Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-22 00:00:00

У серпні 2015 року позивач звернувся до відповідача з позовом про стягнення заборгованості по оплаті за оренду житла. Свої вимоги мотивував тим, що йому на праві власності належить гуртожиток по [ADDRESS]. На підставі листа підприємства [PERSON] було надано ліжко/місце в гуртожитку та укладено договір. Даним договором була встановлена плата за житло в розмірі 375 грн. У подальшому розмір оренди змінювався з врахуванням фактичної вартості комунальних послуг і на даний час становить 516 грн. За умовами договору відповідач зобов'язаний вносити щомісячно плату. У порушення вимог договору, відповідач здійснював оплату не в повному обсязі та нерегулярно, у зв'язку з чим виникла заборгованість за період з жовтня 2013 року по липень 2015 року в розмірі 13 643 грн. Через звернення до суду позивач поніс додаткові витрати по сплаті судового збору в розмірі 243,60 грн. та витрат на правову допомогу. Просив суд стягнути з [PERSON] заборгованість по орендній платі в розмірі 13 643 грн., витрати по сплаті судового збору та витрат на правову допомогу. При розгляді справи [PERSON] подав зустрічний позов. Сої вимоги мотивував тим, що він та його сім'я проживає в гуртожитку. Відповідно до вимог чинного законодавства з ним має бути укладений договір найму, оскільки він проживає в одній кімнаті, а не договір оренди ліжко-місця як пропонує товариство. Після закінчення дії укладеного договору, ним було запропоновано укласти договір найму та договір на житлово-комунальні послуги по кімнаті [ADDRESS]. Але товариство ігнорує вимоги. Просив суд зобов'язати ТОВ «Черемшина 2012» заключити договір найму кімнати [ADDRESS]; зобов'язати ТОВ «Черемшина 2012» заключити договір на житлово-комунальні послуги кімнати [ADDRESS]; зобов'язати ТОВ «Черемшина 2012» зробити перерахунок за спірний період з 15 січня 2015 року по 01 липня 2015 року поживання сімї [PERSON] в кімнаті [ADDRESS]. У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав, проти доводів зустрічного позову заперечувала. Просила задоволити позов товариства та відмовити в задоволенні зустрічного позову. У судовому засіданні відповідач [PERSON] та його представник зустрічний позов підтримали. Просили суд відмовити в задоволенні позову товариства та задоволити зустрічний позов. У судове засідання представники колективного житлово-комунального підприємства «Агропромбудіндустрія», виконавчого комітету Вишневої міської ради Києво-Святошинського району Київської області, Вишневої міської ради Києво-Святошинського району Київської області не з'явились. За ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. При розгляді справи судом встановлено, що 19 березня 2013 року між КЖКП «Агропромбудіндустрія» та ТОВ «Черемшина 2012» укладено акт приймання-передачі нежитлової будівлі по [ADDRESS] загальною площею 5811 кв.м. 06 квітня 2013 року ТОВ «Черемшина 2012» отримало свідоцтво про право власності на нерухоме майно, а саме нежилі приміщення по [ADDRESS], розмір частки 1, загальна площа об'єкта 5811 кв.м. Відповідно до витягу з Державного реєстру прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №2090196 від 06 квітня 2013 року за ТОВ «Черемшина 2012» зареєстровано право власності на нежилі приміщення гуртожитку. ТОВ «БК «Бастіон-Буд» надано гарантійний лист директору ТОВ «Черемшина-2012» щодо надання [PERSON] в оренду два ліжко-місця в гуртожитку по [ADDRESS] ТОВ «Черемшина 2012» та [PERSON] укладено договір [ADDRESS] на оренду ліжко-місць в гуртожитку згідно п. 1 якого в оренду передано кімнату [ADDRESS], ліжко-місце у кількості 2 л/м на строк з 01 грудня 2012 року по 31 грудня 2013 року. Сторонами погоджено п.4.4. цього Договору, яким передбачено, що орендар зобов'язаний щомісячно сплачувати по розрахунковим книжкам не пізніше 15-го числа поточного місяця (наперед за 1 місяць) плату за оренду ліжко-місць, яка з 01 листопада 2012 року становить 375 грн. 01 жовтня 2013 року між ТОВ «Черемшина 2012» та [PERSON] укладено договір [ADDRESS] на оренду ліжко-місць в гуртожитку, пунктами 1, 3, 4 якого передбачено, що в оренду передано кімнату [ADDRESS], ліжко-місце у кількості 2 л/м з орендною платою у розмірі 425 грн. за ліжко-місце/місяць. Згідно планового кошторису витрат на утримання гуртожитку по [ADDRESS] в ТОВ «Черемшина-2012» в IV кварталі 2013 році вартість оренди 1 ліжко-місця в місяць становить 425 грн. Згідно ч. 1 ст. 810 ЦК України за договором найму (оренди) житла одна сторона - власник житла (наймодавець) передає або зобов'язується передати другій стороні (наймачеві) житло для проживання у ньому на певний строк за плату. Відповідно ч. 1 ст. 812 ЦК України предметом договору найму житла можуть бути помешкання, зокрема, квартира або її частина, житловий будинок або його частина. Статтею 820 ЦК України передбачено, що розмір плати за користування житлом встановлюється у договорі найму житла. Наймач вносить плату за користування житлом у строк, встановлений договором найму житла. Правовідносини щодо користування жилою площею у гуртожитках врегульовані окремою главою 4 розділу ІІІ Житлового кодексу Української РСР. Статтею 130 ЖК Української РСР визначено, що порядок користування жилою площею у гуртожитках визначається законодавством Союзу РСР і Української РСР. Згідно до п. 38 Примірного положення про гуртожитки, затвердженого постановою Ради Міністрів УРСР від 03 червня 1986 року №208, ( яке діяло на час виникнення та існування спірних правовідносин) громадяни, які проживають у приміщеннях, що перебувають у їх відособленому користуванні, вносять плату за користування жилою площею і за комунальні послуги по ставках квартирної плати (тарифах), установлених для будинків державного та громадського житлового фонду. Пунктом 39 цього ж «Положення …» передбачено, що плата за користування жилою площею в гуртожитку і за комунальні послуги вноситься не пізніше десятого числа наступного за оплачуваним місяця. В силу ч. 3 ст. 815 ЦК України наймач зобов'язаний своєчасно вносити плату за житло. Наймач зобов'язаний самостійно вносити плату за комунальні послуги, якщо інше не встановлено договором. Як вбачається з матеріалів справи, договором [ADDRESS] від 01 жовтня 2013 року, укладеного між сторонами, визначено термін дії договору з 01 жовтня 2013 року по 31 грудня 2014 року. ( Пункт 13 Договору) Пунктом 3 даного Договору сторонами погоджено орендну плату за користування житловим приміщення у розмірі 425 грн. за ліжко-місце/місяць. Крім того сторони погодили, що зміни та доповнення до цього Договору вносяться за згодою сторін шляхом укладення Додаткової угоди в письмовій формі. (пункт 11 Договору). Аналогічна норма закріплена і в ст. 654 ЦК України. Враховуючи викладене суд вважає, що відповідач у справі уклавши договір оренди ( найму) житлового приміщення кімнати [ADDRESS] власником якого є позивач у справі ТОВ «Черемшина-2012» всупереч вимогам ст.ст. 810, 815 ч.3, 526, 530 ЦК України, п. 38 Примірного положення про гуртожитки, затвердженого постановою Ради Міністрів УРСР від 03 червня 1986 року №208 не виконує в повному обсязі взяті на себе зобов'язання передбачені п.4 Договору щодо своєчасної та повної оплати за користування орендованим житловим приміщенням та станом на час звернення до суду має перед позивачем заборгованість по оплаті. З наданого до суду розрахунку заборгованості [PERSON] перед ТОВ «Черемшина-2012» вбачається заборгованість відповідача станом на дату звернення до суду із позовом 01 липня 2015 року становить 13 643 грн. Разом з тим суд враховує, що сторони, укладаючи 01 жовтня 2013 року договір №219 про оренду ліжко-місць в пункті 3 погодили істотну умову договору - ціну оренди одного ліжко-місця в сумі 425 грн., що становить 850 грн. за 2 ліжко-місця в місяць. Змін до вказаного пункту, щодо ціни позову, в письмовому порядку як визначено в пунктом 11 Договору та передбачено ст. 654 ЦК України, сторони не вносили з моменту укладення і до цього часу, тому суд вважає, що саме із вказаної ціни оренди повинна бути нарахована сума оплати за користування вказаним приміщенням, за виключенням плати за користування за травень, червень, липень, серпень, вересень 2014 року в якому позивач в добровільному порядку знизив плату за користування житлом до 780 грн., а відповідач [PERSON] погоджувалась із вказаним зниженням. Таким чином сума нарахування за період з 01 січня 2014 року по 01 липня 2015 року становить: з січня 2014 року - по квітень 2014 року - грн., травень 2014 року 780 грн., червень 2014 року - 780 грн., липень 2014 року - 780 грн., серпень 2014 року - 780 грн., вересень 2014 року - 780 грн., з жовтня 2014 року по 01 липня 2015 року по 850 грн. за місяць. Разом до сплати становить 15 800 грн.. За вказаний період відповідачем було сплачено 2975 грн., що підтверджується і актом звіряння та наданим до суду розрахунком заборгованості, а тому сума яка підлягає сплаті відповідачем складає 12 825 грн. Ухвалюючи рішення у вказаній справі суд враховує правові позиції викладені в Постановах Верховного Суду України №6-6цс15 та № 6-231цс14 від 25 лютого 2015 року. Положення частини 2 статті 625 ЦК України передбачають, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Суд не погоджується з доводами позивача про застосування до даної категорії справ положень ст. 625 ЦК України, оскільки стягнення з відповідача заборгованості за оренду житла не можуть вважаються простроченням виконання грошових зобов'язань перед кредитором за користування грошима. Тому в цій частині позовні вимоги не підлягають задоволенню. Крім того на користь позивача з відповідача підлягає стягненню і понесені ним витрати пов'язані з сплатою судового збору, оскільки вказані вимоги відповідають вимогам ст. 79 ч.2, 88 ЦПК України та підтверджені відповідними квитанціями відповідно до задоволених вимог. Не підлягають до задоволення позовні вимоги ТОВ «Черемшина -2012» в частині стягнення з відповідача витрат понесених на оплату правової допомоги, виходячи з наступного. Згідно зі ст. ст. 84, 88 ЦПК України та ст. 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" судові витрати на правову допомогу - це фактично понесені стороною і документально підтверджені витрати, пов'язані з наданням цій стороні правової допомоги адвокатом або іншим спеціалістом в галузі права при вирішенні цивільної справи в розумному розмірі з урахуванням витраченого адвокатом часу. Відповідно до п. 3.1. Положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні, затвердженого постановою Національного банку України від 15 грудня 2004 року № 637, квитанція до касового прибуткового ордеру є належним документальним підтвердженням факту внесення грошових коштів у касу адвоката та сплати суми гонорару. В частині стягнення збільшеної вартості оплати за орендоване житлове приміщення , а також в частині стягнення витрат на оплату правової допомоги позовні вимоги ТОВ «Черемшина-2012» задоволенню не підлягають як не доведенні. Щодо зустрічного позову слід вказати. Відповідно до п. 2 ст. 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» учасниками відносин у сфері житлово-комунальних послуг є: власник, споживач, виконавець, виробник. В свою чергу відповідно до ч. 1 ст. 1 зазначеного Закону, споживачем є фізична чи юридична особа, яка отримує або має намір отримати житлово-комунальну послугу. Відповідно до вимог ст. 208 ЦК України правочини між фізичною та юридичною особою, крім правочинів, передбачених ч. 1 ст. 206 ЦК України, належить вчиняти у письмовій формі. Відповідно до вимог ст. ст. 21, 26 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» виконавець зобов'язаний підготувати та укласти із споживачем договір на надання житлово-комунальних послуг з визначенням відповідальності за дотримання умов його виконання згідно з типовим договором. Істотними умовами договору на надання житлово-комунальних послуг, окрім іншого, є: найменування сторін, предмет договору, вичерпний перелік житлово-комунальних послуг, тарифи та їх складові на кожну з цих послуг; загальна вартість послуг; порядок оплати за спожиті житлово-комунальні послуги; порядок перерахунків розміру плати за житлово-комунальні послуги в разі їх ненадання або надання не в повному обсязі. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 26 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» істотними умовами договору на надання житлово-комунальних послуг є вичерпний перелік житлово-комунальних послуг. Крім істотних умов договір може містити й інші умови за згодою сторін. Договір не може містити умов, що вводять додаткові види оплати послуг, не передбачені типовими договорами на надання житлово-комунальних послуг, затвердженими Кабінетом Міністрів України. Згідно постанови Кабінету Міністрів України «Про забезпечення єдиного підходу до формування тарифів на житлово-комунальні послуги» від 1 червня 2011 року № 869, тариф на послуги розраховується окремо за кожним будинком залежно від запланованих кількісних показників послуг, що фактично повинні надаватися для забезпечення належного санітарно-гігієнічного, протипожежного, технічного стану будинків і споруд та прибудинкових територій з урахуванням переліку послуг згідно з додатком до цього Порядку (п.2). Вартість інших послуг (утримання служб консьєржів, вбудованих паркінгів, установлення і утримання пристроїв замково-переговорного зв'язку тощо) сплачується понад розмір плати за послуги на підставі договорів, укладених між власники житлових будинків (гуртожитків), власниками (наймачами) квартир (житлових приміщень у гуртожитку), власниками нежитлових приміщень у житловому будинку (гуртожитку) та відповідними надавачами послуг. Відповідно до ч. 1 ст. 641 ЦК України, пропозицію укласти договір (оферту) може зробити кожна із сторін майбутнього договору. Пропозиція укласти договір має містити істотні умови договору і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов'язаною у разі її прийняття. Та в свою чергу відповідно до ч. 1 ст. 640 ЦК України, договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції. У постанові Верховного Суду України по справі №6-110цс12 вказано, що Закон України «Про житлово-комунальні послуги» (далі - Закон № 1875 - IV від 24 червня 2004 року) визначає основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їхні права та обов'язки. Аналіз цього Закону дає підстави для висновку, що він належить до нормативного акта спеціальної дії, який регулює відносини, що виникають між виробниками, виконавцями, споживачами у процесі створення, надання та споживання житлово-комунальних послуг. Разом з тим ст. 4 Закону № 1875-ІV від 24 червня 2004 року передбачає, що законодавство України у сфері житлово-комунальних послуг, крім цього Закону, базується на Конституції України і складається з нормативно-правових актів у галузі цивільного, житлового законодавства та інших нормативно-правових актів, що регулюють відносини у сфері житлово-комунальних послуг. ЦК України у ст. ст. 3, 6, 203, 626, 627 визначає загальні засади цивільного законодавства, зокрема поняття договору і свободи договору та формулює загальні вимоги до договорів як різновиду правочинів (вільне волевиявлення учасника правочину). Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 208 ЦК України правочин між фізичною і юридичною особами належить вчиняти у письмовій формі, за виключенням випадків, передбачених ч. 1 ст. 206 цього Кодексу. Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору (ч. 1 ст. 638 ЦК України). Інші випадки визнання договору укладеним зазначені у ст. ст. 642 - 643 ЦК України. Частина 1 ст. 628 ЦК України передбачає, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Розкриваючи зміст засади свободи договору у ст. ст. 6, 627, ЦК України визначає, що свобода договору полягає в праві сторін вільно вирішувати питання при укладенні договору, виборі контрагентів та погодженні умов договору. Закріпивши принцип свободи договору, ЦК України разом з тим визначив, що свобода договору не є безмежною, оскільки відповідно до абз. 2 ч. 3 ст. 6 та ст. 627 цього Кодексу при укладенні договору, виборі контрагентів, визначенні умов договору сторони не можуть діяти всупереч положенням цього Кодексу та інших актів цивільного законодавства. Зазначені положення узгоджуються з нормами ч. 1 ст. 203, ч. 1 ст. 215 ЦК України, відповідно до яких підставою недійсності правочинів є суперечність їх актам цивільного законодавства. Водночас ч. 1 ст. 19 Закону № 1875 - IV від 24 червня 2004 року передбачено, що відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах. Статті 20, 21 цього Закону визначають обов'язки споживача та виконавця житлово-комунальних послуг. Пунктом 1 ч. 3 ст. 20 Закону № 1875 - IV від 24 червня 2004 року передбачений обов'язок споживача укласти договір на надання житлово-комунальних послуг, підготовлений виконавцем на основі типового договору. Цей обов'язок відповідає зустрічному обов'язку виконавця, визначеному п. 3 ч. 2 ст. 21 цього Закону, підготувати та укласти зі споживачем договір на надання житлово-комунальних послуг з визначенням відповідальності за дотримання умов його виконання згідно з типовим договором. Форма та зміст (умови) типового договору затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 20 травня 2009 року № 529 « Про затвердження типового договору про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій» (далі - постанова № 529). З аналізу змісту ч. 3 ст. 6, ч. 1 ст. 630 ЦК України, ст. ст. 19 - 21 Закону № 1875 - IV від 24 червня 2004 року, постанови № 529 убачається, що умови типового договору, що набули юридично обов'язкового значення в силу актів цивільного законодавства, є обов'язковими для сторін договору, які не мають права відступити від їх положень і врегулювати свої відносини на власний розсуд. Таким чином, укладення договору на надання житлово-комунальних послуг є обов'язком споживача за умови, якщо запропонований виконавцем послуг договір відповідає типовому договору. Відмова споживача послуг від укладення договору в такому разі суперечить вимогам ч. 3 ст. 6, ст. ст. 627, 630 ЦК України та ст. ст. 19, 20 Закону № 1875 - IV від 24 червня 2004 року. Відповідно до ст.4 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних і юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. За ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов'язку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. У ст. 627 ЦК України зазначено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Враховуючи викладене, вимоги позивача про зобов'язання укласти договори не відповідають способам захисту, тому в цій частині вимог суд відмовляє. Також не підлягають задоволенню вимоги [PERSON] щодо проведення перерахунку, оскільки належних та допустимих доказів цим обставинам суду не надав. Посилання представника позивача за зустрічним позовом про неправильність, завищення встановленої плати за оренду ліжко-місця, суд оцінює критично, так як вартість утримання 1 ліжко-місця встановлюється розпорядженнями товариства на підставі планового кошторису витрат, які на час розгляду справи є чинним та не оскаржувались. Суд, з'ясувавши всі обставині справи, вислухавши учасників, які приймали участь у справі, дослідивши письмові докази приходить до висновку, що зобов'язання укласти договір суперечить принципу свободи договору та не відповідає способам захисту, доказів завищення, неправильності встановлення плати суду не надано, тому підстави для задоволення зустрічного позову відсутні.

Outcome: approved