Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-04 00:00:00

У лютому 2016 року [PERSON] звернувся до Корольовського районного суду м. Житомира з позовом до [PERSON], який обґрунтовувався тим, що 01.10.2015 року відповідач отримав від позивача в найм мебльовану двокімнатну квартиру [ADDRESS], строком на 6 місяців на умовах оплати орендної плати у сумі 3 тис. грн. щомісячно та витрат на комунальні послуги. Посилаючись на те, що відповідач проживши з 01.10.2015 по 08.11.2015 за житло розрахувався частково у сумі 1511 грн, в подальшому втік, не повернувши 2 пари ключів до 3 замків вхідних дверей, а також вказуючи, що з квартири зникло цінне майно, а саме: телевізор «Самсунг», трюмо від комоду італійського виробництва, поламане підвісне приладдя для сушки білизни італійського виробництва та жалюзі вікна, які не підлягають ремонту, позивач просив стягнути з відповідача борг за втрату майна в сумі 14 097 грн. та моральні збитки за порушення його прав та перенесені страждання внаслідок чого ушкоджене його здоровя у сумі 8 000 грн. Позивач у судовому засіданні поданий позов підтримав та просив його задовольнити проти заочного розгляду справи не заперечував. Відповідач в судове засідання не зявився, судові повістки, направлені на адресу його реєстрації, повернені відділенням пошти з відміткою "за закінченням терміну зберігання". Відповідно до ч. 4 ст.169, ст. 224 ЦПК України, з урахуванням згоди позивача, суд ухвалив провести заочний розгляд справи за наявними в матеріалах справи документами. Заслухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи, суд дійшов наступних висновків. Судом встановлено, 1 жовтня 2015 року між [PERSON] як наймодавцем та [PERSON] як наймачем був укладений договір найму двокімнатної квартири, за адресою: [ADDRESS], строком на 6 місяців, зі сплатою орендної плати у розмірі 3 тис. грн. та світла, води, газу, ЖЕКу, мусора (а.с.3). За змістом статті 4 Житлового кодексу України спірна квартира відноситься до приватного житлового фонду. Порядок користування жилими приміщеннями в будинках (квартирах) приватного житлового фонду встановлений в главі 6 Житлового кодексу України. Стаття 158 Житлового кодексу України передбачає, що наймач може користуватися жилим приміщенням у будинку (квартирі), що належить громадянинові на праві приватної власності, відповідно до договору найму жилого будинку. Такий договір укладається між власником будинку (квартири) і наймачем у письмовій формі з наступною реєстрацією у виконавчому комітеті місцевої ради народних депутатів або в органі управління, що ним утворюється. Відповідно до ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до статті 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. В той же час в матеріалах справи відсутні будь-які докази на підтвердження того, що позивач [PERSON] є власником квартири [ADDRESS]. При цьому, позивач у судовому засіданні не заперечував, що укладений договір найму від 01.10.2015 р. в порушення вимог ст. 158 ЖК України жодним чином не реєструвався. Щодо вимог про стягнення заподіяної майнової та моральної шкоди, суд зазначає слідуюче. Відповідно до п. 2 ст. 16 ЦК України одним із способів захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди. Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Під збитками розуміються витрати, зроблені управненою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобов'язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною. Відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. З урахуванням вимог ч. 3 ст. 10, ч. 1 ст. 60 ЦПК України для задоволення заявленого позову про відшкодування завданої шкоди, саме позивач має довести наявність перелічених вище умов. Натомість доводи позивача про завдання йому з боку [PERSON] матеріальних збитків у виді втрати майна (замків до дверей (3 шт), телевізора «Самсунг», трюмо до комода італійського виробництва, підвісної сушки білизни та жалюзі віконної), та моральної шкоди у виді погіршення здоровя та витрат на лікування є безпідставними, оскільки не підтверджені жодним належним та допустимим доказом та обґрунтовуються лише самостійно зробленим розрахунком позивача. З огляду викладене, суд вважає, що у задоволенні позову слід відмовити за недоведеністю.

Outcome: dismissed