Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-02 00:00:00

До суду з позовом про захист права власності звернулась [PERSON] посилаючись на те, що її сусід по домоволодінню -[PERSON] самовільно зайняв земельну ділянку загального користування довжиною 15 м та шириною 0,85 м шляхом встановлення на ній металевих воріт. Маючи намір чітко встановити межі належних позивачці та відповідачу [PERSON] земельних ділянок, чоловік позивачки хотів встановити стовпчики та зробити огорожу навколо будинку шириною 1 м , яка необхідна для обслуговування будинку, проте відповідач [PERSON] всіляко перешкоджає у здійсненні позивачкою права власності, а тому вирішити питання мирним шляхом неможливо і позивачка вимушена була звернутись до суду. За клопотанням [PERSON] ухвалою суду від 30.10.2014 року [PERSON] була залучена до участі у даній справі в якості третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги на предмет спору. 11.11.2014 року до суду подано зустрічний позов [PERSON], [PERSON] до [PERSON], Фастівської міської ради про визнання недійсними рішень органу місцевого самоврядування, скасування присвоєння кадастрового номеру земельної ділянки, визнання недійсним свідоцтва про право власності на земельну ділянку, в якому позивачі посилаються на те, що відповідачка [PERSON] стала власником ? частини будинку пізніше ніж право власності на іншу ? частину оформили [PERSON], спірна частина земельної ділянки знаходиться в загальному користуванні, [PERSON] взагалі неправомірно оформила земельну ділянку, оскільки попереднім власником [PERSON] частини земельної ділянки, що на даний час належить [PERSON] при виготовленні кадастрових номерів були грубо порушені норми земельного законодавства та інтереси інших співвласників будинку. Ухвалою суду від 11.11.2014 року зустрічний позов прийнято до розгляду спільно з первісним. В судовому засіданні представники позивачки [PERSON] підтримали позов, просили суд його задовольнити. Вимоги зустрічного позову категорично заперечували. Представник позивача за зустрічним позовом підтримала заявлені вимоги, проти задоволення позову [PERSON] заперечувала, вважає його надуманим та безпідставним. Представник Фастівської міської ради в судовому засіданні позов [PERSON] підтримала, вважає, що підлягає задоволенню, а вимоги зустрічного позову не визнала. Суд, вислухавши пояснення сторін, вивчивши письмові матеріали справи, вважає, що в задоволенні позову [PERSON] та зустрічного позову [PERSON], [PERSON] слід відмовити враховуючи наступне. Судом встановлено, що відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності 15 травня 2013 року [PERSON] набула права власності на ? частину житлового будинку [ADDRESS] Відповідно до копій свідоцтв про право власності від 06.08.2014 року [PERSON] є власником земельної ділянки площею 0,0144га для будівництва та обслуговування господарських будівель і споруд та земельної ділянки 0,0169 га з таким же цільовим призначенням, які розташовані за адресою [ADDRESS] Позивачкою [PERSON] надано до суду акт комісійного обстеження земельної ділянки в [ADDRESS] від 29.11.2013 року, відповідно до висновку якого зазначено: Зобов"язати [PERSON] демонтувати встановлені ворота та встановити межі земельної ділянки згідно кадастрового плану гр. [PERSON] · Вразі невиконання гр.[PERSON] п.1 цього акту, гр.[PERSON] звернутися до суду для захисту своїх порушених прав, оскільки відповідно до ст. 158 ЗК України виключно судом вирішуються земельні спори з приводу володіння, користування і розпорядження земельними ділянками, що перебувають у власності громадян. Позивачка [PERSON] просить суд зобов"язати [PERSON] відновити стан земельних ділянок, який існував до порушенням прав, а саме-демонтувати самовільно встановлені ворота, звільнити незаконно зайняту територію земельної ділянки розмірами 15 метрів на 0,85 метра та не чинити перешкоди у встановленні нею огорожі навколо її частини будинку. Відповідач [PERSON] та позивач за зустрічним позовом [PERSON] згідно витягу про держану реєстрацію прав є власниками по ? кожний у праві спільної часткової власності будинку [ADDRESS] в м. Фастові на підставі договору дарування від 14.05.2012 року і відповідно є співвласниками земельної ділянки площею 0,0045 га та 0,0327 га за цією ж адресою. Отже, позивачка [PERSON] отримала право власності на частину будинку та земельні ділянки пізніше. На думку представників позивачки [PERSON], доказом порушення її прав власника земельної ділянки є акт від 29.11.2013 року. Відповідно до ч. 2 ст. 120 ЗК України якщо жилий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, що перебуває у користуванні, то в разі набуття права власності на ці об'єкти до набувача переходить право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача. Попереднім власником ? частини будинку, власником якої тепер є позивачка [PERSON] був [PERSON] і як вбачається з матеріалів справи, ним не приватизовувалась земельна ділянка за адресою по [ADDRESS] а тому відповідно до ст. 377 ЦК України до позивачки [PERSON] при укладанні договору купівлі- продажу бчастини будинку перейшло лише право користування спірними земельними ділянки, а право власності виникло вже після присвоєння ділянкам кадастрових номерів та отримання свідоцтв про право власності на них (а.с. 10.11), які датовані 06.08.2014 року. Отже, на момент обстеження земельної ділянки - акт від 29.11.2013 року, позивачка взагалі не була землевласником, а оскільки даний факт на час складання акту не був перевірений сформованою комісією Фастівської міської ради, зроблені висновки не відповідали фактичним обставинам, то відповідно до вимог ст. 57,59 ЦПК України, суд не може вважати поданий акт допустимим доказом у вказаних спірних правовідносинах. Інших доказів на підтвердження факту порушення [PERSON] права власності на землю [PERSON] позивачкою та її представниками суду не було надано, а тому заявлені нею позовні вимоги є необгрунтованими, недоведеними та такими, що не підлягають до задоволення. Щодо позовних вимог зустрічного позову, то суд враховує та бере до уваги наступне. Судом встановлено, що [PERSON] та позивач за зустрічним позовом [PERSON] згідно витягу про держану реєстрацію прав є власниками по ? кожний у праві спільної часткової власності будинку [ADDRESS] в м. Фастові на підставі договору дарування від 14.05.2012 року і відповідно є співвласниками земельної ділянки площею 0,0045 га та 0,0327 га за цією ж адресою. Позивачі вважають, що при виготовленні кадастрових планів на підставі технічної документації на частину земельної ділянки, що перебувала в користуванні [PERSON] було грубо порушено земельне законодавство та інтереси інших співвласників будинку. Так, виготовлена по заяві [PERSON] технічна документація, на підставі якої земельним ділянкам були присвоєні кадастрові номери, була сфальшована та підроблена, а саме: - заява про розробку технічної документації підписана [PERSON] 03.04.2013 року, а акт встановлення меж в натурі та погодження меж складений 04.10.2010 року, із виправленням дати його складання на 2012 рік, більше того, нібито складений 04.10.2012 року акт погодження меж погоджений із головою вуличного комітету 09.10.2010 року. Про існування акту погодження меж позивачам, іншим співвласникам будинку, нічого відомо не було, позивачі як власники суміжної земельної ділянки його не підписували. Більше того, суміжними землевласниками в цьому «документі» зазначено лише власника сусідньої земельної ділянки [PERSON], а в абрисі одночасно зазначена і [PERSON], і вже покійна на той час [PERSON] Підписи [PERSON] та підпис самого [PERSON] на цьому акті підроблені. При розрахунку розміру земельної ділянки, що необхідна [PERSON] для обслуговування належної йому частини будинку, виконавцем технічних робіт ПП «Межа Фаст» під керуванням [PERSON], було грубо порушено норми земельного законодавства що розмірів земельних ділянок, необхідних для обслуговування житлового будинку, га земельних ділянок, необхідних для проїзду до будинків. Не повідомивши позивачів, як співвласників будинку, про здійснення замірів для виготовлення кадастрових планів, працівниками ПП «Межа Фаст» без врахування розмірів перебуваючої у спільному користуванні земельної ділянки з цільовим призначенням для проїзду до нашої частини будинку, та за рахунок саме цієї землі спільного користування, невірно було встановлено межі земельної ділянки [PERSON], а саме: межа повинна бути встановлена від кута будинку і до початку воріт, що стоять на землі спільного користування. Проте в порушення норм законодавства ними була проведена межа від кута будинку і до частини воріт. Ширина проїзду при цьому стає меншою 3 метрів. Позивачі вважають, що в зв'язку із вищезазначеним, є всі підстави для визнання технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки [PERSON] для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд [ADDRESS] такою, що не відповідає чинному законодавству і порушує права інших співвласників. Відповідно до ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Стаття 41 Конституції України визначає, що ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Посилання представника позивачів на той факт, що свідоцтва про право власності відповідачки [PERSON] на земельні ділянки є недійсними і підлягають скасуванню, оскільки вона не погоджувала межі ділянки з співвласниками і підписи в актах погодження меж підроблені, суд вважає безпідставними і такими, що не мають жодного відношення до предмету спору, тому що, акт погодження меж земельної ділянки в натурі не є офіційним документом, що посвідчує правомірність чи неправомірність процесу погодження та оформлення технічної документації із землеустрою та в подальшому видачі свідоцтва про право власності на землю. Щодо скасування присвоєних кадастрових номерів на земельні ділянки в [ADDRESS] та виключення даних про земельні ділянки із державного земельного кадастру, то дані вимоги позивачі мали б заявляти до Управління Держземагенства у м.Фастові, тобто до належного відповідача, а не до Фастівської міської ради. Не підлягає також задоволенню і вимога про стягнення з відповідача [PERSON] моральної шкоди, оскільки позивачами так і не доведена належними доказами вина відповідачки, наявність такої моральної шкоди та документально не підтверджено розмір цієї моральної шкоди. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. З огляду на вищевикладене, суд вважає, що позовні вимоги первісного позову та зустрічного позову не доведені сторонами належними та допустимими доказами, а тому є всі підстави для відмови в їх задоволенні.

Outcome: dismissed