Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-12 00:00:00

позивач звернувся в суд з позовом до відповідача про захист прав споживача, визнання договору фінансового лізингу недійсним та стягнення коштів, мотивуючи його тим, що 15 вересня 2015 року між ним і Товариством з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «Ваш Авто» було укладено договір фінансового лізингу № 000733 з додатками, згідно якого предметом лізингу по даному договору є транспортний засіб «Сінтай 220». Відповідно до умов Договору відповідач взяв на себе зобов'язання придбати предмет лізингу у власність та передати у користування позивачу на умовах, передбачених договором. При підписанні договору менеджер компанії повідомила, що першочергово вноситься 10000 грн., а на суму яка залишилась оформляється договір фінансового лізингу на один рік. Міні-трактор обіцяли доставити по місцю його проживання вже через чотири дні, тобто 19 вересня 2015 року. Після того як представником компанії був складений договір фінансового лізингу №000733 вона повідомила, що договір буде надано для ознайомлення лише після сплати початкового внеску в розмірі 10000 грн., який складає вартість трактора. Вказаний платіж він здійснив у ПАТ «Діамантбанк», який знаходився поблизу відділення ТОВ «Лізингова компанія «ВАШ АВТО», що підтверджується квитанцією №9621510006 адміністративний платіж на 10000 грн., та квитанцією №9621510007 комісійна винагорода на 100 грн. Коли він читав цей договір, то співробітниця компанії завірила, що там написано все так як вона розповіла усно, спонукавши його до підпису. Будучи юридично необізнаним, та вперше зіткнувшись з договором фінансового лізингу йому було важко зорієнтуватись в умовах договору, тому він вирішив повірити співробітниці лізингової компанії і підписав договір. Отримавши один примірник договору №000733 фінансового лізингу без додатків він поїхав додому. 19 вересня 2015 року, в другій половині дня, не дочекавшись доставки міні-трактора, він зателефонував до Тернопільськького відділення ТОВ «Лізингова компанія «ВАШ АВТО» за роз'ясненнями. В компанії пояснили, що доставкою займаються співробітники головного офісу у м. Київ, після цього, уважно прочитавши договір він зрозумів, що його обманули. В договорі було вказано іншу модель трактора, а також те, що повна вартість трактора 100000 грн. На таку суму він не розраховував, адже вона значно більша. Зателефонувавши до центрального офісу та запитавши у менеджера, чому така різниця, почув від менеджера, що вони законодавства не порушували, а договір він підписав добровільно, тому повинен виконувати його. Після цього на пропозицію співробітників лізингової компанії, 23 вересня 2015 року, він написав заяву з проханням розірвання договору №000733 і поверненням йому сплачених коштів. У відповідь отримав повідомлення, що договір лізингу вважається розірваним з 30 вересня 2015 року, а сплачені ним 10000 грн. поверненню не підлягають, оскільки це адміністративний платіж - винагорода лізингодавцю за організаційні заходи, пов'язані з підготовкою та укладенням договору. З самого початку він вважав, що це часткова оплата вартості транспортного засобу, так як про це запевняв працівник компанії. В договорі це передбачено, але у нього не було можливості детально ознайомитися з умовами договору до його підписання, так як представник відповідача не надала достовірної інформації, завіривши в тому, що всі істотні умови договору вона пояснила та спонукала його підписати договір швидше, мотивуючи тим, що у неї обідня перерва, а після неї чекають інші особи, які бажають укласти договір лізингу. Крім того, вартість трактора вказана в доларах, що суперечить чинному законодавству. Тому просить визнати договір фінансового лізингу № 000733 з додатками від 15 вересня 2015 року, укладений між [PERSON] та ТОВ «Лізингова компанія «Ваш Авто» недійсним, стягнути з ТОВ «Лізингова компанія «Ваш Авто» на його користь сплачені ним 10000 грн. та комісію банку 100 грн. В судовому засіданні позивач та його представник позовні вимоги підтримали. Представник відповідача про час та місце розгляду справи повідомлений вчасно, в суд не зявився, подав заяву про розгляд справи у його відсутності та заперечення на позов, де просив відмовити позивачу в задоволенні позовних вимог в повному обсязі, в звязку із тим, що договір укладений згідно умов чинного законодавства та підписаний позивачем добровільно. Суд, вислухавши пояснення позивача та його представника, вивчивши матеріали справи вважає, що у задоволенні позовних вимог необхідно відмовити з наступних підстав. Статтями 3, 6, 627 ЦК України передбачено свободу договору, а саме: вільність в укладенні договору, у виборі контрагента та визначенні його умов з врахуванням цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Нормами ст. 638, 640 ЦК України передбачено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. В спірних правовідносинах положення Закону України «Про захист прав споживачів» повинні застосовуватися у системному зв'язку з нормами ЦК України та Законом України «Про фінансовий лізинг», який є спеціальним. Згідно до ч. 1 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Підставою для недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1-3, 5 та 6 статті 203 цього Кодексу (ч. 1 ст. 215 ЦК України). Частинами 1, 3 ст. 203 ЦК України визначено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам, волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Частиною 1 статті 806 ЦК України, статтею 1 Закону України «Про фінансовий лізинг» встановлено, що за договором лізингу одна сторона (лізингодавець) передає або зобовязується передати другій стороні (лізингоодержувачеві) у користування майно, що належить лізингодавцю на праві власності і було набуте ним без попередньої домовленості із лізингоодержувачем (прямий лізинг), або майно, спеціально придбане лізингодавцем у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов (непрямий лізинг), на певний строк і за встановлену плату (лізингові платежі). Частиною 1 ст. 2 Закону України «Про фінансовий лізинг» визначено, що відносини, які виникають у звязку з договором фінансового лізингу, регулюються положеннями ЦК України про лізинг, найм (оренду), купівлю-продаж, поставку з урахуванням особливостей, що встановлюються цим Законом. Судом встановлено, що 15 вересня 2015 року між [PERSON] і Товариством з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «Ваш Авто» було укладено договір Фінансового лізингу № 000733 з додатками, згідно якого предметом лізингу по даному договору є транспортний засіб «Сінтай 220», обєм двигуна 22 к.с./диз, тип КПП мех, привід 4х2, тобто у договорі зазначені марка та модель транспортного засобу. Відповідно до умов Договору відповідач взяв на себе зобов'язання придбати предмет лізингу у власність та передати у користування позивачу на умовах, передбачених договором. Відповідно до п. 1.2. ст. 1 Договору вартість предмета лізингу на момент укладання даного договору зазначається у даному договорі, розмір авансового платежу вказується у даному договорі та в додатку № 1 до даного договору, який є його невід'ємною частиною. Пунктом 1.7 ст. 1 Договору визначено, що предмет лізингу передається в користування лізингоодержувачу протягом строку, який становить не більше 120 робочих днів з моменту сплати лізингоодержувачем на рахунок лізингодавця: адміністративного платежу; авансового платежу; комісії за передачу предмета лізингу; у разі наявності, сплати різниці до вже сплаченого авансового платежу на умовах, викладених у п.9.6. ст.9 даного Договору. Згідно п.8.2. ст. 8 договору, укладаючи даний договір, сторони погодилися, що вартість предмета лізингу на момент укладення договору становить 4255,32 доларів США, що в гривневому еквіваленті становить 100000 грн. Пунктом 8.3. договору визначено, що сторони погодили, що гривневий еквівалент вартості предмета лізингу, який визначений на дату укладання договору, може змінюватися у випадку зміни обмінного курсу долара США до гривні. В п. 10.5 зазначено, що у випадку виникнення податкових та прирівняних до них платежів, лізингодавець має право вимагати зміни розміру лізингових платежів, а лізингоодержувач зобовязаний прийняти такі зміни. Лізингодавець може письмово повідомити лізингоодержувача про суму лізингового платежу (п. 10.6 договору). Пункт 10.15 договору передбачає, що в разі відмови лізингоодержувача від підписання додаткової угоди та/або акту коригування вартості предмета лізингу, лізингодавець має право розірвати договір, після чого лізингоодержувач зобовязаний повернути предмет лізингу протягом 5 календарних днів з моменту отримання від лізингодавця письмової пропозиції про зміну розмірів лізингових платежів, а вже сплачені споживачем платежі не повертаються. Відповідно до ч. 2 ст. 6 Закону України «Про фінансовий лізинг» істотними умовами договору лізингу є: предмет лізингу; строк, на який лізингоодержувачу надається право користування предметом лізингу (строк лізингу); розмір лізингових платежів; інші умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Сплата лізингових платежів здійснюється в порядку, встановленому договором. Лізингові платежі можуть включати: а) суму, яка відшкодовує частину вартості предмета лізингу; б) платіж як винагороду лізингодавцю за отримане у лізинг майно; в) компенсацію відсотків за кредитом; г) інші витрати лізингодавця, що безпосередньо повязані з виконанням договору лізингу (ст. 16 Закону України «Про фінансовий лізинг»). При підписанні договору позивачем внесено адміністративний платіж у розмірі 10 000 грн, розмір якого зазначено у Додатку № 1 до договору фінансового лізингу №000733 від 15.09.2015 року, що підтверджується наявними в матеріалах справи копіями фінансових документів. Відповідно до п. 9.7 ст. 9 договору кошти, які сплачуються лізингоодержувачем до моменту отримання предмета лізингу, незалежно від їх призначення, яке вказується у квитанції, зараховуються по даному договору у наступному порядку: адміністративний платіж; авансовий платіж; комісія за передачу предмета лізингу; у разі наявності, різниця до вже сплаченого авансового платежу на умовах, викладених у п. 9.4. ст. 9 даного договору, або різниця до вже сплаченого авансового платежу на умовах, викладених у п. 9.6. ст. 9 даного договору. відповідно п.12.1 Договору у випадку розірвання договору за ініціативою лізінгоодержувача, адміністративний платіж поверненню не підлягає. Зазначені умови договору не суперечать положенням частин 1, 2 ст. 16 Закону України «Про фінансовий лізинг», згідно яких сплата фінансових платежів здійснюється в порядку, встановленому договором. Вказаний платіж був попередньо погоджений сторонами (Додаток №1) і в момент підписання договору позивач не визнав його несправедливими та неприйнятними для себе. Суд критично ставиться до посилання позивача на відсутність в договорі фінансового лізингу ціни та розпису загальної вартості лізингу, оскільки вказана інформація зазначена в п. 8.2. ст. 8 Договору та Додатках № 1, 2 до договору фінансового лізингу №000733 від 15.09.2015 року. Крім того, що стосується валюти вказаної в договорі, як зазначено в постанові Вищого господарського суду України N 37/320пд від 03.06.2010 року, ст 533 Цивільного кодексу України проголошено, що грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. В разі вираження зобов'язання в іноземній валюті, його виконання все одно має бути проведено в гривнях. Сума, що підлягає сплаті в гривнях визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу. Офіційним курсом валюти вважається курс валюти, офіційно встановлений Національним банком України як уповноваженим органом держави (ст. 1 Закону України "Про Національний банк України"). Сторони в договорі можуть визначити і інший порядок перерахунку іноземної валюти в гривні. Суд критично ставиться до позиції позивача, щодо відсутності у договорі будь яких відомостей про продавця товару, його найменування та місцезнаходження, оскільки зазначення в договорі фінансового лізингу вказаної інформації не є її істотною умовою, а також, лізингодавець не може на момент укладення договору передбачити в якого саме продавця буде придбаний товар. Вимоги пунктів 5.4, 5.5, 5.7, 10.5, 10.11, 12.1 Договору є такими, що відповідають чинному законодавству України, а наведене позивачем їх трактування суд вважає субєктивним. Суд критично оцінює твердження позивача про те, що відповідальність, встановлена п.12.4 Договору , є подвійною, оскільки передбачена пунктом пеня відповідає вимогам ст. 549 ЦК України, а 3% річних вказані в ст 625 ЦК України. В позовній заяві в обґрунтування наявності підстав для визнання договору лізингу недійсним позивач посилався на його укладення з порушенням вимог Закону України «Про захист прав споживачів». Так, статтею 18 зазначеного Закону встановлено підстави для визнання недійсними умов договору, що обмежують права споживача, зокрема, умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обовязків на шкоду споживача. Виходячи з аналізу вказаної статті, для кваліфікації умов договору як несправедливих необхідна наявність одночасно таких ознак: по-перше, умови договору порушують принцип добросовісності (п. 6 ч. 1 ст.3, ч. 3 ст.509 ЦК України); по-друге, умови договору призводять до істотного дисбалансу договірних прав та обов'язків сторін; по-третє, умови договору завдають шкоди споживачеві. В силу ст. 19, 21 Закону України «Про захист прав споживачів» забороняється нечесна підприємницька діяльність, а порушення принципу рівності сторін договору, учасником якого є споживач, є порушенням прав споживача. Виходячи з умов Договору лізингу, ним врегульовано не лише обовязки та права позивача, а й відповідача, передбачено право позивача як на розірвання договору, так і на відмову від нього за наявності на те правових підстав, що свідчить про відсутність дисбалансу прав та обовязків сторін договору, який містить всі передбачені законодавством, необхідні істотні умови. Таким чином, виходячи з аналізу договору фінансового лізингу № 00073 від 15 вересня 2015 року, укладеного між сторонами, за своїм змістом відповідає вимогам Закону України «Про фінансовий лізинг», Закону України «Про захист прав споживачів» та положенням ЦК України про лізинг. Твердження позивача, що він під час підписання договору фінансового лізингу був навмисно введений в оману, суд оцінює критично, оскільки вони не підтверджені жодними доказами по справі. Крім того, [PERSON] був ознайомлений з умовами договору, предметом, ціною та іншими, що підтверджується його підписами на кожній сторінці договору та його додатків. Відповідно до п. 19 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06.11.2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» помилка внаслідок власного недбальства, незнання закону чи неправильного його тлумачення однією зі сторін не є підставою для визнання правочину недійсним. Тому посилання позивача на те, що він не з'ясовував зміст договору не є переконливим та не є підставою для визнання правочину недійсним. Також суд вважає, що під час розгляду справи не знайшли свого підтвердження доводи позивача про поширення інформації відповідачем, що вводить в оману. Вартість предмету лізингу визначена додатком № 1, де виходячи з вартості предмету лізингу та інших платежів розраховані всі дванадцять лізингових платежів. З цими додатками позивач ознайомлений при укладенні договору, погодився з ними про що свідчить його підпис. Суд критично оцінює твердження відповідача, що у нього виникають сумніви стосовно достовірності його підпису на Додатках до Договору, оскільки в судовому засіданні позивач відмовився від проведення судової почеркознавчої експертизи. Суд критично оцінює доводи відповідача про необхідність застосування до спірних відносин, за аналогією права, рішення Конституційного суду України від 10 листопада 2011 року № 15-рп/2011, оскільки у зазначеному рішенні суду вказана позиція тільки щодо пунктів 22, 23 статті 1, статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів», що стосуються споживчого кредиту. Конституційне провадження щодо офіційного тлумачення положень частини восьмої статті 18, частини третьої статті 22 Закону України «Про захист прав споживачів» припинено на підставі пункту 2 статті 45 Закону України «Про Конституційний Суд України», у зв'язку з невідповідністю конституційного звернення вимогам, передбаченим цим Законом. Крім того, аналогія права застосовується у випадку не урегульованості суспільних відносин чинним законодавством. Вказані ж в позовній заяві відносини чітко врегульовані діючим нормами законодавства України. Твердження позивача про те, що він 23.09.2015 року розірвав договір фінансового лізінгу через те, що відповідач не виконав взятих на себе зобовязань по передачі предмету лізінгу через чотири дні після підписання договору, суд оцінює критично. оскільки згідно п.4.1. Договору лізінгодавець зобовязаний передати лізінгоодержувачу предмет лізінгу не пізніше 120 днів з дати отримання на поточний рахунок адміністративного платежу, авансового, комісії. Оцінюючи докази у їх сукупності, суд прийшов до висновку, що позивачем було добровільно укладено договір фінансовго лізингу з ТОВ «Лізингова компанія «Ваш авто» з метою отримання трактора, даний договір відповідає вимогам законодавства, позивач належним чином був ознайомлений з умовами договору, твердження позивача про введення його в оману під час підписання договору, несправедливість умов договору, свого підтвердження в судовому засіданні не знайшли, договір розірвано за ініціативою позивача за відсутності вини відповідача, а тому в позові слід відмовити за безпідставнісю.

Outcome: dismissed