Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-27 00:00:00

01 жовтня 2015 року позивач звернулася до суду з позовом до відповідача, в якому просить розірвати договір про купівлю та встановлення вхідних дверей, укладений між сторонами 14 квітня 2015 року та стягнути з відповідача на користь позивача 2700 грн. матеріальної шкоди, 513 грн. неустойки та 2000 грн. моральної шкоди, а всього 5213 грн. Обгрунтовано позов тим, що позивач уклала з відповідачем договір про виготовлення, доставку та встановлення металопластикових конструкцій та сплатила відповідачу авансовий платіж в сумі 2600 грн. та завдаток 100 грн., проте відповідач жодних дій по виконанню умов договору не вчинив. Позивач просив задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. Відповідач у судове засідання не з'явився, про час і місце розгляду справи сповіщався завчасно і у встановленому законом порядку. Повістка відповідачу надсилалася за зареєстрованим у встановленому порядку місцем проживання. Відповідно ч. 5 ст. 74 ЦПК України, у разі відсутності осіб, які беруть участь у справі, за місцем їх реєстрації, вважається, що судовий виклик або судове повідомлення вручене їм належним чином. Зі згоди позивача суд постановив ухвалу про заочний розгляд справи, що відповідає вимогам ст.ст. 224-226 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. Згідно ст. ст. 10, 11, 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ч.1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. У судовому засіданні встановлено, що 11.04.2015 року сторонами було підписано угоду на купівлю (встановлення) вхідних дверей. Постачальник отримав завдаток в розмірі 100 грн. (а.с. 4). 14 квітня 2015 року між сторонами було укладено договір про виготовлення, доставку та установку вхідних дверей (а.с. 5). Згідно положень договору відповідач зобов'язався виготовити, доставити та встановити в квартирі позивача вхідні двері. Вартість вказаних послуг сторони визначили в сумі 3521 грн. Згідно п. 3.1. договору 2600 грн. були сплачені позивачем відповідачу 14 квітня 2015 року, як авансовий платіж, а решту коштів в сумі 921 грн., позивач зобов'язалася сплатити відповідачу в момент доставки металопластикових конструкцій (а.с. 5). Згідно п. 3.2 договору виконавець зобов'язався виготовити та доставити конструкції протягом 31 робочого дня після сплати замовником авансового платежу. Матеріалами справи підтверджується сплата позивачем 2600 грн. на виконання умов п. 3.1 договору, та 100 грн. завдатку, проте на час розгляду справи відповідачем умови договору не виконано. Відповідно до п. 4.2. договору у випадку невиконання виконавцем п. 3.2. договору, виконавець зобов'язаний сплатити неустойку в розмірі подвійної облікової ставки НБУ за кожен день прострочення. Позивачем було розраховано неустойку в розмірі подвійної облікової ставки НБУ за 190 робочих днів від сплачених коштів 2700 грн, яка яка становить на думку позивача 513 грн. Суд не погоджується з позивачем в частині розрахунку неустойки та зазначає, що розмір нейстойки за перод з 02.06.2015 року по 30.11.2015 року становить 582 грн 90 коп., але оскільки суд не може вийти за межі позовних вимог стягненню підлягають 513 грн., оскільки сплата пені передбачена договром. то вона підлягає стягнення саме у розмірі. встановленому п. 4.2 Договру, а не ст. 10 ЗУ "Про захист прав споживачів" Відповідно до ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Згідно ст. 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Відповідно до ч.1 ст. 611 ЦК України передбачено, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору. Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Згідно ч. 1 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів» споживач має право відмовитися від договору про виконання робіт (надання послуг) і вимагати відшкодування збитків, якщо виконавець своєчасно не приступив до виконання зобов'язань за договором або виконує роботу так повільно, що закінчити її у визначений строк стає неможливим. Сплата виконавцем неустойки (пені), встановленої в разі невиконання, прострочення виконання або іншого неналежного виконання зобов'язання, не звільняє його від виконання зобов'язання в натурі. Відповідно до ч. 1-3 ст. 23 ЦК України Особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Пунктом 5 ч. 1 ст. 4 ЗУ "Про захист прав споживачів", передбачено, що споживачі під час придбання, замовлення або використання продукції, яка реалізується на території України, для задоволення своїх особистих потреб мають право на відшкодування майнової та моральної шкоди. Отже, враховуючи, що були порушені нормальні життєві зв'язки позивача, порушення прав позивача відповідачем вимагали від нього додаткових зусиль для організації свого життя, суд вважає достатнім розміром моральної шкоди, яка підлягає стягненню з відповідача - 500 грн. Оскільки відповідач умови договору не виконав, не повернув позивачу кошти, сплачені в якості авансового платежу, внесеного позивачем на виконання умов договору, а тому заявлені позивачем вимоги про розірвання договору, стягнення з відповідача сплачених на виконання умов договору коштів підлягають задоволенню. Також, відповідно до ст. 88 ЦПК України, з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір.

Outcome: partial