Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-13 00:00:00

У серпні 2016 року до суду звернувся [PERSON] вказуючи, що в 1982 році збудував без належного дозволу гараж за № 69 по вулиці Шевченка в місті Шостка. Дане будівництво було здійснено на земельній ділянці площею 0,0025 га призначеної для гаражного будівництва та наданої позивачу згідно рішення виконавчого комітету Шосткинської міської ради № 368 від 27.11.2003. Згодом позивач отримав Державний акт на право приватної власності на землю. У зв'язку з відсутністю правовстановлюючих документів на вищезазначене нерухоме майно позивач не має змоги зареєструвати згідно ст.3 Закону України «Про державну \~реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». З урахуванням вищевикладеного, посилаючись на норми ст. 16 та 376 ЦК України позивач просить визнати за ним право власності на вищевказаний об'єкт нерухомого майна. Позивач в судове засідання не зявився, через канцелярію суду надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав в повному обсязі. Відповідач (повноважний представник) в судове засідання не зявився, подав заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги визнав. Суд вважає, що позов підлягає задоволенню враховуючи таке. Згідно зі ст. 376 ЦК України житловий будинок, будівля, споруди вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без належного дозволу чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушенням» будівельних норм і правил. Особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього. Право власності на самочинно збудоване нерухоме майно може бути за рішенням суду визнане за особою, яка здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці, що не була їй відведена для цієї мети, за умови надання земельної ділянки у встановлено порядку особі під уже збудоване нерухоме майно. Судом на підставі дослідження копії Державного акту на право власності на земельну ділянку серія ЯЛ № 371707 від 29.09.2011 встановлено, що позивачу на підставі рішення виконавчого комітету Шосткинської міської ради від 27.11.2003 № 368 належить земельна ділянка площею 0,0025 га розташована по вул. Шевченка у м. Шостка Сумської області ділянка № 69 з цільовим призначенням для гаражного будівництва, кадастровий номер земельної ділянки 5911000000:04:005:0103. Також вбачається, що позивач є одноособовим власником даної земельної ділянки. З копії технічно паспорту вбачається, що гараж № 69 вул.Шевченка в м. Шостка має загальну площу 22, 7 кв.м. З листа відділу містобудування та архітектури Шосткинської міської ради від 12.08.2016 № 98 вбачається, що даний гараж відповідає державним будівельним нормам. З листа Шосткинського міськрайонного відділу управління державної служби України з надзвичайних ситуацій у Сумській області від 11.08.2016 № 743 вбачається, що дотримання вимог пожежної безпеки на вищевказаному об'єкті нерухомого майна. З листа Управління Держпродспоживслужби в м.Шостка від 11.08.2016, вбачається, що санітарних норм даний об'єкт також не порушує. Згідно з правовою позицією Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, право власності у порядку, передбаченому частиною третьою статті 376 Цивільного кодексу України, може бути визнано лише на новозбудоване нерухоме майно або нерухоме майно, яке створено у зв'язку зі знесенням попередньої будівлі та відповідно до будівельних норм і правил є завершеним будівництвом. Позов особи, яка самочинно збудувала нерухоме майно на земельній ділянці, власником або користувачем якої є інша особа, про визнання права власності на цю нерухомість може бути задоволено судом на підставі частини третьої статті 376 Цивільного кодексу України, якщо буде встановлено, що власник або користувач земельної ділянки не заперечує проти цього, будівництво не порушує права інших осіб і відповідає будівельним, архітектурним, санітарним, екологічним та іншим нормам і правилам, державним стандартам. Стаття 1 Першого протоколу до Європейської конвенції про захист прав людини та основоположних свобод закріплює право кожного на мирне володіння своїм майном. Згідно рішення Конституційного Суду України у справі за конституційним поданням 50 народних депутатів України щодо офіційного тлумачення окремих положень частини першої статті 4 Цивільного процесуального кодексу України (справа про охоронюваний законом інтерес) від 1 грудня 2004 року № 18-рп/2004\~ поняття охоронюваний законом інтерес, що вживається в частині першій статті 4 Цивільного процесуального кодексу України та інших законах України у логічно-смисловому зв'язку з поняттям "права", треба розуміти як прагнення до користування конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом, як зумовлений загальним змістом об'єктивного і прямо не опосередкований у суб'єктивному праві простий легітимний дозвіл, що є самостійним об'єктом судового захисту та інших засобів правової охорони з метою задоволення індивідуальних і колективних потреб, які не суперечать Конституції і законам України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності, розумності та іншим загальноправовим засадам. Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що визнання за власником земельної ділянки права власності на самочинно збудоване на ній нерухоме майно, що відповідає цільовому призначенню даної земельної ділянки та не порушує будівельних, архітектурних, санітарних, екологічних та інших нормам і правилам, державних стандартів, відповідає вимогам ст. 376 ЦК України та не порушує прав інших осіб.

Outcome: approved