Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-26 00:00:00

01.03.2016 року позивач [PERSON] звернулася до суду з позовними вимогами, якими, просить суд визнати за нею як за спадкоємницею за законом після смерті чоловіка [PERSON], померлого 15.06.2015 року, право власності на житловий будинок з господарськими будівлями і надвірними спорудами, розташованого за адресою: вул.Ломоносова, № 139 в м. Ізмаїлі Одеської області. Свої позовні вимоги позивач мотивує тим, що приватним нотаріусом їй відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, у звязку з тим, що право власності спадкодавця на майно не зареєстровано у встановленому законом порядку. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримала та наполягала на їх задоволенні. Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги визнала у повному обсязі та не заперечувала проти задоволення позову. Дослідивши матеріали справи, оцінивши надані учасниками судового процесу докази в їх сукупності, проаналізувавши положення чинного законодавства, суд дійшов наступного. Судом встановлено, що згідно договору про користування земельною ділянкою під забудову, посвідченого нотаріусом Ізмаїльської нотаріальної контори від 28.11.1968 року за реєстром №2-5936 [PERSON] надано право безстрокового користування земельною ділянкою для будівництва житлового будинку за адресою: м. Ізмаїл, вул. Ломоносова, 127, Одеської області (а.с. 9). Як вбачається із матеріалів справи, будинок №127 по вул. Ломоносова, м. Ізмаїл, Одеської області, було перенумеровано у №139. Згідно технічного паспорту на житловий будинок, виданого 30.11.2015 року КП «Ізмаїльське МБТІ», по вул. Ломоносова, № 139 в м. Ізмаїл Одеської області розташований житловий будинок, який був побудований в період часу з 1970 року по 1990 рік (а.с. 4-8). Відповідно до свідоцтва про смерть серії І-ЖД №419583, виданого 16.06.2015 року, [PERSON] помер 15.06.2015 року (а.с.41). Після смерті [PERSON] згідно ст.1220 ЦК України відкрилася спадщина на спадкове майно, до якої входить житловий будинок з господарськими будівлями і надвірними спорудами, розташованого за адресою: вул. Ломоносова, № 139 в м. Ізмаїлі Одеської області. За життя спадкодавець заповіту не залишав, що підтверджено інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) №42901659, згідно якої інформація про заповіт, складений та посвідчений від імені [PERSON], відсутня (а.с.47). Спадкоємцем за законом першої черги відповідно до ст. 1261 ЦК України після смерті [PERSON] являється його дружина [PERSON], що підтверджено свідоцтвом про одруження серії №V-ІІ УР №077142 від 27.10.1964 року (а.с.46). Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно із ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно ч. 2 ст. 1223 ЦК України у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Відповідно до ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Позивач [PERSON] спадщину після смерті чоловіка [PERSON] прийняла фактично, оскільки на день смерті спадкодавця, час відкриття спадщини, проживала та була зареєстрована зі спадкодавцем за однією адресою, що підтверджено прибудинковою книгою (а.с. 12-14). На звернення позивача [PERSON] до приватного нотаріуса Ізмаїльського міського нотаріального округу Одеської області [PERSON] із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті чоловіка [PERSON], письмовою відповіддю нотаріуса № 51/02-14 від 11.02.2016 року позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на житловий будинок з господарськими будівлями і надвірними спорудами, розташованого за адресою: вул. Ломоносова, № 139 в м. Ізмаїлі Одеської області, у звязку з тим, що видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, проводиться нотаріусом після подання правовстановлюючих документів щодо належності цього майна спадкодавцеві та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна. Однак право на будинок не зареєстровано у встановленому законом порядку (а.с. 10). Відповідно до п.п. 4.15 глави 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, провадиться нотаріусом після подання правовстановлюючих документів. Спадкоємець повинен надати нотаріусу правовстановлюючий документ, що підтверджує право власності спадкодавця на нерухоме майно. Згідно із п. 23 Постанови Пленуму Верховного суду України від 30.05.2008 року № 7 "Про судову практику у справах про спадкування", за наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутись до суду за правилами позовного провадження. Згідно п. 3.1 Інформаційного листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 р. № 24-753/0/4-13 "Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування" умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об'єкти нерухомості, в тому числі житловий будинок, інші споруди, земельну ділянку є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку. Відповідно до ст. 316 Цивільного Кодексу України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ч.4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності до того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Відповідно до інформаційної довідки комунального підприємства «Ізмаїльське міжміське бюро технічної інвентаризації» №1918 від 08.12.2015р. житловий будинок, що розташований за адресою: м.Ізмаїл Одеської області, вул. Ломоносова, № 139, належить [PERSON] на підставі договору про надання безстрокового користування земельної ділянки під будівництво індивідуального житлового будинку на праві приватної власності від 28.11.1968 року, посвідченого державним нотаріусом 28.11.1968 р. за реєстровим №2-5936. Зазначений житловий будинок з надвірними спорудами побудований у 1970 році та є завершений будівництвом та відповідно до Інструкції про порядок проведення технічної інвентаризації обєктів нерухомого майна затвердженого наказом Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики України від 24.05.2001 р. №127, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 10.07.2001 р. за №582/5773 (із змінами і доповненнями) не належить до самочинного будівництва. Згідно листа Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики України №12/5-126 від 23.03.1999р. обєкти, які були закінчені будівництвом до 05.08.1992 року прийняттю в експлуатацію не підлягають. Згідно адресного реєстру м. Ізмаїла житловий будинок з господарськими будівлями власником якого є [PERSON] має самостійний адресний номер: м. Ізмаїл, вул. Ломоносова, 139 (колишня адреса: вул. Ломоносова, 127) (а.с. 11). Таким чином, судом встановлено, що позивач [PERSON] спадщину після померлого [PERSON] прийняла фактично, оскільки на день смерті спадкодавця, час відкриття спадщини, проживала та була зареєстрована зі спадкодавцем за однією адресою, осіб, які мають право на обовязкову частку у спадщині після смерті [PERSON], немає; належність спадкового майна спадкодавцю підтверджена матеріалами справи. З огляду на встановлене, позивач обґрунтовано вимагає визнання за нею права власності на спадкову власність. Відповідно до вимог ст.ст. 10, 11, 59, 60, 61 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях, обставини, визнані сторонами, не підлягають доказуванню, а обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню.

Outcome: approved