Jurisdiction: civil
Date: 2021-07-19 00:00:00

ТОВ «Лібро-Трейд» звернулося до суду з позовом до [PERSON] про відшкодування матеріальної шкоди. В обґрунтування заявлених позовних вимог зазначає, що [PERSON] , [INFO] , був прийнятий на посаду комірника до ТОВ «Лібро-Трейд» з 31.07.2020 року на підставі наказу №20/07-30К від 30.07.2020 року з випробувальним терміном на 1 місяць. 30.07.2020 року між [PERSON] та ТОВ «Лібро-Трейд» було створено комісію по передачі товарно-матеріальних цінностей від комірника [PERSON] до [PERSON] 31.07.2020 року між [PERSON] та ТОВ «Лібро-Трейд» було укладено угоду про повну індивідуальну матеріальну відповідальність та приступив до виконання обов`язків на складі за адресою: [ADDRESS] . На початку вересня 2020 року камера відеоспостереження зафіксувала, що відповідач без господарської потреби виносив ТМЦ із приміщення складу. З метою встановлення залишків ТМЦ на складі та їх відповідності даним складського обліку у ТОВ «Лібро-Трейд» було створено комісію з інвентаризації. За наслідками інвентаризації комісією складено Акт з 02.11.2020 року по 04.11.2020 року, згідно якого кількість нестачі ТМЦ склала 1840,07 кг. Із зазначенням нестачі та позиціями товарів. Згідно довідки бухгалтера інвентаризації цінностей на складі вартість нестачі товарів, ввірених під особисту матеріальну відповідальність [PERSON] склала 46031,70 грн. 28.09.2020 року відповідач не вийшов на роботу і до моменту звільнення на робоче місце не з`являвся. Враховуючи, що комірник [PERSON] не надав пояснень щодо обставин відсутності ТМЦ, його було звільнено з посади на підставі п.2 ст.41 КЗпП внаслідок винних дій працівника, який безпосередньо обслуговує грошові, товарні або культурні цінності, якщо ці дії дають підстави для втрати довір`я до нього з боку власника або уповноваженого ним органу. Ухвалою суду від 22.04.2021 року відкрито у справі спрощене позовне провадження з викликом сторін. Представник позивача в судове засідання не з`явився, подав суду заяву, в якій просив розглянути справу за наявними матеріалами та з урахуванням поданих додаткових доказів без його участі. Відповідач в судове засідання не з`явився, про причини неявки до суду не повідомив, не направив відзив на позовну заяву, на адресу суду повернулися конверти із судовими повістками із рекомендованими повідомленнями із позначкою «за закінченням терміну зберігання». Відповідно до п. 4 ч. 8 ст. 128 ЦПК України днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси. За таких обставин, враховуючи, що судом судові повістки про виклик відповідача в судове засідання направлялися за адресою зареєстрованого у встановленому законом порядку місця проживання відповідача, однак на адресу суду повернулися поштові конверти із відмітками «за закінченням терміну зберігання», а іншої адреси відповідач суду не повідомив, суд вважає відповідача належним чином повідомленим та можливим, за згодою представника позивача, розглянути справу на підставі наявних доказів, заочно, відповідно до статті 280 ЦПК України. Суд, з`ясувавши всі обставини справи та перевіривши їх доказами, приходить до висновку, що позов ТОВ "Лібро-Трейд" не підлягає задоволенню з огляду на наступне. Судом встановлено, що згідно наказу ТОВ «Лібро-Трейд» №20/07-30К про введення в штатний розклад другої посади комірника та прийняття на роботу [PERSON] : введено в штатний розклад підприємства ще одну посаду комірника з 31.07.2020 року; [PERSON] прийнято на посаду комірника з випробувальним терміном один місяць з 31.07.2020 року. Того ж дня, 30.07.2021 року Наказом №31/07-20 підприємства про прийняття та передачу ТМЦ на складі підприємства, створено комісію по передачі товарно-матеріальних цінностей від комірника [PERSON] до [PERSON] 31.07.2020 року між ТОВ «Лібро-Трейд» в особі директора Тимошенко Є.Ю. та [PERSON] укладено договір про повну матеріальну відповідальність працівника. Умовами укладеної угоди передбачено, крім іншого, що вона діє продовж всього часу роботи із ввіреними комірникові матеріальними цінностями підприємства. Наказом №07/10-20К від 07.10.2020 року [PERSON] звільнено з посади комірника на підставі п.3 ст.41 КЗпП за втратою довіри, 07.10.2020 року. Створено комісію дня детальної інвентаризації залишків товарно-матеріальні цінності на складі ТОВ «Лібро-Трейд» за адресою: м.Дніпро, вул.Автопаркова, 7. Головному бухгалтеру оформити результати інвентаризації у відповідності до вимог діючого законодавства та надати на затвердження директору. Ознайомити [PERSON] з результатами інвентаризації. Згідно Акту інвентаризації ТМЦ, проведеної за період з 02.11.2020 року по 04.11.2020 року комісією встановлено нестачу матеріальних цінностей 1840,07 кг. Акт підписаний членами комісії. Згідно довідки бухгалтера інвентаризації цінностей на складі вартість нестачі товарів з 02.11.2020 року по 04.11.2020 року склала 46031,70 грн. Спір між сторонами виник з приводу наявності правових підстав для стягнення з відповідача [PERSON] як колишнього працівника ТОВ «Лібро-Трейд» з яким укладений договір про повну матеріалу відповідальність завданої шкоди, у вигляді нестачі ТМЦ. Справи щодо захисту порушених, оспорюваних або невизнаних прав, свобод чи інтересів, що виникають із трудових відносин, за положеннями ст. 19 ЦПК України розглядаються судами у порядку цивільного судочинства за правилами спрощеного позовного провадження. Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави ( ч. 1 ст. 2 ЦПК України). Відповідно до ст. 55 Конституції України та ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, у тому числі трудових. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Способи захисту визначені ст. 16 ЦК України та КЗпП України. Статтею 1166 ЦК України встановлено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. За змістом частин першої, другої та четвертої статті 130 КЗпП України працівники несуть матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації внаслідок порушення покладених на них трудових обов`язків. При покладенні матеріальної відповідальності права і законні інтереси працівників гарантуються шляхом встановлення відповідальності тільки за пряму дійсну шкоду, лише в межах і порядку, передбачених законодавством, і за умови, коли така шкода заподіяна підприємству, установі, організації винними протиправними діями (бездіяльністю) працівника. На працівників не може бути покладена відповідальність за шкоду, яка відноситься до категорії нормального виробничо-господарського ризику. У статті 131 КЗпП України зазначено, що власник або уповноважений ним орган зобов`язаний створити працівникам умови, необхідні для нормальної роботи, і забезпечення повного збереження дорученого їм майна. Працівники зобов`язані бережливо ставитися до майна підприємства, установи, організації і вживати заходів до запобігання шкоді. Відповідно до статті 132 КЗпП України за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації при виконанні трудових обов`язків, працівники, крім працівників, що є посадовими особами, з вини яких заподіяно шкоду, несуть матеріальну відповідальність у розмірі прямої дійсної шкоди, але не більше свого середнього місячного заробітку. Стаття 134 КЗпП України передбачає випадки, за наявності яких, відповідно до законодавства працівники несуть матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди, заподіяної з їх вини підприємству, установі, організації. Зокрема пункт 1 цієї статті зазначає, що між працівником і підприємством, установою, організацією відповідно до статті 135-1 цього Кодексу укладено письмовий договір про взяття на себе працівником повної матеріальної відповідальності за незабезпечення цілості майна та інших цінностей, переданих йому для зберігання або для інших цілей. Згідно зі статтею 135-1 КЗпП України письмові договори про повну матеріальну відповідальність може бути укладено підприємством, установою, організацією з працівниками (що досягли вісімнадцятирічного віку), які займають посади або виконують роботи, безпосередньо зв`язані із зберіганням, обробкою, продажем (відпуском), перевезенням або застосуванням у процесі виробництва переданих їм цінностей. Перелік таких посад і робіт, а також типовий договір про повну індивідуальну матеріальну відповідальність затверджуються в порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України. Як роз`яснено у пункті 8 постанови Пленуму Верховного Суду України від 29 грудня 1992 року «Про судову практику в справах про відшкодування шкоди, завданої підприємствам, установам, організаціям їх працівниками», що розглядаючи справи про матеріальну відповідальність на підставі письмового договору, укладеного працівником з підприємством, установою, організацією, про взяття на себе повної матеріальної відповідальності за незабезпечення цілості майна та інших цінностей (недостача, зіпсуття), переданих йому для зберігання або інших цілей (пункт 1 статті 134 КЗпП), суд зобов`язаний перевірити, чи належить відповідач до категорії працівників, з якими згідно статті 135-1 КЗпП може бути укладено такий договір та чи був він укладений. При відсутності цих умов на працівника за заподіяну ним шкоду може бути покладена лише обмежена матеріальна відповідальність, якщо згідно з чинним законодавством працівник з інших підстав не несе матеріальної відповідальності у повному розмірі шкоди. Згідно з Переліком посад і робіт, які заміщуються або виконуються робітниками, з якими підприємством, установою, організацією можуть укладатися письмові договори про повну матеріальну відповідальність за незабезпечення збереження цінностей, які були передані їм для зберігання, обробки, продажу, перевезення або застосування в процесі виробництва, затвердженим постановою Державного комітету Союзу Радянських Соціалістичних Республік по праці та соціальних питанням та ВЦРПС від 28 грудня 1977 року № 447/24, посада комірника, яку обіймав [PERSON] входить до цього Переліку. Підставою настання матеріальної відповідальності працівників є трудове майнове правопорушення, тобто невиконання або неналежне виконання працівником покладених на нього трудових обов`язків, в результаті чого підприємству, установі чи організації була завдана майнова шкода. Трудові обов`язки працівника визначаються законодавством, трудовим договором, посадовою інструкцією, наказами керівника тощо. При покладенні матеріальної відповідальності права і законні інтереси працівників гарантуються шляхом встановлення відповідальності тільки за пряму дійсну шкоду, лише в межах і порядку, передбачених законодавством, і за умови, коли така шкода заподіяна підприємству, установі, організації винними протиправними діями (бездіяльністю) працівника (частина друга статті 130 КЗпП). Згідно з частиною другою статті 130 КЗпП умовами настання матеріальної відповідальності працівника є: 1) пряма дійсна шкода; 2) протиправна поведінка працівника; 3) вина в діях чи бездіяльності працівника; 4) прямий причинний зв`язок між протиправною і винною дією чи бездіяльністю працівника і шкодою, яка настала. Суд у кожному випадку зобов`язаний вживати передбачених законом заходів до всебічного, повного й об`єктивного з`ясування обставин, від яких згідно зі статтями 130, 135-3, 137 КЗпП України залежить вирішення питання про покладення матеріальної відповідальності та про розмір шкоди, що підлягає відшкодуванню. Протиправна поведінка працівника - це поведінка працівника, який не виконує чи неналежним чином виконує трудові обов`язки, передбачені приписами правових норм, трудовими договорами, наказами та розпорядженнями підприємств, установ та організацій. Формами протиправної поведінки працівника є протиправна дія чи протиправна бездіяльність. Обов`язковою умовою притягнення працівника до матеріальної відповідальності є вина, виражена у формі умислу або необережності». Суд, дослідивши надані ТОВ «Лібро-Трейд» в обґрунтування заявлених позовних вимог докази не може погодитися з тим, що розмір завданої шкоди доведений належними та допустимими доказами. Так в обґрунтування розміру завданої шкоди представник позивача посилається на Акт інвентаризації ТМЦ, проте він проведений за період з 02.11.2020 року по 04.11.2020 року, що більше ніж через місяць після звільнення відповідача та за його відсутності, крім того відомості про повідомлення відповідача про результати інвентаризації відсутні, що не відповідає вимогам діючого законодавства та наказу про проведення інвентаризації у п.4, якого міститься вимога про ознайомлення [PERSON] з результатами інвентаризації. Згідно із пункту сьомим розділу І Положення про інвентаризацію активів та зобов`язань, затвердженого Міністерства фінансів України наказом № 879 від 02 вересня 2014 року і зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 30 жовтня 2014 року за № 1365/26142,проведення інвентаризації є обов`язковим у разі зміни матеріально відповідальних осіб, а інвентаризація проводиться повним складом інвентаризаційної комісії (робочої інвентаризаційної комісії) та у присутності матеріально відповідальної особи (пункт другий розділу II цього Положення). Судом встановлено, що на момент звільнення [PERSON] 07.10.2020 року інвентаризація МТЦ не проведена, що не спростовано представником позивача. Отже, суд приходить до переконання, що акт інвентаризації ТМЦ не є підставою для покладення матеріальної відповідальності за виявлену нестачу товарно-матеріальних цінностей на суму 46031,70 грн. на [PERSON] , оскільки інвентаризація проведена з порушенням Положення про інвентаризацію, окрім того, за період що був більшим ніж період роботи відповідача на підприємстві ТОВ «Лібро-Трейд». Отже, з огляду на вищенаведене, суд приходить до висновку про недоведеність позивачем ТОВ «Лібро-Тред» заявлених позовних вимог до [PERSON] про відшкодування шкоди, заподіяної працівником під час виконання трудових обов`язків, тому відмовляє в їх задоволенні за недоведеністю. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд виходить з наступного. Згідно вимог ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог. У разі відмови в позові судові витрати, пов`язані із розглядом справи, покладаються на позивача. На підставі вищевикладеного,

Outcome: dismissed