Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-15 00:00:00

19.06.2020 року [PERSON] звернувся з позовом до АТ «Українська залізниця» (далі по тексту АТ «Укрзалізниця»), вказавши, що з 13.11.2015 року працював на посаді помічника машиніста електропоїзда. 29.10.2019 року у зв`язку із переходом на виборчу посаду до первинної профспілкової організації вільної профспілки залізничників України виробничого підрозділу «Запорізьке моторвагонне депо був звільнений наказом № 293 від 29.10.2019 року. 16.03.2020 року позивач склав свої повноваження голови профспілки ППО ВПЗУ Запорізьке моторвагонне депо, а з лютого 2020 року звертався до АТ «Укрзалізниця» із заявами про прийняття на роботу на різні посади, однак, йому було відмовлено з різних підстав. По суті заявлених вимог позивач просив визнати незаконною невмотивовану відмову відповідача у прийнятті позивача на роботу, зобов?язати відповідача прийняти [PERSON] на роботу на посаду бригадир (звільнений) підприємств залізничного транспорту 5 розряду структурного підрозділу «Запорізьке моторвагонне депо» регіональної філії «Придніпровська залізниця» АТ «Українська залізниця», стягнути з відповідача на користь [PERSON] середньомісячний заробіток за період часу з 16.03.2020 року по 19.06.2020 року в сумі 42187,86 гривень та моральну шкоду в сумі 10000 гривень. Ухвалою суду від 17.08.2020 року відкрите провадження у справі та справу призначено до розгляду в порядку загального позовного провадження. 11.09.2020 року відповідачем подано відзив на позовну заяву. Ухвалою суду від 30.09.2020 року закрите підготовче провадження у справі, справу призначено до розгляду. Також судом вирішувались клопотання про допит свідків, про витребування доказів, інші. В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав на підставах, зазначених у позові. Представник відповідача проти позову заперечувала повністю, вказувала, що [PERSON] був та наразі продовжує займати посаду голови профспілкової організації, тому не може бути прийнятий на роботу. Судом за клопотанням сторін досліджувались письмові докази, а також допитувались свідки. Свідок [PERSON] показав, що працює працівником начальника з кадрових питань СП «Запорізьке моторвагонне депо» АТ «Укрзалізниця». [PERSON] було обрано головою профспілки, у зв`язку з чим він звільнився, а потім звернувся із заявою про прийняття на роботу на посаду бригадира, яка на момент звернення була вакантною, але потім на цю посаду перевели іншу особу. При вивченні письмових доказів судом встановлено наступне. Відповідно до копії трудової книжки [PERSON] з 13.11.2015 року працював помічником по 13.02.2020 року працював на АТ «ЗАЛК» на посаді провідного економіста з матеріально-технічного забезпечення відділу матеріально-технічного забезпечення комерційної служби. Наказом 29.10.2019 року [PERSON] звільнений з посади на підставі ст. 36 п. 5 КЗпП у зв`язку з переходом на виборну посаду до первинної профспілкової організації вільної профспілки залізничників України виробничого підрозділу Запорізьке моторовагонне депо. З 06.02.2020 року [PERSON] звертався до начальника Запорізького моторвагонного депо з заявами про прийняття на роботу на вакантні посади. Листом заступника директора регіональної філії «Придніпровська залізниця» АТ «Укрзалізниця» від 11.03.2020 року [PERSON] повідомлено про наявність вакантних посад на підприємстві та вказано, що робота за вказаними посадами передбачає повну зайнятість. Згідно листа в.о. голови ППО ВПЗУ Запорізьке моторвагонне депо № 19 від 18.03.2020 року [PERSON] склав свої повноваження як голова профспілки ППО ВПЗУ Запорізьке моторвагонне депо. Водночас листом № 20 від 23.03.2020 року голова ППО ВПЗУ Запорізьке моторвагонне депо [PERSON] повідомив про те, що зняття його з посади голови профспілки було здійснено з порушення Статуту та [PERSON] надалі залишається головою профспілки ВПЗУ Запорізьке моторвагонне депо. Листом № 26 від 08.04.2020 року голова ППО ВПЗУ Запорізьке моторвагонне депо [PERSON] повідомив, що рішення від 16.03.2020 року про його увільнення від повноважень голови профспілки скасоване протокольним рішенням від 20.03.2020 року та [PERSON] повернуто на посаду голови профспілки ВПЗУ Запорізьке моторвагонне депо. Оцінивши надані сторонами та досліджені в судовому засіданні докази суд дійшов наступних висновків. Твердження позивача про те, що він з 16.03.2020 року звільнений з посади голови профспілки не підтверджені належними та допустимими доказами та спростовуються підписаними самим же позивачем [PERSON] листами з повідомленням про те, що рішення про його звільнення є незаконним та було в подальшому скасоване. При вирішенні справи суд виходить з наступного. Відповідно до положень ст. 12, 13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Як вказує ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Європейський суд з прав людини у п. 23 рішення у справі "Проніна проти України" (Заява N 63566/00) від 18 липня 2006 року нагадав, що п. 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Статтею 252 ч. 5 КЗпП, на яку позивач посилався в обґрунтування заявлених вимог, визначено, що працівникам, звільненим у зв`язку з обранням їх до складу виборних профспілкових органів, після закінчення строку їх повноважень надається попередня робота (посада) або за згодою працівника інша рівноцінна робота (посада). Оскільки позивачем не доведено того, що у нього на момент звернення до працедавця із заявами про надання попередньої або іншої рівноцінної роботи завершився строк повноважень як голови профспілки, тож підстав визнавати незаконною відмову АТ «Укрзалізниця» у прийнятті [PERSON] на роботу у відповідності до положень ст. 252 КЗпП немає. Інші позовні вимоги є похідними, тож, враховуючи висновок суду про відсутність підстав для задоволення першої вимоги позивача, немає підстав і для задоволення усіх наступних. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed