Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-06 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідачів Головного управління Національної поліції у Кіровоградській області, Державної казначейської служби України про стягнення моральної шкоди, завданої неправомірними діями та бездіяльністю працівників поліції,в якому просив стягнути на його користь за рахунок державного бюджету ( Державної Казначейської служби України) завдану працівниками ГУНП України в Кіровоградській області, при виконанні ними своїх службових повноважень, моральну (немайнову) шкоду у розмірі 30 000 грн. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що він являється студентом Гайворонського професійного Аграрного Ліцею, звертався неодноразово до Гайворонського ВП ГУНП України в Кіровоградській області із заявами про вчинення злочинів, скоєних відносно нього за ч. 1 ст. ст. 364, 367 КК України та ч. 1 ст. 154 КК України. Станом на сьогоднішній день, СВ Гайворонського ВП ГУНП України в Кіровоградській області продовжується свідома бездіяльність, яка налічується близько одного року. Він ( позивач) був змушений неодноразово звертатися до Гайворонського районного суду Кіровоградської області з чисельними скаргами про зобов`язання Гайворонського ВП ГУПН в Кіровоградській області внести відповідні відомості до ЄРДР відповідно до вимог ч. 4 ст. 214 КПК України. Ухвали, які виносилися слідчим суддею про зобов`язання внести відповідні відомості до ЄРДР часто виконувалися із затягуванням процесуальних строків, та всупереч з вимогами КПК України. Крім того, вищевказана бездіяльність Гайворонського ВП ГУНП України в Кіровоградській області грубо порушує його (позивача) конституційні права відповідно до вимог ст. 3 Конституції України, та викликало в нього (позивача) моральні страждання, внаслідок свідомої бездіяльності відповідача, він (позивач) на деякий час був позбавлений можливості реалізовувати свої уподобання та бажання, як звичайна людина, яка вела досить активний спосіб життя, що викликало моральні страждання. У зв`язку з цією ситуацією, він (позивач), відчуває себе ошуканим, що негативно позначилося на його психічному стані, змусило сильно нервувати та переживати. Крім того, протиправна бездіяльність відповідача спричинила порушення його (позивача) звичного життєвого укладу, тому у нього (позивача) з`явилися необхідність відстоювати свої права у чисельних розглядах скарг у судах, витрачаючи на це багато часу. Відшкодування заподіяної йому (позивачу) шкоди визначається у сумі 30 000 грн. Ця сума обумовлена глибиною душевних страждань, значною необхідністю захищати свої права у судових розглядах під час розгляду скарг слідчими суддями місцевого суду про бездіяльність Гайворонського ВП ГУНП України в Кіровоградській області. Він (позивач) змушений був прикладати додаткових зусиль для організації та налагодженні звичайного режиму життя, та недовіру до правоохоронної системи та незахищеності. Крім того, друзі та знайомі відвернулися від нього (позивача), він став замкнутий, дратівливий, порушився сон. Ухвалою суду від 03.01.2019 року відкрито загальне позовне провадження у даній справі та призначено підготовче судове засідання. Ухвалою суду від 11.02.2019 року підготовче провадження по даній цивільній справі закрито та призначено справу до судового розгляду по суті. Позивач [PERSON] під час судового розгляду справи позовні вимоги підтримав з підстав, зазначених в позові, просив позов задовольнити. Представник відповідача ГУ Національної поліції України в Кіровоградській області - Гайдашук В.В. (діє на підставі довіреності від 02.01.2019 року № 4/01/17-2019) в судовому засіданні позов не визнала в повному обсязі, проти його задоволення заперечувала. Крім того, представником відповідача підтримано поданий відзив на позовну заяву, зареєстрований в суді за вх. № 2062 від 28.01.2019 року, в обґрунтування якого зазначено, що відповідачами у даній справі визначено Головне управління Національної поліції в Кіровоградській області, однак конкретних вимог до ГУНП в Кіровоградській області позивач у позовній заяві не зазначив. В позовній заяві позивачем лише зазначено: стягнути моральну шкоду у сумі 30 000 грн. за рахунок державного бюджету, Державної казначейської служби України. Отже, ГУНП в Кіровоградській області є неналежним відповідачем у даній справі, так як по-перше, конкретних вимог до даної юридичної особи позивач не ставив, а по-друге, шкоду завдану фізичній особі рішеннями, дією чи бездіяльністю органу або підрозділу поліції, поліцейськими під час здійснення ними своїх повноважень відшкодовує Держава, відповідно до закону. Крім того, позивач зазначає, що станом на сьогоднішній день ( 20.12.2018 - дата написання позовної заяви), СВ Гайворонського ВП ГУПН в Кіровоградській області продовжує бездіяльність, яка налічується близько 1-го року. Також, позивач вказує, що він неодноразово звертався до Гайворонського районного суду Кіровоградської області з численними скаргами про зобов'язання Гайворонський ВП ГУНП в Кіровоградській області внести відомості до ЄРДР, ухвали слідчих суддів про зобов'язання внесення відомостей до ЄРДР виконувалися із затягуванням процесуальних строків та всупереч вимогам КПК України. Вказана бездіяльність порушує конституційні права позивача, викликала у нього моральні страждання, він був позбавлений можливості реалізувати свої уподобання, як звичайна людина, яка вела енергійний спосіб життя, відчував себе ошуканим, що негативно позначилося на його психічному стані, змусило його (позивача) сильно нервувати та переживати. Бездіяльність (невнесення відомостей про вчинення правопорушень до ЄРДР та несвоєчасне виконання ухвал суду про внесення відомостей до ЄРДР ) спричинили порушення звичайного життєвого укладу, тому що у позивача з'явилася необхідність відстоювати свої права при розгляді скарг у судах, витрачаючи на це багато часу. Так, щодо бездіяльності СВ Гайворонського ВП ГУНП в Кіровоградській області, яка продовжується близько року, представником відповідача відзначається, що 18.09.2018 року [PERSON] звернувся до Гайворонського ВП ГУНП в Кіровоградській області про вчинення відносно нього кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 364 та ст. 367 КК України, а 25.10.2018 року позивач звернувся з заявою про вчинення відносно нього кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 154 КК України. Позовну заяву подано 20.12.2018 року, тобто бездіяльність, про яку зазначає позивач, - не тривала близько одного року. Щодо того, що ухвали слідчих суддів про зобов'язання внесення відомостей до ЄДРД виконувалися із затягуванням процесуальних строків та всупереч вимогам КПК України, представник відповідача зазначила, що доказів, які б підтверджували затягування виконання ухвал суду не надано, також не зазначається, які саме вимоги КПК України порушено і також не надано докази на підтвердження порушень. Крім того, представник відповідача вказала, що позивач не зазначив у позовній заяві, як саме невнесення відомостей про вчинення правопорушень до ЄРДР та несвоєчасне виконання ухвал суду про внесенння відомостей до ЄРДР порушили його конституційні права і які саме. Також відсутні відомості й про те, як саме, ким позивач був позбавлений можливості реалізувати свої уподобання та бажання, як звичайна людина, яка вела енергійний спосіб життя. Не зрозуміло, які саме уподобання та бажання позивач не реалізував, який спосіб життя вів до того, як не внесли відомості про вчинення правопорушень до ЄРДР та несвоєчасно виконали ухвали суду про внесення відомостей до ЄРДР та після внесення відомостей про злочини. Також представник відповідача вказала, що відсутні докази причинного зв'язку між невнесенням відомостей про вчинення правопорушень до ЄРДР, несвоєчасним виконанням ухвали суду про внесення відомостей до ЄРДР та тим, що позивач зазнав моральних страждань. Представник відповідача зазначила, що аргументи позивача, зазначені в позові, є лише словами, які не містять фактичних даних, які б вказували на наявність бездіяльності, на незаконний характер такої бездіяльності. Обґрунтовуючи свої вимоги про відшкодування моральної шкоди, позивач посилався на те, що неодноразово звертався до Гайворонського ВП ГУНП в Кіровоградській області зі скаргами про внесення відомостей про кримінальні правопорушення до ЄРДР, однак це не є безумовною підставою для відшкодування саме моральної шкоди та визнання позовних вимог обґрунтованими. Представник відповідача зазначила, що позивач жодного разу не звертався до ГУНП в Кіровоградській області зі скаргами з вимогами про внесення відомостей про кримінальні правопорушення до ЄРДР. Так, бездіяльність, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР після отримання заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення, є предметом оскарження відповідно до правил статті 303 КПК України, тобто є механізмом реалізації прав особи на контроль в порядку кримінального судочинства за діяльністю уповноважених осіб на здійснення функцій органу досудового розслідування. Отже, звернувшись до Гайворонського районного суду Кіровоградської області, [PERSON] реалізував своє право на контроль в порядку кримінального судочинства. Представник відповідача зазначила, що позивач повинен довести не тільки протиправність поведінки відповідача, а й наявність самої моральної шкоди та причинний зв'язок між поведінкою відповідача та заподіяною шкодою. Шкода, завдана фізичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю посадової особи органу державної влади при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується на підставі ст. 1174 ЦК України. Відповідно до цієї норми обов'язок відшкодувати завдану шкоду потерпілому покладається не на посадову особу, незаконним рішенням, дією чи бездіяльністю якої завдано шкоду, а на державу Україна. В той же час, реалізація позивачем свого процесуального права на оскарження рішень, дій та бездіяльності слідчого під час досудового розслідування в межах кримінальних проваджень не є підставою для відшкодування моральної шкоди, оскільки не є порушенням прав позивача. Ухвали слідчого судді Гайворонського районного суду Кіровоградської області про задоволення скарг [PERSON] про внесення відомостей про кримінальні правопорушення до ЄРДР, свідчать про реалізацію ним передбаченого КПК України права на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності слідчого, прокурора і не є безумовним доказом неправомірності процесуальних рішень, дій чи бездіяльності у розумінні ст. ст. 1174, 1176 ЦК України, як це помилково вважає позивач. Також, зобов'язання ухвалами слідчого судді внести відомості про кримінальні правопорушення до ЄРДР не свідчать про протиправність дій чи бездіяльність ГУНП в Кіровоградській області та завдання моральної шкоди позивачу, враховуючи, що права та інтереси позивача були поновлені ухвалами слідчих суддів. Тим самим, позивачем не надано достатніх та допустимих доказів на підтвердження доводів про заподіння моральної шкоди, про наявність причинного зв'язку між шкодою і бездіяльністю допущенною працівниками Гайворонського ВП ГУНП в Кіровоградській області чи ГУНП в Кіровоградській області. Крім того, позивачем не надано жодного доказу понесених витрат на підготовку позовної заяви та витрат на скарги слідчих суддів, написання звернень, скарг, клопотань, запитів, а також відсутній розрахунок суми понесених матеріальних витрат. Представник відповідача Державної казначейської служби України в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце судового розгляду справи повідомлений належним чином, причини неявки не відомі, при цьому, представник Державної казначейської служби України під час підготовчого провадження у справі подав до суду відзив на позовну заяву, зареєстрований в суді за вх. № 3857 від 15.02.2019 року, в обґрунтування якого зазначено, що Казначейство, яке бере участь у справі в якості відповідача невзмозі використати права учасника процесу, тому що згідно із своїми функціональними обов`язками не є учасником спірних правовідносин і не володіє будь-якими фактичними даними, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що мають значення для справи. Жодним норматично-правовим актом не передбачено, що Казначейство повинно нести цивільно-правову відповідальність за неправомірні дії посадових та службових осіб інших органів державної влади. Представник відповідача зазначив, що позивачем не доведено та не надано належних доказів, що підтверджували б отримання ним моральної шкоди, спричиненої правоохоронними органами. З аргументів та доданих до позовної заяви доказів, не доведено права на отримання моральної шкоди за вимогами цивільного законодавства та Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно - розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури та суду». Таким чином, за відсутності інших доказів, які б свідчили про настання тяжких наслідків для позивача в зв`язку з ситуацією, в якій він опинився, можна стверджувати про недоведеність позивачем факту психічних переживань з цього приводу та інших негативних наслідків морального характеру. Посилаючись на ст. 23 ЦК України, ст. ст. 57, 60, 213 ЦПК України, Постанову Пленуму Верховного Суду України №4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної шкоди», просив відмовити позивачу у задоволенні вимог в зв`язку з недоведеністю заподіяної моральної шкоди. Крім того, позивачем [PERSON] подано до суду також відповідь на відзив відповідача Головного управління Національної поліції в Кіровоградській області, зареєстровану судом за вх. № 3220 від 11.02.2019 року. При цьому у відповіді на відзив відповідача Головного управління Національної поліції в Кіровоградській області зазначено, що суб'єктом відповідальності №1 в позові зазначено ГУНП в Кіровоградській області тому, що неправомірні дії та бездіяльність були вчинені співробітниками ГУНП, а саме Гайворонського РВ ГУНП в Кіровоградській області. Відповідач - Державна казначейська служба України зазначена лише в частині відшкодування моральної шкоди. Також позивач зазначив, що неодноразово подавав скарги на невнесення до ЄРДР відповідних відомостей за його заявами до СВ Гайворонського РВ ГУНП, чим порушувалися вимоги ст. 214 ч. 1, а також ст. 214 ч. 4 КПК України, до Гайворонського районного суду. Крім того, ним до Гайворонського районного суду подавалися скарги на неправомірні дії та бездіяльність слідчого під час досудового розслідування. Слідчим [PERSON] та [PERSON] неодноразово подавалися клопотання про проведення слідчих та розшукових дій, про проведення судово-медичних експертиз. Слідчі [PERSON] та [PERSON] умисно затягували розгляд даних клопотань, а в деяких випадках просто ігнорували їх. Також він неодноразово звертався до процесуальних прокурорів та начальника СВ Гайворонського РВ ГУНП Колісник Л.В. , і знову ніякої реакції на його скарги не було. Тому, неправомірні дії та бездіяльність співробітників поліції призвели до постійного стресу, і в кінцевому результаті його захворювання. Зважаючи на викладене, просив позовні вимоги задовольнити в повному обсязі. Заслухавши пояснення позивача, представника відповідача ГУ Національної поліції України в Кіровоградській області, враховуючи також заперечення проти позову представника відповідача ГУ Національної поліції у Кіровоградській області, а також позицію представника відповідача Державної казначейської служби України, надану у відзиві на позов, дослідивши матеріали справи та предмет позову, характер спірних правовідносин, прав та інтересів, за захистом яких звернулася позивач, виходячи з положень ст.2 та ст.13 ЦПК України, за якими цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, які мають рівні права щодо подання доказів та доведення перед судом їх переконливості, при цьому суд розглядає цивільні справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі доказів сторін, суд вважає, що у задоволені позову слід відмовити, виходячи з наступного. Частиною 1 ст.4 ЦПК України передбачено право кожної особи в порядку, встановленому ЦПК України, звернутися до суду за захистом порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Способи захисту цивільних прав та інтересів визначені ст.16 ЦК України, до яких, серед іншого, належить відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (ч.1 ст.5 ЦПК України), при цьому, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею позовних вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках, що відповідає принципу диспозитивності цивільного судочинства (ч.1 ст.13 ЦПК України). Відповідно до ч.3 ст.12, ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може грунтуватися на припущеннях. При цьому, враховуючи норми ч.3 ст.13, ст.49 ЦПК України, позивач, який вважає, що його суб`єктивне право порушене, самостійно визначає предмет та підстави позову та на власний розсуд розпоряджається своїми правами щодо предмета позову. Предметом позову є матеріально-правова вимога позивача до відповідача, а підставою позову, - посилання на належне йому право, юридичні факти, що призвели до порушення цього права, та правове обгрунтування необхідності його захисту. Тлумачення вказаних процесуальних норм дозволяє зробити висновок, що для застосування того чи іншого способу захисту, необхідно встановити, які права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких прав (інтересів) позивач звернулася до суду. Крім того, визначаючи розподіл тягаря доведення у даній цивільній справі, суд прийшов до переконання про необхідність застосування до спірних правовідносин правила частини 3 ст.12 ЦПК України, за яким кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У розумінні наведеного правила необхідно враховувати також правило частини 6 ст.81 ЦПК України, згідно з яким доказування не може грунтуватися на припущеннях, і саме таке розуміння процесуального закону найбільшою мірою відповідатиме засадничим принципам цивільного процесу: принципам змагальності сторін та диспозитивності цивільного процесу. Судом встановлено та письмовими доказами у справі підтверджується, що в провадженні Гайворонського районного суду Кіровоградської області знаходилась скарга [PERSON] на бездіяльність Гайворонського ВП ГУНП України в Кіровоградській області, яка полягає у невнесенні відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань на підставі його (позивача) заяви, поданої 18.09.2018 року до Гайворонського ВП ГУ НП в Кіровоградській області про вчинене кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст.ст.364, 367 КК України. Ухвалою Гайворонського районного суду Кіровоградської області від 23.10.2018 року (Справа №385/1524/18 ) зобов`язано слідчого, визначеного керівником органу досудового розслідування Гайворонського ВП ГУНП України в Кіровоградській області внести відомості за ознаками кримінального правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань на підставі повідомлення, поданого 18.09.2018 року [PERSON] про вчинене кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. ст. 364, 367 КК України та розпочати розслідування ( а.с. 20-22). Також, судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що в провадженні Гайворонського районного суду Кіровоградської області знаходилась скарга [PERSON] на бездіяльність Гайворонського ВП ГУНП України в Кіровоградській області, яка полягає у невнесенні відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань на підставі його (позивача) заяви, поданої 25.10.2018 року до Гайворонського ВП ГУНП в Кіровоградській області про вчинене кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст.154 КК України. Ухвалою Гайворонського районного суду Кіровоградської області від 28.11.2018 року (Справа №385/1776/18 ) зобов`язано слідчого, визначеного керівником органу досудового розслідування Гайворонського ВП ГУНП України в Кіровоградській області внести відомості за ознаками кримінального правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань на підставі повідомлення, поданого 25.10.2018 року [PERSON] про вчинене кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 154 КК України та розпочати розслідування ( а.с. 17-19). Тим самим, судом відзначається, що зазначеними судовими рішеннями (ухвалами слідчих суддів) лише зобов`язано слідчого, визначеного керівником органу досудового розслідування Гайворонського ВП ГУНП України в Кіровоградській області вчинити певні дії, однак зазначеними рішеннями їхні дії не визнано незаконними. Статтею 23 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Пленум Верховного Суду України у п.3 Постанови № 4 від 31.03.1995 року " Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" роз`яснив, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості (п.9 вказаної постанови). Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану органом державної влади, зокрема й органами дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, визначені статтею 1176 ЦК України. Ці підстави характеризуються особливостями суб`єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких у законодавстві виокремлюються посадові чи службові особи органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу. Шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких передбачений частиною першою статті 1176 ЦК України, а саме: у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт. За відсутності підстав для застосування частини першої статті 1176 ЦК України, в інших випадках заподіяння шкоди цими органами підлягають застосуванню правила частини шостої цієї статті - така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами (статті 1173, 1174 цього Кодексу). Аналогічні правові висновки викладені Верховним Судом України у постанові від 22 червня 2017 року у справі № 6-501цс17. Підстави відповідальності за завдану моральну шкоду визначені статтею 1167 ЦК України, за змістом якої моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. У частині другій статті 1167 ЦК України встановлено, що моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки; якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт; в інших випадках, встановлених законом. За приписами частини першої 1176 ЦК України шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду. Право на відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними діями органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, виникає у випадках, передбачених законом (частина друга статті 1176 ЦК України). Відповідно до статті 1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок, зокрема, незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадянина. Враховуючи те, що у зазначеній справі з урахуванням заявлених позивачем позовних вимог та підстав позову, а також наданих позивачем доказів, - відсутні підстави для застосування частини першої статті 1176 ЦК України, то до спірних правовідносин підлягає застосуванню положення частини шостої статті 1176 ЦК України. За приписами частини шостої статті 1176 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі внаслідок іншої незаконної дії або бездіяльності чи незаконного рішення органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується на загальних підставах. Відповідно до статті 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. Загальні підстави відповідальності за завдану майнову та моральну шкоду передбачені нормами статей 1166, 1167 ЦК України, відповідно до яких шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини. Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування та посадової або службової особи згаданих органів при здійсненні ними своїх повноважень, визначені статтями 1173 та 1174 ЦК України відповідно. Відповідно до статті 1173 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів. Згідно зі статтею 1174 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи. Таким чином, ці підстави характеризуються особливостями суб`єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець виокремлює як зазначені органи, так і їх посадових чи службових осіб, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу, Автономну Республіку Крим або орган місцевого самоврядування. При цьому з урахуванням положень пункту 10 частини другої статті 16, статей 21, 1173 та 1174 ЦК України шкода, завдана зазначеними органами чи (та) особами відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування лише у випадках визнання зазначених рішень незаконними та їх подальшого скасування або визнання дій або бездіяльності таких органів чи (та) осіб незаконними. Більш того, судом відзначається, що обставини справи свідчать про те, що оскарження позивачем [PERSON] до слідчого судді в порядку статей 303, 304 КПК України, бездіяльності службових осіб Гайворонського ВП ГУ НП в Кіровоградській області щодо невнесення відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР на підставі його (позивача) заяви про кримінальне правопорушення, поданої в порядку ст.214 КПК України 18.09.2018 року до Гайворонського ВП ГУ НП в Кіровоградській області про вчинене кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст.ст.364, 367 КК України, та заяви про кримінальне правопорушення, поданої в порядку ст.214 КПК України 25.10.2018 року до Гайворонського ВП ГУНП в Кіровоградській області про вчинене кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст.154 КК України, свідчить про реалізацію останнім оспорювання процесуальної діяльності уповноважених осіб Гайворонського ВП ГУНП в Кіровоградській області і не є безумовним доказом неправомірності процесуальних рішень, дій чи бездіяльності у розумінні статті 1174 ЦК України. Сам факт зобов`язання ухвалою слідчого судді внести відповідні відомості до ЄРДР не свідчить про протиправність дій уповноваженої особи Гайворонського ВП ГУНП в Кіровоградській області та завдання позивачу моральної шкоди, враховуючи, що права та інтереси останнього були поновлені. Частиною 1 ст. 214 КПК України визначено, що слідчий, прокурор невідкладно, але не пізніше 24 годин після подання заяви, повідомлення про вчинене кримінальне правопорушення або після самостійного виявлення ним з будь-якого джерела обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, зобов`язаний внести відповідні відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань, розпочати розслідування та через 24 години з моменту внесення таких відомостей надати заявнику витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань. Слідчий, який здійснюватиме досудове розслідування, визначається керівником органу досудового розслідування. Відповідно до вимог п. 1 ч. 1 ст. 303 КПК України на досудовому провадженні можуть бути оскаржені такі рішення, дії чи бездіяльність слідчого або прокурора: бездіяльність слідчого, прокурора, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань після отримання заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення, у неповерненні тимчасово вилученого майна згідно з вимогами статті 169 цього Кодексу, а також у нездійсненні інших процесуальних дій, які він зобов`язаний вчинити у визначений цим Кодексом строк, - заявником, потерпілим, його представником чи законним представником, підозрюваним, його захисником чи законним представником, представником юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, володільцем тимчасово вилученого майна, іншою особою, права чи законні інтереси якої обмежуються під час досудового розслідування. Тобто, кримінальним процесуальним кодексом України встановлена певна процедура подання заяви (повідомлення) про кримінальне правопорушення, в рамках якої встановлена можливість оскарження бездіяльності, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР. Таким чином, оскільки позивач [PERSON] скористався своїм правом та оскаржив бездіяльність посадових осіб Гайворонського ВП ГУНП України в Кіровоградській області, а тому це і є підставою саме для поновлення права заявника на внесення відомостей до ЄРДР та не співпадає із поняттям незаконного рішення або бездіяльності органу досудового розслідування, яке є підставою для відшкодування шкоди у розумінні ст. 130 КПК України та ст. 1174 ЦК України, які передбачають обов`язковість відшкодування заподіяної шкоди внаслідок такого незаконного рішення або незаконної бездіяльності. Судом відзначається, що реалізація позивачем свого процесуального права на оскарження рішень, дій та бездіяльності слідчого не є підставою для відшкодування моральної шкоди, оскільки не є порушенням прав позивача. Приймаючи до уваги вищезазначене та враховуючи те, що під час розгляду справи позивачем [PERSON] не було доведено суду наявності завданої йому моральної шкоди, протиправності діяння її заподіювача (визнання незаконними дій), наявності причинного зв`язку між шкодою і протиправними діяннями заподіювача, тому відсутні правові підстави для задоволення позовних вимог, що є наслідком для відмови позивачу в задоволенні позову. Окремо судом також відзначається, що однією із засад кримінального провадження є забезпечення права на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності, гарантована статтею 24 КПК України, згідно з якою кожному гарантується право на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності суду, слідчого судді, прокурора, слідчого в порядку, передбаченому цим Кодексом. Відповідно до частини першої статті 303 цього Кодексу на досудовому провадженні можуть бути оскаржені такі рішення, дії чи бездіяльність слідчого або прокурора бездіяльність слідчого, прокурора, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань після отримання заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення. За правилом частини другої статті 307 КПК України ухвала слідчого судді за результатами розгляду скарги на рішення, дії чи бездіяльність слідчого чи прокурора під час досудового розслідування може бути про: 1) скасування рішення слідчого чи прокурора; 1-1) скасування повідомлення про підозру; 2) зобов`язання припинити дію; 3) зобов`язання вчинити певну дію; 4) відмову у задоволенні скарги. Таким чином в ухвалі слідчого судді за результатами розгляду скарги на рішення, дії чи бездіяльність слідчого чи прокурора під час досудового розслідування реалізується така засада кримінального судочинства, як реалізація особою права на оскарження їх процесуальних рішень, дій чи бездіяльності до суду. Суд під час розгляду такої категорії спорів у кримінальному провадженні реалізує конституційне положення про те, що юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. Суд, здійснюючи нагляд за дотриманням верховенства права та законності у процесуальній діяльності слідчого та прокурора, забезпечує дотримання основних прав та інтересів особи та реалізує відповідний судовий контроль за їх діяльністю, що має на меті усунути недоліки у такій діяльності. Втім, наявність певних недоліків у процесуальній діяльності зазначених посадових осіб саме по собі не може свідчити про незаконність діяльності як такої й відповідно, не може бути підставою для безумовного стягнення відшкодування моральної шкоди. На підставі ст.141 ЦПК України судові витрати по справі віднести на рахунок держави. На підставі вищевикладеного,

Outcome: dismissed