Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-26 00:00:00

03 грудня 2013 року державний виконавець відділу державної виконавчої служби Полонського районного управління юстиції (далі відділ ДВС) звернувся до суду з поданням в якому просив виділити в натурі ? частину домоволодіння, що розташоване в [ADDRESS], та належись [PERSON], з метою подальшого визначення вартості майна боржника і передачі його на реалізацію. При цьому також просив призначити судового експерта для виділення в натурі частини зазначеного житлового будинку. В обґрунтування подання вказував, що на виконанні у відділі ДВС знаходиться виконавче провадження відносно [PERSON] з примусового виконання виконавчого листа №2/2213 від 19.03.2013 року, виданого Полонським районним судом про стягнення з неї на користь [PERSON] 30 150 грн. Посилався на те, що в процесі перевірки майнового стану боржника встановлено, що за [PERSON] зареєстрована ? частина згаданого домоволодіння, на яку накладено арешт. На думку автора подання на підставі ст. 52 Закону України «Про виконавче провадження» суд має виділити в натурі ? частину цього будинку для послідуючої його реалізації. В судовому засіданні державний виконавець, а також представник стягувачки подання підтримали. Боржниця [PERSON] при вирішенні подання поклалась на розсуд суду, та пояснила, що для неї належить 1/2 частина зазначеного домоволодіння, на яку вона має свідоцтво про право власності на спадщину від 21.11.1989 року. Решта ? частини цього об'єкта нерухомості належала для її матері [PERSON], яка померла в [INFO]. Мати за життя заповіла для неї цю частину будинку, однак вона відповідного свідоцтва про своє право власності на домоволодіння до цього часу не оформила. Заслухавши учасників судового розгляду, дослідивши матеріали подання суд вважає, що воно задоволенню не підлягає. Встановлено, що у відділі ДВС знаходиться виконавче провадження відносно [PERSON] з примусового виконання виконавчого листа №2/2213 від 19.03.2013 року, виданого Полонським районним судом про стягнення з неї на користь [PERSON] 30 150 грн. В ході виконання цього виконавчого документа державним виконавцем виявлено та накладено арешт на ? частину домоволодіння, розташованого в [ADDRESS], власником якого згідно до свідоцтва про право на спадщину, виданого 21.11.1989 року нотаріусом Полонської державної нотаріальної контори являється боржниця. На решту частини домоволодіння відповідний правовстановлюваний документ відсутній. Однак, як стверджує [PERSON], ця частина належала для її матері, яка померла ще в [INFO], та заповіла для неї частину домоволодіння, на котру вона до цього часу не отримала свідоцтва про право на спадщину. В силу ч.1 ст. 379 ЦПК України питання про визначення частки майна боржника у майні, яким він володіє спільно з іншими особами, вирішується судом за поданням державного виконавця. Відповідно до ч.6 ст. 52 Закону України "Про виконавче провадження" у разі якщо боржник володіє майном спільно з іншими особами, стягнення звертається на його частку, що визначається судом за поданням державного виконавця. Отже, згідно до зазначених норм суд має право вирішувати подання державного виконавця про визначення частки майна боржника, яким останній володіє спільно з іншими особами. Разом з тим, суд не наділений правом за поданням державного виконавця проводити виділ в натурі частки майна боржника, зокрема домоволодіння, як це просить державний виконавець. Крім цього, суд звертає увагу, що в разі наявності у [PERSON] заповіту, складеного її покійною матір'ю, боржниця фактично являється власником всього згаданого домоволодіння, в той час як в порядку визначеному ч.1 ст. 379 ЦПК України, а також ст. 52 Закону України «Про виконавче провадження» суд за поданням державного виконавця визначає частку майна, яким боржник володіє спільно з іншими особами.

Outcome: dismissed