Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-22 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до реєстратора Боглаєва [PERSON] Євгеновича, ІІІ особи [PERSON] про скасування державної реєстрації права власності на житловий будинок. В обгрунтування позову позивач посилається на те, що 14.09.2005 року між позивачкою та TOB «Український промисловий банк» був укладений кредитний договір № 146/ЗК-4 згідно до якого [PERSON] отримала від банку грошові кошти в сумі 15 000 доларів США. Мета кредитування - придбання житлового будинку. Крім того, 14.09.2005 року між сторонами був укладений іпотечний договір 120/33-4, згідно до якого на виконання вимог кредитора [PERSON] передала в іпотеку житловий будинок за адресою: [ADDRESS] . В подальшому 30.06.2010 року між TOB «Український промисловий банк», ПAT «Дельта Банк» та НБУкраїни укладено договір про передачу активів та кредитних зобов`язань TOB Український промисловий банк» на користь ПАТ «Дельта Банк». Таким чином ПАТ «Дельта Банк» набуло право вимоги за кредитним договором. Так, в 2014 році ПАТ «Дельта Банк» звернулось до Мелітопольського міськрайонного суду з позовом про стягнення з [PERSON] заборгованості за кредитним договором. Рішенням суду від 03.10.2014 року по справі № 320/1038/14-ц в задоволенні позовних вимог було відмовлено в повному обсязі, 06.12.2015 року рішення набрало чинності. Отже саме 16.12.2015 року банк втратив право повторного звернення до суду з підстав стягнення заборгованості за кредитним договором, однак 20.08.2018 року між ПАТ «Дельта Банк» та [PERSON] був укладений договір № 694/к про купівлю-продаж майнових прав за яким первісний кредитор відступив шляхом продажу новому кредитору право вимоги за кредитним договором № 146/ЗК-4 від 14.09.2005 року, на підставі даного договору державний реєстратор виконкому Семенівської сільської ради Боглаєв Д [PERSON] . 03.10.2018 року здійснив державну реєстрацію права власності на вищезазначений будинок за [PERSON] . Позивач вважає, що реєстратор в порушення ЗУ «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», згідно з пунктом 1 якого не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно із статтею 4 Закону України «Про заставу» та/або предметом іпотеки згідно із статтею 5 Закону України «Про іпотеку», якщо таке майно виступає як забезпечення зобов`язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що: таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя або є об`єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно; загальна площа такого нерухомого житлового майна (об`єкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв. метрів для квартири та 250 кв. метрів для житлового будинку. Отже, усі можливі способи позбавлення іпотекодавця його майна відносяться до примусового стягнення, що підпадає під обмеження п. 1 Закону про мораторій, яка забороняє примусове стягнення (відчуження без згоди власника) іпотечного майна. Крім того, однією з умов, яка впливає на згоду іпотекодавця на відчуження його майна саме і є мораторій, запроваджений до дня набрання чинності законом, який врегульовує питання особливостей погашення споживчих кредитів (п.З Закону про мораторій). Також позивач вважає, що банк передав фізичній особі [PERSON] право вимоги за кредитним договором, хоча дане право вимоги банком було втрачено, оскільки мається в наявності рішення суду яким було відмовлено банку у стягненні заборгованості за кредитним договором. Крім того, у відповідності до п.1.3 кредитного договору № 146/ЗК-4 кінцевою датою повернення кредиту зазначається 13.09.2012 року. Отже, на теперішній час у кредитора або у особи якій передано права вимоги взагалі відсутнє право вимоги у зв`язку зі спливом терміну позовної давності. Крім того, на теперішній час, у позивачки взагалі відсутні відомості щодо оцінки зазначеного майна. Оскільки на теперішній час існує визначений законом мораторій на звернення стягнення на предмет іпотеки то позивач вважає, що [PERSON] набула право власності неправомірно, таким чином дане право підлягає скасуванню, тому просить визнати протиправними дії державного реєстратора Семенівської сільради Баглаєва Д. Є. щодо реєстрації права власності [PERSON] на б.№ 57 по пров [ADDRESS] . [ADDRESS] , Скасувати державну реєстрацію права власності [PERSON] на вищезазначений будинок. В судовому засіданні позивач та її представник адвокат Медвідь Є. М. підтримали позов та просили його задовольнити. В судовому засіданні відповідач реєстратор Боглаєв Д. Є. заперечував проти задоволення позову, надавши суду заперечення, згідно яких він, здійснюючи свої повноваження, як державний реєстратор, керується діючим законодавством яке регулює державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, якими визначений порядок, спосіб, перелік документів, що застосовуються під час проведення процедури державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень. Стосовно підсудності та підвідомчості вважає, що позовні вимоги повинні розглядатись в рамках КАС України, оскільки дані вимоги за своєю суттю є оскарженням дії індивідуального характеру особи, що реалізовувала владні повноваження як державний реєстратор. Відносно позовних вимог, їх обґрунтування, а також своїх повноважень, зазначає, що згідно з положеннями договору іпотеки сторони досягли згоди про можливість звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання. Позасудове врегулювання здійснюється відповідно до застереження про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в цьому договорі. Іпотекодержатель самостійно визначає один із наступних способів звернення стягнення на предмет іпотеки: передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання у порядку, встановленому статтею 37 Закону України «Про іпотеку»; право іпотекодержателя від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу у порядку, встановленому статтею 38 Закону України «Про іпотеку». Договором встановлено, що у разі застосування передачі предмета іпотеки у власність іпотекодержателя як способу задоволення вимог іпотекодержателя, даний договір є правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на предмет іпотеки. Відступлення прав за іпотечним договором здійснюється без необхідності отримання згоди іпотекодавця, якщо інше не встановлено іпотечним договором, і за умови, що одночасно здійснюється відступлення права вимоги за основним зобов`язанням. Під час ознайомлення із документами, було виявлено, що право вимоги за вищевказаним договором іпотеки (у тому числі) перейшло до [PERSON] на підставі відповідної угоди між банком та [PERSON] , який укладений за результатами проведених публічних торгів в порядку ліквідації ПАТ «Дельта банк». Як вбачається з документів, що долучені до позову, а також надавались реєстратору для проведення реєстрації права власності, право вимоги виражається в національній валюті - гривні, було відчужено за гривні та розрахунок заборгованості, складений у гривнях. Вказане свідчить про відсутність підґрунтя для застосування положень законодавства про мораторій. Згідно з частинами першою, другою статті 37 Закону України «Про іпотеку» іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання. Рішення про реєстрацію права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, що є предметом іпотеки, може бути оскаржено іпотекодавцем у суді. Для проведення державної реєстрації права власності на нерухоме майно реєстратор не має права вимагати документів, що підтверджують оцінку майна, оскільки це не є юрисдикцією реєстратора. Таким чином, посилання позивачки на те, що реєстратор порушив вимоги ЗУ «Про іпотеку» є безпідставними та необґрунтованими. Відповідно до ст. 81 ЦПК України сторона повинна довести (надати докази) тих обставин та фактів, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Так, позивачем не надано доказів, що свідчать про наявність тих фактів та обставин, які вказані у позові. Наприклад, щодо проживання малолітньої дитини будинку, валюту кредиту, необізнаність тощо. Для реєстрації права власності [PERSON] було надано оригінали документів: Договору про відступлення прав вимоги (купівлі-продажу прав вимоги за кредитним договором), на підставі протоколу про проведені прилюдні торги (аукціон) придбання проведено згідно чинного законодавства та розрахунки проведені в національній валюті гривні; Договір про відступлення прав вимоги за іпотечним договором; Витяг з державного реєстру прав на нерухоме майно про заміну іпотекодержателя; Докази передачі право встановлювальних документів новому кредиторові в рамках ЦКУ; Розрахунок заборгованості за зобов`язанням (гривневий); Повідомлення про заміну кредитора, з доказом отримання [PERSON] цього повідомлення; Вимога про усунення порушень зобов`язання і попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом реєстрації права власності в рахунок погашення боргу із доказом отримання вимоги боржником; Договір іпотеки із наявним іпотечним застереженням з правом звернення стягнення шляхом реєстрації права власності на предмет іпотеки на ім`я іпотекодержателя у разі порушення основного зобов`язання. Порядок передбачає дослідження лише вимоги кредитора та іпотечного договору. Натомість заявник надав на ознайомлення докази реальності укладення правочину і вони були досліджені реєстратором. Щодо проживання неповнолітньої дитини в будинку, цей факт заперечується Рішенням суду від 29.08.17 у справі №320/1794/17-ц за позовом про визначення місця проживання дитини та припинення стягнення по аліментам визначено місце проживання дитини с. Семенівка, разом із батьком. І починаючи з 26.09.2017 р. (момент набрання рішенням чинності) і до сьогоднішнього дня дитина мешкає разом із батьком та його новою сім`єю, ходить до Семенівської школи тощо. Вказані обставини також підтверджуються актом обстеження умов проживання дитини, копія якого долучається. Окрім цього, немає відомостей про визнання договору купівлі-продажу прав вимоги за кредитом та іпотечним договором недійсними, що також нівелює всі вимоги про визнання неправомірною реєстраційних дій, проведених відповідачем, тому просить у задоволенні позову відмовити. . Представник ІІІ особи [PERSON] [PERSON] в судовому засіданні заперечував проти задоволення позову, пояснивши, що позов необґрунтований та не підлягає задоволенню, з наступних підстав. Будинком не користується малолітня дитина онука позивачки мешкає зі своїм батьком, копія рішення долучається. Право вимоги придбане за результатами торгів в порядку ліквідації. Реєстратору надані були всі документи, навіть більше, ніж того вимагає закон. Договір купівлі-продажу прав не оскаржений, а тому скасовувати реєстрацію немає підстав. Суд, вислухав сторони, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Як встановлено в судовому засіданні [PERSON] звернулася до державного реєстратора Боглаєва Д. Є., ІІІ особа [PERSON] про скасування державної реєстрації права власності на житловий будинок. Згідно з п.10 ч.2 ст.16 ЦК України,\~одним зі способів захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Якщо порушення своїх прав особа вбачає у наслідках, спричинених рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень, які вона вважає неправомірними, і ці наслідки призвели до виникнення, зміни чи припинення цивільних правовідносин, мають майновий характер або пов`язані з реалізацією її майнових або особистих немайнових інтересів, то визнання незаконними (протиправними) таких рішень є способом захисту цивільних прав та інтересів. При визначенні предметної та/або суб`єктної юрисдикції справ суди повинні виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі. Приватноправові відносини вирізняються наявністю майнового чи немайнового, особистого інтересу учасника. Спір має приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням або загрозою порушення приватного права чи інтересу, зазвичай майнового, конкретного суб`єкта, що підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин, навіть якщо до порушення приватного права чи інтересу призвели управлінські дії суб`єктів владних повноважень (див. Постанову Верховного суду від 21.08.2019 року Справа № 362/5657/17, Провадження № 14-331цс19) Спір про визнання незаконними та скасування рішення про державну реєстрацію права власності на жилий будинок має розглядатися як спір, що пов`язаний з порушенням цивільних прав позивача на майно іншою особою. Належним відповідачем у такій справі є особа, право на майно якої оспорюється (аналогічні висновки Велика Палата Верховного Суду сформулювала, зокрема,\~у постановах від 4 вересня 2018 року\~у справі №\~823/2042/16, від 16 січня 2019 року у справі №\~755/9555/18, від 4 квітня 2018 року у справі № 817/1048/16 та ін.). Ураховуючи те, що спірні правовідносини пов`язані із захистом права власності сторін у справі, Велика Палата Верховного Суду вважає, що цей спір за\~\~предметним і суб`єктним критеріями має вирішуватися за правилами цивільного судочинства. Як встановлено в судовому засіданні, 14.09.2005 року між ТОВ «Укрпромбанк» та позивачем був укладений кредитний договір №146/3к-4 у сумі 15000,00 доларів США на придбання житлового будинку (а.с.6-7). В забезпечення даного договору 14.09.2005 року між сторонами був укладений Іпотечний договір №120/33-4, за умовами якого п.п.4.4, 4.4.1 у випадку настання будь-якої з підстав для звернення стягнення на предмет іпотеки, іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги шляхом прийняття Іпотекодержателем Предмету іпотеки у власність в рахунок виконання основного зобов`язання. Цей іпотечний договір є правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодеоржателя на предмет іпотеки (а.с.8-9). Як встановлено рішенням суду від 03.10.2014 року (а.с.10-16), яке набрало чинності, 31.06.2010 року між ТОВ «Укрпромбанк» АТ «Дельтабанк» та НБУ було укладено Договір про передачу активів кредитних зобовязань, таким чином АТ «Дельтабанк» набув право вимоги за кредитним договором №146/3к-4 від 14.09.2005 року. Цей факт сторонами не оспорюється. Згідно пп.3 п.1 ЗУ «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», протягом дії цього Закону, кредитна установа не може уступити (продати, передати) заборгованість або борг, визначений у підпункті 1 цього пункту, на користь (у власність) іншої особи. Відповідно до п.7 вищезазначеного Закону, дія п.п 3 п. 1 цього Закону не поширюється на банки, віднесені до категорії неплатоспроможних та щодо яких здійснюються процедури виведення з ринку відповідно до\~Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", у частині уступки (продажу, передачі) заборгованості або боргу на користь (у власність) іншої особи (Закон доповнено п.7 згідно із \~ЗУ від 16.07.2015 р. N 629-VIII). Як вбачається з матеріалів справи, 20.08.2018 року між АТ «Дельтабанк» під час ліквідації банку (а.с.17) та [PERSON] був укладений договір купівлі продажу майнових прав (а.с.17-19). Даний договір є чинним та сторонами не оскаржується. Отже посилання позивача на те, що реєстратор Боглаєв Д. Є. при проведенні реєстрації прав власності порушив вимоги ЗУ «Про мораторії» спростовуються матеріалами справи». Суд критично ставиться до тверджень позивача про те, що їй було не відомо про укладення договору купівлі-продажу майнових прав, оскільки цей факт спростовується листом повідомленням, якій позивач отримала 27.08.2018 року (а.с.79), про що є її підпис. Також 27.08.2018 року [PERSON] отримала Вимогу щодо виконання основного зобов`язання та повідомлення про задоволення вимог іпотекодержателя за рахунок предмета іпотеки, про що свідчить її підпис (а.с.80), однак дана вимога не була виконана. Суд також\~критично ставиться\~до тверджень\~позивача,\~та не\~приймає до\~уваги копію\~довідки про\~склад сім`ї\~(а.с.46),\~що за\~вищевказаною адресою\~в [ADDRESS] мешкає\~малолітня дитина\~ [PERSON] ,\~оскільки згідно\~Акту обстеження\~умов проживання\~(а.с.82)\~та Рішення\~суду \~від 29.08.2017\~року №\~320/1794/17-ц,\~малолітня дитина\~ [PERSON] \~мешкає разом\~з батьком\~за адресою: [ADDRESS] . Отже дослідивши усі наявні докази у сторін, суд вважає, що позов в частині визнання протиправними дії державного реєстратора щодо реєстрації права власності та скасування реєстрації не підлягають задоволенню, також згідно вимог ст.141 ЦПК України, не підлягає задоволенню вимога щодо стягнення з відповідача судових витрат.

Outcome: dismissed