Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-26 00:00:00

Позивачі звернулися до суду з позовом, обґрунтовуючи свої позовні вимоги тим, що 02 жовтня 2007 року між [PERSON] і Акціонерним комерційним банком «ТАС-Комерцбанк» був укладений кредитний договір №0315/1007/88-469, згідно якого [PERSON] отримала кредит для споживчих потреб в розмірі 18600,00 доларів США, що на час укладення договору становило 93930,00 грн. З метою забезпечення взятих [PERSON] зобовязань за кредитним договором між банком і [PERSON], [PERSON] був укладений іпотечний договір №0315/1007/88-469-Z-1 від 03 жовтня 2007 року. Згідно умов договору обєктом іпотеки виступає квартира [ADDRESS]. 28 листопада 2012 року між ПАТ «Сведбанк» і ТОВ «Фактиорингова компанія «Вектор Плюс» був укладений договір факторингу. В свою чергу 28 листопада 2012 року між ТОВ «Факторингова компанія «Вектор Плюс» і ТОВ «Кредитні ініціативи» був укладений договір факторингу. Згідно вказаних договорів відбулося відступлення права вимоги за вищезазначеним кредитним договором. Позивачі вважають, що їх зобовязання за іпотечним договором припинили свою дію, оскільки вказівка в п.16 іпотечного договору, де зазначено, що договір діє до виконання позичальником основного зобовязання чи настання одного з випадків ст.17 Закону України «Про іпотеку», суперечить вимогам діючого законодавства, оскільки строк дії іпотечного договору не може встановлюватися шляхом вказівки на повне виконання позичальником своїх зобовязань за кредитним договором. Позивачі зазначають, що строк дії поруки до повного виконання зобовязань за кредитним договором не є строком захисту порушеного права, а є строком існування субєктивного права кредитора й субєктивного права поручителя, після закінчення якого вони припиняються. Вважають, що у вищезазначеному іпотечному договорі не визначено строк, після закінчення якого порука припиняється. У 2011 році банк звернувся до суду з позовом про стягнення з позичальника і поручителя заборгованості за кредитним договором, у звязку з чим він змінив строк виконання основного зобовязання і повинен був предявити позов до поручителя протягом шести місяців від дати порушення позичальником строку для дострокового повернення кредиту, чого не було зроблено. Судове рішення про стягнення заборгованості було отримане 03 листопада 2011 року і ПАТ «Сведбанк» не звертався до позивачів з жодними вимогами і тільки у серпні 2013 року відповідач звернувся до суду з позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки в рахунок заборгованості за кредитним договором. Позивачі просять суд визнати припиненим вищезазначений договір іпотеки і припинити обтяження на вказану квартиру шляхом виключення з Реєстру обтяжень нерухомого майна та Реєстру іпотек. Відповідач надав суду відзив на позов, де зазначив, що на відносини майнової поруки норми статті 559 ЦК України щодо припинення поруки не поширюються, оскільки іпотека за правовою природою є заставою та регулюється нормами параграфа 6 (статті 572 - 593) глави 49 ЦК України та спеціальним законом, про що було зазначено в Рішенні Верховного Суду України. Також вважає, що позивачами пропущений строк позовної давності для звернення з таким позовом, оскільки позивачі звернулися до суду з позовом у 2017 році, хоча про вказані у позовній заяві факти їм було відомо ще у 2011 році. Позивачі в судове засідання не зявилися, але завчасно надали суду письмові заяви про розгляд справи без їх участі. Позовані вимоги підтримують у повному обсязі. Представник відповідача в судове засідання не зявився, але завчасно надав суду письмову заяву про розгляд справи без його участі. Позовні вимоги не визнає. Третя особа в судове засідання не зявилася по невідомим суду обставинам. Під час судового розгляду справи судом були оглянуті письмові докази у справі. Таким чином, суд, вивчивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав. 02 жовтня 2007 року між [PERSON] і Акціонерним комерційним банком «ТАС-Комерцбанк» був укладений кредитний договір №0315/1007/88-469, згідно якого [PERSON] отримала кредит для споживчих потреб в розмірі 18600,00 доларів США, що підтверджується копією кредитного договору. З метою забезпечення взятих [PERSON] зобовязань за кредитним договором між банком і [PERSON], [PERSON] був укладений іпотечний договір №0315/1007/88-469-Z-1 від 03 жовтня 2007 року, що вбачається з копії іпотечного договору. Згідно умов договору обєктом іпотеки виступає квартира [ADDRESS]. 28 листопада 2012 року між ПАТ «Сведбанк» і ТОВ «Фактиорингова компанія «Вектор Плюс» був укладений договір факторингу. 28 листопада 2012 року між ТОВ «Факторингова компанія «Вектор Плюс» і ТОВ «Кредитні ініціативи» був укладений договір факторингу. Згідно вказаних договорів відбулося відступлення права вимоги за вищезазначеним кредитним договором. Рішенням Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області від 03 листопада 2011 року з [PERSON] на користь ПАТ «Сведбанк» було стягнуто заборгованість за кредитним договором в розмірі 162914,53 грн. Відповідно до статті 546 ЦК України виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Договором або законом можуть бути встановлені інші види забезпечення виконання зобов'язання. Статтею 1 Закону України "Про іпотеку" визначено, що іпотека - вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, а майновий поручитель - особа, яка передає в іпотеку нерухоме майно для забезпечення виконання зобов'язання іншої особи - боржника за основним зобов'язанням на підставі договору, закону або рішення суду. Отже, іпотека є самостійним видом забезпечення виконання зобов'язання. Правова природа іпотеки полягає у забезпеченні можливості кредитора у разі невиконання боржником зобов'язання, забезпеченого іпотекою, одержати задоволення за рахунок переданого в іпотеку нерухомого майна переважно перед іншими кредиторами боржника. На відносини майнової поруки норми статті 559 ЦК України щодо припинення поруки не поширюються, оскільки іпотека за правовою природою є заставою та регулюється нормами параграфа 6 (статті 572 - 593) глави 49 ЦК України та спеціальним законом. Статтями 17, 18, 19 цього Закону встановлено підстави припинення іпотеки, істотні умови договору іпотеки і внесення змін і доповнень до іпотечного договору. Таким чином, суд не вважає наявність фактів, якими позивачі обґрунтовують свої позовні вимоги, встановленою. Оскільки у задоволенні позовних вимог відмовлено, понесені позивачами судові витрати по справі стягненню з відповідача не підлягають. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed