Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-05 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення аліментів на повнолітню дитину яка продовжує навчатися. Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач зазначає, що їх спільний син [PERSON], [INFO], навчається на денній платній формі навчання в Академії пожежної безпеки ім. Героїв Чорнобиля м.Черкаси. Станом на теперішній час відповідач добровільно матеріальної допомоги не надає, добровільної згоди між позивачем та відповідачем на сплату аліментів не досягнуто, тому позивач просив суд стягнути з відповідача аліменти на повнолітню дитину, яка продовжує навчання, у розмірі 300 грн. щомісячно до закінчення навчання а саме до 01 липня 2014 року. У судовому засіданні позивач змінив позовні вимоги із стягнення із відповідачки 300 грн. щомісячно до закінчення навчання, а саме до 01 липня 2014 року, на позовну вимогу про просить стягнути з відповідача на його користь 30 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку щомісячно до 01 липня 2014 року. Позивач та його представник в судовому засіданні підтримав збільшені позовні вимоги. Відповідачка та її представник позов не визнали та пояснили суду, що позивач ставить питання про стягнення 30% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку щомісячно до 01 липня 2014 року, що є не припустимим оскільки позивачка ніде не працює і розмір аліментів у вигляді 30% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку щомісячно не допускається ст..200 СК України. Заслухавши пояснення сторін дослідивши матеріали справи судом встановлені наступні обставини. Відповідно зі статтею 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог та на підставі доданих доказів. Частиною 2 статті 11 ЦПК України передбачено, що особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами на власний розсуд. Згідно частини 4 статті 10 ЦПК України суд лише сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи для чого роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджає про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дії і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом. Обов'язок доказування відповідно зі статтею 10 ЦПК покладений на сторони у справі. Крім того, відповідно зі статтею 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно зі статтею 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому їх дослідженні. Згідно Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року N 3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів", обов'язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов'язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв'язку з цим у матеріальній допомозі. Навчання дитини має бути її основним заняттям, отже якщо дитина навчається на заочному відділенні і має можливість працювати та заробляти собі на життя, обов'язку батьків утримувати таку дитину не виникає; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. Тобто батьки самі мають бути працездатними та мати такий заробіток, який дозволив би їм утримувати себе та свою повнолітню дитину. У відповідності до ст. 200 Сімейного кодексу України встановлює, що суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином. Позивачем заявлено позовну вимогу про стягнення із відповідача на його користь у розмірі 30 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку щомісячно до 01 липня 2014 року. Даний спосіб захисту прав не передбачений ст. 200 Сімейного кодексу України, а тому у задоволені позову слід відмовити.

Outcome: dismissed