Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-19 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовною заявою, в якій просить визнати за ним право власності на автомобіль марки « Шевролє Ніва 21230» , 2004 року випуску, зняти арешт з вказаного автомобіля, накладений постановою слідчого прокуратури Дніпропетровської області від 26.08.2011 року , усунути перешкоди у здійсненні права власності на вказаний автомобіль , шляхом виключення його з постанови державного виконавця щодо орієнтування особового складу Криворізького відділення РЕР ДАІ на розшук та затримання з обов'язковим вилученням документів та ключів на автомобіль. Обґрунтовуючи вимоги вказав, що 01 липня 2008 року він придбав у відповідача автомобіль марки « Шевролє Ніва 21230» 2004 року випуску, про що було складено розписку , за якою [PERSON] отримав 12 000 доларів США, договір купівлі - продажу , підписаний сторонами та відповідачем [PERSON] було видано довіреність якою останній уповноважив позивача , розпоряджатись автомобілем марки « Шевролє Ніва 21230» 2004 року випуску, довіреність видано з правом передовіри до 01.07.2013 року. Ця довіреність посвідчена приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу [PERSON] У зв'язку з засудженням відповідача за вчинення злочину на виконанні в Жовтневому відділі державної виконавчої служби Криворізького міського управління юстиції перебуває примусове виконавче провадження по конфіскації майна [PERSON] В межах зазначеного виконавчого провадження винесено постанову державним виконавцем , за якою орієнтовано особовий склад Криворізького РЕР ДАІ на розшук та затримання транспортних засобів: автомобіль Шевролє Ніва , державний номер [NUMBER] та автомобіль Хюндай , державний номер [NUMBER] з обов'язковим вилученням документів та ключів на вказані автомобілі , що належать на праві власності [PERSON] Вважає, що він у законному порядку придбав у власність вказаний автомобіль, і при цьому йому як власнику рухомого майна чиняться перешкоди у користуванні ним, і порушуються конституційні права на володіння та розпорядження власністю. У судовому засіданні позивач [PERSON] та його представник адвокат [PERSON] позовні вимоги підтримали, просили задовольнити, посилаючись на ті самі підстави. Відповідач [PERSON] допитаний за судовим дорученням письмово пояснив, що він згоден з позовними вимогами [PERSON] у повному обсязі. Відповідач Жовтневий відділ державної виконавчої служби Криворізького міського управління юстиції до суду не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений, причини неявки суду не відомі. Вислухавши позивача, дослідивши письмові докази, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню за наступних підстав. Встановлюючи правовідносини , які виникли між сторонами, суд приходить до наступного. Як убачається із матеріалів справи та пояснень позивача, 01.07.2008 року відповідачем [PERSON] було видано довіреність, зареєстрована в реєстрі за №2377, якою останній уповноважив позивача , а за його відсутності його дружину [PERSON], розпоряджатись ( обміняти , здати в оренду або продати за ціну та на умовах за його розсудом та виконувати інші дії) належним йому на підставі свідоцтва про реєстрацію, автомобілем марки « Шевролє Ніва 21230» 2004 року випуску, довіреність видано з правом передовіри до 01.07.2013 року. Ця довіреність посвідчена приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу [PERSON]( а.с.7) На виконанні в Жовтневому відділі державної виконавчої служби Криворізького міського управління юстиції перебуває примусове виконавче провадження по конфіскації майна [PERSON] (а.с.16). В межах зазначеного виконавчого провадження винесено постанову державним виконавцем , за якою орієнтовано особовий склад Криворізького РЕР ДАІ на розшук та затримання транспортних засобів: автомобіль Шевролє Ніва , державний номер [NUMBER] та автомобіль Хюндай , державний номер [NUMBER] з обов'язковим вилученням документів та ключів на вказані автомобілі , що належать на праві власності [PERSON] Суд дійшов до наступного. У справах за позовом про визнання права власності на автомобіль із підстав придбання його за договором купівлі-продажу суд може задовольнити такий позов у тому разі, коли встановить, що сторонами були додержані правила ЦК України щодо укладення договору купівлі-продажу такого майна. Зокрема його змісту і наявні умови виникнення права власності за договором. Сама по собі довіреність на право користування та розпорядження майном не свідчить про укладення сторонами договору купівлі-продажу автомобіля. Згідно ч.1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Належною формою договору купівлі-продажу автомобіля є письмова, що відповідає положенню п.3 ч.1 ст. 208 ЦК України. При цьому, письмова форма договору купівлі-продажу автомобіля передбачена й постановою Кабінету Міністрів України від 7 вересня 1998 року № 1388 (із наступними змінами), якою затверджені Правила державної реєстрації та обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин на шасі, автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів та мотоколясок (далі Правила), згідно з п. 2 яких вони є обов'язковими для всіх юридичних і фізичних осіб. Відповідно до вимог зазначених Правил перед відчуженням транспортний засіб повинен бути знятий з обліку в підрозділі ДАІ. Згідно з п. 40 Правил (у редакції, що була чинна на час виникнення спірних правовідносин) зняття з обліку транспортних засобів проводилося після їх огляду в підрозділах Державтоінспекції на підставі заяви власника, документа, що посвідчує особу, виконавчого напису нотаріуса, постанови державного виконавця або рішення суду. Відповідно до п. 8 зазначених Правил правомірність придбання транспортного засобу підтверджується зазначеними в них документами, зокрема: довідкою-рахунком, виданою за формою згідно з додатком № 1 до цих Правил; договором та іншими посвідченими в установленому порядку документами, що встановлюють право власності на автомобіль. Бланки довідок-рахунків є бланками суворого обліку і виготовляються в порядку, передбаченому Правил згідно постановою Кабінету Міністрів України від 19 квітня 1993 року №283. Окрім цього договір купівлі - продажу на той час згідно до чинного на час складання розписки та видачі довіреності положень Закону України "Про податок з доходів фізичних осіб" підлягав оподаткуванню на користь держави. З наведеного вбачається, що довіреність, на відміну від договору, не є правовим оформленням переходу права власності на автомобіль, а тому суд вважає, що видачу довіреності на транспортний засіб, що був в експлуатації та має особливості цивільного обороту, без укладення договору купівлі-продажу за формою, що передбачена чинним законодавством, не можна вважати договором, що укладений відповідно до закону та допускає перехід права власності до особи, на ім'я якої таку довіреність видано. Позивачем не доведено позовні вимоги, оскільки доказів в підтвердження факту укладення договору купівлі-продажу автомобіля позивачем не надано, а видача довіреності на право розпорядження спірним автомобілем не є таким договором. Згідно ч.1 ст. 638 договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Належною формою договору купівлі-продажу автомобіля є письмова, що відповідає положенню п.3 ч.1 ст. 208 ЦК України. При цьому, згідно Порядку здійснення оптової та роздрібної торгівлі транспортними засобами та їх складовими частинами, що мають ідентифікаційні номери, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11 листопада 2009 р. N 1200, ( в редакції, яка діяла на момент виникнення спірних правовідносин ) передбачено, що механізм провадження торговельної діяльності у сфері оптової та роздрібної торгівлі автомобілями, автобусами, та іншими механізмами та транспортними засобами вітчизняного та іноземного виробництва (далі - транспортні засоби) та їх складовими частинами (двигуни, шасі, кузови, рами), що мають ідентифікаційні номери, а також тими транспортними засобами та їх складовими частинами, що мають ідентифікаційні номери, які перебували в користуванні і були зареєстровані відповідно в Державтоінспекції або в інспекції державного технічного нагляду Ради міністрів Автономної Республіки Крим, обласної, Київської та Севастопольської міських держадміністрацій, визначено вказаним Порядком. Як вбачається з матеріалів справи та не заперечувалося позивачем в суді, письмового договору купівлі-продажу вказаного автомобіля, який був зареєстрований у встановленому законом порядку, між сторонами укладено не було. Натомість, відповідач 01.07.2008 року виданою довіреністю уповноважив позивача представляти його інтереси в органах ДАІ та в будь-яких підприємствах, установах, організаціях незалежно від їх організаційної форми та підпорядкованості з усіх без винятку питань, які стосуватимуться експлуатації від його імені та в його інтересах належного йому транспортного засобу, яку позивач вважає підтвердженням факту укладення договору купівлі-продажу. Оскільки довіреність, на відміну від договору, не є правовим оформленням переходу права власності на автомобіль, суд прийшов до переконання , що видачу довіреності на транспортний засіб, що був в експлуатації та має особливості цивільного обороту, без укладення договору купівлі-продажу, не можна вважати договором, що укладений відповідно до закону та допускає перехід права власності до особи, на ім'я якої таку довіреність видано. Відповідно до вимог ст..328 ЦК України право власності набувається на підставах , що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Частина 3 ст.334 ЦК України передбачає, що право власності на майно за договором , який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішення суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним. Оскільки інших доказів, передбачених законом, переходу права власності на автомобіль від відповідача до позивача, останнім у відповідності до ч.1 ст. 60 ЦПК України, не надано, суд дійшов вірного висновку про відсутність підстав для задоволення позову та визнання за позивачем права власності на спірний автомобіль, усуненні перешкод у користуванні та зняття арешту. Відповідно до ч.2 ст. 59 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Тому суд не приймає до уваги пояснення свідка [PERSON] щодо укладення договору купівлі - продажу автомобіля між позивачем та відповідачем та наявність розписки від [PERSON], , проте що він отримав кошти за автомобіль та будь - яких претензій не має, оскільки рішення суду не може ґрунтуватись на свідченнях свідків та розписці для підтвердження укладення договору купівлі - продажу автомобіля. Так, згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини , на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини , які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі , виникає спір. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Тому, на думку суду, усні та письмові доводи позивача, якими він обґрунтовував позовні вимоги , спростовуються матеріалами справи та законами України і не можуть бути покладені в основу рішення. Між сторонами виникли правовідносини , відповідно до яких відповідач видав позивачу довіреність саме для представництва перед третіми особами, ґрунтується на договорі та визначає правовідношення , в якому [PERSON] має право розпоряджатись ( обміняти, здати в оренду або продати за ціну та на умовах за його розсудом та виконувати інші дії) від імені [PERSON], належним останньому транспортним засобом. Таким чином, основним правом [PERSON] відповідно до виданої довіреності є повноваження діяти від імені відповідача [PERSON] Оскільки позивачем не надано суду належних та допустимих доказів на підтвердження підстав позову, суд вважає за необхідне відмовити в задоволенні позовних вимог, в порядку ст. 88 ЦПК України судові витрати віднести за рахунок позивача.

Outcome: dismissed