Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-28 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до слідчого Бершадського ВП ГУНП Побережного Б.В., прокурора Бершадської місцевої прокуратури [PERSON] , керівника Бершадської місцевої прокуратури Гирби В.М., Вінницької обласної прокуратури та Державної казначейської служби України про відшкодування шкоди завданої громадянину незаконними діями посадових осіб органів досудового слідства прокуратури і суду в розмірі 353 136,00 грн. мотивуючи тим, що звернувшись до керівника Бершадської місцевої прокуратури Гирби В.М. із заявою про злочин [PERSON] і [PERSON] посилаючись на ст.ст. 214-218 КПК України і наказ Генерального прокурора від 03.12.12 року за № 125, прокурор Гирба В.М. невніс заяву до ЄРДР і йому прийшлось звернутись до суду. 03.11.16 року Бершадським районним судом визнано бездіяльність прокурора Гирби В.М. і зобов`язано внести заяву про злочин до ЄРДР. Не погоджуючись з рішенням Бершадського районного суду прокурор Гирба В.М. звернувся до апеляційного суду, який 12.12.2016 року апеляційну скаргу прокурора Гирби В.М. залишено без задоволення. 26.12.2016 року згідно ухвали Бершадського районного суду від 03.11.16 року прокуратурою внесено відомості до ЄРДР за №12016020190000051. Не дивлячись на численні скарги досудове слідство затягувалось слідчим ВПГУНП Побережним Б.В. , який не проводячи на протязі 2 років ніяких слідчих дій при бездіяльності керівника Бершадської місцевої прокуратури Гирби В.М. і процесуального керівника прокуратури Гладкоскока М.В. 28.10.18 року було подано клопотання про визнання його потерпілим, але процесуальним прокурором Гладкоскоком М.В. йому було відмовлено в задоволенні клопотання. В подальшому на протязі року ніяких слідчих дій Побережним Б.В. при бездіяльності прокурора Глодкоскока М.В. не проводилось не дивлячись на його численні скарги. 05.04.2019 року Бершадським районним судом Вінницької області по його скарзі на постанову прокурора [PERSON] було винесено ухвалу якою його визнано потерпілим і 10.06.19 року слідчим Побережним Б.В. йому було вручено пам`ятку потерпілого. Після цього слідчим Побережним Б.В. не проводилось жодних слідчих дій не дивлячись на численні скарги до прокуратури проявляючи бездіяльність як наглядового прокурора так і слідчого. 16.09.19 року Бершадським районним судом Вінницької області було винесено ухвалу якою визнано факт протиправної бездіяльності слідчого Побережного Б.В. в подальшому його клопотання від 08.10.19 року і 04.02.20 року були проігноровані прокурором Гирбою В.М. і його скарга подана на особистому прийомі заступнику прокурора області Павельському О.В. не принесла ніякого результату, тобто проігнорована і обласною прокуратурою. За період незаконних дій протиправної бездіяльності правоохоронних органів, він як людина похилого віку мав проблеми зі здоров`ям особливо нервовий стан погіршувався і змушений був звертатись до лікарів щодо нервового стану, через таку протиправну бездіяльність незаконних дій правоохоронних органів. На протязі 14 років через таку бездіяльність прокуратури і слідства йому було нанесено шкоду яку він рахує в розмірі згідно довідки про розмір прожиткового мінімуму в розмірі 2102 грн. на місяць. Тобто протягом даного періоду були витрати на поїздки по судах різних районів і області та м. Києва, тому за 14 років (168 місяців х на 2102 грн. = 353 136 грн.) просить стягнути з винних осіб які вказані в позовній заяві солідарно 353 136,0 грн.. В судовому засіданні позивач [PERSON] позовні вимоги підтримав в повному обсязі по мотивах зазначених в позовній заяві та просить їх задовольнити, стягнувши з винних осіб солідарно матеріальну шкоду в сумі 300 тис. грн., а моральну шкоду 53 136 грн. та пояснив, що на протязі 14 років він намагається відновити справедливість та притягнути до кримінальної відповідальності [PERSON] і [PERSON] за неправдиві свідчення відносно нього про вчинення ним кримінального правопорушення. Органи слідства та прокуратури неналежно здійснювали досудове слідство по кримінальному провадженні, яке внесене до ЄРДР за його заявою про злочин, що змусило його неоднаразово звертатися на дії слідчого та прокурора в суди зі скаргами, які задовольнялися. Слідство проводилося неефективно, що змушувало його звертатися до прокуратури на незаконні дії слідчого, але дієвих заходів не вживалося і провадження по справі закривалося. Такими діями та бездіяльністю органи досудового слідства та прокуратури йому завдана вищезазначена моральна та матеріальна шкода. В судовому засіданні в режимі відеоконференції прокурор Бершадської місцевої прокуратури Гладкоскок М.В. позовні вимоги не визнав та просить відмовити в задоволенні позову по обставинах викладених у поданому відзиві. Представник прокуратури Вінницької області за довіреністю прокурор Чечельницького відділу Бершадської місцевої прокуратури Трембовецький Д.В. в судовому засіданні позовні вимоги не визнав та просить відмовити в задоволенні позову по обставинах викладених у поданому відзиві. Слідчий Бершадського ВП ГУНП у Вінницькій області Побережний Б.В. в судове засідання не з`явився, подав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності в позові просить відмовити. Представник Державної казначейської служби України Сімонова Н. в судове засідання не з`явилася, подала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності, в позові просить відмовити. В поданому відзиві не погоджується з доводами викладеними у позовній заяві, вважає їх необгрунтованими, оскільки Державна казначейська служба України ніяких порушень прав та законних інтересів позивача не допускала і будь-які зобов`язання перед позивачем відсутні. Зі змісту позовної заяви жодного разу не вказано про те, що органи Державної казначейської служби України своїми діями чи бездіяльністю завдали шкоди позивачу, тому підстав для відшкодування шкоди у позивача відсутні. Керівник Бершадської місцевої прокуратури Гирба В.М. в судове засідання не з`явився хоча завчасно був повідомлений про місце та час розгляду справи. В поданих відзивах на позовну заяву керівник Бершадської місцевої прокуратури Гирба В.М., прокурор Бершадської місцевої прокуратури Гладкоскок М.В., слідчий Бершадського ВП ГУНП у Вінницькій області Побережний Б.В. та прокурор відділу забезпечення представницва в суді прокурора Вінницької області Міняйло І. позовні вимоги не визнали зазначивши, що позивачем не надано жодних документів та не обгрунтовано у позовній заяві, які саме збитки позивачем понесено внаслідок незаконної дії або бездіяльності чи незаконного рішення органу досудового розслідування, прокуратури, а лише безпідставно зазначено, що у зв`язку із затягуванням досудового розслідування слідчим Бершадського ВП ГУНП Побережним Б.В., прокурором Бершадської місцевої прокуратури [PERSON] та керівником Бершадської місцевої прокуратури Гирбою В.М. , [PERSON] як особа похилого віку мав проблеми зі здоров`ям, хоча будь-яких документів, які підтверджують, що здоров`я позивача погіршилося через неналежне здійснення досудового розслідування вищевказаного кримінального провадження до позовної заяви не надано. Крім того зазначено, що вказана бездіяльність здійснювалася протягом 14 років, хоча кримінальне провадження №42016020190000051 зареєстроване лише 27.12.2016 року. Таким чином позивач свідомо вводить в оману суд вказуючи, що протягом 14 років триває бездіяльність у зв`язку з неналежним здійсненням досудового розслідування кримінального провадження. Окрім того керівник Бершадської місцевої прокуратури не призначав процесуальних прокурорів, не здійснював нагляд за досудовим розслідуванням кримінального провадження №42016020190000051 від 27.12.2016 року, оскільки згідно розподілу обов`язків працівників Бершадської місцевої прокуратури, він не здійснював та не здійснює контролю за якістю здійснення процесуального керівництва на стадії досудового розслідування, а тому не міг завдати громадянину [PERSON] будь-якої матеріальної та моральної шкоди, яка пов`язана з досудовим розслідуванням даного кримінального провадження. Суд, вислухавши думку позивача [PERSON] , прокурора Бершадської місцевої прокуратури Гладкоскока М.В., представника Вінницької обласної прокуратури за довіреністю прокурора Чечельницького відділу Бершадської місцевої прокуратури Трембовецького Д.В. дослідивши матеріали справи та всебічно проаналізувавши обставини в їх сукупності, дав оцінку зібраним по справі доказам, виходячи зі свого внутрішнього переконання, яке ґрунтується на повному, об`єктивному та всебічному з`ясуванню обставин справи, прийшов до висновку, що позов задоволенню не підлягає з наступних підстав. Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Згідно ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі. В судовому засіданні встановлено, що позивач [PERSON] 24.10.2016 року звернувся із заявою до Бершадської місцевої прокуратури про злочин. Керівник Бершадської місцевої прокуратури Гирба В.М. не вніс відомості до ЄРДР про, що надано відповідь заявнику від 26.10.2016 року, відповідно до якої у зверненні [PERSON] не зазначено жодних об`єктивних даних, які б свідчили про вчинення кримінального правопорушення, а містять лише власні суб`єктивні міркування, які не підтверджуються фактичними обставинами. 03.11.2016 року ухвалою Бершадського районного суду Вінницької області було задоволено частково скаргу [PERSON] щодо неприйняття його заяви про злочин та внесення відповідних відомостей до ЄРДР та зобов`язано уповноважену на прийняття та реєстрацію заяв і повідомлень про кримінальні правопорушення Бершадської місцевої прокуратури розглянути заяву [PERSON] прийняти відповідне рішення, про що повідомити заявника. 26.12.2016 року Бершадською місцевою прокуратурою Рибаку Л.М. було повідомлено про внесенння відомостей за його заявою до ЄРДР 27.12.2016 року та розпочато досудове слідство по кримінальному провадженні №12016020190000051, проведення якого було доручено СВ Бершадського ВП ГУНП у Вінницькій області. Як вбачається із клопотання позивача від 28.09.2018 року він звернувся до Бершадської місцевої прокуратури щодо визнання його потерпілим по кримінальному провадженні №12016020190000051. 01.10.2018 року постановою прокурора Бершадської місцевої прокуратури Гладкоскока М.В. було відмовлено в задоволенні клопотання про визнання [PERSON] потерпілим по кримінальному провадженню №12016020190000051. Ухвалою 05.04.2019 року задоволено скаргу [PERSON] на постанову прокурора Бершадської місцевої прокуратури Гладкоскока М.В. про відмову у визнанні потерпілим та визнано [PERSON] потерпілим у кримінальному провадженні № 42018020190000059. 08.05.2020 року постановою старшого слідчого Бершадського ВП ГУНП у Вінницькій області Побережного Б.В. закрито кримінальне провадження №12016020190000051 у зв`язку з встановленням відсутності у діях [PERSON] та [PERSON] складу злочину, передбаченого ч.1 ст.384 КК України. Ухвалою 10.07.2020 року задоволено скаргу [PERSON] на постанову слідчого СВ Бершадського ВП ГУНП у Вінницькій області Побережного Б.В. від 08.05.2020 року про закриття кримінального провадження, постанову скасовано, матеріали провадження направлено до Бершадської місцевої прокуратури для продовження досудового розслідування. Згідно зі ст.56 Конституції кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. На підставі вказаної норми відшкодуванню за рахунок держави підлягає шкода у випадку встановлення факту заподіяння такої шкоди незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю державної влади. Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. У пунктах 5.6 і 5.7 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12 березня 2019 року у справі № 920/715/17 (провадження № 12-199гс18) зазначено, що "шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється частиною першою статті 1176 ЦК України, а саме у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт. За відсутності підстав для застосування частини першої статті 1176 ЦК України в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила частини шостої цієї статті - така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами (статті 1173, 1174 ЦК України)". Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану органом держвлади, зокрема органами дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, визначені в ст.1176 ЦК. Ці підстави характеризуються особливостями суб`єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець виокремлює посадових чи службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органи досудового розслідування, прокуратури або суду, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов і є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу. Шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках учинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється ч.1 ст.1176 ЦК, а саме - у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт. За відсутності підстав для застосування ч.1 ст.1176 ЦК, в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила ч.6 цієї статті - така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом держвлади, їх посадовими та службовими особами (ст.ст.1173, 1174 цього кодексу). Статтею 1173 ЦК України передбачено, що шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів. У ст.1174 ЦК передбачено, що шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу держвлади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, АРК або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи. Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою та протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві шкоди, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вона заподіяна, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Для наявності підстав зобов`язання відшкодувати шкоду відповідно до вимог ст.ст.1173, 1174 ЦК потрібна наявність незаконного рішення, дії чи бездіяльності органу державної влади чи бездіяльності посадової або службової особи органу державної влади, наявність шкоди, протиправність дій її завдавача та причинний зв`язок між його діями та шкодою, а тому позивач у цій справі повинен довести належними та допустимими доказами завдання йому шкоди і що дії або бездіяльність відповідача є підставою для відшкодування в розумінні ст.ст.1166, 1173, 1174 ЦК. При цьому сам факт винесення слідчим суддею процесуальної ухвали, якою за результатами розгляду скарги позивача вчинити дії, чи скасувати постанову про закриття кримінального провадження, не тягне наслідок цивільно-правового характеру й не може бути доказом того, що бездіяльність відповідача заподіяла позивачу матеріальну шкоду. Судовий контроль на стадії досудового розслідування, унаслідок якого постановлені зазначені позивачем ухвали слідчих суддів, не є достатньою підставою для висновку про протиправність дій відповідача та притягнення його до цивільно-правової відповідальності. Крім того загальні підстави відповідальності за завдану майнову шкоду передбачені нормами статей 1166 ЦК України, відповідно до яких шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини. Шкода, завдана фізичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади чи бездіяльності посадової або службової особи органу державної влади, при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується на підставі статтей 1173, 1174 ЦК України, відповідно до яких обов`язок відшкодувати завдану шкоду потерпілому покладається не на посадову особу, незаконним рішенням, дією чи бездіяльністю якої завдано шкоду, а на державу Україна. Позивач в позовній заяві, а також в своїх поясненнях судові вказав що моральна шкода виражається в проблемах зі здоров`ям, як людини похилого віку, особливо погіршився нервовий стан внаслідок чого вимушений звертатися до лікарів. Матеріальна шкода виражається в понесених витратах на поїздки для участі в судових засіданнях в різних інстаціях і в різних регіонах на протязі 14 років. З огляду на викладене суд виходить із недоведеності позовних вимог, оскільки позивачем не надано доказів на підтвердження наявності заподіяної йому матеріальної та моральної шкоди відповідачами, причинного зв`язку між шкодою та протиправними діяннями відповідачів, що на підставі ст.81 ЦПК є його процесуальним обов`язком. Отже, позивачем не доведено належними та допустимими доказами факту заподіяння йому матеріальної та моральної шкоди відповідачами, розмір якої ніяк не обґрунтований.

Outcome: dismissed