Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-29 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до Ленінського районного суду м.Запоріжжя з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Зпоріжжяелектропостачання» про визнання наказу про звільнення недійсним, поновлення на посаді, нарахування та виплату матеріальної допомоги по тимчасовій непрацездатності, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, вказавши у позові, що на підставі наказу № 14-к від 20.12.208 року його було прийнято на роботу до Товариства з обмеженою відповідальністю «Зпоріжжяелектропостачання» на посаду заступника директора з питань забезпечення бізнесу та трудовому договору безстроковому, його було укладено на невизначений термін. 24.05.2019 року керівництвом ТОВ «ЗЕП» йому було наполегливо запропоновано звільнитися із займаної посади, при цьому мали місце елементи психологічного тиску стосовно нього. У якості підстави для звільнення було запропоновано керівництвом угоду сторін і він змушений був підкоритися. Сторонами було визначено дату звільнення - 07.06.2019 року, про що позивачем було зроблено відповідний запис у заяві від 24.05.2019 року. 04.06.2019 року позивач проходив стаціонарне лікування у 5-й міській лікарні до 19.06.2019 року, а наступного дня, 20.06.2019 року позивач продовжив курс стаціонарного лікування у Запорізькій обласній лікарні до 05.07.2019 року. Впродовж вказаного періоду керівництвом було винесено наказ № 343 від 03.06.2019 року про звільнення позивача з вище вказаної посади на підставі п.1 ст.36 КЗпП України - за угодою сторін. Вважає це звільнення відбулося з ініціативи відповідача, яку з позивачем, як стороною угоди, не узгоджено. Зміст наказу став відомим позивачу лише при видачі трудової книжки - 08.07.2019 року, про що він зробив відповідний запис із позначенням дати. 08.07.2019 року, першого робочого дня, який настав після одужання позивач отримав трудову книжку і того ж дня звернувся до директора ТОВ «ЗЕП» із листом вх..№ 2581 від 08.07.2019р. про проведення належного обліку та здійснення необхідних нарахувань, до якого долучені листки тимчасової непрацездатності АДУ № 481706 та АДЛ № 199235, а також довідку форми ОК-7 у відповідності до Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування" від 23.09.1999р. № 1105-ХІV. Відповідач надіслав позивачу лист за вих. № 1126 від 11.07.2019р., в якому вказав, що до звільнення 07.06.2019р. позивач перебував на лікарняному 4 дні (з 04.06.2016 - 07.06.2019р.) і за ці дні проведено розрахунок, з 6-го дня незалежно від звільнення застрахованої особи виплачується ФСС на підставі заяви-розрахунку, яка подається роботодавцем. Наданий позивачем лист АДЛ № 199235 (первинний), оформлений з 20.06.2019р. по 05.07.2019р. не може бути підставою для оплати тимчасової непрацездатності за місцем роботи застрахованої особи, оскільки позивач на момент видачі другого (первинного) листа непрацездатності і запропоновано звернутися до ВСС за допомогою по тимчасовій непрацездатності. Позивачу було проведено виплату кошти, при цьому не додержано строків розрахунку відповідно до ст.ст.47, 116 КЗпП України, виплату неоспорюваної суми проведено лише 10.07.2019 року. Позивач вважає, що його необхідно поновити на роботі з наступного дня після звільнення, тобто з 08.06.2019 року до 08.07.2019 року включно, коли позивача було фактично звільнено та видано трудову книжку. За вказаний період має бути нараховано суму матеріальної допомоги по тимчасовій непрацездатності. Позивач просить суд визнати дії відповідача при винесенні наказу № 343 від 03.06.2019 року про звільнення [PERSON] з посади заступника директора з питань забезпечення бізнесу незаконним, визнати наказ № 343 від 03.06.2019р. про звільнення [PERSON] з посади заступника директора з питань забезпечення бізнесу недійсним, зобов`язати відповідача поновити його на роботі на посаді заступника директора з питань забезпечення бізнесу в Товаристві з обмеженою відповідальністю «Запоріжелектропостачання» у період з 08.06.2019 року до 08.07.2019 року, нарахувати належну йому матеріальну допомогу по тимчасовій непрацездатності АДУ № 471706, АДЛ № 199235 та сплатити її, стягнути з відповідача на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу з 08.07.2019 року до дня остаточного розрахунку, стягнути з відповідача судові витрати, понесені у зв`язку із розглядом справи в сумі 3030,00 грн. Ухвалою суду від 08.08.2019 року було відкрите провадження по справі і ухвалено проводити розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Відповідач надав відповідь на позовну заяву [PERSON] , в якій вказав, що позивач працював у ТОВ «ЗЕП» на посаді заступника з питань забезпечення бізнесу з 21.12.2008р. по 07.06.2019р. 23.05.2019 року позивач написав заяву про звільнення з займаної посади за ч.1 ст.36 КЗпП України з 07.06.2019р. Позивачем не надано доказів того, що дану заяву він написав під тиском адміністрації. Вказує, що позивачем шляхом подання заяви було здійснено волевиявлення про припинення трудового договору за угодою сторін згідно п.1 ст.36 КЗпП України саме з 07.06.2019р., а відповідачем, шляхом підписання наказу від 03.06.2019р., з дати, яку позивач сам визначив у своїй заяві про звільнення. Оскільки стан тимчасової непрацездатності не перешкоджав припиненню трудових відносин за угодою сторін, заяв від позивача про відкликання його заяви або заміну дати припинення трудових відносин до відповідача не надходило, відповідно роботодавець не мав підстав проводити звільнення позивача на іншу дату, ніж 07.06.2019р. Тому, твердження позивача про його звільнення відбулося не відповідно до угоди сторін, а за ініціативою власника або уповноваженого ним органу є хибним. Листок непрацездатності АДУ № 481706 було надано відповідачу 08.07.2019р., що підтверджується штемпелем вхідної кореспонденції вх..№ 2581 від 08.07.2019р. і 10.007.2019р. комісією із соціального страхування відповідача було прийнято рішення про призначення матеріальної допомоги позивачу в зв`язку з тимчасовою непрацездатністю за листком № АДУ № 481706, про що складений протокол № 19 від 10.07.2019р. Оплата перших п`яти тимчасової непрацездатності була здійснена відповідачем 10.07.2019р., тобто протягом 2-х днів з дня отримання роботодавцем листка тимчасової непрацездатності та в день прийняття рішення комісією із соціального страхування, про що сам позивач вказує у позовній заяві. Оплата з шостого дня за листком № АДУ № 481706 була здійснена коштами Фонду соціального страхування 21.08.2019р. В листку тимчасової непрацездатності АДУ № 481706 зазначено, що він виданий лише 19.06.2019р., вже після звільнення працівника, рішення про виплату прийняте 10.07.2019р., отже. Цей листок не міг бути підставою для проведення виплат в день звільнення працівника 07.06.2019р. Листок тимчасової непрацездатності АДЛ № 199235 було видано 05.07.2019р., ним зафіксовано звільнення позивача від роботи в період з 20.06.2019р. по 06.07.2019р. і в ньому вказано, що він є первинним, тобто не є продовженням листка тимчасової непрацездатності АДУ № 481706. Отже, сСтан тимчасової непрацездатності, зафіксований листком непрацездатності АДЛ № 199235, виник після звільнення позивача з роботи, відповідно відповідач не несе обов`язку з його оплати, так як на момент виникнення стану тимчасової непрацездатності позивач та відповідач не перебували у трудових відносинах. Також, Головним управлінням держпраці у Запорізькій області з 22.08.2019 року по 28.08.2019 року проводилося інспекційне відвідування ТОВ «ЗЕП», в ході якого перевірялись питання дотримання процедури звільнення позивача за п.1 ст.36 КЗпП України, нарахування та виплата допомоги по тимчасовій непрацездатності, видачу трудової книжки при звільненні. В результаті інспекційного відвідування порушень чинного законодавства не виявлено. Що стосується суми судових витрат 3030 грн., то позивачем не надано жодного підтверджуючого доказу про витрати. Просять у задоволенні позову відмовити. Представником позивача адвокатом Рижовим М.Г. було надано відповідь на відзив, в якому зазначено, що викладене у заяві від 24.05.2019 року про звільнення волевиявлення [PERSON] не було вільним. Тиск відповідача почався з квітня 2019 року після складання працівниками ДФС України актів про несвоєчасну реєстрацію податкових накладних ТОВ «ЗЕП» та видачу податкових повідомлень-рішень. 25.04.2019р. директором ТОВ «ЗЕП» видано розпорядження № 4-р про проведення службового розслідування з метою встановлення причин та обставин несвоєчасної реєстрації податкових накладних в ДФС України. На підставі акту про результати службового розслідування від 07.05.2019р. стосовно позивача, яка заступника директора з питань забезпечення бізнесу, прийнято рішення про оголошення догани. В даному акті також зазначено про оголошення догани головному бухгалтеру [PERSON] за прорахунки в організації роботи по своєчасній реєстрації податкових накладних, внаслідок чого Товариству завдано значних матеріальних збитків. Фактично [PERSON] , як заступнику директора з питань забезпечення бізнесу, не підпорядкована. Фактично керівництвом ТОВ «ЗЕП» в особі директора [PERSON]. [PERSON] , було «призначено», на думку представника позивача, винною особою. Вживаючи психологічний тиск, керівництвом відповідача «заднім числом» змінено організаційну структуру ТОВ «ЗЕП», згідно якої головного бухгалтера перепідпрорядковано від директора на заступника директора з питань забезпечення бізнесу. Дні обставини викликали різке погіршення стану здоров`я позивача, внаслідок чого його було госпіталізовано 04.06.2019р. Посилання відповідача на комісію з питань соціального страхування ніяким чином не впливають на обов`язок відповідача додержуватися вимог трудового законодавства України. Відповідачем надані письмові заперечення на відповідь на відзив, в яких вказано, що на підставі поданої позивачем заяви, 03.06.2019 року було видано наказ відповідача про припинення трудового договору з 07.06.2019 року. Жодних доказів здійснення на позивача відповідачем тиску, погроз, примушування до подання заяви про звільнення 23.05.2019 року матеріали справи не містять, до правоохоронних органів позивач також не звертався, доказів подання заяви про відкликання заяви від 23.05.2019 року про звільнення за угодою сторін позивач не надав. Що стосується наказу про притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності, як зазначає сам позивач, з вказаним наказом він був ознайомлений 24.05.2019 року, вже після подання зави про звільнення, отже цей наказ не свідчить про наявність тиску на позивача 23.05.2019 року. Незважаючи на свою незгоду з винесеною доганою, позивач жодним чином її не оскаржував. Порушень строків проведення остаточного розрахунку не відбулося. У судовому засіданні позивач та його представник позовні вимоги підтримали з підстав, викладених у позовній заяві, при цьому позивач пояснив, що згадану заяву про звільнення написав під тиском з боку адміністрації і намагався подати заяву про відкликання заяви про звільнення. Представник відповідача ТОВ «Запоріжжяелектропостачання» у судовому засіданні проти задоволення позовних вимог заперечив, пояснив, що позивача було звільнено на підставі його заяви у зв`язку з досягненням взаємної згоди про припинення трудового договору за угодою сторін. Зазначив, що зміни та доповнення до угоди можуть мати місце лише при взаємній згоді про це роботодавця і працівника. Строк звільнення, а саме 07.06.2019 року було визначено за згодою сторін. У відповідності до вимог КЗпП України відповідачем були проведені всі виплати, належні позивачу на момент звільнення. Вважає, що вимоги трудового законодавства при звільненні позивача відповідачем дотримані і правові підстави для скасування наказу про звільнення відсутні. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази у їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов задоволенню не підлягає зважаючи на наступне. Судом встановлено, що згідно наказу №14-к від 20.12.2018 [PERSON] був прийнятий на посаду заступника директора з питань забезпечення бізнесу ТОВ «Зпоріжжяелектропостачання» з 21.12.2018 (а.с.8-9). 23.05.2019 [PERSON] написав заяву про звільнення із займаної посади з 07.06.2019 згідно ч.1 ст. 36 КЗпП України. Відповідно до заяви про звільнення за угодою сторін від 23.05.2019 року, у зв`язку з досягненням відповідачем та позивачем взаємної згоди (домовленості) про припинення з [PERSON] трудового договору за угодою сторін, відповідач погоджується на звільнення позивача з 07.06.2019 року. Зміни та доповнення до даної угоди (анулювання домовленості про припинення трудового договору, зміна дати звільнення та інше) можуть мати місце лише при взаємній згоді (домовленості) про це роботодавця (відповідача) і працівника (позивача) (а.с.22). Наказом №343 від 03.06.2019 про припинення трудового договору [PERSON] звільнено з 07.06.2019 із займаної посади на підставі особової заяви за угодою сторін згідно ч.1 ст. 36 КЗпП України. Бухгалтерії виплатити компенсацію за 11 днів невикористаної відпустки (а.с.23). Згідно розрахункової відомості та відомості розподілу виплат, [PERSON] 07.06.2019 нараховано та виплачено розрахункові виплати (заробітна плата, компенсація невикористаної відпустки) (а.с.27, 28), що підтверджується також випискою по рахунку позивача в АТ КБ «Приватбанк». Листом від 07.06.2019 №900 ТОВ «Зпоріжжяелектропостачання» на адресу [PERSON] надіслано повідомлення про необхідність отримати трудову книжку (а.с.10). З 04.06.2019 року позивач проходив стаціонарне лікування у 5-й міській лікарні до 19.06.2019 року, що підтверджується листком тимчасової непрацездатності АДУ №481706. З 20.06.2019 року позивач продовжив курс стаціонарного лікування у Запорізькій обласній лікарні до 05.07.2019 року, що підтверджується листком тимчасової непрацездатності АДЛ № 199235 (первинний), оформленим з 20.06.2019р. по 05.07.2019р. З наказом про звільнення [PERSON] був ознайомлений 08.07.2019, про що міститься його підпис на наказі про звільнення. Після отримання трудової книжки позивач звернувся до директора ТОВ «ЗЕП» із листом вх. № 2581 від 08.07.2019р. про проведення належного обліку та здійснення необхідних нарахувань, до якого долучв листки тимчасової непрацездатності АДУ №481706 та АДЛ №199235, а також довідку форми ОК-7 у відповідності до Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування" від 23.09.1999р. № 1105-ХІV. Згідно протоколу №19 засідання комісії із соціального страхування від 10.07.2019 [PERSON] за лікарняним листом АДУ №481706 ТОВ «Зпоріжжяелектропостачання» 19.06.2019 здійснило нарахування за період з 04.06.2019 по 19.06.2019 (за 16 календарних днів) всього 22482,72 грн. (а.с.28, 39). Відповідач надіслав позивачу роз`яснення у листі вих. № 1126 від 11.07.2019р., в якому вказав, що до звільнення 07.06.2019р. позивач перебував на лікарняному 4 дні (з 04.06.2016 - 07.06.2019р.) і за ці дні проведено розрахунок, з 6-го дня незалежно від звільнення застрахованої особи виплачується Фонду соціального страхування на підставі заяви-розрахунку, яка подається роботодавцем. Наданий позивачем лист АДЛ № 199235 (первинний), оформлений з 20.06.2019р. по 05.07.2019р. не може бути підставою для оплати тимчасової непрацездатності за місцем роботи застрахованої особи, оскільки позивач на момент видачі другого (первинного) листа непрацездатності вбув звільненим, запропоновано звернутися до Фонду соціального страхування за допомогою по тимчасовій непрацездатності. Згідно відомості розподілу виплат від 10.07.2019 [PERSON] 10.07.2019 виплачено лікарняні за червень 2019 року 5655,81 грн. (а.с.34), що підтверджується також випискою по рахунку позивача в АТ КБ «Приватбанк» (а.с.35). Згідно відомості розподілу виплат від 21.08.2019 [PERSON] 21.08.2019 виплачено лікарняні за червень 2019 року сумі 12442,78 грн. (а.с.36), що підтверджується також випискою по рахунку позивача в АТ КБ «Приватбанк» (а.с.37). Позивач стверджує, що 03.06.2019 року ним було складено заяву про відкликання заяви від 23.05.2019 року про звільнення за угодою сторін, але у прийнятті заяви йому було відмовлено, однак у судовому засіданні доказів цього не добуто. За правилами п. 1 ст. 36 КЗпП України, підставами припинення трудового договору є, зокрема - угода сторін. Припинення трудового договору за п.1 ст.36 КзпП України застосовується у випадку взаємної згоди сторін трудового договору, але пропозиція (ініціатива) про припинення трудового договору за цією підставою може виходити як від працівника, так і від власника або уповноваженого ним органу. У разі домовленості між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом про припинення трудового договору за пунктом 1 статті 36 КЗпП України (за угодою сторін) договір припиняється в строк, визначений сторонами. Якщо роботодавець і працівник домовились про певну дату припинення трудового договору, працівник не має права відкликати свою заяву про звільнення. Анулювати таку домовленість можна лише за взаємною згодою про це власника або уповноваженого ним органу і працівника. Розглядаючи позовні вимоги щодо оскарження наказу про припинення трудового договору за пунктом 1 статті 36 КЗпП України (за угодою сторін), суди повинні з`ясувати: чи дійсно існувала домовленість сторін про припинення трудового договору за взаємною згодою; чи було волевиявлення працівника на припинення трудового договору в момент видачі наказу про звільнення; чи не заявляв працівник про анулювання попередньої домовленості сторін щодо припинення договору за угодою сторін. Такий правовий висновок наведений в постанові Верховного Суду від 22.04.2019 року у справі № 759/11508/16-ц. Судом встановлено, що трудовий договір між сторонами був припинений за угодою сторін, на підставі заяви позивача від 23.05.2019 про звільнення на підставі ч.1 ст. 36 КЗпУ з 07.06.2019, факт написання якої і узгодження дати звільнення позивачем не заперечується. Судом не встановлено звернення позивача із заявою про анулювання домовленості про звільнення на підставі цієї заяви та взаємної згоди працівника і роботодавця на анулювання домовленості про звільнення за угодою сторін. За встановлених у справі обставин, посилання позивача на те, що заяву про звільнення ним написано під тиском чи погрозами не підтверджені належними та допустимими доказами, а тому правові підстави для визнання згаданої заяви як такої, що подана без його волевиявлення відсутні. Так, 25.04.2019р. директором ТОВ «ЗЕП» видано розпорядження № 4-р про проведення службового розслідування з метою встановлення причин та обставин несвоєчасної реєстрації податкових накладних в ДФС України. На підставі акту про результати службового розслідування від 07.05.2019р. стосовно позивача, яка заступника директора з питань забезпечення бізнесу, прийнято рішення про оголошення догани. Разом з тим, з даним актом [PERSON] ознайомлений вже наступного дня після подання зави про звільнення - 24.05.2019 року, рішення про оголошення догани позивачем не оскаржувалось. Посилання позивача в обґрунтування позовних вимог про незаконність звільнення та поновлення на роботі на обставину звільнення його з роботи у період перебування на лікарняному не ґрунтується на трудовому законодавстві, оскільки таке звільнення працівника за згаданих обставин чинним законодавством не заборонене. Трудове законодавство забороняє звільняти працівника в період його тимчасової непрацездатності з ініціативи власника або уповноваженого ним органу (ч.3 ст. 40 КЗпПУ). Суд також зауважує, що наслідком звільнення працівника у період його непрацездатності, на що посилався позивач в обґрунтування вимог позову про поновлення на роботі, є зміна дати звільнення, а не поновлення на роботі. Щодо затримання остаточного розрахунку при звільненні, то листок непрацездатності АДУ № 481706 було надано відповідачу 08.07.2019р., що підтверджується штемпелем вхідної кореспонденції вх. № 2581 від 08.07.2019р. і 10.007.2019р. комісією із соціального страхування відповідача було прийнято рішення про призначення матеріальної допомоги позивачу в зв`язку з тимчасовою непрацездатністю за листком № АДУ № 481706, про що складений протокол № 19 від 10.07.2019р. Оплата перших п`яти тимчасової непрацездатності була здійснена відповідачем 10.07.2019р., тобто протягом 2-х днів з дня отримання роботодавцем листка тимчасової непрацездатності та в день прийняття рішення комісією із соціального страхування, про що сам позивач вказує у позовній заяві. Оплата з шостого дня за листком № АДУ № 481706 була здійснена коштами Фонду соціального страхування 21.08.2019р. В листку тимчасової непрацездатності АДУ № 481706 зазначено, що він виданий 19.06.2019р., вже після звільнення працівника, рішення про виплату прийняте 10.07.2019р., отже цей листок не міг бути підставою для проведення виплат в день звільнення працівника 07.06.2019р. Листок тимчасової непрацездатності АДЛ № 199235 було видано 05.07.2019р., ним зафіксовано звільнення позивача від роботи в період з 20.06.2019р. по 06.07.2019р. і в ньому вказано, що він є первинним, тобто не є продовженням листка тимчасової непрацездатності АДУ № 481706. Тобто стан тимчасової непрацездатності, зафіксований листком непрацездатності АДЛ № 199235, виник після звільнення позивача з роботи, відповідно відповідач не несе обов`язку з його оплати, так як на момент виникнення стану тимчасової непрацездатності позивач та відповідач не перебували у трудових відносинах. Отже, зобов`язання щодо виплати матеріальної допомоги по тимчасовій непрацездатності за листком тимчасової непрацездатності АДУ № 481706 підприємством виконано в повному обсязі, за листком тимчасової непрацездатності АДЛ № 199235 відповідач не несе обов`язку з його оплати з наведених вище підстав. Також, Головним управлінням держпраці у Запорізькій області з 22.08.2019 року по 28.08.2019 року проводилося інспекційне відвідування ТОВ «ЗЕП», в ході якого перевірялись питання дотримання процедури звільнення позивача за п.1 ст.36 КЗпП України, нарахування та виплати допомоги по тимчасовій непрацездатності, видачу трудової книжки при звільненні. Згідно акту інспекційного відвідування (невиїзного інспектування) аналізу стану дотримання законодавства про працю №ЗП2269/314/АВ від 28.08.2019, під час інспекційного відвідування ТОВ «Зпоріжжяелектропостачання» порушень чинного трудового законодавства із зазначених питань не виявлено (а.с.24-26). Відтак, дії відповідача щодо звільнення позивача, наказ про його звільнення відповідають вимогам трудового законодавства. Підстав для задоволення позовних вимог про поновлення позивача на посаді з 08.06.2019 по 08.07.2019 судом не встановлено, відповідно, відсутні підстави для задоволення позовних вимог в частині стягнення середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу, які є похідними вимогами від вимоги про поновлення на роботі в разі незаконного звільнення працівника. З урахуванням наведеного, суд вважає, що у задоволенні позову [PERSON] слід відмовити у повному обсязі.

Outcome: dismissed