Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-09 00:00:00

Позивач звернувся до суду із позовом, в якому зазначив, що на підставі ордеру № 000914 від 22.10.1986р. його батьку [PERSON] була виділена квартира [ADDRESS], в Приморському районі м. Маріуполя. За даною адресою, окрім нього зареєстрований його син [PERSON] та відповідачка [PERSON] З 2008 року і по теперішній час відповідачка за вказаною адресою не мешкає, його пропозиції знятися з реєстрації ігнорує. Крім того зазначив, у звязку з підвищенням тарифів на комунальні послуги він не має змоги сплачувати їх у повному обсязі, у тому числі і за відповідачку, з вини якої утворилась заборгованість по комунальним послугам. Оскільки особистих речей відповідачки у квартирі не має, остання не сплачує комунальні послуги та не мешкає у квартирі більше року та він, на підставі ст. 405 ЦК України просив визнати [PERSON] такою, що втратила право користування житловим приміщенням. В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав, пояснив, що в право спадкування після смерті батька він не вступав за проханням тітки, яка з 2008 року не мешкає у спірній квартирі, що належала його батьку, особистих речей у квартирі не має. У спірній квартирі він зареєстрований за згодою [PERSON], а свого сина він зареєстрував без її згоди, позов просив задовольнити. Представник позивача [PERSON], яка діє на підставі договору про надання юридичних послуг, в судовому засіданні позовні вимоги підтримала, пояснила, що не мешкання відповідачки у спірній квартирі підтверджується наданими суду актами, договором про реструктуризацію заборгованості та поясненнями свідків, а тому позов просила задовольнити. Відповідачка\~[PERSON] до суду не зявилась, надала заяву про розгляд справи за її відсутність, за участю її представника [PERSON], позовні вимоги не визнала. Представник відповідача [PERSON], який діє на підставі договору про надання послуг з надання правової допомоги, в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, пояснив, що при постановленні рішення Приморського районного суду м. Маріуполя у 1996 році судом було вирішено квартирне питання і визнано право користування за позивачем квартирою № 14, а за відповідачкою квартирою № 15 по пр. Луніна, буд 11а, в м. Маріуполі. Позивач з 2013 року зареєстрований у спірній квартирі за згодою позивачки, як член сімї наймача, у задоволенні позову просив відмовити. Третя особа КСН «Портовський» до суду не зявилась, про дату та час судового засідання була повідомлена належним чином, а тому суд приходить до висновку про можливість розгляду справи у її відсутність, за наявними у справі доказами. Суд, вислухавши сторони, допитавши свідків, дослідивши письмові матеріали справи вважає, що у задоволенні позову належить відмовити з наступних підстав. Судом встановлено, що на підставі ордеру № 000914 від 22.10.1986р. [PERSON], сім'я якого складається з трьох чоловік, дружини [PERSON] та сина - позивача по справі, була виділена квартира [ADDRESS] (а.с. 7). Згідно рішення Приморського районного суду м. Маріуполя від 20.09.1996р., яке набрало законної сили, змінені умови договору найму, закріплено за [PERSON] квартиру [ADDRESS], в якій вона буде мешкати з сином [PERSON], 1986р.н., а за [PERSON] та за [PERSON] квартиру [ADDRESS], де визнати відповідальними наймачами [PERSON] та [PERSON] відповідно (а.с. 39). Відповідно до рішення Приморської районної адміністрації Маріупольської міської ради № 243 від 28.11.2012р., змінений договір найму на квартиру [ADDRESS] на сестру [PERSON], у звязку зі смертю наймача [PERSON] (а.с. 40). З особового рахунку № 154 від 08.04.2015р., вбачається, що наймачем квартири [ADDRESS] є [PERSON], у квартирі зареєстровані: з 29.01.2013р. [PERSON], 1985р.н., племінник, з 30.01.2015р. [PERSON], 2010р.н., син племінника (а.с. 42). Позивач просив визнати [PERSON] такою, що втратила право користування житлом, посилаючись як на підставу на ст. 405 ЦК України, згідно якоїчлен сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Застосування цієї правової норми можливо лише тоді, коли мова іде про громадян, які набули право власності на житло, а спірна квартира знаходиться у державному та комунальному житловому фонді. Згідно до правил ст. ст.\~\~71, 72 ЖК України наймач або члени його сім'ї можуть бути визнані судом такими, що втратили право користування жилим приміщенням, якщо вони в ньому не проживають без поважних причин понад шість місяців.\~\~\~\~\~\~\~\~ Відповідно до абзацу 1 пункту 10 постанови Пленуму Верховного суду України від 12 квітня 1985 року №2 "Про деякі питання, що виникли в практиці застосування Житлового кодексу України" у справах про визнання наймача або члена його сім'ї таким, що втратив право користування житловим приміщенням ( ст.71 ЖК України), необхідно з'ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. В разі їх поважності (внаслідок неправомірної поведінки інших членів сім'ї тощо) суд може продовжити пропущений строк. Згідно з довідкою КСН «Портовський» № 476 від 22.05.2015 року, [PERSON] фактично мешкає у квартирі [ADDRESS] (а.с. 41). З пояснень позивача, судом встановлено, що він зареєстрований у спірній квартирі з 29.01.2013р. за згодою наймача [PERSON], яка має ключі від квартири і не втрачає до неї інтересу. Покази свідків [PERSON] та [PERSON], які стверджували, що відповідачка не мешкає у спірній квартирі, не спростовують вказаних вище письмових доказів. \~Таким чином, суд вважає, що відповідачка надала суду безспірні докази того, що вона не втрачала зв'язку зі спірною квартирою та користується нею. Окрім того те, що позивач несе витрати на утримання спірного житла не є підставою для задоволення позову та не позбавляє його права звернутися до суду з позовом до відповідача про стягнення понесених ним витрат. Відповідно до ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Обираючи спосіб захисту, позивач посилався на ст. 405 ЦК України, а тому відповідно до правил ст. 60 ЦПК України не надав ніяких доказів, котрі свідчили про те, що відповідачка є власницею спірного житла, у звязку з чим суд не вбачає підстав для задоволення позову.

Outcome: dismissed