Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-12 00:00:00

ПАТ АБ "Укргазбанк" звернулося до суду із позовом до [PERSON], посилаючись на те, що відповідач є власником квартири [ADDRESS], яка до переходу права власності до відповідача перебувала під іпотекою за договором №16/08-Б від 09.06.2008 р., укладеного між банком та [PERSON] і [PERSON], на виконання умов договору кредиту від 26.12.2007 р., укладеного між банком та [PERSON]. Судом було з'ясовано, що на час звернення позивача з позовом до суду власником спірної квартири є [PERSON], у зв'язку з чим відповідача - [PERSON] замінено, на належного відповідача - [PERSON]. В зв'язку з переходом права власності до відповідача від попередніх іпотекодавців, банк посилаючись на положення ст. 23 Закону України «Про іпотеку», вважає, що іпотека є дійсною для набувача відповідного нерухомого майна, і тому відповідач став іпотекодавцем вищезгаданої квартири, в зв'язку з чим, банк має право звернути стягнення на цю квартиру в рахунок погашення заборгованості позичальника [PERSON] по кредитному договору № 20 від 26.12.2007 р.. За таких обставин банк просить в рахунок погашення заборгованості по кредитному договору № 20 від 26.12.2007 р. позичальника [PERSON] звернути стягнення на квартиру [ADDRESS], яка належить на праві власності [PERSON] на підставі рішення Московського районного суду м. Харкова від 29.12.2010 по справі №2-17599\\10, з початковою ціною продажу предмету іпотеки з прилюдних торгів у розмірі 90% від вартості предмета іпотеки, визначеної суб'єктом оціночної діяльності відповідно до законодавства України. Представник позивача в судовому засіданні наполягав на задоволенні позову, посилаючись на обставини, що зазначені у ньому. Відповідачка та її представник в судовому засіданні позов не визнали, та вказали суду, що право власності у відповідачки виникло на підставі рішення Московського районного суду м.Харкова від 29.12.2010 року у цивільній справі №2-17599/10 за позовом до [PERSON], яка придбала зазначену квартиру у [PERSON] та [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу квартири від 13.10.2009 року, посвідченого приватним нотаріусом ХМНО [PERSON], в період, коли іпотечний договір №16/08-Б від 9.06.2008 року був недійсним на підставі чинного рішення суду та записи про іпотеку та обтяження виключені з реєстрів, отже спірна квартира предметом іпотеки не була, під забороною відчуження не перебувала, з Державного реєстру іпотек була виключена, перешкод для укладання угод стосовно цього нерухомого майна не існувало. [PERSON] придбала квартиру законним шляхом, зареєструвала своє єдине місце мешкання у зазначеній квартирі 11.04.2011 року. Оскільки іпотекодавцями за договором іпотеки були [PERSON] та [PERSON], отже важливе значення для правильного вирішення справи з урахуванням приписів ст.23 Закону України «Про іпотеку» є дослідження чи була спірна квартира предметом іпотеки в момент переходу права власності від іпотекодавців саме до [PERSON], а не до неї. Відповідачка та її представник просили суд відмовити Банку у задоволенні позову. 3-тя особа - приватний нотаріус ХМНО [PERSON] до суду не з'явилась, надала письмові пояснення де зазначила, що її дії щодо посвідчення 09.06.2008 р. за №2836 договору іпотеки, внесення відомостей про виключення запису з реєстру іпотек, зняття заборони відчуження нерухомого майна відповідно рішення Московського суду м. Харкова від 11.09.2009 р. та поновлення цих відомостей на підставі рішення апеляційного суду Харківської області від 14.04.2012 р. ґрунтуються на положеннях чинного законодавства, зокрема ст.14 ЦПК України щодо обов'язковості судових рішень, що набрали законної сили, Закону України «Про нотаріат» та Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказом МЮ України від 30.03.2004 р. за №20/5. Просила справу розглянути за її відсутності. 3-ті особи: [PERSON] та [PERSON] в судове засідання не з'явились, про день та час слухання справи булі повідомлені належним чином та своєчасно, заперечень проти позову не надав. Вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок наявних у справі доказів у їх сукупності, суд дійшов наступного: Судом встановлено, що 26 грудня 2007 року між ПАТ «Укргазбанк» і [PERSON] укладено кредитний договір, відповідно до умов якого останній отримав від банку кредит у розмірі 2 644 000 доларів США, зі строком повернення до 25 грудня 2012 року та сплатою процентів за користування кредитом у порядку та в розмірах, установлених у кредитному договорі, і зі строком дії такого договору до 26 грудня 2013 року. Пунктом 3.2.8 указаного кредитного договору передбачено, що в разі невиконання позичальником зобов'язань, передбачених цим договором, відшкодування заборгованості здійснюється банком шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, згідно з договором іпотеки. З метою забезпечення повного й своєчасного виконання боргових зобов'язань перед банком 09 червня 2008 року між банком, з однієї сторони, і [PERSON] та [PERSON] з іншої сторони, укладено договір іпотеки № 16/08-Б. Відповідно до пункту 2.1.1 цього договору предметом іпотеки є багатоквартирний житловий будинок [ADDRESS], загальною площею 6422,9 кв. м, житловою площею 2285,6 кв. м, усього на 123 квартири. Відомості про іпотеку нотаріусом внесені до реєстру іпотек, на відчуження нерухомого майна накладено заборону. Пунктом 3.1.6 договору іпотеки визначено, що іпотекодержатель має право звернути стягнення на предмет іпотеки у разі одноразового чи неодноразового прострочення іпотекодавцем сплати процентів за користування кредитними коштами, неповернення кредиту або порушення інших умов кредитного договору, за рахунок коштів, виручених від реалізації предмета іпотеки, одержати задоволення своїх вимог на свій розсуд переважно перед іншими кредиторами. [PERSON] належним чином грошові зобов'язання перед банком не виконав, у зв'язку із чим рішенням Московського районного суду м. Харкова від 13 травня 2010 року стягнуто з [PERSON] та [PERSON] на користь банку 1 664 543 грн 02 коп. та 2 630 252,33 доларів США у рахунок погашення заборгованості за кредитним договором від 26 грудня 2007 року, рішення суду не виконано. Заочним рішенням Московського районного суду м. Харкова від 11 вересня 2009 року договір іпотеки від 09 червня 2008 року визнано недійсним, виключено запис про іпотеку з Державного реєстру іпотек та з Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна. У період чинності зазначеного рішення спірну квартиру було двічі відчужено: вперше - на підставі договору купівлі-продажу від 13 жовтня 2009 року між [PERSON], [PERSON] (продавці) та [PERSON] (покупець), та вдруге - на підставі рішення Московського районного суду м.Харкова від 29.12.2010 року у цивільній справі №2-17599/10 за позовом [PERSON] до [PERSON] про визнання права власності. Рішенням апеляційного суду Харківської області від 04 квітня 2012 року заочне рішення Московського районного суду м. Харкова від 11 вересня 2009 року про визнання недійсним договору іпотеки від 09 червня 2008 року скасовано та ухвалено нове рішення про відмову в позові [PERSON] та [PERSON], реєстрацію обтяжень на спірну квартиру поновлена. Відповідно до ст. 1 Закону іпотекою визнається вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника в порядку, встановленому цим Законом. Згідно з ч. 1 ст. 4 Закону обтяження нерухомого майна підлягає державній реєстрації в порядку, встановленому законодавством. Постановою Кабінету Міністрів України від 31 березня 2004 року № 410 затверджено Тимчасовий порядок державної реєстрації іпотек, відповідно до ст. ст. 6, 25, 26 якого внесення до Реєстру відомостей про обтяження майна іпотекою здійснюється реєстратором на підставі повідомлення іпотекодержателя або уповноваженої ним особи чи рішення суду. Запис про обтяження майна іпотекою може бути виключений на підставі рішення суду з обов'язковим зазначенням порядкового номера запису. Реєстратор вносить до Реєстру відомості про виключення запису в день надходження повідомлення чи рішення суду. Статтею 23 Закону визначено, що у разі переходу права власності (права господарського відання) на предмет іпотеки від іпотекодавця до іншої особи, у тому числі в порядку спадкування чи правонаступництва, іпотека є дійсною для набувача відповідного нерухомого майна, навіть у тому випадку, якщо до його відома не доведена інформація про обтяження майна іпотекою. Особа, до якої перейшло право власності на предмет іпотеки, набуває статус іпотекодавця та має всі його права й несе всі його обов'язки за іпотечним договором у тому обсязі та на тих умовах, що існували до набуття ним права власності на предмет іпотеки. Установивши, що рішенням Московського районного суду м. Харкова від 11 вересня 2009 року договір іпотеки від 09 червня 2008 року визнано недійсним і на його підставі запис про обтяження майна іпотекою виключено з Реєстру, суд приходить до висновку про неможливість застосування до спірних правовідносин ст. 23 Закону України «Про іпотеку», на яку посилається позивач у позові. Під час переходу права власності на спірну квартиру від [PERSON] та [PERSON] до [PERSON] спірна квартира предметом іпотеки не була, отже переходу прав та обов'язків іпотекодавця до [PERSON] не відбулося, не є носієм цих прав та обов'язків і теперішній власник квартири [PERSON], яка придбала зазначену квартиру у [PERSON]. На підтвердження правильності зазначеної правової позиції висловися Верховний суд України у постанові від 24.12.2014 року по справі №6-201цс14, де зазначив про неможливість застосування до спірних правовідносин статті 23 Закону України «Про іпотеку», оскільки під час переходу права власності на спірну квартиру від боржника до нового власника, вона предметом іпотеки не була, оскільки чинним на той час рішенням суду договір іпотеки було визнано недійсним і на його підставі записи про обтяження майна іпотекою виключені з Реєстрів. Згідно з ч. 1 ст. 360-7 ЦПК України рішення Верховного Суду України, прийняте за наслідками розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначену норму права, та для всіх судів України. Суди зобов'язані привести свою судову практику у відповідність із рішенням Верховного Суду України. За таких обставин у суду не має передбачених законом підстав для звернення стягнення на спірну квартиру, яка належить новому власнику відмінному від особи боржника, як на предмет іпотеки, а тому у задоволенні позову належить відмовити.

Outcome: dismissed