Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-16 00:00:00

03.04.2018 р. позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON], приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Ковальчука С.П., третя особа: [PERSON] про витребування майна та скасування рішення про державну реєстрацію прав. В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що [PERSON] та її мати [PERSON] були власниками в рівних долях квартири за адресою: [ADDRESS]. Протягом кількох останніх років [PERSON] проживала у позивача за адресою:[ADDRESS] Ще кілька років тому [PERSON] та [PERSON] звернулись до Деснянської районної у м.Києві державної адміністрації для отримання дубліката свідоцтва про право власності на житло від 15.12.1998 р., оскільки його оригінал було втрачено, проте через незадовільний стан здоров'я [PERSON] вони протягом тривалого часу не могли його забрати. 09.11.2015 р. [PERSON] та [PERSON] від сусідки дізнались про те, що до належної їм квартири намагаються проникнути сторонні особи.13.11.2015 р. [PERSON] отримала в Деснянській РДА копію дубліката свідоцтва про право власності на житло від 15.12.1998 р. з відміткою про те, що його оригінал знаходиться у відділі приватизації УЖКГ Деснянської РДА. Оригінал дубліката їй не було надано, оскільки його повинні були віддати [PERSON] та [PERSON] лише одночасно. 19.11.2015 р. [PERSON] та [PERSON] отримали в Деснянській РДА дублікат свідоцтва про право власності на житло від 15.12.1998 р. Після цього [PERSON] та [PERSON] стало відомо, що 20.10.2015 р. від їх імені було укладено договір дарування квартири, за яким [PERSON] нібито подарувала [PERSON] належну їй ? частину квартири, за адресою6 [ADDRESS] Крім того, вони дізнались, що від імені [PERSON] 16.11.2015 р. було укладено договір купівлі-продажу зазначеної квартири, за яким позивач подарувала квартиру [PERSON] в якості документів, підтверджуючих особу [PERSON] нотаріусу було надано паспорт на її ім'я, проте з фотографіями невідомої особи та підписом, який не відповідає дійсному підпису позивача. Дублікат свідоцтва про право власності на житло від 15.12.1998 р., який було надано нотаріусу під час укладення договору купівлі-продажу квартири від 16.11.2015 р. відрізнявся від дубліката свідоцтва про право власності на житло від 15.12.1998 р., який було видано 19.11.2015 р. [PERSON] та [PERSON], хоча і містив ті самі реквізити, однак підписи осіб, який його затверджували, також відрізняються від тих, що містяться на дійсному дублікаті. Таким чином, позивач вважає, що на підставі підроблених документів було протиправно відчужено квартиру [ADDRESS]. Тим самим було протиправно позбавлено права власності на квартиру за вказаною адресою, чим порушено права позивача як власника. Крім того, позивачу стало відомо, що за договором купівлі-продажу від 28.11.2015 р. №1216 [PERSON] було продано зазначену квартиру [PERSON], який станом на сьогоднішній день зазначений її власником. Слідчим управлінням ГУ НП у м.Києві проводиться досудове розслідування щодо зазначених обставин, під час якого було встановлено осіб, які укладали вищевказані договори від імені [PERSON] та [PERSON] За позовом [PERSON] 22.11.2017 р. Деснянським районним судом м.Києва було ухвалено рішення яким визнано недійсним договір купівлі-продажу спірної квартири, вказане рішення було залишено без змін постановою Апеляційного суду м.Києва від 20.02.2018 р. Просить суд витребувати від [PERSON] на користь [PERSON] [ADDRESS] скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 28.11.2015 року №26563472 приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Ковальчука С.П. та стягнути з відповідачів на її користь сплачену при подачі позову до суду суму судового збору у загальному розмірі 1409,60 грн. Ухвалою Деснянського районного суду м.Києва від 11 квітня 2018 року позов прийнято до розгляду та відкрито провадження в порядку загального провадження з призначенням підготовчого засідання,та надано відповідачу строк для подання відзиву на позовну заяву у відповідності до ст.191 ЦПК України. 02.07.2018 р. на адресу суду від відповідача [PERSON] надійшов відзив на позов, в якому останній просить суд відмовити у задоволенні позову посилаючись на те, що 28.11.2015 р. між [PERSON] та [PERSON] було укладено нотаріально посвідчений договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS] На час укладення цього договору щодо спірної квартири жодних обтяжень чи інших перешкод для укладення цього договору не існувало. Крім того, рішення Деснянського районного суду м.Києва від 22.11.2017 р. та постанова Апеляційного суду м.Києва від 20.02.2018 р. на які посилається позивач, оскаржуються відповідачем [PERSON] у касаційному порядку. На даний час Верховним судом відкрите касаційне провадження. На підставі викладеного, відповідач вважає, що позивачем не надано належних, допустимих та достатніх доказів наявності підстав для витребування спірної квартири від відповідача [PERSON] та скасування державної реєстрації прав на спірну квартиру. Протокольною ухвалою суду від 04.07.2018 р. призначено судове засідання по суті. В судовому засіданні позивач та представник позивача підтримали позовні вимоги та просили суд винести рішення про задоволення позову. Представник відповідача [PERSON] - [PERSON] в судовому засіданні підтримав відзив на позов, та просив суд винести рішення про відмову у його задоволені. Відповідач приватний нотаріус Ковальчук С.П. до суду не з'явився, про день та час розгляду справи повідомлявся належним чином відзив на позов або пояснення суду не надав, заяв про відкладення розгляду справи до суду не надходило. Третя особа [PERSON] до суду не з'явився, повідомлявся про день та час розгляду справи належним чином шляхом розміщення оголошення на офіційному сайті суду на порталі Судова Влада України, а також копія ухвали суду від 11.04.2018 р. про відкриття провадження у справі та позовна заява з додатками надсилалась третій особі через начальника ІТТ ГУНП у м.Києві. Згідно розписки ДУ «Київський слідчий ізолятор» від 25.07.2018 р. [PERSON] отримав вищезазначені документи, будь-яких клопотань, письмових пояснень/відзиву щодо заявлених позовних вимог від третьої особи до суду не надходило. Особи, які беруть участь у справі, зобов'язані добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обов'язки. Суд вважає, що в матеріалах справи достатньо даних для розгляду справи у відсутність відповідача приватного нотаріуса Кавальчука С.П. та третьої особи [PERSON], про що не заперечували і інші учасники процесу. Заслухавши пояснення сторін, всебічно з'ясувавши обставини, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні, вважає встановленими такі факти та відповідні їм правовідносини. В судовому засіданні встановлено, що відповідно до дублікату Свідоцтва про право власності на житло від 15.12.1998 р., [ADDRESS] на праві власності в рівних долях належить [PERSON] та [PERSON] Відповідно до копії договору дарування квартири від 20 жовтня 2015 р., посвідченого приватним нотаріусом Грек А.В. Київського міського нотаріального округу за р.№ 1506, [PERSON] подарувала ? частину квартири [ADDRESS] [PERSON] Згідно копії договору купівлі-продажу квартири від 16 листопада 2015 р., посвідченого приватним нотаріусом Більшиною С.О. Київського міського нотаріального округу за р.№1216, [PERSON] продала [PERSON] квартиру [ADDRESS]. Як встановлено в судовому засіданні та пояснювалось сторонами 28.11.2015 р. між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір купівлі-продажу [ADDRESS], який посвідчений приватним нотаріусом Ковальчук С.П. Київського міського нотаріального округу. Заочним рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 22.11.2017 р., частково задоволено позовні вимоги [PERSON] та визнано недійсним договір купівлі-продажу [ADDRESS] від 16.11.2015 р., укладений між [PERSON] та [PERSON], посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Більшиною С.О., зареєстрований в реєстрі за №1216. Постановою Апеляційного суду м.Києва від 20.02.2018 р. заочне рішення Деснянського районного суду м.Києва від 22.11.2017 р. залишено без змін. Згідно ч. 4 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Як зазначала позивач, вона 20.11.2015 р. звернулась з заявою до Національної поліції у м. Києві про вчинення злочину, передбаченого ч.4 ст.190 КК України, відповідні відомості внесені до ЄРДР і розпочато кримінальне провадження №12015100040001016. В рамках цього ж кримінального провадження Київським науково-дослідним експертно-криміналістичним центром МС України на підставі постанови Слідчого управління ГУ НП у м. Києві від 09.06.2017 р. було проведено судово-почеркознавчу експертизу, згідно з висновком №8-4/1348 від 14.08.2017 р. якої: - рукописний запис «[PERSON]» та підпис у графі «Продавець:__________» Договору купівлі-продажу [ADDRESS] від 16.11.2015 р., зареєстрованому в реєстрі за №1216 - виконані не [PERSON], зразки якої надані для порівняння, а іншою особою; - рукописний напис «[PERSON]» та підпис в Графі «Підпис________» заяви від 16.11.2015 р. адресованої приватному нотаріусу Київського міського нотаріального округу Більшиній С.О., з друкованим текстом про те, що «…Я, [PERSON], цією заявою стверджую той факт, що відносно відчужуваної мною квартири №68 (шістдесят вісім), що знаходиться за адресою: [ADDRESS] відсутні права користування малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей, а також недієздатних чи обмежено дієздатних осіб, які обмежували б право на відчуження квартири за цим договором….» - виконані не [PERSON], зразки якої були надані для порівняння, а іншою особою; - рукописний напис «[PERSON]» та підпис в Графі «Підпис________» заяви від 16.11.2015 р. адресованої приватному нотаріусу Київського міського нотаріального округу Більшиній С.О., з друкованим текстом про те, що «…Я, [PERSON], цією заявою стверджую той факт, що відчуження ? частки квартири №68 (шістдесят вісім), що знаходиться за адресою: [ADDRESS] є першим продажем нерухомого майна у дві тисячі п'ятнадцятому році…» - виконані не [PERSON], зразки якої були надані для порівняння, а іншою особою. Отже, право власника на витребування майна від добросовісного набувача на підставі частини першої ст. 388 ЦК України залежить від того, у який спосіб майно вибуло з його володіння. Ця норма передбачає вичерпне коло підстав, коли за власником зберігається право на витребування свого майна від добросовісного набувача. Однією з таких підстав є вибуття майна з володіння власника або особи, якій він передав майно, не з їхньої волі іншим шляхом. За змістом ст. 388 ЦК України випадки витребування майна власником від добросовісного набувача обмежені й можливі за умови, що майно вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно, поза їх волею. Наявність у діях власника волі на передачу майна іншій особі унеможливлює витребування майна від добросовісного набувача. Положення ст. 388 ЦК України застосовується як підстава позову про повернення майна від добросовісного набувача, якщо майно вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно, не з їхньої волі іншим шляхом, яке було відчужене третій особі, якщо між власником та володільцем майна не існує жодних юридичних відносин. Відповідно до правової позиції ВСУ висловленої по справі № 6-3090цс15 від 02.03.2016 р., згідно з частинами першою та другою статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення глави 83 ЦК України застосовуються незалежно від того,чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого,інших осіб чи наслідком події. Правова Позиція по справі № 6-2233цс16від 21.12.2016р.проголошує наступне: відповідно до закріпленого в статті 387 ЦК України загального правила власник має необмежене право витребувати майно із чужого незаконного володіння. Вибуття майна з володіння власника на підставі судового рішення, ухваленого щодо цього майна, але в подальшому скасованого, вважається таким, що вибуло з володіння власника поза його волею. Згідно п. п. 5 п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 р. № 9 "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними" визначено, що рішення суду про задоволення позову про повернення майна, переданого за недійсним правочином, чи витребування майна із чужого незаконного володіння є підставою для здійснення державної реєстрації права власності на майно, що підлягає державній реєстрації, за власником, а також скасування попередньої реєстрації. На виконання вимог даного закону 16.11.2015 р. державним реєстратором прав на нерухоме майно було прийнято рішення №26176971 від 16.11.2015 про проведення державної реєстрації на квартиру [ADDRESS] за власником: [PERSON] А також, 28.11.2015 р. державним реєстратором прав на нерухоме майно було прийнято рішення №26563472 від 28.11.2015 р. про проведення державної реєстрації на квартиру [ADDRESS] за власником: [PERSON] Згідно з копії інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна від 26.03.2018 р. №118435871 право власності [PERSON] на квартиру за адресою: [ADDRESS], на підставі договору купівлі-продажу від 28.11.2015 р. №8317 було зареєстровано на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 28.11.2015 р. №26563472 приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Ковальчука С.П. Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 9 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державний реєстратор встановлює відповідність заявлених прав і поданих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими правами па нерухоме майно та їх обтяженнями, зокрема: відповідність обов'язкового дотримання письмової форми правочину та його нотаріального посвідчення (у випадках, встановлених законом); відповідність повноважень особи, яка подає документи на державну реєстрацію прав та їх обтяжень; відповідність відомостей про нерухоме майно, наявних у Державному реєстрі прав та поданих документах; наявність обтяжень прав на нерухоме майно, зареєстрованих відповідно до вимог цього Закону; наявність факту виконання умов правочину, з якими закон та/або договір (угода) пов'язує можливість проведення державної реєстрації виникнення, переходу, припинення прав на нерухоме майно або обтяження таких прав. Згідно ч.5 ст. 12 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», відомості Державного реєстру прав вважаються достовірними і можуть бути використані у спорі з третьою особою, доки їх не скасовано у порядку, передбаченому цим Законом. Згідно ч. 2 ст. 26 Закону України Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», у разі скасування на підставі рішення суду рішення про державну реєстрацію прав, документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування записів про проведену державну реєстрацію прав, а також у випадку, передбаченому підпунктом "а"пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону, до Державного реєстру прав вноситься запис про скасування державної реєстрації прав. Згідно ст. 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» скасування рішення про державну реєстрацію прав та записів про проведену державну реєстрацію прав здійснюється на підставі рішення суду. В силу ч.1 ст. 319 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Статтею 346 ЦК України передбачені підстави припинення права власності у разі: відчуження власником свого майна; відмови власника від права власності; припинення права власності на майно, яке за законом не може належати цій особі; знищення майна; викупу пам'яток культурної спадщини; примусового відчуження земельних ділянок приватної власності, інших об'єктів нерухомого майна, що на них розміщені, з мотивів суспільної необхідності відповідно до закону; звернення стягнення на майно за зобов'язаннями власника; реквізиції; конфіскації; припинення юридичної особи чи смерті власника. Право власності може бути припинене в інших випадках, встановлених законом. Згідно ст.387 ЦК України, власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним. Витребування майна шляхом віндикації застосовується до відносин речового правового характеру, зокрема якщо між власником і володільцем майна немає договірних відносин і майно перебуває у володільця не на підставі укладеного з власником договору. Згідно п.21 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 року №5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», у разі коли між особами відсутні договірні відносини або відносини, пов'язані із застосуванням наслідків недійсності правочину, спір про повернення майна власнику підлягає вирішенню за правилами статей 387, 388 ЦК. Відповідно до ч.ч. 1,2 ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберігала його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. З огляду на вищевикладене, суд приходить до висновку, що заявлений позивачем позов підлягає задоволенню. Відповідно до ст.141 ЦПК України у зв'язку з задоволенням позову, судові витрати по справі слід покласти на відповідачів по справі. На підстав вищевикладеного,

Outcome: approved