Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-03 00:00:00

В липні 2017 року [PERSON] (далі по тексту - позивач) звернувся до Шевченківського районного суду міста Києва із позовом до публічного акціонерного товариства «СБЕРБАНК» (далі по тексту - відповідач), третя особа: публічне акціонерне товариство «Одеський коровай» про визнання поруки припиненою. Позовні вимоги мотивовані тим, що 24.06.2010 року між ПАТ «ДОЧІРНІЙ БАНК СБЕРБАНКУ РОСІЇ» та ВАТ «Одеський коровай» було укладено договір про відкриття кредитної лінії № 18-В/10, за умовами якого банк відкрив позичальнику мультивалютну відновлювальну кредитну лінію в російських рублях. Позичальник зобов'язався повернути наданий кредит і сплатити проценти за користування кредитними коштами не пізніше 23.06.2015 року. В забезпечення виконання умов кредитного договору 06.03.2012 року між ПАТ «ДОЧІРНІЙ БАНК СБЕРБАНКУ РОСІЇ» та позивачем було укладено договір поруки, за яким [PERSON] зобов'язався відповідати за виконання договору № 18-В/10 від 24.06.2010 року. 24.02.2015 року відповідач направив вимогу позичальнику про дострокове погашення заборгованості за кредитним договором. Позивач, як поручитель, не отримував вимогу про дострокове погашення заборгованості, оскільки вона була надіслана на невірну адресу. Позивач зазначав, що порука за договором від 06.03.2012 року є припиненою на підставі ч. 4 ст. 559 ЦК України, оскільки банк протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобовязання не пред'явив вимоги до поручителя. Так, 24.02.2015 року банк направив ПАТ «Одеський коровай» вимогу про дострокове повернення суми боргу, а позов подав до суду лише 10.09.2015 року. Окрім того, порука є припиненою на підставі ч. 3 ст. 559 ЦК України, оскільки 27.02.2014 року була укладена додаткова угода про переведення боргу за кредитним договором, а поручитель не поручився за іншого боржника. Посилаючись на викладене, позивач просив суд визнати поруку, що виникла за договором поруки б/н від 06.03.2012 року, укладеним між ПАТ «ДОЧІРНІЙ БАНК СБЕРБАНКУ РОСІЇ» та [PERSON] такою, що припинена з 10.09.2015 року. Ухвалою суду від 17.07.2017 року було відкрито провадження у справі та призначено її до судового розгляду на 20.10.2017 року. 20.10.2017 року від представника позивача надійшли додаткові пояснення по суті справи, в яких він просив залучити до участі у справі ТОВ «АДОНАЙ» та зупинити провадження у справі до вирішення по суті справи № 826/8143/17, яка розглядається Окружним адміністративним судом міста Києва. Ухвалою суду від 20.10.2017 року в задоволенні клопотання представника позивача про зупинення провадження у справі та залучення співвідповідача було відмовлено. В судовому засіданні 20.10.2017 року, з урахуванням думок сторін, суд перейшов до розгляду справи по суті. 19.12.2017 року від представника відповідача надійшли письмові пояснення по справі, в яких він зазначав, що шестимісячний строк не було пропущено, оскільки п. 8.5. кредитного договору встановлено виконання вимоги про дострокове виконання умов кредитного договору не пізніше 10 днів з дати такої вимоги. Вимогу позичальником було отримано 04.03.2015 року та строк її виконання становив не пізніше 14.03.2015 року, а з урахуванням вихідних - 16.03.2015 року. А з позовом до суду позивач звернувся 25.08.2015 року, тобто із дотриманням строку, встановленого ч. 4 мст. 559 ЦК України. Щодо посилань позивача з приводу припинення поруки на підставі ч. 3 ст. 559 ЦК України, оскільки 27.02.2014 року була укладена додаткова угода про переведення боргу за кредитним договором, а поручитель не поручився за іншого боржника, таку угоду вчинено не було, що підтверджується постановою Київського апеляційного господарського суду. Посилаючись на викладене, позивач просив суд відмовити у задоволенні позову. 04.09.2018 року представник позивача надав суду додаткові пояснення по справі, в яких посилався на додаткову підставу для визнання поруки припиненою - закінчення строку дії поруки. В судовому засіданні представник позивача позов підтримав та просив суд про його задоволення. Представник відповідача в судовому засіданні позов не визнав та заперечував проти його задоволення. Представник третьої особи в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Суд, заслухавши пояснення представників сторін, розглянувши подані сторонами докази, повно і всебічно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає, що в задоволенні позову слід відмовити з огляду на наступне. Судом встановлено, що 24.06.2010 року між ПАТ «ДОЧІРНІЙ БАНК СБЕРБАНКУ РОСІЇ» (правонаступником якого є відповідач) та ВАТ «Одеський коровай» було укладено договір про відкриття кредитної лінії № 18-В/10, за умовами якого банк відкрив позичальнику мультивалютну відновлювальну кредитну лінію в російських рублях. Позичальник зобов'язався повернути наданий кредит і сплатити проценти за користування кредитними коштами Строк виконання кредитних зобов'язань згідно із договором та договорами про внесення до нього змін встановлений не пізніше 31.12.2016 року (а.с. 15-49). В забезпечення виконання умов кредитного договору 06.03.2012 року між ПАТ «ДОЧІРНІЙ БАНК СБЕРБАНКУ РОСІЇ» та позивачем було укладено договір поруки, за яким [PERSON] зобов'язався відповідати за виконання договору № 18-В/10 від 24.06.2010 року (а.с. 54). Строк дії договору поруки встановлений до 31.12.2017 року. 24.02.2015 року відповідач направив вимогу позичальнику про дострокове погашення заборгованості за кредитним договором, яку останній отримав 04.03.2015 року (а.с. 143-147, 148). В подальшому, 25.08.2015 року відповідач звернувся до суду із позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором № 18-В/10 від 24.06.2010 року в сумі 53316938,49 грн. до [PERSON] (а.с. 149, 150, 151). Згідно ч. 1 ст. 598 ЦК України, зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Частиною 4 статті 559 ЦК України закріплено, що порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. Згідно із ч. 4 ст. 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов'язання не встановлений або встановлений моментом пред'явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред'явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки. Згідно із роз'ясненнями, які містяться в п. 24 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» від 30 березня 2012 року N 5, відповідно до частини четвертої статті 559 ЦК порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. При вирішенні таких спорів суд має враховувати, що згідно зі статтею 526 ЦК зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Отже, якщо кредитним договором не визначено інші умови виконання основного зобов'язання, то у разі неналежного виконання позичальником своїх зобов'язань за цим договором строк пред'явлення кредитором до поручителя вимоги про повернення отриманих у кредит коштів має обчислюватися з моменту настання строку погашення зобов'язання згідно з такими умовами, тобто з моменту настання строку виконання зобов'язання у повному обсязі або у зв'язку із застосуванням права на повернення кредиту достроково. Пред'явленням вимоги до поручителя є як направлення/вручення йому вимоги про погашення боргу (залежно від умов договору), так і пред'явлення до нього позову. При цьому в разі пред'явлення вимоги до поручителя кредитор може звернутися до суду протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання. При цьому сама по собі умова договору про дію поруки до повного виконання позичальником зобов'язання перед кредитодавцем або до повного виконання поручителем взятих на себе зобов'язань не може розглядатися як установлення строку дії поруки, оскільки це не відповідає вимогам статті 252 ЦК України, згідно з якою строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами. Термін визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати. Згідно із правовою позицією Верховного Суду України у справі за № 6-106цс14, за змістом частини четвертої статті 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. У разі неналежного виконання позичальником своїх зобов'язань за основним договором строк пред'явлення кредитором до поручителя вимоги про повернення отриманих у кредит коштів повинен обчислюватися з моменту настання строку погашення зобов'язання згідно з такими умовами, тобто з моменту настання строку виконання зобов'язання або у зв'язку із застосуванням права на повернення кредиту достроково. За умови пред'явлення банком боржнику й поручителю вимог про дострокове виконання зобов'язання з повернення кредиту, змінюється в односторонньому порядку строк виконання основного зобов'язання й порука припиняється, якщо кредитор не пред'явить вимоги до поручителя протягом шести місяців від зміненої дати виконання основного зобов'язання. Також згідно із Правовою позицією, висловленою Верховним Судом України у справі № 6-53цс14, регулюючи правовідносини з припинення поруки у зв'язку із закінченням строку її чинності, частина четверта статті 559 ЦК України передбачає три випадки визначення строку дії поруки: протягом строку, установленого договором поруки (перше речення частини четвертої статті 559 ЦК України); протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання, якщо кредитор не пред'явить вимоги до поручителя (друге речення частини четвертої статті 559 ЦК України); протягом одного року від дня укладення договору поруки (якщо строк основного зобов'язання не встановлено або встановлено моментом пред'явлення вимоги), якщо кредитор не пред'явить позову до поручителя (третє речення частини четвертої статті 559 ЦК України). Аналіз зазначеної норми права дає підстави для висновку про те, що строк дії поруки (будь-який із зазначених у частині четвертій статті 559 ЦК України) не є строком захисту порушеного права, а є строком існування суб'єктивного права кредитора й суб'єктивного обов'язку поручителя, після закінчення якого вони припиняються. Це означає, що зі збігом цього строку (який є преклюзивним) жодних дій щодо реалізації свого права за договором поруки, зокрема й застосування судових заходів захисту свого права (шляхом пред'явлення позову), кредитор вчиняти не може. З огляду на преклюзивний характер строку поруки й обумовлене цим припинення права кредитора на реалізацію даного виду забезпечення виконання зобов'язань застосоване в другому реченні частини четвертої статті 559 ЦК України словосполучення "пред'явлення вимоги" до поручителя протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання як умови чинності поруки слід розуміти як пред'явлення кредитором у встановленому законом порядку протягом зазначеного строку саме позовної, а не будь-якої іншої вимоги до поручителя. При цьому зазначене положення не виключає можливості пред'явлення кредитором до поручителя іншої письмової вимоги про погашення заборгованості за боржника, однак і в такому разі кредитор може звернутися з такою вимогою до суду протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання. Отже, виходячи з положень другого речення частини четвертої статті 559 ЦК України, слід дійти висновку про те, що вимогу до поручителя про виконання ним солідарного з боржником зобов'язання за договором повинно бути пред'явлено у судовому порядку в межах строку дії поруки, тобто упродовж шести місяців із моменту настання строку погашення чергового платежу за основним зобов'язанням (якщо умовами договору передбачено погашення кредиту періодичними платежами), або із дня, встановленого кредитором для дострокового погашення кредиту в порядку реалізації ним свого права, передбаченого частиною другою статті 1050 ЦК України, або із дня настання строку виконання основного зобов'язання (у разі, якщо кредит повинен бути погашений одноразовим платежем) Пунктом 8.3. кредитного договору передбачено, що банк має право в односторонньому порядку вимагати від Позичальника дострокового повернення повної суми заборгованості за договором в разі неналежного виконання позивальником зобов'язань за кредитним договором. Згідно із п. 8.5. кредитного договору позичальник, у разі направлення банком письмової вимоги про дострокове повернення повної суми заборгованості, зобов'язаний здійснити усі платежі за цим договором на користь банку в строк не пізніше 10 календарних днів з дня отримання такого повідомлення. Матеріалами справи підтверджується, що позичальник (третя особа) отримав вимогу про дострокове погашення боргу 04.03.2015 року (а.с. 148), а отже мав право виконати зобов'язання у добровільному порядку не пізніше 14.03.2015 року та враховуючи, що це вихідний день - 16.03.2015 року, а отже банк мав право подати позов до поручителя не пізніше 16.09.2015 року. Із позовом про стягнення боргу за кредитним договором відповідач звернувся 25.08.2015 року, в межах шестимісячного строку дії поруки (а.с. 150). Вказана позиція суду узгоджується із позицією Верховного Суду України під час розгляду справи № 644/6558/15-ц від 14.06.2017 року, в якій ВСУ дійшов висновку про те, що згідно зі статтею 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Отже, якщо кредитним договором не визначено інших умов виконання основного зобов'язання, то в разі неналежного виконання позичальником своїх зобов'язань за цим договором строк пред'явлення кредитором до поручителя вимоги про повернення отриманих у кредит коштів потрібно обчислювати з моменту настання строку погашення зобов'язання згідно з такими умовами, тобто з моменту настання строку виконання зобов'язання в повному обсязі або у зв'язку із застосуванням права на повернення кредиту достроково. Згідно із правовою позицією, висловленою Верховним Судом України у справі за № 6-990цс15: «відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Наслідки прострочення позичальником повернення позики визначено у статті 1050 ЦК України. Якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу (частина друга статті 1050 ЦК України). Згідно з частиною п'ятою статті 261 ЦК України за зобов'язанням з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. За змістом частини четвертої статті 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Оскільки відповідно до статті 554 ЦК України поручитель відповідає перед кредитором у тому самому обсязі, що й боржник, то у разі неналежного виконання боржником зобов'язань за кредитним договором передбачений частиною четвертою статті 559 ЦК України строк пред'явлення кредитором вимог до поручителя про повернення боргових сум, погашення яких згідно із умовами договору визначено періодичними платежами, повинен обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу. Проте, якщо кредитор змінює на підставі частини другої статті 1050 ЦК України строк виконання основного зобов'язання, позовна давність обчислюється від цієї дати. Пред'явивши вимогу про повне дострокове погашення заборгованості за кредитом, сплату процентів за його користування та пені, кредитор відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України змінив строк виконання основного зобов'язання й зобов'язаний пред'явити позов до боржника протягом трьох років, а до поручителя протягом шести місяців (частина четверта статті 559 ЦК України), від дати порушення боржником встановленого банком строку для дострокового повернення кредиту. В даному випадку, відповідач скористався своїм правом відповідно до умов ч. 2 ст. 1050 ЦК України на дострокове повернення кредиту та змінив строк виконання основного зобов'язання, пред'явивши позов до позивача. Щодо посилань позивача з приводу припинення поруки на підставі ч. 3 та ч. 4 ст. 559 ЦК України у зв'язку із переведенням боргу на іншу особу, якщо поручитель не поручився за нового боржника та закінченням строку, встановленого в договорі поруки, слід зазначити наступне. Відповідно до ч. 3 ст. 559 ЦК України порука припиняється у разі переведення боргу на іншу особу, якщо поручитель не поручився за нового боржника. Разом із тим, позивачем не надано суду доказів на підтвердження того, що відбулось переведення боргу на іншу особу, оскільки вчинених договорів такого характеру матеріали справи не містять. З приводу визнання поруки припиненою із закінченням строку дії поруки, то суд виходить з того, що банк скористався своїм правом на зміну строку виконання основного зобов'язання та пред'явив позов поручителя протягом шести місяців (частина четверта статті 559 ЦК України), від дати порушення боржником встановленого банком строку для дострокового повернення кредиту. Окрім того, додатковою підставою для визнання поруки припиненою у зв'язку із закінченням строку її дії, позивачем доповнено позов шляхом подання письмових пояснень по справі після переходу до розгляду справи по суті без направлення копії таких пояснень учасникам судового розгляду, а не поданням заяви про зміну підстав позову в процесуальний спосіб, передбачений вимогами ст.ст. 49, 197 ЦПК України. Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно із ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. З огляду на зазначене, суд приходить до висновку, що позивачем у даній справі належним чином не доведено обставин в розумінні статті 559 ЦК України, що зумовлюють припинення поруки, а тому позовні вимоги в частині визнання договору поруки припиненим, є необґрунтованими. За таких обставин суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позову в повному обсязі.

Outcome: dismissed