Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-17 00:00:00

03 липня 2019 року позивач звернувся до Шевченківського районного суду міста Києва із позовом до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, третя особа: Публічне акціонерне товариство «Дельта Банк» про стягнення суми інфляційних збитків. Позовні вимоги мотивовані тим, що 22 січня 2015 року між позивачем та ПАТ «Дельта Банк» було укладено договір № 005-29544-220115 банківського вкладу, за яким позивач розмістив на вкладному рахунку 10 000, 00 доларів США, до 22 квітня 2015 року включно. Згідно платіжного доручення від 22 січня 2015 року № 44752867 кошти були перераховані на вкладний рахунок. Відповідно до постанови Правління НБУ від 02.03.2015 року №9150 «Про віднесення ПАТ «Дельта Банк» до категорії неплатоспроможних», виконавчою дирекцією ФГВФО прийнято рішення від 02.03. 2015 року №51 «Про запровадження тимчасової адміністрації у ПАТ «Дельта Банк», згідно з яким з 03.03.2015 року запроваджено тимчасову адміністрацію та призначено уповноважену особу ФГВФО на здійснення тимчасової адміністрації у ПАТ «Дельта Банк» Кадирова В. В. На офіційному сайті Фонду опубліковано оголошення про те, що з 20 липня 2015 року ПАТ «Дельта Банк» починає виплати коштів вкладникам за договорами, строк дії яких закінчився до 30 квітня 2015 року включно та за договорами банківського рахунку (поточні карткові рахунки). В подальшому, позивач звернувся до УО ФГВФО із заявою про включення його до списку вкладників для здійснення виплат за вкладами та забезпечення проведення виплат. Листом від 29.05.2015 року № 05-2991481 У О ФГВФО повідомлено позивача, що наразі відпоповідальні працівники ФГВФО проводять детальний аналіз депозитного портфелю Банку з метою прийняття відповідних рішень щодо формування реєстрів вкладників та подальшої взаємодії з вкладниками банку в частині здійснення виплат грошових коштів, розміщених останніми відповідно до умов договорів банківського рахунку та банківського вкладу. Позивач дізнався про відсутність його в Загальному реєстрі вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду, а також те, що представником AT «Дельта Банк» складено лист від 23 вересня 2015, яким повідомлено, що договір банківського вкладу №005-29544-220115 від 22 січня 2015 року є нікчемним відповідно до вимог п.1 ч.4 cm. 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб». Позивач вважає, що посилання на нікчемність правочину не може бути підставою для відмови у відшкодуванні йому коштів за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб посилаючись на постанову Великої Палати Верховного суду від 04 червня 2019 року, справа № 916/3156/17, провадження №12-304 гс18 у п.81, а саме при виявленні правочинів нікчемними, Фонд та його уповноважена особа чи банк не наділені повноваженнями визнавати або встановлювати правочин нікчемним у зв`язку з чим позивач з вернувся до суду з даним позовом. Ухвалою суду від 16 серпня 2019 року було відкрито провадження у справі та призначено її в порядку спрощеного позовного провадження. 18 вересня 2019 року від третьої особи надішли пояснення по справі, в яких представник ПАТ «Дельта Банк» просив суд відмовити у задоволенні позову у зв`язку з тим, що уповноважена особа діяла та діє в межах повноважень наданих, зокрема ст.37, 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів», з дотриманням встановленого принципу щодо найменших збитків для вкладників. До того ж, представник третьої особи наголосив на тому, що беручи до уваги виписку по особовим рахункам складену за період з 22 січня 2015 року по 12 вересня 2019 року спостерігається повернення грошових коштів, внаслідок нікчемності Договору банківського вкладу № 005-29544-220115 від 22 січня 2015 року із депозитного рахунку [PERSON] на рахунок [PERSON] . 19 вересня 2019 року від представника відповідача надійшов відзив на позов, в якому він просив суд відмовити у задоволенні позову та зазначав, що вимоги до фонду є незаконними, оскільки в силу положень Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» неможливе стягнення з Фонду гарантування вкладів фізичних осіб коштів, компенсацій, пені, будь яких інших санкцій за невиконання чи неналежне виконання зобов`язань банку перед кредитором. Позивач в судове засідання не з`явився, про дату, час і місце судового засідання був повідомлений належним чином, в прохальній частині позовної заяви просив здійснювати розгляд справ без його участі. Представник відповідача в судове засідання не з`явився, про дату, час і місце судового засідання був повідомлений належним чином, в прохальній частині відзиву на позовну заяву просив відмовити в задоволені позовних вимог в повному обсязі. Представник третьої особи в судовому засіданні заперечували проти задоволення позову. Суд, заслухавши пояснення представника третьої особи, дослідивши наявні матеріали справи, об`єктивно оцінивши докази у їх сукупності, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, дійшов висновку, що в задоволенні позову слід відмовити з наступних підстав. Судом встановлено, що 22 січня 2019 року між ПАТ «Дельта Банк» та [PERSON] було укладено договір банківського вкладу № 005-29544-220115, за умовами якого банк відкриває вкладнику вкладний (депозитний) рахунок № [NUMBER] , зарахування коштів на який здійснюється з власного поточного або вкладного (депозитного) рахунку вкладника, відкритого в банку, або готівкою через касу банку у день укладення сторонами договору. Згідно платіжного доручення в іноземній валюті для фізичної особи, яка не здійснює підприємницької діяльності від 22 січня 2015 року № 44752867, [PERSON] здійснив переказ коштів у розмірі 10 000, 00 доларів США зі свого рахунку № [NUMBER] на рахунок позивача № [NUMBER] . На підставі постанови Правління Національного банку України від 02 березня 2015 року № 150 «Про віднесення Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до категорії неплатоспроможних» виконавчою дирекцією Фонду прийнято рішення від 02 березня 2015 року №51 «Про запровадження тимчасової адміністрації у Публічному акціонерному товаристві «Дельта Банк», згідно якого з 03 березня 2015 року запроваджено тимчасову адміністрацію строком на 3 місяці та призначено уповноважену особу Фонду на здійснення тимчасової адміністрацію в ПАТ «Дельта Банк» - Кадирова Владислава Володимировича. Рішенням виконавчої дирекції Фонду від 08 квітня 2015 року №71 внесено зміни до рішення від 02 березня 2015 року №51 та вказано, що тимчасову адміністрацію запроваджено строком на 6 місяців з 03 березня 2015 року по 02 вересня 2015 року. У подальшому, рішенням виконавчої дирекції Фонду від 03 серпня 2015 року №147 продовжено строки здійснення тимчасової адміністрації у ПАТ «Дельта Банк» до 02 жовтня 2015 року. Наказом Уповноваженої особи від 16 вересня 2015 року №813 «Щодо заходів, пов`язаних із наслідками виявлення нікчемних правочинів (договорів) за вкладними операціями» у зв`язку з виявленням комісією нікчемних правочинів відповідно до ч. 3 ст. 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» приписано застосувати наслідки нікчемності договорів банківського вкладу (депозиту), що є нікчемними з підстав, визначених п. 7 ч. 3 ст. 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», у тому числі до договору від 22 січня 2015 року №005-29544-220115. У зв`язку з викладеним Уповноваженою особою на адресу Позивача було направлено повідомлення від 23 вересня 2015 року про нікчемність правочину. Відповідно до ч. 4 ст. 81 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до постанови Київського апеляційного адміністративного суду від 21 березня 2017 року у справі № 826/24888/15, було встановлено обґрунтованість застосування до договору наслідків нікчемності правочину, встановлено, що: «за наявності прямої заборони Правилами ПАТ «Дельта Банк» зараховувати на вкладний (депозитний) рахунок грошові кошти для вкладника від третьої особи та відсутності доказів, що надавали б право станом на 12 лютого 2015 року проводити таку банківську операцію, судова колегія приходить до висновку про обґрунтованість посилання Апелянта на те, що перерахування коштів на рахунок Позивача свідчить про укладення банком договору, умови якого передбачають надання третій особі пільги, яка не передбачена законодавством або внутрішніми документами банку». Окрім того, Київський апеляційний адміністративний суд дійшов висновку про те, що підтверджено матеріалами справи обґрунтованість застосування до договору наслідків нікчемності правочину. Предметом розгляду у вказаній справі було визнання протиправними дій Уповноваженої особи щодо застосування наслідків нікчемності договору банківського вкладу (депозиту) № 005-29544-220115 від 12 січня 2015 року у доларах США, укладеного між ПАТ «Дельта банк» та [PERSON] , які виразилися у невключенні [PERSON] до Загального реєстру вкладників на відшкодування коштів за договором банківського вкладу (депозиту) №005-29544-220115 від 12 січня 2015 року за рахунок Фонду та зобов`язання Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» надати Фонду додаткову інформацію щодо вплати відшкодування у розмірі 91 520, 00 грн. за рахунок коштів Фонду за договором банківського вкладу (депозиту) № 005-29544-220115 від 12 січня 2015 року, укладеного з ПАТ «Дельта Банк». Відповідно до ч. 2 ст. 215 ЦК України недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Відповідно до п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 2009 року N 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», судам відповідно до статті 215 ЦК необхідно розмежовувати види недійсності правочинів: нікчемні правочини - якщо їх недійсність встановлена законом (частина перша статті 219, частина перша статті 220, частина перша статті 224 тощо), та оспорювані - якщо їх недійсність прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує їх дійсність на підставах, встановлених законом (частина друга статті 222, частина друга статті 223, частина перша статті 225 ЦК тощо). Нікчемний правочин є недійсним через невідповідність його вимогам закону та не потребує визнання його таким судом. Оспорюваний правочин може бути визнаний недійсним лише за рішенням суду. Із матеріалів справи вбачається, що було встановлено нікчемність договору банківського вкладу 005-29544-220115 від 12 січня 2015 року та застосовано з підстав, визначених п. 7 ч. 3 ст. 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», у тому числі до договору № 005-29544-220115 від 12 січня 2015 року. Згідно із вимогами ч. 1 ст. 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. Разом із тим, позивач просив суд стягнути з відповідача суму інфляційних втрат в розмірі 91 520, 00 грн., оскільки станом на час звернення до суду із позовом йому не виплачено належне відшкодування за вкладом. Відповідно до ч. 1 ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди. Згідно із ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Велика Палата Верховного Суду в п. 25 своєї постанови від 16.05.2018 року у справі № 686/21962/15-ц дійшла висновку про те, що у статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення (договір чи делікт). Тобто приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань. Разом із тим, за змістом статті 1 Закону України від 3 липня 1991 року N 1282-XII "Про індексацію грошових доходів населення" індекс інфляції (індекс споживчих цін) - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купує населення для невиробничого споживання. Офіційний індекс інфляції, що розраховується Держкомстатом, визначає рівень знецінення національної грошової одиниці України, тобто купівельної спроможності гривні, а не іноземної валюти. Отже, індексації внаслідок знецінення підлягає лише грошова одиниця України - гривня, іноземна валюта індексації не підлягає. Норми частини другої статті 625 ЦК України щодо сплати боргу з урахування встановленого індексу інфляції поширюються лише на випадки прострочення грошового зобов`язання, визначеного у гривнях. Як встановлено в процесі судового розгляду, позивач просить суд стягнути інфляційні втрати у зв`язку із несплатою відповідачем гарантованої суми за вкладом в іноземній валюті в сумі 10 000, 00 доларів США, правочин про розміщення його було визнано нікчемним, а тому суд приходить до висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову. Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно із ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. За таких обставин суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позову в повному обсязі.

Outcome: dismissed