Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-12 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом, у якому просить зобов'язати [PERSON] не чинити перешкоди у спілкуванні та вихованні сина [PERSON], [INFO] та встановити спосіб спілкування з ним, а саме два рази в місяць у першу та третю суботу і неділю по місцю його (позивача) проживання, забравши дитину після школи у п'ятницю та повернувши її до 19 год. у неділю; раз у рік на два тижні у літній період по місцю його проживання; у святкові дні час спілкування поділити між ними (сторонами) порівну; у разі зміни встановленого способу з поважних причин попереджати один одного заздалегідь. В обґрунтування позову зазначається, що [PERSON] з [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі, який розірвано 29 жовтня 2009 року. Від шлюбу мають сина [PERSON]. Після припинення сімейних відносин [PERSON] переїхав жити до батьків у м. Дубно. Примирившись з відповідачкою через місяць, проживали однією сім'єю до 28 лютого 2013 року. Після цього, [PERSON] вигнала його (позивача) та заявила що не бажає з ним жити. Він змушений знову проживати у своїх батьків. Звернувшись до відповідачки з проханням зустрітись з дитиною, остання категорично відмовила, навмисно створює перешкоди у спілкуванні з дитиною, не відповідає на дзвінки щоб домовитись про зустріч, коли приїхав до дитини, викликала працівників міліції. У березні 2013 року, [PERSON] звертався до суду з аналогічним позовом. Оскільки [PERSON] пообіцяла врегулювати дане питання мирним шляхом, позов за його заявою було залишено без розгляду. В подальшому відповідачка продовжила створювати перешкоди в спілкуванні з дитиною, не допускає до спілкування з нею і його батьків. Він любить свого сина та бажає приймати участь у його вихованні. В судовому засіданні позивач [PERSON] позов підтримав з викладених у ньому підстав, просив його задоволити. Додатково пояснив, що не погоджується з встановленим способом участі у вихованні дитини відповідно до висновку органу опіки та піклування. Наполягав на спілкуванні з сином за його місцем проживання без присутності відповідачки. Представник позивача [PERSON] підтримала думку свого довірителя, просила задоволити його позовні вимоги. Відповідач [PERSON] позов заперечила, підтримавши подані письмові заперечення. Також вказала, що позивач приїжджає до дитини періодично один раз в три місяці і жодних перешкод у спілкуванні з дитиною не чинить. Не заперечувала встановити спосіб участі позивача у вихованні дитини відповідно до висновку органу опіки та піклування. Представник відповідача [PERSON] висловив аналогічну думку довірительки. Представник органу опіки і піклування [PERSON] підтримала висновок органу опіки та піклування від 06 лютого 2014 року № 08-214 яким визначено спосіб участі батька у вихованні дитини. Суду пояснила, що саме такий спосіб є доцільним та відповідає інтересам дитини. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд вважає що позовні вимоги підлягають до задоволення частково. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі, який рішенням Рівненського міського суду від 12 жовтня 2009 року розірвано. Згідно Свідоцтва про розірвання шлюбу серії [NUMBER] виданого 29 жовтня 2009 року відділом реєстрації актів цивільного стану Рівненського міського управління юстиції, актовий запис № 619, між сторонами зареєстровано розірвання шлюбу. Від шлюбу мають сина [PERSON], [INFO], що стверджується Свідоцтвом про народження серії [NUMBER], виданим відділом реєстрації актів цивільного стану Рівненського міського управління юстиції, актовий запис № 1330. Згаданим рішенням суду, дитина [PERSON] залишена проживати з матір'ю. Між сторонами існує спір щодо спілкування позивача з сином, у зв'язку з чим виникла необхідність визначити спосіб участі батька у вихованні дитини. У відповідності до ст.141 СК України, ч.3 ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства», мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Положенням ст. 150 СК України встановлено обов'язки батьків щодо виховання та розвитку дитини. Стаття 157 СК України передбачає, що питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Згідно ст. 159 СК України, якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування. В окремих випадках, якщо це викликано інтересами дитини, суд може обумовити побачення з дитиною присутністю іншої особи. Під час вирішення спору щодо участі одного з батьків у вихованні дитини береться до уваги ставлення батьків до виконання своїх обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення, в тому числі стан психічного здоров'я одного з батьків, зловживання ним алкогольними напоями або наркотичними засобами. Відповідно до принципів 4, 7 Декларації прав дитини від 20 листопада 1959 року дитині мають належати права на здоровий ріст та розвиток, належне харчування, житло, розваги, медичне обслуговування, отримання освіти. Найкраще забезпечення інтересів дитини щодо її освіти та навчання має бути керівним принципом для батьків. Відповідно до ч.3 ст.9 Конвенції про права дитини, дитина, яка не проживає з одним чи обома батьками, має право підтримувати на регулярній основі особисті і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить інтересам дитини. Метою законодавчого закріплення права батьків на спілкування з дитиною і є насамперед захист інтересів дитини. Здійснення батьками своїх прав і виконання обов'язків повинно ґрунтуватися на повазі до прав дитини і її людської гідності. Відповідно до ст.15 Закону України "Про охорону дитинства" дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов'язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини. Позивач просить зобов'язати [PERSON] не чинити перешкоди у спілкуванні та вихованні сина та встановити запропонований спосіб спілкування з ним. Частинами 4, 5 ст. 19 СК України передбачено, що при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини обов'язковою є участь органу опіки та піклування. Разом з тим орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв'язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Згідно висновку органу опіки та піклування виконавчого комітету Рівненської міської ради від 06 лютого 2014 року № 08-214, позивачу визначено спосіб участі у вихованні сина та встановлено графік побачень - другий та четвертий тиждень місяця у суботу з 10.00 год. до 17.00 год., у неділю з 10.00 год., до 17.00 год., у державні, святкові дні почергово, за місцем проживання дитини. Суд, приймає до уваги зазначений висновок органу опіки та піклування, оскільки він відповідає інтересам дитини, та разом з цимне порушує права позивача на зустріч сином, особисте спілкування зі своєю дитиною, його участь у вихованні. Відповідно до ч.1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Суд відмовляє в задоволенні позову в частині про зобов'язання відповідачки не чинити позивачу перешкоди у спілкуванні та вихованні сина, оскільки обставин які б вказували на здійснення таких перешкод позивачем не доведено. На підставі викладеного, ст.ст. 141, 150, 157, 159 СК України,

Outcome: dismissed