Jurisdiction: civil
Date: 2019-06-26 00:00:00

У травні 2019 року [PERSON] звернувся до суду з вказаним позовом, в обґрунтування якого зазначив, що [INFO] помер його дід [PERSON] . За\~ життя останній склав заповіт на користь позивача на належне йому домоволодіння [ADDRESS] . Позивачка звернувся до нотаріальної контори із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті діда, однак йому було відмовлено, оскільки надані правовстановлюючі документи на майно не відповідають дійсному розміру частки. На підставі викладеного просив визнати за ним право власності за заповітом після смерті діда [PERSON] , який помер [INFO] , на 57/100 частку житлового будинку [ADDRESS] Позивач в судове засідання не з`явився, надав до суду заяву, в якій просив задовольнити позовні вимоги та провести розгляд справи за його відсутністю. Представник відповідача Кравченко О.О., яка діє на підставі довіреності надала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності, не заперечувала проти задоволення позову. Треті особи [PERSON] та [PERSON] в судове засідання не з`явились, надали заяву про розгляд справи за їх відсутності, не заперечували проти визнання за позивачем 57/100 частки житлового будинку [ADDRESS] . Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку що позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до частини 1 статті 16 Цивільного кодексу України (далі за текстом ЦК України), кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Статтею 13 Цивільного процесуального кодексу України встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до договору купівлі-продажу від 22.11.1968 року, посвідченого державним нотаріусом Третьої жданівської державної нотаріальної контори, [PERSON] є власником житлового будинку [ADDRESS] . Право власності зареєстроване 23.12.1989 року за №7295. Згідно виписки із рішення Іллічівської районної ради народних депутатів №205 від 26.04.1989 року було оформлено право власності на домоволодіння [ADDRESS] на [PERSON] із часткою 27/100 без виділу в самостійне домоволодіння, а рішенням Іллічівської районної ради народних депутатів №129 від 14.04.1995 року затверджено ідеальні частки на вказане домоволодіння на ім`я [PERSON] із часткою 16/100. Відповідно до витягу з рішення Колегії Іллічівської районної адміністрації Маріупольської міської ради №115 від 23.04.2003 року, просить бюро технічної інвентаризації видати свідоцтво про право власності на ім`я [PERSON] , тому ще є згода співвласників, де частка його буде складати 69/100 частин, частка [PERSON] 20/100, [PERSON] 11/100. 27 січня 2012 року [PERSON] залишив заповіт, посвідчений державним нотаріусом Третьої маріупольської державної нотаріальної контори Папуш П.С., зареєстрований в реєстрі за № 3-105 відповідно до якого заповів [PERSON] належний йому будинок на праві особистої власності житловий будинок з відповідними господарськими та побутовими будівлями та спорудами, земельною ділянкою, що знаходиться в [ADDRESS] . Як вбачається зі свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 29.02.2016 року Іллічівським відділом реєстрації актів цивільного стану Маріупольського міського управління юстиції Донецької області, вбачається, що [INFO] помер дід позивача [PERSON] . [PERSON] звернувся до нотаріальної контори із відповідною заявою про прийняття ним спадщини, що підтверджується витягом про реєстрацію в Спадковому реєстрі №44680664 від 05.08.2016 року. Згідно інформації, наданої Маріупольським бюро технічної інвентаризації 13.08.2018 року, житловий будинок [ADDRESS] [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу від 22.11.1968. Після прийняття в експлуатацію житлового будинку лі. Д-1 та літ.В-1, часткова власність домоволодіння перерахована, а саме: частка домоволодіння, належна [PERSON] склала 57/100 (правовстановлюючі документи підлягають обміну), частка співвласників складає 27/100 та 16/100. Відповідно до технічного паспорту, виготовленого МКП «Маріупольське БТІ» 07.11.2018 року на ім`я [PERSON] , житловий будинок [ADDRESS] , складається з житлового будинку літ. А-1, житлових прибудов літ. А1-1, А2-1, А3-1, прибудов літ. а-1, а2-1, ганка літ. а4, гаражу літ. Б-1, сараїв літ. Е-1, К-1, убиральні літ. И-1, огорожі №1, №5, воріт №6 та замощення І, загальною площею 122,4 кв м, житловою площею 73,6 кв м. Постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 02.05.2019 року, позивачу відмовлено у видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом на домоволодіння [ADDRESS] , оскільки наданий позивачем правовстановлюючі документи на майно не відповідає дійсному розміру частки майна. Як вбачається з Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 06.03.2019 року, [PERSON] на праві приватної спільної часткової власності належить 57/100 частин житлового будинку [ADDRESS] . Згідно відповіді, наданої Третьою маріупольської державної нотаріальної контори 14.06.2019 року, спадкоємцем згідно поданої заяви про прийняття та видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом є онук померлого [PERSON] [PERSON] , [INFO] . Свідоцтво про право на спадщину за заповітом не видано. Згідно ст. 1217 Цивільного кодексу України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом. За правилами ст. 1218 Цивільного кодексу України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Зі змісту ч. 1 ст. 1222 ЦК України слідує, що спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини. Відповідно до вимог ч.1 ст.1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. Згідно ст. 1299 ЦК України, якщо у складі спадщини, яку прийняв спадкоємець, є нерухоме майно, спадкоємець зобов`язаний зареєструвати право на спадщину в органах, які здійснюють державну реєстрацію нерухомого майна (стаття 182 цього Кодексу). Право власності на нерухоме майно виникає у спадкоємця з моменту державної реєстрації цього майна. Згідно пункту 3.1. листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» від 16.05.2013 року № 24-753/0/4-13 якщо нотаріусом обґрунтовано відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, виникає цивільно-правовий спір, що підлягає розглядові у позовному провадженні. Пунктом 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику у справах про спадкування" від 30.05.2008 року № 7 передбачено, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду з правилами позовного провадження. Відповідно до ст. 1 Першого протоколу до конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 р., ратифікованих Законом України від 17.07.1997 року, кожна фізична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності (права власності) інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Із урахуванням всіх обставин, суд вважає вимоги позивача законними та можливим їх задовольнити, визнавши за позивачем право власності в порядку спадкування за заповітом після смерті діда [PERSON] , який помер [INFO] , на 57/100 частину житлового будинку [ADDRESS] .

Outcome: approved