Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-22 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просив стягнути заборгованість у сумі 52132,34грн., мотивуючи порушенням відповідачем зобовязань за кредитним договором б/н від 17.06.2009 р. Представник позивача в судове засідання не зявився, подав заяву про розгляд справи за його відсутності, позов підтримав. Відповідачем надано письмову заяву, в якій вона просить розглянути справу без її участі, застосувати строк позовної давності, відмовивши позивачу у задоволенні позову. Суд, дослідивши письмові докази, вважає позов таким, що не підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено,\~що 17 червня 2009 р. між сторонами був укладений кредитний договір б/н, відповідно до якої відповідач отримав кредит у розмірі 5000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом щомісячно. Станом на 30.06.2017 р. відповідачем зобовязання в повному обсязі не були виконані, в результаті чого виникла заборгованість перед позивачем у сумі 45773,66 грн., яка складається з заборгованості за кредитом 3666,13 грн., заборгованості по процентам за користування кредитом 42107,53 грн., яка не підлягає стягненню у звязку зі спливом строку позовної давності. Відмовляючи у задоволенні позову, суд виходить з наступного. 1.Сплив строків позовної давності. Частиною 4 ст. 267 ЦК України встановлено, що сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. При цьому відповідно до ч. 1 і ч. 5 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За зобовязаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. Тобто перебіг позовної давності починається незалежно від закінчення дії договору саме з того моменту, з якого боржник перестав виконувати свої зобовязання за договором. Такий висновок повністю кореспондується з позицією ВСУ щодо застосування позовної давності при стягненні заборгованості за кредитними договорами з графіками погашення (тобто з визначеним строком виконання кожного окремого зобовязання) окремо для кожного платежу згідно графіку, та відповідає практиці Верховного Суду (постанова від 14 березня 2018 р. у провадженні №61-1792св18). Ст.257 ЦК України встановлює загальну позовну давність в три роки. З наданого позивачем розрахунку заборгованості вбачається, що постійна прострочена заборгованість у відповідача виникла з 30 травня 2014 р. (колонка «сальдо простроченої заборгованості за кредитом» - а.с.5). Останній платіж за кредитом був внесений 24 квітня 2014 р. (а.с.5), і надалі позовна давність платежами не переривалася. Зазначені у розрахунку в колонці «Сума погашення за наданим кредитом» суми від 25 липня та 28 серпня 2014 р. (а.с.5), не є платежами,а службовими операціями банку (а.с.74 зв. - 75) по зменшенню суми нарахованої заборгованості шляхом скасування призначеного штрафу за прострочення, тому не є такими, що переривають сплив позовної давності. Відповідачем заявлено про застосування позовної давності. Позивач звернувся до суду з позовом 31 липня 2017 р. (а.с.2), тобто з пропуском строку позовної давності без поважних причин. У звязку з цим суд відмовляє позивачу у задоволенні позову в частині стягнення заборгованості за кредитом в розмірі 3666,13 грн. та заборгованості по процентам за користування кредитом в розмірі 42107,53 грн. на підставі спливу строку позовної давності. 2.Безпідставність вимог. Згідно ст.\~2\~Закону України\~"Про\~тимчасові заходи\~на період\~проведення антитерористичної\~операції"\~від 02.09.2014\~№ 1669\~на час\~проведення антитерористичної\~операції забороняється\~нарахування пені\~та/або\~штрафів на\~основну суму\~заборгованості із\~зобовязань за\~кредитними договорами\~та договорами\~позики з\~14\~квітня 2014\~р.\~громадянам України,\~які зареєстровані\~та постійно\~проживають або\~переселилися у\~період з\~14\~квітня 2014\~р.\~з населених\~пунктів,\~визначених у\~затвердженому Кабінетом\~Міністрів України\~переліку,\~де проводилася\~антитерористична операція,\~а також\~юридичним особам\~та фізичним\~особам -\~підприємцям,\~що провадять\~(провадили)\~свою господарську\~діяльність на\~території населених\~пунктів,\~визначених у\~затвердженому Кабінетом\~Міністрів України\~переліку,\~де проводилася\~антитерористична операція. Банки та інші фінансові установи, а також кредитори зобовязані скасувати зазначеним у цій статті особам пеню та/або штрафи, нараховані на основну суму заборгованості із зобовязань за кредитними договорами і договорами позики у період проведення антитерористичної операції. Такий перелік був затверджений розпорядженнями КМУ №1053-р від 30.10.2014 р., яке не було зупинене на час нарахування заборгованості, і №1275-р від 02.12.2015 р., яке підлягає на час розгляду справи судом в частині скасування нарахованих сум пені і штрафів, та включає м. Лисичанськ, в якому зареєстрований відповідач (а.с. 15 зв., 54). З наданого позивачем розрахунку вбачається, що пеня, яку просить стягнути позивач, почала нараховуватися з 01 вересня 2014 р., а суми штрафів відповідачу нараховані під час подачі позову до суду. Тому суд відмовляє у задоволенні позову в частині стягнення заборгованості за пенею та комісією 3400 грн., штрафом (фіксована частина) 500 грн. і штрафом (процентна складова) 2458,68 грн. за безпідставністю вимог.\~\~ На підставі викладеного,

Outcome: dismissed