Jurisdiction: civil
Date: 2014-08-14 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з позовними вимогами до [PERSON], треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору - Бобринецький районний сектор Управління Державної міграційної служби , [PERSON] про позбавлення права користування житловим приміщенням, обґрунтовуючи їх тим, що їй згідно свідоцтва про право на спадщину за заповітом належить ? частина житлового будинку з належною частиною господарсько-побутових будівель, що знаходиться в [ADDRESS]. В указаній частині будинку з 02.10.1998 року зареєстрований [PERSON]. У лютому 2013 року відповідач вибрався з будинку і переїхав на постійне проживання у Київську область, забравши при цьому всі свої речі, але до цього часу залишається зареєстрованим за її адресою в належній їй частині будинку. Реєстрація місця проживання відповідача у її частині будинку перешкоджає їй реалізувати право власності, тому просить суд визнати [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням - ? частиною житлового будинку з належною частиною господарсько-побутових будівель, що знаходиться в [ADDRESS]. В судовому засіданні позивачка позовні вимоги підтримала в повному обсязі посилаючись на обставини наведені в позовній заяві. Додатково пояснила, що відповідач з початку 2013 року за зареєстрованою адресою місця проживання фактично не проживає, оскільки поїхав працювати до міста Києва, після «майдану» в м.Києві телефонного засобу зв'язку з ним не має, фактичне місце проживання відповідача їй не відоме. Відповідач в судове засідання не з'явився, у відповідно до ч. 5 ст. 74 ЦПК України вважається таким, що повідомлений належним, про причини неявки суд не повідомив. Представник третьої особи Бобринецького районного сектору Управління Державної міграційної служби в судове засідання не з'явився, хоча був повідомлений належним чином про причини неявки суд не повідомив. Третя особа [PERSON] в судовому засіданні, яке відбулося 04.08.2014 року не заперечила проти задоволення позову та пояснила суду, що вона проживає в одному будинку з позивачкою за адресою [ADDRESS], в квартирі з окремим входом до будинку, є спадкоємицею ? частки будинку за заповітом після смерті свого чоловіка [PERSON]. Свідоцтва про право власності на будинок вона не отримувала, оскільки не має коштів на його офоромлення. Суд, заслухавши осіб, які з'явилися в судове засідання, дослідивши зібрані в судовому засіданні докази вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, з наступних підстав. Статтею 11 ЦПК України передбачено, що суд розглядає цивільні справи на підставі наданих сторонами доказів, в межах заявлених вимог. Статтею 60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом встановлено, що позивач є власником ? частини житлового будинку з відповідною частиною господарсько-побутових будівель, що знаходитися за адресою: [ADDRESS], що підтверджується копією свідоцтва про право на спадщину за заповітом (а.с.5), Витягом про реєстрацію в Спадковому реєстрі (а.с.6). Згідно копії домової книги (а.с.8-10) та відомостей про реєстрацію наданої Бобринецьким РС УДМС (а.с.14) відповідач [PERSON] 02.10.1998 року зареєстрований за адресою: [ADDRESS]. Відповідно до ч. 1 ст. 405 ЦК України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. А частиною другою цієї статті встановлено, що член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Тобто, за аналізом вказаної правової норми право користування житлом членом сім'ї власника житла втрачається виключно у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Третя особа [PERSON], яка була також допитана в якості свідка пояснила, що відповідач [PERSON] по даний час не проживає за адресою [ADDRESS] з першого кварталу 2013 року. Відповідно до Інформації реєстру речових прав на нерухоме майно, Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна від 16.07.2014 року (а.с. 28) власниками будинку, який знаходиться за адресою [ADDRESS] є: [PERSON] на ? частину, [PERSON] на ? частини, та [PERSON] на ? частину вище вказаного будинку. [PERSON] [INFO] помер, після його смерті спадщину прийняли [PERSON] та [PERSON], що підтверджується заявами про прийняття спадщини та видачу свідоцтва (а.с. 60). Однак вказані особи, крім [PERSON] з позовом про позбавлення права користування житлом [PERSON] до суду не зверталися. Враховуючи те, що законом не встановлено інших підстав втрати користування житлом [PERSON], позивачем не доведено відсутність відповідача за зареєстрованим місцем проживання понад один рік без поважних причин, наявність відповідної домовленості щодо втрати відповідачем права користування житлом, а також враховуючи те, що відповідач [PERSON] зареєстрований саме в будинку по [ADDRESS], а не в окремій якійсь його частині, власниками якого є позивач. За вказаних обставин суд дійшов висновку, що підстав для визнання [PERSON] таким, що втратив право користування житлом відсутні. Оскільки, у відповідності до приписів ст.ст. 10, 60 ЦПК України позивачем не надано до матеріалів справи будь-яких доказів, з яких би вбачалось наявність домовленостей з відповідачем щодо втрати ним права користування житлом, інших причин тимчасового не проживання [PERSON] у спірному будинку, у зв'язку з чим суд вважає необґрунтованим позов про визнання таким, що втратив право користування житловим приміщенням ? частиною будинку з належною частиною господарсько побутових будівель, а відтак відмовляє у задоволенні позову. Зважаючи на вищенаведене, відповідно до ст.ст.15,16,319,321,391,405 Цивільного кодексу України, ст.ст.150,156 Житлового кодексу України, статті 7 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні",

Outcome: dismissed