Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-26 00:00:00

04.09.2017 року до суду звернувся [PERSON] з позовною заявою, з урахуванням поданих змін від 06.07.2018, до [PERSON] про стягнення заборгованості у розмірі 102182,32 грн. за договором позики. В обґрунтування позову зазначає, що відповідач заборгував йому кошти, та як ним було оформлено довіреність на керування автомобілем Мітсубіси Ланцер, а відповідач зобовязувався виплатити 4000 доларів США протягом 4х місяців, розписка була складено 06.02.2012 року. У 2016 році відповідач переоформив автомобіль на іншу особу, станом на час звернення до суду позику не повернув, у звязку із цим він вимушений звернутися до суду про примусове стягнення з [PERSON] 4000 доларів, які станом на 28.08.2017р. еквівалентні 102182,32 грн. Ухвалою суду від 11.10.2017 року у вище зазначеній цивільній справі відкрито провадження та призначено справу до судового розгляду. 15.12.2017 року набув чинності Закон України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» №2147-VIII від 03.10.2017 року, котрим ЦПК України викладено в новій редакції. Згідно пп.9 п.1 Розділу XIII Перехідних положень ЦПК України в новій редакції справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу. Відповідно до ч.ч.3,4 ст.3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. Закон який встановлює нові обовязки, скасовує чи звужує права, належні учасникам судового процесу, чи обмежує їх використання, не має зворотної дії в часі. 05.02.2018 року до суду надійшов відзив від представника відповідача, в якому він просить відмовити у позові. Зазначає, що [PERSON] видав довіреність на імя [PERSON] на право керування транспортним засобом. Довіреність є одностороннім правочином, у якому визначаються повноваження представника, а тому зі змісту правочину не вбачається підстав для виплати відповідачем суми 4000 доларів США. Вказує, що сторони домовлялись про купівлю-продаж автомобіля, що підтверджується розпискою, але угода не відбулась і [PERSON] станом на сьогодні автомобіль не переєстрував оскільки не було оформлено договір купівлі-продажу. По-друге, згідно розписки [PERSON] не підтверджуються правовідносини позики між сторонами. Крім того з моменту складання розписки (06.02.2012) минули строки позовної давності - 3 роки. На підставі викладеного у позові просить відмовити. 20.02.2018 від позивача надійшла відповідь на відзив, в якій позивач зазначає, що дійсно в розписці не зазначено про отримання позики, але відповідач обіцяв розрахуватись в обумовлені строки за автомобіль . Що стосується строків позовної давності, то вони переривалися з моменту визнання відповідачем суми боргу, що зможуть підтвердити в суді свідки. 26.03.2018 від представника відповідача надійшли до суду заперечення на відповідь на відзив, в яких він полягає на відсутність боргу у відповідача, недопустимість як доказу боргової розписки між сторонами та сплив строку позовної давності. Позивач в судове засідання зявився, на позовних вимогах наполягав. Представник позивача [PERSON] в судове засідання зявилася, з урахуванням існування розписки та показань свідків просила позов задоволити. Відповідач в судове засідання не зявився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином. Представник відповідача [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги не визнав, просив відмовити у позові з вказаних у відзиві підстав. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що був присутній при продажі автомобіля між сторонами, у звязку з частковою сплатою коштів за автомобіль - було складено боргову розписку Аналогічні показання в судовому засіданні надав свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що \~ \~ \~ \~ Заслухавши доводи сторін, пояснення свідків, повно та всебічно вивчивши матеріали справи, суд дійшов до таких висновків. Відповідно до\~ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. У п.33 рішення ЄСПЛ від 19.02.2009 року у справі "Христов проти України" суд зазначив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване ч.1 ст.6 Конвенції, слід тлумачити в контексті преамбули Конвенції, яка, зокрема, проголошує верховенство права як складову частину спільної спадщини Договірних держав. Відповідно до ст.ст.\~15,\~16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до\~ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Правилами\~ст. 12,81 ЦПК України\~визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Згідно зі\~ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Судом встановлені такі фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. Згідно наданої до суду боргової розписки від 06.02.2012, [PERSON] зобовязався протягом 4-х місяців здійснити виплату коштів у сумі 4000 доларів США на користь [PERSON] за придбання автомобіля Мітцубісі Лансер. Вказані обставини в судовому засіданні підтвердили також свідки [PERSON] і [PERSON] Оцінка суду. За договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками ( ст.1046 ЦК України). Згідно до ч.2 ст.1047 ЦК України, на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Таким чином, письмова форма договору позики з огляду на його реальний характер є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обовязків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори) (ст. 202 ЦК України). Згідно до ч.ч.1, 2 ст.207 ЦК України, правочин уважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин уважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Договір позики є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обовязки за ним, у тому числі повернення предмета позики або визначеної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми. У даному випадку між сторонами виникли правовідносини купівлі-продажу автомобіля, врегульовані ст.ст.655-697 ЦК України, а не позики коштів, тому боргова розписка, на думку суду, не є належним і допустимим доказом щодо стягнення коштів з відповідача. За таких обставин, позовні вимоги є безпідставними і до задоволення не підлягають.\~\~

Outcome: dismissed