Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-24 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовною заявою в якій просить визнати за ним право власності на майно та виключити його з акту опису й арешту. Обгрунтовуючи свій позов позивач зазначив, що 11 грудня 2013 року державним виконавцем відділу ДВС Обухівського районного управління юстиції Курашовою К.В., при примусовому виконанні виконавчого листа № 2-1726/11, накладено арешт на майно яке належить йому на праві приватної власності, а саме телевізор «NOKASONIK», бувший у використанні, сірого кольору вартістю -150,00 грн., морозильна камера -горизонтальна, бувша у використанні, білого кольору, вартістю -400,00 грн., витяжка «FABER», сірого кольору, бувша у використанні, вартістю- 400,00 грн, кухонний гарнітур з раковиною, бувший у використанні, синьо- коричневого кольору, що складається з 3-х навісних тумбочок, вартістю-800,00 грн., -мікрохвильова піч «SAMSUNG», білого кольору, бувша у використанні, вартістю - 300,00грн., -меблевий ганітур, що складається з 2-х дверної шафи, шафи скляної з 4-ма поличками, шафа скляна з 3-ма поличками, 2 тумбочки, коричневого кольору, бувший у використанні, вартістю - 1100,00 грн., зазначене майно він купив особисто до вступу в шлюб з [PERSON], а тому просить позов задовольнити. В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити в повному обсязі. Відповідач [PERSON], в судовому засіданні позовні вимоги визнала та не заперечила проти їх задоволення. Відповідач відділ ДВС Обухівського РУЮ в Київській області в судове засідання не з'явився, на адресу суду направив свої заперечення, в яких просив відмовити в задоволені позову. Представник третьої особи [PERSON], в судовому засіданні позов не визнав та заперечив протии його задоволення. Суд, заслухавши пояснення сторін, представника третьої особи, дослідивши матеріали справи, прийшов до наступних висновків. Постановою відділу державної виконавчої служби Обухівського МУЮ в Київській області ВП № 31794818 було відкрито виконавче провадження по виконавчому листу № 2-1726/11 виданого Обухівським районним судом Київської області 13.03.2012 року про стягнення з [PERSON], на користь [PERSON], боргу в сумі 88301 грн., 30 коп. 11.12.2012 року державним виконавцем Обухівського МУЮ в Київській області було складено акт опису та арешту майна, а саме телевізора «NOKASONIK», морозильної камери, витяжки «FABER», кухонного гарнітура з раковиною, мікрохвильової печі «SAMSUNG», меблевого ганітуру, яке було передано на зберігання позивачу. Відповідно до ст. 60 Закону України «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. При цьому у разі прийняття судом рішення про зняття арешту з майна арешт з майна знімається за постановою державного виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини. Копія постанови про зняття арешту з майна надсилається боржнику та органу (установі), якому була надіслана для виконання постанова про накладення арешту на майно боржник. Відповідно до роз'яснень, викладених у абзаці 4 п.24 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ "Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах" № 6 від 07.02.2014 р. зазначено, що вимоги інших осіб щодо належності їм, а не боржникові майна, на яке накладено арешт, вирішується шляхом пред'явлення ними відповідно до правил судової юрисдикції позову до боржника та особи, в інтересах якої накладено арешт, про визнання права власності на це майно і зняття з нього арешту. У такому ж порядку розглядаються вимоги осіб, які не є власниками майна, але володіють ним на законних підставах. За ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. За ст. 11 ЦПК України про диспозитивність цивільного судочинства, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно ч. 1 ст. 57 ЦПК України доказами є будь - які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ч. 1, 4 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Статтею 212 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, враховуючи те, що позивач не довів факт належності йому на праві власності спірного майна, та не надав суду жодного доказу на підтвердження того що дане майно є його особистою приватною власністю, суд вважає, що підстав для визнання за ним права власності на майно, та виключення його з акту опису та арешту не має, а тому в задоволенні позову слід відмовити. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed