Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-17 00:00:00

Як вказано у скарзі, 13.02.2016 р. скаржник [PERSON] отримала постанову від 03.02.2016 р. про стягнення з боржника виконавчого збору у виконавчому провадженні № 46900833, винесену гол. державним виконавцем відділом примусового виконання рішень УДВС ГТУЮ у м. Києві Лозовою А.І. на підставі ст. 28 Закону України «Про виконавче провадження». Як вказано у скарзі, 23.03.2015 р. державним виконавцем відділу примусового виконання рішень УДВС ГТУЮ у м. Києві Бочковським Т.О. була прийнята постанова про відкриття виконавчого провадження № 46900833 на підставі виконавчого листа № 2/756/1672/14 від 14.01.2015 р., виданого Оболонським р/с м. Києва. 13.08.2015 р. відповідачем було винесено постанову про арешт коштів боржника у ВП № 46900833 з примусового виконання виконавчого листа № 2/756/1672/14 від 14.10.2015 р., виданого Оболонським р/с м. Києва. При цьому (зі слів скаржника) державним виконавцем було встановлено виконавчий збір у розмірі 32626,43 грн., в той момент коли сум, яка підлягає стягненню із скаржника за виконавчим листом складає 371087 швейцарських франків 27 сантимів, що становить 326443,72 грн., тобто (на думку скаржника) сума виконавчого збору має становити 326443,72 грн. Також скаржник вважає, що сплив строку, наданого для добровільного виконання рішення суду, сам по собі не є тією достатньою підставою, з якою законодавець пов'язує стягнення виконавчого збору з боржника. Виконавчий збір стягується на підставі постанови державного виконавця, якщо боржником у встановлений для цього строк рішення добровільно не виконано, а державним виконавцем вчинено дії, спрямовані на примусове виконання. Тому просить суд визнати протиправною бездіяльність відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у м. Києві щодо неприйняття Постанови про зупинення виконавчого провадження у ВП № 46900833 та визнати протиправною та скасувати постанову головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у м. Києві Лозової А.І. про стягнення з боржника виконавчого збору від 03.02.2016 р. у ВП № 46900833. У судове засідання жоден учасник не з'явився. Суд, дослідивши матеріали справи, з'ясував наступне. Як з'ясовано судом, 26.08.2014 р. Оболонським р/с м. Києва було винесено рішення про стягнення заборгованості за позовом ПАТ „УкрСиббанк" до [PERSON] - скаржника та ТОВ «Виробничо-поліграфічне підприємство» «Оберіг» про стягнення заборгованості за договором про надання споживчого кредиту, процентів, нарахованих за користування кредитом та пені. Також 09.10.2014 р. Оболонським р/с м. Києва було залишено без задоволення заяву представника відповідача [PERSON] про перегляд заочного рішення від 26.08.2014 р. Згідно з ч. 2 ст. 25 Закону України „Про виконавче провадження" державний виконавець зобов`язаний протягом 3 робочих днів з дня надходження до нього виконавчого документу винести постанову про відкриття виконавчого провадження та встановити строк до 7 днів з моменту винесення постанови. При цьому лише 23.03.2015 р. державним виконавцем відділу примусового виконання рішень УДВС ГТУЮ у м. Києві Бочковським Т.О. була прийнята постанова про відкриття виконавчого провадження № 46900833 на підставі виконавчого листа № 2/756/1672/14 від 14.01.2015 р., виданого Оболонським р/с м. Києва. 13.08.2015 р. відповідачем було винесено постанову про арешт коштів боржника у ВП № 46900833 з примусового виконання виконавчого листа № 2/756/1672/14 від 14.10.2015 р., виданого Оболонським р/с м. Києва. Згідно ст. 28 Закону, виконавчий збір стягується у разі невиконання боржником рішення майнового характеру у строк, встановлений ч. 2 ст. 25 цього Закону для самостійного його виконання. У відповідності до ст. 82 ЗУ «Про виконавче провадження», рішення, дії або бездіяльність державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби можуть бути оскаржені стягувачем та іншими учасниками виконавчого провадження (крім боржника) до начальника відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, або до керівника відповідного органу державної виконавчої служби вищого рівня чи до суду. У відповідності до п. 12 Постанови Пленуму ВСУ «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах», скарга на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби подається до суду, який видав виконавчий документ (ч. 2 ст. 384 ЦПК), незалежно від місця виконання судового рішення. Ч. 7 ст. 12 Закону України «Про виконавче провадження» вказано, що «особи, які беруть участь у виконавчому провадженні, зобов'язані сумлінно користуватися усіма наданими їм правами з метою забезпечення своєчасного та в повному обсязі вчинення виконавчих дій». Тому оцінюючи зібрані по даній справі докази суд вважає, що скарга [PERSON] не підлягає задоволенню, так як скаржником до суду не надано жодного належного та допустимого доказу щодо сплати у добровільному порядку боргу у сумі 371087 швейцарських франків 27 сантимів, що становить 326443,72 грн. за рішенням суду від 26.08.2014 р. та те, що у даному випадку скаржнику [PERSON] ще з 2015 р. було відомо щодо відкриття виконавчого провадження та накладення арешту на кошти боржників. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed