Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-01 00:00:00

позивачка [PERSON] звернулася до суду із вказаним вище позовом. Уточнивши свої позовні вимоги, просить суд стягнути з відповідача [PERSON] грошову компенсацію в сумі 14000,00 грн., що становить ? вартості автомобіля марки ВАЗ 2107, державний реєстраційний номер [NUMBER] та 42000,00 грн., що становить ? вартості автомобіля марки RENAULT моделі MASTER, державний реєстраційний номер [NUMBER], що є об?єктом права спільної сумісної власності подружжя, а всього загальну суму 56000,00 грн. В обґрунтування заявлених вимог позивачка покликається на те, що вона разом із відповідачем перебували у зареєстрованому шлюбі в період із 18.02.2008 року по 23.04.2014 року. Від цього шлюбу мають двох дочок [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. Під час шлюбу, у 2009 році ними було придбано автомобілі марки ВАЗ 2107, державний реєстраційний номер [NUMBER], та автомобіль марки RENAULT моделі MASTER, державний реєстраційний номер [NUMBER]. У лині 2013 року сторони припинили фактичні шлюбні відносини. Після чого, відповідач 1 серпня 2013 року відчужив спірний автомобіль марки ВАЗ 2107, державний реєстраційний номер [NUMBER] своєму батьку [PERSON] за ціною 28000,00 грн. Згодом, 5 квітня 2014 року відповідач відчужив спірний автомобіль марки RENAULT моделі MASTER, державний реєстраційний номер [NUMBER] в користь [PERSON] за ціною в розмірі 84000,00 грн. Проте, відповідач не повернув позивачці половини вартості відчужених ним транспортних засобів, які є об'єктом права спільної сумісної власності колишнього подружжя, чим порушив її майнові права. Оскільки, згоди між сторонами щодо розподілу спільно нажитого ними майна не досягнуто, а тому просить провести їх розподіл в судовому порядку, стягнувши з відповідача на її користь грошову компенсацію ? вартості спірних транспортних засобів. Відповідач [PERSON] звернувся до суду із зустрічним позовом. Просить суд поділити між сторонами по даній справі майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Зокрема, просить виділити [PERSON] кухонну стінку вартістю 5 000 грн. (п'ять тисяч гривень), м'ягкий куток "Кармен" вартістю 4 500 грн. (чотири тисячі п'ятсот гривень), душову кабінку "SАМТЕН" вартістю 1 900 грн. (одна тисяча дев'ятсот гривень), газову плитку "FКОТЕLLІ ONOFRI вартістю 5 000 грн. (п'ять тисяч гривень), а всього майна на загальну суму 16 400 грн. (шістнадцять тисяч чотириста гривень). [PERSON] виділити кімнатну стінку вартістю 3 000 грн. (три тисячі гривень), прихожу стінку вартістю 1 000 грн. (одна тисяча гривень), тумбу під телевізор вартістю 300 грн. (триста гривень), телевізор "BRAVIS" вартістю 1 300 грн. (одна тисяча триста гривень), світильник вартістю 400 грн. (чотириста гривень), мопед-скутер "DEFIANT" вартістю 5 000 грн. (п'ять тисяч гривень), двохярусне ліжко вартістю 3 000 грн. (три тисячі гривень), електричну швейну машинку вартістю 500 грн. (п'ятсот гривень), кухонний комбайн "BIMATONE" вартістю 1 000 грн. (одна тисяча гривень), електричну м'ясорубку "ZELMER" вартістю 800 грн. (вісімсот гривень), електричний міксер "RAINFORD" вартістю 300 грн. (триста гривень), комп'ютер "DELL" вартістю 1 500 грн. (одна тисяча п'ятсот гривень), мікрохвильову піч "SAMSUNG" вартістю 500 грн. (п'ятсот гривень), атласне покривало на ліжко вартістю 450 грн. (чотириста п'ятдесят гривень), а всього майна на загальну суму 19 050 грн. (дев'ятнадцять тисяч п'ятдесят гривень). Визнати дохід на суму 50 100 грн. (п'ятдесят тисяч сто гривень), одержаний [PERSON] внаслідок продажу автомобіля легкового, пасажирського марки RENAULT моделі ТRAFIC, д.н.з. [NUMBER], 2003 р.в., сірого кольору, об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Стягнути з [PERSON], [INFO], на користь [PERSON]. грошову компенсацію в сумі 25 050 грн. (двадцять п'ять тисяч п'ятдесят гривень), що становить 1/2 частини від доходу, одержаного нею внаслідок продажу АВТОМОБІЛЯ легкового, пасажирського марки RENAULT моделі ТRAFIC, д.н.з. [NUMBER], 2003 р.в., сірого кольору. Вказані позови об'єднані в одне провадження ухвалою Буського районного суду Львівської області від 5 травня 2014 року. Ухвалою Буського районного суду Львівської області від 10 жовтня 2014 року зустрічний позов [PERSON] до [PERSON] про поділ майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, залишено без розгляду у зв'язку із повторною неявкою його в судове засідання. Позивачка [PERSON] в судове засідання не з'явилася, про причини своєї неявки суду не повідомила, хоча належним чином була повідомлена про час і місце слухання справи. Натомість, у попередніх судових засіданнях, позивачка свій позов підтримала, з наведених вище підстав. При цьому, покликалась на те, що сторони припинили шлюбні відносини у липні 2013 року. Після чого відповідач одноосібно відчужив придбані за час шлюбу транспортні засоби, не повернувши їй належної від їх реалізації частки. Представник позивачки [PERSON] за довіреністю [PERSON] в судовому засіданні заявлений його довірителькою позов підтримав повністю з підстав, які наведені у позовній заяві та просить суд його задовольнити повністю. При цьому, покликається на те, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі із 18.02.2008 року по 23.04.2014 року. Однак, сторони визнали в судовому засіданні той факт, що фактично шлюбні відносини між ними припинились у липні 2013 року. За час шлюбу сторонами було придбано спірні транспортні засоби, які відповідач після фактичного припинення шлюбних відносин із позивачкою відчужив, однак половини їх вартості позивачці не повернув, а тому просить позов задовольнити, стягнувши з відповідача на користь позивачки ? вартості реалізованих спірних транспортних засобів. Проти заочного розгляду справи заперечив, покликаючись на те, що відповідач був присутній в попередніх судових засіданнях, в яких надав пояснення з приводу фактичних обставин справи, а також залишив письмове заперечення на позовну заяву. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, про причини своєї неявки суду не повідомив, хоча належним чином був повідомлений про час і місце слухання справи, про що вбачається із матеріалів справи (а.с. 138, 153, 164, 165). Натомість, у попередніх судових засіданнях, відповідач заперечував позов з тих підстав, що сторони припинили шлюбні відносини у липні 2013 року. А, спірні транспортні засоби він придбав за свої особисті кошти, так як позивачка не працювала, а доглядала за дітьми. В матеріалах справи містяться письмове заперечення відповідача позовну заяву. У цих запереченнях відповідач покликається на те, що вони перебували в зареєстрованому шлюбі з 18.02.2008 року. Фактичні шлюбні відносини між ними припинились із серпня 2013 року. Тому, відповідач 6 грудня 2013 року звернувся до суду із позовом про розірвання шлюбу, однак судове рішення в справі ще не прийнято. Після фактичного припинення шлюбних відносин, він з позивачкою не можуть розділити спільного нажитого майна, яке є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. За час шлюбу сторонами було придбано спірні транспортні засоби, які відповідач вважає їх своєю особистою приватною власністю, оскільки придбавав їх за власні кошти, так як позивачка на цей час ніде не працювала, а лише отримувала державну допомогу по догляду за дітьми. Відтак, вважає, що грошова компенсація у праві спільної сумісної власності на спірні транспортні засоби до стягнення не підлягає, а тому просить суд у задоволенні позову відмовити за безпідставністю вимог. Заслухавши думку учасників судового процесу, дослідивши матеріали та всебічно з'ясувавши дійсні обставини справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають до задоволення, виходячи з таких підстав. Нормами статей 10, 11, 60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 ЦПК України. Відповідно до вимог ст. 59 ЦПК України суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Відповідно до пункту 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя", вирішуючи спори між подружжям про майно, судам необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК, ч. 3 ст. 368 ЦК), відповідно до частин 2, 3 ст. 325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім'я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Згідно системного аналізу норм, передбачених ст. 368 та ч. 2 ст. 372 ЦК України, спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. Судом установлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 18 лютого 2008 року до 23 квітня 2014 року. Рішенням Буського районного суду Львівської області від 23.04.2014 року шлюб між сторонами було розірвано (а.с. 151). Вказаним рішенням суду не встановлено часу, з якого сторони припинили фактичні шлюбні відносини. Разом із тим, сторонами по справі визнається та обставина, що ними було припинено фактичні шлюбні відносини у липні місяці 2013 року, що в силу вимог ч. 1 ст. 61 ЦПК України, є обставиною, яка не підлягає доказуванню. Крім цього, вказана обставина визнається відповідачем у поданих ним письмових запереченнях на позовну заяву від 14.04.2014 року (а.с. 11). Як убачається із матеріалів справи, сторони придбали за час шлюбу наступне майно. Зокрема, у 2009 році ними було придбано автомобіль марки ВАЗ 2107, державний реєстраційний номер [NUMBER] та автомобіль марки RENAULT моделі MASTER, державний реєстраційний номер [NUMBER], право власності на які було зареєстровано за відповідачем [PERSON] (а.с. 18, 38, 74-77). Майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. У разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором (ст. 60, ч.1 ст. 70 СК України). В силу положень ст. 70, ст. 71 СК України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України. Після припинення сторонами фактичних шлюбних відносин у липні 2013 року, відповідач [PERSON] 1 серпня 2013 року відчужив в користь [PERSON] автомобіль марки ВАЗ 2107, державний реєстраційний номер [NUMBER] вартістю 28000,00 грн., що стверджується довідкою-рахунком серії ААВ № 313550 від 01.08.2013 року, копія якої наявна в матеріалах даної справи (а.с. 14). Крім цього, 5 квітня 2014 року відповідач відчужив спірний автомобіль марки RENAULT моделі MASTER, державний реєстраційний номер [NUMBER] в користь [PERSON] за ціною в розмірі 84000,00 грн., про що вбачається із довідки-рахунку серії ВІА № 300029 від 05.04.2014 року, копія якої долучена до справи (а.с. 136). Відтак, з огляду на вищевикладене, оскільки обидва спірні транспортні засоби були придбані сторонами за час шлюбу, відповідачем не спростовано в даному випадку презумпцію спільної сумісної власності подружжя, а тому суд вважає їх об'єктом права спільної сумісної власності колишнього подружжя. Однак, оскільки спірне майно було відчужено відповідачем, що на час розгляду справи належить на праві приватної власності третім особам, а відтак поділу між колишнім подружжям не підлягає. Ураховуючи вартість спільної сумісної власності сторін у вигляді транспортних засобів, а саме: автомобіля марки ВАЗ 2107 та автомобіля марки RENAULT моделі MASTER, які були самостійно відчужені відповідачем [PERSON] в користь третіх осіб, суд вважає, що частки сторін по цій справі у спільному майні є рівними, а тому суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог шляхом стягнення з відповідача на користь позивачки грошової компенсації в розмірі ? вартості відчужених відповідачем спірних транспортних засобів, як компенсації частки позивачки у їх спільному майні колишнього подружжя. Разом із тим, суд вважає необґрунтованими твердження відповідача про те, що спірні автомобілі він придбав за особисті кошти, з огляду на спільне проживання і ведення спільного господарства сторонами по справі в цей час та не доведення цього факту відповідачем належними і допустимими доказами. Ураховуючи викладене та

Outcome: approved