Jurisdiction: civil
Date: 2020-03-29 00:00:00

У вересні 2018 року представник ТОВ «Українська факторингова компанія» звернувся з позовом до [PERSON] про звернення стягнення на предмет застави. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що 27.12.2012 року між Публічним акціонерним товариством «УкрСиббанк» та [PERSON] укладено договір про надання споживчого кредиту №91894005000 від 27.12.2012 року на придбання транспортного засобу, відповідно до умов якого ПАТ «Укрсиббанк» надає кредит у сумі 295440,92 грн. зі сплатою [PERSON] 21,00% річних, строком до 25.12.2019 року. [PERSON] повертає кредит і сплачує за його користування процент та комісійну винагороду в сумі, в строки на умовах, що передбачені кредитним договором. Банк свої зобов`язання за кредитним договором перед позичальником виконав, надавши кредит в сумі 295440,92 грн. 27 грудня 2012 року в якості забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором між ПАТ «Укрсиббанк» та [PERSON] укладено договір застави транспортного засобу №91894005000. Згідно п.1.1,1.2 договору застави предметом застави є належне позичальнику на праві приватної власності майно, а саме: автомобіль марки Toyota, модель Camry, реєстраційний номер [NUMBER] , колір білий, шасі (кузов, рама, коляска) № [NUMBER] , рік випуску 2012. Предмет застави належав позичальнику згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER] , виданого ВРЕВ№1ГУМВСУ в м. Харків 27.12.2012 року. 06 березня 2017 року між ТОВ «Українська факторингова компанія» та ПАТ «УкрСиббанк» укладено договір факторингу № 79, відповідно до умов якого право грошової вимоги за договором про надання споживчого кредиту та придбання автотранспортного засобу №91894005000 від 27.12.2012 року, укладеного між ПАТ «УкрСиббанк» та [PERSON] перейшло до ТОВ «Українська факторингова компанія». 06 березня 2017 року між ТОВ «Українська факторингова компанія» та ПАТ «УкрСиббанк» укладено договір про відступлення прав вимоги № 1 за договорами забезпечення до договору факторингу № 79 від 06.03.2017 року, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського округу Шевчук З.М., зареєстрованого за № 308, відповідно до якого позивач набув право заставодержателя відносно предмета застави. Зазначив, що предмет застави в порушення договору застави був знятий з обліку та перереєстрований на [PERSON] . Так, на час подання позовної заяви автотранспортний засіб належить [PERSON] з 11.06.2015 року та має реєстраційний номер [NUMBER] . На підставі викладеного, просив в рахунок погашення боргових зобов`язань за кредитним договором № 91894005000 про надання споживчого кредиту на придбання транспортного засобу від 27.12.2012 року, звернути стягнення на автомобіль марки Toyota, модель Camry, реєстраційний номер [NUMBER] , колір білий, шасі (кузов, рама, коляска) № [NUMBER] , рік випуску 2012, який належить на праві власності [PERSON] , шляхом визнання за ТОВ «Українська факторингова компанія» права власності на предмет застави та зобов`язати відповідача передати ТОВ «Українська факторингова компанія» предмет застави. Представник позивача в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи був повідомлеий належним чином. Представник відповідача в судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги не визнав. Треті особи [PERSON] та ТОВ «Скайлайн Плюс» в судове засідання не з`явилися, про час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином. Відзив до суду не направили. Відповідно до вимог ч. 3 ст. 211 ЦПК України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. 09 листопада 2018 року ухвалою судді Орджонікідзевського районного суду м. Харкова прийнято позов про звернення стягнення. Вирішено розгляд справи проводити в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Ухвалою судді Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 22 лютого 2019 року залучено до участі в справі третьою особою, яка не заявляє самостійних вимог на стороні відповідача Товариство з обмеженою відповідальністю «Скайлайн Плюс». Дослідивши матеріали справи, перевіривши обставини справи, суд доходить наступних висновків: У відповідності до п. 1 ч. 1 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються. Згідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Судом встановлено, що 27.12.2012 року між Публічним акціонерним товариством «УкрСиббанк» та [PERSON] укладено договір про надання споживчого кредиту №91894005000 від 27.12.2012 року на придбання транспортного засобу. Банк свої зобов`язання за кредитним договором перед позичальником виконав, надавши кредит в сумі 295440,92 грн. 27 грудня 2012 року в якості забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором між банком та позичальником укладено договір застави транспортного засобу №91894005000. Згідно п.1.1,1.2 договору застави предметом застави є належне позичальнику на праві приватної власності майно, а саме: автомобіль марки Toyota, модель Camry, реєстраційний номер [NUMBER] , колір білий, шасі (кузов, рама, коляска) № [NUMBER] , рік випуску 2012. 06 березня 2017 року між ТОВ «Українська факторингова компанія» та ПАТ «УкрСиббанк» укладено договір факторингу № 79, відповідно до умов якого право грошової вимоги за договором про надання споживчого кредиту та придбання автотранспортного засобу №91894005000 від 27.12.2012 року, укладеного між ПАТ «УкрСиббанк» та [PERSON] перейшло до ТОВ «Українська факторингова компанія». 06 березня 2017 року між ТОВ «Українська факторингова компанія» та ПАТ «УкрСиббанк» укладено договір про відступлення прав вимоги № 1 за договорами забезпечення до договору факторингу № 79 від 06.03.2017 року, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського округу Шевчук З.М., зареєстрованого за № 308, відповідно до якого позивач набув право заставодержателя відносно предмета застави. Заочним рішенням Дзержинського районного суду міста Харкова від 06.10.2015 року задоволено позовні вимоги ПАТ «УкрСиббанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості. Стягнуто заборгованість за кредитним договором від 27.12.2012 року у сумі 308406,84 грн. Ухвалою Дзержинського районного суду міста Харкова від 06.06.2017року замінено стягувача з виконання рішення суду, а саме ПАТ «УкрСиббанк» замінено на ТОВ «Українська факторингова компанія». Згідно довідки-рахунок № 242926 , яка міститься у матеріалах справи, відповідач придбала транспортний засіб - Toyota Camry, кузов № [NUMBER] за 149 000,00 грн. у ТОВ «Скайлайн Плюс», отже відповідачем були сплачені грошові кошти в повному обсязі за дане майно (автомобіль) та даний автомобіль був оформлений на її ім`я (а.с. 83). З отриманої судом відповіді на запит від Регіонального сервісного центру в Харківській області від 19.09.2019 року вбачається, що автомобіль марки Toyota, модель Camry, колір білий, кузов № [NUMBER] , рік випуску 2012, який належав на праві власності боржнику [PERSON] , зареєстрований 11.06.2015 року за новим власником [PERSON] , та автомобілю присвоєно нові номерні знаки [NUMBER] . Згідно ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Відповідно до статей 317, 319 ЦК України саме власнику належить право розпоряджатися своїм майном за власною волею. Відповідно до ст.1 Закону України «Про заставу» застава - це спосіб забезпечення зобов`язань, якщо інше не встановлено законом. В силу застави кредитор (заставодержатель) має право в разі невиконання боржником (заставодавцем) забезпеченого заставою зобов`язання одержати задоволення з вартості заставленого майна переважно перед іншими кредиторами. Застава виникає на підставі договору, закону або рішення суду. Згідно з вимогами ст.3 Закону України «Про заставу» заставою може бути забезпечена будь-яка дійсна існуюча або майбутня вимога, що не суперечить законодавству України, зокрема така, що випливає з договору позики, кредиту, купівлі-продажу, оренди, перевезення вантажу тощо. Застава має похідний характер від забезпеченого нею зобов`язання. Матеріалами справи підтверджується, що заставне майно транспортний засіб - Toyota, модель Camry, реєстраційний номер [NUMBER] , колір білий, кузов № [NUMBER] , рік випуску 2012 належало на праві власності [PERSON] , після якого право власності на вказаний автомобіль набула відповідач по справі [PERSON] . Для вирішення питання у даній справі необхідно з`ясувати з яких підстав право власності на спірний автомобіль перейшло до [PERSON] . Так, матеріали справи містять рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 06.10.2015 року про стягнення з [PERSON] на користь ПАТ «УкрСиббанк» заборгованості за кредитним договором у сумі 308406,84 грн. та ухвалу Дзержинського районного суду м. Харкова від 06.06.2017 року про заміну сторони у виконавчому провадженні. Отже, слід вважати, що рішення суду знаходиться на примусовому виконанні. Позивачем не надано відповідних письмових доказів про стан виконавчого провадження, що позбавляє суд можливості дійти висновку про неправомірне відчуження заставного майна та вирішення питання про добросовісність його набуття. Згідно ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. За ч. 2 ст. 13 ЦПК України збирання доказів не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризики настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Судом надано позивачу реальну процесуальну можливість надати всі необхідні докази на підтвердження заявленого позову. Сприяння судом у здійсненні однієї із сторін своїх прав призведе до легітимізації зловживанням стороною правом на подання доказів, що є неприпустимим, оскільки за своїм змістом є порушенням передбаченого у ст. 6 Конвенції "Про захист прав людини і основоположних свобод" права на справедливий судовий розгляд в контексті такого його елемента, як правова визначеність, а також - до порушення конституційної засади судочинства: рівності усіх учасників судового процесу перед законом і судом, ст. 129 Конституції України. Таким чином, суд доходить висновку про відмову ТОВ «Українська факторингова компанія» в задоволенні позову до [PERSON] за його недоведеністю, що не позбавляє позивача права при наданні необхідних доказів звернутися до суду.

Outcome: dismissed