застосовується строк позовної давності в три роки. Суд, вирішуючи спір по суті, виходить з положень ст.ст. 10, 57, 60, 61 ЦПК України. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed