Jurisdiction: civil
Date: 2018-07-24 00:00:00

У травні 2018 року позивачка звернулась до суду з позовом про визнання [PERSON] та [PERSON] такими, що втратили право користування жилим приміщенням. У обґрунтування позову зазначила, що вона є власником квартири [ADDRESS]. У вказаній квартирі також зареєстровані її колишня невістка та онука, відповідачі по справі,\~ які за вказаною вище адресою тривалий час не проживають, а саме з травня 2016 року, не сплачують комунальні послуги та не приймають участі в утриманні квартири. У квартирі не знаходиться ніяких особистих речей відповідачів. Позивачка просить визнати відповідачів такими, що втратили право користування житловим приміщенням. Позивачка в судове засідання не зявилась, надала заяву про розгляд справи за її відсутності, підтримує вимоги, просить позов задовольнити, не заперечує проти ухвалення заочного рішення. Відповідачі у судове засідання не з'явились з невідомих суду причин, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, про причини неявки суд не повідомили. У відповідності до п.3, п.4 ч. 1 ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо відповідач не подав відзив та позивач не заперечує проти такого вирішення справи. У звязку із тим, що відповідачі\~ своєчасно і належним чином повідомлені про час і місце судового розгляду справи, не використали наданого законом права на подачу відзиву на позовну заяву, тому суд, враховуючи згоду позивача, відповідно до положень частини першої статті 280 ЦПК України, вважає можливим провести заочний розгляд справи, вирішити справу за наявними в матеріалах доказами та ухвалити заочне рішення. Суд, дослідивши письмові матеріали, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, дійшов висновку про те, що позов знайшов своє підтвердження представленими доказами і підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Частиною 1 ст. 319 ЦК України передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Статтею 391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Отже, гарантуючи захист права власності, закон надає власнику права вимагати усунення будь-яких порушень його права хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Права власника жилого будинку, квартири визначені ст.383 ЦК України та ст.150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом, [PERSON] отримала у власність квартиру [ADDRESS]. Відповідно до витягу з Державного реєстру правочинів № 2476044 від 16 квітня 2013 року, [PERSON] належить 1/1 частина квартири [ADDRESS]. З викладеного суд дійшов висновку про те, що позивачка є власником спірної квартири, а отже, наділена повноваженнями звернення до суду з будь-яких питань, що пов'язані з володінням та користуванням цим майном.\~\~\~\~\~ З письмових матеріалів справи вбачається, а саме з інформації, наданої Департаментом адміністративних послуг, що особи [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], зареєстровані за адресою: [INFO]. Крім того, в матеріалах справи містяться пояснення свідків [PERSON] та [PERSON], які є сусідами позивачки, в яких зазначено, що відповідачі у вказаній в позові квартирі не проживають з травня 2016 року та їх особистих речей в квартирі не зберігається. Відповідно до ч.2 ст.405 ЦК України, член сімї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сімї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Згідно ст. 7 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні", зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Судом також встановлено, що батько дитини [PERSON], [INFO], - [PERSON], [INFO], зареєстрований в [INFO] по [ADDRESS]. Тому з огляду на вказаний факт та за наявності можливості реєстрації дитини за адресою реєстрації її батька, право малолітньої дитини на житло не порушується. З наведеного суд дійшов висновку про те, що оскільки відповідачі не проживають в [INFO] з травня 2016 року, вони втратили право користування цим житловим приміщенням.\~\~\~

Outcome: approved