Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-22 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON] про визнання права власності на спадкове майно та розподіл майна, мотивуючи свої вимоги наступним. [INFO] помер його батько - [PERSON]. Позивач є спадкоємцем першої черги після смерті свого батька, інших спадкоємців першої черги не має. Після смерті [PERSON] залишилося спадкове майно, яке складається з 1/2 частини квартири [ADDRESS] вартістю 5025 грн.; 1/2 частини квартири [ADDRESS] вартістю 13562 грн.; 1/2 частини квартири [ADDRESS], вартістю 5000,00 грн. При цьому, у позові вказано, що вартість квартир зазначена за оцінкою БТІ. Крім того, як зазначає позивач у своєму позові, інша 1/2 частина вищевказаних квартир належить [PERSON] на праві власності, та [PERSON] перешкоджає позивачу у оформленні його спадкових прав, а саме відмовляється надати до нотаріальної контори за місцем відкриття спадщини правовстановлюючі документи на квартири. Нотаріус, як вказано у позові, не видає позивачу дублікати правовстановлюючих документів, оскільки дублікати видаються лише у разі втрати оригіналів. У зв'язку з чим, позивач, як він посилається у своїй позовній заяві, не може оформити свої спадкові права. Відповідач не визнає право позивача на спадкове майно, добровільно розділити квартири не бажає, тому позивач був вимушений звернутися до суду з цим позовом. На думку позивача, при розподілі сумісного майна, а саме вищевказаних квартир, права позивача та відповідача на житло не будуть порушені. Вважає, що йому повинні бути виділені в натурі однокімнатні квартири, розташовані за адресами: [ADDRESS] та [ADDRESS], а відповідачу - трикімнатна квартира, розташована за адресою: [ADDRESS], в якій остання постійно проживає. Також, позивач зазначає, що рішенням апеляційного суду Донецької області від 18.05.2011 року, у задоволенні його таких самих позовних вимог відмовлено, оскільки він не звертався до нотаріуса. На теперішній час, позивач отримав відповідь нотаріуса про неможливість видачі йому свідоцтв про право на спадщину. Просив суд визнати за ним право власності на спадкове майно, яке залишилося після смерті його батька [PERSON], а саме: 1/2 частини квартири [ADDRESS]; 1/2 частини квартири [ADDRESS]; 1/2 частини квартири [ADDRESS]; розділити майно, яке перебуває у спільній частковій власності з [PERSON], виділивши позивачу в натурі квартиру [ADDRESS] вартістю 5025 грн. та квартиру [ADDRESS], вартістю 5000,00 грн., а відповідачу - квартири [ADDRESS]. Позивач до судового засідання не з'явився, про час, дату та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, надав до суду письмову заяву з проханням розглянути справу за його відсутністю, позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив їх задовольнити. (а.с. 208) Представник позивача до судового засідання не з'явився, про час, дату та місце розгляду справи був належним чином повідомлений, про причини неявки суд не повідомив, заяви про розгляд справи за його відсутністю на адресу суду не надходило. Відповідач до судового засідання не з'явилася, про час, дату та місце розгляду справи повідомлялася належним чином (а.с. 205,206), про причини неявки суд не повідомила, заяви про розгляд справи за її відсутністю на адресу суду не надходило. Відповідно до раніше наданих суду письмових заперечень, позовні вимоги позивача не визнала у повному обсязі, посилаючись на те, що [PERSON] пропустив строки звернення до суду з цим позовом, а також, посилаючись на те, що рішенням Апеляційного суду Донецької області у 2011 році у задоволенні таких самих позовних вимог [PERSON] було відмовлено у зв'язку з тим, що останній не звертався до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини. 09.07.2012 року постановою державного нотаріуса у вчиненні нотаріальної дії [PERSON] було відмовлено, однак вказана постанова останнім оскаржена не була. Просила суд у задоволенні позовних вимог відмовити. (а.с. 164) На підставі ч. 2 ст. 224 ЦПК України суд, враховуючи наявність достатніх даних для вирішення спору, вважає можливим постановити рішення при заочному розгляді справи. Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши надані докази, суд вважає позов необґрунтованим та таким, що не підлягає задоволенню у повному обсязі. Згідно вимог ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за заявою (скаргою) осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін, які беруть участь у справі. Частиною 1 ст. 60 ЦПК України передбачено, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. У судовому засіданні встановлено, що позивач [PERSON] звертався до Київського районного суду м. Донецька з позовом до [PERSON], третя особа Садівничий кооператив «Ювілейний» Калінінського району м. Донецька про визнання права власності на спадкове майно та розподіл майна, що належить на праві загальної часткової власності. Рішенням Апеляційного суду Донецької області від 18.05.2011 року по цивільній справі № 22ц-3201-2011 за позовом [PERSON] до [PERSON], третя особа Садівничий кооператив «Ювілейний» Калінінського району м. Донецька про визнання права власності на спадкове майно та розподіл майна, що належить на праві загальної часткової власності та за зустрічним позовом [PERSON], третя особа: [PERSON] про встановлення факту мешкання однією родиною більш п'яти років, про зміну черговості отримання права на спадщину, поділ спадкового майна, у задоволенні позовних вимог [PERSON] та зустрічних позовних вимог [PERSON] відмовлено у повному обсязі. При цьому, у задоволенні позовних вимог [PERSON] про визнання права власності на спадкове майно та розподіл майна рішенням Апеляційного суду Донецької області було відмовлено, у зв'язку з тим, що судом першої інстанції не було з'ясоване питання, чи зверталися сторони по справі до нотаріальної контори із заявами про прийняття спадщини, не з'ясоване питання щодо відкриття спадкової справи, у зв'язку з чим сторони не позбавлені права оформити свої права на спадкове майно у встановленому законом порядку, отримавши свідоцтво про право на спадщину, а у разі відмови нотаріуса - звернутися до суду за захистом свого права. Крім того, вищевказаним рішенням Апеляційного суду Донецької області від 18.05.2011 року було встановлено, що позивач [PERSON] є сином померлого [PERSON], який помер [INFO], що також підтверджується наданими суду копією свідоцтва про народження [PERSON], де у графі батько вказаний «Ломачинський Валерій Васильович» та копією свідоцтва про смерть [PERSON]. (а.с. 76,6) Також, рішенням Апеляційного суду Донецької області від 18.05.2011 року по цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON], третя особа Садівничий кооператив «Ювілейний» Калінінського району м. Донецька про визнання права власності на спадкове майно та розподіл майна, що належить на праві загальної часткової власності та за зустрічним позовом [PERSON], третя особа: [PERSON] про встановлення факту мешкання однією родиною більш п'яти років, про зміну черговості отримання права на спадщину, поділ спадкового майна встановлено, що відповідно до копії договору купівлі продажу квартири від 17.04.1997 року, посвідченого державним нотаріусом Першої Донецької державної нотаріальної контори Сусліною Н.В. та зареєстрованого в реєстрі за № 3-1144, [PERSON] продав 1/2 частину квартири [ADDRESS] [PERSON]; 12.09.2000 року відповідно до договору купівлі - продажу [PERSON] та [PERSON] стали власниками у рівних частках квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS]; 28.04.2003 року згідно договору купівлі - продажу [PERSON] та [PERSON] купили в рівних частках кожний, квартиру №5, яка розташована у будинку № 163 «б» по вул. Артема у м. Донецьку. (а.с. 134-137) Право спільної часткової власності на квартиру [ADDRESS]; квартиру [ADDRESS]; квартиру [ADDRESS] у рівних частках, тобто по 1/2 частини квартир померлому [INFO] [PERSON] та [PERSON] також підтверджується наявними у матеріалах справи копіями відповідних правовстановлюючих документів, які також маються у матеріалах спадкової справи № 444/2007 до майна померлого [INFO] [PERSON], копія якої долучена до матеріалів цивільної справи. (а.с. 69, 86, 87,88,89) Як встановлено у судовому засіданні, [PERSON] після смерті свого батька [PERSON], 11.09.2007 року звернувся до Першої Донецькеої державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини, що залишилася після смерті його батька, у вказаній заяві [PERSON] було вказано спадкове майно, яке залишилося після смерті батька та до складу якого ввійшли спірні квартири. Батьки померлого [PERSON] - [PERSON] та [PERSON] відмовилися від своєї частки у спадковому майні на користь [PERSON]. (а.с. 84, 70,97) При цьому, з наданої суду копії спадкової справи вбачається, що державним нотаріусом Першої Донецької державної нотаріальної контори були видані [PERSON] свідоцтва про право на спадщину за законом на частину спадкового майна, що залишилося після смерті [PERSON], померлого [INFO]. (а.с. 121,124) 05 липня 2012 року [PERSON] звернувся до Першої Донецької державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини, що залишилася після смерті його батька та яка складається з 1/2 частини квартири [ADDRESS] вартістю 5025 грн.; 1/2 частини квартири [ADDRESS] вартістю 13562 грн.; 1/2 частини квартири [ADDRESS], вартістю 5000,00 грн. (а.с. 133) У відповідності до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Також, відповідно до ст.ст. 1216,1217,1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Частиною 2 ст. 1223 ЦК України передбачено, у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Постановою Пленуму Верховного Суду України №7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» передбачено, що при розгляді цих справ слід перевіряти наявність або відсутність спадкової справи стосовно спадкодавця у державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини, наявність у матеріалах справи обґрунтованої постанови про відмову нотаріуса у вчиненні нотаріальної дії, зокрема відмови у видачі свідоцтва про право на спадщину. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 49 Закону України «Про нотаріат» нотаріус або посадова особа, яка вчиняє нотаріальні дії, відмовляє у вчиненні нотаріальної дії, якщо: не подано відомості (інформацію) та документи, необхідні для вчинення нотаріальної дії. Частиною 1 статті 68 Закону України «Про нотаріат» передбачено, що нотаріус при видачі свідоцтва про право на спадщину за законом перевіряє факт смерті спадкодавця, час і місце відкриття спадщини, наявність підстав для закликання до спадкоємства за законом осіб, які подали заяву про видачу свідоцтва, та склад спадкового майна. У відповідності до глави 13 п. 1 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5, зареєстрованого у Міністерстві юстиції України 22 лютого 2012 року № 282/20595, нотаріус відмовляє у вчиненні нотаріальної дії, якщо: не подано відомості (інформацію) та документи, необхідні для вчинення нотаріальної дії. При цьому, відповідно до п.п. 1,2,3 глави 7 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5, зареєстрованого у Міністерстві юстиції України 22 лютого 2012 року № 282/20595, відповідно до статті 46 Закону України «Про нотаріат» нотаріус має право витребувати від фізичних та юридичних осіб відомості та документи, необхідні для вчинення нотаріальних дій. Такі відомості та (або) документи повинні бути подані в строк, визначений нотаріусом. Цей строк не може перевищувати одного місяця. Неподання відомостей та документів на вимогу нотаріуса є підставою для відкладення, зупинення вчинення нотаріальної дії або відмови у її вчиненні. Документи, на підставі яких вчинено нотаріальну дію, та документи або копії з них, необхідні для вчинення нотаріальної дії, обов'язково долучаються до примірника правочину, свідоцтва тощо, які залишаються у справах нотаріуса. Постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 09.07.2012 року у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом [PERSON] було відмовлено, у зв'язку з відсутністю документів, що підтверджують склад спадкового майна та документів необхідних для вчинення нотаріальної дії. (а.с. 132) При цьому, з наданої суду копії спадкової справи не вбачається, що нотаріусом були вчинені усі необхідні дії, як того вимагає ст.. 46 Закону України «Про нотаріат» щодо витребування від фізичних та юридичних осіб відомостей та документів, які необхідні для вчинення нотаріальних дій, а також не є зрозумілим, які саме документи повинні підтвердити склад спадкового майна, що залишилося після смерті [PERSON], який помер [INFO]. (а.с. 69-138) Відповідно до листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 24-753/0/4-13 від 16.05.2013 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» при вирішенні спору про визнання права власності на спадкове майно потрібно розмежовувати час і підстави виникнення права власності у спадкодавця, які кваліфікуються відповідно до законодавства України чинного на час виникнення права власності та підстави спадкування зазначеного майна, що визначаються на час відкриття спадщини. Якщо право власності на житловий будинок, споруду підтверджується належними правовстановлюючими документами на час виникнення права власності на будівлі, споруди, органи місцевого самоврядування зобов'язані видати довідку про належність житлового будинку на праві приватної власності спадкодавцеві, а нотаріус зобов'язаний прийняти таку довідку разом із іншими правовстановлюючими документами для видачі свідоцтва про право на спадщину (п. 216 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України). При дотриманні названих умов, у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину, особа може звернутися до суду шляхом оскарження дій нотаріуса за правилами позовного провадження. Статтею 1218 ЦК встановлено, що до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об'єкти нерухомості, в тому числі житловий будинок, інші споруди, земельну ділянку є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку. Таким чином, у судовому засіданні було встановлено, що [PERSON], який помер [INFO], набув право власності на спірне майно правомірно, правовстановлюючі документи на вказане спадкове майно є у матеріалах спадкової справи до майна померлого, також його право власності на спірне майно встановлене вищевказаним рішенням Апеляційного суду Донецької області від 18.05.2011 року, а тому суд вважає, що постанова державного нотаріуса Першої Донецької державної нотаріальної контори про відмову у вчиненні нотаріальних дій від 09.07.2012 року є необгрунтованою та не може бути прийнята судом до уваги при розгляді позовних вимог [PERSON] про визнання права власності, оскільки чнним законодавством України передбачено, що лише у разі якщо нотаріусом обгрутовано відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, виникає цивільно - правовий спір. Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку. При цьому, згідно з ст. 41 Конституції України право власності набувається в порядку, визначеному законом. Право набуття власності відноситься до конституційних прав громадянина, що у силу положень ст. 41 Конституції України не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України. У відповідності до роз'яснень Пленум Верховного суду України № 9 від 01 листопада 1996 року "Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя", в п.2 Конституція України має найвищу юридичну силу, а її норми є нормами прямої дії, суди при розгляді конкретних справ повинні оцінювати зміст будь-якого закону або іншого нормативного акту з погляду його відповідності Конституції і в усіх необхідних випадках застосовувати Конституцію, як норму прямої дії. Відповідно до положень ст. 319 Цивільного Кодексу України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Відповідно до ч.2 ст. 328 Цивільного Кодексу України право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. У відповідності до ч.1 ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Статтею 317 ЦК України передбачено, що власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. У відповідності до положень ст. 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Право спільної власності виникає з підстав, не заборонених законом. Спільна власність вважається частковою, якщо договором або законом не встановлена спільна сумісна власність на майно. Згідно зі ст.. 364 ЦК України співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою. Право на частку у праві спільної часткової власності у співвласника, який отримав таку компенсацію, припиняється з дня її отримання. У судовому засіданні було встановлено, що у відповідності до висновків будівельно - технічної експертизи № 80/24 від 31.03.2014 року ринкова вартість квартири [ADDRESS] складає 237310 грн.; квартири [ADDRESS] складає 230853 грн.; квартири [ADDRESS] - 383327 грн. Різниця у вартості двох однокімнатних квартир та вартості трикімнатної квартири складає 84836 грн., тобто власник двох однокімнатних квартир повинен компенсувати власнику трикімнатної квартири 84836 грн. (а.с. 194-198) Таким чином, у судовому засіданні було встановлено, що позивач [PERSON] дійсно є єдиним спадкоємцем першої черги після смерті свого батька [PERSON], однак не є співвласником майна, яке він просить розділити в натурі, виділивши йому у власність квартиру [ADDRESS] та квартиру [ADDRESS], та відповідачу [PERSON] - квартиру [ADDRESS], а також у суду відсутні відомості щодо надання своєї згоди відповідачем [PERSON], як співвласником вищевказаного майна на компенсацію вартості її часток у однокімнатних квартирах, а тому суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача не підлягають задоволенню у повному обсязі. За таких обставин, аналізуючи вищевикладене та надані докази у їх сукупності, суд вважає позовні вимоги позивача [PERSON] необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню у повному обсязі. Згідно зі ст. 88 ЦПК України суд вважає необхідним відмовити позивачу у стягненні з відповідача на користь позивача судових витрат. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed