Jurisdiction: civil
Date: 2020-12-21 00:00:00

Позивач 21.04.2020 року звернулася до суду з позовом до відповідача про поділ майна придбаного в шлюбі. В обґрунтуванні якого, зазначила, що 17.09.2004 року вона вступила у шлюб із відповідачем, від шлюбу у сторін [INFO] народилась дитини дочка [PERSON] . Рішенням Першотравневого районного суду м. Чернівці 30.08.2017 року шлюб між сторонами розірвано. Зазначає, що під час перебування у шлюбі сторони придбали квартиру [ADDRESS] . Дана квартира була придбана за кошти від продажу іншої квартири під [ADDRESS] , яку позивачка отримала по місцю роботи, оскільки вона є посадовою особою та перебувала на обліку для покращення житлових умов. Оскільки придбана квартира по [ADDRESS] потребувала ремонту то з 2009 по 2011 роки проводилась її реконструкції, в результаті якої було фактично вкладено коштів на загальну суму 128\~633 гривень. В результаті реконструкції площа квартири змінилась з 46,4 кв.м до 87,7 кв. тобто збільшилась на 41,3 кв.м. Вказує, що згідно висновку судового експерта Лещишина В.В. №19088 від 16.10.2019 року за результатами експертного будівельно-технічного дослідження на предмет подільності квартири, можливості її розподілу, зазначено про неподільність квартири розташованої по [ADDRESS] . Позивач посилаючись на ту обставину, що квартира було придбана від реалізації її майна, вважає що її частка у вартості відшкодування витрат на реконструкції квартири потребує визначення у відношення 2/3, а частка відповідача 1/3, однак виділ відповідачу 1/3 частки в натурі є неможливим, оскільки не є реально окремим об`єктом нерухомого майна. Окрім цього позивач зазначає, що 26.02.2016 року відповідач перебуваючи у шлюбі з нею на підставі рішення Чернівецької міської ради №123 отримав земельну ділянку за адресою: [ADDRESS] розміром, 0,0682 га, яка ним 23.11.2017 року продана без її згоди. Стверджує. що розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно набуте за час перебування у шлюбі, а тому вважає, що набула права сумісної спільної власності на вказану земельну ділянку, однак оскільки вона відчужена, має право на отримання половини коштів від суми за яку її було продано. В подальшому 03.11.2016 року під час шлюбу сторонами було придбано автомобіль марки «MAZDA», модель 626, державний номерний знак [NUMBER] , свідоцтво про реєстрацію ТЗ № [NUMBER] , власником якого зазначено відповідача. Зазначає, що автомобіль вона не бачила з часу розірвання шлюбу, вважає, автомобіль є спільною сумісною власністю подружжя, а тому один з подружжя може стягнути грошову компенсацію на підставі експертної оцінки своєї частки. На підставі вищевикладеного, просила суд, припинити право спільної сумісної власності на квартиру номер [ADDRESS] між [PERSON] та [PERSON] , визнати право розподілу часток в співвідношенні 2/3 частки витрат вкладених позивачем в реконструкцію квартири [ADDRESS] , придбаної за договором купівлі-продажу від 22,12.2008 року зареєстрованого в\~реєстрі під\~№8326\~за [PERSON] , визнати\~право розподілу\~часток в\~співвідношенні 1/3\~частки витрат\~вкладених відповідачем\~в реконструкцію\~квартири [ADDRESS] ,\~придбаної за\~договором купівлі-продажу\~від 22.12.2008\~року зареєстрованого\~в реєстрі\~під №8326\~за [PERSON] , стягнути з\~ [PERSON] на\~користь [PERSON] \~кошти в\~сумі 42877,69\~грн.\~в рахунок\~компенсації 1/3\~від вартості, витрат вкладених відповідачем в реконструкцію квартири [ADDRESS] , придбаної за договором купівлі-продажу від 22.12.2008 року зареєстрованого в реєстрі під №8326, визнати право власності на реконструйовану квартиру [ADDRESS] , загальною площею 87,7 кв. м, за [PERSON] , стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] кошти в сумі 42015 грн., в рахунок компенсації вартості права власності Vi частини автомобіля з державним номером [NUMBER] , свідоцтво про реєстрацію [NUMBER] , марка MAZDA модель 626, стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] кошти в сумі 4989 грн. в рахунок компенсації вартості права власності 1/2 частини на земельну ділянку, розташовану за адресою [ADDRESS] та стягнути судові витрати. Провадження в справі відкрито ухвалою суду від 12.05.2020 року, судом постановлено проводити розгляд справи в порядку загального позовного провадження з повідомленням сторін. 07.07.2020 року позивач подала заяву про забезпечення позову. Ухвалою суду від 08.07.2020 року у задоволенні заяви позивача про забезпечення позову - відмовлено. 28.08.2020\~року позивач\~подала позовну\~заяву в\~новій редакції\~із змісту\~якої просить\~суд,\~ визнати право особистої приватної власності на квартиру [ADDRESS] , загальною площею 87,7 кв. м. за [PERSON] , стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] кошти в сумі 4989 гривень в рахунок компенсації вартості права власності Ѕ частини на земельну ділянку розташовану за адресою [ADDRESS] ,\~стягнути з [PERSON] \~користь [PERSON] \~кошти в\~сумі 42015\~гривень в\~рахунок компенсації\~вартості права\~власності Ѕ\~частини автомобіля\~з державним\~номером [NUMBER] , свідоцтво про реєстрацію [NUMBER] , марка MAZDA модель 626, та вирішити питання по відшкодування сплати судового збору. 18.09.2020 року до Першотравневого районного суду м. Чернівці від відповідач [PERSON] надійшов відзив на позовну заяву, у якому вважає позовні вимоги не обґрунтованими, окрім цього зазначив, що дійсно вони з позивачкою разом за час шлюбу придбали квартиру [ADDRESS] за кошти від реалізації іншої квартири під [ADDRESS] , яку позивачка отримала по місцю роботи, оскільки перебувала на обліку для покращення житлових умов. Однак вказану квартиру відповідної квадратури позивачка отримала на момент коли у неї була повноцінна сім`я, та за даною адресою проживали та були зареєстровані усі члени її сім`ї, у зв`язку із цим у неї були підстави для отримання вказаної квартири у власність. Враховуючи вищевикладене відповідач вважає, що приватизації квартири під [ADDRESS] відбулась за взаємною згодою та в інтересах сім`ї, та в подальшому використовувалась виключно в інтересах сім`ї. Відповідач зазначає, що він дбав про матеріальне забезпечення їхньої сім`ї, не ухилявся від утримання дитини, після розлучення справно сплачував аліменти. Щодо земельної ділянки зазначає, що він отримав її як учасник АТО відповідно до рішення Чернівецької міської ради №123, а тому вона є його особистою власністю, тому ніяких прав спільної сумісної власності на вказану земельну ділянку не може бути, оскільки вона є відчужена, та на половину від вартості та отриманих від відчуження коштів позивачка не набула. Щодо транспортного засобу відповідач зазначає, що не проти передати його у власність позивачці за умови якщо вона сплатить йому половини суми від його вартості, або залишити його собі і сплати позивачці половину від суми його ринкової вартості. У зв`язку із цим, просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог позивача. 05.10.2020 року до Першотравневого районного суду м. Чернівці від позивача [PERSON] надійшла відповідь на відзив, у якій зазначила обставини викладені відповідачем у відзиві, є необґрунтованими, надуманими та такими, що не відповідають дійсності, просила позов задовольнити в повному обсязі. 04.11.2020 року до Першотравневого районного суду м. Чернівці від відповідач [PERSON] надійшло заперечення на відповідь на відзив на позовну заяву, у якому вважає позовні вимоги не обґрунтованими окрім цього зазначив, що позивачка помилково трактує чинне законодавство та навмисно заплутує та перекручує фактичні обставини справи, викладені обставини позивачкою у позовній заяві не відповідають дійсності, просив у задоволенні позову відмовити. Ухвалою суду від 22.09.2020 року по вказаній справі закрито підготовче провадження та призначено розгляд справи по суті. 22.12.2020 року позивач [PERSON] подала заяву про залишення позовної заяви без розгляду в частині позовних вимог, про визнання права особистої приватної власності на квартиру [ADDRESS] , загальною площею 87,7 кв. м. за [PERSON] , та стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] кошти в сумі 4989 гривень в рахунок компенсації вартості права власності Ѕ частини на земельну ділянку розташовану за адресою [ADDRESS] . Ухвалою від 22.12.2020 року позовну заяву [PERSON] , місце проживання: [ADDRESS] , до [PERSON] , місце проживання: [ADDRESS] , про поділ майна придбаного в шлюбі в частині позовних вимог, про визнання права особистої приватної власності на квартиру [ADDRESS] , загальною площею 87,7 кв. м. за [PERSON] , та стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] кошти в сумі 4989 гривень в рахунок компенсації вартості права власності Ѕ частини на земельну ділянку розташовану за адресою [ADDRESS] - залишено без розгляду. В судовому засіданні позивач [PERSON] та її представник [PERSON] підтримали позовні вимоги та просили їх задовольнити в повному обсязі. [PERSON] у судове засідання не з`явився, хоча належним чином був повідомлений про час та місце розгляду справи, до початку судового засідання подав заяву про розгляд справи без його участі, проти задоволення позову заперечує, просив ухвалити рішення по справі зі урахування обставин викладених у відзиві та запереченні на відповідь на відзив. Дослідивши матеріали, суд встановив, наступні фактичні обставини та відповідні ним правовідносини. Зміст спірних правовідносин, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини. Сторони з 17.09.2004 року перебували у зареєстрованому шлюбі. Рішенням Першотравневого районного суду м. Чернівці 30.08.2017 року шлюб між сторонами було розірвано. Згідно копії свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу 03.11.2016 року [PERSON] , тобто під час шлюбу, набув право власності на автомобіль марки «MAZDA», модель 626, державний номерний знак [NUMBER] . Норми права, та мотиви їх застосування. Відповідно до положень частини першої\~статті 2 ЦПК України\~завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Статтею 15 ЦК України\~визначено, що кожна особа\~має право\~на захист\~свого цивільного\~права у\~разі його\~порушення,\~невизнання або\~оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. У\~статті 129 Конституції України\~закріплені основні засади судочинства. Ці засади є конституційними гарантіями права на судовий захист. Згідно з частиною третьою\~статті 3 ЦПК України\~провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. Статтею 16 ЦК України\~визначено, що кожна особа\~має право\~звернутися до\~суду за\~захистом свого\~особистого немайнового\~або майнового\~права та\~інтересу. За загальним правилом ст.\~60\~СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Конструкція цієї норми свідчить про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом із тим зазначена презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує. Вказана правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 24 травня 2017 року у справі № 6-843цс17. Згідно зіст.71\~СК України майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. За змістом ч.3 ст.\~368\~ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст.\~372\~ЦК України у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. За рішенням суду частка співвласника може бути збільшена або зменшена з урахуванням обставин, які мають істотне значення. У разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється. До складу майна, що підлягає поділу, включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї (ч.4 ст.65 СК України). Як роз`яснено у пунктах 23, 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя", вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. До складу майна, що підлягає поділу, включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї (частина четверта статті 65 СК України). Частинами 1, 2\~ст.\~70\~СК України передбачено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема, якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї. Сторони фактично не спорюють, що спірний транспортний засіб є їхньою спільною сумісною власністю, спір виникає з приводу його вартості та компенсації відповідної частки одному з подружжя. Згідно з пунктом 22 постанови Пленуму Верховного Суду України, яка від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» судам роз`яснено, що поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими\~статями 69-72 СК України\~та\~статтею 372 ЦК України. У пункті 25 вказаної постанови Пленуму Верховного Суду України роз`яснено, що при поділі спільної сумісної власності подружжя, зокрема неподільної речі, суди мають застосовувати положення частин четвертої та п`ятої\~статті 71 СК України\~щодо обов`язкової згоди одного з подружжя на отримання грошової компенсації та попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. За відсутності такої згоди присудження грошової компенсації може мати місце з підстав, передбачених\~статті 365 ЦК України, за умови звернення подружжя (одного з них) до суду з таким позовом (статті 11 ЦК України) та попереднього внесення на депозитний рахунок суду відповідної грошової суми. У разі коли жоден із подружжя не вчинив таких дій, а неподільні речі не можуть бути реально поділені між ними відповідно до їх часток, суд залишає майно у їх спільній частковій власності. З матеріалів справи вбачається, що жодною із сторін не надано обов`язкової згоди на отримання грошової компенсації та попередньо не внесено грошової суми на депозитний рахунок суду. Згідно з пунктом 23 постанови Пленуму Верховного Суду України, яка від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» роз`яснено, що сутність поділу полягає в тому, що кожному з подружжя присуджуються в особисту власність конкретні речі, а також здійснюється розподіл майнових прав та обов`язків. При здійсненні поділу в судовому порядку суд має виходити з презумпції рівності часток. Поділ спільного сумісного майна подружжя здійснюється з визначенням кола об`єктів спільної сумісної власності подружжя і встановлення їхньої вартості. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної ринкової його вартості на час розгляду справи. Поділу підлягає усе майно, що є у спільній сумісній власності подружжя. Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ч.1 ст. 83 ЦПК України сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Позивачем не надано суду допустимого доказу в підтвердження реальної ринкової вартості спірного транспортного засобу. Окрім цього позивач не скористалась своїми правами визначеними ст. 43 ЦПК України для подання клопотання про призначення автотоварознавчої експертизи. Таким чином, позовна вимога в частині стягнення з відповідача частки вартості спільного майна подружжя в рахунок компенсації вартості транспортного засобу у розмірі 42015 гривень є необґрунтованою. Суд, відповідно до ст. 89 ЦПК України оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, а також оцінивши достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності приходить до висновку що у задоволенні позовних вимог необхідно відмовити.

Outcome: dismissed