Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-30 00:00:00

[PERSON] звернулась з позовом до [PERSON] в якому просить визнати квартиру [ADDRESS] спільним майном подружжя, визнати за нею право власності на ? частину цієї квартири, поділити квартиру. Позов мотивує тим, що вона та відповідач перебували у шлюбі з 1992 р. по 2012 р. Від шлюбу мають повнолітню доньку. Позивачка, відповідач та їх донька зареєстровані проживаючими у спірній квартирі. Спірна квартира була придбана у 2000 р. в результаті обміну цієї квартири з квартирою [ADDRESS], яка належала відповідачеві на праві власності до шлюбу з нею. Оскільки відповідач набув право власності на спірну квартиру в період шлюбу, вартість її значно перевищує вартість квартири, яка належала відповідачу до шлюбу, різниця між вартістю нерухомого майна була сплачена власнику із спільних коштів подружжя, позивачка вважає, що спірна квартира з цього часу належить їм обом на праві спільної сумісної власності. В судовому засіданні позивачка просила позов задовольнити. Відповідач в судовому засіданні проти позову заперечував, пояснив, що до шлюбу з позивачкою йому належала однокімнатна квартира, яку він отримав у дар від бабусі. В 2000 р. він зробив обмін належної йому однокімнатної квартири на двокімнатну, яка належала [PERSON] Ніякої доплати до вартості двокімнатної квартири при обміні з однокімнатною він не робив, оскільки двокімнатна квартира [PERSON] була в занедбаному стані, потребувала ремонту, а його однокімнатна квартира знаходилась в охайному стані, після незадовго зробленого ремонту. Після того, як вони з сім»єю вселилися в двокімнатну квартиру після обміну квартир, був зроблений косметичний ремонт: поклеєні шпалери, одна стіна в кухні обкладена кахлем, вхідні двері до квартири замінені на металеві, відремонтовані вікна. Ремонт був зроблений за кошти матері відповідача, а не за спільні кошти позивачки та відповідача. Позивач вважає, що спірна квартира не є спільною власністю його та позивачки, а належить йому особисто. Суд, вислухав сторони, свідків, вивчив матеріали справи, вважає що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав. Як встановлено в судовому засіданні, сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 3 липня 1992 р. по 17 грудня 2012 р. Від шлюбу вони мають доньку [PERSON], [INFO]. Як вбачається з договору міни квартирами від 27 травня 2000 р., посвідченого приватним нотаріусом дніпродзержинського нотаріального округу [PERSON], [PERSON] та [PERSON] уклали договір про те, що [PERSON] міняє належну йому квартиру [ADDRESS], площею 19,5 кв.м. на належну [PERSON] квартиру [ADDRESS], площею 32, 4 кв.м. Як вбачається з тексту п. 3 Договору міни, обмін квартирами був виконаний без доплати. В судовому засіданні позивачка пояснила, що їй невідомо, чи була виплачена якась сума грошей її чоловіком [PERSON] [PERSON], пояснила що вона не може надати суду доказів того, що за час їх шлюбу істотно збільшилася у своїй цінності вартість спірної квартири внаслідок трудових або грошових затрат одного із подружжя або їх обох. В судовому засіданні свідки [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], пояснили, що їм відомо про те, що ремонт в квартирі [ADDRESS] був зроблений за рахунок коштів матері позивача [PERSON] Був зроблений косметичний ремонт, поклеєні шпалери, одна стіна в кухні обкладена кахлем, вхідні двері до квартири замінені на металеві, відремонтовані вікна. Відповідно до положень ст. 25 Кодексу про шлюб та сім»ю України, який діяв на час обміну квартирами, та ст. 62 Сімейного Кодексу України, якщо майно, яке було власністю одного з подружжя, за час шлюбу значно збільшилося у вартості внаслідок трудових або матеріальних затрат другого подружжя або їх обох, воно може бути визнано судом спільною власністю подружжя. Відповідно до ч. 1 ст. 22, ч. 1 ст. 24, ст. 25, ч. 1 ст. 28 Кодексу про шлюб та сім'ю України, чинний на час проведення обміну спірної квартири, майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Майно, яке належало кожному з подружжя до одруження, а також одержане ним під час шлюбу в дар або в порядку успадкування, є власністю кожного з них. Якщо майно, яке було власністю одного з подружжя, за час шлюбу істотно збільшилося у своїй цінності внаслідок трудових або грошових затрат другого подружжя або їх обох, воно може бути визнане судом спільною сумісною власністю подружжя. В разі поділу майна, яке є спільною сумісною власністю подружжя, їх частки визнаються рівними. Відповідно до п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" за загальним правилом дії законів та інших нормативно-правових актів у часі (ч. 1 ст. 58 Конституції України) норми СК України застосовуються до сімейних відносин, які виникли після набрання ним чинності, тобто не раніше 1 січня 2004 року. До сімейних відносин, які вже існували на зазначену дату, норми СК України застосовуються в частині лише тих прав і обов'язків, що виникли після набрання ним чинності. Ці права й обов'язки визначаються на підставах, передбачених СК України. В судовому засіданні позивачкою не надано суду доказів того, що в період їх шлюбу з відповідачем значно збільшилася вартість спірної квартири внаслідок трудових та матеріальних затрат подружжя, того що її вклад в поліпшення вартості майна є значним, а саме таким, внаслідок якого значно збільшилася вартість квартири. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed