Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-03 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом про скасування арешту, накладеного постановою № б/н від 08.06.2011 року, реєстраційний номер обтяження 11280846 та постановою № б/н від 29.06.2011 року, реєстраційний номер обтяження 11376496 Ленінського відділу державної виконавчої служби Кіровоградського міського управління юстиції, на невизначене майно, на все майно належне, [PERSON]. В обґрунтування позовних вимог зазначено, що власного майна позивач не має. З метою вчинення нотаріальних дій, а саме: для прийняття в дарунок майна, [PERSON] звернувся до приватного нотаріуса. З відповіді нотаріуса стало відомо про існування арешту майна та заборони його відчуження, а тому нотаріальна дія, пов'язана з даруванням - неможлива. Листом Подільського відділу державної виконавчої служби міста Кіровограда відмовлено позивачу в знятті арешту, а також повідомлено, що відносно [PERSON] на виконанні у виконавчій службі перебували виконавчі провадження про стягнення на користь держави штрафів, що накладені постановами Державної автомобільної інспекції. В подальшому державним виконавцем винесено постанови про завершення та повернення виконавчих проваджень стягувачу. В зв'язку з чим, позивач звернувся до суду з позовною заявою про зняття арешту з майна. Позивач та його представник в судовому засіданні позовні вимоги підтримали в повному обсязі, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві. Представник відповідача Кіровоградської обласної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Кіровоградській області в судове засідання не з'явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про що свідчить повідомлення про вручення поштового відправлення (а.с. 30). Причини неявки суду не повідомив, заяв та заперечень суду не подавав. Представник третьої особи, Подільського відділу державної виконавчої служби міста Кіровограда в судове засідання, не з'явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про що свідчить повідомлення про вручення поштового відправлення (а.с. 31). Причини неявки суду не повідомив, заяв та заперечень суду не подавав. Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення позивача та його представника, оцінивши наявні в матеріалах справи та досліджені в судовому засіданні докази, суд встановив таке. За Інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо суб'єкта № [NUMBER] від 19.07.2016 року, за параметрами запиту «[PERSON], ідентифікаційний номер [NUMBER], серія та номер паспорта громадянина України [NUMBER]» значиться, що на невизначене майно, на все майно, належне [PERSON] накладено арешт постановою № б/н від 08.06.2011 року та постановою № б/н від 29.06.2011 року Ленінського відділу державної виконавчої служби Кіровоградського міського управління юстиції (а.с. 7-8). [PERSON] звернувся до Подільського відділу державної виконавчої служби міста Кіровограда Головного територіального управління юстиції у Кіровоградській області з заявою про зняття арешту з рухомого та нерухомого майна, яким повідомлено позивачу 21.07.2016 року за вих. № 27182/04-31/3, що згідно даних Єдиного державного реєстру виконавчих проваджень на виконанні в Подільському відділі державної виконавчої служби міста Кіровограда Головного територіального управління юстиції у Кіровоградській області перебували виконавчі провадження про стягнення з [PERSON] на користь держави штрафів, винесених на підставі постанов Дорожньої автомобільної інспекції. Вищевказані виконавчі провадження завершені, а постанови повернуті стягувачу. Згідно статті 50 Закону України «Про виконавче провадження» дана підстава завершення виконавчого провадження не передбачає зняття арешту з майна. Крім того, повідомлено, що згідно даних Єдиного державного реєстру виконавчих проваджень постанови про арешт майна не виносились за допомогою програми Єдиного державного реєстру виконавчих проваджень, а отже неможливо встановити на підставі якого саме виконавчого документа був накладений арешт на рухоме та нерухоме майно (а.с. 6). До позовної заяви додано постанову Ленінського районного суду міста Кіровограда від 11.08.2011 року, якою адміністративний позов [PERSON], до заступника командира взводу ДПС Первомайської роти Гриновського Ю.В. про скасування постанови по справі про адміністративне правопорушення, задоволено. Визнано дії заступника командира взводу ДПС Первомайської роти Гриновського Ю.В. щодо винесення постанови серії ВЕ № 161770 від 19.05.2010 року відносно [PERSON], за частиною першою статті 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення протиправними. Постанову ВЕ № 161770 по справі про адміністративне правопорушення від 19.05.2010 року відносно [PERSON], за частиною першою статті 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення скасовано, провадження по справі закрито (а.с. 33). Також до позовної заяви додано постанову Ленінського районного суду міста Кіровограда від 22.08.2011 року, якою адміністративний позов [PERSON], до інспектора взводу ДПС Лаврусенка Олександра Васильовича, про скасування постанови по справі про адміністративне правопорушення серії ВА № 119323 від 31.03.2010 року, задоволено. Визнано протиправним дії інспектора взводу ДПС Лаврусенка Олександра Васильовича щодо винесення постанови в справі про адміністративне правопорушення від 31.03.2011 року про накладення на [PERSON] адміністративного стягнення у вигляді штрафу в розмірі 255,00 грн. Скасовано постанов по справі в справі про адміністративне правопорушення серії ВА № 119323 від 31.03.2010 року, винесено інспектором взводу ДПС Лаврусенко Олександром Васильовичем про накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу у розмірі 255,00 грн. на [PERSON] за скоєне адміністративне правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення. Провадження у справі закрито (а.с. 34). Відповідно до частини першої статті 321 Цивільного кодексу України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Статтею 387 Цивільного кодексу України передбачено право власника витребовувати своє майно, а статтею 391 цього Кодексу визначено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Згідно частини першої статті 50 Закону України «Про виконавче провадження» у разі закінчення виконавчого провадження (крім направлення виконавчого документа за належністю іншому органу державної виконавчої служби, офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури, закінчення виконавчого провадження за рішенням суду, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій), повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, арешт, накладений на майно боржника, знімається, скасовуються інші вжиті державним виконавцем заходи примусового виконання рішення, а також провадяться інші дії, необхідні у зв'язку із завершенням виконавчого провадження. Завершене виконавче провадження не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом. У разі якщо у виконавчому провадженні державним виконавцем накладено арешт на майно боржника, у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, державний виконавець зазначає про зняття арешту, накладеного на майно боржника (частина 2 статті 50 Закону України «Про виконавче провадження»). Частиною першою статті 60 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. В пункті 2 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна» № 5 від 03.06.2016 року роз'яснено, що позов про зняття арешту з майна може бути пред'явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно). Позови на захист майнових прав малолітніх та неповнолітніх дітей боржника (засудженого) можуть бути пред'явлені їхніми законними представниками, а у випадках, встановлених законом, органами та особами, яким надано право захищати права, свободи чи інтереси інших осіб (статті 3, 45 ЦПК). Відповідачами в справі є боржник, особа, в інтересах якої накладено арешт на майно, а в окремих випадках - особа, якій передано майно, якщо воно було реалізоване. Як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, має бути залучено відповідний орган державної виконавчої служби, а також відповідний орган доходів і зборів, банк та іншу фінансову установу, які у випадках, передбачених законом, виконують судові рішення (стаття 3 Закону України від 21 квітня 1999 року № 606-XIV "Про виконавче провадження" (у редакції Закону України від 04 листопада 2010 року № 2677-VI) (далі - Закон про виконавче провадження). У випадках, коли арешт майна проводився для забезпечення конфіскації чи стягнення майна на користь держави, як відповідач до участі у справі у встановленому законом порядку також залучається відповідний територіальний орган Державної фіскальної служби України. У резолютивній частині рішення у цій категорії справ суду належить зазначати конкретне майно, з якого знімається арешт, його вартість, на користь кого знято арешт і за ким визнається право власності чи кому це майно передається у володіння (пункт 19 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна» № 5 від 03.06.2016 року). Однак, позивачем не вказано конкретне майно, з якого необхідно зняти арешт, його вартість, що в свою чергу унеможливлює визначити на користь кого знято арешт і за ким визнається право власності чи кому майно передається у володіння. Даний позов не ґрунтується на праві власності, оскільки право власності позивача на 1/3 частку квартири [ADDRESS], ним категорично заперечується, хоча підтверджується матеріалами справи, так як параметри запиту пошуку в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно повністю співпадають з даними позивача, про що свідчить Інформаційна довідка з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо суб'єкта № [NUMBER] від 19.07.2016 року (а.с. 7-8). Зокрема співпадають прізвище, ім'я, по-батькові позивача його ідентифікаційний номер, серія та номер паспорта громадянина України. В позовній заяві зазначено, що у позивача відсутнє будь-яке рухоме та нерухоме майно, належне [PERSON] на праві власності. Так ж позиція підтримана останнім в судовому засіданні, водночас чинним законодавством України чітко визначено, що позов про зняття арешту з майна може бути пред'явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно). Відповідно до частини першої статті 11 Цивільного процесуального кодексу України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Частина третя статті 10 Цивільного процесуального кодексу України та стаття 60 Цивільного процесуального кодексу України покладають на кожну сторону обов'язок довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Згідно статті 60 Цивільного процесуального кодексу України, докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі; доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір; доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Таким чином, позивачем не доведено належним чином, а судом при розгляді справи не встановлено наявність підстав, з яким закон пов'язує можливість зняття арешту з майна, що належить власнику, або особі, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику. Крім того, слід зазначити, що згідно пункт 1 частини першої статті 15 Цивільного процесуального кодексу України, суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо: захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин. Разом з тим, позивачем так і не надано пояснень, щодо порушення, невизнанння або оспорювання його прав при можливому укладенні договору дарування, що стало причиною звернення позивача до суду. Витрати по сплаті судового збору відповідно до вимог статті 88 Цивільного процесуального кодексу України покладаються на позивача.

Outcome: dismissed