Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-06 00:00:00

До Покровського районного суду Дніпропетровської області із заявою звернулася [PERSON], яка просила встановити факт смерті [PERSON], [INFO]. Свою заяву мотивувала тим, що [INFO] року у Ленінському районі м. Донецьк Донецької області померла [PERSON] у віці 86 років внаслідок церебрального атеросклерозу. Заявниця є невісткою померлої та внутрішньо переміщеною особою згідно довідки від 12 січня 2017 року №0000084482. Заявниця зазначає, що факт смерті її свекрухи на тимчасово окупованій території підтверджується копіями довідки про причину смерті, виданою центом первинної медико-санітарної допомоги №9 м. Донецьк, свідоцтва про смерть серія [NUMBER], виданого Ленінським відділенням запису актів цивільного стану, м. Донецьк Державної Реєстраційної Палати Міністерства юстиції Донецької Народної Республіки [INFO] року, свідоцтвом про поховання серія [NUMBER] та фотокартками про поховання [PERSON], проте вказані вище документи з формальної сторони є незаконними у розумінні статті 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України». Заявниця посилається на п. 1 Постанови Пленуму Верховного суду України від 31.03.1995 року №5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», вказує, що відповідно до статей 255, 271 Цивільного Процесуального Кодексу в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення юридичних фактів, якщо згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян. Також посилається на ч. ч. 1,2 ст. 317 ЦПК України, та зазначає, що заява про встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, може бути подана родичами померлого або їхніми представниками до суду за межами такої території України. Справи про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, розглядаються невідкладно з моменту надходження відповідної заяви до суду. Вважає, що надані нею документи, виходячи з вищезазначеного, є належними та допустимими доказами, які в сукупності є достатніми для підтвердження факту смерті [PERSON] на тимчасово окупованій території. В судове засідання з'явилася заявниця, підтримала заяву із зазначених підстав та просила суд її заяву задовольнити. Представник заінтересованої особи - Покровський районний відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області до суду не з'явився, повідомлений про час та місце розгляду цивільної справи належним чином, надав суду письмову заяву, в якій просив розглядати справу без його участі. Необхідність встановлення факту смерті особи заявниця мотивувала тим, що на підставі рішення суду їй буде видане свідоцтво про смерть особи встановленого зразку для отримання грошової допомоги на поховання. Суд, заслухавши заявницю, дослідивши наявні письмові матеріали справи, встановив наступні фактичні обставини та правовідносини, які випливають із встановлених обставин. Відповідно до п. 1 Постанови Верховної Ради України «Про визнання окремих районів, міст, селищ і сіл Донецької та Луганської областей тимчасово окупованими територіями» визнані тимчасово окупованими територіями окремі райони, міста, селища і села Донецької та Луганської областей, в яких відповідно до Закону України "Про особливий порядок місцевого самоврядування в окремих районах Донецької та Луганської областей" запроваджується особливий порядок місцевого самоврядування, до моменту виведення усіх незаконних збройних формувань, російських окупаційних військ, їх військової техніки, а також бойовиків та найманців з території України та відновлення повного контролю України за державним кордоном України. Відповідно до Розпорядження Кабінету Міністрів України від 7 листопада 2014 р. № 1085-р «Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, та переліку населених пунктів, що розташовані на лінії зіткнення», м. Донецьк Донецької області включено до переліку населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження. Згідно ч.3 ст.9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків. Суд встановив, що заявниця [PERSON] є внутрішньо переміщеною особою, що підтверджується довідкою від 12 січня 2017 року №0000084482 про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, згідно якої зареєстроване місце її проживання є [ADDRESS], а фактичним місцем проживання (перебування) є [ADDRESS] 21.06.2013 року [PERSON] вступила в шлюб з [PERSON] (місце реєстрації шлюбу Покровський районний відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області), прізвище дружини після одруження - «[PERSON]», що підтверджується наявною в матеріалах справи копією свідоцтва про одруження. Чоловік заявниці, [PERSON], є сином померлої [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про народження серія [NUMBER] Згідно наданої заявницею копії паспорту серії [NUMBER] померла [PERSON] народилася [INFO] року у с. Новоселівка, Гуляйпольського району, Запорізької області. Таким чином, суд встановив, що заявниця приходиться померлій особі невісткою, а померла заявниці, відповідно, свекрухою. Згідно довідки про причину смерті [PERSON] померла у м. Донецьк [INFO] року від церебрального атеросклерозу. Реєстрацію смерті [PERSON] проведено Ленінським відділенням запису актів цивільного стану, м. Донецьк Державної Реєстраційної Палати Міністерства юстиції, так званої Донецької Народної Республіки [INFO] року Згідно чинного законодавства України дане свідоцтво про смерть є недійсним і не створює жодних правових наслідків. Суд встановив, що 06 березня 2019 року чоловік заявниці, син померлої, [PERSON] звернувся до заінтересованої особи із заявою про державну реєстрацію смерті [PERSON], але отримав письмову відмову в зв'язку з тим, що відповідно до статті 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом. Будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або посадовими особами, передбаченими частиною 2 цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків. Суд, оцінивши зібрані докази, приходить до висновку, що заява [PERSON]. про встановлення факту смерті [PERSON] не підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно ч.1 ст. 317 ЦПК України заява про встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною радою України, може бути подана родичами померлого або їхніми представниками до суду за межами такої території України. Чинне законодавство України не містить як такого визначення терміну «родичі», однак системний аналіз норм цивільного, сімейного та кримінального права, антикорупційного законодавства, дозволяють зробити висновок, що родичі - це особи, які походять одна від іншої, або від спільного пращура, яких зв'язує кровна спорідненість. Зокрема, стаття 1260 ЦК України прирівнює усиновлювачів та усиновлених з родичами за походженням у разі спадкування за законом; статтями 1261-1265 ЦК України встановлюється п'ять черг спадкування в залежності від ступеню рідства, за виключенням четвертої черги спадкування. В статті 1265 ЦК України зазначається, у п'яту чергу право на спадкування за законом мають інші родичі спадкодавця до шостого ступеня споріднення включно, причому родичі ближчого ступеня споріднення усувають від права спадкування родичів подальшого ступеня споріднення. Ступінь споріднення визначається за числом народжень, що віддаляють родича від спадкодавця. Народження самого спадкодавця не входить до цього числа. Стаття 2 Сімейного кодексу України «Учасники сімейних відносин» регулює особисті немайнові та майнові відносини між бабою, дідом, прабабою, прадідом та внуками, правнуками, рідними братами та сестрами, мачухою, вітчимом та падчеркою, пасинком. Сімейний кодекс України регулює сімейні особисті немайнові та (або) майнові відносини між іншими членами сім'ї, визначеними у ньому. Сімейний кодекс України не регулює сімейні відносини між двоюрідними братами та сестрами, тіткою, дядьком та племінницею, племінником і між іншими родичами за походженням. Отже, даною нормою Сімейного кодексу непрямо розмежовані поняття «члени сім'ї» та «інші родичі» і це не є тотожні поняття. Згідно статті 3 КПК України близькі родичі та члени сім'ї - чоловік, дружина, батько, мати, вітчим, мачуха, син, дочка, пасинок, падчерка, рідний брат, рідна сестра, дід, баба, прадід, прабаба, внук, внучка, правнук, правнучка, усиновлювач чи усиновлений, опікун чи піклувальник, особа, яка перебуває під опікою або піклуванням, а також особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом і мають взаємні права та обов'язки, у тому числі особи, які спільно проживають, але не перебувають у шлюбі. Стаття 1 Закону України «Про запобігання корупції» дає визначення терміну «члени сім'ї» та «близькі особи». Згідно даного закону члени сім'ї - це особи, які перебувають у шлюбі, а також їхні діти, у тому числі повнолітні, батьки, особи, які перебувають під опікою і піклуванням, інші особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки (крім осіб, взаємні права та обов'язки яких не мають характеру сімейних), у тому числі особи, які спільно проживають, але не перебувають у шлюбі. Близькі особи - особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом і мають взаємні права та обов'язки із суб'єктом, зазначеним у частині першій статті 3 цього Закону (крім осіб, взаємні права та обов'язки яких із суб'єктом не мають характеру сімейних), у тому числі особи, які спільно проживають, але не перебувають у шлюбі, а також - незалежно від зазначених умов - чоловік, дружина, батько, мати, вітчим, мачуха, син, дочка, пасинок, падчерка, рідний брат, рідна сестра, дід, баба, прадід, прабаба, внук, внучка, правнук, правнучка, зять, невістка, тесть, теща, свекор, свекруха, усиновлювач чи усиновлений, опікун чи піклувальник, особа, яка перебуває під опікою або піклуванням згаданого суб'єкта. Отже, з системного аналізу вищенаведених правових норм суд робить висновок, що закон розмежовує такі поняття як «родичі», «члени сім'ї» та «близькі особи», ці поняття не є тотожними і свекруха з невісткою не є родичами. Таким чином, суд встановив, що заявниця не надала належних і допустимих доказів на підтвердження спорідненості з померлою, не є родичкою померлої, отже, й не є особою, яка згідно статті 317 ЦПК України має право подавати заяву про встановлення факту смерті померлої на тимчасово окупованій території особи. Суд також достеменно встановив, що у померлої особи є принаймні один живий родич прямої лінії спорідненості (син), який має право подати таку заяву; суд не встановив наявності будь-яких об'єктивних перешкод для таких дій, отже, право на реєстрацію смерті та отримання свідоцтва про смерть належить родичам померлої, а не заявниці. Від сплати судового збору заявниця звільнена на підставі ст.5 Закону України «Про судовий збір».

Outcome: dismissed