Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-27 00:00:00

[PERSON] звернулась з позовом до [PERSON], вказавши, що сторони мають неповнолітнього сина [PERSON]. [INFO], який мешкає разом з позивачем. Відповідач [PERSON] з сином не спілкується, ухиляється від виконання обов'язків з виховання дитини, у зв'язку з чим позивач просить позбавити відповідача батьківських прав. В судовому засіданні позивачка підтримала заявлені вимоги, пояснивши додатково, що з відповідачем вони припинили шлюбні стосунки у 2009 році та відповідач спілкувався з сином до 2012 року, а з того часу спілкування припинив, хоча аліменти сплачує. Також позивач вказала, що зверталась до відповідача за дозволом на виїзд сина за кордон, однак, він відмовив. Представник позивача підтримав позовні вимоги на зазначених у позові підставах, вказавши, що [PERSON] ухиляється від виховання сина, не спілкується з ним. Відповідач в судовому засіданні 12.10.2015 року та 13.10.2015 року вказував, що позовні вимоги не визнає, дійсно з 2012 року не мав змоги спілкуватися з сином, оскільки працює в інших областях України, але аліменти сплачував та має намір в подальшому брати участь у вихованні сина, проти чого не заперечує його дружина. Також відповідач вказав, що ніколи не перешкоджав позивачеві у виїзді дитини за кордон, а позивач жодного разу за таким дозволом до нього не зверталась. В наступні судові засіданні відповідач не з'являвся, про місце та час розгляду справи повідомлявся в установленому порядку, причини неявки суду не повідомив. Прокурор в судове засідання 24.12.2015 року не з'явився з невідомих суду причин, у попередніх судових засіданнях прокурор брав участь. Районною адміністрацією Запорізької міської ради по Шевченківському району як органом опіки та піклування направлено письмову заяву про розгляд справи за відсутності їх представника, відносять вирішення спору на розсуд суду. В ході судового засідання судом допитані свідки та вивчені письмові докази. Допитані в судовому засіданні свідки [PERSON], [PERSON], [PERSON] в судовому засіданні пояснили, що знали родину позивача та відповідача, але після того, як вони припинили подружні стосунки, [PERSON] спочатку з сином спілкувався, але вже кілька років не спілкується. Відповідно до свідоцтва про народження (а.с. 4) батьками [PERSON], [INFO], є [PERSON] та [PERSON]. 24.07.2010 року [PERSON]. уклала шлюб з [PERSON], змінивши прізвище на «[PERSON]», що підтверджено копією свідоцтва про шлюб (а.с. 5). Як зазначено в характеристиках [PERSON] з Запорізької спеціалізованої школи фізичної культури Запорізької міської ради (а.с. 6, 7) дитина характеризується добре, його вихованням займається мати [PERSON] та вітчим [PERSON], батько за перший семестр у школі не з'являвся. Відповідно до висновку органу опіки та піклування - районної адміністрації Запорізької міської ради по Шевченківському району № 0816/01-29/03 від 12.10.2015 року визнано доцільним позбавлення батьківських прав [PERSON] щодо неповнолітнього [PERSON] (а.с. 56). Як вбачається з висновку на засіданні комісії [PERSON] брав участь та пояснював, що у зв'язку з зайнятістю на роботі не спілкується з сином. Рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 13.10.2014 року (а.с. 52) задоволено позов [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів на неповнолітню дитину, стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання малолітнього [PERSON] у розмірі ? частки зі всіх видів заробітку (доходу) відповідача, щомісяця, але не менше 30% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, з 02.09.2014 року до досягнення дитиною повноліття. Як пояснила позивачка в судовому засіданні заборгованості по аліментам у відповідача немає. При вирішенні справи суд виходить з наступного. Відповідно до статті 3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року, ратифікованої Постановою Верховної Ради України № 789 від 27.02.1991 року (далі Конвенція), в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Як вказує ст. 9 Конвенції держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Згідно зі ст. 18 Конвенції держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. За загальним правилом, визначеним ч. 1 ст. 141 Сімейного кодексу України мати, батько мають рівні прав та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Відповідно до ст. 164 СК України підставами для позбавлення батьківських прав батьків є: якщо мати, батько не забрали дитину з полового будинку або з іншого закладу охорони здоров'я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини; засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини. Пленум Верховного Суду України в п. п. 15, 16 постанови від 30 березня 2007 року N 3 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" роз'яснив, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно їх утримують та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Особи можуть бути позбавленні батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст. 164 СК України. Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Статті 10,60 ЦПК України покладають обов'язок доведення обставин, які є підставою для вимог або заперечень, на сторони. Стаття 11 ЦПК України вказує, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Оцінюючи пояснення сторін у сукупності з показаннями свідків та дослідженими в судовому засіданні письмовими доказами, суд дійшов висновку, що будь-яких належних доказів, які б беззаперечно підтверджували свідоме злісне ухилення [PERSON] від виконання батьківських обов'язків без поважних причин, винне нехтування відповідачем інтересами та потребами сина, при розгляді справи не встановлено. Наявності будь-яких виключних обставин, які б могли бути підставою для застосування такого заходу, позивачем не доведено, як і те, що позбавлення батьківських прав буде відповідати інтересам дитини. Також позивачем не надано жодного підтвердження того, що відповідач перешкоджає у наданні дозволу на виїзд сина за межі України, оскільки відповідач це заперечував, а [PERSON] жодного разу не зверталась до суду з позовом про надання дозволу на виїзд дитини за кордон без згоди та супроводу батька, при цьому не довела факту необхідності такого виїзду в інтересах дитини. Зважаючи на викладене, виходячи з принципу рівності прав батьків, пріоритетності інтересів дитині, суд не вбачає підстав для позбавлення відповідача батьківських прав, оскільки, на думку суду, це не відповідає інтересам малолітньої [PERSON] На підставі викладеного,

Outcome: dismissed