Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-07 00:00:00

18.03.2015 року до Василівського районного суду Запорізької області звернулося Публічне акціонерне товариство [PERSON] банк «Приватбанк» (далі ПАТ КБ «ПриватБанк») первісно з позовом до [PERSON], про стягнення заборгованості за кредитним договором № ZPDNGA 00002271 від 30.07.2007 року у розмірі 15627,53 доларів США, що за курсом НБУ від 30.01.2015 року складає 252384,62 грн. (т.1 а.с.2-3). В подальшому, 16.06.2015 року позивачем ПАТ КБ «ПриватБанк» уточнені позовні вимоги, змінено предмет позову на звернення стягнення на квартиру загальною площею 66,50 м2, житловою площею 39.80 м2, яка розташована за адресою: [ADDRESS] та виселення і за уточненим позов предявлено вимоги до [PERSON], [PERSON], [PERSON] (т.1 а.с.75-79). Далі, у звязку з смертю 13.03.2016 року співвідповідача [PERSON], позивачем ПАТ КБ «ПриватБанк» 06.12.2016 року уточнено підставу позовних вимог до [PERSON], [PERSON], про звернення стягнення (т.2 а.с.54-57). На обґрунтування заявлених та в подальшому уточнених позовних вимог ПАТ КБ «ПриватБанк» зазначає, що відповідно до укладеного договору № ZPDNGА00002271 від 30 липня 2007 року відповідач [PERSON] отримав кредит у розмірі 12 000 доларів США зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 11,04 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 28 липня 2017 року. Відповідно до умов Договору, погашення заборгованості здійснюється щомісяця в період сплати, позичальник повинен надати Банку грошові кошти (щомісячний платіж) у розмірі 190,62 долари США для погашення заборгованості за кредитом, яка складається з заборгованості за кредитом, відсотків, комісії, а також інших витрат. В забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором, ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» і Позичальник та Відповідачі 30.07.2007 року уклали договір іпотеки № ZPDNGА00002271, згідно з умовами якого Позичальник і Відповідачі надали в іпотеку нерухоме майно, а саме: квартиру загальною площею 66,50 м2, житловою площею 39,80 м2, яка розташована за адресою: [ADDRESS]. Майно належить Позичальнику і Відповідачам на праві власності на підставі Свідоцтва про право власності на житло. Обумовлена сторонами договору іпотеки ціна предмету іпотеки дорівнює 75750 грн. 00 коп. В порушення умов Договору позичальник неналежним чином виконував свої зобовязання, що призвело до збитків позивача, які мають вираз у залученні позивачем вільних коштів до страхового резерву, створеного в забезпечення простроченої заборгованості позичальника та нести витрати по сплаті податків та інших обовязкових платежів з цих коштів. У зв'язку з неналежним виконанням зобов'язань за Кредитним договором Позичальник [PERSON] станом на 13.03.2016 року має заборгованість 21221,73 доларів США, що за курсом 25,84 грн. за службовим розпорядженням НБУ від 13.03.2016 року складає 548369,50 грн., яка складається з: заборгованості за кредитом 7547,50 доларів США, заборгованості по процентам за користування кредитом 5470,04 доларів США, заборгованості з комісії за користування кредитом 922,24 доларів США, пені за несвоєчасність виконання зобовязань за Договором 6262,18 доларів США, а також штрафи: 9,67 доларів США фіксована частина, 1010,10 доларів США процентна складова. Також у позові зазначено, що 13.03.2015 року позичальник [PERSON] помер. Спадкоємцем, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, є [PERSON], що підтверджується копією паспорта, де місцем реєстрації зазначено: [ADDRESS]. На виконання вимог ч.2 ст.1281 ЦК України ПАТ КБ «ПриватБанк» 20.05.2016 року була направлена претензія кредитора до Василівської державної нотаріальної контори, проте відповіді не отримано. В подальшому стало відомо, що після смерті [PERSON] заведена спадкова справа на підставі претензії ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК», а інші особи із заявами про прийняття спадщини або про відмову від прийняття спадщини до нотаріальної контори не звертались. Таким чином, вважають, що [PERSON] прийняла спадщину, до складу якої входять, у тому числі, кредитні зобов'язання померлого позичальника [PERSON] Спадкування обов'язків відбулося відповідно до ч.З ст.1268 ЦК України, так як [PERSON] не відмовилася від спадщини у передбачені цивільним законодавством строки, а саме шість місяців від дня відкриття спадщини. В уточнених позовних вимогах в редакції від 01.12.2016 року до [PERSON], [PERSON]В, посилаючись на ст.33,39 Закону України «Про іпотеку», ст.ст.1268-1270,1282,1296 ЦК України, позивач ПАТ КБ «ПриватБанк» просить: в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № ZPDNGА00002271 від 30 липня 2007 року в розмірі 21221,73 доларів США, що за курсом 25,84 грн. за службовим розпорядженням НБУ від 13.03.2016 року складає 548369,50 грн., яка складається з: заборгованості за кредитом 7547,50 доларів США, заборгованості по процентам за користування кредитом 5470,04 доларів США, заборгованості з комісії за користування кредитом 922,24 доларів США, пені за несвоєчасність виконання зобовязань за Договором 6262,18 доларів США, а також штрафи: 9,67 доларів США фіксована частина, 1010,10 доларів США процентна складова, - звернути стягнення на квартиру загальною площею 66.50 м2, яка розташована за адресою: [ADDRESS], шляхом продажу вказаного предмету іпотеки (на підставі договору іпотеки № ZPDNGА00002271 від 30 липня 2007 року) Публічним акціонерним товариством [PERSON] «ПриватБанк» з укладанням договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою-покупцем, з отриманням витягу з Державного реєстру прав, з отриманням дублікатів правовстановлюючих документів на нерухомість у відповідних установах, підприємствах або організаціях незалежно від форм власності та підпорядкування, з можливістю здійснення ПАТ КБ «ПриватБанк» всіх передбачених нормативно-правовими актами держави дій, необхідних для продажу предмету іпотеки. Також просить стягнути з Відповідачів судові витрати. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] заявлені позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просить їх задовольнити за підставами, викладеними в уточненій позовній заяві в редакції від 01.12.2016 року. Представник відповідачів адвокат [PERSON], яка діє в інтересах відповідачів [PERSON], [PERSON] уточнені позовні вимоги про звернення стягнення не визнає, проти їх задоволення заперечує та просить в задоволенні позову відмовити за необґрунтованістю та недоведеністю, посилаючись на письмові заперечення проти позову (т.2 а.с.185-198), в яких зазначає про наступне: з 15.03.1978 року [PERSON] та [PERSON] перебували у шлюбі та з часу укладення шлюбу і до травня 2015 року вони проживали разом за адресою: м.Дніпрорудне, вул.Героїв Праці (Комсомольська) буд.19 кв.212, де були зареєстровані. З травня 2015 року у зв'язку з особистими обставинами [PERSON] змінила постійне місце проживання та близько року проживала окремо від [PERSON], разом із сином та його сім'єю за іншою адресою: [ADDRESS]. 13 березня 2016 року [PERSON] помер та на момент він проживав один. На праві приватної спільної часткової власності [PERSON] належала 1/3 частина квартири, що знаходиться за адресою: Запорізька область Василівський район м.Дніпрорудне вул.Героїв Праці (Комсомольська) буд.19 кв.212, яка складається з трьох кімнат, загальною площею 66,5 кв. м., житловою площею 39,8 кв.м. Приймати спадщину [PERSON] наміру немає, у звязку з чим вона не подавала у встановлений законом строк заяву про прийняття спадщини. Вважає, що реєстрація місця проживання разом з спадкодавцем на час відкриття спадщини не може свідчити, відповідно до ч.2 ст.1268 ЦК України, про своєчасність прийняття спадщини, у звязку з чим вважає, що у [PERSON] спадкоємців не має. Також у запереченнях наголошує про припинення іпотеки у зв'язку зі смертю боржника, посилаючись на те, що іпотекодавцем [PERSON] не було надано згоди відповідати за зобов'язаннями нового боржника та її обов'язки, як майнового поручителя за Іпотечним договором від 30.07.2007 року припинені у зв'язку зі смертю боржника, за виконання зобов'язань якого вона поручалася на підставі ст.3 Закону України «Про іпотеку» та ч.1 ст.523 ЦК України. Крім того, з наданих позивачем розрахунків заборгованості за кредитним договором № ZPDNGА00002271 від 30 липня 2007 року, складеним ПАТ «Акцент-Банк» та ПАТ КБ «ПриватБанк» станом на 03.06.2014 року, а також з Претензії кредитора, направленої на адресу приватного нотаріуса в сумі 18973,93 доларів США та за уточненими позовними вимогами значиться заборгованість позичальника в розмірі 21221,73 доларів США, що має певні розбіжності та суттєві невідповідності. Крім того, позивач одночасно нараховує пеню та штрафи за невиконання умов кредитного договору, що суперечить нормам статті 61 Конституції та статті 549 ЦК України . Просить застосувати загальні та спеціальні строки позовної давності до заявлених позовних вимог про звернення стягнення на житлове приміщення, посилаючись на те, що позивач мав право позовної вимоги про стягнення заборгованості за вищевказаним кредитним договором тільки за період з 01.12.2013 року по 06.03.2016 року. В задоволенні позовних вимог ПАТ КБ «ПриватБанк» просить відмовити у повному обсязі. Відповідачка [PERSON] в судове засідання не зявилася, про день та час розгляду справи була повідомлена судом своєчасно та належним чином, проте суду надано заяву з проханням розглядати справу у її відсутність, проте за участю її представника [PERSON], позовні вимоги ПАТ КБ «ПриватБанк» не визнає, просить в задоволенні позову відмовити у повному обсязі (т.2 а.с.85). Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявився, про день та час розгляду справи був повідомлений судом своєчасно та належним чином, проте надав суду заяву з проханням розглядати справу у його відсутність, проте за участю його представника [PERSON], заявлені позовні вимоги не визнає, просить в задоволенні позову відмовити у повному обсязі (т.2 а.с.200). Допитаний в судовому засіданні в якості свідка [PERSON] пояснив суду, що [PERSON] являється його матірю, а померлий 13.03.2016 року [PERSON]І - є його батьком. Матір наприкінці травня 2015 року переїхала мешкати до нього, за місцем його проживання, у квартиру [ADDRESS]: в місті Дніпрорудне Василівського району Запорізької області, де фактично проживала до лютого місяця 2017 року, також із собою вона перевезла всі свої речі. Про причини переїзду матері від батька [PERSON] пояснити не може, у матері про це не цікавився. Свідок [PERSON]С в судовому засіданні пояснила суду, що [PERSON] являється її свекрухою, з якою у неї довірливі стосунки. Та їй відомо, що у травні 2015 року свекров переїхала жити до них за адресою: Дніпрорудне [ADDRESS]. З яких саме причин свекруха залишила свого чоловіка [PERSON], їй невідомо та свекруха їй про це не розповідала, а запитувати у неї про причини переїзду до них, було незручно. Також їй невідомо, чи спілкувалася [PERSON] зі своїм чоловіком у той час, коли з ним фактично не проживала. Проживала разом з ними свекров [PERSON] за вищевказаною адресою до лютого 2017 року. Вислухавши в судовому засіданні пояснення представника позивача [PERSON], представника відповідачів адвоката [PERSON], показання свідків [PERSON], [PERSON], ретельно дослідивши матеріали цивільної справи № 2/311/128/2017, всебічно та повно зясувавши обставини справи, обєктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду даної справи, давши їм оцінку у сукупності з оголошеними та дослідженими матеріалами справи, суд вважає, що заявлені позовні вимоги задоволенню не підлягають з наступних підстав. Згідно зі ст.ст.10,11 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється виключно на засадах змагальності сторін. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, користуються рівними правами щодо надання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Відповідно до ст.ст.11,27 ЦПК України, суд розглядає справу в межах заявлених позовних вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, особа яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд, зобов'язана надати усі наявні у неї докази та довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до ст.60 ЦПК України доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. При цьому, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, надавши до суду належні та допустимі докази на їх підтвердження, крім випадків встановлених ст.61 ЦПК України, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно положень ст.212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Судом встановлено, що 30 липня 2007 року між ЗАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] був укладений кредитний договір № ZPDNGА00002271 на суму 13200,00 доларів США зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 0,92 % на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом, винагороди за надання фінансового інструменту у розмірі 1,5 % від суми виданого кредиту у момент надання кредиту та щомісяця в період сплати кредиту у розмірі 0,2 % від суми виданого кредиту, зі строком повернення до 28 липня 2017 року включно, шляхом сплати щомісячних платежів у сумі 190,62 долари США з 18 по 24 число кожного місяця (т.1 а.с.10-12). З метою забезпечення виконання грошових зобов'язань за вищевказаним кредитним договором 30 липня 2007 року між ЗАТ КБ «ПриватБанк» та позичальником [PERSON], відповідачами [PERSON], [PERSON] було укладено іпотечний договір, відповідно до умов якого останні передали в іпотеку Банку нерухоме майно, а саме: належну їм на праві спільної часткової власності трикімнатну квартиру загальною площею 66,50 м2, розташовану за адресою: [ADDRESS] (т.1 а.с.82-87). Як вбачається з вищевказаного договору іпотеки (п.33 Договору), - квартира [ADDRESS], яка складається з трьох житлових кімнат загальною площею 66,50 м2, житловою площею 39,8 м2 - належить на праві приватної спільної часткової власності в рівних долях по 1/3 частині кожному іпотекодавцю [PERSON], [PERSON], [PERSON], на підставі Свідоцтва про право власності на житло, виданому виконкомом Дніпрорудненської міської ради Василівського району Запорізької області 21 травня 2004 року. Обумовлена сторонами договору іпотеки ціна предмету іпотеки становить 75\~750 (сімдесят пять тисяч сімсот пятдесят) гривень. Вказані обставини підтверджуються копією вищевказаного договору та не оспорюються (т.1 а.с.86). 01 листопада 2007 року ЗАТ КБ «ПриватБанк» уклав з ЗАТ КБ «Акцент-Банк» договір факторингу № 1, за яким кредитор за сплату відступив права вимоги до боржників, в тому числі і за вищевказаним кредитним договором, про що 01.11.2007 року направлено позичальнику [PERSON] повідомлення про відступлення прав вимоги (т.1 а.с.36,62). У квітні 2013 року ПАТ КБ «ПриватБанк» звернувся до суду з позовом до позичальника [PERSON] та майнових поручителів [PERSON], [PERSON]В, про звернення стягнення на предмет іпотеки в рахунок погашення боргу за кредитним договором № ZPDNGА00002271 від 30 липня 2007 року і виселення (т.1 а.с.159-160). Рішенням Василівського районного суду Запорізької області від 29 квітня 2013 року позов ПАТ КБ «ПриватБанк» до [PERSON], [PERSON], [PERSON], про звернення стягнення на предмет іпотеки, виселення та зняття з реєстраційного обліку задоволено та в рахунок погашення заборгованості [PERSON] за кредитним договором № ZPDNGА00002271 від 30 липня 2007 року в розмірі 9\~825,57 доларів США, яка складається з:7425,13 доларів США - заборгованості за кредитом; 1516,39 доларів США заборгованості з процентів за користування кредитом; 82,26 доларів США заборгованості з комісії за користування кредитом; 201,26 доларів США пені за несвоєчасність виконання зобовязань за кредитним договором та штрафи: 31,27 доларів США штрафу (фіксована частина); 446,39 доларів США штрафу (процентна складова) - звернуто стягнення на квартиру загальною площею 66,50 кв.м., яка розташована за адресою: [ADDRESS] та виселено [PERSON] та [PERSON] з вищевказаної квартири зі зняттям їх з реєстраційного обліку, стягнуто в рівних частках з відповідачів витрати по сплаті судового збору в розмірі 776 грн. 43 коп. В задоволенні зустрічного позову [PERSON] до Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк», про відшкодування грошових коштів відмовлено (т.1 а.с.38-41). Рішенням Апеляційного суду Запорізької області від 31 липня 2013 року апеляційна скарга [PERSON] задоволена частково, скасовано рішення Василівського районного суду Запорізької області від 29 квітня 2013 року та ухвалено нове рішення, яким відмовлено в задоволенні позову ПАТ КБ «ПриватБанк» до [PERSON], [PERSON], [PERSON], про звернення стягнення та виселення, та відмовлено в задоволенні зустрічного позову [PERSON] до ПАТ КБ «ПриватБанк» в повному обсязі з інших правових підстав (т.1 а.с.42-44). Як вбачається з вказаного рішення Апеляційного суду Запорізької області від 31 липня 2013 року, ПАТ КБ «ПриватБанк» відмовлено у позові як неналежному позивачу. 27.11.2013 року до Василівського районного суду звернувся ПАТ КБ «Акцент-Банк» з позовом до [PERSON], [PERSON], [PERSON], про звернення стягнення. Ухвалою Василівського районного суду Запорізької області від 10 грудня 2014 року вищевказаний позов ПАТ КБ «Акцент-Банк» залишений без розгляду за заявою позивача, на підставі п.5 ч.1 ст.207 ЦПК України (т.1 а.с.59). 18.03.2015 року до Василівського районного суду звернувся ПАТ КБ «ПриватБанк» з позовом до [PERSON], [PERSON], [PERSON], з первісними позовними вимогами про стягнення заборгованості за кредитним договором № ZPDNGА00002271 від 30 липня 2007 року (т.1 а.с.2-3), які в подальшому позивачем були уточнені, та змінено предмет позовних вимог на звернення стягнення на предмет іпотеки та виселення (т.1 а.с.75-79) саме у даній цивільної справі № 311/917/15-ц (провадження № 2/311/128/2017), яка є предметом судового розгляду на теперішній час. Ухвалою Василівського районного суду Запорізької області від 16 червня 2015 року первісна позовна заява ПАТ КБ «ПриватБанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором залишена без розгляду на підставі п.2 ч.1 ст.205 ЦПК України (т.1 а.с.99). Ухвалою Василівського районного суду Запорізької області від 12 листопада 2015 року провадження у даній цивільній справі закрито на підставі п.2 ч.1 ст.205 ЦПК України (т.1 а.с.165). Ухвалою Апеляційного суду Запорізької області від 23 грудня 2015 року ухвала Василівського районного суду Запорізької області 12 листопада 2015 року скасована з передачею питання на новий розгляд до суду першої інстанції (т.1 а.с.206-207). Під час судового розгляду даної цивільної справи, 13 березня 2016 року відповідач по справі - [PERSON] помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть, виданим 16.03.2016 року виконкомом Дніпрорудненської міської ради Василівського району Запорізької області за актовим записом № 70, серії Ш-ЖС № 351023, копія якого міститься в матеріалах справи (т.1 а.с.228). У звязку з чим, позивачем було подано уточнений позов в редакції від 01.12.2016 року про звернення стягнення, зі зміною правових підстав (т.2 а.с.54-57), який є предметом судового розгляду на теперішній час та відповідно до яких позивач, посилаючись на норми спадкового права, зокрема ст.ст.1268-1270, 1282 ЦК України, просить: в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № ZPDNGА00002271 від 30 липня 2007 року в розмірі 21221,73 доларів США, що за курсом НБУ від 13.03.2016 року складає 548369,50 грн., - звернути стягнення на квартиру загальною площею 66.50 м2, яка розташована за адресою: [ADDRESS], та стягнути з відповідачів судові витрати. За витребуваними судом матеріалами спадкової справи після смерті [PERSON], який помер 13.03.2016 року вбачається, що Дніпрорудненською державною нотаріальною конторою Запорізької області 10.06.2016 року заведена спадкова справа № 88/2016 за претензією кредитора ПАТ КБ «ПриватБанк» (вих..№ 70730АВХRL049 від 20.05.2016 року) до спадкоємців померлого боржника [PERSON], поданою в порядку ст.1281 ЦК України, із визначенням суми заборгованості за кредитним договором № ZPDNGА00002271 від 30 липня 2007 року в розмірі 18973,93 доларів США (т.2 а.с.3-9). За відомостями реєстратора виконавчого комітету Дніпрорудненської міської ради Василівського району Запорізької області за вих.№19/240 від 04.10.2016 року вбачається, що місце проживання [PERSON] зареєстровано з 18.06.1984 року по день смерті 13.03.2016 року за адресою: Запорізька область Василівський район м.Дніпрорудне вул.Героїв праці (Комсомольська) буд.19 кв.212. Також за вказаною адресою зареєстрована [PERSON] з 18.06.1984 року по теперішній час (т.2 а.с.10). Відповідно до статті 608 ЦК України зобов'язання припиняється смертю боржника, якщо воно є нерозривно пов'язаним з його особою і у зв'язку з цим не може бути виконане іншою особою. Відповідно до частини першої статті 523 ЦК України порука або застава, встановлена іншою особою, припиняється після заміни боржника, якщо поручитель або заставодавець не погодився забезпечувати виконання зобов'язання новим боржником. Відповідно до п.32 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 5 "Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин" при вирішенні спорів щодо виконання зобов'язань за кредитним договором у випадку смерті боржника/позичальника за наявності поручителя чи спадкоємців суди мають враховувати таке. З урахуванням положення статті 1282 ЦК спадкоємці боржника за умови прийняття спадщини є боржниками перед кредитором у межах вартості майна, одержаного у спадщину. При цьому спадкоємці несуть зобов'язання погасити нараховані відсотки і неустойку тільки в тому випадку, якщо вони вчинені позичальникові за життя. Інші нараховані зобов'язання фактично не пов'язані з особою позичальника і не можуть присуджуватися до сплати спадкоємцями. Поручитель приймає на себе зобов'язання відповідати за виконання кредитного договору за боржника (статті 553-554 ЦК), а також за будь-якого боржника в разі переводу боргу чи смерті боржника, якщо таке зазначено у договорі поруки. Відповідно до статті 523 ЦК порука або застава, встановлена іншою особою, припиняється після заміни боржника, якщо поручитель або заставодавець не погодився забезпечувати виконання зобов'язання новим боржником, а згідно зі статтею 607 ЦК зобов'язання припиняється неможливістю його виконання у зв'язку з обставиною, за яку жодна зі сторін не відповідає. Таким чином на поручителів може бути покладено відповідальність за порушення боржником обов'язку щодо виконання зобов'язання за кредитним договором у випадку смерті позичальника лише за наявності у позичальника правонаступника, який прийняв спадщину, та згоди поручителя відповідати за будь- якого нового боржника, зафіксоване в тому числі у договорі поруки. Відповідачі [PERSON], [PERSON], як іпотекодавці (майнові поручителі), не давали своєї згоди відповідати за зобов'язаннями нового боржника, що знаходить своє підтвердження в Іпотечному договорі - відсутність їх згоди відповідати за будь-якого нового боржника. Згідно матеріалів спадкової справи № 88/2016, заведеної 10.06.2016 року Дніпрорудненською державною нотаріальною конторою Запорізької області вбачається, що із заявами про прийняття спадщини за законом та/або за заповітом після смерті [PERSON], який помер 13.03.2016 року, інші спадкоємці не зверталися (т.2 а.с.3-9; 202-208). Відповідно до положень ст.1220 ЦК України часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою. Згідно ч.2 ст.1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини, спадщина належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Відповідно до положень ст.1281 ЦК спадкоємці зобовязані повідомити кредитора спадкодавця про відкриття спадщини, якщо йому відомо про його борги. Кредиторові спадкодавця належить протягом шести місяців від дня, коли він дізнався або міг дізнатися про відкриття спадщини, предявити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину незалежно від настання строку вимоги. Якщо кредитор спадкодавця не знав і не міг знати про відкриття спадщини, він має право предявити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину протягом одного року від дня настання строку вимоги. Кредитор спадкодавця, який не предявив вимоги до спадкоємців, що прийняли спадщину, у строки, встановлені частинами 2 і 3 цієї статті, позбавляється права вимоги. За змістом зазначених норм вбачається, що у разі смерті фізичної особи, боржника за зобовязаннями у правовідносинах, що допускають правонаступництво в порядку спадкування, обовязки померлої особи (боржника) за загальним правилом переходять до іншої особи - її спадкоємця, тобто відбувається передбачена законом заміна боржника за зобовязанням. Згідно відповіді Василівської державної нотаріальної контори Запорізької області за вих.№ 23.08.17-443/01-16 від 23.08.2017 року, після смерті 13.03.2016 року [PERSON] спадкоємці із заявами про прийняття спадщини за законом та/або за заповітом протягом шести місяців до Дніпрорудненської державної нотаріальної контори Василівського району Запорізької області не зверталися. Свідоцтва про право на спадщину не видавалися. Спадкова маса та вартість спадкового майна не встановлені (т.2 а.с.202). Ухвалою Василівського районного суду Запорізької області від 16 травня 2017 року заяву [PERSON], в особі представника заявника [PERSON], про встановлення факту, що має юридичне значення, а саме: факту непроживанння [PERSON] разом зі спадкодавцем [PERSON] на час відкриття спадщини 13.03.2016 року за адресою: [ADDRESS] - залишена без розгляду у звязку із виникненням спору по право, який вирішується в порядку позовного провадження (т.2 а.с.178-179). При цьому, заперечення відповідача [PERSON], інтереси якої представляє [PERSON], щодо відсутності спадкоємців боржника [PERSON] суд вважає безпідставними, оскільки як вбачається з відомостей реєстратора виконавчого комітету Дніпрорудненської міської ради Василівського району Запорізької області від 04.10.2016 року, за адресою місця проживання спадкодавця [PERSON] у квартирі [ADDRESS] (Комсомольська) м.Днепрорудне була зареєстрована його дружина [PERSON] (т.2 а.с.10). Тому, посилання на показання в судовому засіданні свідків [PERSON], [PERSON], на підтвердження факту непроживання [PERSON] з чоловіком [PERSON] в період часу з травня 2015 року по лютий 2017 року, є безпідставними, а покази вказаних свідків, які є зацікавленими у справі особами, є неналежними та недопустимими доказами у розумінні положень ст.ст.58,59 ЦПК України. Крім того, будь-яких судових рішень, які набрали законної сили та якими встановлено факт окремого проживання подружжя [PERSON], представником відповідачів суду не надано та в судовому засіданні не доведено. Відповідно до ст.1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто. Згідно зі ст. 1270 ЦК України, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Згідно зі ст.1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Та оскільки відповідна заява до нотаріуса про відмову від прийняття спадщини [PERSON] подана не була, тому відповідно, [PERSON] є такою, що прийняла спадщину після смерті [PERSON], який помер 13.03.2016 року. З наданої реєстратором виконавчого комітету Дніпрорудненської міської ради Василівського району Запорізької області за вих.№19/240 від 04.10.2016 року інформації вбачається, що [PERSON] з 18.06.1984 року по теперішній час, а також на день смерті [PERSON], була зареєстрована за адресою: [INFO] (Комсомольська) буд.19 кв.212 (т.2 а.с.10). Разом з тим, відповідно до ст.1297 ЦК України, згідно якої спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобовязаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Зокрема, згідно ст.1299 ЦК України право власності на нерухоме майно виникає у спадкоємця з моменту державної реєстрації цього майна. Відповідно до ч.4 ст.1281 ЦК України кредитор спадкодавця, який не пред'явив вимоги до спадкоємців, що прийняли спадщину, у строки, встановлені частинами другою і третьою цієї статті, позбавляється права вимоги. Як вбачається з наданих суду матеріалів спадкової справи № 88/2016, позивач ПАТ КБ «ПриватБанк» своєчасно у шестимісячний строк, передбачений вимогами ч.2 ст.1281 ЦК України, звернувся з вимогою-претензією до спадкоємців померлого [PERSON] щодо погашення заборгованості за кредитним договором № ZPDNGА00002271 від 30 липня 2007 року. Згідно положень ч.1 ст.1282 ЦК України спадкоємці зобов'язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов'язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині. Тобто, вимогами чинного цивільного законодавства України передбачений обовязок спадкоємців задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Відповідно до ст.ст.1216, 1218 ЦК України спадкування є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до роз'яснень постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.03.2012 року № 5 «Про практику застосування законодавства при вирішення спорів, що виникають із кредитних правовідносин» спадкоємці боржника є боржниками перед кредитором лише за умови прийняття спадщини та у межах вартості майна, одержаного у спадщину. Відповідно до вимог ст.ст.10,11,60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що заявлені ПАТ КБ «ПриватБанк» позовні вимоги задоволенню не підлягають, оскільки, виходячи із заявлених позовних вимог, які є предметом судового розгляду на теперішній час, позивач просить звернути стягнення на весь обєкт нерухомого майна, при цьому не враховуючи, що спадкова маса складає лише 1/3 частину квартири [ADDRESS], що було встановлено в судовому засіданні та сторонами не оспорюється, та позивачем не надано суду жодних доказів на підтвердження визначення вартості спадкового майна, одержаного у спадщину після смерті [PERSON], як того вимагають приписи ч.1 ст.1282 ЦК України, проте саме вартість цього спадкового майна, одержаного у спадщину, позивачем не визначена та в судовому засіданні не доведена належними та допустимими доказами, що позбавляє суд можливості визначення яким саме шляхом можливо звернення стягнення на належну спадкодавцю лише 1/3 частку вищевказаної квартири, яка є предметом іпотеки. Тому, враховуючи вищенаведене та вирішуючи позов виключно в межах заявлених позивачем позовних вимог в редакції від 01.12.2016 року, суд вважає необхідним в задоволенні позову відмовити у повному обсязі за недоведеністю позивачем щодо визначення вартості майна, одержаного у спадщину після смерті [PERSON] , який помер 13.03.2016 року. Враховуючи відмову позивачу ПАТ КБ «ПриватБанк» в задоволенні позовних вимог по суті, тому, відповідно суд не розглядає заяву представника відповідачів про застосування строків позовної давності. У звязку з відмовою в задоволенні позовних вимог по суті, суд також відмовляє позивачу ПАТ КБ «ПриватБанк» у відшкодуванні понесених ним судових витрат по справі, відповідно до положень ст.88 ЦПК України. На підставі вищевикладеного та

Outcome: dismissed