Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-18 00:00:00

02.11.2016 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовними вимогами, якими просить суд визнати за ним як за спадкоємцем другої черги за законом після смерті брата [PERSON], померлого 02.08.2015 року, право власності на житловий будинок з надвірними спорудами, що розташований за адресою: Одеська область, м. Ізмаїл, провул. Квітковий, № 13. Свої позовні вимоги позивач мотивує тим, що приватним нотаріусом йому відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, у звязку із тим, що відсутній правовстановлюючий документ на спадковий житловий будинок, який би посвідчував право власності спадкодавця. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі та наполягав на їх задоволенні. Представник відповідача [PERSON] міської ради у судовому засіданні зазначив, що проти задоволення позовних вимог заперечує, з огляду на відсутність правовстановлюючих документів на спадкове майно. Дослідивши матеріали справи, оцінивши надані учасниками судового процесу докази в їх сукупності, заслухавши покази сторін, проаналізувавши положення чинного законодавства, суд дійшов наступного. Судом встановлено, що згідно архівного витягу із рішення Виконкому [PERSON] міської ради депутатів трудящих ся № 251 від 14.05.1958р. «Про відвід земельних ділянок під будівництво жилих будинків та колективні сади громадянам та підприємствам міста Ізмаїл» [PERSON] надана земельна ділянка по провулку Кузнечний, №18 для індивідуального будівництва. Рішенням інспекції державного архітектурно-будівельного контролю №193 від 21.05.1958р. [PERSON] наданий дозвіл на виконання робіт по будівництву житлового будинку з надвірними спорудами по пров. Кузнечний, № 18 в м. Ізмаїл. Рішенням [PERSON] міськвиконкому за №198 від 20.05.1963р. провулок Кузнечний в м. Ізмаїл перейменований на провулок Квітковий, що підтверджено архівною довідкою КУ «[PERSON] архів» [PERSON] міської ради за №104 від 30.11.2016р., наявною у матеріалах справи. Згідно технічної документації, виготовленої КП «[PERSON] МБТІ» 18.05.2016р., по пров. Квітковий № 13 в м. Ізмаїл Одеської області розташований житловий будинок. Як вбачається із листа КП «[PERSON] МБТІ» №1856 від 07.12.2016р. колишньою адресою будинку по пров. Квіткоий, 13 у м.Ізмаїл є пров.Кузнэчний, 18). Згідно до ст. 1216 ЦК України спадкування є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно із ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Частиною 1 статті 1220 ЦК України встановлено, що спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Відповідно до ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261 - 1265 цього Кодексу. Згідно ст. 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. До спадкоємців житлового будинку, інших будівель та споруд переходить право власності або право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені. До спадкоємців житлового будинку, інших будівель та споруд переходить право власності або право користування земельною ділянкою, яка необхідна для їх обслуговування, якщо інший її розмір не визначений заповітом. Відповідно до ст. 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу. Відповідно до ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Згідно із ст. 1262 ЦК України у другу чергу право на спадкування за законом мають рідні брати та сестри спадкодавця, його баба та дід як з боку батька, так і з боку матері. Згідно ч. 1 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Відповідно до ч. 1 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Згідно до ч. 1 ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Згідно ч. 1 ст. 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відповідно до актового запису про смерть за №271 від 24.03.2001р. [PERSON] помер 23.03.2001 року. Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина на спадкове майно, до якого входить житловий будинок з надвірними спорудами, що розташований за адресою: Одеська область, м. Ізмаїл, пров. Квітковий (Кузнечний), № 13. За життя спадкодавець заповіту не залишав, та спадщину після смерті [PERSON] прийняла його дружина [PERSON] шляхом спільного проживання зі спадкодавцем, що підтверджено прибудинковою книгою, але юридично своїх прав за життя не оформила. Відповідно до свідоцтва про смерть серії І-ЖД №157844 від 13.08.2008р. [PERSON] померла 12.08.2008 року. Після смерті [PERSON] згідно ст.1220 ЦК України відкрилася спадщина на спадкове майно, до якого входить житловий будинок з надвірними спорудами, що розташований за адресою: Одеська область, м. Ізмаїл, провул. Квітковий, № 13. За життя спадкодавець [PERSON] заповіту не залишала, спадкова справа не заводилася, свідоцтва про право на спадщину не видавалися, що підтверджено Інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) №45921408 від 25.11.2016р. Спадщину після смерті [PERSON] прийняв її син [PERSON] шляхом спільного проживання зі спадкодавцем, що підтверджено прибудинковою книгою, але юридично своїх прав за життя не оформив. Спадкові справи після [PERSON], [PERSON] не заводилися. Відповідно до свідоцтва про смерть серії І-ЖД №423394 від 05.08.2015р. [PERSON] помер 02.08.2015 року. Після смерті [PERSON] згідно ст.1220 ЦК України відкрилася спадщина на спадкове майно, до якого входить житловий будинок з надвірними спорудами, що розташований за адресою: Одеська область, м. Ізмаїл, пров. Квітковий, № 13. За життя спадкодавець заповіту не залишав, що підтверджено Інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) №41530706 від 17.09.2015р. Спадкоємцем за законом другої черги відповідно до ст. 1262 ЦК України після смерті [PERSON] є його рідний брат [PERSON], що підтверджено свідоцтвом про народження серії І-ЯК№046581 від 06.07.1966р. спадкодавця та свідоцтвом про народження серії ІІ-ЖД №429100 від 31.08.1978р. позивача. Осіб, які мають право на обовязкову частку у спадщині після смерті [PERSON] відповідно до ст. 1241 ЦК України, немає. Інших спадкоємців немає. Судом встановлено, що позивач [PERSON] спадщину після смерті брата [PERSON] прийняв, оскільки в установлений законом шестимісячний строк звернувся до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини, що підтверджується копією відповідної заяви від 17.09.2015р., наявної у матеріалах справи. На звернення позивача до приватного нотаріуса [PERSON] міського нотаріального округу в Одеській області [PERSON] з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом, письмовою відповіддю нотаріуса за № 703/02-14 від 25.11.2016 року, йому було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, у звязку із тим, що відсутній правовстановлюючий документ, що підтверджує право власності спадкодавця на спадковий будинок. Відповідно до п.п. 4.15 глави 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, провадиться нотаріусом після подання правовстановлюючих документів. Спадкоємець повинен надати нотаріусу правовстановлюючий документ, що підтверджує право власності спадкодавця на нерухоме майно. Згідно із п. 23 Постанови Пленуму Верховного суду України від 30.05.2008 року № 7 "Про судову практику у справах про спадкування", за наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутись до суду за правилами позовного провадження. Згідно п. 3.1 Інформаційного листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 р. № 24-753/0/4-13 "Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування" умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об'єкти нерухомості, в тому числі житловий будинок, інші споруди, земельну ділянку є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку. Відповідно до ст. 316 Цивільного Кодексу України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно інформації КП «[PERSON] МБТІ» за №1856 від 07.12.2016р. житловий будинок з надвірними спорудами, що розташований за адресою: Одеська область, м.Ізмаїл, пров. Квітковий, № 13, що належить на праві власності померлому [PERSON] є завершений будівництвом, не належить до самочинного будівництва, прийняттю в експлуатацію не підлягає. Згідно п. 3.2. Інструкції «Про порядок проведення технічної інвентаризації обєктів нерухомого майна», затвердженої наказом Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики України від 24.05.2001 р. № 127, індивідуальні (садибні) будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі та споруди, прибудови до них побудовані до 05.08.1992 року не належать до самочинного будівництва. Таким чином, судом встановлено, що позивач [PERSON] спадщину після померлого [PERSON] прийняв шляхом подачі в установлений законом шестимісячний строк до нотаріуса заяви про прийняття спадщини, осіб, які мають право на обовязкову частку у спадщині після смерті [PERSON] немає, інших спадкоємців немає, є належні докази того, що померлий має право власності на спадкове майно, з огляду на встановлене позивач обґрунтовано вимагає визнання за нею права власності на спадкову власність. У відповідності зі ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Статтями 15 та 16 ЦК України передбачено право особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. У відповідності до роз'яснень п. 24 ч.3 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 12 червня 2009 року «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без зясування і дослідження інших обставин справи. Стаття 57 ЦПК України, передбачає, що доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін та інших обставин, що мають істотне значення для вирішення справи. Згідно з ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до вимог ст.ст. 10, 11, 59, 60, 61 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях, обставини, визнані сторонами, не підлягають доказуванню, а обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню у повному обсязі.

Outcome: approved