Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-19 00:00:00

До Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області звернувся [PERSON] з вказаним позовом, позовні вимоги якого під час судового розгляду справи неодноразово уточнював, та остаточно просив визнати за ним право власності на житлову площу у будинку [ADDRESS] у розмірі 8,76 кв.м. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що він був одним з співвласників квартири [ADDRESS]. Іншими співвласниками цієї квартири були його брат - [PERSON], батько - [PERSON] та мати - [PERSON] Зазначив, що між ними було досягнуто згоду на продаж цієї квартири та за отримані кошти придбання житлового будинку. У 1997 році він дав доручення, за яким уповноважив [PERSON] продати належну йому частку вищевказаної квартири. Вказана квартира була продана та відповідачами був придбаний будинок [ADDRESS]. Зазначив, що будь-яких відмов від придбаного будинку він не писав, а отже останній вважається спільним майном. За таких обставин у нього є право власності у вказаному будинку у розмірі, еквівалентній частці, що належала йому у проданій квартирі по [ADDRESS] (8,76 кв.м). Представник позивача позов підтримав, просив його задовольнити. Пояснив суду, що [PERSON] належало право власності у квартирі [ADDRESS], яке він набув в порядку приватизації у розмірі 8,76 кв.м. Вказана квартира належала йому та відповідачам у справі на праві спільної часткової власності. У 1997 році він дав доручення, яким уповноважив свого батька - [PERSON] на продаж належної йому частки квартири. Після того, як була реалізована вказана квартира відповідачами у справі на отримані кошти був придбаний будинок [ADDRESS]. За таких обставин, вважав, що вказаний будинок є об'єктом спільної власності як покупців так і позивача, а отже останньому належить право власності у розмірі, еквівалентному належній частці у проданій квартирі - 8,76 кв.м. Відповідач [PERSON] позов не визнав, просив відмовити у його задоволенні. Зазначив, що дійсно квартира [ADDRESS] належала на праві часткової власності йому, його батькові - [PERSON], його матері - [PERSON] та його брату - [PERSON] Приблизно у 1997 році позивач надав згоду на продаж вказаної квартири та дав доручення [PERSON] на продаж його частки. Після цього у 1998 році був придбаний будинок [ADDRESS]. Покупцями вказаного будинку за договором купівлі-продажу у рівних частках виступили він, його дружина - [PERSON] яка діяла також від імені неповнолітнього сина - [PERSON], його батько - [PERSON] та мати - [PERSON] При цьому зазначив, що фактично половину коштів за вказаний будинок ним було внесено особисто, а іншу половину - його батьком. Участі у купівлі будинку [PERSON] не приймав та власних коштів не давав. У 2002 році померла його мати, після смерті якої прийняли спадщину (на належну останній частину у вказаному будинку) він та батько у рівних частках. Коли мати померла позивач жив у м. Хмельницькому та знав про її смерть, проте спадщину не приймав. Потім батько належну йому частку у спірному будинку подарував йому та фактично власниками домоволодіння є він у розмірі 3/5 частин, його дружина та син по 1/5 частині відповідно. Також просив врахувати, що [PERSON] участі у придбанні спірного будинку не приймав, він не є стороною договору, який на даний час ніким не оспорений, спадщину не приймав, а отже жодних прав на нього не має. Представник відповідачів [PERSON], [PERSON] та [PERSON] - [PERSON] позов не визнав, просив відмовити у його задоволенні. Надав пояснення, аналогічні поясненням відповідача [PERSON] Зазначив, що будь-яких правових підстав для визнання за позивачем права власності на спірний будинок не існують. Сам по собі факт надання позивачем доручення на продаж його частки квартири не є підставою для визнання за ним права власності на спірний будинок, оскільки вказаним дорученням останній лише дозволив продати належну йому частку квартири і будь-яких домовленостей на купівлю від його імені будинку між сторонами не було. Також зазначив, що позивачем пропущений строк позовної давності. Вислухавши пояснення сторін, перевіривши матеріали справи судом встановлені наступні обставини. З матеріалів справи встановлено, що 12 грудня 1997 року [PERSON] оформив доручення, яке було посвідчено приватним нотаріусом Хмельницького міського нотаріального округу Гридіним С.О., яким уповноважив [PERSON] продати за ціну і на умовах за його розсудом належну йому частину квартири [ADDRESS]. Для виконання вказаного доручення [PERSON] надав право [PERSON] від свого імені подавати заяви, одержувати необхідні довідки і документи, розписуватися за нього, одержати належні йому гроші, а також виконати всі інші дії, пов'язані з цим дорученням. 03 березня 1998 року між [PERSON], який діє від свого імені та на підставі вищезазначеного доручення від імені [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], яка діє від свого імені та від імені неповнолітнього сина - [PERSON] з однієї сторони, як продавцями, та [PERSON] - з іншої, як покупцем, був укладений договір купівлі-продажу за яким Продавці продали останньому належну їм на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого відділом приватизації Хмельницької міської адміністрації від 28.05.1993 року та зареєстрованого в Хмельницькому БТІ під № 10322, квартиру [ADDRESS]. Також встановлено, що 17 березня 1998 року між [PERSON], як продавцем, та [PERSON], [PERSON]., [PERSON], [PERSON], яка діє від свого імені та від імені неповнолітнього сина - [PERSON], як покупцями, був укладений договір купівлі-продажу, за яким останні придбали у власність у рівних частках житловий будинок з надвірними будівлями, який розташований по вул. Л.Українки, 12 у м. Хмельницькому. Вказаний договір на даний час ніким не оспорений, не визнаний недійсним та відповідно є чинним. З оглянутих в судовому засіданні матеріалів спадкової справи встановлено, що [INFO] померла [PERSON] Після її смерті відкрилася спадщина, до складу якої входила належна їй частка у будинку [ADDRESS] (1/5 частина). Спадщину після [PERSON] прийняли [PERSON] та [PERSON] у рівних частках - по ? частині на належну частку померлій у вказаному будинку (по 1/10 частині відповідно). Також 08 вересня 2009 року між [PERSON] та [PERSON] був укладений договір дарування, який посвідчений нотаріально, за яким [PERSON] подарував останньому належну йому частку у будинку [ADDRESS] у розмірі 3/10 частини. Отже на час розгляду справи власниками спірного будинку [ADDRESS] є [PERSON] у розмірі 6/10 частини, [PERSON] у розмірі 1/5 частина та [PERSON] у розмірі 1/5 частина. Відповідно до положень ст.86 ЦК Української РСР від 18.07.1993 року, в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин, право власності - це врегульовані законом суспільні відносини щодо володіння, користування і розпорядження майном. Власність в Україні виступає в таких формах: приватна, колективна, державна. Відносини власності регулюються Законом України "Про власність", цим Кодексом, іншими законодавчими актами. Приписами ст.112 вказаного Кодексу визначено, що майно може належати на праві спільної власності двом або кільком колгоспам чи іншим кооперативним та іншим громадським організаціям, або державі і одному чи кільком колгоспам або іншим кооперативним та іншим громадським організаціям, або двом чи кільком громадянам. Розрізняється спільна власність з визначенням часток (часткова власність) або без визначення часток (сумісна власність). Відповідно до ст.224 ЦК УРСР за договором купівлі-продажу продавець зобов'язується передати майно у власність покупцеві, а покупець зобов'язується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму. Статтею 227 цього Кодексу визначено, що Договір купівлі-продажу жилого будинку повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією з сторін є громадянин. Недодержання цієї вимоги тягне недійсність договору (стаття 47 цього Кодексу). Договір купівлі-продажу жилого будинку підлягає реєстрації у виконавчому комітеті місцевої Ради народних депутатів. Також главою 4 ЦК Української РСР від 18.07.1993 року, в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин, врегульовані положення щодо представництва та довіреності. Так, угода, укладена однією особою (представником) від імені другої особи (яку представляють) в силу повноваження, що ґрунтується на довіреності, законі або адміністративному акті, безпосередньо створює, змінює і припиняє цивільні права і обов'язки особи, яку представляють (ч.1 ст.62 ЦК УРСР). Довіреністю визнається письмове уповноваження, яке видається однією особою іншій особі для представництва перед третіми особами (ч.1 ст.64 ЦК УРСР) Приписами Закону України «Про власність» від 07.02.1991 № 697-XII, який діяв на момент виникнення спірних правовідносин, були визначені підстав виникнення права власності, в тому числі і спільної сумісної власності. Так, відповідно до ст.12 вказаного закону праця громадян є основою створення i примноження їх власності. Громадянин набуває права власності на доходи від участі в суспільному виробництві, індивідуальної праці, підприємницької діяльності, вкладення коштів у кредитні установи, акціонерні товариства, а також на майно, одержане внаслідок успадкування або укладення інших угод, не заборонених законом. Статтею 17 вказаного Закону визначено, що майно, придбане внаслідок спільної праці членів сім'ї, є їх спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено письмовою угодою між ними. Майно, придбане внаслідок спільної праці громадян, що об'єдналися для спільної діяльності, є їх спільною частковою власністю, якщо інше не встановлено письмовою угодою між ними. Розмір частки кожного визначається ступенем його трудової участі. Системний аналіз вище перелічених норм законів, які діяли на час виникнення спірних правовідносин, свідчить про те, що право власності громадян виникало лише внаслідок їх праці, (право спільної власності - в результаті спільної праці), а також в результаті укладення угод, не заборонених законом. Як встановлено з матеріалів справи договір купівлі-продажу спірного домоволодіння від імені [PERSON] не укладався, та останній не був його стороною. Вказаний договір ніким не оспорений, не визнаний недійсним та на час розгляду справи є чинним. Отже твердження позивача на те, що він є співвласником спірного домоволодіння є безпідставними, нічим не підтверджуються та не ґрунтуються на законі. Будь-яких належних та допустимих доказів того, що позивач уповноважив [PERSON] чи будь-кого іншого на придбання домоволодіння [ADDRESS] за отримані кошти від продажу належної тому частики в квартирі [ADDRESS], позивачем суду не представлено та судом під час розгляду справи не встановлено. Сам по собі факт уповноваження [PERSON] продати від імені [PERSON] належну тому частку квартири [ADDRESS] не є підставою для визнання за останнім право спільної часткової власності на придбаний [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON], яка діяла від свого імені та від імені неповнолітнього [PERSON], [INFO] будинку [ADDRESS] З огляду на викладене суд приходить до переконання, що поданий [PERSON] позов є безпідставним у зв'язку з чим у його задоволенні слід відмовити.

Outcome: dismissed