Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-02 00:00:00

06.07.2018 року позивач [PERSON] звернулася до суду з позовними вимогами, якими просить суд визнати за нею в порядку спадкування за законом після смерті чоловіка [PERSON], який помер [INFO] року, право власності на: земельну ділянку [NUMBER] масив №93 площею 0,725 га кадастровий номер [NUMBER], земельну ділянку [NUMBER] масив №26 площею 0,641 га кадастровий номер [NUMBER], земельну ділянку [NUMBER] масив №3-4 площею 0,827 га кадастровий номер [NUMBER], які надані на ведення товарного сільськогосподарського виробництва та розташовані на території Комишівської сільської ради Ізмаїльського району Одеської області, мотивуючи тим, що нотаріусом їй відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, у зв'язку з тим, що відсутній оригінал правовстановлюючого документу, що посвідчує право власності спадкодавця на спадкове майно. Представник позивача в судове засідання не з'явився, надав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності та зазначив, що позовні вимоги підтримує та наполягає на їх задоволенні. Відповідачі, сповіщені належним чином про час та місце розгляду справи, в судове засідання не з'явилися, надали до суду письмові заяви про визнання позову та розгляд справи без їх участі. Ухвалою суду від 28.08.2018 року витребувано від Ізмаїльської державної нотаріальної контори Одеської області копію спадкової справи, заведеної після померлого [INFO] року [PERSON]. Дослідивши матеріали справи, оцінивши надані учасниками судового процесу докази в їх сукупності, проаналізувавши положення чинного законодавства, суд дійшов наступного. Судом встановлено, що відповідно до Державного акту на право власності на земельну ділянку Серія [NUMBER], виданого 11.05.2007 року Ізмаїльською районною державною адміністрацію, зареєстрованого в Книзі записів реєстрації державних актів на право на землю на право постійного користування землею, договорів оренди землі за №01.07.521.00080, [PERSON] є власником земельної ділянки площею 2,193 гектарів на території Комишівської сільської ради Ізмаїльського району Одеської області масив №3-4 ділянка [NUMBER]; масив №26 ділянка [NUMBER]; масив №93 ділянка [NUMBER], для ведення товарного сільськогосподарського виробництва кадастровий номер [NUMBER], [NUMBER], [NUMBER]. Згідно листа Міськрайонного управління в Ізмаїльському районі та місті Ізмаїлі Головного управління Держгеокадастру в Одеській області №2609/126-18 від 11.09.2018р. на [PERSON] зареєстрований державний акт на право власності на земельну ділянку серія [NUMBER] за №01.07.521.00080 від 11.05.2007р., земельна ділянка загальною площею 2,193 га (складається з земельної ділянки площею 0,641 га, земельної ділянки площею 0,725 га, земельної ділянки площею 0,827 га), розташовані на території Комишівської сільської ради та надані для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Відповідно до свідоцтва про смерть серії [NUMBER], виданого 26.10.2013р. відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Ізмаїльського міськрайонного управління юстиції в Одеській області, [PERSON] помер [INFO] року. Так, після смерті [PERSON], згідно ст.1220 ЦК України, відкрилася спадщина на спадкове майно, до якої входять: земельна ділянка [NUMBER] масив №93 площею 0,725 га кадастровий номер [NUMBER], земельна ділянка [NUMBER] масив №26 площею 0,641 га кадастровий номер [NUMBER], земельна ділянка [NUMBER] масив №3-4 площею 0,827 га кадастровий номер [NUMBER], які надані на ведення товарного сільськогосподарського виробництва та розташовані на території Комишівської сільської ради Ізмаїльського району Одеської області. За життя спадкодавець [PERSON] заповіт не залишав, що підтверджено Інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) № 36921921 від 19.03.2014 року. Позивач є дружиною спадкодавця, спадкоємцем за законом першої черги, що підтверджено свідоцтвом про укладення шлюбу серії І-ЖД №360922, виданого 17.10.1976р., та прийняла спадщину фактично, оскільки на момент смерті спадкодавця, час відкриття спадщини, та протягом шести місяців проживала та була зареєстрована разом із спадкодавцем за однією адресою, що підтверджено довідкою Комишівської сільської ради Ізмаїльського району Одеської області №1581 від 25.11.2015р. Інші спадкоємці за законом першої черги - син [PERSON], дочка [PERSON], від прийняття спадщини після смерті батька відмовилися на користь матері [PERSON], про що надали відповідні заяви до нотаріуса, копії яких наявні у матеріалах справи. Інших спадкоємців немає. На звернення позивача до Ізмаїльської державної нотаріальної контори Одеської області з приводу оформлення спадщини, нотаріусом було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, у зв'язку з тим, що відсутній оригінал правовстановлюючого документу, що посвідчує право власності спадкодавця на спадкове майно. Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно із ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Частиною 1 статті 1220 ЦК України встановлено, що спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Відповідно до ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261 - 1265 цього Кодексу. Згідно ст. 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. До спадкоємців житлового будинку, інших будівель та споруд переходить право власності або право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені. До спадкоємців житлового будинку, інших будівель та споруд переходить право власності або право користування земельною ділянкою, яка необхідна для їх обслуговування, якщо інший її розмір не визначений заповітом. Відповідно до ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Згідно ч. 1 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Згідно ч. 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Згідно із ч. 1 ст. 1270 ЦК України, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Згідно із ч. 1 ст. 1273 ЦК України, спадкоємець за заповітом або за законом може відмовитися від прийняття спадщини протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу. Заява про відмову від прийняття спадщини подається нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини. Згідно ч. 1 ст. 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відповідно до п.п. 4.15 глави 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, провадиться нотаріусом після подання правовстановлюючих документів. Спадкоємець повинен надати нотаріусу правовстановлюючий документ, що підтверджує право власності спадкодавця на нерухоме майно. Згідно із п. 23 Постанови Пленуму Верховного суду України від 30.05.2008 року № 7 "Про судову практику у справах про спадкування", за наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутись до суду за правилами позовного провадження. Згідно п. 3.1 Інформаційного листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 р. № 24-753/0/4-13 "Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування" умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об'єкти нерухомості, в тому числі житловий будинок, інші споруди, земельну ділянку є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку. Належність спадкодавцю майна, про яке зазначає позивач у позовній заяві, підтверджується, у том числі, листом Міськрайонного управління в Ізмаїльському районі та місті Ізмаїлі Головного управління Держгеокадастру в Одеській області №2609/126-18 від 11.09.2018р. Відповідно до ст. 316 Цивільного Кодексу України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Враховуючи викладене, на думку суду правомірними є вимоги позивача щодо визнання за ним права власності в порядку спадкування за законом після смерті чоловіка на вказані земельні ділянки. У відповідності зі ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Статтями 15 та 16 ЦК України передбачено право особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Стаття 76 ЦПК України, передбачає, що доказами у справі є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно з ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності до того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Відповідно до вимог ст.ст. 12, 13, 78, 81 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, у тому числі, з огляду на те, що відповідач визнав позов і обставини визнані сторонами не підлягають доказуванню у відповідності до ст. 81 ч.1 ЦПК України. Судом не виявлено обставин, що суперечать закону або порушують права, свободи чи інтереси інших осіб. Відповідно до ч.3 ст.200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем.

Outcome: approved