Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-02 00:00:00

01.06.2013 р між позивачем та [PERSON] та [PERSON] була досягнута домовленість про продаж [PERSON] належного їм на підставі спільної власності легкового автомобіля марки VOLSWAGEN модель TOUAREG номер шасі (кузова,рама) [NUMBER], реєстраційний номер [NUMBER], належного їм на підставі свідоцтва про реєстрацію [NUMBER], виданого 29.11.2008 р Енергодарським ВРЕР УДАІ УМВС України в Запорізькій області, як об'єкт спільної сумісної власності подружжя. Між сторонами була досягнута домовленість щодо всіх істотних умов, у тому числі і щодо ціни продажу, а саме - 100 000 грн., які позивачем були передані відповідачу, про що свідчить їх розписка. Після отримання грошей, між сторонами було укладено письмовий договір про продаж автомобіля, позивачеві були передані ключі від автомобіля, технічний паспорт та автомобіль. Додатково в договорі сторони узгодили протягом двох місяців переоформити автомобіль в органах ДАІ. [INFO] власник вищевказаного автомобіля [PERSON] помер, позивач вказує, що після смерті [PERSON] на даний час він не може оформити договір купівлі-продажу автомобіля через товарну біржу або нотаріуса, у зв'язку з чим неможливо здійснити перереєстрацію права власності на належний йому автомобіль. Просить визнати за ним право власності на автомобіль марки VOLSWAGEN модель TOUAREG номер шасі (кузова,рама) [NUMBER], реєстраційний номер [NUMBER], свідоцтво про реєстрацію [NUMBER], видане 29.11.2008 р Енергодарським ВРЕР УДАІ УМВС України в Запорізькій області. В судовому засіданні позивач позов підтримав та пояснив, що 01.06.2013 р він придбав у відповідача та [PERSON] вказаний автомобіль, що підтверджується письмовим договором купівлі-продажу автомобіля, відповідач та [PERSON] отримала за автомобіль гроші, що також підтверджується розпискою. Переоформити в органах УДАІ домовились протягом 2 місяців, але після смерті [PERSON] це неможливо здійснити. Просить визнати за ним право власності на вказаний автомобіль Відповідач в судовому засіданні позов визнала та пояснила, що вона з померлим чоловіком продали позивачеві автомобіль, за автомобіль вони отримали гроші та передали автомобіль, ключі від нього та документи [PERSON] Переоформити в УДАІ домовились протягом двох місяців, але у зв'язку зі смертю її чоловіка на даний час це неможливо. Після смерті чоловіка вона прийняла спадщину на майно, але у складі спадкового майна вона вказаний автомобіль вона не зазначала, оскільки вважає його власністю позивача. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного: Відповідач та [PERSON] перебували в зареєстрованому шлюбі, що підтверджується свідоцтвом про одруження серії [NUMBER], видного 19.10.2002 р відділом реєстрації актів громадянського стану Кам'янсько-Дніпровського районного управління юстиції Запорізької області (а.с.16) [PERSON] мав на праві власності автомобіль марки VOLSWAGEN модель TOUAREG номер шасі (кузова,рама) WVGZZZ7LZ000173, реєстраційний номер [NUMBER], що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію [NUMBER], виданого 29.11.2008 р Енергодарським ВРЕР УДАІ УМВС України в Запорізькій області (а.с.17) 01.06.2013 р між позивачем та [PERSON], [PERSON] був укладено письмовий договір про продаж автомобіля марки VOLSWAGEN модель TOUAREG номер шасі (кузова,рама) WVGZZZ7LZ000173, реєстраційний номер [NUMBER] (а.с.5-6), відповідач та [PERSON] отримали від позивача за вказаний автомобіль гроші в сумі 100 000 грн., підтверджується розпискою від 01.06.2013 р. 9а.с.7) [INFO] [PERSON] помер, про що свідчить свідоцтво про смерть серії [NUMBER], видане 03.07.2014 р відділом реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Кам'янсько-Дніпровського РУЮ Запорізької області (а.с.4) Правом власності є право на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ч.1 ст.316 ЦК України) Частина 1 ст.321 ЦК України зазначає, що право власності є непорушним . Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні Відповідно до ч. 1 ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Кожна особа має право в порядку, встановленому цивільно-процесуальним кодексом України, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів (ч.1 ст.3 ЦПК України) Згідно до ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Суд не обмежував сторони в наданні ними доказів по справі. Стаття 15 ЦК України встановлює, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно положень ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Частина 1 ст.60 ЦПК України зазначає, зо кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Стаття 220 ЦК України регламентує, що у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним. Якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається. Як роз'яснив у п. 13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 2009 року N 9 "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними", вирішуючи спір про визнання правочину, який підлягає нотаріальному посвідченню, дійсним, судам необхідно враховувати, що норма частини другої статті 220 ЦК України не застосовується щодо правочинів, які підлягають і нотаріальному посвідченню, і державній реєстрації, оскільки момент вчинення таких правочинів відповідно до статей 210 та 640 ЦК України пов'язується з державною реєстрацією, тому вони не є укладеними і не створюють прав та обов'язків для сторін. Відповідно ч. 3 ст. 640 ЦК України договір, який підлягає нотаріальному посвідченню або державній реєстрації, є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення або державної реєстрації, а в разі необхідності і нотаріального посвідчення, і державної реєстрації - з моменту державної реєстрації. Оскільки сторонами було порушено порядок державної реєстрації договору купівлі-продажу автомобіля, суд вважає цей договір нікчемним та таким, що не породжує жодних правових наслідків стосовно цього автомобіля, тому суд вважає, що в задоволенні позовних вимог необхідно відмовити.

Outcome: dismissed