Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-02 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з вище вказаним позовом, посилаючись на те, що на підставі свідоцтво про право на спадщину за законом 1/2 частка спадкового майна [ADDRESS] від 26 грудня 2007 року належить йому. Так 01.03.2013 року біля 13 год. 00 хв. [ADDRESS], працівники Великоберезнянського РЕМ у складі 6-ти чоловік на автомобілі ГАЗ-66 державні номерні знаки [NUMBER] та автокрані ЗІЛ державні номерні знаки [NUMBER] безпідставно та незаконно втрутились на територію чужої приватної власності [ADDRESS]. В результаті чого своїми неправомірними та хуліганськими діями на чужій земельній ділянці пошкодили та 1/2 частину повністю знищили плодюче грецьке горіхове дерево . За допомогою бензопили позрізали 8 в діаметрі 23 см. родючих горіхових стовбурів цього дерева. Під горіховим деревом знаходиться розбірний автомобільний гараж, встановлений на земельній ділянці в законному порядку. Зрізуючи стовбури горіхового дерева, які падали на даний гараж, пошкоджуючи його та повністю знищено бетонну площадку, яка встановлена перед гаражем. Своїми діями завдали матеріальної шкоди в розмірі 2123,00 грн. та 50160 грн. завданих збитків щороку від недоотриманого урожаю з горіха. Позивач 01.03.2013 року звернувся з письмовою заявою до Перечинського РВ УМВС України у Великоберезнянське відділення про скоєний даний злочин працівниками Великоберезнянського РЕМ. На неодноразові звернення до працівників міліції про прибуття на місце події та оглянути , лише 06.03.2013 року дільничним інспектором міліції був проведений та складений протокол огляду місця події. 27 травня 2013 року слідчим СВ Перечинського ( по обслуговуванню Перечинського та Великоберезнянського районів) РВ УМВС України в Закарпатській області Ількув В.Ю, було винесено постанову про закриття кримінального провадження у зв'язку з відсутністю складу кримінального правопорушення передбаченого ст.194 КК України. Позивач зазначав, що за його скаргою ухвалою слідчого судді Великоберезнянського районного суду дану постанову було скасовано, а матеріали справи направлено на досудове розслідування. Так, 16 вересня 2013 року слідчий Ількув В.Ю. знову виніс постанову про закриття кримінального провадження. Подавши ним скаргу на постанову слідчого СВ Ількув В.Ю. про закриття кримінального провадження від 16.09.2013 року до Великоберезнянського районного суду, слідчим суддею 30 вересня 2013 року дану постанову було скасовано. Тому на підставі наведеного просить стягнути з відповідача на його користь внаслідок неправомірних дій та бездіяльності Перечинського ( по обслуговуванню Перечинського та Великоберезнянського районів) РВ УМВС України в Закарпатській області завдані збитки майнового характеру у сумі 2123 грн., 50160,00 грн. збитків урожаю зі знищенням ? частини майна плодючого грецького горіхового дерева та моральну шкоду у сумі 783750,00 грн. А також просить зазначити у рішенні, якщо у випадку невиплати чи несвоєчасній виплаті належної суми , на неї будуть нараховуватись проценти з урахуванням подвійної облікової ставки НБУ, а також плюс 3% річних до моменту повного розрахунку. В судове засідання позивач [PERSON] не з'явився, однак надіслав заяву про розгляд справи в порядку письмового провадження на підставі документальних та речових доказів. Вимоги просить задовольнити повністю. Представник відповідача Яблонський О.О. в судове засідання не з'явився, однак подав заяву про розгляд справи без участі представника, позовні вимоги вважає безпідставними, а тому просить в задоволенні позову відмовити в повному обсязі. Третя особа- представник Головного Управління Державного казначейства України в судове засідання не з'явилися, про причини неявки суд не повідомили хоча були належним чином повідомлені про дату ,час та місце розгляду справи. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов до такого висновку. Відповідно до ч.3 ст. 10 ч.ч.1,2 ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданих відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст. 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. Згідно вимог ч.1 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Відповідно до ч.1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Згідно ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: 1) якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки; 2) якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт; 3) в інших випадках, встановлених законом. Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 „Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв'язку з ушкодженням здоров'я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв'язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Відповідно до п.17-1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №4 « Про судову практику в справах про відшкодування моральної ( немайнової) шкоди» з наступними змінами та доповненнями виходячи з правил статей 4,5 ЦПК України і статей 28,49,50 КПК України - потерпілий, тобто особа, якій злочином заподіяно моральну шкоду ( внаслідок посягання на здоров'я, честь, гідність, знищення майна, позбавлення годувальника тощо), має право пред'явити позов про її відшкодування у кримінальному процесі або в порядку цивільного судочинства. Відповідно до ч.1 ст. 1176 ЦК України, шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду. Законом України « Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду передбачено відшкодування шкода, завдана громадянинові внаслідок: 1) незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян; 2) незаконного застосування адміністративного арешту чи виправних робіт, незаконної конфіскації майна, незаконного накладення штрафу; 3) незаконного проведення оперативно-розшукових заходів, передбачених законами України "Про оперативно-розшукову діяльність. Згідно ч.2 ст. 1176 ЦК України, право на відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури або суду, виникає у випадках, передбачених ст. 2 ЗУ « Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» Розмір і порядок відшкодування цієї шкоди визначений даним Законом. Таким чином, громадянин має право на відшкодування шкоди на підставі ч.1 ст. 1176 ЦК України та вказаного Закону, при вчиненні стосовно нього правоохоронними органами певних незаконних процесуальних дій та у певних випадках. Однак, як вбачається з матеріалів справи, позивач не належить до кола осіб, які мають право на відшкодування шкоди, передбачених зазначеним Законом, оскільки не надав доказів того, що дії правоохоронних органів були неправомірними. Таким чином, суд приходить до переконання, що з цих підстав позов до задоволення не підлягає. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed