Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-30 00:00:00

[PERSON] виклад позиції позивача та заперечень відповідача. Позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом до Арбузинської селищної ради Миколаївської області, фізичної особи-підприємця [PERSON] про визнання недійсною додаткової угоди до договору. В обґрунтування позову зазначила, що ухвалою господарського суду Миколаївської області від 05.02.2015 року її залучено до участі в справі за позовом фізичної особи-підприємця [PERSON] до Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації «Миколаївгаз» з вимогою «зобовязати Публічне акціонерне товариство по газопостачанню та газифікації «Миколаївгаз» за власний рахунок припинити газопостачання від належної ФОП [PERSON] газової мережі в смт Арбузинка Миколаївської області шляхом перекриття запірних пристроїв та встановлення пломб на вхідному крані дворових відводів до будинків: [PERSON] по вул. Садова, 34…». З отриманих від господарського суду копії позовної заяви та долучених до неї матеріалів вона дізналась, що Арбузинською селищною радою з ФОП [PERSON] 05.03.2009 року укладено додаткову угоду №1 до договору на виконання соціального замовлення від 02.08.2006 року, якою змінено положення п. 3.1.3 Договору, за яким Арбузинська селищна рада зобовязується «Забезпечити виконавцю Договорів з населенням по відшкодуванню з боку споживачів, що газифікували своє житло, вартість будівництва газопровідних мереж в сумі 12 768.00 грн., з кожної особи», а також доповнено Договір п. 4.1.7, за яким [PERSON] зобовязується «Надати кожному споживачу, який сплатить свою частку у вартості будівництва газопровідних мереж, безстроковий дозвіл на підключення на користування газовими мережами». Зазначила в позові, що газифікація її житла здійснена у 2008 році.\~ Зобовязань щодо укладення договору на відшкодування [PERSON] вартості будівництва газопровідних мереж в сумі 12 768.00 грн. вона не має, аналогічно не має зобовязань отримати від [PERSON] дозвіл на підключення та користування газовими мережами, який не передбачений жодним з договорів за участі позивачки. Посилаючись на вимоги ст.ст. 203, 215, 216 ЦК України, просила визнати недійсною додаткову угоду від 05.03.2009 року №1 до договору на виконання соціального замовлення від 02.08.2006 року, укладену між Арбузинською селищною радою та ФОП [PERSON] В судовому засіданні представник позивача [PERSON] підтримав позовні вимоги з підстав викладених у позовній заяві та просив про задоволення позову. Представник відповідача ФОП [PERSON] [PERSON] підтримала відзив на позовну заяву від 30.06.2018 року (а.с. 135-137) та суду пояснила, що [PERSON] обґрунтовує свій позов розглядом господарським судом Миколаївської області справи № 915/135/15 за позовом ФОП [PERSON] до ПАТ по газопостачанню та газифікації «Миколаївгаз» про припинення і заборону газопостачання абонентам, в тому числі і до будинку позивача, від належної позивачеві газової мережі в смт Арбузинка, вимоги за яким мотивовані умовами додаткової угоди.\~ На думку позивача вона, всупереч своєї волі, стала учасником правовідносин, що виникли між відповідачами. Однак оспорювана позивачем [PERSON] укладена між Арбузинською селищною радою та ФОП [PERSON], які є сторонами за договором і згідно ст. 629 ЦК України є обов'язковою для виконання саме ними, а не [PERSON] Для позивача [PERSON] [PERSON] угода № 1 не породжує жодних прав та обов'язків. Враховуючи зазначене просила відмовити у задоволенні позовних вимог за їх безпідставністю. Представник відповідача Арбузинської селищної ради Миколаївської області, в судове засідання не зявився, про день місце та час розгляду справи сповіщений шляхом розміщення оголошення про виклик на офіційному веб-сайті судової влади України, в порядку передбаченому ст. 128 ЦПК України. ІІ. Заяви та клопотання учасників справи. 13.06.2018 року представник відповідача [PERSON] [PERSON] звернулася до суду з заявою про ознайомлення з матеріалами справи та відкладення підготовчого судового засідання (а.с. 102). 21.06.2018 року представник відповідача [PERSON] [PERSON] звернулася до суду з заявою про ознайомлення з матеріалами справи (а.с. 110). 20.08.2018 року від представника відповідача [PERSON] [PERSON], на адресу суду надійшла письмова заява про участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції (а.с. 143). ІІІ. Процесуальні дії у справі. 04.05.2018 року суддею Франчук О.Д. постановлено ухвалу про прийняття справи до свого провадження та призначення підготовчого судового засідання (а.с. 87). Ухвалою суду від 03.07.2018 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду (а.с. 130). 02.04.2018 року постановлено ухвалу суду про задоволення клопотання представника відповідача про проведення судового засідання в режимі відеоконференції (а.с. 154). ІV.Фактичні обставини встановлені судом та зміст спірних правовідносин. 02 серпня 2006 року Арбузинська селищна рада та фізична особа-підприємець [PERSON]\~ уклали договір на виконання соціального замовлення, відповідно до умов якого сторони зобовязуються шляхом обєднання фінансів, майна та зусиль спільно діяти в сфері виконання територіального замовлення щодо розвитку муніципального житлового будівництва та в спільній пайовій участі з будівництва наступного обєкта: будівництва газопроводів високого, середнього, низького тиску відстанню 64 578 метрів, монтажем ШРП - 7шт., ГШРП 2 шт., ПГКР 1 шт. (а.с. 11-12). Термін дії договору до 10 серпня 2009 року (пункт 5.1. договору). На підставі п. 3.1.7 вказаного договору, ФОП [PERSON] 31.01.2015 року звернувся до Господарського суду Миколаївської області з позовом до ПАТ по газопостачанню та газифікації «Миколаївгаз», за участі третіх осіб, серед яких [PERSON], про зобовязання припинити і заборонити газопостачання абонентам (а.с. 6-8). Ухвалою Господарського суду Миколаївської області від 05.02.2015 року було порушено провадження у справі № 915/135/15 за позовом ФОП [PERSON] до ПАТ по газопостачанню та газифікації «Миколаївгаз» про зобовязання припинити і заборонити газопостачання абонентам (а.с. 9-10).\~ V. Оцінка Суду. Матеріалами справи підтверджено що Арбузинська селищна рада та фізична особа-підприємець [PERSON] 02 серпня 2006 року уклали договір на виконання соціального замовлення з будівництва газопроводів високого, середнього, низького тиску відстанню 64 578 метрів, термін дії договору до 10 серпня 2009 року (а.с. 11-12). З позовної заяви слідує, що 05 березня 2009 року між Арбузинською селищною радою та фізичною особою-підприємцем [PERSON] укладено додаткову угоду №1 до договору від 02 серпня 2006 року, згідно якої, сторони виклали пункт 3.1.3 договору в наступній редакції: «Забезпечити виконавцю укладання договорів з населенням по відшкодуванню з боку споживачів, що газифікували своє житло, вартість газопровідних мереж в сумі 12 768 грн. з кожної особи …». Також до договору додано пункт 4.1.7 наступного змісту: «Надати кожному споживачу, який сплатить свою частку у вартості будівництва газопровідних мереж безстроковий дозвіл на підключення і користування газовими мережами». Позивачка вважає, що в результаті укладення 05.03.2009 року додаткової угоди до договору від 02.08.2006 року, діями відповідачів порушено її право на свободу договору. Копію додаткової угоди до договору від 02.08.2006 року, позивачка не долучила до матеріалів справи, у звязку з чим суд позбавлений можливості особисто ознайомитись з її змістом. А у звязку з тривалим розглядом справи (з 14.04.2015 року) та перебуванням її в провадженні інших суддів, суд вважає за можливе послатись на трактовку пунктів додаткової угоди, зазначених у позовній заяві, які повністю співпадають з поясненнями відповідача наданими у відзиві на позовну заяву та не оспорюються сторонами. Відповідно до статті 202 ЦК України, правочин - це дія особи, яка спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Зміст правочину не може суперечити ЦК України, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам, а недодержання стороною (сторонами) правочину в момент його вчинення цих вимог чинності правочину є підставою для його недійсності (частина перша статті 203, частина перша статті 215 ЦК України). Підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч. ч. 1 - 3, 5 та 6 ст. 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин) (ст. 215 ЦК України). При цьому правом оспорювати правочин і вимагати проведення реституції ЦК України наділяє не лише сторону (сторони) правочину, але й інших, третіх осіб, що не є сторонами правочину, визначаючи їх статус як "заінтересовані особи" (статті 215, 216цього Кодексу). З огляду на зазначені приписи, правила статей 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист, у тому числі судовий, свого цивільного права, а також цивільного інтересу, що загалом може розумітися як передумова для виникнення або обов'язковий елемент конкретного суб'єктивного права, як можливість задовольнити свої вимоги за допомогою суб'єктивного права та виражатися в тому, що особа має обґрунтовану юридичну заінтересованість щодо наявності/відсутності цивільних прав або майна в інших осіб. Таким чином, оспорювати правочин може також особа (заінтересована особа), яка не була стороною правочину, на час розгляду справи судом не має права власності чи речового права на предмет правочину та/або не претендує на те, щоб майно в натурі було передано їй у володіння. Вимоги заінтересованої особи, яка в судовому порядку домагається визнання правочину недійсним (частина третя статті 215 ЦК України), спрямовані на приведення сторін недійсного правочину до того стану, який саме вони, сторони, мали до вчинення правочину. Власний інтерес заінтересованої особи полягає в тому, щоб предмет правочину перебував у власності конкретної особи чи щоб сторона (сторони) правочину перебувала у певному правовому становищі, оскільки від цього залежить подальша можливість заінтересованої особи законно реалізувати свої права. За змістом положень ч. 1 ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов'язків. Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ч. 1 ст. 627 ЦК України). Тобто норми цивільного законодавства встановлюють свободу сторін в укладанні договорів, що підтверджує вільність волевиявлення сторін. Також, у відповідності до п. 1) ст. 629 ЦК України, договір є обов'язковим для виконання сторонами. Позивачка [PERSON] не є стороною договору, укладеного 02 червня 2006 року між Арбузинською селищною радою та фізичною особою-підприємцем [PERSON]. Звернення до суду з позовом вона обґрунтовує розглядом господарським судом Миколаївської області позову фізичної особи-підприємця [PERSON] до Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації «Миколаївгаз» про\~ припинення і заборону газопостачання абонентам, в тому числі і до будинку позивача, від належної позивачеві газової мережі в смт Арбузинка, вимоги за яким мотивовані, зокрема, умовами додаткової угоди. Як вказує у відзиві на позовну заяву відповідач, у задоволенні зазначеного позову рішенням Господарського суду Миколаївської області від 07 жовтня 2015 року, відмовлено. Дана обставина не спростовувалась в судовому засіданні. Аналізуючи спірні положення додаткової угоди від 05 березня 2009 року та положення закону (ст. 203, 215, 629 ЦК України), судом встановлено, що позивач [PERSON] не є учасником правовідносин між Арбузинською селищною радою та фізичною особою-підприємцем [PERSON]. [PERSON] угодою не вирішувались її права та обовязки, оскільки її умовами не передбачено, що позивач [PERSON] зобовязана укласти будь-які договори із сторонами, які уклали додаткову угоду. Тобто для позивачки додаткова угода не породжує жодних прав та обовязків. Визначена в п. 3.1.3 додаткової угоди вартість будівництва газопровідних мереж є обовязковою для сторін додаткової угоди. Особи, які бажають здійснити газифікацію свого житла, мають право укласти окремий договір з власником газопроводу, в якому визначать взаємні права та обовязки, враховуючи вимоги законодавства України, що регулює правовідносини в сфері користування природним газом, зокрема, Закон України «Про ринок природного газу», Правила постачання природного газу, затверджені Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 30.09.2015 року № 2496. З тексту позовної заяви вбачається, що позивачка вже здійснила газифікацію свого житла у 2008 році. За викладених обставин, доводи позовної заяви [PERSON] з приводу того, що укладанням додаткової угоди від 05.03.2009 року було порушено її право на свободу договору, не заслуговують на увагу. Беручи до уваги вище викладене, ту обставину, що позивачем [PERSON] не надано до суду оскаржуваної [PERSON] угоди, відсутність доказів що вона є користувачем газопостачання належної ФОП [PERSON] газової мережі, а також тієї обставини, що укладенням додаткової угоди жодних прав позивача порушено не було, суд приходить до висновку, що в задоволенні позову слід відмовити. VІ. Розподіл судових витрат. Відповідно до ч.1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У звязку з відмовою у задоволенні позову, сплачений позивачкою судовий збір (а.с. 16), відшкодуванню не підлягає.

Outcome: dismissed