Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-16 00:00:00

[PERSON] звернулася до Індустріального районного суду міста Дніпропетровська із позовною заявою до Державної установи «Інститут гастроентерології Національної академії медичних наук України», у якій, уточнивши свої позовні вимоги, просить суд: 1.Визнати її звільнення з роботи на підставі п. 3 ст. 40 КЗПп України за систематичне невиконання без поважних причин обов'язків, покладених трудовим договором та правилами внутрішнього трудового розпорядку незаконним та поновити її на роботі у Державній установі «Інститут гастроентерології НАМН України» на посаді завідувача діагностичного відділу Державної установи «Інститут гастроентерології' НАМ: України»; 2.Стягнути з Державної установи «Інститут гастроентерології НАМН України» на її користь середній заробіток за час вимушеного прогулу, з 21.09.2015 року по 17.06.2016 року, а саме 41 765,22 гривень; 3.Стягнути з Державної установи «Інститут гастроентерології НАМН України» на її користь грошові кошти у сумі 1 500 гривень, які були неправомірно вирахувані із її заробітної платні за серпень 2015 року; 4.Стягнути з Державної установи «Інститут гастроентерології НАМН України» на її користь 10 000 гривень компенсації за спричинену моральну шкоду, завдану неодноразовим неправомірним притягненням до дисциплінарної відповідальності та незаконним звільненням. В обґрунтування позову [PERSON] посилається на те, що вона почала працювати у Дніпропетровському науково-дослідницькому інституті гастроентерології з 28.04.1987 року на посаді старшого лаборанта. У даному закладі вона працювала 28 років, стала кандидатом медичних наук, старшим науковим співробітником та завідувачем діагностичного відділу Державної установи «Інститут гастроентерології НАМН України». Протягом 8 років, з 2005 року по 2013 рік, вона працювала в адміністрації даної Установи на посаді вченого секретаря. При цьому, жодних нарікань її мою роботу, ані у адміністрації установи, ані у співробітників, ані у пацієнтів ніколи не було, натомість за досягнення у професійній науковій діяльності вона була неодноразово нагороджена Міністерством охорони здоров'я України та Національною академією медичних наук України. З 2007 року вона почала працювати над науковою дисертацією на тему: «Хронічний панкреатит: діагностичні та лікувальні аспекти клініко-морфологічних варіантів». Тема та план дисертації були затверджені на засіданні Вченої ради Інституту гастроентерології НАМН України 16.09.2008 р. (протокол № 7). Консультантом наукової дисертації було затверджено директора інституту чл.-кор НАМН України проф. [PERSON] В липні 2011 року її наукового керівника [PERSON] було незаконно звільнено і у зв'язку з цим на посаду директора Державної установи «Інститут гастроентерології НАМН України» було призначено [PERSON]. Через це у 2012 році [PERSON] став її науковим консультатом. У 2013 році її робота була завершена. 23.09.2014 року [PERSON] вкотре надав її роботі позитивну оцінку та просив прийняти її до офіційного захисту. Попередній захист вона пройшла 22 грудня 2014 року. Після апробацїї її науковий консультант несподівано надав негативну оцінку деяким аспектам її роботи. Після апробацїї [PERSON] сказав, щоб вона змінила назву роботи та видалила 7 розділ про лікування. Такі дії змусили б її проходити спочатку затвердження теми роботи, апробацію внутрішню та зовнішню, тобто це «відкинуло б» її роботу якнайменше на 2 роки. Її незгода з його думкою призвела до того, що [PERSON] після попереднього захисту роботи, всупереч «Порядку присудження наукових ступенів і присвоєння вченого звання старшого наукового співробітника», затв. Постановою КМУ №567 від 24.07.2013 року, незаконно створив комісію в інституті для «додаткового» розгляду її дисертації. Після цього вона була змушена звернутися до голови спеціалізованої вченої ради академіка [PERSON] щодо неправомірних дій [PERSON] Після цього ставлення до неї у [PERSON] ще більше погіршилось, і 3 березня 2015 року на засіданні спец ради було зачитано лист [PERSON], в якому він заявив, що вона створила такі умови, що він не може на неї вплинути та керувати її роботою, тому просить зняти з нього наукове консультування. 16.06.2015 року ситуація з її дисертаційною роботою була вирішена, її було повідомлено, що робота буде допущена до захисту без наукового консультанта. Такий поворот подій сформував у [PERSON] настільки погане ставлення до неї, що будь-які її дії стали негативно оцінюватися, [PERSON] став викликати її та змушував писати пояснювальні записки без будь-якого приводу. Таке ставлення унеможливлювало її наукову та професійну діяльність. 08.01.2015 року вона була неправомірно притягнута до дисциплінарної відповідальності у вигляді догани за систематичне порушення правил внутрішнього трудового розпорядку та посадових обов'язків. Даний наказ був винесений безпідставно, адже всі свої посадові обов'язки вона виконувала належним чином, жодних порушень трудової дисципліни не допускала. Зі змістом даного наказу, всупереч вимогам ч. 4 ст. 149 КЗпП України, її не ознайомили. 14.01.2015 року відбулося засідання профспілкового комітету, на якому її, нібито, «недостойну поведінку» було засуджено. Окрім цього, директором Державної установи «Інститут гастроентерології' НАМН України» [PERSON] було порушено порядок застосування дисциплінарних стягнень, передбачений ч. 2 ст. 149 КЗпП України, яка зобов'язує роботодавця при накладенні дисциплінарного стягнення врахувати ступінь тяжкості вчиненого проступку, заподіяну ним шкоду, обставини, за яких вчинено проступок а також попередню роботу працівника. При накладенні на неї стягнення усі ці обставини не було враховано, адже жодної шкоди роботодавцеві завдано не було, а її сумлінна праця впродовж майже тридцяти років взагалі не взята до уваги. Таким чином, директор Державної установи «Інститут гастроентерології НАМН України» [PERSON] неправомірно наклав на неї дисциплінарне стягнення у вигляді догани, порушивши передбачений законом порядок його накладення, чим порушив її трудові права. Відповідно до ст. 152 КЗпП України, власник або уповноважений ним орган має право замість накладення дисциплінарного стягнення передати питання про порушення трудової дисципліни на розгляд трудового колективу або його органу. Але [PERSON] всупереч вимогам ст. 152 КЗпП України здійснив подвійне притягнення її до відповідальності, адже він за одне і те ж порушення виніс наказ про оголошення їй догани за систематичне порушення правил внутрішнього трудового розпорядку та посадових обов'язків від 08.01.2015 року і одночасно виніс питання про те ж саме порушення трудової дисципліни на розгляд профспілкового комітету трудового колективу, засідання якого відбулося 14.01.2015 року. На початку липня 2015 року на підставі затвердженого графіку відпусток був виданий наказ про її чергову відпустку з 13.07.2014 року по 17.08.2015 року. Перед відпусткою вона мала виконати вимоги наказу від 03.07.2015 року № 88 в частині передачі матеріальних цінностей відділу до [PERSON] Протягом 09.07.2015 - 10.07.2015 року у відділі працювала комісія з перевірки наявності матеріальних цінностей, які перебувають на балансі відділу. 10.07.2015 року зазначена комісія виявила, що у відділі відсутня система капсульної ендоскопії, яка на підставі строкового договору, тимчасово, до грудня 2014 року, надавалася їхньому відділу Товариством з обмеженою відповідальністю «Модусмедіка», та на виконання даного договору була вчасно повернута власнику - ТОВ «Модусмедіка». Виявивши цей факт, комісія надала їй на підпис документ, який ані за формою, ані за змістом не відповідав вимогам, що висуваються до актів приймання-передачі матеріальних цінностей, які вона завжди підписувала. Цей документ вона відмовилася підписати, вказала на той факт, що все обладнання, яке є власністю та знаходиться на балансі діагностичного відділу Державної установи «Інститут гастроентерології НАМН України», завідувачем якого вона була, знаходиться на місці, а система капсульної ендоскопії знаходиться у свого власника - ТОВ «Модусмедіка». Але, як вона дізналася пізніше, 10.07.2015 року було безпідставно винесено новий наказ про притягнення до дисциплінарної відповідальності у вигляді оголошення догани за невиконання вимог наказу від 03.07.2015 року № 88 в частині передачі матеріальних цінностей до [PERSON] та, нібито, самовільну передачу високовартісного медичного обладнання - системи капсульної ендоскопії ТОВ «Модусмедіка». Більше того, в цей же день, 10.07.2015 року було винесено наказ про скасування її чергової щорічної відпустки для з'ясування всіх обставин. Про винесення даних наказів її повідомлено не було. З 13.07.2015 року по 17.08.2015 року вона знаходилася у відпустці і на роботу не виходила. Вже 15.07.2015 року вона отримала заробітну плату за час відпустки в сумі 3 407,92 гривень. 17.08.2015 року вона вийшла на роботу та дізналася про те, що 10.07.2015 року було винесено наказ про оголошення їй догани за невиконання вимог наказу від 03.07.2015 року та наказ про скасування наказу про надання їй чергової щорічної відпустки. Але, як вона вже зазначала, винесення їй догани є безпідставним, адже жодна річ з її відділу не зникла, все обладнання знаходилося на місці, а скасування наказу про відпустку є взагалі неправомірним, адже Закон України «Про відпустки» не передбачає можливості роботодавця в односторонньому порядку скасовувати наказ про відпустку. У даному законі передбачено лише 2 випадки позбавлення працівника відпустки у визначений графіком та наказом строк - це перенесення відпустки на іншу дату на підставі ст. 11 Закону України «Про відпустки» та відкликання з відпустки ст. 12 Закону України «Про відпустки». У обох випадках визначених законом зміна періоду відпустки відбувається виключно за згоди працівника. А такої згоди вона не надавала. Таким чином, директор Державної установи «Інститут гастроентерології НАМН України» [PERSON] неправомірно, всупереч вимогам Закону України «Про відпустки», виніс наказ від 10.07.2015 року №94о про скасування наказу про надання їй чергової щорічної відпустки, таким чином, вкотре грубо порушивши її трудові права. 17.08.2015 року директор Державної установи «Інститут гастроентерології НАМН України» [PERSON] вкотре став перешкоджати її науковій діяльності, адже вона звернулася до нього з доповідною, якою довела до його відома, що її наукова робота була прийнята до друку, а вона запрошена до представлення стендової доповіді на Європейському гастроентерологічному тижні UEG Week 2015. Участь у даному заході та витрати на дорогу погодилося оплатити ТОВ «Олімпас Москва» - дистриб'ютор медичного ендоскопічного обладнання. У своїй доповідній я просила директора надіслати цій компанії клопотання з проханням допомогти в організації даної поїздки від імені Державної установи «Інститут гастроентерології НАМН України», але в усній формі їй було відмовлено, а на письмову доповідну записку навіть не було надано жодної відповіді. З цих причин її поїздка для участі була під загрозою зриву. Виконуючи неправомірний наказ від 10.07.2015 року №94о про скасування наказу про надання їй чергової щорічної відпустки, бухгалтерія здійснила відрахування з її заробітної плати за період з 17.08.2015 року по 31.08.2015 року та не нарахувала їй аванс в сумі 1 500 гривень за серпень 2015 року, пояснивши свої дії тим, що кошти за перебування у відпустці вона отримала безпідставно, тому нарахування та виплати заробітної плати за серпень 2015 року не буде. Після цього вона змушена була написати заяву [PERSON] про те, що її не повідомили про скасування наказу про відпустку, та про неправомірність невиплати їй заробітної плати. Після цього, 28.08.2015 року на її рахунок була нарахована частина заробітної плати за серпень 2015 року у сумі 1667,19 грн. Але нарахування та виплати авансу в сумі 1 500 гривень за серпень 2015 року бухгалтерія так і не здійснила. Таким чином, дії директора Державної установи «Інститут гастроентерології НАМН України» [PERSON], що виразилися у неправомірному скасуванні наказу про надання їй чергової щорічної відпустки, призвели до незаконної невиплати авансу заробітної плати за серпень 2015 року в сумі 1 500 гривень, чим порушено її трудові права. 21.09.2015 року директором Державної установи «Інститут гастроентерології НАМН України» [PERSON] було видано наказ №115 про її звільнення по п. 3 ст. 40 КЗПп України за систематичне невиконання без поважних причин обов'язків, покладених трудовим договором та правилами внутрішнього трудового розпорядку. Підставою для її звільнення стали вищеописані порушення трудової дисципліни, які нібито були нею допущені, та за які раніше їй були оголошені догани наказами №32 ос від 08.01.2015 року та № 80 ос від 10.07.2015 року. Тобто, директором Державної установи «Інститут гастроентерології НАМН України» [PERSON] було вкотре порушено вимоги ст. 149 КЗпП України, частина друга якої містить імперативний припис: «за кожне порушення трудової дисципліни може бути застосоване лише одне дисциплінарне стягнення», адже підстав для застосування до неї дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення не було жодних, тому директором було вдруге застосоване до неї стягнення за ті порушення, за які раніше вже були оголошені догани. Таким чином, її було звільнено з порушенням матеріальних норм трудового законодавства, а також з порушенням порядку притягнення до дисциплінарної відповідальності. За таких умов, згідно ч. 1 ст. 235 КЗпП України, у разі звільнення без законної підстави, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. В зв'язку з наведеними вище обставинами, у відповідності до ч.2 ст. 235 КЗпП України, при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижче оплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Відповідно до довідки, наданої відповідачем її середньоденна заробітна платня складає 220,98 грн. За період вимушеного прогулу, тобто з 21 вересня 2015 року до сьогоднішнього дня 17 червня 2016 року пройшло 189 робочих днів. Таким чином, враховуючи, положення п.8 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України № 100 від 08.02.1995 року «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати», її заробітна платня за час вимушеного прогулу має становити 41 765,22 грн. Крім того, внаслідок незаконного звільнення їй було завдано значної моральної шкоди, яка полягає в тому, що вона протягом тривалого часу (більш ніж останніх півроку) зазнавала від директора та адміністрації приниження та безпідставні звинувачення у порушенні трудової дисципліни, не могла спокійно здійснювати наукову діяльність, професійні обов'язки, і, в результаті, безпідставно була позбавлена права на отримання заробітку, внаслідок чого змушена була прикладати додаткові зусилля для організації свого життя та життя своєї. Також вона змушена переживати постійні хвилювання про те, як знайти роботу, яка б відповідала її кар'єрним досягненням та надавала змогу продовжувати наукові дослідження і роботу над докторською дисертацією, та і взагалі матеріально забезпечила б. Також, посадові особи відповідача, зокрема директор, примушували її без будь-яких підстав по кілька разів на день з'являтися до нього в кабінет для надання письмових пояснень з будь-якого приводу, відриваючи від нормального розпорядку робочого дня, лікування хворих. Її змушували підписувати акти, що не відповідають дійсності у присутності інших співробітників діагностичного відділу, повідомляли працівників бухгалтерії, інших співробітників інституту про її, нібито, недостойну поведінку, у такий спосіб принижуючи її честь, гідність та ділову репутацію перед іншими працівниками. Така довготривала напружена ситуація на робочому місці призвела до значного нервового напруження та стресу, що спричинило погіршення загального стану здоров'я, загострення хронічного панкреатиту, тому з 3.09.2015 по 18.09.2015 р. вона була вимушена пройти стаціонарне лікування, що підтверджується випискою з лікувального закладу. За таких умов, у відповідності до ст. 237-1 КЗпП України, відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Тому вона вважає, що внаслідок незаконного звільнення, їй було завдано значної моральної шкоди, яку вона оцінює в розмірі 10 000 грн. В судовому засіданні позивачка [PERSON] та її представник підтримали пред'явлений позов та з урахуванням уточнених вимог, просили позовну заяву задовольнити у повному обсязі. В обґрунтування позиції посилалися на викладені у заяві та письмових доказах обставини. Представник відповідача проти позову заперечувала та у задоволенні вимог [PERSON] просила відмовити у повному обсязі. В обґрунтування позиції посилалася на обставини викладені у письмових запереченнях. Суд, вислухавши пояснення позивачки, її представника та представника відповідача, допитавши свідків, вивчивши матеріали справи та надані письмові докази встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Згідно даних трудової книжки [NUMBER] позивачки вона з 28 квітня 1987 року почала працювати старшим лаборантом відділення профілактики і епідеміології захворювань органів травлення у Дніпропетровському науково-дослідному інституті гастроентерології назва якого у подальшому змінювалася. З 01.09.1986 року до 03.03.2014 року позивачка працювала у відповідача на різних посадах, зокрема на посаді молодшого наукового співробітника, наукового співробітника, старшого наукового співробітника, вченого секретаря. З 03.03.2014 року позивачка наказом № 34 від 28.02.2014 року була призначена на посаду завідувача діагностичного відділу на загальних засадах у Державній установі «Інститут гастроентерології Національної академії медичних наук України», та з того часу почала обіймати зазначену посаду. Наказом № 115 від 21.09.2015 року позивачу було звільнено з займаної посади на підставі п. 3 ст. 40 КЗпП України за систематичне невиконання нею без поважних причин обов'язків, покладених на неї трудовим договором та правилами внутрішнього трудового розпорядку. Позивачку було звільнено з займаної посади зі згоди первинної організації профспілки від 21.09.2015 року, що утворена та діє у Державній установі «Інститут гастроентерології Національної академії медичних наук України». Підставою для звільнення позивачки послугували накази № 32 ос від 08.01.2015 року та № 80 ос від 10.07.2015 року про застосування до позивачки дисциплінарних стягнень у вигляді догани, доповідна записка заступника директора з наукової роботи, к. мед. н. [PERSON] від 21.09.2015 року, повідомлення профспілкового комітету від 21.09.2015 року. Як вбачається із матеріалів справи 08.01.2015 року керівником відповідача було видано наказ № 32 ос яким позивачці винесено догану за порушення п.п. «б», п.п. «г» п. 3.1 правил внутрішнього трудового розпорядку Державної установи «Інститут гастроентерології Національної академії медичних наук України», за невиконання розпоряджень адміністрації установи та несвоєчасне і не ретельне виконання завданої роботи. Зазначене порушення трудового розпорядку було встановлене на підставі доповідних записок заступника директора з наукової роботи кандидата медичних наук [PERSON] від 19.12.2014 року та від 08.01.2015 року, акту про відмову [PERSON] від виконання розпорядження заступника директора з наукової роботи кандидата медичних наук [PERSON] від 17.12.2014 року, акту про відмову [PERSON] від надання пояснювальної записки від 02.01.2015 року, протоколу № 1 від 05.01.2015 року. 10.07.2015 року керівником відповідача було видано наказ № 80 ос яким позивачці винесено догану за безвідповідальне відношення до своїх функціональних обов'язків, порушення п. 1.4 та 4.1 посадової інструкції зав. діагностичним відділом та п. 3.1 «Обов'язків працівників інституту» Правил внутрішнього трудового розпорядку, самовільну передачу високовартісної системи капсульної ендоскопії фірмі, відмову підписати акт прийому-передачі, в якому зафіксовано відсутність обладнання, некоректну та неадекватну поведінку до членів комісії та керівних посадових осіб, невиконання розпоряджень та наказу директора установи. Як було встановлено у судовому засіданні в Державній установі «Інститут гастроентерології Національної академії медичних наук України» за наказом № 78 ос від 08.07.2015 року було утворено комісію по передачі матеріальних цінностей від [PERSON] Доповідною запискою від 10.07.2015 року головний бухгалтер [PERSON] доповіла керівництву інституту про результати передачі матеріальних цінностей під час якої було встановлено відсутність у діагностичному відділі високовартісної системи капсульної ендоскопії, яка була раніше передана Товариством з обмеженою відповідальністю «Модусмедика» Державній установі «Інститут гастроентерології Національної академії медичних наук України» на підставі договору оренди. [PERSON] відмовилася від написання пояснювальної записки з приводу відсутності у відділенні високовартісної системи капсульної ендоскопії, про що 10.07.2015 року працівниками Державної установи «Інститут гастроентерології Національної академії медичних наук України» було складено акт від 10.07.2015 року. Також [PERSON] відмовилася від підписання акту приймання-передачі матеріальних цінностей, що було зафіксовано у акті від 10.07.2015 року. Згідно з актом від 21.09.2015 року складеного заступником голови профкому, та членами профкому утвореного в Державній установі «Інститут гастроентерології Національної академії медичних наук України» зав. діагностичного відділу [PERSON] була повідомлена письмово про засідання профкому 21.09.2015 року о 14:00 год., для розгляду подання адміністрації про надання згоди профкому на її звільнення. Як вказано у акті [PERSON] повідомлення прочитала, але підписатися у ньому відмовилася. 22.09.2012 року [PERSON] була ознайомлена з наказом про звільнення, їй була вручена копія наказу, але розписатися про його отримання вона відмовилася. В цей день позивачці було видано трудову книжку, про отримання якої вона розписалася, не зазначивши дату одержання трудової книжки, про що працівниками відповідача [PERSON], [PERSON] та [PERSON] було складено акт. 02.09.2015 року в.о. директора було складено повідомлення голові профспілкового комітету у якому він проінформував комітет про систематичне порушення позивачкою своєї посадової інструкції та трудової дисципліни, зокрема про невиконання індивідуального фрагменту роботи за НДР № 1 на 2015 р., про не проведення метрологічної повірки апаратів SSA 660-F Xario Toshiba системи діагностичної УЗ, базової системи «Саноскоп-30» Kranzbunbr», які знаходяться у робочому стані та на яких щоденно проводяться дослідження. Було встановлено, що апарат SSA 660-F Xario Toshiba система діагностична УЗ не повірена з лютого 2014 року, базова система «Саноскоп-30» Kranzbunbr» з грудня 2014 року. Заявки зав. діагностичним відділом [PERSON] на повірку обладнання не надавалися. Окрім того в.о. директора було проінформовано профспілковий комітет про систематичні відмови зі сторони [PERSON] у проведенні досліджень пацієнтам, зокрема [PERSON] Директор Інституту також у своєму листі від 08.01.2015 року сповістив профспілковий комітет про те, що останнім часом зав. діагностичного відділення к.мед. наук [PERSON] дозволяє собі неодноразові порушення трудової дисципліни у вигляді невиконання письмових розпоряджень директора та усних розпоряджень заступника директора з наукової роботи, за що отримувала догану. Проте, [PERSON] продовжує демонструвати свою незгоду з розпорядженнями керівників у присутності співробітників інституту, що вносить в роботу колективу напружену атмосферу та не сприяє якісному виконанню службових обов'язків. Директор інституту просив профспілковий комітет інституту розглянути на своєму засіданні поведінку [PERSON] відносно виконання нею своїх посадових обов'язків та правил внутрішнього трудового розпорядку. 05.01.2015 року на засіданні комісії щодо розгляду доповідних записок було розглянуто питання щодо доповідної записки співробітника інституту [PERSON] відносно некоректної поведінки [PERSON] 12 січня 2015 року [PERSON] з 15:00 год. була відсутньою на робочому місці, про що заступником директора з наукової роботи [PERSON] було сповіщено керівника Інституту [PERSON] [PERSON] відмовилася з цього питання надавати жодні пояснення, про що співробітниками Інститут [PERSON], [PERSON] та [PERSON] було складено акт від 14.01.2015 року. Допитана в судовому засіданні в якості свідка [PERSON] вказала, що 10.08.2015 року вона була в Інституті, проходила обстеження, потім вона та позивачка разом вийшли з Інституту, [PERSON] при виході повідомила, що вона у відпустці, попрощалася та пішла до автомобіля. В цей момент до [PERSON] підійшла жінка та попросила її піти у відділ кадрів. Ці події мали місце після 17:00 години. Свідок [PERSON] в судовому засіданні показала, що вона працює інспектором по кадрам в Державній установі «Інститут гастроентерології Національної академії медичних наук України» де працювала [PERSON] Перед тим, як іти у відпустку [PERSON], як завідувач відділу, повинна була передати матеріальні цінності. Комісія виявила відсутність обладнання у відділі, який очолювала позивачка. Про відсутність обладнання склали документи і провели по даному факту перевірку. Позивачка відмовилася підписувати документи з приводу відсутності обладнання. Комісія направилася у відділення, де працювала [PERSON] з метою запропонувати їй надати пояснення з приводу відсутності коштовного медичного обладнання, але [PERSON], у робочий час закрила приміщення діагностичного відділення і упродовж залишку робочого часу нікого туди не допускала, в тому числі і хворих пацієнтів, які направлялися на діагностику. Вони телефонували [PERSON] як на робочий, так і на мобільний телефон, але остання жодним чином на їхні дзвінки не реагувала. Акт приймання-передачі матеріальних цінностей позивачка так і не підписала. При таких обставинах адміністрація інституту була вимушена скасувати наказ про відпустку [PERSON] до вирішення питання щодо зниклого у відділенні коштовного медичного обладнання. [PERSON] було проінформовано про це рішення, але вона відмовилася виходити на роботу, жодних документів також не підписувала. При цьому [PERSON] поводила себе неадекватно. Упродовж цілого дня усією комісією вони намагалися застати [PERSON] на робочому місці, але остання усіляко їх ігнорувала. Окрім того [PERSON] систематично допускала порушення трудової дисципліни, правила внутрішнього трудового розпорядку Інституту, неввічливо себе поводила з громадянами. [PERSON] будучи допитаною у судовому засіданні в якості свідка вказала, що вона працює вченим секретарем у Державній установі «Інститут гастроентерології Національної академії медичних наук України». [PERSON] допускала порушення трудової дисципліни, правил внутрішнього трудового розпорядку, неналежним чином ставилася до виконання своїх безпосередніх обов'язків як зав. діагностичного відділення. На зауваження адміністрації Інституту не реагувала, відмовлялася та взагалі ігнорувала виконання розпоряджень керівництва. Також [PERSON] не виконувала свої індивідуальні обов'язки як науковий співробітник. Вони завжди намагалися пояснити [PERSON], що її поведінка є недоброю. [PERSON] у січні 2015 року допустила прогул, пояснення не надала та через це вони були вимушені скласти акт, документи про проступок передали до профкому. Позивачці ніхто не бажав зробити поганого та до неї завжди було добре відношення, але [PERSON] не дотримувалася правил внутрішнього трудового розпорядку, допустила безпідставне передання коштовного медичного обладнання із відділення, оскільки при перевірці у її відділенні виявився відсутнім апарат капсульної ендоскопії, не забезпечувала виконання контрольної метрологічної повірки медичного обладнання, що знаходилося у її відділенні. В протоколах первинних досліджень [PERSON] не було виконано жодного дослідження з січня по вересень 2015 року, не було виконано науковий план роботи. На вчених радах [PERSON] задавала провокаційні запитання, вносила деструктив у нормальну роботу Інституту. [PERSON] не відреагувала на вимогу про пояснення причини відсутності коштовного медичного обладнання у відділенні, встала та вийшла з кабінету керівництва Інституту, закрилася у відділенні та не відчинялася до кінця робочого дня, а потім вийшла з приміщення інституту. Вони запропонували [PERSON] надати пояснення з приводу відсутності апарату капсульної ендоскопії, та підписати акт про встановлення факту відсутності цього обладнання, але [PERSON] їхні вимоги повністю проігнорувала. Свідок [PERSON] в судовому засіданні вказала, що вона працює головним бухгалтером у Державній установі «Інститут гастроентерології Національної академії медичних наук України». Поступово, впродовж останніх двох років в Інституті виникали неприємні моменти у роботі з [PERSON] На позабалансовому рахунку Інституту знаходилося медичне обладнання, яке було ввірено позивачці для роботи у діагностичному відділенні. Це обладнання зникло, [PERSON] відмовилася надавати жодні пояснення з приводу відсутності коштовного медичного обладнання, яке знаходилося у її відділенні. [PERSON] у аванс були виплачені відпускні. 17 серпня [PERSON] вийшла на роботу. Усі робочі дні [PERSON] були оплачені. [PERSON] як керівник відділення не забезпечувала проведення повірки медичного обладнання, що є обов'язковим, і без чого таке обладнання не може використовуватися у роботі. У спілкуванні з адміністрацією та працівниками Інституту [PERSON] допускала некоректну поведінку. Також були випадки коли [PERSON] відмовляла хворим пацієнтам. Раніше [PERSON] була на гарному рахунку у керівництва інституту, але її ставлення до людей та до своїх обов'язків змінили ситуацію. Допитана в судовому засіданні в якості свідка [PERSON] зазначила, що вона працює старшим науковим співробітником у Державній установі «Інститут гастроентерології Національної академії медичних наук України». Вона є головою профспілки. За останній час роботи позивачки у Інституті до профспілкового комітету неодноразово надходили подання щодо поведінки [PERSON], вони проводили перевірки та засуджували прояви негативної поведінки позивачки, до якої адміністрацією Інституту неодноразово застосовувалися догани. [PERSON] була надана можливість бути присутньою на засіданні профспілки. Вона особисто двічі приходила до позивачки та повідомляла її про місце та час проведення засідання. Вона вручала [PERSON] повідомлення, та розписувалася, але не приходила. Відповідно до п. 3 ст. 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом, в т.ч. у разі систематичного невиконання працівником без поважних причин обов'язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку, якщо до працівника раніше застосовувалися заходи дисциплінарного чи громадського стягнення. Відповідно до ст. 43 КЗпП України розірвання трудового договору з підстав, передбачених пунктами 1 (крім випадку ліквідації підприємства, установи, організації), 2 - 5, 7 статті 40 і пунктами 2 і 3 статті 41 цього Кодексу, може бути проведено лише за попередньою згодою виборного органу (профспілкового представника), первинної профспілкової організації, членом якої є працівник. Відповідно до ст. 148 КЗпП України дисциплінарне стягнення застосовується власником або уповноваженим ним органом безпосередньо за виявленням проступку, але не пізніше одного місяця з дня його виявлення, не рахуючи часу звільнення працівника від роботи у зв'язку з тимчасовою непрацездатністю або перебування його у відпустці. Дисциплінарне стягнення не може бути накладене пізніше шести місяців з дня вчинення проступку. Згідно зі статтею 149 КЗпП України до застосування дисциплінарного стягнення власник або уповноважений ним орган повинен зажадати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення. За кожне порушення трудової дисципліни може бути застосовано лише одне дисциплінарне стягнення. При обранні виду стягнення власник або уповноважений ним орган повинен враховувати ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяну ним шкоду, обставини, за яких вчинено проступок, і попередню роботу працівника. Стягнення оголошується в наказі (розпорядженні) і повідомляється працівникові під розписку. Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в п. 22 постанови від 6 листопада 1992 року N 9 "Про практику розгляду судами трудових спорів", у справах про поновлення на роботі осіб, звільнених за порушення трудової дисципліни, судам необхідно з'ясувати, в чому конкретно проявилось порушення, що стало приводом до звільнення, чи могло воно бути підставою для розірвання трудового договору за пп. 3, 4, 7, 8 ст. 40, п. 1 ст. 41 КЗпП України, чи додержані власником або уповноваженим ним органом передбачені ст. ст. 147 1, 148, 149 КЗпП України правила і порядок застосування дисциплінарних стягнень, зокрема, чи не закінчився встановлений для цього строк, чи застосовувалось вже за цей проступок дисциплінарне стягнення, чи враховувались при звільненні ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяна ним шкода, обставини, за яких вчинено проступок, і попередня робота працівника. До висновків сформованих за результатами перевірки, що здійснювалася Управлінням з питань правці Головного управління держпраці у Дніпропетровській області за зверненням [PERSON] щодо порушення її трудових прав, суд відноситься критично та не приймає такі висновки до уваги, оскільки вони не спростовують обставин допущення позивачкою порушень трудової дисципліни, правил внутрішнього трудового розпорядку, які були встановлені під час розгляду справи судом. Висновки перевірки є поверхневими та однобічними, оскільки при її проведенні Управлінням з питань правці роботодавцю не було забезпечено можливості надати наявні у нього докази на підтвердження законності і правомірності вчинених щодо позивачки дій та прийнятих рішень. Доводи а також докази наявні у роботодавця не були вивчені та проаналізовані Управлінням з питань праці, висновки зроблені Управлінням не узгоджуються із обставинами встановленими під час розгляду справи судом, а тому такі висновки перевірки суд не може визнати об'єктивними і врахувати при вирішення трудового спору між сторонами. При застосуванні дисциплінарних стягнень до позивачки роботодавцем були дотримані приписи ст.ст. 148, 149 КЗпП України та забезпечено можливість надання пояснень по суті проступків, але позивачка відмовлялася надавати жодні пояснення з приводу дисциплінарних проступків, випадків порушення трудової дисципліни і ПВТР, ігнорувала вимоги, накази і розпорядження адміністрації Державної установи «Інститут гастроентерології Національної академії медичних наук України», а також первинної організації профспілки, вступала у конфлікті ситуації із керівництвом та колегами, на зауваження не тільки керівництва, але й колег, що працювали з нею разом, не реагувала, допускала відсутність на робочому місці без поважних причин, неввічливо спілкувалася із працівниками Інституту і пацієнтами, як пояснили свідки у судовому засіданні із позивачкою траплялися випадки, коли вона відмовляла і хворим особам у обстеженні, замикала у робочий час ввірене у її керівництво діагностичне відділення Інституту, який крім наукової діяльності також займається діагностикою та лікуванням хворих людей котрі звертають по медичну допомогу, допустила зникнення коштовного медичного обладнання із відділення, що підтверджено як письмовими доказами, долученими до матеріалів справи, зокрема доповідними записками співробітників Державної установи «Інститут гастроентерології Національної академії медичних наук України», актами тощо, а також показами допитаних у судовому засіданні свідків - співробітників Інституту. За встановлених в судовому засіданні обставин, враховуючи, що до [PERSON] раніше застосовувалися заходи дисциплінарного стягнення, суд доходить до висновку, що звільнення позивачки з посади зав. діагностичного відділу Державної установи «Інститут гастроентерології Національної академії медичних наук України» з підстав визначених п. 3 ст. 40 КЗпП України, тобто за систематичне невиконання нею без поважних причин обов'язків, покладених на неї трудовим договором та правилами внутрішнього трудового розпорядку, відбулося без порушення вимог Закону, а тому у задоволенні позовних вимог слід відмовити у повному обсязі.

Outcome: dismissed