Jurisdiction: civil
Date: 2021-08-31 00:00:00

04 грудня 2019 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] , третя особа Служба у справах дітей Радехівської РДА про позбавлення батьківських прав. В позовній заяві зазначає, що 17 лютого 2017 року Радехівським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Львівській області між [PERSON] та [PERSON] зареєстрований шлюб, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] від 17.02.2017 р., відповідний актовий запис №8. Під час шлюбу в них народився син, [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження, серії [NUMBER] , виданим 21.03.2017 р. Радехівським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Львівській області, відповідний актовий запис №41. [PERSON] практично від народження сина не має до нього материнських почуттів, не приділяє сину належної уваги, в грубій формі спілкується з ним, що перешкоджає нормальному розвитку дитини. Крім того, [PERSON] зловживає алкоголем, палить і часто вдається до грубої лайки в присутності дитини, бездумно розтрачає кошти, виплачені державою на користь дитини, неодноразово вона кудись зникала на кілька днів і навіть тижнів, зовсім не зважаючи на те, що їх син ще маленький, потребує особливої турботи, уваги і догляду. Вже близько року [PERSON] зовсім перестала цікавитись розвитком сина, не бере участі у його вихованні та утриманні, каже, що він їй не потрібен. Доказом цього є нотаріально завірена заява від 01.07.2019 р. [PERSON] , жительки [ADDRESS] , про те, що вона, як мати, не заперечує проти позбавлення її батьківських прав щодо її малолітнього сина, [PERSON] , [INFO] , який зареєстрований за адресою: [ADDRESS] . Йому відомо, що [PERSON] завела стосунки з іншим чоловіком і що 05.11.2019 року вона подала до суду позовну заяву про розірвання шлюбу. У зв`язку з вищенаведеним, вся турбота про сина лягла на його плечі. З довідки КП «Радехівське міське водоканалізаційне господарство» №3420 від 03.12.2019 р. та довідки Бишівського старостинського округу Радехівської міської ради Львівської області №782 від 02.12.2019 р. вбачається, що дитина зареєстрована з матір`ю в [ADDRESS] , але фактично проживає з позивачем в будинку його батьків по [ADDRESS] . В довідці Дошкільного навчального закладу с.Бишів №81 від 29.11.2019 р. зазначено, що [PERSON] з 01.04.2019 р. відвідує молодшу різновікову групу Бишівського дошкільного навчального закладу; в дитячий заклад дитину приводять та забирають додому батько дитини та бабуся. Від народження сина у вихованні та догляді за ним мені допомагає мати позивача - [PERSON] . Наголошує, що [PERSON] від матері відвик, не згадує та не питає про неї. Всі вищенаведені факти свідчать про те, що відповідач не виконує відносно сина своїх обов`язків: не піклується про його фізичний і духовний розвиток, навчання, підготовку до самостійного життя, не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, не спілкується з сином, не надає дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей, не сприяє засвоєнню ним загальновизнаних норм моралі; не виявляє інтересу до його внутрішнього світу, не створює умов для отримання ним освіти. Зазначені фактори розцінюються, як ухилення від виховання дитини, свідомого нехтування відповідачем своїми батьківськими обов`язками. Свідоме небажання відповідача піклуватися про здоров`я сина, його фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечувати свого сина необхідними матеріальними умовами для проживання, виховувати його в дусі високої моралі, поваги до людей та суспільства, а також неспроможність відповідача до виправлення власного відношення до батьківських обов`язків та своєї поведінки, змусили його звернутися до суду з метою захисту прав своєї дитини та забезпечення сину кращого майбутнього. Просить ухвалити рішення, яким позбавити [PERSON] , [INFO] , жительку [ADDRESS] , батьківських прав відносно її малолітньої дитини, [PERSON] , [INFO] (а.с.2-4). Ухвалою судді Радехівського районного суду Львівської області відкрито провадження у справі (а.с.16-17). В судовому засідання 12 травня 2021 року замінено третю особу - Службу у справах дітей Радехівської РДА на Службу у справах дітей Червоноградської районної державної адміністрації Львівської області (а.с.51-52). Позивач в судовому засіданні пояснив, що дитина проживає разом із ним, він піклується про неї, а відповідач не приймає участі у вихованні та утриманні дитини, не піклується дитиною. Син не повинен терпіти неправомірної поведінки відповідача. Відповідач не працює, тому не зможе надати сину належне виховання та забезпечення необхідним. Просить позбавити [PERSON] батьківських прав. Представник позивача в судовому засіданні надав пояснення аналогічні викладеним у позовній заяві. Просив ухвалити рішення, яким позов задовольнити. Відповідач в судовому засіданні пояснила, що дитина проживала з нею з липня по листопад 2019 року, поки [PERSON] перебував за кордоном на заробітках. Після приїзду з-за кордону останній забрав дитину до себе, а [PERSON] поїхала на заробітки до Києва, в потім до Польщі. Після повернення з Польщі, [PERSON] спробувала забрати дитину до себе, однак чоловік не віддав сина. Відмову від сина написала для збереження сім`ї та в час, коли батько вигнав її з дитиною з дому. Вона помирилася з чоловіком та приїхала з дитиною до нього. Чоловік обіцяв їй, що після підписання заяви про відмову від дитини вони будуть разом. Однак, спільного життя не склалося, у листопаді 2019 року [PERSON] подала до суду заяву про розірвання шлюбу. В даний час вона працює неофіційно, любить дитину та буде її виховувати й забезпечувати в поному обсязі, просить не позбавляти її батьківських прав. Представник третьої особи - Служби у справах дітей Червоноградської районної державної адміністрації Львівської області, в судове засідання не з`явився,хоч про час та місце розгляду справи був належним чином повідомлений, за вказівкою суду скеровано суду протокол проведення бесіди психологом з малолітньою дитиною (а.с.63-65). Заслухавши пояснення позивача, представника позивача, врахувавши заперечення відповідача, дослідивши подані учасниками справи документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позов не підлягає до задоволення, виходячи з наступних міркувань. Відповідно до вимог ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до положень, викладених у ст.ст.13,81 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. При цьому, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до статті 165 Сімейного кодексу України, з позовом про позбавлення батьківських прав можуть звернутися: один із батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина; заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, у якому вона перебуває; орган опіки та піклування; прокурор; сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Суд встановив, що 17 лютого 2017 року Радехівським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Львівській області між [PERSON] та [PERSON] зареєстрований шлюб, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб, серії [NUMBER] від 17.02.2017 року, відповідний актовий запис №8 (а.с.7). Під час шлюбу в них народився син - [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження, серії [NUMBER] , виданим 21.03.2017 р. Радехівським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Львівській області, відповідний актовий запис №41 (а.с.8). Із нотаріально завіреної заяви [PERSON] від 01.07.2019 року, жительки [ADDRESS] , вбачається, що вона, як мати, не заперечує проти позбавлення її батьківських прав щодо її малолітнього сина, [PERSON] , [INFO] , який зареєстрований за адресою: [ADDRESS] (а.с.9). Відповідно до довідки КП «Радехівське міське водоканалізаційне господарство» №3420 від 03.12.2019 року та довідки Бишівського старостинського округу Радехівської міської ради Львівської області №782 від 02.12.2019 року, дитина зареєстрована з матір`ю в [ADDRESS] , але фактично проживає з позивачем в будинку його батьків по [ADDRESS] (а.с.10,11). В довідці Дошкільного навчального закладу с.Бишів №81 від 29.11.2019 р. зазначено, що [PERSON] з 01.04.2019 р. відвідує молодшу різновікову групу Бишівського дошкільного навчального закладу; в дитячий заклад дитину приводять та забирають додому батько дитини та бабуся (а.с.12). З висновку про недоцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно її малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , №03-32/1101-11 від 17.06.2020 року вбачається, що райдержадміністрація вважає недоцільним позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно її малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] (а.с.24-25). З листів Відділення поліції №1 Червоноградського районного відділу поліції ГУ НП у Львівській області №1072/62 від 22.02.2021 року, №2129/62/01/08 від 05.04.2021 року, №1663/62/03 від 16.03.2021 року, №1822/62/03 від 22.03.2021 року, вбачається, що звернення позивача у справі щодо дій відповідача - [PERSON] , та громадянина [PERSON] були предметом розгляду Відділення поліції №1 Червоноградського районного відділу поліції ГУ НП у Львівській області та скеровувалися на розгляд Радехівського районного суду Львівської області (а.с.47-50). На виконання вимог Радехівського районного суду Львівської області Службою у справах дітей Червоноградської районної державної адміністрації Львівської області в присутності психолога було проведено бесіду з дитиною - [PERSON] , [INFO] , щодо участі у його вихованні матері - [PERSON] , [INFO] . З протоколу проведення бесіди психологом [PERSON] з дитиною - [PERSON] , [INFO] , в присутності [PERSON] , [PERSON] , головного спеціаліста служби у справах дітей Червоноградської РДА Янсевич В.П., судом встановлено, що на задані запитання дитина відповіла, зокрема, окрім іншого: «…Психолог - З ким ти любиш гратися? Дитина - з мамою. Психолог - Хто тобі готує їжу? Дитина - Мама. Психолог - З ким би ти хотів гратися, гуляти? - Дитина - І з мамою, і з татом…» «…Психолог - З ким ти дивишся мульфільми? - Дитина - З татом, з дідусем. Психолог - А куди ти зараз хочеш піти? - Дитина - До мами…» «…Психолог - А з ким би ти хотів поїхати звідси після нашої зустрічі? - Дитина - І з мамою, і з татом…» «…В кінці розмови: ну все я їду до мами…» (а.с.63-65). Статтею 12 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки, або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Відповідно до ч. 4 ст. 155 СК України, ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом, в тому числі за ст. 164 Сімейного Кодексу України - підставою позбавлення батьківських прав. Чинне законодавство зазначає, що позбавлення батьківських прав - це насамперед спосіб захисту прав і інтересів дитини, направлений на позитивний результат у долі неповнолітньої дитини. Відповідно до ч.8 ст. 7 СК України, передбачено, що регулювання сімейних відносин має здійснюватись з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Відповідно до частини першої статті 17 Закону України від 23 лютого 2006 року «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Суд, вважає за необхідне врахувати, що позбавлення судом особи батьківських прав в значенні пункту 2 статті 8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод становить втручання у її право на повагу до його сімейного життя, яке гарантується пунктом 1 статті 8. Таке втручання не становитиме порушення статті 8 лише у тому разі, якщо воно здійснене «згідно з законом», відповідає одній чи кільком законним цілям, про які йдеться в пункті 2 , і до того ж є «необхідним у демократичному суспільстві» для забезпечення цих цілей. Як зауважив Європейський Суд з прав людини у ряді рішень з цього приводу, визначаючи, чи був такий захід, як позбавлення батьківських прав, «необхідним у демократичному суспільстві» слід проаналізувати, чи може він найкраще задовольняти інтереси дитини. Водночас ЄСПЛ нагадує, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага. Практика Європейського суду з прав людини свідчить про те, що питання позбавлення батьківських прав мають ґрунтуватись на оцінці особистості відповідача та його поведінці. Відповідно до ст. 166 СК України позбавлення батьківський прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини. Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків. Європейський суд з прав людини в контексті статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, серед іншого зазначив, що головним критерієм при вирішенні таких справ є інтереси дитини. Підстави позбавлення батьківських прав передбачені частиною першою статті 164 Сімейного кодексу України. Пунктом 2 частини першої статті 164 СК України (у редакції, чинній на час розгляду судами спору) визначено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти. Тлумачення пункту 2 частини першої статті 164 СК України дозволяє зробити висновок, що ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні й остаточні правові наслідки (втрата прав, заснованих на спорідненості) як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України). Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків. Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків. Європейський суд з прав людини у справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року (заява № 31111/04) наголошував на тому, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (параграфи 57, 58). У статті 9 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року зазначено, що держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. Права батьків і дітей, які засновані на спорідненості, становлять основоположну складову сімейного життя, а заходи національних органів, спрямовані перешкодити реалізації цих прав, є втручанням у права, гарантовані статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. У рішенні по справі «Мамчур проти України» від 16 липня 2015 року (заява № 10383/09) Європейський суд з прав людини зауважував, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте основні інтереси дитини є надзвичайно важливими (параграф 100). Розірвання сімейних зв`язків означає позбавлення дитини її коріння, позбавлення матері спорідненості з дитиною, а це буде вважатись виправданим лише за виняткових обставин. Подібні правові висновки викладені у низці постанов Верховного Суду, зокрема від 08 квітня 2020 року у справі № 645/731/18, від 29 січня 2020 року у справі № 127/31288/18, від 29 січня 2020 року у справі № 643/5393/17, від 17 січня 2020 року у справі № 712/14772/17, від 25 листопада 2019 року у справі № 640/15049/17, від 13 березня 2019 року у справі № 631/2406/15-ц, від 24 квітня 2019 року у справі № 331/5427/17. Судова практика щодо застосування положень статті 164 СК України є усталеною. Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України). У частині другій статті 78 ЦПК України передбачено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Згідно з частиною першою статті 80 ЦПК України достатніми є докази, які в своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. При вирішенні питання щодо позбавлення батьківських прав необхідно впевнитися не лише в невиконанні батьками обов`язків по вихованню, а також встановити, що вони ухиляються від їх виконання свідомо, тобто, що вони систематично, незважаючи на всі заходи попередження та впливу, продовжують не виконувати свої батьківські обов`язки. Доведення обставин свідомого, умисного ухилення відповідача від виконання батьківських обов`язків, які можуть бути підставою позбавлення останнього батьківських прав, покладено на позивача. Позбавлення батьківських прав відноситься до крайньої міри відповідальності, а це означає, що застосовується ця міра судом тоді, коли всі інші засоби впливу виявилися безрезультатними. Під час розгляду даної справи судом не встановлено, що відповідач ухиляється від виконання батьківських обов`язків свідомо, тобто, що вона систематично, незважаючи на всі заходи попередження та впливу, продовжує не виконувати свої батьківські обов`язки, оскільки такі обставини не підтверджені належними та допустимими доказами. У справі відсутні докази застосування до відповідача заходів впливу у вигляді попередження з боку органів внутрішніх справ, притягнення до адміністративної відповідальності, бесіди, попередження з боку органу опіки та піклування, органів місцевого самоврядування. Окрім того, в судовому засіданні встановлено, що відповідач намагається спілкуватися та зустрічатися з дитиною, забезпечувати її необхідними речами. Пунктом 18 вищевказаної постанови Пленуму Верховного Суду України передбачено право суду, зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось з батьків з урахуванням характеру, особи батька, а також конкретних обставин справи, відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність зміни ставлення до виховання дітей, поклавши на орган опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків. За таких обставин, суд робить висновки, що позбавлення батьківських прав відповідача відносно її малолітнього сина не забезпечуватиме інтересів самої дитини. Позивач не довів та не надав суду доказів, в чому полягає захист інтересів дитини шляхом позбавлення матері по відношенню до її сина батьківських прав та доказів, які б безспірно свідчили про умисне ухилення відповідачки від виконання батьківських обов`язків відносно сина. Судом встановлено, що відповідач має бажання спілкуватись з малолітнім сином [PERSON] , змінила свою поведінку відносно власної дитини, а також, мати дитини проти позбавлення батьківських прав заперечує й бажає приймати участь у вихованні дитини. З урахуванням наведеного, позбавлення батьківських прав у даному випадку є не доцільним, оскільки така міра відповідальності є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, який за обставин, що склались, застосовувати не можна, а тому, суд вважає, що необхідно відмовити в задоволенні позову. Разом з тим, враховуючи положення п.18 Пленуму Верховного Суду "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав", суд відмовляючи в задоволенні позову про позбавлення цих прав, має попередити відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей), поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків. На підставі ч.1 ст.141 ЦПК України з відповідача на користь позивача сплачений при зверненні до суду судовий збір у розмірі 768 (сімсот шістдесят вісім) гривень 40 (сорок) копійок не стягується.

Outcome: dismissed