Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-10 00:00:00

[PERSON] (далі - Позивач) через свого представника [PERSON] звернувся до суду у вказаним позовом. В обґрунтування позовних вимог вказав, що 7 серпня 2007 року між банком та [PERSON] був укладений кредитний договір № CSN0GA13130047 за умовами якого позичальник отримав кредит у розмірі 17 800 дол. США зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 13,08 % річних на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 17 серпня 2017 року. В забезпечення виконання зобов'язань за вказаним договором 20 серпня 2007 року між банком та відповідачем був укладений договір іпотеки № CSN0GA13130047 згідно якого [PERSON] передав в іпотеку будинок площею 63, 6 кв.м, що розташований за адресою: [ADDRESS] та належить останньому на праві власності на підставі договору купівлі-продажу. [PERSON] умови кредитного договору належним чином не виконав, що спонукало банк звернутись до суду з позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки. Рішенням Кам'янського районного суду Черкаської області від 09 грудня 2010 року позов задоволено частково. У рахунок погашення заборгованості по кредитному договору № CSN0GA13130047 звернуто стягнення на предмет іпотеки, вказаний вище житловий будинок шляхом його продажу ПАТ КБ «Приватбанк», а також виселено [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] В решті позовних вимог відмовлено за необгрунтованістю. Просив суд на виконання вимог Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» від 03.06.2014 року № 1304-VII заборонити ПАТ КБ «Приватбанк» на час дії цього мораторій укладати будь-які договори з відчуження спірного домоволодіння. В судовому засіданні сторона позивача позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити. Представник відповідача в судове засідання не з'явився, хоча належним чином повідомлявся про дату і час слухання по справі, його неявка не перешкоджала проведенню судового розгляду. Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно, з'ясувавши всі її фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов до наступних висновків. В судовому засіданні достовірно встановлено, що 7 серпня 2007 року між банком та [PERSON] був укладений кредитний договір № CSN0GA13130047 за умовами якого позичальник отримав кредит у розмірі 17 800 дол. США зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 13,08 % річних на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 17 серпня 2017 року. В забезпечення виконання зобов'язань за вказаним договором 20 серпня 2007 року між банком та відповідачем був укладений договір іпотеки № CSN0GA13130047 згідно якого [PERSON] передав в іпотеку будинок площею 63, 6 кв.м, що розташований за адресою: [ADDRESS] та належить останньому на праві власності на підставі договору купівлі-продажу. [PERSON] умови кредитного договору належним чином не виконав, що спонукало банк звернутись до суду з позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки. Рішенням Кам'янського районного суду Черкаської області від 09 грудня 2010 року позов задоволено частково. У рахунок погашення заборгованості по кредитному договору № CSN0GA13130047 звернуто стягнення на предмет іпотеки, вказаний вище житловий будинок шляхом його продажу ПАТ КБ «Приватбанк», а також виселено [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] В решті позовних вимог відмовлено за необгрунтованістю. Між тим, як встановлено в судовому засіданні рішенням апеляційного суду Черкаської області від 09 червня 2016 року рішення суду першої інстанції в частині виселення осіб зі спірного домоволодіння було скасоване. 07 червня 2014 року набув чинності Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» від 03.06.2014 року № 1304-VII , згідно з пунктом 1 якого не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом іпотеки згідно із статтею 5 Закону України "Про іпотеку", якщо таке майно виступає як забезпечення зобов'язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя або є об'єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно;загальна площа такого нерухомого житлового майна (об'єкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв. метрів для квартири та 250 кв. метрів для житлового будинку. Поняття мораторій у цивільному законодавстві визначається як відстрочення виконання зобов'язання (пункт 2 частини першої статті 263 ЦК України). Отже, мораторій є відстроченням виконання зобов'язання, а не звільнення від його виконання. Відтак, установлений Законом України від 03.06.2014 року № 1304-VII мораторій на стягнення майна, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті, не передбачає втрату кредитором права на звернення стягнення на предмет іпотеки (застави) у випадку невиконання боржником зобов'язань за договором, а лише тимчасово забороняє примусово стягувати (відчужувати без згоди власника). Крім того, згідно з пунктом 4 Закону України від 03.06.2014 року № 1304-VII протягом дії цього Закону інші закони України з питань майнового забезпечення кредитів діють з урахуванням його норм. Оскільки вказаний Закон не зупиняє дію решти нормативно-правових актів, що регулюють забезпечення зобов'язань, а є правовою підставою, що унеможливлює вжиття органами і посадовими особами, які здійснюють примусове виконання рішень про звернення стягнення на предмет іпотеки та провадять конкретні виконавчі дії, заходів, спрямованих на примусове виконання таких рішень стосовно окремої категорії боржників чи іпотекодавців, які підпадають під дію його положень на період чинності цього Закону. Рішення ж суду в частині звернення стягнення на предмет іпотеки на час дії Закону України від 03.06.2014 року № 1304-VII не підлягає виконанню. Саме до цього зводяться правові висновки, викладені в Постанові Верховного суду України від 27 травня 2015 року (№ 6-57цс15), які відповідно до положень ст.360-7 ЦПК України, є обов'язковими для виконання. Відповідно до ч.2 ст. 386 ЦК України, власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Враховуючи, що позивачем не доведено існування укладеного окремого договору про задоволення вимог Іпотекодержателя (відповідача) з передачею права власності на предмет іпотеки або укладання договору купівлі-продажу, то відсутні обґрунтовані підстави передбачати можливість порушення права власності позивача на предмет іпотеки, тому позовні вимоги задоволенню не підлягають. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed