Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-29 00:00:00

Позивачі [PERSON] та [PERSON] звернулися до суду з позовом до відповідачів [PERSON] міської ради Рівненської області, [PERSON] та просять суд визнати недійсним рішення [PERSON] міської ради Рівненської області від 18 серпня 2015 року №1018 в частині передачі земельної ділянки по вулиці Миру, 25/2 в м. Дубровиця Рівненської області у власність [PERSON] та скасувати свідоцтво про право власності на нерухоме майно від 02 вересня 2015 року, індексний номер 43159496, на обєкт нерухомого майна земельну ділянку по вулиці Миру, 25/2 в м. Дубровиця Рівненської області, загальною площею 0,0227 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка), що видане на імя [PERSON] (РНОКПП [NUMBER]), а також стягнути з відповідачів солідарно понесені судові витрати по справі. Свої вимоги мотивують тим, що вони на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 01 грудня 2003 року є власниками квартири [ADDRESS]. Власником квартири №2 у даному будинку є відповідач [PERSON]. У вересні 2016 року стало відомо, що у серпні 2015 року [PERSON] міська рада передала земельну ділянку під будинком по вул. Миру, 25 в м. Дубровиця у власність відповідача [PERSON], після чого було видано свідоцтво про право власності на нерухоме майно від 02 вересня 2015 року, де [PERSON] вказано власником земельної ділянки по вул. Миру, 25/2 в м. Дубровиця, площею 0,0227 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд. Однак, земельна ділянка навколо вищевказаного будинку належить співвласникам жилого будинку на праві спільної сумісної власності, яка разом із загальним майном та неподільною часткою житлового комплексу є майном співвласників, які визначають порядок його використання і [PERSON] міська рада прийняла вказане рішення про передачу частини земельної ділянки у власність відповідача [PERSON] без їх згоди. Вважають, що рішення про передачу земельної ділянки у власність відповідачу [PERSON] та отримане ним свідоцтво про право власності на дану земельну ділянку є незаконними, оскільки суперечать нормам Земельного кодексу України, Цивільного кодексу України та підлягають скасуванню. В судовому засіданні представник позивачів [PERSON] позов підтримав та просив суд його задоволити. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні позов не визнала та просила суд відмовити в його задоволенні з підстав, викладених у запереченні. В судовому засіданні представник відповідача [PERSON] позов не визнала та просила суд відмовити в його задоволенні. Заслухавши пояснення сторін та дослідивши матеріали справи суд приходить до висновку, що у задоволенні позову слід відмовити з наступних підстав: Згідно копії свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 01 грудня 2003 року [PERSON] та [PERSON] на праві спільної часткової власності належить квартира [ADDRESS] (а.с.10). Як вбачається із договору дарування квартири від 14 грудня 2004 року [PERSON] подарувала своїй онуці [PERSON] квартиру [ADDRESS], яка [PERSON] належала на праві приватної власності на підставі свідоцтва про право власності, виданого виконавчим комітетотом [PERSON] міської ради від 08 липня 2002 року (а.с.66). Відповідно до договору дарування квартири від 14 березня 2014 року [PERSON] подарувала квартиру [ADDRESS], своєму батьку [PERSON] (а.с.67). Право власності останнього на вказану квартиру підтверджується витягом з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №18993823 від 14.03.2014 року (а.с.11). Рішенням [PERSON] міської ради від 30 грудня 2003 року №209, земельна ділянка загальною площею 0,0735 га передана у приватну власність для обслуговування жилих будинків, господарських будівель та споруд [PERSON] та [PERSON] (а.с.53-57), однак, документи, які б посвідчували право власності на земельну ділянку не були виготовлені жодною із сторін. Рішенням [PERSON] міської ради Рівненської області від 18 серпня 2015 року №1018 [PERSON] передано у власність земельну ділянку по вул. Миру, 25/2, площею 0,0735, категорії «землі житлової та громадської забудови» з відповідним додатком «Про передачу у власність земельних ділянок громадянам, що перебувають у їх користуванні на території м. Дубровиця» (а.с.13-14). Згідно копії свідоцтва про право власності серії СТА №850714 від 02.09.2015 року, [PERSON] є власником земельної ділянки по вулиці Миру, 25/2, в м.Дубровиця Рівненської області, цільове призначення якої є: для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) 0,0227 га (а.с.17), що підтверджується інформаційною довідкою з державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 18.10.2016 року (а.с.76-77). З вищазазначеного вбачається, що спірна земельна ділянка є частиною земельної ділянки, на якій розташований житловий будинок по вулиці Миру, 25, Дубровицького району Рівненської області. Відповідно до ч.1 ст.79 Земельного Кодексу Ураїни земельна ділянка - це частина земної поверхні з установленими межами, певним місцем розташування, з визначеними щодо неї правами. Відповідно до ч.1 ст.377 Цивільного Кодексу України, до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача). Частиною 1 ст. 382 ЦК України передбачено, що квартирою є ізольоване помешкання в житловому будинку, призначене та придатне для постійного у ньому проживання. Відповідно до п.1 ч.1 ст.1 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку» в редакції на час прийняття оскаржуваного рішення, багатоквартирний будинок, - це житловий будинок, в якому розташовано три чи більше квартири.\~ Як вбачається із матеріалів справи, технічна документація із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі на місцевості від 12.08.2015 року, була виготовлена гр. [PERSON] для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд на території [PERSON] міської ради в м.Дубровиця по вулиці Миру, 25/2 Дубровицького району Рівненської області. Вказаний будинок (житлові і допоміжні приміщення квартири розташовані на першому поверсі одноповерхового будинку і являють собою окрему квартиру, що складається з однієї житлової кімнати загальною площею 43,1 кв. м., житловою площею 20,8 кв. м.) розташований на земельній ділянці площею 0,0227 га з кадастровим номером 5621810100:01:008:0286, право власності на яку зареєстровано за відповідачем [PERSON] (а.с.62-73) . Крім того, як вбачається із технічної документації, виготовленої Рівненським обласним бюро технічної інвентаризації Рівненського обласного відділу комунального господарства МЖКГ-УРСР будинок за адресою м.Дубровиця, вул. Леніна, №25 всюди значиться, як «житловий» і відомостей, що вказаний будинок є багатоквартирним, там відсутні (а.с.126-136). Згідно довідки №16 від 12.05.2017 року, виданої [PERSON] міською радою Рівненської області вулицю «Леніна», відповідно до рішення міської ради від 31.03.1992 року №51 було перейменовано на вулицю «Миру» (а.с.137). Отже, як і в оскаржуваному рішенні №1018 від 18.08.2015 року, виданому органом місцевого самоврядування, так і в технічній документації, яка була розроблена на підставі даного рішення, було вказано, що цільове призначення земельної ділянки по вул. Миру, 25/2 в м.Дубровиця Рівненської області є будівництво і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, а не багатоквартирного житлового будинку, як стверджують позивачі. Відповідно до ст.120 Земельного Кодексу України У разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об'єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення. Якщо жилий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, що перебуває у користуванні, то в разі набуття права власності на ці об'єкти до набувача переходить право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача. У разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду кількома особами право на земельну ділянку визначається пропорційно до часток осіб у праві власності жилого будинку, будівлі або споруди. У разі набуття права власності на жилий будинок (крім багатоквартирного), який розташований на землях державної або комунальної власності, що перебувають у користуванні іншої особи, та необхідності поділу земельної ділянки площа земельної ділянки, що формується, не може бути меншою, ніж максимальний розмір земельних ділянок відповідного цільового призначення, визначених статтею 121 Земельного кодексу України (крім випадків, коли формування земельної ділянки в такому розмірі є неможливим). Відповідно до ст.ст.125, 126 Земельного Кодексу України, виникнення права на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки, виникають з моменту державної реєстрації цих прав.\~Право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до\~Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень". Також слід зазначити, що між сторонами був земельний спір відносно погодження межових знаків, у звязку з чим на підставі висновків комісії за результати розгляду земельного спору, рішенням колегіального органу, виконавчим комітетом [PERSON] міської ради від 26 червня 2015 року №258 було погоджено спірну межу земельної ділянки, зазначену у документації із землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність [PERSON], яка перебуває у його фактичному користуванні для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд [ADDRESS]. У висловленій Верховним Судом України у справі №6-222цс14 значиться, що відповідно до частини першої статті 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Частиною першою статті 15 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Суд повинен установити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні. Таким чином, суд приходить до переконання, що [PERSON] міською радою було правомірно ухвалено рішення №1018 від 18.08.2015 року про передачу земельної ділянки по вулиці Миру, 25/2 в м. Дубровиця Рівненської області у власність [PERSON], оскільки вказаний будинок, як свідчать матеріали справи, не є багатоквартирним житловим будинком, а тому підстав для задоволення позову немає. При цьому, належних доказів порушення прав та інтересів позивачів, останніми не надано. Враховуючи вищенаведене та

Outcome: dismissed