Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-25 00:00:00

\~ \~ \~ \~У січні 2019 року позивачі [PERSON], [PERSON], [PERSON] О. звернулися в суд з позовом до [PERSON] О. про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням. \~ \~ \~ \~В позовній заяві позивачі вказали, що є власниками квартири по вул. В. Великого, 6/21 в м. Чорткові Тернопільської області. У вказаній квартирі з лютого 2009 року зареєстрований відповідач [PERSON] О., який більше там не проживає, оскільки виїхав за кордон, місце його перебування невідоме. Його реєстрація у квартирі позивачів створює їм незручності, що повязані зі сплатою надмірних комунальних послуг. Тому, [PERSON], [PERSON], [PERSON] О. просять визнати відповідача таким, що втратив право користування житлом, а саме квартирою № 21 по вул. В. Великого, 6 в м. Чорткові Тернопільської області. Позивачка [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить позов задовольнити. Позивачі [PERSON], [PERSON] О. в судове засідання не зявилися, подали письмові заяви про розгляд справи без їхньої участі, позовні вимоги підтримують в повному обсязі. Від відповідача [PERSON] О. надійшла заява, з якої вбачається, що позовні вимоги він визнає повністю, також просить розгляд справи проводити у його відсутності. Суд, вислухавши пояснення позивачки, дослідивши докази в справі, приходить до висновку, що позов слід задовольнити з наступних мотивів. Згідно з ч. 4 ст. 206 Цивільного процесуального кодексу України в разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Визнання відповідачем позову в даній справі не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Відповідно до ч. 1 ст. 82 цього ж Кодексу обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Судом встановлено, що позивачі [PERSON], [PERSON], [PERSON] О. є власниками квартири, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS], що підтверджується свідоцтвом про право власності на житло від 21 грудня 1999 року та Свідоцтвом про право на спадщину за законом від 11 лютого 2005 року. В квартирі позивачів значиться зареєстрованим відповідач [PERSON] О., який фактично там не проживає і житлом не користується більше року. Актом про встановлення факту непроживання встановлено, що [PERSON] О. по місцю прописки не проживає, комунальними послугами не користується, особистих речей та іншого майна в будинку не утримує. На даний час проживає в США. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 405 Цивільного кодексу України член сімї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сімї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. \~ \~ \~ \~За таких обставин, позовні вимоги позивачів підлягають задоволенню, оскільки судом встановлено, що [PERSON] О. без поважних причин не користується житлом понад один рік. Згідно ч. 1 ст. 142 Цивільного процесуального кодексу України, ч. 3 ст. 7 Закону України «Про судовий збір» у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Враховуючи наведене, суд приходить до висновку про необхідність повернення позивачці [PERSON] з державного бюджету 50 відсотків сплаченого судового збору в сумі 768,40 гривень згідно квитанції АТ "[PERSON] Аваль" № N1D3C38761 від 27 грудня 2018 року, що становить 384 гривні 20 копійок. \~ \~ \~ \~

Outcome: approved