Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-16 00:00:00

Позивач [PERSON] 08.06.2017 р. звернувся до суду з позовом до відповідача Малинського міського комунального підприємства «Земельно-кадастрове бюро» про захист прав споживачів та про стягнення неустойки, відшкодування моральної (немайнової) шкоди та витрат на правову допомогу. В обґрунтування заявлених позовних вимог вказував на те, що 06.05.2014 р. між ним та відповідачем було укладено договір №73/90/14 згідно якого відповідач брав на себе зобов'язання у вказаний в договорі термін провести роботи з встановленням меж земельної ділянки за адресою : [ADDRESS] в натурі (на місцевості) та їх закріплення межовими знаками. Відповідно до умов договору ним - позивачем сплачено аванс за виконання даних робіт в розмірі 50% вартості робіт, що відповідно до умов договору становить 988 грн. 51 коп. Проте роботи виконані не були, на всі спроби домовитись, відповідач не реагував, а тому посилаючись п.5 ст.10 ЗУ «Про захист прав споживачів» позивач просив стягнути з відповідача неустойку в розмірі 14504 грн. 98 коп., моральну шкоду в розмірі 2000 грн. та витрати на правову допомогу в розмірі 1414 грн. В судовому засіданні позивач заявлені позовні вимоги підтримав та вказував суду на те, що відповідачем безпідставно не виконуються умови договору №73/90/14 від 06 травня 2014 р. хоча ним було сплачено 50% вартості робіт відповідно до умов договору, з урахуванням вказаного просив відповідно до п.5 ст.10 ЗУ «Про захист прав споживачів» стягнути пеню у розмірі трьох відсотків вартості роботи за кожен день прострочки, що становить з 17 жовтня 2014 р. по 08 червня 2017 р. - 14540 грн. 98 коп. Вказував на те, що з вини відповідача йому завдано моральних страждань, оскільки тривале не виконання вимог договору змусило його витрачати свій час на звернення до відповідних органів, суду, з-за постійних стресових ситуацій погіршився стан здоров'я, завдану моральну шкоду оцінює в 2000 грн. Крім іншого просив стягнути і витрати на правову допомогу в розмірі 1441 грн. Представник позивача в судовому засіданні підтримав заявлені позовні вимоги та просив їх задовольнити, посилаючись на обставини справи викладені в позовній заяві, в подальшому в судове засідання не з'явився, позивач на обов'язковій участі представника не наполягав, тому суд вважає можливим розгляд справи в його відсутності. Представник відповідача в судовому засіданні проти заявлених позовних вимог заперечувала, вказувала суду на те, що ними своєчасно було розпочато проведення робіт по встановленню (відновленню) меж земельних ділянок в натурі ( на місцевості) та їх закріплення межовими знаками 17.04.2016 р.в присутності позивача та власників суміжних земельних ділянок, 30.05.2017 р. були проведені роботи по закріпленню межовими знаками меж земельних ділянок під час проведення яких було виявлено фактичну невідповідність конфігурації земельних ділянок, не відповідність їх розмірів, таким чином встановити та закріпити межі у відповідності до державних актів не було можливим, крім того сусід позивача [PERSON] чинив перешкоди в доступі працівникам до доступу до земельної ділянки яка знаходиться за його парканом для проведення вимірів, таким чином вказувала, що зі сторони відповідача було вчинено всі дії щодо виконання умов договору, однак, з причин які не залежать від відповідача виконати даний договір не є можливим тому позивачу неодноразово пропонувалось розірвати договір та забрати авансовий платіж, однак позивач відмовився. Суд, вислухавши пояснення позивача, представників позивача та відповідача, дослідивши матеріали справи, вважає встановленими наступні обставини справи та відповідні їм правовідносини. Як вбачається з матеріалів справи, 06.05.2014 р. між [PERSON] та Малинським міським комунальним підприємством «Земельно-кадастрове бюро» було укладено договір №73/90/14 згідно якого відповідач брав на себе зобов'язання у вказаний в договорі термін провести роботи з встановленням меж земельної ділянки за адресою : [ADDRESS] в натурі (на місцевості) та їх закріплення межовими знаками. Відповідно до умов договору позивачем сплачено аванс за виконання даних робіт в розмірі 50% вартості робіт, що відповідно до умов договору становить 988 грн. 51 коп. Відповідно до п.4.1 даного договору визначено що початок робіт - 06 травня 2014 р. а їх закінчення 16 жовтня 2014р. Відповідно до ст.629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Як вбачається з матеріалів справи, відповідачем проведення робіт розпочато було вчасно, однак, під час проведення робіт 30 травня 2014 р. було виявлено фактичну невідповідність конфігурації земельних ділянок, не відповідність їх розмірів, таким чином встановити та закріпити межі у відповідності до державних актів не було можливим, оскільки межі вказані в державних актах порушують права сторонніх власників ( користувачів). Як вбачається з матеріалів справи особисто позивач звертався до Малинського районного суду Житомирської області 02.04.2015 р. з приводу усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою по [ADDRESS] та просив зобов'язати відповідачів Малинську міську раду Житомирської області та [PERSON] привести захоплену частину його земельної ділянки у попередній стан, вказуючи на те, що паркан [PERSON] знаходиться на належній йому земельній ділянці що не дає йому можливості користуватись належною земельною ділянкою. Вказані обставини підтверджуються і представником відповідача, яка вказувала суду на те, що коли 30.05.2014 р. ними на виконання вимог укладеного договору здійснювався вихід на земельну ділянку позивача по [ADDRESS] однак оскільки сусід позивача [PERSON] чинив їм перешкоди в проведенні замірів не надавав можливості провести заміри ділянки за встановленим ним парканом виконати умови даного договору вони змоги не мали. Як вбачається з матеріалів справи відповідачем були спроби щодо виконання умов договору і в 2016 р. і в 2017 р. Відповідно до п.5.3 даного договору передбачено те, що сторона звільняється від відповідальності за порушення зобов'язання, якщо вона доведе що порушення сталося не з її вини. У відповідності до ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цивільного процесуального кодексу України. У відповідності до ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно дост. 81 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цивільного процесуального кодексу України. Відповідно до вимог ст.263 ЦПК України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Якщо одна зі сторін визнала пред'явлену до неї позовну вимогу під час судового розгляду повністю або частково, рішення щодо цієї сторони ухвалюється судом згідно з таким визнанням, якщо це не суперечить вимогам статті 206 цього Кодексу. Як передбачено нормою ст. 3 ЦПК України, - цивільне судочинство здійснюється відповідно до Конституції України, цього Кодексу та Закону України "Про міжнародне приватне право", законів України, що визначають особливості розгляду окремих категорій справ, а також міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України. Згідно ч.5 ст.10 Закону «Про захист прав споживачів», у разі коли виконавець не може виконати (прострочує виконання) роботу (надання послуги) згідно з договором, за кожен день прострочення споживачеві виплачується пеня у розмірі трьох відсотків від вартості роботи (надання послуги). Як роз'яснено Пленумом Верховного Суду України у п. 7 постанови №5 від 12.04.96 року «Про практику розгляду цивільних справ за позовами про захист прав споживачів» (із змінами, внесеними згідно з Постановою Пленуму Верховного Суду України №15 від 25.05.98 року) Вирішуючи справи про захист прав споживачів, суди мають виходити з того, що відповідно до ст. 4 Закону держава: забезпечує громадянам захист їх інтересів як споживачів; надає можливість вільного вибору товарів (робіт, послуг) та набуття знань і кваліфікації, необхідних для прийняття самостійних рішень під час вибору й використання товарів (робіт, послуг) відповідно до їх потреб; гарантує придбання або одержання іншими законними способами товарів (робіт, послуг) в обсягах, що забезпечує рівень споживання, достатній для підтримання здоров'я та життєдіяльності. Встановлений Законом перелік прав, якими користуються споживачі, не є вичерпним. Законодавчими актами і договорами, які не суперечать Закону, можуть бути передбачені й інші права споживачів та зобов'язання продавців, виготівників, виконавців. Умови договору, що обмежують права споживача порівняно з положеннями, передбаченими законодавством, визнаються недійсними. Якщо внаслідок застосування умов такого договору споживачеві завдано збитків, вони мають бути відшкодовані винною особою в повному обсязі. Відповідно до ч. 5 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів» у разі коли виконавець не може виконати (прострочує виконання) роботу (надання послуги) згідно з договором, за кожний день (кожну годину, якщо тривалість виконання визначено у годинах) прострочення споживачеві сплачується пеня у розмірі трьох відсотків вартості роботи (послуги), якщо інше не передбачено законодавством. У разі коли вартість роботи (послуги) не визначено, виконавець сплачує споживачеві неустойку в розмірі трьох відсотків загальної вартості замовлення. Відповідно до ч. 1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Таким чином, оскільки сторонами передбачено в договорі п.5.3 відповідно до якого сторона, звільняється від відповідальності за порушення зобов'язання, якщо вона доведе що порушення сталося не з її вини. З матеріалів справи вбачається, що порушення виконання зобов'язання мало місце не з вини відповідача, оскільки останній своєчасно приступив до виконання умов договору, однак, з причин які не залежали від останнього виконати даний договір змоги не має. Враховуючи наведене суд не вважає дані вимоги позивача щодо стягнення неустойки такими що задоволенню не підлягають. Щодо позовних вимог в частині стягнення моральної шкоди, то в цій частині позов не підлягає до задоволення виходячи з наступного. Відповідно до положень Постанови Пленуму ВСУ «Про судову практику в спорах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31 березня 1995 року, спори про відшкодування заподіяної фізичній чи юридичній особі моральної шкоди розглядаються, зокрема коли право на її відшкодування безпосередньо передбачено нормами Конституції України або випливає з її положень; у випадках передбачених ЦК України та іншим законодавством, яке встановлює відповідальність за заподіяння моральної шкоди. З аналізу норм параграфу 3 глави 82 ЦК України випливає, що у спорах про захист прав споживачів діюче цивільне законодавство передбачає відшкодування моральної шкоди у тих випадках, якщо така завдана майну споживача або шкода спричинена життю або здоров'ю споживача, що позивачем не доведено. Згідно з вимогами ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема відшкодування збитків та моральної шкоди. Укладений між сторонами договір не передбачає відшкодування моральної шкоди у разі порушення умов його виконання. Крім того, у судовому засіданні позивачем не доведено належними та допустимими доказами наявність заподіяної йому моральної шкоди, яка згідно ч. 2 ст. 23 ЦК України, полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Враховуючи вказане суд вважає доцільним в задоволенні вимог в цій частині відмовити. Щодо заявлених вимог про відшкодування витрат на правову допомогу в розмірі 1414 грн. Згідно зі ст. 1 Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, а в адміністративних справах - суб'єктом владних повноважень, не може перевищувати 40 відсотків встановленого законом прожиткового мінімуму для працездатних осіб за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні. З врахуванням того, що суд приходить до рішення про відмову в задоволенні заявлених позовних вимог, то підстав для стягнення витрат на правову допомогу також не вбачається крім того що і матеріали справи не містять розрахунку зазначених витрат, акту про надання таких послуг і прийняття їх замовником. Враховуючи наведене та

Outcome: dismissed