Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-15 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вищезазначеним позовом, в якому просив стягнути з[PERSON], [PERSON] солідарно на свою користь заборгованість за кредитним договором №370/к від 05.12.2003 року у розмірі 289569,25 грн., стягнути солідарно з Публічного акціонерного товариства «Акцент-Банк», [PERSON], [PERSON] 10\~000 грн.; з [PERSON], [PERSON] судовий збір за подання позовної заяви. В обґрунтування своїх вимог зазначив, що між Публічним акціонерним товариством комерційний банк «ПРИВАТБАНК» та [PERSON] був укладений кредитний договір №\~370/к від 05.12.2003 року, згідно до якого Банк зобовязався надати відповідачу у строкове платне користування грошові кошти у сумі 8000,00 дол. США зі сплатою відсотків за користуванням кредитом у розмірі 17,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 02.06.2005 року. Проте, в порушення умов договору відповідач [PERSON] свої зобовязання належним чином не виконав, що стало підставою для звернення до суду. Вимоги до відповідача [PERSON] , що випливають зі згаданого договору, були забезпечені шляхом укладання з відповідачем ПАТ А-Банк договору поруки № 167 від 20.10.2010 року,з відповідачем [PERSON] договору поруки від 05.12.2003 року, у звязку з чим вони є солідарними відповідачами за предявленим до стягнення боргом. Заочним рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 28 вересня 2012 року позовна заява Публічного акціонерного товариства комерційного банку ПРИВАТБАНК до Публічного акціонерного товариства АКЦЕНТ-БАНК, [PERSON], [PERSON] про стягнення заборгованостібула задоволена. Ухвалою суду від 13 червня 2013 року заочне рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 28 вересня 2012 року за позовною заявою Публічного акціонерного товариства комерційного банку ПРИВАТБАНК до Публічного акціонерного товариства АКЦЕНТ-БАНК, [PERSON], [PERSON] про стягнення заборгованостіскасовано. Ухвалою Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 16 грудня 2013 року позовна заява Публічного акціонерного товариства комерційного банку ПРИВАТБАНК до Публічного акціонерного товариства АКЦЕНТ-БАНК, [PERSON], [PERSON] про стягнення заборгованості залишена без розгляду. Ухвалою колегії суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області від 14 січня 2016 року ухвала Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 16 грудня 2013 року скасована і направлено справу до суду першої інстанції для продовження розгляду. При новому розгляді справи представник позивача в судове засідання не зявився, відповідно до заяви просив суд розглядати справу в його відсутності та задовольнити позовні вимоги . Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявився, Відповідно до заяв просив суд розглядати справу в його відсутності. Проти задоволення позовних вимог заперечував, просив застосувати строки позовної давності. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявився. Про час і місце слухання справи повідомлялись належним чином. Про причину неявки суд не повідомили. Представник відповідача ПАТ «АКЦЕНТ-БАНК» в судове засідання не зявився. Про час і місце слухання справи повідомлялись належним чином. Про причину неявки суд не повідомили. Суд, вивчивши матеріали справи, вважає позовні вимоги такими, що не підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що між Закритим акціонерним товариством комерційний банк «ПРИВАТБАНК» (правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПРИВАТБАНК») та [PERSON] було укладено кредитну угоду №\~370/к від 05.12.2003 року, згідно до п.1.1 якого Банк зобовязався надати відповідачу кредит за технологією Європейського банку реконструкції та розвитку, в розмірі, на строк і на умовах, передбачених цією угодою та Договорами про видачу траншів, а позичальник зобовязується повернути отриманий кредит, сплатити проценти на суму кредиту у строки, встановлені цією угодою та Договорами про видачу траншів і виконати своє зобовязання за цією Угодою та Договорами про видачу траншів в повному обсязі. Розмір кредитної угоди 8000,00 дол. США зі сплатою відсотків за користуванням кредитом у розмірі 17,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 02.06.2005 року. Згідно до договору про видачу траншу №370/к/2 від 16 грудня 2003 року Банк надав позичальнику [PERSON] грошові кошти в розмірі 1700,00 дол. США. Згідно до договору про видачу траншу №370/к/3 від 06 лютого 2004 року Банк надав позичальнику [PERSON] грошові кошти в розмірі 4000,00 дол. США. Вимоги до відповідача [PERSON] були забезпечені шляхом укладання між ПАТ КБ "ПриватБанк" та відповідачем [PERSON] договору поруки № б/н від 05.12.2003 року. Відповідно до п. 2 Договору поруки №б/н від 05.12.2003 року, у випадку невиконання боржником зобов'язань за Кредитним договором, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники. Вимоги до відповідача [PERSON] були забезпечені шляхом укладання з відповідачем ПАТ А-Банк, договору поруки № 167 від 20.10.2010 року. Відповідно до договору поруки № 167 від 20.10.2010 року ПАТ «Акцент-банк» зобовязався солідарно з боржником відповідати перед банком за виконання зобовязань за кредитним договором №\~370/к від 05.12.2003, розмір відповідальності 10 000 грн. 00 коп. Строк, в межах якого сторони можуть звернутися до суду з вимогою про захист свого порушеного права або законного інтересу за цим договором, встановлюється протягом пяти років (а. с. 7). Як зазначає в своїй позовній заяві позивач, у звязку з неналежним виконанням відповідачем [PERSON] умов договору №\~370/к від 05.12.2003 року заборгованість за ним станом на 27.08.2012 року склала 37478,95 дол. США , де: 5764,37 дол. США заборгованість за кредитом; 14814,95 дол. США заборгованість по процентам за користуванням кредитом; 16899,63 дол. США пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за кредитом. Аналізуючи спірні правовідносини, суд приходить до наступного. Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послуги, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку. Згідно до ст. ст. 526, 527, 530 ЦК України зобовязання повинні виконуватися належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону. Згідно ст. 1054 ЦК України, обовязком Позичальника за кредитним договором є зокрема повернення кредиту та сплата процентів за користування ним. За змістом ст. ст. 610, 612 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання. Боржник вважається таким, що прострочив виконання, якщо він не виконав його у строк, передбачений умовами договору або встановлений законом. Згідно ст. 554 ЦК України у разі порушення боржником зобовязання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Заперечуючи обставини позову, відповідач [PERSON] у своїй заяві просив застосувати до позовних вимог банку строк позовної давності. В судовому засіданні встановлено, що Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 01 лютого 2006 року за позовною заявою ЗАТ КБ «ПриватБанк» до [PERSON] про стягнення боргу позовні вимоги позивача задоволені та стягнено з [PERSON] на користь ЗАТ КБ « ПриватБанк» 7505 грн. 66 коп. кредитної заборгованості за період з 06.07.2005 року по 11.01.2006 року включно. Ухвалою колегії суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Волинської області від 04 травня 2006 року Рішення Луцького міськрайонного суду від 01 лютого 2006 року залишено без змін. В ході розгляду справи встановлено, що видачу кредиту було здійснено трьома траншами: 08.12.2003 року - 4000,00 дол. США; 17.12.2003 року 1700,00 дол. США; 06.02.2004 р. -4000,00 дол. США. По заборгованості по договорам, яка існувала на 05.07.2005 року уже видано виконавчий лист, який передано на примусове виконання. Разом з тим, згідно до п.10.6 кредитної угоди, вона діє до повного виконання сторонами своїх зобовязань. За період з 06.07.2005 року по 11.01.2006 року борг збільшився на суму 7505 грн. 66 коп.( з яких несплачені відсотки 5165 грн. 44 коп. та пеня 2340 грн. 22 коп.) Ухвалою Ківерцівського районного суду Волинської області від 01 грудня 2011 року по цивільній справі за позовною заявою ПАТ КБ « ПриватБанк» до [PERSON], [PERSON] про стягнення заборгованості за договором кредиту за заявою позивача позовна заява залишена без розгляду. Згідно до ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Відповідно ст. 259 ЦК України позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Статтею 266 ЦК України передбачено, що зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги. Згідно ч. 5 ст. 261 ЦК України за зобовязаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. Згідно правової позиції Європейського суду з прав людини, висвітленої в рішенні «Стаббініс та інші проти Сполученого Королівства» від 22 жовтня 1996 року, строк позовної давності переслідує кілька важливих цілей, а саме забезпечує правову визначеність і остаточність, захищає потенційних відповідачів від застарілих вимог, які було б важко спростувати, і дозволяє уникнути несправедливості, яка може виникнути при прийняті судами рішень щодо подій, що мали місце в далекому минулому на підставі доказів, які з часом можуть стати ненадійними і недостатніми. Як вбачається із матеріалів справи, кредитна угода була укладена 05.12.2003 року, строк дії договору до 02.06.2005 року, було здійснено стягнення кредитної заборгованості за період з 06.07.2005 року по 11.01.2006 року включно в розмірі 7505 грн. 66 коп.( з яких несплачені відсотки 5165 грн. 44 коп. та пеня 2340 грн. 22 коп.) за рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 01 лютого 2006 року, оскільки на заборгованість по договорам, яка існувала на 05.07.2005 року уже видано виконавчий лист, який було передано на примусове виконання, Ухвалою Ківерцівського районного суду Волинської області від 01 грудня 2011 року позовна заява була залишена без розгляду за заявою позивача , та беручи до уваги, що з даними вимогами про стягнення заборгованості позивач звернувся тільки у жовтні 2013 року, через більше ніж сім років, тобто з пропуском строку позовної давності. Відповідно до ч. 2, 3, 4 ст. 267 ЦК України заява про захист цивільного права або інтересу має бути прийнята судом до розгляду незалежно від спливу позовної давності. Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. З урахуванням положень ст. 257 ЦК України у зв'язку зі спливом позовної давності до вимог слід застосувати позовну давність. Виходячи із вищевикладеного, та оцінюючи докази в їх сукупності, оскільки позивачем не надано жодного доказу щодо зміни тривалості позовної давності, зупинення перебігу позовної давності чи переривання перебігу позовної давності, суд не вбачає законних підстав для задоволення позовних вимог позивача щодо стягнення з [PERSON] заборгованості та вимушений в позові відмовити у звязку зі спливом строку позовної давності. Щодо заявлених позовних вимог позивача про стягнення солідарно з боржника [PERSON] і поручителів [PERSON] та ПАТ « Акцент-Банк» суми заборгованості в розмірі 10000,00 грн., то суд приходить до висновку про закриття провадження в частині заявлених позовних вимог позивача до поручителя ПАТ « Акцент-Банк» згідно до ч. 1 ст.205 ЦПК України, та відповідно до вимог ч.2 ст.206 ЦПК України повідомляє ПАТ КБ «ПриватБанк», що розгляд його позовної вимоги до ПАТ «Акцент-Банк» про стягнення заборгованості за кредитним договором віднесено до юрисдикції господарських судів. Відповідно до вимог ч. 3 ст. 10, ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до ст. 88 ЦПК України, оскільки позивачу відмовлено в позові, то судові витрати не відшкодовуються. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed