Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-06 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до Києво-Свяошинського районного суду Київської області з позовом до відповідача [PERSON] про зменшення розміру аліментів. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовував тим, що заочним рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області було задоволено позов [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліменів та ухвалено стягувати з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання дитини [PERSON] у розмірі 5000 грн. щомісячно до досягнення дитиною повноліття. Позивач вказує, що про вище зазначене рішення дізнався випадково 01 лютого 2021 року і скориставшись своїм правом подав до суду заяву про перегляд заочного рішення, проте йому було відмовлено. Вказує, що на даний час ніде не працює, його фінансове становище є скрутним і сума в 5 000 грн. є для нього не підсильною. Також, [PERSON] зазначає, що рішенням Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу з нього на користь його першої дружини - [PERSON] стягуються аліменти на утримання двох неповнолітніх дітей - [PERSON] , [INFO] а [PERSON] , [INFO] у вигляді Ѕ частини всіх видів заробітку (доходу). Позивач також зазначає, що має значну заборгованість по аліментах у розмірі 150 000 грн. На момент звернення до суду із вказаним позовом та починаючи з 25 серпня 2020 року [PERSON] перебуває на обліку як безробітний в Голосіївській районній філії Київського міського центру зайнятості. Фінансову допомогу отримує від родичів на яку і існує. На підставі вище наведеного, позивач просив суд, зменшити розмір аліментів, що стягуються з [PERSON] на користь [PERSON] на підставі Рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 28 лютого 2020 року на утримання дитини [PERSON] , [INFO] , з 5 000 грн. щомісячно до досягнення дитиною повноліття, починаючи з 31 жовтня 2019 року на 1/6 частину усіх видів заробітку та доходів, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісяця, з дня набрання рішення суду законної сили та до досягнення дитиною повноліття. Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 26 квітня 2021 року відкрити провадження у справі. У судовому засіданні позивач підтримав позовні вимоги з підстав, наведених у позовній заяві. Відповідач у судовому засіданні проти позову заперечувала. Заслухавши доводи сторін, дослідивши зібрані у справі докази, суд дійшов такого висновку. Судом з`ясовано, що сторони у справі є батьками малолітньої доньки [PERSON] , яка народилася [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] . Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року №789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. За змістом ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Заочним Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 28 лютого 2021 року у справі №369/14195/19 стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання дитини [PERSON] , [INFO] , у розмірі 5000 грн. щомісячно, починаючи з 31 жовтня 2020 року і до досягнення дитиною повноліття. Згадане судове рішення набрало законної сили. За приписами ч. ч. 1-2 ст. 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів (ч. 3 ст. 181 СК України у редакції в редакції Закону від 17 травня 2017 року №2037-VIII). Згідно зі ст. 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Виходячи з логічного й системного тлумачення наведених законодавчих положень, можна зробити висновок, що суд вправі змінити спосіб стягнення аліментів виключно за позовом одержувача аліментів. Платник аліментів може вимагати у судовому порядку лише зміни їх розміру у межах обраного одержувачем аліментів способу їх стягнення (такий висновок суду відповідає правовій позиції Верховного Суду, висловленій у постанові від 24 лютого 2020 року у справі № 539/3532/18). Зважаючи на те, що [PERSON] є платником аліментів, а не їх одержувачем, він не може вимагати зміни способу стягнення з нього аліментів шляхом пред`явлення відповідного позову. Під зміною розміру аліментів слід розуміти відповідно збільшення або зменшення кількісних показників за тим способом стягнення аліментів, які були визначені судом при їх присудженні (для аліментів у частці від доходу - її зменшення чи збільшення, для аліментів у твердій грошовій сумі - зменшення чи збільшення цієї суми). Отже, пред`являючи позов про стягнення з нього аліментів у розмірі 1/6 частини всіх видів заробітку (доходу) [PERSON] щомісячно, позивачем фактично заявлено вимогу про зміну способу стягнення аліментів, а не про зміну їх розміру. З огляду на те, що позивач не просив змінити розмір аліментів у твердій грошовій сумі в якій стягуються аліменти на утримання малолітньої доньки [PERSON] , суд відповідно до принципу диспозитивності цивільного судочинства не може вирішувати це питання з власної ініціативи у межах справи, яка розглядається. Також суд звертає увагу на те, що згідно з п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. Враховуючи зміст ст. ст. 181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів один із батьків дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища платника аліментів може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів. У постанові Верховного Суду України від 05 лютого 2014 року у справі №6-143цс13 зроблено висновок, що розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів. Звертаючись до суду з позовом про зменшення розміру аліментів, позивач посилався на те, що він сплачує аліменти на двох дітей від першого шлюбу, перебуває на обліку в центрі зайнятості у зв`язку з безробіттям та знаходиться у важкому матеріальному становищі, проте суд звертає увагу на те, що на момент ухвалення заочного рішення від 28 лютого 2021 року, відповідач вже мав трьох дітей, а отже його сімейний стан не змінився, також позивач не надав суду доказів на підтвердження тяжкого матеріального стану, так само як і не надав доказів того, що з об`єктивних причин він не може працювати. Верховний Суд у постанові від 16 вересня 2020 року у справі №565/2071/19 зазначив, що аналіз норми ст. 192 СК України дає підстави для висновку, що підставами зміни розміру аліментів є як зміна матеріального, так і зміна сімейного стану як самостійна підстава для зменшення або збільшення розміру аліментів. При цьому такі положення закону не виключають одночасне настання обох підстав для зміни розміру аліментів: і зміни сімейного і зміни матеріального стану. Однак, зміна сімейного стану є самостійною, не залежною від зміни матеріального стану підставою для зміни розміру аліментів. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (ч. 1 ст. 12 ЦПК України), обов`язок доказування покладається на сторін (ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України). Так, відповідно до приписів ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч. 1 ст. 76 ЦПК України). Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування, тобто щодо обставин, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ч. ч. 1, 2 ст. 77 ЦПК України). Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч. 2 ст. 78 ЦПК України). Також суд ураховує те, що за приписами ч. 1 ст. 182 СК України передбачено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Зважаючи на те, що діти позивача від першого шлюбу - [PERSON] та [PERSON] народилися до ухвалення заочного рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 28 лютого 2021 року, наявність на утриманні позивача цих двох дітей з огляду на приписи ч. 1 ст. 182 СК України повинна була перевірятись судом при визначенні розміру аліментів, яка підлягала стягненню з [PERSON] . Крім того, позивачем не підтверджено з покликанням на належні, допустимі та достовірні докази зміни сімейного стану, наявності тяжкого матеріального стану та не надано доказів на підтвердження того, що він з об`єктивних причин не може працювати. Крім того суд зазначає, що батьки не мають компенсувати зменшення розміру аліментів за рахунок збільшення утримання однієї дитини порівняно з іншими. Враховуючи вище викладене, суд дійшов висновку про необхідність відмовити [PERSON] у задоволенні його позовних вимог про стягнення з нього аліментів на утримання малолітньої доньки [PERSON] у розмірі 1/6 частини всіх його видів заробітку (доходу) щомісячно.

Outcome: dismissed