Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-25 00:00:00

Позивачка [PERSON], через свого представника [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON], [PERSON] про визнання права власності на спадкове майно та усунення права на спадкування. В судовому засіданні від 15.01.2014 року представник позивача подав нову редакцію позовної заяви про визнання права власності на спадкове майно та усунення особи від права на спадкування. В позові [PERSON] та її представник посилались на те, що [INFO] трагічно загинула внучка позивачки - [PERSON], і після її смерті відкрилась спадщина у вигляді 1/3 частини 3-ри кімнатної квартири [ADDRESS], яка розташована на 21 поверсі, вартість якої згідно з Інвестиційним Договором №176 від 11.08.2001 року становила 113,2 тис. грн.. Позивачка посилається на те, що під час укладання Інвестиційного договору №176 особисто вона внесла свої власні кошти в розмірі 113,2 тис. гривень, тобто вказане помешкання фактично придбала вона. В процесі укладення вказаної угоди, позивач внесла в Інвестиційний договір № 176 свого сина [PERSON] і свою внучку [PERSON], які згідно з умовами вказаного правочину набули майнові права на 2/3 частки помешкання. Позивачка особисто підписала Інвестиційний договір за себе, свого сина і внучки, так як вона мала надію, що коли онука досягне повнолітнього віку, забезпечить її окремим помешканням. Після смерті онучки до нотаріальної контори звернулась її мати відповідач [PERSON] з метою отримання Свідоцтва про право на спадщину. Аналогічне звернення до нотаріуса [PERSON] поступило і від Відповідача [PERSON] - сина позивачки. Тобто, відповідачі прагнуть отримати кожен по 1/2 від 1/3 частки майнових прав на спірне помешкання, які при житті належали померлій [PERSON]. Позивачка вважає, що такі наміри відповідачів є неправлмірними, оскільки фактично за інвестиційним договором саме вона внесла кошти за вказане приміщення, тобто вона є повноправним власником квартири. В зв'язку з цим, просила суд винести рішення, яким усунути відповідачів від права на спадщину за законом після смерті їх дочки і визнати за нею право власності на 1/3 частину квартири. В судовому засіданні позивачка додатково пояснила, що в 2001 році отримала право власності в рівних долях разом зі своїм сином [PERSON] та онучкою [PERSON] на квартиру [ADDRESS]. Вказана квартира була фінансована на умовах Інвестиційного договору №176. Кошти за вказану квартиру внесла особисто вона, оскільки на той час мала хорошу роботу та заробляла достатньо коштів, а також профінансувала всі без винятку ремонтні роботи, які проводились в спірній квартирі. Тобто, за її власні кошти, в процесі виконання інвестиційних умов, була побудована квартира [ADDRESS]. За особистим її волевиявленням, у її внучки [PERSON] в віці 9-ти років, та її сина [PERSON], виникло право на частку вказаної квартири. В той же час, після трагічної смерті [INFO] внучки Позивачки, Відповідач [PERSON] - колишня дружина її сина, яка після розлучення, протягом 19 років живе окремо в іншому помешканні, холче отримати частку у спадковому майні, не маючи на це ніякого морального права, оскільки у вказані квартири ні копійки не вклала. В судовому засіданні представник позивачки вимоги позову підтримав. Відповідача [PERSON] проти задоволення позову не заперечував. Відповідачка [PERSON] та її представник повністю заперечували проти задоволення позову, посилаючись на його необґрунтованість та та не відповідність його вимог нормам законодавства. Просили в позові відмовити. Третя особа в судове засідання не з'явилась, направила на адресу суду копії матеріалів спадкової справи після померлої [PERSON] Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов задоволенню не підлягає, виходячи з наступного. Судом встановлено, що відповідно до Інвестиційного договору №176 від 11.08.2001 року інвесторами - [PERSON] та [PERSON], яка діяла також і в інтересах неповнолітньої [PERSON] було фінасовано будівництво житла, а саме квартири [ADDRESS] (а.с.6) Відповідно Свідоцтва про право власності на квартиру від 25.01.2002 року, власниками вказаного житла були позивачка [PERSON], її син - відповідач [PERSON] та онкука [PERSON] (а.с.9). Відповідно до свідоцтва про смерть від 13.07.2013 року за актовим записом №11803, [PERSON] померла у віці 21 року [INFO].(а.с.3). Після її смерті відкрилась спадщина на 1/3 частину спірної квартири та зареєстрована спадкова справа №17/2013(а.с.4). Згідно з матеріалів спадкової справи 10.10.2013 року із заявою про прийняття спадщини після померлої до нотаріуса звернулась мати померлої [PERSON], а 15.11.2013 року з аналогічною заявою звернувся батько померлої [PERSON] Тобто фактично вони прийняли спадщину. Відповідно до вимог ч.І ст. 1220 ЦК України, спадщина відкривається внаслідок смерті особи. Згідно з вимогами ст. 1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають в тому числі і батьки. Позивачка зазначає, що вписала з власної доброї волі свою онуку, на даний час померлу і відповідача [PERSON] в інвестиційний договір і самостійно підписалася за них. Зважаючи на це, посилаючись на положення ст. 1224 п. 5 ЦК України, позивачка просить усунути від спадкування відповідачів. Норма ст. 1224 п. 5 ЦК України «говорить» про те, що особа може бути в судовому порядку усунена від права на спадкування за законом, якщо буде встановлено, що вона ухилялася від надання допомоги спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані. Виходячи зі змісту зазначеної норми закону, суд при вирішенні такої справи (згідно Ухвали колегії суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 19 березня 2008 р.) згідно з вимогами ст. 214 ЦПК України повинен установити і факт ухилення особи від надання спадкодавцеві допомоги, і факт перебування спадкодавця в безпорадному стані через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво та його потребу в допомозі цієї особи. Безпорадний стан слід розуміти як безпомічність особи, неспроможність її своїми силами через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво фізично та матеріально самостійно забезпечити умови свого життя, у зв'язку з чим ця особа потребує стороннього догляду, допомоги та піклування. Ухилення особи від надання допомоги спадкодавцеві, який потребував допомоги, полягає в її умисних діях чи бездіяльності, спрямованих на уникнення від обов'язку забезпечити підтримку та допомогу спадкодавцю, тобто ухилення, пов'язане з винною поведінкою особи, яка усвідомлювала свій обов'язок, мала можливість його виконувати, але не вчиняла необхідних дій. Таким чином, ухилення характеризується умисною формою вини. Відповідно до приписів пунктів 15, 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від ЗО березня 2007 р. № 3 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. В судовому засіданні встановлено, що відповідачка [PERSON] приживала разом зі своєю донькою [PERSON] у квартирі, придбаній за власні кошти, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], [PERSON] була на її утриманні, тобто [PERSON] не ухилялася від надання допомоги спадкодавцеві. [PERSON] не мала тяжких захворювань і не була у безпорадному стані. Відповідно до ст.60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Позивачка не довела жодної підстави, передбаченої чинним законодавством, яка передбачає усунення від права на спадкування. Позивачка в судовому засіданні посилалась на факт придбання спірної квартири за власні кошти, які належали виключно їй, оскільки перед оплатою вартості зазначеної квартири нею була продана трикімнатна квартира [ADDRESS], що підтверджує надане нею розпорядження Шевченківської районної у м. Києві державної адміністрації про надання дозволу на продаж зазначеної квартири за умови включення у свідоцтво про право власності на квартиру [ADDRESS] [PERSON] (а.с.8). Така вимога була обумовлена тим, що [PERSON] була співвласником приватизованої раніше квартири, що знаходиться на [ADDRESS]. Зазначений факт підтверджується свідоцтвом про народження [PERSON], в якому стоїть відмітка про безоплатну приватизацію в обсязі 20, 88 кв. м.(а.с.5) У цьому ж свідоцтві стоїть відмітка про те, що прописана [PERSON] у квартирі на [ADDRESS]. Таким чином, позивачкою не доведено жодного факту, на підставі чого відповідачі мають бути усунуті від права на спадкування. Що ж до вимоги про визнання права власності на спадкове майно за позивачкою, то таку вимогу суд вважає безпідставною і суперечливою іншій вимозі позовної заяви, оскільки спадковим майном (спадщиною) є всі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті, оскільки позивачка у позові намагається довести те, що 1/3 частини квартири не є власністю [PERSON] Оскільки інвестиційний договір є дійсним, чинним і не визнаний за рішенням суду недійсним, а позивачка не просить визнати договір недійсним, не доводить факт недійсності, удаваності, тощо, то і не може просити суд визнати за нею право власності на квартиру [ADDRESS]. Виходячи з викладеного суд вважає, що в позові [PERSON] необхідно відмовити.

Outcome: dismissed