Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-05 00:00:00

до суду звернулось Головне управління Держгеокадастру у Луганській області (далі - позивач) із позовом до [PERSON] (далі - відповідач) про звільнення самовільно зайнятої земельної ділянки та відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок самовільного зайняття земельної ділянки. В обґрунтування позову позивач послався на те, що за результатами проведеної перевірки встановлено факт використання земельних ділянок громадянином [PERSON] для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Рішення щодо надання зазначених земельних ділянок відповідачу у користування (власність) не приймалось, державна реєстрація права на зазначені земельні ділянки відсутня, чим порушено вимоги ст.ст. 79-1,96, 125 ЗК України та свідчить про використання земельних ділянок не за цільовим призначенням та про їх самовільне зайняття. У зв'язку із чим, позивач просить звільнити самовільно зайняті земельні ділянки кадастровий номер № [NUMBER] площею 46,43 га та № [NUMBER] площею 29,46 га. Відшкодувати шкоду, заподіяну внаслідок самовільного зайняття земельних ділянок та використання земельних ділянок не за цільовим призначенням загальною площею 75,89 га на суму 2000152,18 грн. Відповідачем 10.01.2018 року до суду надано відзив на позовну заяву, у якому останній заперечує проти задоволення позову. Зокрема відповідач вказує, що жоден із наданих доказів позивачем не підтверджує самовільне зайняття земельних ділянок [PERSON] та їх використання ним не за цільовим призначенням. 16.01.2018 року до суду надійшли пояснення третьої особи Марківського професійного аграрного ліцею зі змісту яких слідує, що Марківський професійний аграрний ліцей ніякого відношення до предмету спору немає. Земельні ділянки кадастровий номер № [NUMBER] площею 46,43 га та № [NUMBER] площею 29,46 га. не перебувають у власності чи користуванні ні Марківського ПАЛ ні Великоцької філії Марківського ПАЛ. Ухвалою суду від 22.01.2018 року задоволено клопотання відповідача та визнано явку представника позивача обов'язковою. Зобов'язано позивача надати відомості по результатам розгляду ГУНП у Луганській області матеріалів справи за постановою № 23-ДК/0006По/08/01-17 від 28.07.2017 року. Викликано у судове засідання в якості свідка [PERSON], державного інспектора у сфері державного контролю за використанням та охороною земель і дотриманням вимог законодавства України про охорону земель. Витребувано з канцелярії Міловського районного суду Луганської області справу № 418/639/17 для огляду у судовому засіданні. У судовому засіданні 06.02.2018 року представник позивача підтримав заявлений позов та просив суд його задовольнити пославшись на обставини викладені у позовній заяві. Щодо витребовуваних відомостей по результатам розгляду ГУНП у Луганській області матеріалів справи за постановою № 23-ДК/0006По/08/01-17 від 28.07.2017 року пояснив, що позивач ними не володіє. Представник відповідача заперечував проти задоволення заявленого позову, пояснив, що жодними належними та допустимими доказами не підтверджується самовільне зайняття земельних ділянок [PERSON] та їх використання ним не за цільовим призначенням. Зазначив, що не наполягає на повторному виклику свідка [PERSON], який не прибув до судового засідання по невідомій суду причині. Представник третьої особи поклався на розсуд суду. Суд, заслухавши пояснення представників сторін, повно та всебічно дослідивши обставини справи, перевіривши доводи позовної заяви та відзиву на позов, пояснення третьої особи, перевіривши їх наявними у матеріалах справи письмовими доказами, надавши їм оцінку приходить до наступного. Судовим розглядом встановлено, що 25.07.2017 року за наслідками проведеної перевірки позивачем було складено акт перевірки дотримання вимог земельного законодавства за об'єктом земельної ділянки № 23-ДК/6/АП/09/01/-17 у результаті чого встановлено факт самовільного зайняття та використання земельних ділянок, що є порушенням вимог ст.. 79-1,125 Земельного кодексу України, за що передбачена відповідальність за ст.. 53 КУпАП. Того ж дня позивачем було складено акт перевірки дотримання вимог земельного законодавства за об'єктом земельної ділянки № 23-ДК/7/АП/09/01/-17 у результаті чого встановлено факт використання земельних ділянок не за цільовим призначенням, що є порушенням вимог ст.. 96 Земельного кодексу України, за що передбачена відповідальність за ст.. 53 -1КУпАП. 28.07.2017 року державним інспектором у сфері державного контролю за використанням та охороною земель і дотримання вимог законодавства України про охорону земель [PERSON] було винесено постанову № 23-ДК/0006/По/08/01/17, якою справу про адміністративне правопорушення, яке вчинив громадянин [PERSON] закрито, а матеріали справи направлені до ГУ Національної поліції в Луганській області у зв'язку із наявністю в його діях ознак кримінального правопорушення. Постановою Міловського районного суду Луганської області від 20.09.2017 року, залишеною без змін постановою Донецького апеляційного адміністративного суду від 23.01.2018 року, визнано протиправною та скасовано постанову № 23-ДК/0006По/08/01/17 від 28.07.2017 року "Про закриття справи" винесену державним інспектором у сфері державного контролю за використанням та охороною земель і дотримання вимог законодавства України про охорону земель [PERSON]. Провадження по справі про адміністративне правопорушення відносно [PERSON] за ст. 53, 53-1 КУпАП закрито за відсутністю складу адміністративного правопорушення. Зазначеними судовими рішеннями встановлено, що доказів того, що громадянин [PERSON] самовільно зайняв та використовує зазначені вище земельні ділянки матеріали справи не містять і судом не встановлено, а відтак, висновок відповідача про наявність у діях [PERSON] ознак кримінального правопорушення є хибним, передчасним та таким, що зроблений за відсутності будь-яких доказів. За змістом ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до п. б ч.1 ст. 211 Земельного Кодексу України громадяни та юридичні особи несуть цивільну, адміністративну або кримінальну відповідальність за самовільне зайняття земельних ділянок. Статтею 212 Земельного Кодексу України передбачено, що самовільно зайняті земельні ділянки підлягають поверненню власникам землі або землекористувачам без відшкодування затрат, понесених за час незаконного користування ними. Приведення земельних ділянок у придатний для використання стан, включаючи знесення будинків, будівель і споруд, здійснюється за рахунок громадян або юридичних осіб, які самовільно зайняли земельні ділянки. Повернення самовільно зайнятих земельних ділянок провадиться за рішенням суду. Відповідно до ст.1 Закону України «Про державний контроль за використанням та охороною земель» самовільне зайняття земельної ділянки - це будь-які дії, які свідчать про фактичне використання земельної ділянки за відсутності відповідного рішення органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування про її передачу у власність або надання у користування / оренду/ або за відсутності вчиненого правочину щодо такої земельної ділянки, за винятком дій, які відповідно до закону є правомірними. Згідно із ст. 22 Цивільного Кодексу України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. За змістом ст.1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Отже, для настання відповідальності відповідно до зазначеної норми закону необхідна наявність всіх чотирьох елементів складу цивільного правопорушення, а саме: шкоди; протиправної поведінки заподіювача шкоди; причинного зв'язку між протиправною поведінкою заподіювача та шкодою, вини. За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільно-правова відповідальність не настає. За змістом п. 12 постанови Пленуму ВСУ від 16.04.2004 року № 7 у випадках самовільного зайняття земельних ділянок, псування, забруднення земель чи вчинення інших порушень земельного законодавства шкода відшкодовується відповідно до статей 211, 212 ЗК ( 2768-14 ), статей 22, 623, 1166, 1172, 1192 ЦК ( 435-15 ) особами, що її заподіяли. З огляду на вищевикладене, суд прийшов до висновку, що позивачем не доведено, а судом не встановлено наявності у діях [PERSON] складу цивільного правопорушення, а саме не доведено факту самовільного зайняття земельних ділянок та використання їх не за цільовим призначенням, а відтак, суд не вбачає підстав для задоволення позову.

Outcome: dismissed