Jurisdiction: civil
Date: 2020-07-26 00:00:00

До Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області надійшла позовна заява Акціонерного товариства Комерційного банку "ПриватБанк" (далі - позивач) до [PERSON] (далі - відповідачка), про стягнення заборгованості за кредитним договором. Свої вимоги мотивує тим, що відповідно до укладеного з банком договору від 19.07.2010 р. відповідачці було відкрито кредитний рахунок з кредитним лімітом 27 000,00 грн. та видано кредитну картку. Відповідачка при користуванні кредитними коштами, зобов`язалась здійснювати погашення кредиту та процентів внесенням щомісяця коштів на кредитний рахунок у розмірі не менше мінімального обов`язкового платежу. Відповідачка не надала своєчасно Банку грошові кошти, чим порушила зобов`язання за кредитним договором, станом на 10.01.2020 р. має заборгованість в сумі 49 453,88 грн., яка складається з: 33 343,52 грн. - заборгованість за простроченим тілом кредиту; 5 445,73 грн. - заборгованість за відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно зі ст. 625 ЦК України; 7 835,49 грн. заборгованість за пенею, а також штрафи - 500 грн. (фіксована частина) та 2 331,14 грн. (процентна складова). Просить стягнути з відповідачки вказану заборгованість та судові витрати. Ухвалою судді від 03 березня 2020 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі; призначено розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження на 01 квітня 2020 року, який не відбувся у зв`язку наданням судді днів відпочинку; розгляд справи відкладено на 28 квітня 2020 року. Ухвалами суду відповідно до заяв сторін розгляд справи неодноразово було відкладено. Представник відповідачки 16 квітня 2020 року подав відзив, в якому просить в задоволенні позову відмовити в повному обсязі. Відзив мотивований тим, що позивач не надав доказів, які підтверджують факт укладання кредитного договору. Представник позивача 12 травня 2020 року надав відповідь на відзив, в якому просить позовні вимоги задовольнити в повному обсязі. Відповідь мотивована тим, що між сторонами було укладено кредитний договір, умови якого відповідачка не виконала, в результаті чого утворилась заборгованість. В якості доказів надав виписку по рахунку відповідачки. Представник відповідачки 15 травня 2020 року надав заперечення, в яких просить в задоволенні позову відмовити в повному обсязі. Заперечення мотивовані тим, що заявлені позовні вимоги не є обґрунтованими, оскільки позивач не надав доказів на підтвердження обставин, якими обґрунтував позовні вимоги. Представник позивача 05 червня 2020 року надав пояснення, в яких просить задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. Пояснення мотивовані наявністю договірних відносин між сторонами за кредитним договором, у зв`язку з чим у відповідача утворилась заборгованість перед позивачем. Від представника позивача 16 червня 2020 року надійшло клопотання про долучення до матеріалів справи письмових доказів. Від представника відповідачки 30 червня 2020 року надійшло клопотання про долучення до матеріалів справи розрахунку тіла кредиту, зробленого на підставі виписки по рахунку позивачки. У судове засідання 27 липня 2020 року представник позивача не прибув; про дату, час та місце проведення судового засідання повідомлений належним чином; заяву про відкладення справи не надавав; матеріали справи містять заяву представника позивача про розгляд справи у його відсутність. Відповідачка та її представник в судове засідання 27 липня 2020 року не прибули; про дату, час та місце проведення судового засідання повідомлені належним чином; представник відповідачки надав заяву про розгляд справи у їхню відсутність. Згідно з ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового засідання технічним засобом не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов до таких висновків. Відповідачка звернулась до банку з метою отримання банківських послуг, у зв`язку із чим нею підписано заяву-анкету б/н від 19 липня 2010 року, на підставі якої банк відкрив відповідачці кредитний рахунок № [NUMBER] . У заяві зазначено, що відповідачка підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг та Тарифами банку, які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua, складає між нею та банком договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві. Відповідно до пунктів 2.1.1.2.1. та 2.1.1.2.2. банк за наявності вільних грошових коштів та на підставі аналізу кредитоспроможності клієнта надає йому споживчий кредит у розмірі та на умовах, встановлених договором, а клієнт зобов`язується повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом та інші платежі на умовах, встановлених договором; тип кредиту - відновлювальна кредитна лінія (вид кредиту, який передбачає можливість клієнта отримувати кошти періодично по мірі необхідності в рамках встановленого заздалегідь ліміту, погашати всю суму заборгованості або тільки її частину, здійснювати повторне запозичення протягом терміну дії кредитної лінії. Із довідки наданої позивачем (а.с. 122) вбачається, що кредитний ліміт неодноразово змінювався, так: 17 червня 2014 року встановлено кредитний ліміт 5 000,00 грн.; 01 березня 2016 року - 6 800,00 грн., 18 липня 2017 року - 22 000,00 грн., 27 липня 2017 року - 25 000,00 грн., 02 листопада 2017 року - 27 000,00 грн., 25 березня 2019 року 26 793,67 грн., 13 травня 2019 року - 0,00 грн. Відповідно до листа представника позивача від 25.05.2020 р. № 30.1.0.0/2-20200215/0206 (а.с. 164) відповідачці на підставі кредитного договору від 19 липня 2010 року було надано картки №№ [NUMBER] , [NUMBER] , [NUMBER] , [NUMBER] , остання з яких мала термін дії до 14 лютого 2019 року. Відповідно до довідки, наданої до клопотання представника позивача про долучення письмових доказів від 07 травня 2020 року (а.с. 169) картка № 4149 6293 1067 7232 видана 14 лютого 2019 року - термін дії до вересня 2022 року. Згідно з розрахунком заборгованості станом на 01 січня 2020 року (а.с. 13) відповідачка має заборгованість за кредитним договором від 19 липня 2010 року в сумі 49 453,88 грн., яка складається з: 33 343,52 грн. - заборгованість за простроченим тілом кредиту; 5 445,73 грн. - заборгованість за відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно зі ст. 625 ЦК України; 7 835,49 грн. заборгованість за пенею, а також штрафи - 500 грн. (фіксована частина) та 2 331,14 грн. (процентна складова). Відповідно до виписки по рахунку відповідачки (а.с. 97-121), наданої представником позивача, сформованої за період з 01 січня 1999 року по 25 квітня 2020 року, на рахунок відповідачки надійшло 310 182,22 грн., використано - 360 630,96 грн., баланс на кінець періоду - - 50 448,74 грн.; позивачці враховано в заборгованість, зокрема пеню за прострочку за кредитом, проценти відповідно до ст. 625 ЦК України, відсотки за використання кредитного ліміту. Відповідно до виписки по рахунку відповідачки (а.с. 175-197), наданої представником позивача, сформованої станом на 07 травня 2020 року, позивачці враховано в заборгованість, зокрема пеню за прострочку за кредитом, проценти відповідно до ст. 625 ЦК України, відсотки за використання кредитного ліміту. На підставі даних у виписці по рахунку представник відповідачки надав розрахунок (а.с. 238-267), згідно з яким сума отриманих коштів складає 341 367,61 грн., сума перерахованих на рахунок коштів - 344 494,20 грн., різниця - -3 126,59 грн. Відповідно до частини першої ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У відповідності до частини першої ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до частини першої ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України, публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «ПриватБанк»). Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. Згідно зі ст. 1056-1 ЦК України розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору. Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно зі ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. За змістом статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Частинами першою, другою статті 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Згідно із частиною першою статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Таким чином, у разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі). У заяві позичальника процентна ставка не зазначена. Крім того, у цій заяві, підписаній сторонами, відсутні умови договору про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру. Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив у тому числі, крім тіла кредиту (сума, яку фактично отримав в борг позичальник), стягнути складові його повної вартості, зокрема заборгованість за відсотками за користування кредитними коштами, пеню, штраф (фіксована частина) штраф (процентна складова). Позивач, обґрунтовуючи право вимоги, в тому числі розмір і порядок нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за кредитним договором, посилався на «Умови та правила надання банківських послуг» та «Тарифи Банку», які розміщені на сайті: https://privatbank.ua як невід`ємні частини спірного договору. При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці «Умови та правила надання банківських послуг» та «Тарифи Банку» розуміла відповідачка та ознайомилась і погодилась з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до умов та Правил надання банківських послуг «ПриватБанку», а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачкою кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та щодо сплати неустойки (пені, штрафів), та, зокрема саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви розмірах і порядках нарахування. Крім того, роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування. Суд вважає, що в даному випадку також неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України, за змістом якої - договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПриватБанк» в період - з часу виникнення спірних правовідносин до моменту звернення до суду із вказаним позовом, тобто кредитор міг додати до позовної заяви «Умови та правила надання банківських послуг» та «Тарифи Банку» у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову. За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачці Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком Умови та правила надання банківських послуг» та «Тарифи Банку» не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачкою кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин. При цьому, згідно з частиною шостою статті 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом. Надані позивачем Правила надання банківських послуг «ПриватБанку», з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку - в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останньою і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору. Аналогічна позиція міститься в Постанові Верховного суду від 03 липня 2019 року (справа № 342/180/17, провадження № 14-131цс19). Щодо наданого позивачем розрахунку заборгованості за простроченим тілом кредиту, суд зазначає, що вказаний розрахунок не є первинним документом. Доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно з вказаною нормою Закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це не можливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Відповідно до пункту 62 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 04 липня 2018 року № 75, виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту. Роздруківки, які були надані позивачем в якості виписки з особового рахунку відповідачки не містять будь-яких реквізитів, містять інформацію з різних карток та не містять підпису посадової особи, яка сформувала таку виписку, печатки установи, якою така інформація надається. Така виписка оформлена з порушенням вимог документообігу, не засвідчена належним чином та не відповідає вимогам, які висунуто до офіційного документу, а тому не може слугувати доказом у справі. Таким чином, доказів розрахунку заборгованості, з яких вбачається конкретний період нарахування, вид нарахування, підстави та порядок такого нарахування суду не надано. Подавши свої докази, сторони реалізували своє право на доказування і одночасно виконали обов`язок із доказування, оскільки ст. 81 ЦПК закріплює правило, за яким кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обов`язок із доказування покладається також на осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси (ст. 43, 49 ЦПК України). Тобто, процесуальними нормами встановлено як право на участь у доказуванні (ст. 43 ЦПК України), так і обов`язок із доказування обставини при невизнані них сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Відповідно до ч. 2 ст. 13 ЦПК України збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду. Оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, з точки зору належності, допустимості, достовірності кожного доказу окремо, а також достатності і взаємного зв`язку доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що між позивачем та відповідачкою було укладено кредитний договір №б/н від 19 липня 2010 року, згідно з яким відповідачка отримала кредитну картку з кредитним лімітом, розмір якого неодноразово було змінено - максимальний розмір становив 27 000,00 грн., яким в подальшому користувалась. Водночас позивач не довів правомірність нарахування та стягнення позовних вимог в частині: 5 445,73 грн. - заборгованості за відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно зі ст. 625 ЦК України; 7 835,49 грн. заборгованості за пенею; штрафів - 500 грн. (фіксована частина) та 2 331,14 грн. (процентна складова). Крім того, позивач не довів належними та допустимими доказами розмір заборгованості відповідачки за простроченим тілом кредиту в сумі 33 341,52 грн., яка утворилася на підставі кредитного договору від 19 липня 2010 року та перевищує встановлений кредитний ліміт 27 000,00 грн. Ураховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позову в повному обсязі. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судові витрати слід віднести за рахунок позивача.

Outcome: dismissed