Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-25 00:00:00

свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що відповідно до наказу Головного управління праці та соціального захисту населення Івано-Франківської облдержадміністрації від 11.04.2007 року № 51 інваліда загального захворювання ІІІ-ї групи [PERSON], жителя [INFO], забезпечено автомобілем марки «ЗАЗ-110380-40» за 30% від вартості автомобіля. 08.11.2010 року [PERSON] помер. Відповідно до Порядку забезпечення інвалідів автомобілями, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 19.07.2006 року № 999 (далі в тексті - Порядок), після смерті інваліда автомобіль, яким він був забезпечений головним управлінням соціального захисту, строк експлуатації якого більше ніж 10 років, залишається члену сім'ї, який на час смерті інваліда проживав та був зареєстрований за місцем проживання і реєстрації інваліда. В іншому разі автомобіль повертається (вилучається) головному управлінню праці та соціального захисту у повному комплекті для реалізації в установленому порядку. Автомобіль, отриманий інвалідом, законним представником недієздатного інваліда, дитини-інваліда, вилучається відповідними підрозділами державної виконавчої служби за рішенням суду за поданням департаменту. Встановлений чинним законодавством термін на переоформлення автомобіля вийшов, а відповідачка як дружина померлого не переоформила і не повернула вказаний автомобіль позивачу. Тому останній, посилаючись на ст.1212 ЦК України та інші норми законодавства, просить зобов'язати відповідачку як члена сім'ї померлого інваліда повернути позивачу вказаний автомобіль. Представник позивача в судове засідання не зявився. 26.01.2016 року представник позивача [PERSON] факсимільним звязком надіслав до суду клопотання, в якому просить розгляд справи проводити без участі представника позивача на підставі наявних матеріалів справи. Відповідачка та її представник в судовому засіданні позовні вимоги не визнали. 26.01.2016 року представник відповідачки подав до суду\~ письмову заяву, в якій просить застосувати наслідки пропуску позивачем строку позовної давності, та звязку з цим відмовити в задоволенні позову (а.с.28). Суд, заслухавши пояснення відповідачки, її представника, зясувавши обставини, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які досліджені в судовому засіданні, приходить до наступних висновків. Судом встановлено, що наказом № 51 від 11.04.2007 року Головного управління праці та соціального захисту населення Івано-Франківської ОДА про умови видачі інвалідам спецавтотранспорту згідно медичних показань, визначених від 14.03.2005 року №227, [PERSON], жителя [INFO], як інваліда ІІІ-ї групи загального захворювання відповідно до вищезазначеного Порядку забезпечено автомобілем марки "ЗАЗ-110380-40" за 30 % вартості останнього (а.с.5). Відповідно до акту приймання-передачі транспортного засобу №767051 від 13.04.2007 року вказаний автомобіль, номерний знак «транзит» «СМ 6424», 2007 року випуску, номер кузова (коляски) Y6D11038070111581, номер двигуна [NUMBER] передано [PERSON] (а.с. 7). В судовому засіданні встановлено, що 08.11.2010 року [PERSON] помер. Відповідно до довідки №79, виданої виконкомом Семаківської сільської ради Коломийського району 25.01.2016 року, станом на день смерті [PERSON] (08.11.2010 року) в господарстві за адресою: с.Семаківці, вул. Надпруття, 23а, Коломийського району, були зареєстровані: дружина [PERSON] (відповідачка) та їх сини [PERSON] . та [PERSON] (а.с.20). Судом також встановлено, що листом №412/03.01-26/10-09 від 15.03.2011 року вказане Головне управління повідомляло [PERSON] (сина померлого [PERSON]М.) про положення п.16 вищевказаного Порядку та пропонувало здійснити перереєстрацію зазначеного автомобіля (а.с.6). Згідно з актом повернення автомобіля, яким було забезпечено інваліда безоплатно ( на пільгових умовах) від 22.03.2012 року передати органам соцзахисту спірний автомобіль відповідачка як член сім'ї померлого інваліда відмовилась у зв'язку з перебуванням на обліку для забезпечення спецавтотранспортом, а також витрачанням нею коштів на ремонт вказаного автомобіля (а.с.4). Довідками до актів огляду \~МСЕК \~відповідно від 06.06.2011 року та 09.07.2015 року стверджується, що відповідачка [PERSON] та її і померлого син [PERSON] є інвалідами ІІІ групи загального захворювання (а.с.21, 24). Пунктом 16 вищезазначеного Порядку передбачено, що перереєстрація автомобіля на ім'я інваліда з числа членів сім'ї, законного представника недієздатного інваліда, дитини-інваліда проводиться підрозділом МВС протягом 10 діб з моменту визначення особи, що буде експлуатувати автомобіль на законних підставах, шляхом видачі письмової довідки, форма якої затверджується Мінсоцполітики. До визначення такої особи автомобіль перебуває на зберіганні у членів сім'ї померлого інваліда, а у разі їх відсутності повертається головному управлінню соціального захисту або управлінню виконавчої дирекції. Довідка видається інваліду, законному представнику недієздатного інваліда, дитини-інваліда головним управлінням соціального захисту, в якому інвалід перебував на обліку, а інваліду внаслідок трудового каліцтва - відповідним управлінням виконавчої дирекції. Член сім'ї померлого інваліда, який є також інвалідом, має право повторно стати на облік, але не раніше закінчення строку експлуатації автомобіля, отриманого за життя інвалідом чи законним представником недієздатного інваліда, дитини-інваліда. Іншому члену сім'ї померлого інваліда, який зареєстрований за місцем реєстрації інваліда, автомобіль, строк експлуатації якого менше ніж 10 років, залишається у разі сплати ним протягом шести місяців з дня смерті інваліда до державного бюджету на рахунки, відкриті в органах Казначейства, а членом сім'ї померлого інваліда внаслідок трудового каліцтва - на рахунки відповідних управлінь виконавчої дирекції вартості автомобіля з урахуванням розрахункової суми для викупу автомобіля та суми, сплаченої за нього інвалідом. В іншому разі автомобіль, строк експлуатації якого менше ніж 10 років, повертається (вилучається) головному, районному управлінню соціального захисту або управлінню виконавчої дирекції у повному комплекті. Відповідно до ст.256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Згідно зі ст.257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Відповідно до правил, передбачених частинами 3, 4 ст. 267 ЦК України, позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Проаналізувавши суть спору, суд приходить до висновку, що в даному випадку до вимог позивача має застосовуватись загальна позовна давність тривалістю три роки, оскільки вимоги про повернення майна, набутого без достатньої правової підстави, витребування майна з чужого незаконного володіння випливають з порушення майнових прав, а саме права власності на спірний автомобіль, на які спеціальна позовна давність не поширюється. Вказаний 3-річний строк слід обчислювати з 22.03.2012 року, оскільки саме в цю дату позивачу стало відомо про порушення його прав відмовою відповідачки повернути спірний автомобіль, що випливає з вищевказаного акту від 22.03.2012 року (а.с.4). Судом встановлено, що позивач звернувся з даним позовом 25.12.2015 року, що стверджується штампом на копії поштового конверту (а.с.9), тобто після встановленого загального строку позовної давності, і в позовній заяві не ставить питання про поновлення цього строку та будь-яких доказів щодо поважності причин пропуску останнього позивачем суду не надано. Статтею 60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Тому слід застосувати за заявою представника відповідачки наслідки пропуску строку позовної давності, оскільки це відповідає положенням ч.3 та ч.4 ст.267 ЦК України, та в звязку з цим в задоволенні позову відмовити, На підставі наведеного, ст.ст. 256, 257, 260, 261, 266, 267, 1212 ЦК України, та,

Outcome: dismissed