Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-16 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідачів, про стягнення заборгованості, мотивуючи свої вимоги тим, що останній утримує та проводить обслуговування житлового будинку [ADDRESS] на підставі акту державної приймальної комісії про прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об'єкту. Нежитлове приміщення [ADDRESS], загальною площею 127, 10 кв. м. належить [PERSON] та [PERSON] в рівних частинах, на праві приватної власності, відповідно до договору купівлі-продажу нежитлового приміщення від 24.05.2005 року. Між позивачем та відповідачами було укладено договір № 26/2 на оплату комунальних послуг від 01.02.2006 року. Відповідно до зазначеного договору, позивач зобов'язався укласти договори з постачальниками комунальних послуг і виконувати передбачені цим договором роботи. Пов'язані з виконанням укладених договорів технічним обслуговуванням вузлів обліку нежитлових приміщень, а відповідачі - оплачувати повну вартість отриманих послуг та виконаних робіт. Позивач свої зобов'язання виконав, проте відповідачі за період з 01.02.2007 року по 31.12.2011 року здійснив виплати частково, в наслідок чого утворилась заборгованість у розмірі 19829,41 грн. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав з урахуванням зменшення позовних вимог. Представники відповідача позовні вимоги не визнали, посилаючись на строки позовної давності, оскільки строки для стягнення заборгованості за даний період перевищили три роки. Вислухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріли справи, суд вважає встановленими наступні факти та відповідні їм правовідносини. Комунальне підприємство з експлуатації і ремонту житлового фонду "Житло-сервіс" (надалі Позивач) утримує та проводить обслуговування житлового будинку [ADDRESS], на підставі Акту державної приймальної комісії про прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об'єкта /а.с. 10-12/. Нежитлове приміщення [ADDRESS], загальною площею 127,10 м2, належить [PERSON] та [PERSON] (надалі - відповідачі) в рівних частинах, на праві приватної власності, що підтверджується договором купівлі-продажу нежитлового приміщення від 24 травня 2005 року, серії ВСВ № 562573 /а.с.13-14, 15-16/. 01.02.2006 року сторони уклали договір на оплату комунальних послуг № 26/2 /а.с.21-22/. Відповідно до предмету Договору (п. 1.1.), позивач зобов'язується на умовах цього договору укласти договори з постачальниками комунальних послуг і виконувати передбачені цим договором роботи (послуги), пов'язані з виконанням укладених договорів та технічним обслуговуванням вузлів обліку нежитлових приміщень, а відповідачі (за умовами договору - власники приміщення) оплачувати повну вартість отриманих послуг та виконаних робіт. Згідно п. 2.2.1. договору, власник приміщення, враховуючи п. 1.1. цього договору зобов'язаний до останнього числа поточного місяця сплачувати в повному обсязі послуги та виконані підприємством на умовах цього договору роботи (послуги), згідно виставлених рахунків-фактур. Відповідно до п. 4.1. договору, підприємство, після отримання і розшифровки табуляграм за розрахунковий період (місяць). Здійснює до 15 числа кожного поточного місяця нарахування власнику приміщення попередньої оплати для розрахунку за послуги (з врахуванням оплат) за наступний розрахунковий період і надає (надсилає) власнику приміщення до 20-го числа поточного місяця рахунок-фактуру за попередню оплату за цим Договором. Пунктом 4.2. передбачено, що власник приміщення оплачує до останнього числа поточного місяця комунальні послуги та 4% на відшкодування витрат, пов'язаних з нарахуванням, збором і обліком комунальних послуг. Розрахунок кількості теплової енергії, що підлягає оплаті, здійснюється діленням загальної площі опалювальних приміщень на площу, яку власник приміщення має у власності з врахуванням втрат теплової енергії, згідно табуляграм. Виконуючи вимоги пунктів 1.1., 2.1.1. та інші умови договору, позивач уклав договір з ПАТ «Київенерго» на постачання теплової енергії у гарячій воді» від 11.12.2002 року за № 2690004 /а.с. 25-29, 88-90/. Відповідно до розрахунку /а.с. 72-73/, за період з 01 лютого 2007 року по 31 грудня 2011 року позивач надав послуги та не звертався до суду з позовом про стягнення заборгованості у трирічний термін, тобто термін, що охоплює позовну давність, незважаючи на те, що послуги відповідача оплачувалися не у повному обсязі. Проте, останній платіж відповідачами здійснено на суму 2081, 47 грн., яка входить до зазначеного терміну. Таким чином, сума заборгованості, з урахуванням зменшення позовних вимог, складає 19829,41 грн. Підприємство неодноразово нагадувало відповідачам про оплату заборгованості за послуги згідно договору та направлявся лист-вимога від 28.08.2012 року № 110/010-1294/10 /а.с. 92-93/, але Відповідачі борг не сплатили. Разом з вищезазначеним листом-вимогою відповідачам повторно направлялись рахунки-фактури та акти звірок взаєморозрахунків. Але заборгованість не була оплаченою, а акти не підписувались та не повертались, хоча протягом періоду, за який заявлена до стягнення заборгованість, від відповідачів не надходило жодних зауважень щодо якості та кількості наданих позивачем послуг. Згідно розшифровок споживання теплової енергії за опалювальний період вбачається, що ПАТ «Київенерго» не порушувались умови укладеного договору стосовно температурних графіків та обсягів наданих послуг. Відповідно до ст. 322 ЦК України, власник зобов'язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно з ст. 360 ЦК України, утримання майна у зв'язку з зобов'язаннями, що існують між співвласниками при праві спільної часткової власності, кожен із співвласників зобов'язаний у відповідності зі своєю часткою в праві спільної часткової власності брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна, у сплаті податків, зборів (обов'язкових платежів) тощо. Відповідно до ч. 1. ст. 903 ЦК України, якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов'язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ст. 256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Відповідно до ч. 3 ст. 267 ЦК України, позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Відповідно до ч. 4 ст. 267 ЦК України, слив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Як вбачається з матеріалів справи, позов про стягнення заборгованості було пред'явлено 09.01.2014 року, таким чином вимоги позивача про стягнення заборгованості за період з 01.02.2007 року по 08.01.2011 року, не підлягають задоволенню з огляду на те, що сплив строк позовної давності. Крім того, відповідачами 18.01.2011 року, було направлено лист на адресу позивача, про розірвання договору, відповідно до умов п. 6.1. договору, яку останній отримав у той же день /а.с.79/. у листі зазначалось про необхідність припинення теплопостачання, проте позивачем надавалась послуга з теплопостачання в приміщення у період з 01.02.2011 року по квітень 2011 року, проти волі відповідачів. Також у відповідності до актів прихованих робіт від 21.09.2011 року, складеним представником позивача та акту № 2-10/215 від 06.10.2011 року, складеного у присутності представника позивача, вбачається, що приміщення було фактично від'єднало від мережі теплопостачання /а.с. 80-82/. Враховуючи наведене, суд дійшов висновку про те, що позивачем, а також представником останнього було пропущено строк звернення до суду з вимогою про стягнення заборгованості за період з 01.02.2007 року по січень 2011 року, у зв'язку з чим у задоволенні позову слід відмовити. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed