Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-19 00:00:00

У 2019 році позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до ТОВ «Кегичівка А інвест» про стягнення заборгованості по заробітній платі, середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та моральної шкоди. В обґрунтування позову заначив, що він працював в ТОВ «Кегичівка-А-інвест» (код ЄДРПОУ 41688166) в період з 01.06.2018 по 19.12.2018 року включно. За згодою сторін заробітна плата була встановлена у розмірі 3723 грн. Заробітну плату за виконану роботу він отримав лише один раз - 26.07.2018 року, яка була перерахована на його банківську картку. 19.12.2018 року він був звільнений з займаної посади наказом керівника підприємства. Згідно відомостей з Державного реєстру фізичних осіб - платників податків про суми виплачених доходів та утриманих податків станом на 01.03.2019 року відповідачем йому була нарахована, але не виплачена заробітна плата в сумі 26138 грн, та з урахуванням сплачених сум податків невиплачена заробітна плата в сумі 18436 грн 15 коп. \~ \~ \~ \~Позивач неодноразово звертався до керівництва і бухгалтера вказаного підприємства і вимагав повного розрахунку, але щоразу отримував лише обіцянки. \~ \~ \~ \~Тому був вимушений звернутись до суду про стягнення з ТОВ «Кегичівка-А-інвест» заборгованості по заробітній платі в сумі 184365 грн 15 коп, середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні в сумі 12519 грн. та моральної шкоди в сумі 50000 грн. \~ \~ \~ \~18.12.2019 року до Сахновщинського районного суду Харківської області у відповідності до п.2 ч.1 , ч.4 ст. 31 ЦПК України надійшла цивільна справа за позовом [PERSON] до ТОВ «Кегичівка А інвест» про стягнення заборгованості по заробітній платі, середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та моральної шкоди. \~ \~ \~ \~Ухвалою суду від 19.12.2019 року справа прийнята до розгляду суддею Зимовським О.С. та призначено до розгляду в порядку спрощеного провадження з викликом сторін. \~ \~ \~ \~Ухвалою суду від 15.01.2020 року задоволено клопотання позивача про витребування доказів у відповідача, а саме довідки про заборгованість по заробітній платі. \~ \~ \~ \~Ухвалою суду від 27.02.2020 року задоволено клопотання позивача та його представника про залучення до участі у справі в якості співвідповідачів засновників [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . \~ \~ \~ \~Ухвалою суду від 01.07.2020 року задоволено клопотання представника позивача і долучено до участі в справі в ліквідатора [PERSON] . \~ \~ \~ \~В судовому засіданні представник позивача [PERSON] уточнила позовні вимоги та просила стягнути солідарно з засновників та ліквідатора ТОВ «Кегичівське-А-Інвест» додатково до основних вимог середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 19.12.2018 року по 29.01.2020 року в сумі 52122 грн. Обґрунтовуючи позовні вимоги тим, що позивачем 21.01.2020 року було отримано Витяг з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, з якого вбачається, що відповідач ТОВ «Кегичівське-А-Інвест» перебуває в стані припинення з 04.03.2019 року. Тому він вважає, що у даному випадку співвідповідачами є засновники та ліквідатор даного підприємства - боржника. Таким чином підлягає до стягнення невиплачена заробітна плата в сумі 18436 грн 15 коп. та середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 19.12.2018 року по 29.01.2020 року та який становить 52122,7 грн. (виходячи із наступного розрахунку: 3723 грн.х 1 міс. (листопад - грудень 2018 року) : 20 роб. днів = 186,15 грн. х 280 роб.днів (за період з 19.12.2018 року по 29.01.2020 року) = 52122 грн. А також, моральну шкоду в розмірі 50000 грн. Відповідачі [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] та їх представник [PERSON] в судове засідання не з`явились, направили заяву про розгляд справи без їх відсутності і поданому відзиві, проти позовних вимог заперечують в повному обсязі, вважають їх не законними та необґрунтованими, а доводи, які наведені в позовній заяві є хибними, а тому такими, що не підлягають задоволенню. Так у відзиву зазначено, що [PERSON] з 17.05.2018 року по 21.02.2019 року дійсно перебував у трудових відносинах з ТОВ «Кегичівка-А-інвест», на посаді юриста. Звільнений з посади він був за власним бажанням ст. 38 КЗпП України. Згідно інформації Державного реєстру фізичних осіб-платників податків про суми виплачених доходів та утриманих податків від 06.03.2019 року позивачу [PERSON] нараховано та виплачено 26138 грн з яких 4704 грн 84 коп податку. \~ \~ \~ \~27.02.2019 року засновниками (учасниками) товариства було прийнято рішення про припинення діяльності ТОВ «Кегичівка-А-інвест» шляхом ліквідації у добровільному порядку, було створену ліквідаційну комісію Товариства. З дня призначення ліквідаційної комісії до неї перейшли усі повноваження щодо управління справами Товариства. Про початок процедури припинення Товариства 04.03.2019 року до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань було внесено відомості та встановлено строк для заяв лення кредиторами своїх вимог до 11.05.2019 року. У встановлений термін кредиторських вимог до Товариства заявлено не було, відповідно процедура банкрутства не порушувалась.. Тому вимоги позивача є безпідставними. На даний час діяльність ТОВ «Кегичівка-А-інвест» у встановлено законом порядку припинено 30.03.2020 року. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився, від отримання судової повістки відмовився. Згідно вимог ч.8 ст. 128 ЦПК України, відповідач [PERSON] був повідомлений про час та місце судового розгляду. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явилася, надала до суду письмову заяву з проханням слухати справу за її відсутності, проти задоволення позовних вимог заперечує. Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, суд приходить наступного. Судом встановлено, і не оспорюється сторонами, що позивач 01.06.2018 року прийнятий на посаду юриста ТОВ «Кегичівка-А-Інвест», наказ № 4 від 31.05.2018 року. Звільнений з вказаної посади 19.12.2018 за власним бажанням, згідно ст. 38 КЗпП України, Наказ № 3-з від 19.12.2018 року ( а.с.7-8). Згідно відомостей з Державного реєстру фізичних осіб-платників податків про суми виплачених доходів та утриманих податків від 06.03.2019 року позивачу [PERSON] у 2018 році нараховано та виплачено 26138 грн з яких 4704 грн 84 коп податку. Дата звільнення 19.12.2018 року (а.с. 9). Відповідно довідки Історії по картковому рахунку № [NUMBER] за період з 01.06.2018 року по 31.12.2018 року на картковий рахунок було перераховано 2997,01 грн., дата зарахування 26.07.2018 року (а.с. 10). Згідно довідки виданої 20.02.2020 року №02-24/165 Слобожанською сільською радою Кегичівського району Харківської області, вбачається, що у Трудовий архів Слобожанської селищної ради Кегичівського району Харківської області документи на зберігання від ТОВ «Кегичівського-А-інвест», не здавались взагалі (а.с. 60). Відповідно до Витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань ТОВ «Кегичівка А-інвест» з 04.03.2019 перебуває в стані припинення, за рішенням засновників. Згідно Витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань 30.03.2020 року № 14611110007000387 за рішенням засновників ТОВ «Кегичівка А- інвест», як юридичну особу припинено. Відповідно до\~ст. 21 Конституції України\~права і свободи людини є невідчужуваними та непорушними. Згідно\~ст. 43 Конституції України\~кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю, гарантує рівні можливості у виборі професії та роду трудової діяльності, реалізовує програми професійно-технічного навчання, підготовки і перепідготовки кадрів відповідно до суспільних потреб. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення. Відповідно до\~ст. 1 КЗпП України, законодавство про працю встановлює високий рівень умов праці, всемірну охорону трудових прав працівників. Згідно зі\~ст. 5-1 КЗпП України, держава гарантує працездатним громадянам, які постійно проживають на території України: правовий захист від незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи. Строки та періодичність виплати заробітної плати працівникам закріплено\~статтею 115 Кодексу законів про працю України\~та\~статтею 24 Закону України «Про оплату праці». Зарплата виплачується працівникам регулярно у робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а у разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. Згідно зі\~статтею 116 КЗпПУ, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Відповідно до\~статті 117 КЗпПУ\~у випадку невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних працівнику сум при звільненні у відповідні строки, при відсутності спору про їх розмір, підприємство, установа, організація повинні виплатити середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Середній заробіток працівника визначається відповідно до\~ст. 27 Закону України «Про оплату праці»\~за правилами, передбаченими Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим\~постановою КМУ від 08.02.1995 р. № 100\~(далі - Порядок) Згідно ч.1\~ст.1167 ЦК України\~моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Порядок відшкодування моральної шкоди у сфері трудових відносин регулюється\~ст. 237-1 КЗпП України. Стаття 237-1КЗпП України передбачає відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Зазначена норма закону містить перелік юридичних фактів, що складають підставу виникнення правовідносин щодо відшкодування власником або уповноваженим ним органом завданої працівнику моральної шкоди. За змістом вказаного положення закону підставою для відшкодування моральної шкоди згідно із\~ст. 237-1 КЗпП України\~є факт порушення прав працівника у сфері трудових відносин, яке призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагало від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Відповідно до 2\~ст. 104 ЦК України,\~ юридична особа є такою, що припинилася, з дня внесення до єдиного державного реєстру запису про її припинення. Порядок внесення відповідного запису до єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців визначений\~Законом України «Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців». Згідно частини третьої статті 105 ЦК України учасники юридичної особи, суд або орган, що прийняв рішення про припинення юридичної особи, відповідно до цього Кодексу призначають комісію з припинення юридичної особи (комісію з реорганізації, ліквідаційну комісію), голову комісії або ліквідатора та встановлюють порядок і строк заявлення кредиторами своїх вимог до юридичної особи, що припиняється. Виконання функцій комісії з припинення юридичної особи (комісії з реорганізації, ліквідаційної комісії) може бути покладено на орган управління юридичної особи. За змістом частин восьмої та дев`ятої статті 111\~ЦК України ліквідаційна комісія (ліквідатор) після закінчення строку для пред`явлення вимог кредиторами складає проміжний ліквідаційний баланс, що включає відомості про склад майна юридичної особи, що ліквідується, перелік пред`явлених кредиторами вимог та результат їх розгляду. Виплата грошових сум кредиторам юридичної особи, що ліквідується, у тому числі за податками, зборами, єдиним внеском на загальнообов`язкове державне соціальне страхування та іншими коштами, що належить сплатити до державного або місцевого бюджету, Пенсійного фонду України, фондів соціального страхування, провадиться у порядку черговості, встановленому статтею 112 цього Кодексу. У разі недостатності в юридичної особи, що ліквідується, коштів для задоволення вимог кредиторів ліквідаційна комісія (ліквідатор) організовує реалізацію майна юридичної особи. Вимоги працівників, пов`язані з трудовими відносинами, у разі ліквідації платоспроможної юридичної особи вимоги її кредиторів задовольняються у другу чергу (пункт 2 частини першої статті 112 ЦК України). Згідно положень частин третьої-п`ятої статті 112 ЦК України у разі відмови ліквідаційної комісії у задоволенні вимог кредитора або ухилення від їх розгляду кредитор має право протягом місяця з дати, коли він дізнався або мав дізнатися про таку відмову, звернутися до суду із позовом до ліквідаційної комісії. За рішенням суду вимоги кредитора можуть бути задоволені за рахунок майна, що залишилося після ліквідації юридичної особи. Вимоги кредитора, заявлені після спливу строку, встановленого ліквідаційною комісією для їх пред`явлення, задовольняються з майна юридичної особи, яку ліквідовують, що залишилося після задоволення вимог кредиторів, заявлених своєчасно. Вимоги кредиторів, які не визнані ліквідаційною комісією, якщо кредитор у місячний строк після одержання повідомлення про повну або часткову відмову у визнанні його вимог не звертався до суду з позовом, вимоги, у задоволенні яких за рішенням суду кредиторові відмовлено, а також вимоги, які не задоволені через відсутність майна юридичної особи, що ліквідується, вважаються погашеними. Разом з тим, відомостей про звернення позивача до ліквідатора матеріали справи не містять. Таким чином, позивачем не дотримано порядок задоволення своїх вимог як кредитора ТОВ «Кегичівського-А-інвест». Так, відповідно до частини 1\~статті 96 ЦК України\~юридична особа самостійно відповідає за своїми зобов`язаннями. Згідно з частиною 2 зазначеної статті юридична особа відповідає за своїми зобов`язаннями усім належним їй майном. Учасник (засновник) юридичної особи не відповідає за зобов`язаннями юридичної особи, а юридична особа не відповідає за зобов`язаннями її учасника (засновника), крім випадків, встановлених установчими документами та законом (частина 3\~статті 96 ЦК України). Згідно частини 1\~статті 619 ЦК України\~договором або законом може бути передбачена поряд із відповідальністю боржника додаткова (субсидіарна) відповідальність іншої особи. Що стосується твердження представника позивача щодо субсидіарної відповідальності відповідачів відповідно до\~Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом", зазначаємо наступне. Згідно з абзацом 2 частини 5\~статті 41 цього Закону\~у разі банкрутства боржника з вини його засновників (учасників, акціонерів) або інших осіб, у тому числі з вини керівника боржника, які мають право давати обов`язкові для боржника вказівки чи мають можливість іншим чином визначати його дії, на засновників (учасників, акціонерів) боржника - юридичної особи або інших осіб у разі недостатності майна боржника може бути покладена субсидіарна відповідальність за його зобов`язаннями. Тобто, субсидіарна відповідальність за цим Законом може бути покладена на засновника боржника за наявності вказаних у статті обставин тільки господарським судом і тільки під час ліквідаційної процедури боржника. Однак, провадження у справі про банкрутство підприємства не відкривалося, і банкрутом воно не визнавалося. Натомість, згідно Витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань 30.03.2020 року № 14611110007000387 за рішенням засновників ТОВ «Кегичівка А-інвест», як юридичну особу припинено. Окрім цього, згідно з підпункту\~14.1.222 пункту 14.1 статті 14 ПК України\~роботодавець - юридична особа (її філія, відділення, інший відокремлений підрозділ чи її представництво) або само зайнята особа, яка використовує найману працю фізичних осіб на підставі укладених трудових договорів (контрактів) та несе обов`язки із сплати їм заробітної плати, а також нарахування, утримання та сплати податку на доходи фізичних осіб до бюджету, нарахувань на фонд оплати праці, інші обов`язки, передбачені законами. Відповідно до частини 1\~статті 115 КЗпП України\~заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. Статтею 116 КЗпП України\~визначено, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. Відповідно до вимог частини 1\~статті 117 КЗпП України, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в\~статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Виходячи зі змісту зазначених приписів Кодексів, обставинами, які мають значення у справі про стягнення заборгованості із заробітної плати, є наявність трудових правовідносин між роботодавцем та працівником та наявність заборгованості з виплати заробітної плати, у тому числі при звільненні працівника. Однак, позивач не підтвердив факту про наявність заборгованості відповідача з виплати заробітної плати позивачу, а також не підтвердив її розмір належними доказами. Оскільки, згідно відомостей з Державного реєстру фізичних осіб-платників податків про суми виплачених доходів та утриманих податків від 06.03.2019 року позивачу [PERSON] у 2018 році нараховано та виплачено 26138 грн з яких 4704 грн 84 коп податку. Нормами ч. 1 ст. 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У статті\~76\~ЦПК\~України\~визначено,\~що\~ доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. У статті 77 ЦПК України вказано про належність доказів: 1. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. 2. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. 3. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. 4. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. У статті 78 ЦПК України зазначено про допустимість доказів: 1. Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. 2. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Згідно до\~ст.\~79\~ЦПК\~України\~ достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Про достатність доказів вказано у ст. 80 ЦПК України: 1. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. 2. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. В судовому засіданні підчас дослідження доказів, представник позивача [PERSON] заявила клопотання про долучення до матеріалів справи нових доказів щодо наявності в Трудовому архіві Слобожанської селищної ради Кегичівського району Харківської області документів ТОВ «Кегичівського-А-інвест». Разом з тим, представником позивача Ковток О.В. в порушення вимог ч.8 ст. 83 ЦПК, не було обґрунтовано неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї. Крім того, в порушення ч.9 ст. 83 ЦПК України копії доказів, що подаються до суду, заздалегідь не було надіслано або надано особою, яка їх подає, іншим учасникам справи. Суд не бере до уваги відповідні докази у разі відсутності підтвердження надсилання (надання) їх копій іншим учасникам справи, крім випадку, якщо такі докази є у відповідного учасника справи або обсяг доказів є надмірним, або вони подані до суду в електронній формі, або є публічно доступними Таким чином, докази представника позивача [PERSON] , які не подані у встановлений законом або судом строк та не надіслані відповідачам, до розгляду судом не приймаються. На підставі викладеного, суд вважає, що позивач не довів факт порушення його прав, а саме факту невиплати йому заробітної плати, не довів протиправність дій відповідачів, не довів, що звертався до ліквідатора з вимогою про виплату заборгованості по заробітній платі. Таке право позивач реалізував лише звернувшись з позовом до суду. Отже, позивачем не надано належних та допустимих доказів в підтвердження своїх позовних вимог. За таких обставин, суд приходить до висновку, що позовні вимоги задоволенню не підлягають. Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). На підставі викладеного,

Outcome: dismissed