Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-29 00:00:00

позивач [PERSON] звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON] за участю третьої особи [PERSON] про стягнення заборгованості за договором позики. Свої вимоги мотивував тим, що 07 травня 2012 року третя особа [PERSON] взяв у позивача кредит в розмірі 142 270,00 Євро з метою фінансування закінчення будівництва власного будинку, що знаходиться за адресою: [ADDRESS]. Заявою від 16 серпня 2011 року відповідач [PERSON] надала згоду своєму чоловіку [PERSON] на укладення та підписання договору позики грошових коштів в якості позичальника на суму не більше 150 000,00 Євро, що еквівалентно 1 725 000,00 по курсу, який існував на час написання заяви-згоди відповідача. 14 травня 2012 року рішенням Дніпровського районного суду м. Києва розірвано шлюб між [PERSON] та [PERSON]. Борг в розмірі 142 270,00 Євро є спільним боргом відповідача та третьої особи. 09 березня та 01 квітня 2016 року позивачем направлені на адресу відповідача вимоги щодо виконання зобов'язання, а саме сплати 71 135,00 Євро, проте на даний момент вимоги позивача не виконанні. У зв'язку з чим просить стягнути з відповідача борг у розмірі 1 968 305,40 грн. Позивач в судове засідання не з»явився, хоча про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Представництво інтересів здійснював [PERSON] Представник позивача [PERSON] підтримав позовні вимоги з підстав, викладених у позовній заяві. Відповідач в судове засідання не з»явилася, хоча про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином. Представництво інтересів здійснював [PERSON] Представник відповідача [PERSON] позовні вимоги не визнав. Пояснив, що в розписці вказано, що 01 листопада 2008 року [PERSON] отримав від [PERSON] кредит у розмірі 142 270,00 Євро. Оскільки договір позики є укладеним з моменту передання грошей, тому заява від 16 серпня 2011 року про згоду відповідача [PERSON] на укладення та підписання чоловіком [PERSON] договору позики грошових коштів в якості позичальника на суму не більше 150 000,00 Євро не пов»язана з позикою, наданою 01 листопада 2008 року. Позивачем не доведено, що на отримання цієї позики надана згода відповідача та отримані кошти витрачені на ремонт будинку. Третя особа в судове засідання не з'явився, хоча повідомлений належним чином про час та місце розгляду справи. Причини неявки суду не повідомив. Судова повістка про виклик відповідача в судове засідання в порядку ст. 130 ЦПК України не вручена з відміткою - "за закінченням встановленого строку зберігання". Відповідно до ч.6 ст. 128 ЦПК України судова повістка, а у випадках, встановлених цим Кодексом, разом з копіями відповідних документів надсилається на офіційну електронну адресу відповідного учасника справи, у випадку наявності у нього офіційної електронної адреси або разом із розпискою рекомендованим листом з повідомленням про вручення у випадку, якщо така адреса відсутня, або через кур'єрів за адресою, зазначеною стороною чи іншим учасником справи. Згідно п.2 ч. 7 ст. 128 ЦПК України у разі ненадання учасниками справи інформації щодо їх адреси судова повістка надсилається: фізичним особам, які не мають статусу підприємців, - за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку. Відповідно до п. 4 ч. 8 ст. 128 ЦПК України днем вручення судової повістки є: день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси. Згідно ч.1 ст.131 ЦПК України учасники судового процесу зобов'язані повідомляти суд про зміну свого місця проживання (перебування, знаходження) або місцезнаходження під час провадження справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання або місцезнаходження судова повістка надсилається учасникам справи, які не мають офіційної електронної адреси та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв'язку, що забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, на останню відому судові адресу і вважається доставленою, навіть якщо учасник судового процесу за цією адресою більше не проживає або не знаходиться. Дослідив матеріали справи, суд встановив наступні обставини справи. З 18 листопада 2005 року між третя особа [PERSON] та відповідач [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі, який 14 травня 2012 року рішенням Дніпровського районного суду м. Києва було розірвано (а.с.118). Заявою-згодою від 16 серпня 2011 року, посвідченою приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Баригіною Наталією Вікторівною Волошина [PERSON] дала згоду своєму чоловіку [PERSON] на укладення та підписання договору позики грошових коштів в якості позичальника на суму не більше 150 000,00 Євро, що еквівалентно 1 725 000,00 грн. та зазначила, що договір, який укладатиметься [PERSON], відповідає спільним інтересам, його умови та ціну вони попередньо обговорили і вважають вигідними та таким, що відповідає спільному волевиявленню (а.с. 119). Згідно розписки від 07 травня 2012 року, посвідченої секретарем консульського відділу Посольства Чеської Республіки в м. Києві, 01 листопада 2008 року [PERSON] отримав від [PERSON] кредит у розмірі 142 270,00 Євро для фінансування закінчення будівництва власного будинку за адресою: [ADDRESS] (а.с. 120). 09 березня та 01 квітня 2016 року представника [PERSON] - [PERSON] звернувся до відповідача із вимогами про повернення половини боргу одержаного [PERSON] за розпискою від 07 травня 2012 року в розмірі 71 135,00 Євро (а.с. 121-122, 123-124). 01 квітня 2014 року рішенням Обухівського районного суду Київської області позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] за участю третьої особи Відкритого акціонерного товариства «Райффайзен банк Аваль» про поділ майна подружжя задоволено частково (а.с. 140-145). Рішенням Апеляційного суду Київської області рішення Обухівського районного суду Київської області від 01 квітня 2014 року в частині задоволення позову про визнання спільними зобов'язаннями [PERSON] та [PERSON] боргових зобов'язань [PERSON] за кредитним договором № 223354238 від 03 квітня 2008 року скасовано та ухвалено нове рішення в цій частині про відмову в позові (а.с.146-151). 24 грудня 2014 року ухвалою Вищого спеціалізованого суду України рішення Обухівського районного суду Київської області від 01 квітня 2014 року, в незмінній частині після апеляційного перегляду частині, та рішення Апеляційного суду Київської області від 27 жовтня 2014 року залишено без змін. Зі змісту рішення суду вбачається, що відсутні докази, що одержані [PERSON] 01 листопада 2008 року грошові кошти у сумі 142 270 євро були витрачені ним на фінансування завершення спірного будинку (а.с.152-155). Позивач просить про стягнення з відповідача заборгованості за договором позики у розмірі 1 968 305,40 грн. Підставою для задоволення позовних вимог позивачем зазначено витрачення грошових коштів в інтересах сім'ї, а саме, фінансування закінчення будівництва власного будинку, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів визначений у ст.16 ЦК України. Згідно положень ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Відповідно до статей 526, 527, 530 - 532 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договір є підставою виникнення цивільних прав та обов'язків. Згідно з вимогами статті 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Згідно зі статтею 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до статті 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Отже, досліджуючи боргові розписки чи інші письмові документи, суди для визначення факту укладення договору, його умов та його юридичної природи з метою правильного застосування статей 1046, 1047 ЦК України повинні виявляти справжню правову природу правовідносин сторін незалежно від найменування документа та залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки. Частиною першою статті 1049 ЦК України встановлено, що за договором позики на позичальникові лежить зобов'язання повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором. Відповідно до змісту ст. 65 СК України при укладенні договору одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Для укладення одним із подружжя договорів стосовно цінного майна згода другого з подружжя має бути подана письмово. Договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім'ї, створює обов'язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім'ї. Позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти в такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, встановленими договором (ч. 1 ст. 1049 ЦК України). Якщо інше не встановлено договором або законом (наприклад, якщо договір позики відповідає ознакам безпроцентного договору), позикодавець має право на одержання ще і процентів від суми позики. У разі коли договором не встановлено їх розмір, розмір процентів визначається на рівні облікової ставки Національного банку України (ст. 1048 ЦК України). За встановлених обставин позивачем не доведено надання відповідачем письмової згоди на укладення 01 листопада 2008 року договору позики та використання отриманих коштів третьою особи [PERSON] в інтересах сім'ї, чим не виконано вимоги ст. 12 ЦПК України, відповідно до якої кожна сторона зобов'язана довести обставини, на які посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Отже, з урахуванням викладеного суд приходить висновку про відмову у задоволенні позовних вимог [PERSON] до [PERSON] за участю третьої особи [PERSON] про стягнення заборгованості за договором позики.

Outcome: dismissed