Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-01 00:00:00

[PERSON], звертаючись до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Судова незалежна експертиза України», відповідно до предмету позову просила суд: «Визнати недійсним Договір №ЕД-1-1-70/13 від 06 грудня 2013 року. Стягнути із ТОВ «Судова незалежна експертиза України» на користь Позивача сплачені нею кошти в подвійному розмірі - 8000,00 гривень. Стягнути з ТОВ «Судова незалежна експертиза України» на користь Позивача пеню в розмірі 221 грн.65 коп. Стягнути з ТОВ «Судова незалежна експертиза України» на користь Позивача 3 (три) процента річних у розмірі 51 грн. 51 коп. Стягнути з ТОВ «Судова незалежна експертиза України» на користь Позивача інфляцію в розмірі 256,00 грн.». 02 червня 2015 року позивач [PERSON] в судовому засідання подала заяву про збільшення позовних вимог, відповідно до змісту заяви позивач просила збільшити розмір пені з 221 грн. 65 коп. до 1655 грн. 23 коп., яку потрібно стягнути із ТОВ «Судова незалежна експертиза України» на користь Позивача; збільшити розмір 3 (трьох) процентів річних з 51,51 грн. до 174 грн. 90 коп., які потрібно стягнути із ТОВ «Судова незалежна експертиза України» на користь Позивача; збільшити розмір інфляції (171,2%) з 256,00 гривень до 2848,00 грн., яку потрібно стягнути із ТОВ «Судова незалежна експертиза України» на користь Позивача». На підставі ухвали Дніпровського районного суду міста Києва від 02 червня 2015 року позовну заяву [PERSON] до Товариства з обмеженою відповідальністю «Судова незалежна експертиза України» про визнання недійсним договору, повернення грошових коштів, з урахуванням трьох відсотків річних та інфляційних витрат, та стягнення пені, в частині позовних вимог, які пред'явлено до Товариства з обмеженою відповідальністю «Судова незалежна експертиза України», а саме: «Визнати недійсним Договір №ЕД-1-1-70 від 06 грудня 2013 року. Стягнути із ТОВ «Судова незалежна експертиза України» на користь позивача сплачені нею кошти в подвійному розмірі 8000,00 гривень» - залишено без розгляду. Позивач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримала, просила позов задовольнити в повному обсязі, пояснила, що 06 грудня 2013 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Судова незалежна експертиза України» та позивачем укладено Договір №ЕД-1-1-70/13 про проведення експертного дослідження, за умовами якого відповідач зобов'язувався надати позивачу висновок експертизи з визначення розміру матеріальної шкоди (реальних збитків), зокрема визначення ринкової вартості відновлення пошкодженого житлового будинку та господарських будівель і споруд, розташованих по [ADDRESS] до стану 2006 рік, з урахуванням вартості будівельних матеріалів і обладнання, а також ремонтно-будівельних робіт, виконання яких необхідне для приведення вказаних будівель і споруд у попередній стан. Для проведення експертного дослідження, на вимогу відповідача, позивачем було надано всі необхідні документи щодо об'єкта дослідження, а саме: технічні паспорти БТІ від 1989 року, 2007 року, 2010 року, фотографії та Договір про відновлення земельних ділянок, надання інших доказів договором передбачено не було. На виконання зобов'язань за договором, 19 грудня 2013 року позивач сплатила на рахунок Товариства з обмеженою відповідальністю «Судова незалежна експертиза України» грошові кошти в сумі 4000,00 грн., що складала вартість експертного дослідження, що підтверджується квитанцією №18191003 від 19 грудня 2013 року. Однак, відповідач не виконав взяті на себе зобов'язання, повідомивши позивача про неможливість надання висновку будівельно-технічного експертного дослідження, у зв'язку з ненаданням позивачем додаткових документів, необхідних для завершення роботи над експертним дослідженням, зокрема, договорів з підрядною організацією щодо переліку та об'ємів ремонтних робіт. Внаслідок порушення відповідачем договірних зобов'язань, який протягом трьох місяців після укладання договору, повернув пакет документів з долученим до нього супровідним листом про залишення без виконання заяви позивача від 04 грудня 2013 року, тобто відмовив в наданні висновку будівельно-технічного експертного дослідження з надуманих підстав, що спонукало позивача звернутись з претензією про розірвання договору та повернення сплачених коштів, однак до цього часу відповідач кошти в розмірі 4000,00 грн. не повернув, що дає підстави позивачу звернутись до суду з вимогами стягнути з відповідача пеню в розмірі 1655 грн. 23 коп., на підставі ст.3 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне викання грошових зобов'язань», 3 % річних в сумі 174 грн. 90 коп. та інфляційні витрати в суму 2848,00 грн., у зв'язку з несвоєчасним поверненням грошових коштів, як це передбачено ст.625 ЦК України, що є предметом позову. Представник відповідача Герц І.В. в судовому засіданні проти позову заперечував, просив в позові відмовити в повному обсязі з підстав, викладених у запереченнях на позов, які приєднано до справи. (а.с.72-80) Заслухавши пояснення позивача, представника відповідача, дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні у справі докази, суд приходить до висновку, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст.627 Цивільного кодексу України передбачено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Як зазначено у частині першій статті 628 Цивільного кодексу України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погодженні ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Статтею 638 ЦК України визначено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Договір вважається укладеним, якщо між сторонами у передбачених законом порядку та формі досягнуто згоди щодо усіх його істотних умов. Істотними є умови, визнані такими за законом чи необхідні для договорів даного виду, а також умови, щодо яких на вимогу однієї із сторін повинна бути досягнута згода. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. За договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. (ч.1 ст.901 Цивільного кодексу України) Згідно ч. 1 ст. 903 Цивільного кодексу України, якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов'язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором. Судом встановлено, що 06 грудня 2013 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Судова незалежна експертиза України» та [PERSON] укладено Договір №ЕД-1-1-70/13 про проведення експертного дослідження (далі по тексту - Договір). (а.с.55) Як передбачено у п.1.1 Договору, Замовник доручає, а Виконавець приймає на себе зобов'язання провести експерте будівельно-технічне дослідження та надати відповідь на питання викладені в заяві Замовника від 04 грудня 2013 року. Вартість послуг за даним Договором складає 4000,00 грн. Розрахунок здійснюється на підставі виставлених рахунків, в строк до 20 грудня 2013 року. Виконавець приступає до роботи негайно після підписання Договору та повної оплати вартості послуг згідно п.3.1 Договору. (п.31., 3.2, 3.3 Договору) На виконання зобов'язань по Договору, 19 грудня 2013 року [PERSON] сплачено на рахунок Товариства з обмеженою відповідальністю «Судова незалежна експертиза України» грошові кошти в сумі 4000,00 грн., що підтверджується квитанцією №18191003 від 19 грудня 2013 року. (а.с.56 зворот) Статтею 14 цього Кодексу визначено, що цивільні обов'язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Виконання цивільних обов'язків забезпечується засобами заохочення та відповідальністю, які встановлені договором або актом цивільного законодавства. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. За договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. (ч. 1 ст. 901 Цивільного кодексу України). У ч. 3 ст. 510 Цивільного кодексу України визначено, що якщо кожна із сторін у зобов'язанні має одночасно і права, і обов'язки, вона вважається боржником у тому, що вона зобов'язана вчинити на користь другої сторони, і одночасно кредитором у тому, що вона має право вимагати від неї. Вiдповiдно до ст. 607 Цивільного кодексу України зобов'язання припиняється неможливiстю його виконання у зв'язку з обставиною, за яку жодна iз сторін не вiдповiдає. Згiдно зi ст. 614 Цивільного кодексу України особа, яка порушила зобов'язання, несе вiдповiдальнiсть за наявностi її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних вiд неї заходiв щодо належного виконання зобов'язання. Особа, яка порушила зобов'язання, звiльняється вiд вiдповiдальностi за порушення зобов'язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслiдок випадку або непереборної сили. Не вважається випадком, зокрема, недодержання своїх обов'язкiв контрагентом боржника, вiдсутнiсть на ринку товарiв, потрiбних для виконання зобов'язання, вiдсутнiсть у боржника необхiдних коштiв (ст.617 ЦК ). Як передбачено ч.1 ст.907 Цивільного кодексу України, договір про надання послуг може бути розірваний, у тому числі шляхом односторонньої відмови від договору, в порядку та на підставах, встановлених цим Кодексом, іншим законом або за домовленістю сторін. 02 березня 2014 року позивач [PERSON] звернулась до Товариства з обмеженою відповідальністю «Судова незалежна експертиза» з претензією, виходячи зі змісту якої, вимагала розірвати Договір №ЕД-1-1-70/13 про проведення експертного дослідження від 06 грудня 2013 року, на підставі ст.10 Закону України «Про захист прав споживачів», та повернути сплачені кошти в розмірі 4000,00 грн. (а.с.60) 13 березня 2014 року, у відповідь на претензію [PERSON], Товариство з обмеженою відповідальністю «Судова незалежна експертиза» надало письмову відповідь з роз'ясненням підстав неможливості надання висновку будівельно-технічного (оціночно-будівельного) експертного дослідження та повернення документів замовнику, які попередньо викладено у Повідомленні експерта №ЕД-1-1-70/13 від 17 лютого 2014 року про неможливості надання висновку будівельно-технічного (оціночно-будівельного) експертного дослідження, яке направлено на адресу замовника 19 лютого 2014 року, також запропоновано отримати частину грошових коштів в сумі 2500,00 грн., від суми, фактично сплаченої за проведення експертного будівельно - технічного дослідження, для отримання яких замовнику запропоновано надати відповідну заяву із зазначенням підстав повернення, а також банківських реквізитів замовника, на які має бути здійснено повернення коштів. (а.с.62-63) Відповідно до ч.1 ст. 906 Цивільного кодексу України збитки, завдані замовнику невиконанням або неналежним виконанням договору про надання послуг за плату, підлягають відшкодуванню виконавцем, у разі наявності його вини, у повному обсязі, якщо інше не встановлено договором. Виконавець, який порушив договір про надання послуг за плату при здійсненні ним підприємницької діяльності, відповідає за це порушення, якщо не доведе, що належне виконання виявилося неможливим внаслідок непереборної сили, якщо інше не встановлено договором або законом. Відшкодування збитків є одним із видів цивільно-правової або господарсько-правової відповідальності і для застосування такої міри відповідальності необхідна наявність всіх елементів складу правопорушення: протиправної поведінки (дії чи бездіяльності особи); шкідливого результату такої поведінки - збитків, їх наявності та розміру; причинного зв'язку між протиправною поведінкою та збитками; вини особи, яка заподіяла шкоду. За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільна відповідальність не настає. Протиправною є поведінка, яка не відповідає вимогам закону, тягне за собою порушення (зменшення, обмеження) майнових прав (благ) і законних інтересів іншої особи. Виходячи з предмет спору та суб'єктивного складу сторін, суд вважає встановленим факт виникнення між сторонами спору договірних відносин, які виникли на підставі Договору №ЕД-1-1-70/13 про проведення експертного дослідження від 06 грудня 2013 року, в той же час доведення обставин неналежного виконання зобов'язань сторонами договору та застосування до винної особи санкцій цивільно-правового характеру, внаслідок неналежного виконання договірних зобов'язань, є окремим предметом доказування, та оцінюються судом в залежності від правових наслідків, встановлених договором або законом, як це передбачено ст.611 Цивільного кодексу України, однак в межах даного спору позивачем не заявлено окремих вимог про припинення зобов'язань внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання або розірвання договору, в порядку ч.2 ст.31 ЦПК України позивач не скористалась правом подати заяву про зміну підстав або предмету позову. При цьому суд враховує, що позивач скористалась процесуальним правом залишити без розгляду позовні вимоги щодо визнання недійсним Договору №ЕД-1-1-70 від 06 грудня 2013 року та стягнення з ТОВ «Судова незалежна експертиза України» на користь позивача сплачених нею коштів в подвійному розмірі - 8000,00 гривень, про що винесена ухвала суду від 02 червня 2015 року, тому з урахуванням положень ч.1 ст.11 Цивільного процесуального кодексу України, суд розглядає справу в межах заявлених позовних вимог. Відповідно до статті 546 Цивільного кодексу України виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Договором або законом можуть бути встановлені інші види забезпечення виконання зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасного грошового зобов'язання за кожен день прострочки виконання. (ч.1 і 2 ст.549 Цивільного кодексу України) Право на неустойку виникає незалежно він наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов'язання. (ч.1 ст.550 Цивільного кодексу України) Порушення боржником умов, погоджених сторонами у договорі, є цивільним правопорушенням, оскільки ст. 629 Цивільного кодексу України встановлено, що договір є обов'язковим для виконання його сторонами. Неустойка має подвiйну правову природу. До настання строку виконання зобов'язання неустойка є способом його забезпечення, а в разi невиконання зобов'язання перетворюється на вiдповiдальнiсть, яка спрямована на компенсацiю негативних для кредитора наслiдкiв порушення зобов'язання боржником. Крім того, принципи добросовісності, справедливості та розумності закріплюються як загальні принципи цивільного права, так і як принципи, на яких мають ґрунтуватись зобов'язання. (п.6 ст.3, ч.3 ст.509 Цивільного кодексу України) Як передбачено у п.4.2 Договору, Виконавець несе відповідальність за умовами Договору в межах отриманої винагороди, визначеної у п.3.1 Договору. Зважаючи на викладене, суд приходить до висновку про відсутність підстав про задоволення вимог позивача про стягнення з відповідача пені в розмірі 1655,23 грн., яка розрахована за період з 20 грудня 2013 року по 02 червня 2015 року, на підставі ст.3 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань», оскільки в розрізі даного спору позивачем не доведено факт неналежного виконання з боку відповідача договірних зобов'язань, що є безумовною підставою для застосування правових наслідків порушення зобов'язання, що є окремими предметом доказування. Статтею 625 Цивільного кодексу України визначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. За змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов'язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов'язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Зважаючи на те, що статтю 625 ЦК України вміщено в розділі 1 книги 5 цього Кодексу - "Загальні положення про зобов'язання", ця стаття застосовується до всіх грошових зобов'язань, якщо інше не передбачено спеціальними нормами, які регулюють відносини, пов'язані з виникненням, зміною чи припиненням окремих видів зобов'язань. Інфляційні нарахування на суму боргу, сплата яких передбачена частиною другою статті 625 ЦК України, не є штрафною санкцією, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті. Зазначені нарахування здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов'язання. Індекс інфляції (індекс споживчих цін) - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купує населення для невиробничого споживання, а ціни в Україні встановлюються в національній валюті - гривні. Офіційний індекс інфляції, що розраховується Державним комітетом статистики України, визначає рівень знецінення національної грошової одиниці України, тобто купівельної спроможності гривні, а не іноземної валюти. Отже, підставою для застосування положень ст. 625 Цивільного кодексу України, є доведення наступних обставин: виникнення між сторонами грошових зобов'язань та наявність прострочення виконання зобов'язання. З урахуванням положень ч. 1 ст. 901 та ч. 1 ст. 903 ЦК України, договір про надання послуг є складним зобов'язанням, що складається з двох, органічно поєднаних між собою, зобов'язань: по-перше, правовідношення, в якому виконавець повинен надати послугу, а замовник наділений правом вимагати виконання цього обов'язку; по-друге, правовідношення, в якому замовник зобов'язаний оплатити надану послугу, а виконавець має право вимагати від замовника відповідної оплати. Правовідносини, які склалися на підставі договору про надання послуг, є грошовим зобов'язанням та, зважаючи на таку юридичну природу правовідносин сторін, на них поширюється дія ч.2 ст.625 ЦК України як спеціальний вид цивільно-правової відповідальності за прострочення виконання зобов'язання, така правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду України від 14 листопада 2011 р. у справі № 6-40цс11. Виходячи з наведеного, в розрізі даного спору суд не вбачає підстав для задоволення вимог позивача про стягнення з відповідача трьох відсотків річних в сумі 174 грн. 90 коп. та інфляційного збільшення суми боргу в розмірі 2848,00 грн., які розраховано за період з 20 грудня 2013 року по 02 червня 2015 року, виходячи з вартості оплачених позивачем послуг за надання висновку експерта, яка складає 4000,00 грн., оскільки позивачем не доведено наявність прострочення виконання зобов'язання по договору про надання послуг, що є однією із складовою доведення наявності обставин застосування положень ч.2 ст.625 ЦК України. Відповідно до ст.1 Цивільного процесуального кодексу України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтереси юридичних осіб, інтересів держави. За нормою статті 4 Цивільного процесуального кодексу України визначено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що позов [PERSON] до Товариства з обмеженою відповідальністю «Судова незалежна експертиза України» про стягнення пені, трьох відсотків річних та інфляційних витрат, є необґрунтованим та таким, що не підлягає задоволенню в повному обсязі. Відповідно до ст.88 Цивільного процесуального кодексу України суд не розглядає питання про розподіл судових витрат, у зв'язку з відмовою в задоволенні позовних в повному обсязі. Враховуючи наведене та

Outcome: dismissed