Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-07 00:00:00

22 жовтня 2015 року [PERSON] звернувся до суду з названим позовом, у якому зазначив, що у газеті «Форпост «Авангарда», у випуску №3 від 11 жовтня 2015 року, опублікована стаття під назвою: «…Це не «поліпшення благоустрою» - це казнокрадство!», у якій викладено інтервю з депутатом Авангардівської селищної ради [PERSON] наступного змісту: «Справа в тому, що за рахунок нашого селищного бюджету, який належить усім мешканцям Авангарду, [PERSON] затіяв дуже великі, за обсягом витрачених коштів, ремонтні роботи, начебто для поліпшення благоустрою. Але усі мої спроби зясувати куди та у якому обсязі насправді йдуть виділені з бюджету кошти наштовхнулися на відмову [PERSON] надати таку інформацію…. А те, що [PERSON] відмовляється звітувати перед депутатами куди він витратив, та продовжує витрачати величезні кошти, дає підстави вважати наявність крадіжки». Посилаючись, що у зазначеному інтверю [PERSON] поширив відносно нього інформацію, яка не відповідає дійсності, принижує його честь, гідність, ділову репутацію та завдала йому моральної шкоди, позивач просив стягнути з відповідача моральну шкоду у розмірі 100000 грн. В судовому засіданні представник позивача позов підтримав. Відповідач позов не визнав, посилаючись, що він конкретно позивача не звинувачував у крадіжці і наміру заподіяння моральної шкоди позивачу у нього не було. Суд вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. ст. 11, 60 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Відповідно до правил, встановлених ст. ст. 16, 23 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового права та інтересу. Одним із способів захисту цивільних прав та інтересів може бути, зокрема, відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкоди полягає, зокрема, у приниженні честі, гідності та ділової репутації фізичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Згідно із ст. 280 ЦК України, якщо фізичний особі внаслідок порушення її особистого немайнового права завдано моральної шкоди, ця шкода підлягає відшкодуванню. Пунктами 3, 9, 13 постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.95 р. "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди", з подальшими змінами та доповненнями, передбачено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній особі незаконними діями інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності,престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв'язку із порушенням наданих прав, порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя. Розмір відшкодування моральної (немайнової шкоди) суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (душевних, психічних), яких зазнав позивач та з урахуванням інших обставин. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Між сторонами склалися правовідносини щодо відшкодування моральної шкоди, завданої поширенням інформації, яка не відповідає дійсності, принижує честь, гідність та ділову репутацію. Тобто відшкодування моральної шкоди є похідним і залежить від доведеності факту розповсюдження відповідачем інформації, яка не відповідає дійсності, принижує честь, гідність та ділову репутацію позивача. При вирішенні питання про визнання поширеної інформації недостовірною необхідно визначити характер такої інформації та зясувати, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням. Відповідно до ст. 30 Закону України «Про інформацію» ніхто не може бути притягнутий до відповідальності за висловлення оціночних суджень. Оціночними судженнями, за винятком наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема з огляду на характер використання мовно-стилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості. Якщо особа вважає, що оціночні судження або думки принижують її гідність, честь чи ділову репутацію, а також інші особисті немайнові права, вона вправі скористатися наданим їй законодавством правом на відповідь, а також на власне тлумачення справи у тому самому засобі масової інформації з метою обґрунтування безпідставності поширених суджень, надавши їм іншу оцінку. Якщо суб'єктивну думку висловлено в брутальній, принизливій чи непристойній формі, що принижує гідність, честь чи ділову репутацію, на особу, яка таким чином та у такий спосіб висловила думку або оцінку, може бути покладено обов'язок відшкодувати завдану моральну шкоду. Відповідно до п. 15 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 лютого 2009 року № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» при розгляді справ про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи суди повинні мати на увазі, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право. Судом встановлено та матеріалами справи підтверджен, що у газеті «Форпост «Авангарда», у випуску №3 від 11 жовтня 2014 року, опублікована стаття під назвою: «…Це не «поліпшення благоустрою» - це казнокрадство!», у якій викладено інтервю з депутатом Авангардівської селищної ради [PERSON] наступного змісту: «Справа в тому, що за рахунок нашого селищного бюджету, який належить усім мешканцям Авангарду, [PERSON] затіяв дуже великі, за обсягом витрачених коштів, ремонтні роботи, начебто для поліпшення благоустрою. Але усі мої спроби зясувати куди та у якому обсязі насправді йдуть виділені з бюджету кошти наштовхнулися на відмову [PERSON] надати таку інформацію. Я багато разів звертався до нього з офіційними вимогами надати усі документи, наприклад кошториси, договори, акти виконання робіт та інші документи. Але мені завжди відповідають, що буцімто це дуже секретна інформація, яку неможливо розголошувати.….Ще раз наголошую, я не проти благоустрою, я проти того, щоб благоустрій був для когось годівничкою. А те, що [PERSON] відмовляється звітувати перед депутатами куди він витратив, та продовжує витрачати величезні кошти, дає підстави вважати наявність крадіжки». (а.с. 15) Зі змісту викладеної інформації слідує, що [PERSON] конкретно [PERSON] не звинуватив у вчиненні крадіжки грошових коштів селищної ради при здійсненні благоустрою селища Авангард, а лише висловив свою думку (судження) про можливість крадіжки грошових коштів будь-якими особами на підставі того, що позивач не надав йому публічну інформацію на офіційні запити на підтвердження обгунтованості витрачання грошових коштів. Посилання відповідача про неодноразове звернення до позивача із офіційними запитами про надання публічної інформації щодо витрачання грошових коштів та відмову позивача у наданні такої інформації підтверджена відповідними запитами та відповіддями на ці запити за підписом позивача, постановою Овідіопольського районного суду від 01.12.2014 р. та ухвалою Одеського апеляційного адміністративного суду від 01.04.2015 р. про зобовязання позивача надати відповідачу публічну інформацію. (а.с. 83-100) Актом про результати ревізії виконання Авангардівського селищного бюджету за 2013-2014 роки було виявлено завищення селищною радою видатків на оплату ремонтно-будівельних робіт, виконаних підрядними організаціями на суму 49\~891,02 грн. (а.с. 101-120) На підставі наведеного суд дійшов до висновку, що законні підстави для задоволення позовних вимог відсутні, а тому в позові слід відмовити.

Outcome: dismissed