Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-26 00:00:00

[PERSON] від імені [PERSON] звернулася в суд з позовними та уточнюючими позовними вимогами до [PERSON] , Головного управління Дергеокадастру в Закарпатській області, Бедевлянської сільської ради, [PERSON] , де третя особа Державний реєстратор Тячівського районного підприємства технічної інвентаризації Кут Василь Іванович про захист права власності на земельну ділянку шляхом скасування Наказу Головного управління Держгеокадастру в Закарпатській області, про скасування витягу (рішення) про державну реєстрацію прав та обтяжень, про скасування договору купівлі-продажу земельної ділянки та зобов`язання вчинити дію. Свої вимоги обгрунтовує тим, що позивачу та його дружині [PERSON] , рішенням одинадцятої сесії Бедевлянської сільської ради 21 скликання, 15 серпня 1992 року виділилено земельну ділянку під індивідуальне будівництво в розмірі 0,07 га. Рішенням Бедевлянської с/р. від 30 жовтня 1996 року назва вулиці та адреса змінено з [ADDRESS] . На вказаній земельній ділянці [PERSON] та [PERSON] проживали в старому невеликому будинку. 02.05.2000 року рішенням 10 сесії скликання Бедевлянська сільська рада передала у приватну власність [PERSON] 0,22 га біля вказаного будинку. Крім того, [PERSON] передано в оренду 0,20 га. рішенням № 124 від 18.03.2004 року. Стверджує, що таким чином, [PERSON] та його дружина [PERSON] як подружжя, є належними власниками землі в [ADDRESS] в розмірі 0,29 га. з відповідними правами зазначеними в ст.ст.89. 90 ЗК України. А також належними орендаторами земельної ділянки в розмірі 0,20 га. Їх право спільної сумісної власності захищає ст.89 ЗК України, ст.ст. 355,373 ЦК України, вимогами ст. 41 Конституції України, ст.ст.15, 19, 316-319 ЦК України, а також ст.152. 153 ЗКУкраїни Однак, стверджує, що у даному випадку на відповідачів Конституція України та інші наведені норми цивільного земельного законодавства не діють. Так, будинок в [ADDRESS] , в якому позивачі жили був побудований із шпал у зв`язку з чим його необхідно було перебудувати, а тому вони його розібрали в 2000 році та перейшли тимчасово проживати в с. Тячівку. Однак, [PERSON] захворів і плани остались не реалізованими. За час їх відсутності по вказаній адресі відповідачка, племінниця позивача, [PERSON] мешканка [ADDRESS] , скориставшись відсутністю подружжя [PERSON] та [PERSON] вирішила незаконний спосіб заволодіти їх земельними ділянками, ввівши в оману Головне управління Держгеокадастру в Закарпатській області надавши їм неправдиву інформацію, про те, що спірна земельна ділянка нікому не належить. Головне управління Держгеокадастру в Закарпатській області не перевірило належним чином те, що дана земельна ділянка зайнята та перебуває у власності [PERSON] та його дружини [PERSON] , і заручившись завідомо неправдивим листом Бедевлянської сільської ради від 19.07.2016 року, видали незаконний Наказ за № 2838-сг від 31.08.2017 року. З цим Наказом, відповідачка [PERSON] звернулась з письмовою заявою до Державного реєстратора Кут Василя Івановича, Тячівського райнного підприємства технічної інвентаризації Закарпатської області в м.Тячів вул. Незалежності, 36 для реєстрації права власності на земельну ділянку, яку ніхто не вилучав від позивача [PERSON] та його дружини [PERSON] , тобто порушені вимоги ч.5 ст.116 ЗК України. Таким чином, на підставі незаконного Наказу Головного управління Держгеокадастру в Закарпатській області за № 2838-сг від 31.08.2017 року, Державний реєстратор Кут В.І. Тячівського РПТІ Закарпатської області, зареєстрував право власності на спірну земельну ділянку, реєстраційний № 1348804021244, за відповідачкою [PERSON] з кадастровим № 2124480400 в с.Бедевля сільська рада, без конкретної адреси, індексний № 37020742, яка повністю накладається на земельну ділянку позивача [PERSON] та його дружини [PERSON] . Цей факт підтверджується тим, що відповідачка [PERSON] вимагала зняти огорожу із спірної земельної ділянки. Також на вказану земельну ділянку розроблялась технічна документація із землеустрою, в ході якої з`ясувалось про накладання земельних ділянок. Стверджує, що перед тим як надати спірну земельну ділянку [PERSON] , у відповідності до вимог ч.5 ст.116 ЗК України, її необхідно було спочатку вилучити від подружжя Тиводарів, якщо на то були б підстави., що зроблено не було, а тому Наказ Головного управління Держгеокадастру в Закарпатській області за № 2838-сг від 31.08.2017 року, вважає не законним. Щодо заяви [PERSON] , в якій нібито він відмовився від своєї земельної ділянки площею 0.50 га., вважає, що така не відповідає вимогам чинного законодавства і не може бути підставою для втрати права власності на земельну ділянку, при цьому посилається на вимоги стст.203, 215,220ЦК України. Враховуючи наведене, також стверджує, що безпідставною є і реєстрація права власності на спірну земельну ділянку, оскільки Наказ ТУ Держгеокадастру за № 2838-сг від 31.08.2017 року базується на нікчемному документі, і відповідно до вимог ч. 1 ст. 155 ЗК України, ст. 215 ЦК України така реєстрація права власності на вказану земельну ділянку визнається також недійсною. Разом з цим стверджує, що і договір купівлі-продажу спірної земельної ділянки від 01.02.2018 року, за яким [PERSON] продала її своєму відчиму [PERSON] , слід визнати недійсним та скасувати його, оскільки такий зроблений для того шоб приховати привласнення чужого майна шляхом витовлення завідомо незаконних документів. Тому просить суд захистити право власності на земельну ділянку шляхом скасування Наказу Головного управління Держгеокадастру в Закарпатській області за №2838-сг від 31.08.2017 року; витягу (рішення) про державну реєстрацію прав та обтяжень, індексний №37020742 від 12.09.2017 року, за [PERSON] земельної ділянки за реєстраційним №1348804021244 та кадастровим №21124480400 та византи не дійсним та скасувати договор купівлі-продажу земельної ділянки від 01.02.2018 року, за яким [PERSON] продала її [PERSON] , а також зобов`язання [PERSON] . повернути спірну земельну ділянку [PERSON] , а останню зобов`язати повернути вказану земельну ділянку законним власникам [PERSON] та його дружині [PERSON] . Представники позивача [PERSON] та [PERSON] , в судовому засіданні заявлені вимоги підтримали та просять їх задовольнити. Співвідповідач [PERSON] , його представник, який також представник відповідача [PERSON] , [PERSON] в судовому заявлені позовні вимоги не визнали та пояснили, що земельна ділянка на яку претендує позивач і земельна ділянка на яку, у встановленому законом порядку, [PERSON] набула права власності є різними земельними ділянками. Так, земельна ділянка позивача знаходиться в [ADDRESS] ) , що стверджується довідкою Бедевлянської сілької ради, а земельна ділянка [PERSON] знаходиться за межами населеного в урочищі Говди на території Бедевлянської сілької ради. Крім цього, стверджують, що позивачі не надали належних та допустимих доказів які б підтвердили їх право власності на земельну ділянку [PERSON] . При цьому, стверджують, що позивач маючи правовстановлюючі документи на вказану земельну ділянку мав би право звернутися до суду із віндикаційним позовом про витребування земельної ділянки від незаконного володіючого невласника. Тому просять в задоволенні позову відмовити. Представник відповідача Головного управління Дергеокадастру в Закарпатській області, в судове засідання не з`явився але надав суду заяву в якій просить суд справу розглянути у його відсутності та письмове заперечення на позов, в якому свої заперечення обґрунтовує тим, що право власності на земельну ділянку виникає після державної реєстрації в порядку, встановленому для державної реєстрації прав на земельну ділянку відповідно до Закону України « Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень. Право власності позивача на спірну земельну ділянку не зареєстровано у відповідності до чинного законодавства, земельна ділянка використовується без правовстановлюючих документів, та не встановлено в натурі межі земельної ділянки, що унеможливлює визначити межі земельної ділянки яка належить позивачеві. В свою чергу земельна ділянка площею 0,1090 га відведена у власність [PERSON] із земель сільського призначення для індивідуального садівництва у відповідності до вимог ст.121, ч.ч.6,7 ст.118 ЗК України. Тому просить в задоволенні позову відмовити. Представник відповідача Бедевлянської сільської ради, в судове засідання не з`явився причини своєї неявки суду не повідомив, а тому суд на підставі ст.. 223 ЦПК України справу розглянув у їх відсутності. Третьої особа Державний реєстратор Тячівського районного підприємства технічної інвентаризації Кут В.І., в судове засідання не з`явився причини своєї неявки суду не повідомив, а тому суд на підставі ст.. 223 ЦПК України справу розглянув у їх відсутності. Заслухавши пояснення представників позивача [PERSON] та [PERSON] , співвідповідача [PERSON] , представника відповідача та співвідповідача [PERSON] , свідків [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного висновку. В судовому засіданні встановлено, що відповідно до рішення 11 сесії 21 скликання Бедевлянської сілької ради від 15.07.1992 року [PERSON] та [PERSON] , [ADDRESS] , виділено земельну ділянку в розмірі 0,07 га під індивідуальне будівництво жилого будинку. ( Т-1, а.с.16) Рішенням 10 сесії 23 скликання Бедевлянської сільської ради від 02.05.2000 року [PERSON] [ADDRESS] передано у приватну власність земельну ділянку біля хати , площею 0,22 га.(Т-1, а.с18) Рішенням 10 сесії 4 скликання Бедевлянської сільської ради від 18.03.2004 року [PERSON], [ADDRESS], надано в оренду земельну ділянку в урочищі Говди , площею 0,20 га.(Т-1, а.с.18) Відповідно до заяви від 19.11.2015 року [PERSON] відмовся від земельної ділянки, площею 0,50 в ур. «Говди» в с. Бедевля в запас сілької ради.( Т-1 а.с15) Рішенням 5 сесії 22 скликання Бедевлянської сільської ради від 30.10.1996 року в с. Бедевля вул.. Дубрівка розділено на дві вулиці Дубрівка та Говди. ( Т-1, а.с.20) Разом з цим, судом встановлено, що наказом Головного управління Держгеокадастру у Закарпатській області №22250сг від 01.08.2016 року «Про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність» надано [PERSON] дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність орієнтовною площею 0.1090 га, із земель сільськогосподарського призначення державної власності для індивідуального садівництва, розташованої за межами населеного пункту на території Бедевлянської сільської ради. ( Т-1 , ас. 49, 63) Наказом Головного управління Дергеокадастру у Закарпатській області.№2838сг від 31.08.2017 року «Про затвердження проекту землеустрою та передачу у власність земельної ділянки» затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність [PERSON] та передано їй у власність земельну ділянку площею 0.1090 га, із земель сільськогосподарського призначення державної власності для індивідуального садівництва, розташованої за межами населеного пункту на території Бедевлянської сільської ради. ( Т-1, а.с.48, 62) Відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності за [PERSON] зареєстровано право власності на вище вказану земельну ділянку.( Т1, а.с10) Договором купівлі-продажу земельної ділянки від 01.02.2018 року стверджено, що [PERSON] розпорядилася своєю власністю, продала вище вказану земельну ділянку [PERSON] ( Т.-1, а.с 149.) Відповідно висновком експерта №310 від 21.12.2018 року, визначити відповідність документації та її затвердження на ім`я [PERSON] . без вказаної конкретної адреси з кадастровим № 21244804400 , індексний №37020742 №37020742 вимогам земельного законодавства та іншим нормативним документам з питань землеустрою та землекористування не дається можливим , так як дане питання виходить за межі компетенції судвого експерта. Земельна ділянка, позивача [PERSON] та його дружини [PERSON] накладається із земельною ділянкою, за реєстраційним №134880421244 яку надано відповідачу [PERSON] ( Т-1, а.с. 237-242) Згідно відповіді Бедевлянської сільської ради на запит представника [PERSON] «02-9/86 від 13.05.2019 року, жилового будинку по [ADDRESS] не існує. У записах по господарської книги 2011-2015 рахується таке дворогоспоадство, власником якого записано [PERSON] . Фактично [PERSON] мешканцем с. Бедевля не являється , проживає у с. Тячівка. Раніше в с. Бедевля проживав [ADDRESS] після зміни вулиці та нумерації будинків по [ADDRESS] , Відповідно до ст. 17 Земельного Кодексу України ( в редакції 1991 року), у передача земельних ділянок у колективну та приватну власність провадиться Радами народних депутатів, на території яких розташовані земельні ділянки. А відповідно до ст. 23. цього Кодексу, право власності або право постійного користування землею посвідчується державними актами, які видаються і реєструються сільськими, селищними, міськими, районними Радами народних депутатів. Згідно ч.ч.6,7, ст.118 Земельного Кодексу України, громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства). У разі якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, заява подається до Ради міністрів Автономної Республіки Крим. Верховній Раді Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею. Відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку. Проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки розробляється за замовленням громадян суб`єктами господарювання, що є виконавцями робіт із землеустрою згідно із законом, у строки, що обумовлюються угодою сторін. Відповідно до ст. ст. 125, 126 Земельного Кодексу України, право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень". Статтею 78 Земельного кодексу України визначено, що право власності на землю - це право володіти, користуватися і розпоряджатися земельними ділянками. Право власності на землю набувається та реалізується на підставі Конституції України, цього Кодексу, а також інших законів, що видаються відповідно до них. Відповідно до ст.79-1 Земельного кодексу України формування земельної ділянки полягає у визначенні земельної ділянки як об`єкта цивільних прав. Формування земельної ділянки передбачає визначення її площі, меж та внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру. Земельна ділянка вважається сформованою з моменту присвоєння їй кадастрового номера. Формування земельних ділянок (крім випадків, визначених у частинах шостій - сьомій цієї статті) здійснюється за проектами землеустрою щодо відведення земельних ділянок. Винесення в натуру (на місцевість) меж сформованої земельної ділянки до її державної реєстрації здійснюється за документацією із землеустрою, яка стала підставою для її формування. У разі встановлення (відновлення) меж земельних ділянок за їх фактичним використанням у зв`язку з неможливістю виявлення дійсних меж, формування нових земельних ділянок не здійснюється, а зміни до відомостей про межі земельних ділянок вносяться до Державного земельного кадастру. Земельна ділянка може бути об`єктом цивільних прав виключно з моменту її формування (крім випадків суборенди, сервітуту щодо частин земельних ділянок) та державної реєстрації права власності на неї. Державна реєстрація речових прав на земельні ділянки здійснюється після державної реєстрації земельних ділянок у Державному земельному кадастрі. Межі суміжних земельних ділянок приватної власності можуть бути змінені їх власниками без формування нових земельних ділянок за технічною документацією із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) . Правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, не залеж о від волі інших осіб (ч. 1 ст. 316 ЦК України). Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном (ч. 1 ст. 317 ЦК України). Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав (ч.ч. 1-3 ст. 319 ЦК України). Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом (ч.ч. 1, 2 ст. 321 ЦК України). Земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Право власності на землю гарантується Конституцією України. Право власності на землю (земельну ділянку) набувається і здійснюється відповідно до закону. Право власності на земельну ділянку поширюється на поверхневий (грунтовий) шар у межах цієї ділянки, на водні об`єкти, ліси, багаторічні насадження, які на ній знаходяться, а також на простір, що є над і під поверхнею ділянки, висотою та глибиною, які необхідні для зведення житлових, виробничих та інших будівель і споруд. Власник земельної ділянки має право використовувати її на свій розсуд відповідно до її цільового призначення. Власник земельної ділянки може використовувати на свій розсуд все, що знаходиться над і під поверхнею цієї ділянки, якщо інше не встановлено законом та якщо це не порушує прав інших осіб (ст. 373 ЦК України). Держава забезпечує рівний захист прав усіх суб`єктів права власності (ч. 1 ст. 386 ЦК України). Статтею 391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Разом з тим, особу може бути позбавлено її власності лише в інтересах суспільства, на умовах, передбачених законом і загальним принципами міжнародного права, а при вирішенні питання про можливість позбавлення особи власності мусить бути дотримано справедливої рівноваги між інтересами суспільства та правами власника. Зазначене знайшло своє відображення також у Конвенції про захист прав та основоположних свобод, Першому протоколі до неї та практиці Європейського суду з прав людини, які згідно зі ст. 9 Конституції України та ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського Суду з прав людини», є частиною національного законодавства та джерелом права, що підлягають застосуванню (наприклад, рішення у справі «Спорронг і Льоннрот проти Швеції» від 23 вересня 1982 року, «Новоселецький проти України» від 11 березня 2003 року, «Федоренко проти України» від 1 червня 2006 року). Відповідно до ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Як встановлено судом позивачу [PERSON] відповідно до вище вказаних рішень Бедевлянської сільської ради було надано в приватну власність земельну ділянку по [ADDRESS] , площею 0,22 га. та в оренду земельну ділянку в урочищі Говди, площею 0,20 га., однак своїм юридичним правом він не скористався. Так, суду не надано належних та допустимих доказів, які б стверджували, що [PERSON] є власник земельної ділянки, чи орендарем. Вказані земельні ділянки знаходились лише в його користуванні і від них він відмовився відповідно до заяви від 19.11.2015 року. ( Т-1 а.с15). Виготовлена позивачем технічна документація на спірну земельну ділянку та висновок експерта, який ґрунтується на цій технічній документації, також не підтверджують його право власності на вказану земельну ділянку, а лише бажання отримати її у власність. З огляду на наведене, суд вважає за необхідне відмовити позивачу в задоволенні позовних вимог у зв`язку з недоведеністю порушення його права власності на земельну ділянку, площею 0.1090 га, що передана у власність [PERSON] , а в подальшому продана [PERSON] . Судові витрати покласти на позивача.

Outcome: dismissed