Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-23 00:00:00

Позивачі звернулись до суду з вище вказаним позовом. Посилались на те, що відповідачам [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] на праві власності належать гаражі, що розташовані в історико-культурній частині міста на земельній ділянці за адресою - [ADDRESS]. Вважає, що вказані гаражі збудовані самочинно та у відповідачів відсутні правовстановлюючі документи, що посвідчують їх право власності на вказані об'єкти будівництва, а рішення Першотравневого районного суду м. Чернівці від 13.01.2004 року про визнання права власності [PERSON] на гараж літ. М, що розташований на земельній ділянці біля будинку [ADDRESS] слід переглянути за ново виявленими обставинами, оскільки Чернівецька міська рада як власник вказаної земельної ділянки не приймала рішення про надання [PERSON] права на користування вказаною земельною ділянкою та здійснення на ній будівництва гаража. Окрім того, вказували на те, що різні державні органи приховують від них підстави набуття відповідачами права власності на спірні гаражі, а також відповідно до схематичного плану м.Чернівці станом на 26.02.2008 року на земельній ділянці по [ADDRESS] розташовані 5 гаражів та щодо власника одного з них йому нічого не відомо. Вважає, що будівництво вище вказаних гаражів порушує його право на влаштування евакуаційних сходів, які він має бажання облаштувати у своїй квартирі на випадок надзвичайної ситуації. У зв'язку з наведеним вони неодноразово звертались з заявами в Департамент містобудівного комплексу та земельних відносин Чернівецької міської ради та особисто до посадової особи вказаного органу місцевого самоврядування [PERSON], проте їх доводи працівниками ДМКЗВ ЧМР до уваги взяті не були. Також, посилались на те, що мешканцями будинку [ADDRESS] постійно використовується земельна ділянка, яка прилягає до будинків [ADDRESS] та будинку [ADDRESS] для розміщення (паркування) транспортних засобів, що на думку позивачів суперечить вимогам п. 7. 44 ДБН 360-92, оскільки стоянки транспортних засобів є пожежонебезпечними, а тому їх розташування поблизу житлових будинків та дитячих майданчиків є небезпечним для життя та здоров'я людей, а також збереження їх майна, а також транспортними засобами займається територія на які можуть гратись діти та відпочивати люди. Вказували на те, що вони проживають в житловому будинку, який був збудований в 30-х роках минулого століття та він не був облаштований евакуаційними сходами у зв'язку з чим відповідно до висновку експертного дослідження та рішення виконавчого комітету Першотравневої районної ради м.Чернівці було надано дозвіл на проведення капітального ремонту належної позивачам квартири з облаштуванням евакуаційних сходів, проте реалізувати можливість облаштування евакуаційних сходів їм не вдається, оскільки власники спірних гаражів не надають свою згоду, а також у зв'язку з неналежним виконанням працівниками Департаменту містобудівного комплексу та земельних відносин Чернівецької міської ради, зокрема керівником [PERSON], своїх посадових обов'язків. Окрім того, посилались на те, що начальник ДМКЗВ ЧМР [PERSON] спричинив їм значну моральну шкоду, оскільки він несе відповідальність за діяльність кожного працівника органу, яким керує. Так, на думку позивачів, [PERSON] належним чином не відреагував на їх скаргу щодо відмови архітектора погодити робочий проект влаштування евакуаційних спорів, не провів збори колективу, а лише надав архітектору усне розпорядження, а в подальшому було заблоковано робочий проект шляхом вказівки головного архітектора про необхідність отримати згоду сусідів двору за рахунок якого планується влаштування сходів та підписи і штамп на вказаному проекті не ідентифікують їх виконавця. Також, вважають, що відповіді на звернення, які вони отримували за підписом [PERSON] суперечать одна одній та свідчать про необізнаність вказаної особи у сфері своєї діяльності, а також вважають, що він, використовуючи своє службове становище впливав на інших осіб, які займались питанням влаштування евакуаційних сходів, зокрема на працівника державної інспекції будівельного контролю. Вказують на те, що під влаштуванням евакуаційних сходів посадові особи органів державної влади та місцевого самоврядування розуміють здійснення прибудови таким чином не вірно трактуючи терміни, оскільки евакуаційні сходи самі по собі являються драбиною, яка кріпиться до стіни будинку та враховуючи товщину стіни будинку з метою уникнення руйнування будинку, потребує підкріплення, яке встановлюється на земельній ділянці у вигляді чотирьох стовпців, які будуть займати не велику частину площі земельної ділянки, проте мешканці будинку [ADDRESS] категорично заперечують проти використання прилеглої земельної ділянки для розміщення на ній стовпців з метою кріплення евакуаційних сходів. У зв'язку з чим було рекомендовано влаштувати евакуаційні сходи за рахунок будинковолодіння [ADDRESS], проте відповідно до висновку НДІпроектреконструкція №Д-88 від 11.07.2006 року влаштування евакуаційних сходів у двір будинку [ADDRESS] спричинить затемнення житлових кімнат квартир нижнього поверху будинку. Вважають, що керівник ДМКЗВ ЧМР нехтує вимогами ДБН України, рішеннями органів місцевого самоврядування, у зв'язку з чим вони звертались з заявою в прокуратуру Першотравневого району м. Чернівці та прокуратуру Чернівецької області, проте їх не влаштувала відповідь, яку вони отримали за результатами їх звернення, а тому звернулись з позовом до суду. Посилались на те, що влаштування евакуаційних сходів неможливе до тих пір, поки власники спірних гаражів користуються своєю власністю, тобто експлуатують гаражі, а також поки мешканці будинку [ADDRESS] будуть використовувати прилеглу до їх будинку земельну ділянку для паркування автомобілів, чим порушують права позивачів на реалізацію їх права щодо влаштування зазначених сходів. У зв'язку з наведеним, просили визнати самочинним будівництва гаражів літ. Г,М,Е,Д, (Ж) на земельній ділянці біля будинку [ADDRESS] та зобов'язати КЖРЕП №9 знести вказані гаражі, заборонити тимчасову стоянку автотранспортних засобів ззовні на подвір'ї житлового будинку [ADDRESS] та відповідальність за виконання вказаного рішення покласти на мешканців вказаного будинку, надати [PERSON] дозвіл на влаштування евакуаційних сходів до житлового будинку [ADDRESS] з боку суміжної земельної ділянки будинку [ADDRESS], що закріплена за будинком для технічного обслуговування згідно робочого проекту, стягнути з ДМКЗВ ЧМР на користь [PERSON] моральну шкоду в розмірі 15000 грн. та на користь [PERSON] 5000 грн. моральної шкоди, винести окрему ухвалу на [PERSON] за вчиненні ним кримінальних правопорушень передбачених КК України, зокрема ст. 351,356,365 КК України, яку направити в прокуратуру. В судовому засіданні позивачі позовні вимоги підтримали в повному обсязі, надали суду пояснення аналогічні змісту позовної заяви та просили позов задовольнити, вказали на те, що даний спір вже триває на протязі 10 років та негативно впливає на їх емоційний стан у зв'язку з чим вони бажають знести гаражі на земельній ділянці біля будинку [ADDRESS], оскільки вказані об'єкти заважають їм влаштувати евакуаційні сходи за рахунок частини прибудинкової території будинку [ADDRESS]. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позов не визнав, надав суду копію рішення Першотравневого районного суду м.Чернівці від 13.01.2004 року про визнання за ним права власності на гараж літ. «М» по [ADDRESS], у зв'язку з чим просив в задоволенні позову відмовити, оскільки вказаний гараж не являється самочинним будівництвом Представник відповідача [PERSON] - [PERSON] в судовому засіданні позов не визнав та пояснив, що [PERSON] являється його батьком та у нього наявні усі необхідні правовстановлюючі документи на гараж літ «Е», а також вважає, що будівництво вказаного гаража жодним чином не порушує прав позивачів, які мешкають в іншому будинку та не мають відношення до прибудинкової території будинку [ADDRESS]. Щодо влаштування евакуаційних сходів, вважає, що позивач може їх влаштувати через подвір'я будинку [ADDRESS] тільки за згодою всіх мешканців даного будинку та власників гаражів, які розміщенні на території прибудинкової території, які заперечують, щоб частина прибудинкової території була використана позивачами для влаштування евакуаційних сходів, окрім того, йому відомо, що сусідка позивачів [PERSON], яка проживає на першому поверсі будинку в якому вони мешкають заперечує проти влаштування евакуаційних сходів, оскільки це буде порушувати її права на користування належною їй квартирою. Представники ДМКЗВ ЧМР в судовому засіданні позовні вимоги [PERSON] та [PERSON] не визнали у зв'язку з їх безпідставністю та недоведеністю, вказували на те, що їм не зрозумілий правовий характер спору та вимоги які ставлять позивачі до ДМКЗВ ЧМР, оскільки останніми не доведено належними та допустимими доказами завдання їм моральної шкоди з боку департаменту, просили в задоволенні позову відмовити в повному обсязі. Відповідач [PERSON] направила до суду заяву, що вона працює в м. Чорнобиль та її відпустка призначена на травень 2014 року, у зв'язку з чим не має змоги з'являтись в судові засідання, проти задоволення позову заперечувала, вказавши на те, що в неї наявні усі правовстановлюючі документи на право власності на спірний гараж. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явилась, хоча належним чином повідомлялась про час та місце розгляду справи про причини своєї неявки суд не повідомила. Так, згідно положень ч. 5 ст. 76 ЦПК України судова повістка надсилається фізичним особам, які не мають статусу підприємців, - за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку. У разі відсутності осіб, які беруть участь у справі, за такою адресою, вважається, що судовий виклик або судове повідомлення вручене їм належним чином. Як вбачається з довідка АДБ при УМВС України в Чернівецькій області відповідач [PERSON] зареєстрована за адресою - [ADDRESS], саме за цією адресою судом неодноразово надсилались судові повістки та матеріали позовної заяви з додатками. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, хоча належним чином повідомлявся судом про час та місце розгляду справи за місцем роботи, про що свідчить підпис відповідного працівника ДМКЗВ ЧМР у повідомленні про вручення поштового відправлення. Представник третьої особи КЖРЕП №9 в судове засідання не з'явився, направив до суду заяву про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги не визнав та просив в задоволенні позову відмовити. Згідно ч.2 ст. 158 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. Свідки [PERSON] та [PERSON] в судовому засіданні пояснили, що громадянка [PERSON] на даний момент не являється власником спірного гаража, оскільки спірний гараж по [ADDRESS] був придбаний ними для здійснення підприємницької діяльності, також ними було придбане офісне приміщення, про наявність спору щодо влаштування евакуаційних сходів їм відомо зі слів сусідів. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що вона проживає в квартирі, яка розташована в будинку [ADDRESS] та являється сусідкою позивачів, про бажання позивачів влаштувати евакуаційні сходи їй відомо давно так само як і про наявність спору з цього приводу, проте вона заперечує проти влаштування вказаних сходів, оскільки вони будуть перешкоджати їй користуватись своєю власністю та порушувати її спокій, так як позивачі бажають їх облаштувати під її вікном. Суд, заслухавши пояснення сторін, їх представників, покази свідків, дослідивши письмові докази по справі, вважає, що в задоволенні позову слід відмовити, виходячи з наступних підстав. Так, відповідно до ст. 4 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Згідно ч.ч. 1-3 ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Так, ухвалою Першотравневого районного суду м. Чернівці від 18.12.2013 року заяву позивачів в частині вимог про перегляд рішення суду у зв'язку з ново виявленими обставинами повернено та роз'яснено порядок звернення з такими вимогами в іншому провадженні відповідно до глави 4 Розділу 5 ЦПК України, у зв'язку з чим вимоги позивача, які вказані в редакції позовних вимог від 26.12.2013 року щодо перегляду рішення у зв'язку з нововиявленими не розглядаються. Відповідно до вимог ст. 10,60 ЦПК України обов'язок доказування у цивільному процесу покладається на сторін та вимоги даних норм ЦПК України неодноразово роз'яснювались позивачам, проте позивачами не доведено тих обставин а які вони посилаються як на підставу задоволення своїх позовних вимог. Так, судом встановлено, що квартира [ADDRESS] належить на праві приватної власності [PERSON], що підтверджується витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно (а/с 13). Як вбачається з схематичного плану присадибної ділянки будинку [ADDRESS] на вказаній земельній ділянці розташовані гаражі літ. Г, літ. Ж, літ. Е, літ. Д (а/с 16). Положеннями ст. 376 ЦК України визначено, що житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без належного дозволу чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил. Особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього. Право власності на самочинно збудоване нерухоме майно може бути за рішенням суду визнане за особою, яка здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці, що не була їй відведена для цієї мети, за умови надання земельної ділянки у встановленому порядку особі під уже збудоване нерухоме майно. Як вбачається з копії рішення Першотравневого районного суду м. Чернівці від 13.01.2004 року визнано за [PERSON] право власності на гараж літ. М загальною площею 21,50 кв. м. по [ADDRESS] (а/с 225). Відповідно до рішення Першотравневого районного суду м. Чернівці від 07.07.2008 року за [PERSON] визнано право власності на гараж літ. Е на земельній ділянці по [ADDRESS], вказане рішення суду зареєстроване у встановленому на той момент законом порядку, що підтверджується копією витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно (а/с 244, 246). Окрім того, згідно довідки ЧКОБТІ №370 від 14.02.2014 року згідно свідоцтва про право власності від 15.09.2011 року за [PERSON] зареєстровано право власності на гараж літ. «Ж» (а/с 265). Таким чином, відсутні підстави вважати вказані гаражі об'єктами самочинного будівництва. Окрім того, відповідно до показів свідків [PERSON] та [PERSON], вони придбали у [PERSON] гараж на земельній ділянці по [ADDRESS], таким чином [PERSON] є неналежним відповідачем та позивачами не надано суду доказів протилежного, зокрема того, що право власності на спірний гараж не зареєстровано та вказаний об'єкт підпадає під визначення самочинного будівництва відповідно до ст. 376 ЦК України, окрім того здійснення будівельних робіт на об'єктах містобудування без одержання дозволу відповідних рад згідно ст. 29 Закону України "Про планування і забудову територій" або його перереєстрації, а також здійснення будівельних робіт, не зазначених у дозволі, є самочинним будівництвом і тягне за собою відповідальність відповідно до закону, проте в матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази того, що [PERSON] була притягнута до відповідальності за самочинне будівництво спірного гаража. Окрім того, як вбачається зі схематичного плану присадибної ділянки [ADDRESS], вказані спірні гаражі не межують з будинком №18 в якому проживають позивачі (а/с 16). Таким чином, вимоги позивачів про визнання самочинним будівництва гаражів літ. Г,М,Е,Д, (Ж) на земельній ділянці біля будинку [ADDRESS] та зобов'язати КЖРЕП №9 знести вказані гаражі необґрунтовані та задоволенню не підлягають. Не підлягають також задоволенню вимоги позивачів щодо заборони тимчасової стоянки автотранспортних засобів ззовні на подвір'ї житлового будинку [ADDRESS], виходячи з наступного. Так, відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Як вбачається з ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно п. 3 ч. 2 ст. 16 ЦК України способом захисту цивільних прав та інтересів може бути припинення дії, яка порушує право. Відповідно до ч. 1,3 ст. 42 ЗК України земельні ділянки, на яких розташовані багатоквартирні жилі будинки, а також належні до них будівлі, споруди та прибудинкові території державної або комунальної власності, надаються в постійне користування підприємствам, установам і організаціям, які здійснюють управління цими будинками. Порядок використання земельних ділянок, на яких розташовані багатоквартирні жилі будинки, а також належні до них будівлі, споруди та прибудинкові території, визначається співвласниками. Згідно з ст. 152 ЗК України держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю. Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Як вбачається з матеріалів справи позивач [PERSON] є власником та зареєстрована у [ADDRESS], а позивач [PERSON], відповідно до доказів наданих позивачами, зареєстрований за адресою [ADDRESS], що підтверджується довідкою КЖРЕП №14 від 17.12.2012 року та копією паспорта громадянина України [PERSON] (а/с 11,14), таким чином позивачами не надано суду доказів того, що вони є землекористувачами прибудинкової території житлового будинку [ADDRESS] та що паркування автомобілів в дворі вказаного будинку порушує їх права. Окрім того, позивачами не надано суду належних та допустимих доказів кому саме слід заборонити паркування автомобілів на вказаній земельній ділянці. Не підлягає також задоволенню вимога позивачів щодо надання [PERSON] дозволу на влаштування евакуаційних сходів до житлового будинку [ADDRESS] з боку суміжної земельної ділянки будинку [ADDRESS], виходячи з наступних підстав. Як вбачається з матеріалів справи, зокрема витягу з рішення виконавчого комітету Чернівецької міської ради від 24.09.2003 року [PERSON] дозволено поліпшити житлові умови шляхом виконання капітального ремонту квартири [ADDRESS] з влаштуванням евакуаційних сходів та зобов'язано до початку виконання будівельних робіт отримати дозвіл у міській інспекції державного архітектурного будівельного контролю департаменту містобудівного комплексу та земельних відносин та після отримання такого дозволу вказане рішення вступає в законну силу (а/с 18). Відповідно до листа ДМКЗВ №Д-5224/2 від 05.02.2003 року заплановані сходи не являються евакуаційними сходами до шести квартир будинку, оскільки перекриваються відгородженою галереєю та являють собою окремий вхід до квартири №6 та будівництво сходів за рахунок будинковолодіння №20 може спричинити конфліктну ситуацію у зв'язку з чим позивачам було рекомендовано отримати згоду мешканців будинковолодіння [ADDRESS] (а/с 25). В подальшому з цього приводу позивачі неодноразово звертались з повторними заявами в ДМКЗВ ЧМР та отримували аналогічні відповіді, що підтверджується доказами наявними в матеріалах справи. Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Статтею 16 ЦК України визначено способи захисту цивільних прав, серед яких зокрема: визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов'язку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Як вбачається з позовної вимоги, сформованої позивачами, останні просять суд надати дозвіл [PERSON] на влаштування евакуаційних сходів, проте не вказують який орган слід зобов'язати надати такий дозвіл, у зв'язку з чим обраний позивачами спосіб захисту не відповідає вимогам ст. 16 ЦК України. Окрім того, відповідно до ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Згідно ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Відповідно до п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 року, із змінами внесеними постановою № 5 від 25.05.2001 року, «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, порушення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вона є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування моральної шкоди мають враховуватись вимоги розумності та справедливості, а також майнового стану цивільного відповідача. Так, позивачам неодноразово в судовому засіданні роз'яснювався зміст ст.ст. 10,60 ЦПК України, проте позивачі не надали суду належних та допустимих доказів того, що діями працівників ДМКЗВ ЧМР їм було завдану моральну шкоду, оскільки в судовому засіданні не здобуто доказів наявності їх вини, що призвела до будь-яких душевних страждань або фізичних страждань позивачів. Також, не підлягає задоволенню вимога позивачів щодо винесення окремої ухвали у відношенні громадянина [PERSON] за вчинення ним діянь, які на думку позивачів підпадають під склад кримінальних правопорушень, оскільки відповідно до ст. 211 ЦПК України суд, виявивши під час розгляду справи порушення закону і встановивши причини та умови, що сприяли вчиненню порушення, може постановити окрему ухвалу і направити її відповідним особам чи органам для вжиття заходів щодо усунення цих причин та умов. Про вжиті заходи протягом місяця з дня надходження окремої ухвали повинно бути повідомлено суд, який постановив окрему ухвалу. Таким чином, винесення судом окремої ухвали не є способом захисту передбаченим ст. 16 ЦК України та в судовому засіданні не здобуто доказів, які б вказували на порушення громадянином [PERSON] закону. Таким чином, в задоволенні позову [PERSON], [PERSON] до Департаменту містобудівного комплексу та земельних відносин Чернівецької міської ради, [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], третя особа КЖРЕП №9 про визнання самочинним будівництво гаражів, зобов'язання знести самочинне будівництво, заборону тимчасової стоянки автомобілів, надання дозволу на влаштування евакуаційних сходів, стягнення моральної шкоди, винесення окремої ухвали слід відмовити в повному обсязі. На підставі вище викладеного та

Outcome: dismissed