Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-10 00:00:00

[PERSON] звернулася в суд з позовом до [PERSON], третьої особи Буської державної нотаріальної контори, Реєстраційної служби Буського районного управління юстиції у Львівській області про визнання права власності на ідеальну частку розміром 1/2 на спадкове майно, покликаючись на те, що після смерті батька [PERSON], [INFO] року відкрилась спадщина, що складається з нового та старого житлового будинку по [ADDRESS], а також на земельні ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку і для ведення підсобного господарства. Згідно заповіту від 18.06.2004 року, який було посвідчено секретарем Олеської селищної ради Буського району Львівської області та зареєстровано в реєстрі за №3, [PERSON] заповів все своє майно їй та брату, який є відповідачем по даній справі, в рівних частинах. Просить визнати за нею право власності на 1/2 частину спадкового майна. У нотаріальній конторі в оформленні прийняття спадщини їй було відмовлено, через те, що батько змінив заповіт, склавши новий, яким усе майно заповів відповідачу. Відповідач по справі, який є братом позивачки та сином померлого [PERSON], до початку судового розгляду, подав зустрічний позов про визнання права власності в порядку спадкування на: житловий будинок по [ADDRESS] загальною площею 94,5 м. кв., земельну ділянку площею 0,15 га. для обслуговування жмитолвого будинку та господарських споруд за адресою смт. Олесько Буського району Львівської області згідно державного акту на право приватної власності на землю серії ЛВ № 670 від 29.11.1996 року та право постійного користування земельною ділянкою для ведення підсобного господарства площею 0,20 га. за адресою смт. Олесько Буського району Львівської області, згідно державного акту на право постійного користування землею серія ЛВ № 413 від 29.11.1996 року. Позов мотивує тим, що [INFO] року його батько, [PERSON] склав заповіт, згідно якого все своє майно заповів йому. Даний заповіт було посвідчено державним нотаріусом Буської державної нотаріальної контори Парфенюком О.В. та зареєстровано в реєстрі за № 499. У нотаріальній конторі в оформленні прийняття спадщини йому було відмовлено, через те, що нотаріусу відомо про існування судового спору щодо визнання права власності на спадкове майно. В подальшому [PERSON] уточнив позовні вимоги по зустрічному позову, згідно заяви про уточнення позовних вимог від 16.02.2015 року просить визнати за ним в порядку спадкування право на ідеальну частку розміром 2/3 в праві власності на житловий будинок по [ADDRESS] загальною площею 94,5 м. кв. та ідеальну частку розміром 2/3 в праві власності на земельну ділянку площею 0,15 га за адресою смт. Олесько Буського району Львівської області згідно державного акту на право приватної власності на землю серії ЛВ №670 від 29.11.1996 року, а також, право постійного користування земельною ділянкою для ведення підсобного господарства площею 0,20 га для обслуговування житлового будинку та господарських споруд за адресою смт. Олесько Буського району Львівської області, згідно державного акту на право постійного користування землею серія ЛВ №413 від 29.11.1996 року. Позивач за первісним позовом та її представник [PERSON] заявлені позовні вимоги підтримали в повному обємі, просять позов задовольнити. Відповідач за первісним позовом та його представник позов заперечили та просять задоволити зустрічний позов відповідача в повному обємі. Представники третіх осіб, а саме Буської державної нотаріальної контори, Реєстраційної служби Буського районного управління юстиції у Львівській області подали листи про розгляд справи у відсутності їх представників, щодо заявлених позовів заперечень не мають. Вислухавши сторін, їх представників, вивчивши матеріали справи, перевіривши інші докази, зібрані в справі, суд приходить до висновку, що первісний позов слід задоволити частково, а зустрічний позов підлягає задоволенню в повному обсязі, з огляду на наступне. На підставі ст. 10 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Статтею 11 ЦПК України визначено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Згідно зі ст. 60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Свідоцтвом серія [NUMBER] від 19.12.2011 року, виданим виконавчим комітетом Олеської селищної ради Буського районного Львівської області, підтверджується факт смерті [PERSON], про що зроблено актовий запис №27. Свідоцтвом серія [NUMBER], повторно виданим 28.05.2014 року відділом реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Буського районного управління юстиції Львівської області, підтверджується факт смерті [PERSON], про що зроблено актовий запис № 12 від 18.04.2014 р.. Свідоцтвом про одруження серія [NUMBER] від 12 грудня 1956 року, виданим Олеським райбюро ЗАГС Львівської області підтверджується факт реєстрації шлюбу 04.12.1956 р. між [PERSON] та [PERSON]. Судом встановлено, що під час перебування у шлюбі [PERSON] та [PERSON], а саме протягом 1978-1987 років ними було побудовано та набуто у власність житловий будинок № 2 з приналежними до цього будівлями по [ADDRESS] що підтверджується свідоцтвом про право особистої власності на житловий будинок, виданого виконавчим комітетом Олеської селищної ради народних депутатів Львівської області від 07.09.1987 року та земельну ділянку під цим будинком площею 0,15 га за адресою смт. Олесько Буського району Львівської області згідно державного акту на право приватної власності на землю серії ЛВ №670 від 29.11.1996 року. Відповідно до ч.1 ст. 22 Кодексу про шлюб та сімю України від 20.06.1969 року, в редакції, чинній на момент реєстрації права власності на спірний житловий будинок, майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. Згідно ч.1 ст. 28 Кодексу про шлюб та сімю України, в разі поділу майна, яке є спільною сумісною власністю подружжя, їх частки визнаються рівними. В окремих випадках суд може відступити від начала рівності часток подружжя, враховуючи інтереси неповнолітніх дітей або інтереси одного з подружжя, що заслуговують на увагу. З наведених вище документів вбачається, що спірний житловий будинок по [ADDRESS] та земельна ділянка, на якій розташований цей будинок, належали [PERSON] та [PERSON] як подружжю на праві спільної сумісної власності, не зважаючи на те, що були зареєстровані на одного з них, [PERSON]. 18.12.2011 року, після смерті [PERSON], відкрилась спадщина на майно, що належало їй на момент смерті згідно ч.1 ст. 1220 Цивільного кодексу України, тобто на належну їй 1/2 частку в праві власності на спірний житловий будинок та на земельну ділянку, на якій розташований вказаний будинок, що належала померлій, як другому з подружжя на підставі закону. Згідно ст. 1223 ЦК України, у разі відсутності заповіту, право на спадкування визначається в порядку черговості. За ст. 1261 Цивільного кодексу України, спадкоємцями першої черги за законом є діти спадкодавця та той з подружжя, який його пережив. На підставі ст. 1217 Цивільного кодексу України спадкування після смерті [PERSON] здійснювалось за законом, спадкоємцями першої черги, а саме її чоловіком, [PERSON], дочкою [PERSON] та сином [PERSON] на підставі ст. 1261 Цивільного кодексу України. Згідно ч. 3 ст. 1268 Цивільного кодексу України, спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Відповідно до ч. 1 ст. 1278 Цивільного кодексу України, частки кожного спадкоємця у спадщині є рівними, якщо спадкодавець у заповіті сам не розподілив спадщину між ними. Встановлено, що померла [PERSON] заповіту не складала а також те, що позивач за первісним позовом ([PERSON].), відповідач за первісним позовом ([PERSON].) та померлий їх батько [PERSON] відповідно до довідок Олеської селищної ради Буського району Львівської області вих.№652, 653 від 25.09.2014 року та вих.№238 від 02.04.2015 року постійно проживали разом з померлою до моменту її смерті (18.12.2011 р.) у спірному житловому будинку по [ADDRESS] Судом також встановлено, що ні позивач, ні відповідач за первісним позовом, а ні їх батько - [PERSON] не заявляли протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, про відмову від спадщини після смерті [PERSON], а тому всі троє прийняли спадщину в рівних частках згідно ч.3 ст. 1268 та ч. 1 ст. 1278 Цивільного кодексу України, тобто по 1/6 частці в праві власності на житловий будинок [ADDRESS] та земельну ділянку під цим будинком площею 0,15 га за адресою смт. Олесько Буського району Львівської області. Після смерті [PERSON] ([INFO] р.) на підставі ч.1 ст. 22, ч.1 ст. 28 Кодексу про шлюб та сімю України, ст. 1220 Цивільного кодексу України відкрилась спадщина на належні померлому 1/2 ідеальну частку в праві власності на вищевказане спадкове майно а також право постійного користування земельною ділянкою для ведення підсобного господарства площею 0,20 га. за адресою смт. Олесько Буського району Львівської області, згідно державного акту на право постійного користування землею серія ЛВ №413 від 29.11.1996 року. Отже, після смерті дружини, [PERSON], [PERSON] належала успадкована 1/6 ідеальна частка у праві власності на спірний житловий будинок по [ADDRESS] та ідеальна частка розміром 1/2 права власності в цьому ж майні, що було спільною сумісною власністю подружжя, що разом становило ідеальну частку в розмірі 4/6 права власності на спірний житловий будинок та земельну ділянку. Судом встановлено, що згідно заповіту від 18.06.2004 року, посвідченого секретарем Олеської селищної ради Буського району Львівської області та зареєстровано в реєстрі за №3, [PERSON] заповів все своє майно [PERSON] та [PERSON], в рівних частинах. [INFO] року [PERSON] склав новий заповіт, згідно якого все своє майно заповів своєму сину [PERSON]. Даний заповіт було посвідчено державним нотаріусом Буської державної нотаріальної контори Парфенюком О.В. та зареєстровано в реєстрі за № 499. Відповідно до частин 2, 3 ст. 1254 Цивільного кодексу України заповідач має право у будь-який час скласти новий заповіт. Заповіт, який було складено пізніше, скасовує попередній заповіт повністю або у тій частині, в якій він йому суперечить. Кожний новий заповіт скасовує попередній і не відновлює заповіту, який заповідач склав перед ним. Таким чином, суд критично оцінює та відкидає посилання позивачки за первісним позовом на існування заповіту [PERSON] від 18.06.2004 року, так як заповідач склавши новий заповіт від [INFO] року скасував дію попереднього заповіту від 18.06.2004 року. Відповідно до ч.1 ст. 1217 Цивільного кодексу України спадкування здійснюється за заповітом або за законом, а згідно ст. 1223 Цивільного кодексу України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (ч.1 ст. 1218 ЦК України). Судом встановлено, що 26 червня 2014 року в Буську державну нотаріальну контору надійшла заява №184 відповідача за первісним позовом [PERSON] про прийняття спадщини за заповітом, спадкова справа №56/2014. Отже [PERSON], в межах строку встановленого частиною 1 статті 1270 Цивільного кодексу України, подав нотаріусу заяву про прийняття спадщини, через що вважається таким, що прийняв спадщину згідно ст. 1269 Цивільного кодексу України. Судом також встановлено, що [PERSON], [INFO] присуджено пенсію за віком з 15.05.2013 року довічно, тобто на момент смерті [PERSON] та відкриття спадщини, вона відносилася до категорії непрацездатних осіб згідно з абзацом сімнадцятим частини першої статті 1 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" від 9 липня 2003 року N 1058-IV з наступними змінами (далі - Закон N 1058), який визначає що до непрацездатних належать, зокрема, особи, які досягли встановленого законом пенсійного віку. Відповідно до ч.3 ст. 1235 Цивільного кодексу України заповідач не може позбавити права на спадкування осіб, які мають право на обов'язкову частку у спадщині. Чинність заповіту щодо осіб, які мають право на обов'язкову частку у спадщині, встановлюється на час відкриття спадщини. Згідно ч. 1 ст. 1241 Цивільного кодексу України малолітні, неповнолітні, повнолітні непрацездатні діти спадкодавця, непрацездатна вдова (вдівець) та непрацездатні батьки спадкують, незалежно від змісту заповіту, половину частки, яка належала б кожному з них у разі спадкування за законом (обов'язкова частка). За наведених вище обставин, позивачка за первісним позовом, [PERSON], незалежно від заповіту [PERSON] має відповідно до ч.1 ст. 1241 Цивільного кодексу України право на обовязкову частку у спадщині, що відкрилась після смерті, [PERSON] в розмірі половини частки, яка належала б їй у разі спадкування за законом (обов'язкова частка), тобто на 1/6 права власності на спірний житловий будинок [ADDRESS] та земельну ділянку під цим будинком площею 0,15 га. за адресою смт. Олесько Буського району Львівської області. Щодо успадкування права постійного користування земельною ділянкою для ведення підсобного господарства площею 0,20 га. за адресою смт. Олесько Буського району Львівської області, згідно державного акту на право постійного користування землею серія ЛВ №413 від 29.11.1996 року, то судом встановлено наступне. Так, відповідно до статті 1225 Цивільного кодексу України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (зі збереженням її цільового призначення) при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом. У порядку спадкування можуть передаватися також право користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис), право користування чужою земельною ділянкою для забудови (суперфіцій), право користування чужим майном (сервітут). У разі набуття права власності на земельну ділянку з інших підстав, передбачених законодавством України відповідно до ст. 125 ЗК, право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав (ст. 125 в редакції Закону України від 5 березня 2009 № 1066-VI) або ж державної реєстрації документів, що посвідчують право власності на земельну ділянку (в редакції ст. 125 ЗК до внесення змін зазначеним Законом). Оскільки, право постійного користування було належним чином зареєстрованим за померлим [PERSON] та посвідчується виданим йому державним актом на право постійного користування землею серія ЛВ №413 від 29.11.1996 року, то суд приходить до висновку, що таке право підлягає спадкуванню на загальних підставах. Отже, виходячи з існування заповіту [PERSON] від [INFO] року та права позивачки на обов'язкову частку, враховуючи межі позовних вимог незалежно від заповіту, також беручи до уваги ту обставину, що право постійного користування зареєстроване тільки за померлим [PERSON], суд приходить до висновку про те, позовна вимога відповідача про успадкування даного права підлягає задоволенню, оскільки з аналогічною позовною вимогою про визнання права постійного користування, позивачка за первісним позовом не зверталась. Відповідно до ч.1 ст. 11 Цивільного кодексу України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Обставин, які б спростовували інші твердження відповідача, в поданій зустрічній позовній заяві, чи підтверджували б позовні вимоги позивача в первісній позовній заяві суд не знаходить. Щодо вимоги позивача за первісним позовом про визнання права власності в порядку спадкування на старий житловий будинок, що знаходиться поряд з житловим будинком за адресою [ADDRESS], то така не береться до уваги з тих підстав, що на даний будинок відсутні будь-які правовстановлюючі документи, що підтверджували б право власності на нього спадкодавця. Крім цього, згідно довідки Олеської селищної ради Буського району Львівської області від 24 лютого 2015 року №113, рішення про присвоєння вказаному старому житловому будинку поштового номера 2а по вул. Січових Стрільців, в смт. Олесько в Буському районі Львівської області не приймалось, а згідно довідки №3/13077 від 16.09.2014 року ОКП ЛОР «БТІ та ЕО» право власності на даний житловий будинок не реєструвалось.

Outcome: dismissed