Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-26 00:00:00

Позивач звернулась до суду з вищевказаним позовом, який в подальшому уточнила, просить позбавити [PERSON] батьківських прав відносно малолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] ; призначити позивача опікуном вказаних дітей; стягнути з відповідача аліменти на утримання двох малолітніх дітей у розмірі 1/ 3 частки всіх видів її заробітку (доходу) щомісячно до повноліття дітей на користь [PERSON] ; встановити належність [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , до громадянства України за народженням. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що вона є матір`ю відповідача [PERSON] . Остання проживала на території України, мала свою сім?ю. Коли вдруге взяла шлюб, то з чоловіком [PERSON] переїхала проживати до Чеської Республіки. У 2010 році народилось двоє дітей: [PERSON] та [PERSON] , в свідоцтві про народження яких батьком зазначений [PERSON] , країна народження якого Казахстан, мати [PERSON] , країна народження якої - Україна. У 2015 році відповідач повернулась до України разом з дітьми, яких залишила на виховання у позивача, сама можливо покинула країну. Діти більше чотирьох років проживають з бабусею та дідусем, які займаються вихованням дітей та забезпечують усім необхідним для їх належного розвитку. Діти навчаються у Криворізькій загальноосвітній школі №100, відвідують Криворізьку музичну школу. Окрім цього, [PERSON] є вихованцем відділення плавання в Дитячо-юнацькій спортивній школі №2», куди зарахований за заявою позивача. Остання відводить та забирає дитину з тренування. Батьки дітей жодного разу до школи не з?являлись, навчанням дітей не цікавляться. [PERSON] та [PERSON] знаходяться на обліку у сімейного лікаря в КНП «ЦПМСД №7» КМР, декларації із сімейним лікарем підписані позивачем, остання оплачує необхідне лікування та обстеження дітей. Відповідач життям та станом здоров`я дітей не цікавиться, не займається їх вихованням та утриманням, тобто не виконує батьківські обов`язки, а тому повинна бути позбавлена батьківських прав відносно вказаних дітей. Позивач офіційно працює, отримує заробітну плату, за місцем роботи характеризується позитивно, має добрий стан здоров`я, є заміжня, проживає з чоловіком [PERSON] , який є пенсіонером. Для повноцінного життя дітей на території України, позивач бажає оформити опіку над малолітніми онуками. Оскільки позбавлення батьківських прав не звільняє від обов`язку утримувати дитину до досягнення нею повноліття, позивач просить стягнути з відповідача на свою користь аліменти на утримання двох малолітніх дітей в розмірі 1/3 частки її заробітку (доходу). Також позивач зазначає, що оскільки мати малолітніх дітей - відповідач [PERSON] є громадянкою України, тому на підставі ст. 7 Закону України «Про громадянство» [PERSON] і [PERSON] є громадянами України з моменту народження. Позивач у судовому засіданні підтримала позовні вимоги, пояснила, що відповідач її донька. Остання 22 грудня 2015 року привезла своїх малолітніх дітей [PERSON] і [PERSON] до неї, запевнила, що забере дітей через деякий час. Однак діти по теперішній час проживають разом з нею та її чоловіком, перебувають на їх утриманні. Вона влаштувала дітей на навчання у школу. Відповідач матеріально не допомагає утримувати дітей, лише один раз вислала їй 200 доларів США на дітей. В 2019 році вона телефонувала до відповідачки, остання повідомила, що не має наміру повертатися в Україну, залишиться проживати в Чехії. Просить позов задовольнити. Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що малолітні діти відповідача [PERSON] проживають з позивачем та знаходяться на її утриманні. Діти ходять до школи, відвідують музичну школу, займаються плаванням завдяки бабусі. Мати проживає в іншій країні, з дітьми зв`язок не підтримує, не вітає їх на День народження, матеріальної допомоги позивачу на утримання дітей не надає. Представник спілкувалась з відповідачем, остання повідомила, що приїжджати в Україну не планує, влаштовує власне життя, допомагати дітям не збирається. Всю турботу про дітей вона переклала на позивача та її чоловіка. Просить позовні вимоги задовольнити. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явилась, про час та місце розгляду справи сповіщена належним чином, шляхом направлення судової повістки про виклик до суду за місцем проживання останньої, зареєстрованим у встановленому законом порядку, а також шляхом оголошення на офіційному сайті Інгулецького районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області, при цьому, будь - яких заяв про розгляд справи за її відсутності, відзиву на позов не надала. Відповідно до ч. 4 ст. 223 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). На підставі наявних у справі доказів, зі згоди позивача, суд постановляє заочне рішення, що відповідає положенням ст.280 ЦПК України. Представник третьої особи Виконавчого комітету Інгулецької районної у місті ради м. Кривий Ріг як органу опіки та піклування - Совенко С.М. в судовому засіданні пояснив, що встановити фактичне місце перебування відповідача неможливо, а отже не має можливості органу опіки та піклування з`ясувати її відношення до позову та надати висновок щодо доцільності позбавлення її батьківських прав стосовно двох малолітніх дітей. Комісія з питань захисту прав дитини виконкому Інгулецької районної у місті ради не дійшла висновку про доцільність позбавлення відповідача батьківських прав у відношенні дітей: [PERSON] та [PERSON] , а тому не має можливості надати такий висновок. При ухваленні рішення покладається на розсуд суду. Також представник зазначив, що на засіданні комісії з питань захисту прав дитини позивачу [PERSON] було роз`яснено, що для встановлення правового статусу дітей та встановлення опіки над ними, необхідно вирішити питання про притягнення батьків до відповідальності. В даному випадку, виходячи з віку дітей, орган опіки та піклування встановлює опіку над малолітніми дітьми. Комісією було з`ясовано, що відповідач тривалий час не з`являється за місцем проживання дітей, їх життям не цікавиться, місце перебування матері дітей не відоме. За таких обставин у позивача є право звернутися до органів поліції для розшуку батьків дітей. За результатами довідки про стан розшукової справи приймається рішення про встановлення опіки над дітьми. В подальшому, через відповідний час, родич може звернутися до суду для визнання особи безвісно відсутньою. Ухвалою Інгулецького районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 22 жовтня 2019 року прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за позовом [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] , третя особа Служба у справах дітей Виконкому Інгулецької районної у місті ради про позбавлення батьківських прав, стягнення аліментів, призначення опікуна та встановлення належності до громадянства України. Ухвалено проводити розгляд справи в порядку загального позовного провадження та призначено до підготовчого засідання. Ухвалою суду від 18 грудня 2019 року виключено з числа третіх осіб Службу у справах дітей виконкому Інгулецької районної у місті радита залучено до участі у справі як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору - виконавчий комітет Інгулецької районної у місті ради м. Кривого Рогу як Орган опіки та піклування. Також частково задоволено клопотання представника позивача про витребування доказів. Ухвалою від 28 січня 2020 року за клопотанням представника позивача витребувані докази від Державної міграційної служби України. Ухвалою суду від 14 травня 2020 року закрито підготовче провадження, справу призначено до судового розгляду по суті, задоволено клопотання про виклик свідків. Відповідно ухвал Інгулецького районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 12 червня 2020 року та 17 червня 2020 року провадження у справі в частині позовних вимог [PERSON] до відповідача [PERSON] , третя особа Виконавчий комітет Інгулецької районної у місті ради м. Кривий Ріг як Орган опіки та піклування про позбавлення батьківських прав, призначення опікуна та встановлення належності до громадянства України- закрито. Ухвалою від 09 вересня 2020 року позовну заяву [PERSON] в частині позовних вимог до [PERSON] про стягнення аліментів - залишено без розгляду. Дослідив письмові матеріали справи, суд вважає встановленими такі обставини. [PERSON] народилась [INFO] (а.с.12), перебуває у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] (а.с.37). Позивач працює в Товаристві з обмеженою відповідальністю «Надєжда Л», її дохід за період з 01.07.2018р. по 30.06.2019р. склав 140128,76 грн (а.с.14). За місцем роботи остання характеризується позитивно (а.с.15). Позивач є власником квартири [ADDRESS] (а.с.42) та зареєстрована за вказаною адресою (а.с.41). [PERSON] і [PERSON] є батьками [PERSON] , [INFO] (а.с.36). Прізвище останньої на даний час " [PERSON] ", яка зареєстрована за адресою: [ADDRESS] (а.с.48). [PERSON] і [PERSON] народились [INFO] в м. Пардубіце, Чеська Республіка. Батьком дітей є [PERSON] , який народився [INFO] в с.Джамбул, Казахстан; мати - [PERSON] (дівоче [PERSON] ), яка народилась [INFO] в м. Інгулець, Україна, що видно із свідоцтв про народження дітей, викладених чеською мовою, переклад який з чеської на українську мову зроблено перекладачем [PERSON] , справжність підпису якої засвідчена нотаріально (а.с.212-217). Із копії акту, складеного представниками дільниці №3 ТОВ «УЮТ-2011», видно, що [PERSON] і [PERSON] проживають без реєстрації за адресою: [ADDRESS] разом з бабусею [PERSON] та [PERSON] з 2015 року по теперішній час. При цьому, дата складення акту не зазначена (а.с.17). Із характеристики дітей за місцем навчання в Криворізькій загальноосвітній школі І-ІІІ ступенів №100 видно, що діти виховані, відповідальні, підтримують дружні стосунки з багатьма учнями класу. Діти проживають з бабусею та дідусем, які постійно цікавляться навчанням онуків, регулярно відвідують школу. Батьки дітей жодного разу до школи не з`являлись, навчанням дітей не цікавляться, зв`язок із практичним психологом школи не підтримують (а.с.24-27). [PERSON] є вихованцем відділення плавання в комунальному позашкільному навчальному закладі «Дитячо-юнацька спортивна школа №2», куди зарахований за заявою [PERSON] . Остання приводить та забирає дитину з тренування (а.с.28,29). [PERSON] та [PERSON] також навчаються в Комунальному позашкільному мистецькому навчальному закладі «Криворізька міська музична школа №7 Криворізької міської ради. Хлопчик на духовному відділі (саксофон) з 01.09.2019 року, дівчинка на фортепіанному відділі з 01.12.2017 року. Навчання в школі є платним (а.с.30,31). [PERSON] уклала декларації із сімейним лікарем для надання первинної медичної допомоги малолітнім [PERSON] та [PERSON] (а.с.32,33). Із інформації Комунального некомерційного підприємства «Центр первинної медико-санітарної допомоги №7» Криворізької міської ради видно, що неповнолітні [PERSON] і [PERSON] звертались до вказаного медичного центру для проведення щеплення. [PERSON] в жовтні 2017 року прооперований в КП «Криворізька міська клінічна лікарня №8» КМР з причини аденоїдної вегетації і гіпертрофії мигдаликів ІІ ст. В 2018 році пройшов обстеження: УЗД, ОБП, ЗАК, ЗАС. Дитина [PERSON] знаходиться на обліку та лікуванні у лікаря -офтальмолога медичного центру «Ваш зір», проходила курси лікування корекції зору (апаратне лікування) (а.с.34). Із листа відповіді державного секретаря Міністерства закордонних справ України слідує, що за результатами здійсненої перевірки фактів звернення батьків дітей до закордонних дипломатичних установ України на території Чеської Республіки з питання набуття дітьми громадянства України не зафіксовано (а.с.35). Відповідно до листа департаменту з питань громадянства, паспортизації та реєстрації Державної міграційної служби, який надійшов до суду 07 квітня 2020 року, [PERSON] є громадянкою України, [PERSON] з питання набуття громадянства України в установленому порядку не звертався (а.с.113-114). 12 лютого 2020 року позивач звернулась в Інгулецьке відділення Криворізького ВП ГУНП в Дніпропетровській області із заявою про розшук осіб зниклих безвісти (стосовно яких немає відомостей про їх місцеперебування) відносно [PERSON] та [PERSON] (а.с.97). Листом начальника Інгулецького відділення КВП ГУНП в Дніпропетровській області від 19 лютого 2020 року стосовно поданої заяви [PERSON] повідомлено, що в матеріалах відсутні дані, які б вказували на наявність ознак кримінального правопорушення, тому підстав для внесення відомостей до ЄРДР за ст.115 ч.1 (з додатковою відміткою безвісно відсутній) КК України немає. В рамках матеріалу зареєстрованого до ЄО встановити точне місцезнаходження [PERSON] не виявилось можливим. За базами даних Національної поліції не виявлено жодного факту притягнення її до будь-якої відповідальності на території України. Факт смерті останньої не реєструвався. Встановити її адресу в Чеській Республіці не надається можливим (а.с.167). Із листа голови Інгулецької районної у місті ради від 26 лютого 2020 року видно, що 10 лютого 2020 року на черговому засіданні комісії з питань захисту прав дитини виконкому Інгулецької районної у місті ради розглянута ухвала суду від 18.12.2019 у даній справі в частині вимог про позбавлення [PERSON] і [PERSON] батьківських прав та стягнення аліментів. На підставі долучених позивачем документів до матеріалів позовної заяви комісія не дійшла висновку про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] і [PERSON] , а тому надати висновок щодо розв`язання спору про позбавлення батьківських прав не мають змоги. [PERSON] на засіданні комісії була поінформована щодо порядку встановлення опіки над дітьми за вказаних обставин (а.с.100-101). Із копії вироку районного суду у Світавах у Чеській Республіці від 03 листопада 2015 року видно, що суд затвердив угоду батьків про те, що неповнолітня [PERSON] і неповнолітній [PERSON] передаються на піклування матері. Батько зобов`язується виплачувати неповнолітнім дітям аліменти у розмірі по 3000 чеських крон на кожного, на користь матері дітей (а.с.238-242). Переклад вироку на українську мову виконано перекладачем [PERSON] , справжність підпису якої засвідчено нотаріально. Свідок [PERSON] суду пояснила, що вона є родичкою сторін у справі по чоловіку. Відповідача знає приблизно 10 років. У позивача і відповідача були добрі стосунки. Вона знає, що відповідач перебувала за кордоном, потім повернулась в Україну з дітьми. Приїздила до них із своїм новим чоловіком. Вона іноді бачить фотографії відповідача в соціальній мережі Фейсбук, остання знаходиться в Чехії в Празі. Вона з нею іноді спілкується через Інтернет. Відповідач повідомляла, що у неї все добре, вона працює та не має часу на дітей. Діти свідка та діти відповідачки, які живуть з бабусею, спілкуються між собою, ходять один до одного на дні народження. Вважає, що [PERSON] і [PERSON] краще з бабусею, остання піклується про них та їх освіту, діти стали більш відкритими. Одного разу відповідач телефонувала та просила чоловіка свідка привітати її дітей з днем народження. В січні 2020 року вона зустрічала [PERSON] , остання знала про розгляд даної справи в суді, сказала, що дітям буде краще з бабусею. Чи планує повертатися на Україну не казала. Свідок [PERSON] суду пояснила, що вона знає позивача, оскільки близько 15 років вони працювали разом. Їй відомо, що у відповідача четверо дітей. Позивач виховувала всіх онуків: старшого [PERSON], середнього [PERSON] . В 2015 році позивач привезла та залишила у позивача своїх дітей [PERSON] і [PERSON] . У дітей все добре, бабуся водить їх до школи. Свідок працює в палаці спорту, спілкується з позивачем, яка водить [PERSON] на секцію плавання. Їй відомо, що другий син відповідача, якому близько 17 років, проживає з матір`ю. Із пояснень свідка [PERSON] слідує, що вона є сестрою позивача. Відповідач залишила позивачу своїх дітей [PERSON] і [PERSON] . Вона з сестрою возили цих дітей відпочивати на море. [PERSON] кошти на утримання дітей не надає, на свята не вітає. Діти про батьків нічого не знають, але до матері не хочуть. [PERSON] хороша бабуся, піклується про онуків. В 2013 році вона бачила [PERSON] , остання просила взяти для неї кредит. Також їй відомо, що відповідач телефонувала позивачу, розповідала, що програла кошти та просила гроші у позивача, щоб не забрали будинок за борги. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що відповідач є його сестрою. Приблизно навесні 2014 року вона привезла своїх дітей [PERSON] та [PERSON] та залишила на батьків. Діти були голодні та налякані. Відповідач проживає в Чехії в Празі. В неї там були проблеми, вона програвала кошти на ігрових автоматах. Діти повідомляли, що коли проживали з матір`ю то голодували. Він був в гостях у відповідача в Чехії, бачив, як вона грає на ігрових автоматах. Зараз він рідко, приблизно 2 рази на рік спілкується з відповідачем через соціальну мережу Фейсбук. Він казав їй про дітей, [PERSON] дала зрозуміти, що діти їй не потрібні, через що він з сестрою посварився. За час проживання відповідача за кордоном вона не надавала матеріальної допомоги позивачу на утримання своїх дітей. Останні добре ставляться до бабусі та дідуся. Із пояснень свідка [PERSON] слідує, що вона є невісткою позивача та дружиною її сина [PERSON] . Коли вона познайомилась із своїм чоловіком, то малолітні [PERSON] і [PERSON] проживали у позивача. Потім [PERSON] забрала дітей в Чехію, а в грудні 2015 року привезла назад до бабусі та покинула їх. Навіть коли [PERSON] перебувала в Україні, то вона за дітьми не доглядала, залишала їх на свою матір. Відповідач збирала кошти, щоб поїхати за кордон. Свідок брала для відповідача кошти в кредит. Останній раз вона бачила [PERSON] в 2016 році, коли з чоловіком їздили в гості до відповідача в [PERSON] . Після того спілкувалась з відповідачем через соціальну мережу Фейсбук. Остання повідомляла, що працювала в барі, який потім закрили через карантин, коштів вона не має. Вона запропонувала [PERSON] повернутися до дітей в Україну, повідомила що та може втратити дітей. Відповідач сказала, що повертатися не буде, доля дітей її не цікавить. [PERSON] не допомагає позивачу матеріально утримувати своїх малолітніх дітей. [PERSON] возить [PERSON] і [PERSON] відпочивати на море, щороку відмічають святкування їх дня народження. Діти займаються у музичній школі, дідусь контролює їх навчання, купив їм музичні інструменти: саксофон і піаніно. Чи спілкується відповідач з дітьми, їй не відомо. Викладеним обставинам відповідають правовідносини щодо виконання батьківських обов`язків, які врегульовані Сімейним Кодексом України та правовідносини щодо встановлення належності дитини до громадянства України. Відповідно до ст. 165 СК України, право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я або навчальний заклад, в якому вона перебуває, орган опіки і піклування, прокурор, а також сама дитина, що досягла чотирнадцяти років. Відповідно до ч.1 ст. 164 СК України підставами для позбавлення батьківських прав батьків є: якщо мати, батько не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини; засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини. Відповідно до норм Сімейного кодексу України кожний із батьків зобов`язаний піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, проявляти у відношенні неї батьківське піклування, зобов`язаний виховувати та утримувати дитину до її повноліття. Здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Відмова батьків від дитини є неправозгідною, суперечить моральним засадам суспільства. Батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов`язані поважати дитину. Згідно із Конвенцією про права дитини, ратифікованою Постановою ВР від 27 лютого 1991 року, держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Держави-учасниці вживають всіх необхідних законодавчих, адміністративних, соціальних і просвітніх заходів з метою захисту дитини від усіх форм фізичного та психологічного насильства, образи чи зловживань, відсутності піклування чи недбалого і брутального поводження та експлуатації, включаючи сексуальні зловживання, з боку батьків, законних опікунів чи будь-якої іншої особи, яка турбується про дитину. Декларація прав дитини, прийнята Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, як принципове положення визначила, що дитина повинна зростати в умовах турботи. Статтею 18 Конвенції про права дитини визначено, що батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Згідно із ст. 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ, (далі - Конвенція) держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. Відповідно до ст. 3 Конвенції в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до ч. 1 ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Практика Європейського суду з прав людини свідчить про те, що питання позбавлення батьківських прав мають ґрунтуватись на оцінці особистості відповідача та його поведінці. Підстави за яких мати, батько можуть бути позбавлені батьківських прав визначені в ст.164 СК України, в тому числі в зв`язку з ухиленням від виконання ними своїх обов`язків по вихованню дитини ( п.2 ч. 1 вказаної статті). Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (ст. 166 СК України). Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків. Позбавлення батьківських прав - це насамперед спосіб захисту інтересів дитини, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування повинно вирішуватися лише після всебічного дослідження позицій сторін, насамперед, з`ясування ставлення батьків до дитини. За приписами ст. ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Частиною 1 статті 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до статті 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. З позовної заяви зрозуміло, що свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що відповідач з 2015 року у вихованні малолітніх дітей [PERSON] та [PERSON] участі не приймає, їх життям не цікавиться, матеріально не допомагає позивачу утримувати дітей. Судом не встановлено, а позивачем не доведено фактів винної поведінки відповідача та свідомого нехтування нею своїми батьківськими обов`язками. Не може свідчити про винну поведінку та свідоме ухилення від виконання батьківських обов`язків по вихованню та утриманню дітей той факт, що відповідач з ними не спілкується. Крім того, ст. 19 Сімейного Кодексу України передбачено, що при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Виконавчий комітет Інгулецької районної у місті ради вважає недоцільним на даний час приймати рішення, як органу опіки та піклування, про доцільність/недоцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно дітей, у зв?язку з неможливістю отримати пояснення відповідача щодо відношення до позбавлення батьківських прав, зібрати письмові докази її винної поведінки та ухилення від виконання батьківських обов`язків по вихованню дітей, отримати данні, які характеризують особу, через невстановлення місцем проживання відповідача. При розгляді справ про усиновлення, про позбавлення та поновлення батьківських прав, позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків. Суд вважає, що позбавлення [PERSON] батьківських прав на даний час не відповідає правовим позиціям Європейського суду з прав людини, оскільки підстави для вжиття такого крайнього заходу не підкріплені достатньо переконливими і зваженими аргументами на захист інтересів дитини; безспірні докази про свідоме, винне ухилення відповідача від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини, суду не надані. Мотиви для позбавлення батьківських прав не є достатніми. Таким чином, позивач не надала суду достатніх доказів на підтвердження того, що відповідач ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків відносно сина [PERSON] та доньки [PERSON] , тому суд вважає, що позовні вимоги в цій частині є не обґрунтованими та такими, що задоволенню не підлягають. Позовні вимоги про призначення позивача опікуном дітей є похідними від першої вимоги про позбавлення батьківських прав, в задоволенні якої слід відмовити, а тому відповідно також задоволенню не підлягають. Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина (ч.3 ст.181 СК України). Відповідно до ст. 242 ЦК України законними представниками малолітніх дітей є батьки, опікун, інша особа, у випадках, встановлених законом. Встановлено, що малолітні [PERSON] і [PERSON] з жодним із батьків не проживають, позивач, яка є бабусею дітей, їх опікуном не являється, отже не має права на отримання коштів на утримання дітей (аліментів) від їх матері. Таким чином, у задоволенні вимоги про стягнення з [PERSON] аліментів на утримання малолітніх дітей слід відмовити. Стосовно позовної вимоги про встановлення належності [PERSON] та [PERSON] до громадянства України, суд зазначає наступне. Питання громадянства України регулюється Конституцією України, Законом України «Про громадянство» від 18.01.2001 року та Порядком провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень, затвердженого указом Президента України від 27 березня 2001 №215. Відповідно до Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованою постановою Верховної ради України № 789-ХІІ від 27 лютого 1991 року, дитина має бути зареєстрована одразу ж після народження і з моменту народження має право на ім`я і набуття громадянства, а також, наскільки це можливо, право знати своїх батьків і право на їх піклування. Держави-учасниці забезпечують здійснення цих прав згідно з їх національним законодавством та виконання їх зобов`язань за відповідними міжнародними документами у цій галузі, зокрема, у випадку, коли б інакше дитина не мала громадянства. Статтею 4 Конституції України передбачено, що в Україні існує єдине громадянство. Підстави набуття і припинення громадянства України визначаються законом. Відповідно до ст. 6 Закону України «Про громадянство України» громадянство України набувається, в тому числі, за народженням. За правилами ст. 7 вказаного Закону особа, батьки або один з батьків якої на момент її народження були громадянами України, є громадянином України. Особа, яка має право на набуття громадянства України за народженням, є громадянином України з моменту народження. За інформацією ГУДМС України в Дніпропетровській області, відповідач [PERSON] , [INFO] , відповідно до ст. 3 Закону України «Про громадянство» є громадянкою України (а.с.113). Відповідно до п.5 розділу І Порядку провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень, заява та інші документи з питань громадянства дитини подаються одним з її батьків або іншим законним представником дитини за місцем проживання дитини або одного з її батьків чи іншого законного представника. Відповідно до п.17 вищевказаного Порядку для оформлення набуття громадянства України за народженням особою, батьки (один із них) якої на момент її народження були громадянами України (частина перша статті 7 Закону), один з її батьків подає такі документи: а) заяву про оформлення набуття особою громадянства України за народженням; б) копію свідоцтва про народження особи; в) копію паспорта громадянина України або іншого передбаченого статтею 5 Закону документа, що підтверджує факт перебування одного з батьків особи у громадянстві України на момент її народження. Виходячи з вищевказаних положень Закону та Порядку право на звернення з питанням оформлення набуття громадянства України дитиною за народженням, мають батьки (один із них), які є громадянами України або інший законний представник дитини. Із матеріалів справи встановлено, що за результатами перевірки фактів звернення батьків малолітніх [PERSON] та [PERSON] до закордонних дипломатичних установ України на території Чеської Республіки з питання оформлення набуття дітьми громадянства України не зафіксовано. Як зазначалось вище, позивач не є законним представником малолітніх [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , а дана вимога задоволенню не підлягає. Згідно ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Відповідно до ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Таким чином, враховуючи вищенаведені обставини, оцінив кожний доказ з точки зору їх належності та допустимості, а сукупності доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку, суд приходить до висновку, що в задоволенні позовних вимог [PERSON] слід відмовити в повному обсязі. На підставі п.2 ч.2 ст.141 ЦПК України судовий збір у разі відмови в позові покладається на позивача. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed