Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-13 00:00:00

Представник позивача адвокат Бойченко Д.О. звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач посилається на те, що між ПАТ «Банк Ренесанс Капітал» та [PERSON] 27 травня 2014 року укладено кредитний договір №GP-6404681 відповідно до якого видано кредит у сумі 20913,96 грн. 19 липня 2016 року ПАТ «Банк Ренесанс Капітал» припинилося шляхом приєднання до ПАТ «ПУМБ», тобто ПАТ «ПУМБ» є правонаступником ПАТ «Банк Ренесанс Капітал», та на баланс ПАТ «ПУМБ» передана заборгованість за кредитним договором. Відповідач не виконує свої зобов`язання за кредитним договором, а тому станом на 08 січня 2019 року заборгованість складає 51707,66 грн., з яких: заборгованість за кредитом - 1205 грн., заборгованість за процентами - 14,44 грн., заборгованість за комісією - 509,15 грн., штрафні санкції - 49979,07 грн. Відповідачем подано письмове заперечення проти позову, в якому вона просить відмовити у задоволенні позову, оскільки нею в повній мірі було сплачено суму заборгованості перед ПАТ «ПУМБ» за кредитним договором №GP-6404681 від 27.05.2014 року у сумі 20004,10 грн., що підтверджується квитанцією від 23.11.2018р. №0.0.1194067692.1 та постановою про закінчення виконавчого провадження від 23.11.2018р. ВП №55240208. Представник позивача надав суду письмову заяву про розгляд справи без участі представника позивача та просив позов задовольнити в повному обсязі, не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідач надала суду заяву про розгляд справи за її відсутності. Згідно вимог ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши письмові докази, вважає, що в задоволені позову слід відмовити з наступних підстав. Так, судом встановлено, що 27 травня 2014 року між [PERSON] та ПАТ «Банк Ренесанс Капітал» було укладено кредитний договір №GP-6404681 відповідно до якого відповідачу видано кредит у сумі 20913,96 грн. Згідно до Статуту АТ «ПУМБ», погодженого Національним Банком України 07 грудня 2018 року, ПАТ «ПУМБ» є правонаступником ПАТ «Банк Ренесанс Капітал». ПАТ «ПУМБ» за вих. № 165 від 10 квітня 2017 року направив на адресу [PERSON] письмову вимогу (повідомлення), в якій зазначив, що ПАТ «ПУМБ» є правонаступником усіх прав та обов`язків АТ «Банк Ренесанс Капітал», та станом на 10.04.2017 року у [PERSON] існує заборгованість перед банком у розмірі 19200,42 грн., а тому вимагає погасити заборгованість по кредитному договору до 17.04.2017 року. Відповідно до виписки з рахунка [PERSON] її заборгованість за кредитним договором № №GP-6404681 від 27.05.2014 року, [PERSON] станом на 27.05.2019 року має заборгованість по кредиту у розмірі 51707,66 грн., з яких: заборгованість за кредитом - 1205 грн., заборгованість за процентами - 14,44 грн., заборгованість за комісією - 509,15 грн., штрафні санкції - 49979,07 грн. З даного розрахунку не вбачається за який саме період виникла заборгованість за кредитним договором. З постанови про закінчення виконавчого провадження ВП55240208 від 23.11.2018 року, вбачається що виконавче провадження було відкрито на підставі виконавчого напису нотаріуса №2341 виданого 26.05.2017 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Гамаль І.М. про стягнення з [PERSON] на користь ПАТ «ПУМБ» заборгованості у сумі 20004,10 грн. Також з зазначеної постанови вбачається, що вимоги виконавчого документа виконано боржником фактично повністю, що і стало підставою закінчення виконавчого провадження. З квитанції, наданої відповідачем від 23.11.2018р. №0.0.1194067692.1, вбачається, що [PERSON] на сплату борг було сплачено 22004,51 грн. У відповідності до ст. 2 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий та неупереджений розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ст.ст. 12, 13 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд розглядає справи не інакше, як за зверненням особи в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбаченому цим Кодексом випадках. Згідно ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. У відповідності до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Із письмової вимоги (повідомлення) від 10.04.2017 року № 165 вбачається, що ПАТ «ПУМБ» була направлена [PERSON] вищевказана письмова вимога (повідомлення), однак письмових доказів того, що відповідач [PERSON] отримала вищевказану вимогу, суду не надано. Обов`язок доведення наявності заборгованості у боржника покладається на кредитора, який звертається до суду за захистом свого порушеного права - стягнення заборгованості, звернення стягнення тощо. За змістом статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. У ч. 1 ст. 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. У даному випадку договірні правовідносини виникли між банком та фізичною особою-споживачем банківських послуг (ч. 1 ст. 11 Закону України "Про захист прав споживачів"). Щодо вимоги банку про стягнення штрафних санкцій (неустойки), суд зазначає наступне. У виписці з рахунку зазначено, що [PERSON] має заборгованість з штрафних санкцій (неустойки) за порушення зобов`язання за кредитом у розмірі 49979,07 грн. Статтею 549 Цивільного кодексу України передбачено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Частина ми першою та другою статті 551 Цивільного кодексу України встановлено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Розмір неустойки, встановлений законом, може бути збільшений у договорі, якщо таке збільшення не заборонено законом. Сторони можуть домовитися про зменшення розміру неустойки, встановленого актом цивільного законодавства, крім випадків, передбачених законом. Таким чином, у разі укладення кредитного договору неустойка поділяється на встановлену законом (розмір та підстави стягнення якої визначаються актами законодавства) та договірну (розмір та підстави стягнення якої визначаються сторонами в самому договорі). Банком не надано доказів того, що кредитний договір №GP-6404681 від 27.05.2014 року визначає розмір та підстави стягнення неустойки, при цьому пропозиція укласти цей договір не місить умов про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру. Не визначено у даному випадку такої неустойки і актами законодавства. У позовні заяві Банк взагалі не обґрунтував, на підставі чого ним було нараховано неустойку за кредитним договором №GP-6404681 від 27.05.2014 року у розмірі 49 979,07 грн. Крім того, оскільки ПАТ «ПУМБ» вже реалізувало своє право на стягнення заборгованості за кредитним договором № №GP-6404681 від 27.05.2014 року шляхом вчинення виконавчого напису нотаріуса, повторне стягнення зазначених складових кредитної заборгованості, а саме суми основної заборгованості, процентів за користування кредитом та штрафних санкцій,нарахованих у межах строку кредитування, суперечитиме вимогам статті 61 Конституції України, відповідно до якої ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Таким чином, аналізуючи досліджені в судовому засіданні докази, суд приходить до висновку, що в задоволенні позову слід відмовити.

Outcome: dismissed