Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-04 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вищевказаним позовом. Позов мотивує тим, що 10.06.2011 року між ПАТ КБ "Приватбанк" та відповідачем по справі було укладено договір, згідно якого відповідач отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Відповідач підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та Правилами надання банківських послуг» та «Тарифами банку» складає між нею і банком договір, про що свідчить підпис відповідача у заяві. Відповідно до виявленого бажання відповідачу було відкрито картковий рахунок та встановлено початковий кредитний ліміт у розмірі, що зазначений у довідці про зміну умов кредитування та обслуговування картрахунку. Для користування кредитним картковим рахунком відповідач отримав кредитну картку. У подальшому розмір кредитного ліміту збільшився до 6400,00 грн., що підтверджується довідкою про зміну умов кредитування та обслуговування картрахунку. Щодо зміни кредитного ліміту банк керується п. 2.1.1.2.3, п.2.1.1.2.4 Умов та Правил надання банківських послуг, де зазначено, що клієнт дає свою згоду, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням банку і клієнт дає право банку в будь-який момент змінити (зменшити або збільшити) кредитний ліміт. Власник картрахунку зобов`язаний слідкувати за витратами коштів в межах платіжного ліміту з метою запобігання виникненню овердрафту, який відповідно до п.1.1.1.51 Договору - короткостроковий кредит, який надається банком клієнту у разі перевищення суми операції за платіжною карткою над сумою залишку коштів на його рахунку в розмірі ліміту кредитування. Незважаючи на взяті на себе за договором зобов`язання, [PERSON] належним чином не виконує умови договору, у зв`язку із чим станом на 28.10.2020 року заборгованість по кредиту становить 11162,99грн., з яких 8542,10 грн. - заборгованість за тілом кредиту, 2620,89 грн. - заборгованість за простроченими відсотками. Оскільки погасити заборгованість в добровільному порядку відповідач відмовляється, позивач просить стягнути дану суму з відповідача, а також судові витрати. Відповідач подала відзив на позов. Проти позовних вимог заперечує у повному обсязі. Вказує, що матеріали справи не містять підтверджень, що саме витяг з Тарифів та Витяг з умов розуміла відповідачка та ознайомилася і погодилася з ними підписуючи анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг. А також те, що вказані документи на момент отримання відповідачкою кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема, й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та неустойки (пені, штрафів) та, зокрема, саме зазначених у цих документах, що додані банком до позовної заяви, розмірах і порядках нарахування. Також відповідач звертає увагу суду, що текст Витягу з умов і правил надання банківських послуг, який долучений до позовної заяви, друкований російською мовою, без перекладу на державну мову, що є порушенням чинного законодавства. Крім того відповідач просить врахувати, що у матеріалах справи відсутній документ, який підтверджує законність представництва Кіріченком В.І. інтересів банку. Також в позовній заяві не зазначено, якими ж доказами підтверджується сума виданого кредиту, коли ж саме була видана [PERSON] платіжна картка на підставі вказаного договору, тип виданої кредитної картки і який же строк дії платіжної картки, що була йому видана. Тому відповідач просить в задоволенні позову відмовити у повному обсязі. Представник позивача подав відповідь на відзив. Вказує, що банком надані докази, які підтверджують факт укладення кредитного договору та наявність невиконаних кредитних зобов`язань, а саме копія кредитного договору, розрахунок заборгованості, копія паспорта відповідача, за яким був укладений кредитний договір; виписка по рахунку; фото клієнта з карткою. Відповідачем не надано належних доказів не укладення кредитного договору. Посилання відповідача на отримання неякісних копій документів та позовної заяви нічим не обґрунтовані, оскільки вона має право ознайомитись із матеріалам справи. Таким чином, на сьогоднішній день не існує жодних перешкод для реалізації права відповідача на ознайомлення із матеріалами справи. Щодо повноважень представника банку, то довіреність представника банку Кіріченко В.М. є чинною строком до 04.08.2022 року, про що зазначено на другій сторінці довіреності. Окрім того стан довіреності можна перевірити на офіційному інтернет-сайті банку. Щодо форми кредитного договору, представник позивача зазначає, що відповідачем було підписано заяву про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг. У даній заяві зазначено, що підписавши цю заяву, відповідач ознайомився та згідний з Умовами та Правилами надання банківських послуг, в тому числі з Умовами та Правилами обслуговування по платіжним карткам, розташованим на сайті банку, Тарифами банку, які разом із цією заявою складають договір банківського обслуговування. Окрім цього зазначено, що відповідачу було надано для ознайомлення Умови та правила в письмовому вигляді, ознайомлення із чим засвідчується власним підписом в Заявці про приєднання. Тобто в даному випадку зміст кредитного договору зафіксований в декількох документах: заяві позичальника, Умовах та Правилах надання банківських послуг та Тарифах. Укладення кредитного договору таким чином не суперечить чинному законодавству. Також до матеріалів позовної заяви долучено «Довідку про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна 30 днів», яка підписана особисто відповідачем та з якої чітко вбачається, що на момент оформлення кредиту банком встановлено поточну процентну ставку у розмірі 36,00% на рік, вказано розміри комісій та штрафів, розмір щомісячного платежу. Тобто сторонами при укладенні кредитного договору були досягнуті всі істотні умови договору. Банк надав до суду виписку з карткового рахунку, де чітко прослідковується, що відповідачу було встановлено кредитний ліміт та вбачається, що відповідач користувався грошима, а отже й отримав кредитну картку «Універсальна», оскільки проведення вказаних операцій є неможливим без наявності карки. З розрахунку заборгованості та наданої виписки про рух коштів чітко вбачається, що відповідач частково сплачував заборгованість за договором. Розрахунок заборгованості є належним доказом по справі, відповідачем розрахунок заборгованості не спростований, контррозрахунок не наданий, судово-економічні експертизи по справі не призначались. Також представник позивача наголошує, що твердження відповідача, що в матеріалах справи відсутні докази ознайомлення відповідача з Умовами та Правилами надання банківських послуг не відповідають дійсним обставинам справи. Згідно виписки по рахунку вбачається, що відповідач до певного часу належним чином виконувала свої зобов`язання за кредитом, що свідчить про те, що відповідач знала про умови кредитування та визнавала свої зобов`язання за договором. Тому представник позивача просить позов задоволити у повному обсязі. Представник відповідача подала заяву, згідно якої заперечення подавати не буде, в задоволенні позову просить відмовити з підстав наведених у відзиві. Суд, перевіривши матеріали справи, приходить до наступного висновку. Щодо повноважень представника банку, суд звертає увагу на наступне. Відповідно до ч.3 ст.58 ЦПК України юридична особа бере участь у справі через свого керівника або члена виконавчого органу, уповноваженого діяти від її імені відповідно до закону, статуту, положення (самопредставництво юридичної особи), або через представника. Відповідно до ч.3 ст.62 ЦПК України довіреність від імені юридичної особи видається за підписом (електронним цифровим підписом) посадової особи, уповноваженої на це законом, установчими документами. Частиною 1 ст.246 ЦК України, передбачено, що довіреність від імені юридичної особи видається її органом або іншою особою, уповноваженою на це її установчими документами. З витягу із Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань вбачається, що юридичні дії від імені юридичної особи АТ КБ «Приватбанк» має право вчиняти [PERSON] , як керівник (а.с.47). В матеріалах справи наявна довіреність від 10.08.2020 року на ім`я [PERSON] , що видана АТ КБ «Приватбанк» в особі Голови Правління АТ КБ «Приватбанк» Петра Крумханзла (а.с.44). Отже, повноваження [PERSON] на здійснення представництва інтересів АТ КБ «Приватбанк» підтверджені належним чином. Щодо суті заявлених позовних вимог. Як встановлено в судовому засіданні, 10.06.2011 року [PERSON] з метою отримання банківських послуг підписала анкету-заяву для отримання кредиту (а.с.11). У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). За змістом статті 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Умови та Правила надання банківських послуг ПАТ КБ «Приватбанк», з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана позичальником. Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) приєднується до тих умов, з якими він безпосередньо ознайомлений. Роздруківка із сайту позивача не може виступати належним доказом, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони, яка може вносити відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування. Зазначений висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17 (провадження № 14-131цс19). Суд вважає, що в даному випадку також неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України за змістом якої - договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПриватБанк» в період - з часу виникнення спірних правовідносин (10.06.2011 року) до моменту звернення до суду із вказаним позовом (11.01.2021 року), тобто кредитор міг додати до позовної заяви Витяг з Тарифів та Витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову. Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив у тому числі, крім тіла кредиту (сума, яку фактично отримав в борг позичальник), стягнути складові його повної вартості, зокрема заборгованість за відсотками на прострочену заборгованість за користування кредитними коштами. При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці Витяг з Тарифів та Витяг з Умов розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг ПАТ КБ «Приватбанку», а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та, зокрема, саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви, розмірах і порядках нарахування. З урахуванням основних засад цивільного законодавства та необхідності особливого захисту споживача у кредитних правовідносинах, що пересічний споживач банківських послуг з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності, не може ефективно здійснити свої права бути проінформованим про умови кредитування за конкретним кредитним договором, який укладений у вигляді заяви про надання кредиту та Умов та Правил надання банківських послуг, оскільки Умови та Правила надання банківських послуг це значний за обсягом документ, що стосується усіх аспектів надання банківських послуг та потребує як значного часу, так і відповідної фахової підготовки для розуміння цих правил тим більше співвідносно з конкретним видом кредитного договору. Тому відсутні підстави вважати, що при укладенні договору з [PERSON] ПАТ КБ «Приватбанк» було дотримано вимог, передбачених частиною другою статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів», про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, про які вважав узгодженими банк. Інший висновок не відповідав би принципу справедливості, добросовісності та розумності та уможливив покладання на слабшу сторону - споживача невиправданий тягар з`ясування змісту кредитного договору. Оскільки Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в Приватбанку не містять підпису відповідача, то суд вважає, що їх не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами 10.06.2011 року, шляхом підписання заяви-анкети. Оскільки суд взагалі не бере до уваги Витяг з Умов та правил надання банківських послуг, тому суд не дає оцінки запереченням відповідача, що даний документ не складено державною мовою. В анкеті-заяві позичальника від 10.06.2011 року відсутні умови щодо сплати процентів за користування кредитними коштами. Водночас в матеріалах справи наявна довідка про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна», 30 днів пільгового періоду (а.с.15), яка містить інформацію про розмір процентної ставки, погоджений розмір пені та штрафів за несвоєчасне погашення заборгованості, розмір комісії за ряд послуг, зокрема зняття готівки. Оскільки вказана довідка підписана відповідачкою, то суд приходить до висновку, що дана довідка є складовою частиною кредитного договору, укладеного між сторонами. А тому проценти за користування кредитними коштами мали нараховуватися у розмірі, який зазначено власне у даній довідці, а не відповідно до Умов та правил надання банківських послуг, які не підписано відповідачкою. Так, згідно «Довідки про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна», 30 днів пільгового періоду» базова процентна ставка в місяць становить 3%, реальна процентна ставка в місяць при погашення заборгованості мінімальними платежами передбачена у розмірі 3,27% в місяць. Відповідно до ч.1 ст.1056-1 ЦК України процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Згідно із ч. 3 цієї ст.1056-1 ЦК України фіксована процентна ставка є незмінною протягом усього строку кредитного договору. Встановлений договором розмір фіксованої процентної ставки не може бути збільшено банком в односторонньому порядку. Умова договору щодо права банку змінювати розмір фіксованої процентної ставки в односторонньому порядку є нікчемною. У ч. 4 указаної ст.1056-1 ЦК України передбачено, що у разі застосування змінюваної процентної ставки кредитор самостійно, з визначеною у кредитному договорі періодичністю, має право збільшувати та зобов`язаний зменшувати процентну ставку відповідно до умов і в порядку, встановлених кредитним договором. Кредитодавець зобов`язаний письмово повідомити позичальника, поручителя та інших зобов`язаних за договором осіб про зміну процентної ставки не пізніш як за 15 календарних днів до дати, з якої застосовуватиметься нова ставка. У кредитному договорі встановлюється порядок розрахунку змінюваної процентної ставки із застосуванням погодженого сторонами індексу. Порядок розрахунку змінюваної процентної ставки повинен дозволяти точно визначити розмір процентної ставки за кредитом на будь-який момент часу протягом строку дії кредитного договору. Кредитор не має права змінювати встановлений кредитним договором порядок розрахунку змінюваної процентної ставки без згоди позичальника. Боржник вважається належно повідомленим про збільшення розміру процентної ставки за користування кредитом в односторонньому порядку в тому разі, якщо банк не лише відправив на адресу такого боржника листа про зміну умов кредитного договору, а й довів факт його вручення адресатові. З виписки з рахунку [PERSON] на підставі договору №б/н від 10.06.2011 року вбачається, що за користування кредитним лімітом [PERSON] нараховувалися відсотки в розмірі 2,5% на місяць за кредитними операціями до 01.09.2014 року; 2,9% на місяць - за операціями з 01.09.2014 року по 31.03.2015 року; 3,6% - за операціями з 01.04.2015 року. Отже, з 01.04.2015 року позивачем в односторонньому порядку підвищено процентну ставку до розміру, який перевищує розмір, що був погоджений сторонами (3,27%). Таким чином, з урахуванням збільшення відсоткової ставки банком у односторонньому порядку (ст.1056-1 ЦК України), без повідомлення позичальника, суд приходить до висновку, що обгрунтованим є нарахування процентів за користування кредитним лімітом за період з 10.06.2011 року до 30.03.2015 року. Відповідно до виписки з рахунку [PERSON] проценти за вказаний період складають 6730,07 грн., а саме: -за 2011 рік - 635,96 грн. (7,62+48,8+82,79+161,24+169,25+166,26); -за 2012 рік - 1806,6 грн. (188,29 + 171,90 + 181,01 + 179,07 + 176,98 + 168,96 + 184,14 +187,71+ 169,80+198,74); -за 2013 рік - 1723,66 грн. (146,85+153,97+2,10+0,72+161,52+156,64+144,85+ 170,97 + 150,63 + 160,20 + 159,98 + 149,53 + 165,7); -за 2014 рік - 2067,71 грн. (160,95+143,72+161,78+159,46+154,68+164,62+298,35+ 0,73+ 155,72+ 0,01+169,84+170,12+160,21+167,52); - за 2015 рік (до 30.03.2015 року) - 496,14 грн. (169,23+157,06+169,85). Щодо вимог про стягнення з відповідача заборгованості за тілом кредиту. При дослідженні судом розрахунків заборгованості (а.с.5-11) та виписки по картковому рахунку (а.с.50-55) встановлено, що позивачем за користування кредитними коштами з 01.04.2015 року нараховувалися відповідачу відсотки в розмірі, що не погоджений сторонами. Крім того, не можна вважати погодженими й умови щодо покладення на відповідачку суми страхових витрат, комісії за обслуговування (членський внесок), зарахованих позивачем до тіла кредиту, що вбачається з виписки з особового рахунку. Адже, як вказувалося вище, Умови та Правила надання банківських послуг ПАТ КБ «Приватбанк» не можуть вважатися складовою частиною кредитного договору, а анкета-заява та «Довідка про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна», 30 днів пільгового періоду», які підписані сторонами, не містять умов щодо нарахування страхових платежів, комісії за обслуговування (членський внесок). Зміст виписки із карткового рахунку позичальника із детальним описом фінансових операцій підтверджує обсяг фактично отриманої позичальником суми та автоматичне списання банком суми простроченої заборгованості, а також списання нарахованих ним відсотків за користування кредитом в розмірі, збільшеному в односторонньому порядку, списання нарахованих сум страхових платежів, комісій за обслуговування (членський внесок), тоді як відомості про те, що позичальник визнавав такі умови, приймав та їх виконував зазначені матеріали не містять. Таким чином, для правильного вирішення справи, необхідно розрахувати розмір коштів, якими відповідач скористалася в якості тіла кредиту в період з 10.06.2011року для розрахунків за придбання товарів та послуг, а також які кошти знімалися нею в якості готівки. В даному випадку, за вищевказаних обставин до тіла кредиту не будуть враховуватися не погоджені підписом відповідачки розміри комісії, страхових виплат. Суд звертає, що долучений позивачем розрахунок заборгованості є одностороннім арифметичним розрахунком, не містить об`єктивної інформації щодо погашення заборгованості за кредитом і не може вважатися належним доказом на підтвердження реальної заборгованості відповідача за тілом кредиту. Водночас доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір, є первинні документи, оформлені відповідно до ст. 9 ЗУ «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно із вказаною нормою закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі та повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції. Банківська виписка має статус первинного документу, що підтверджується Переліком типових документів, затверджених наказом Міністерства юстиції України № 578/5 від 12 квітня 2012 року. Інформація, що міститься в прийнятих для обліку первинних документах, систематизується на рахунках бухгалтерського обліку в регістрах синтетичного та аналітичного обліку шляхом подвійного запису їх на взаємопов`язаних рахунках бухгалтерського обліку. Регістри синтетичного та аналітичного обліку ведуться на паперових носіях або в електронній формі. Запис у регістрах аналітичного обліку здійснюється лише на підставі відповідного санкціонованого первинного документа (паперового або електронного). Банк обов`язково має складати на паперових та/або електронних носіях такі регістри, як, зокрема, особові рахунки та виписки з них. Виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту (п. 57, п. 59, п. 62 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого постановою Правіння Національного банку України від 04 липня 2018 року № 75). Отже, судом самостійно проведено аналіз виписки по рахунку [PERSON] на підставі договору №б/н від 10.06.2011 року, та встановлено, що за період з 10.06.2011 року по 20.10.2020 року витрати [PERSON] на придбання товарів, послуг, поповнення рахунків мобільних телефонів, зняття готівки у банкоматах складають 29067,52грн., а саме: за 2011 рік - 7965,01 грн. (10,00+0,96+210,00+170,34+370+105+315+105+169,37+ 1040+315+210+315+213,34+525+525+525+210+210+265+315+160+55+210+210+160+210+ 676+160); за 2012 рік - 3390,00 грн. (105+420+315+210+105+210+210+265+210+85+210+160+105+ 150+420+210); за 2013 рік - 3585,80 грн. (540,80+160+105+315+420+265+150+420+315+265+315+105 +210); за 2014 рік - 2183,0 грн.(210+370+315+315+105+57+107+107+107+57+107+57+107+162); за 2015 рік - 1625,00 грн. (212+57+212+152+27+107+57+318+212+107+57+107); за 2016 рік - 10130,49грн. (212+107+57+212+208+104+26,26+37,05+178,94+1047+ 11,11+ 1047 +424+ 11,11+3116,02+3120+212); за 2017 рік - 188,22 грн.(107+57+5,28+0,66+2,08+9,14+7,06); за 2018 рік - 0 грн.; за 2019 рік - 0 грн.; за 2020 рік - 0 грн. Поповнення рахунку за цей період складає 48792,33 грн., а саме: за 2011 рік - 2250,00 грн. (300+200+400+400+450+500); за 2012 рік - 5375,00 грн. (500+460+440+450+420+450+440+455+450+450+440+420); за 2013 рік - 5485,06 (5,06+400+50+420+460+150+340+100+450+420+450+440+450 +450+450+450); за 2014 рік - 4290,00 грн. (450+450+ 500+300+20+320+300+340+230+100+320+320 +320+320); за 2015 рік - 4108,00 грн. (350+400+400+320+398+200+110+330+350+300+310+320+320); за 2016 рік - 14031,62 (318+398+670+398+800+2000+1050+298+52,67+250+198 +200+200+ 0,57+7198,38); за 2017 рік - 4258,00 грн. (320+350+350+50+400+368+330+350+1000+740); за 2018 рік - 4460,20 грн. (400+0,20+260+450+700+500+550+1600); за 2019 рік - 3034,45 грн. (27,37+900+0,08+139+345+270+450+403+500); за 2020 рік - 1500,00 грн. Також суд звертає увагу, що з аналізу виписки з рахунку відповідачки вбачається, що за вищевказаний період відповідачці було нараховано пеню та штрафи на загальну суму 750 грн. (в 2013 році - 50,00 грн.; в 2015 році - 100 грн.; в 2018 році - 500 грн.; в 2019 році - 100 грн.) Матеріалами справи встановлено, що з коштів, які фактично спрямовувалися відповідачкою на погашення заборгованості за тілом кредиту, позивачем в автоматичному режимі відбувалося списання нарахованих ним відсотків за користування кредитом в розмірі, збільшеному в односторонньому порядку, списання нарахованих сум страхових платежів, комісії за обслуговування (членський внесок), що суперечить умовам кредитування, обумовленим сторонами у письмовому вигляді. Отже, оскільки відповідачкою поповнено рахунок на суму 48792,33 грн., то нею фактично в повному обсязі повернено отримані кредитні кошти в розмірі 29067,52грн. та погашено заборгованість за відсотками за період з 10.06.2011 року до 30.03.2015 року, нарахованими в погодженому сторонами розмірі в сумі 6730,07 грн., а також погашено заборгованість за пенею і штрафами в розмірі 750,00 грн. А тому вимоги позивача є безпідставними та задоволенню не підлягають. За таких обставин, оцінюючи в сукупності зібрані по справі докази, суд приходить до висновку, що в задоволенні позову слід відмовити у повному обсязі. Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (пункт 23 рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006 року у справі «Проніна проти України»). На підставі наведеного та

Outcome: dismissed