Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-23 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до Києво-Святошинського районного суду Київської області з даним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що 08.10.2014 року о 13 год.15 хв, [PERSON]Г, керуючи службовим автомобілем «ГАЗ», який належить ПАТ «Київоблгаз», державний номерний знак [NUMBER], не дотримався безпечної дистанції, чим порушив п. 13.1 Правил дорожнього руху України «Водій не залежно від швидкості руху, дорожньої обстановки, особливостей вантажу, що перевозиться і стану транспортного засобу, повинен дотримуватися безпечної дистанції та безпечного інтервалу», внаслідок чого здійснив зіткнення з автомобілем [NUMBER], який належить на праві приватної власності [PERSON], в результаті чого транспортні засоби отримали механічні пошкодження. На місці скоєння дорожньо-транспортної пригоди, інспекторами ВДАЇ Подільського РУГУ МВС в м. Києві, була складена схема дорожньо-транспортної пригоди та відібрано пояснення від учасників самої пригоди, в результаті чого відносно [PERSON] був складений протокол про адміністративне правопорушення за ст. 124 КпАП України, який був направлений на розгляд Подільському районному суду м. Києва. Постановою Подільського районного суду м. Києва від 06.11.2014 року по справі № 3/759/2359/1758/12359/146, працівника Відповідача [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КпАП України, неправомірними діями якого було спричинено шкоду транспортному засобу «Субару» державний номерний знак [NUMBER], внаслідок порушення ним Правил дорожнього руху України. На підставі цієї ж Постанови, суд застосував до [PERSON] адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 340 грн. Автомобіль „ГАЗ АІ 0869 ЕК є власністю ПАТ «Київоблгаз». На час вчинення ДТП [PERSON] являвся працівником ПАТ «Київоблгаз» та виконував службові обовязки. Автомобіль, яким керував водій Відповідача був застрахований в ПАТ «Українська охоронно-страхова компанія» (поліс обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АІ/3673678). Таким чином, в результаті дорожньо-транспортної пригоди, що сталася внаслідок вчинення правопорушення робітником Відповідача, був пошкоджений автомобіль позивача, що заподіяло йому матеріальну так і моральну шкоду, і така шкода підлягає відшкодуванню Відповідачем. Тому позивач просив стягнути з ПАТ «Київоблгаз» на користь [PERSON] матеріальну шкоду, заподіяну внаслідок пошкодження транспортного засобу в дорожньо-транспортній пригоді у розмірі 6966 грн. 50 коп. та суму франшизи в розмірі 1000 грн. Стягнути з ПАТ «Київоблгаз» на користь [PERSON] моральну шкоду в розмірі 50 000 (п'ятдесяти тисяч) грн. Стягнути з ПАТ «Київоблгаз» на користь [PERSON], судові витрати у вигляді сплаченого судового збору. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав та просив позов задоволити. Представник відповідача проти вимог позову заперечував та просив в позові відмовити. Суд, заслухавши пояснення сторін по справі, дослідивши матеріали справи, зібрані у справі докази, приходить до висновку, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Як встановлено в судовому засіданні, [PERSON] 08.10.2014 року о 13 годин 15 хвилин в м. Києві на перехресті вул. [PERSON] пр-т Правди, керуючи автомобілем [NUMBER], не дотримався безпечної дистанції, чим порушив п. 13.1 Правил дорожнього руху України «Водій не залежно від швидкості руху, дорожньої обстановки, особливостей вантажу, що перевозиться і стану транспортного засобу, повинен дотримуватися безпечної дистанції та безпечного інтервалу», внаслідок чого здійснив зіткнення з автомобілем [NUMBER], який належить на праві приватної власності [PERSON], в результаті чого транспортні засоби отримали механічні пошкодження. Згідно постанови Подільського районного суду м. Києва від 06 листопада 2014 року, [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП. Автомобіль „ГАЗ АІ 0869 ЕК є власністю ПАТ «Київоблгаз». Автомобіль, яким керував водій Відповідача був застрахований в ПАТ «Українська охоронно-страхова компанія» (поліс обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АІ/3673678). 23.02.2015 р. за вих. № 1734 ПрАТ «Українська охоронно-страхова компанія» надіслала [PERSON] повідомлення про прийняте рішення стосовно події, яка мала місце 08.10.2014 р. В даному повідомленні було зазначено що відповідно до Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» прийнято рішення щодо виплати страхового відшкодування в розмірі: 6\~966 грн. 50 коп. Так, відповідно до статті 999 ЦК України законом може бути встановлений обовязок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоровя, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обовязкове страхування). До відносин, що випливають із обовязкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства. До сфери обовязкового страхування відповідальності належить цивільно-правова відповідальність власників наземних транспортних засобів згідно зі спеціальним Законом України від 1 липня 2004 року № 1961-IV\~ «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі Закон № 1961-IV). Метою здійснення обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності Закон № 1961-IV (стаття 3) визначає забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоровю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, а також захист майнових інтересів страхувальників. Обєктом обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, повязані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоровю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу (стаття 5 Закону № 1961-IV). Згідно зі статтею 6 Закону № 1961-IV страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоровю та/або майну потерпілого. За змістом Закону № 1961-IV (статті 9, 22-31, 35, 36) настання страхового випадку (скоєння дорожньо-транспортної пригоди) є підставою для здійснення страховиком виплати страхового відшкодування потерпілому відповідно до умов договору страхування та в межах страхової суми. Страховим відшкодуванням у цих межах покривається оцінена шкода, заподіяна внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоровю, майну третьої особи, в тому числі й шкода, повязана зі смертю потерпілого. Для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, подає страховику заяву про страхове відшкодування. Таке відшкодування повинно відповідати розміру оціненої шкоди, але якщо розмір заподіяної шкоди перевищує страхову суму, розмір страхової виплати за таку шкоду обмежується зазначеною страховою сумою. Відповідно до ч.2 ст.1187 ЦК шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Відповідно до правової позиції Верховного суду України від 20 січня 2016 року у справі № 6-2808цс15, визначено що право потерпілого на відшкодування шкоди її заподіювачем є абсолютним і суд не вправі відмовити в такому позові з тих підстав, що цивільно-правова відповідальність заподіювача шкоди застрахована. У разі задоволення такого позову заподіювач шкоди не позбавлений можливості предявити майнові вимоги до страхової компанії, з якою ним укладено договір обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності. Відповідно до статей 1166, 1187 ЦК шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов'язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини. За вибором потерпілого вимога про відшкодування шкоди може бути пред'явлена безпосередньо до винної особи, оскільки за змістом статті 1191 ЦК особа, яка відповідає за шкоду, завдану з вини іншої особи, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи, якщо за законом межі відповідальності останньої та особи, яка за неї відповідає, однакові. Подія що відбулась 08.10.2014 року за участю сторін, у відповідності до Закону України «Про обовязкове\~страхування цивільно-правової\~відповідальності власників\~наземних транспортних\~засобів» відноситься до страхового випадку. Разом з тим, звертаючись до суду за захистом свої прав, позивач не надав належних та допустимих письмових доказів які б підтверджували розмір завданого матеріального збитку, в тому числі суду не було надано відповідного звіту про оцінку вартості матеріальної шкоди завдані власнику автомобіля. В судовому засіданні представником позивача не було заявлено клопотань щодо призначення судової автотоварознавчої експертизи для визначення розміру матеріального збитку заподіяного позивачу в результат ДТП. Відповідно повідомлення страхової компанії, в якому значиться розмір страхового відшкодування, не може бути покладено в основу судового рішення, оскільки не містить даних на підставі чого було сформовано відповідний розмір відшкодування. Клопотань щодо витребування у страхової справи у ПАТ «Українська охоронно-страхова компанія» заявлено не було. Тому суд відмовляє у вимогах позову що стосуються матеріальної шкоди. Відповідно до\~ст. 1167 ЦК України\~моральна шкода, завдана фізичній чи юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених ч.2 цієї статті. Згідно із ч. 1\~ст. 23 ЦК України\~особа має право на відшкодування моральної шкоди завданої у наслідок порушення її прав. Згідно із п. 2, 4 ч. 2\~ст. 23 ЦК України\~моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів, у приниженні ділової репутації фізичної особи. Що стосується моральної шкоди, то суд частково задовольняє ці вимоги,\~\~оскільки відповідно роз'яснень даних в п. 5\~постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.95 року № 4\~Про судову практику в справах про відшкодування моральної шкоди обов'язковому з'ясуванню при вирішенні справ про відшкодування моральної шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою та протиправними діяннями її заподіювача, та вина останнього в її заподіянні. Зокрема суд повинен з'ясувати чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або витрат немайнового характеру, за яких обставин, та якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі позивач оцінює заподіяну шкоду та з чого він виходив при цьому. Відповідно до роз'яснень, що містяться у п.9\~Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 р. №4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди"\~при визначенні розміру відшкодування моральної шкоди суд приймає до уваги стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його житті, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити з засад розумності, виваженості та справедливості.\~\~ Згідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Суд, відмовляє у вимогах позивача щодо відшкодування моральної шкоди, оскільки стороною позивача не надано суду доказів того, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних страждань, за яких обставин вони були йому заподіяні, та з чого позивач виходив зазначаючи відповідні розміри морального відшкодування. Стаття 76 ЦПК України визначає що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно ч.\~1\~ст.\~77\~ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Стаття 78 ЦПК України передбачає що суд не\~бере до\~уваги докази,\~що одержані\~з порушенням\~порядку,\~встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Згідно ч. 1 ст. 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Відповідно до ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Стаття 81 ЦПК України визначає що кожна сторона\~повинна довести\~ті обставини,\~на які\~вона посилається\~як на\~підставу своїх\~вимог або\~заперечень,\~крім випадків,\~встановлених цим\~Кодексом. У разі посилання учасника справи на невчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події суд може зобовязати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину невчинення відповідних дій або відсутності події встановленою. Таким чином, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об'єктивно наявні у справі докази, оцінив їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв'язок у сукупності, з'ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, суд дійшов висновку про необхідність відмови у вимогах позову. Відповідно до ст.ст. 15, 16, 22, 23, 625, 999, 1167, 1187 Цивільного кодексу України, Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», та

Outcome: dismissed