Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-18 00:00:00

У березні 2014 року позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що між позивачем та відповідачем був укладений кредитний договір, який складається з заяви позичальника та Умов та правил надання споживчого кредиту. Відповідно до умов договору відповідачу було надано кредитні грошові кошти у сумі 1963 грн. Відповідач повинен був щомісяця здійснювати погашення частини суми заборгованості за кредитом, сплачувати суму процентів, нарахованих за користування кредитними коштами. Позичальник зобов'язання за кредитним договором не виконує, в зв'язку з чим, за ним виникла заборгованість, яка складається з заборгованості за відсотками за користування кредитом, пені та штрафів. У зв'язку з зазначеним, позивач просить стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором у розмірі 34303,43 грн. та судові витрати, понесені ним при зверненні до суду. У судове засідання представник позивача не з'явився, надав суду заяву, згідно якої позовні вимоги підтримує та просить суд про розгляд справи за його відсутності. Представник відповідача у судове засідання не з'явився, надав суду заяву про розгляд справи без його участі, у задоволенні позову просить відмовити у зв'язку з пропуском позивачем строку позовної давності. Дослідивши матеріали справи та оцінивши їх у сукупності, повно та всебічно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд прийшов до висновку, що вимоги позивача не підлягають задоволенню виходячи з наступного. Судом встановлено, що 26 грудня 2005 року між позивачем та відповідачем був укладений кредитний договір, який складається з заяви позичальника та Умов та правил надання споживчого кредиту фізичним особам ("Розстрочка") (Стандарт) . Згідно умов зазначеного договору банк надав відповідачу кредитні кошти з кінцевим терміном повернення не пізніше 26 грудня 2007 року зі сплатою відсотків за його користування у розмірі 2,09% на місяць на суму залишку заборгованості по кредиту, в обмін на зобов'язання позичальника по поверненню кредиту, сплати процентів, комісії шляхом сплати щомісячного платежу у розмір 105,19 грн. /а.с. 5-9/. [PERSON] отримав кредитні грошові кошти у сумі 1963 грн. та належним чином не виконав зобов'язання щодо повернення коштів та сплати відсотків за користування грошовими коштами, внаслідок чого станом на 16 січня 2014 року за ним утворилась заборгованість за кредитним договором в розмірі 34303,43грн., яка складається з наступного: 901,37 - заборгованість по тілу кредиту, 10236,39 грн. - заборгованість по відсоткам за користування кредитом, 500 грн. - фіксована складова штрафу, 1609,69 грн. - процентна складова штрафу, 21055,98 грн. - пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором. Розмір заборгованості підтверджується розрахунком /а.с.3,4/. Відповідно до вимог ст.ст.526,530 ЦК України, - зобов'язання повинні виконуватись належним чином і у встановлений термін. Згідно ч.1 ст. 1054 ЦК України, - за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. За змістом ч. 1 статті 625 ЦК України, - боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Згідно п.5.5 Умов надання споживчого кредиту фізичним особам («Розстрочка») (Стандарт) терміни позовної давності по вимогам про стягнення кредиту, відсотків за користування кредитом, винагороди, неустойки - пені, штрафів за даним договором встановлюється сторонами тривалістю 5 років. У відповідності до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Відповідно до вимог частини першої статті 259 ЦК України - позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі. Згідно частини п'ятої статті 261 ЦК України - за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. Разом з тим із настанням певної події, яка має юридичне значення, законодавець пов'язує термін, який визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати (ст. ст. 251, 252 ЦК України). Згідно кредитного договору від 26 грудня 2005 року, який укладено між сторонами у справі з кінцевим терміном повернення до 26 грудня 2007 року, строк позовної давності сторонами договору був обумовлений терміном 5 років, як це зазначено у ст. 259 ЦК України, тому до спірних правовідносин застосовується позовна давність тривалістю у 5 років. Відповідно до вимог статті 266 ЦК України, - зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо). Відповідно до статті 267 ЦК України ч.4 - сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. З матеріалів справи вбачається, що ПАТ КБ «ПриватБанк» звернулось до суду з даним позовом згідно штемпелю вхідної кореспонденції суду 10 лютого 2014 року. Строк у межах якого банк мав право звернутися до суду з вимогою про захист свого права сплив 26 грудня 2012, оскільки кредитним договором обумовлено строк позовної давності терміном в 5 років (26.12.2007 року + 5 років = 26.12.2012 року). Таким чином, позов було пред'явлено після спливу строку позовної давності. Позивач - банк не заявив суду щодо поновлення строку позовної давності. З матеріалів справи не вбачається підстав для визнання пропуску строку банком з поважних причин. Представник позивача не скористався своїм правом на участь у судовому засіданні та не зазначив відомостей про наявність поважних причин пропуску строку позовної давності або про переривання цього строку. Позивач продовжував щомісячно нараховувати проценти та штрафні санкції за прострочення зобов'язання по поверненню кредитних коштів після закінчення строку дії договору, що свідчить про обізнаність позивача про порушення свого права. Представник відповідача у заяві до суду просив застосувати до спірних правовідносин сплив позовної давності і за цих підстав відмовити у задоволенні позову. Таким чином, встановивши вищенаведені обставини, беручи до уваги відсутність у справі будь-яких доказів того, що позивач протягом зазначеного періоду часу звертався безпосередньо до відповідача чи в судовому порядку з вимогою про сплату заборгованості, а також, зважаючи на відсутність доказів поважності причин пропуску такого звернення чи переривання строку позовної давності, суд вважає, що позов подано до суду з пропуском позовної давності, на застосуванні якої згідно ч. 3 ст. 267 ЦК України наполягав представник відповідача, у зв'язку з чим позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Outcome: dismissed