Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-21 00:00:00

ТОВ «Компанія «Бізнесторгінвест» звернулось до суду з позовом до ПАТ «Вінницяобленерго», [PERSON] про визнання договору № 3682 на постачання електричної енергії на обєкт по вул. Воїнів Інтернаціоналістів, 14А у м. Вінниці від 29 вересня 2010 року, укладеного між відповідачами, недійсним. Свої вимоги мотивувало тим, що договір суперечить актам цивільного законодавства, зокрема ст. 39 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» (забороняється експлуатація закінчених будівництвом обєктів не прийнятих в експлуатацію). Обставини не введення в експлуатацію обєкту по вул. Воїнів Інтернаціоналістів, 14А у м. Вінниці підтверджуються довідкою Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю від 21 січня 2013 року. Крім того, позивач зазначає про те, що 20 вересня 2006 року між позивачем, ТОВ «Виробничо-торгівельна фірма «ДЛД» та ТОВ «НБК» укладено договір підряду № 20/09-001 щодо будівництва Торгівельно-офісного центру по вул. Воїнів Інтернаціоналістів у м. Вінниці. Позивач зазначає, з посиланням на рішення Вінницького районного суду Вінницької області від 15 жовтня 2013 року, залишеним без змін ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних прав від 26 листопада 2014 року, що сплативши повну вартість обєкту будівництва відповідно до умов договору підряду, набув майнові права на зазначений обєкт, а укладання спірного договору між відповідачами порушує його права та законні інтереси. За наведеного просить визнати недійсним договір постачання електричної енергії від 29 вересня 2010 року № 3682, укладений між відповідачами. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] позовні вимоги підтримав, за обставин, викладених в позовній заяві, просив позов задовольнити. Представник відповідача ПАТ «Вінницяобленерго» [PERSON] в судовому засіданні позов не визнав, вказуючи, що укладання оспорюваного договору не порушує права позивача, адже рішеннями судів, на які посилається позивач, не встановлено право власності позивача на торгівельно-офісний центр по вул. Воїнів Інтернаціоналістів, 14А у м. Вінниці. Одночасно зазначив про те, що на момент укладання договору від 29 вересня 2010 року №3682 сторонами дотримано всіх вимог передбачених законодавством, зокрема [PERSON] на підтвердження права власності, надала копію витягу з державного реєстру про реєстрацію права власності на нерухоме майно. За наведеного просив відмовити у задоволенні позову (а. с. 82-85). Відповідачка [PERSON] в судове засідання не зявилась, хоча про дату, час та місце проведення судового засідання повідомлена належним чином, про причини своєї неявки суд не повідомила. Разом з тим, відповідно до письмових заперечень її представника, наявних в матеріалах справа, позов не визнає з підстав відсутності у позивача права звернення до суду із зазначеними вимогами та незаконності й необґрунтованості його вимог, зважаючи, що в позові відсутнє обґрунтування порушення прав позивача. Також зазначає, що в момент вчинення оспорюваного правочину, сторонами додержано всіх вимог, передбачених цивільним законодавством, а твердження позивача про порушення норм Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» є безпідставним у звязку з тим, що зазначений закон набув чинності в 2011 році, тоді як договір укладався в 2010 році. Суд, заслухавши в судовому засіданні пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши і оцінивши докази в їх сукупності, приходить до висновку, що в задоволенні позову слід відмовити. Між сторонами у справі склалися правовідносини щодо оспорювання дійсності правочину, а саме договору постачання, з підстав порушення на момент вчинення правочину інтересів третьої особи, що регулюються нормами ЦК України в частині правових наслідків недодержання сторонами при вчиненні правочину вимог закону. Судом встановлено, що 29 вересня 2010 року між ВАТ «АК Вінницяобленерго» (ПАТ «Вінницяобленерго») в особі структурної одиниці «Вінницькі міські електричні мережі» та [PERSON] укладено договір № 3682 постачання електричної енергії на обєкт, розташований за адресою м. Вінниця вул. Воїнів Інтернаціоналістів, 14А, відповідно до умов якого постачальник зобовязався продавати електричну енергію з приєднаною потужністю 22 кВт, а споживач зобовязався оплачувати вартість використаної електричної енергії. Договір укладено на строк до 31 грудня 2011 року. Договір вважається продовженим на наступний рік, якщо за місяць до закінчення терміну договору сторони не заявлять про його припинення або перегляд умов (а. с. 7-10). Сторонами підписані Додатки до договору, зокрема Акт розмежування балансової належності, порядок розрахунків, перелік місць встановлення лічильників, графік зняття показників, розрахунок втрат електроенергії в мережах споживача (а. с. 12-16). Заявляючи вимогу про визнання договору постачання недійсним, позивач вказує на порушення його майнових прав внаслідок укладання оспорюваного договору як заінтересованої особи. Відповідно до ч. 5 ст. 11 ЦК України, у випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов'язки можуть виникати з рішення суду. Відповідно до ст. 3 ЦПК України, ст. 15 ЦК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до ч. 3 ст. 215 ЦК України, якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Відповідно до п. 5 постанови пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 20109 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», відповідно до статей 215 та 216 ЦК вимога про визнання оспорюваного правочину недійсним та про застосування наслідків його недійсності, а також вимога про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину може бути заявлена як однією зі сторін правочину, так і іншою заінтересованою особою, права та законні інтереси якої порушено вчиненням правочину. При цьому, коло заінтересованих осіб має зясовуватись судом в конкретному випадку в залежності від обставин справи та правових норм, які підлягають застосуванню до спірних правовідносин. Наявність права на предявлення позову не є безумовною підставою для здійснення судового захисту та є лише однією з необхідних умов реалізації права, встановленим нормами законодавства. Отже, заявляючи вимогу про визнання договору недійсним в якості заінтересованої особи, позивач має довести яким чином порушені його права та законні інтереси, що буде підставою для захисту його порушених прав. Заявляючи вказану вимогу, позивач стверджує, що порушені його майнові права, адже ним виконані умови договору від 20 вересня 2006 року № 20/09-001 та він набув майнового права на обєкт будівництва, розташований по вул. Воїнів Інтернаціоналістів, 14А у м. Вінниця, що встановлено судовими рішеннями. Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 26 листопада 2014 року, на яку посилається позивач, задоволена касаційна скарга ТОВ «Компанія «Бізнесторгінвест», рішення Апеляційного суду Вінницької області від 28 травня 2014 року скасоване, а заочне рішення Вінницького районного суду Вінницької області від 15 жовтня 2013 року залишене в силі, яким позов ТОВ «Компанія «Бізнесторгінвест» задоволено, визнано недійсним договір купівлі-продажу від 20 травня 2009 року укладений між [PERSON] та ПТПМПФ «Едельвейс» про придбання 2/25 часток торгівельного комплексу по вул. Воїнів Інтернаціоналістів 14А в м. Вінниця. Ухвалюючи вказане рішення, суд відмітив, що ТОВ «Компанія «Бізнесторгінвест» виконала свої грошові зобовязання за договором будівельного підряду, тобто вчинило дії спрямовані на виникнення юридичних фактів, необхідних і достатніх для отримання права вимоги щодо переходу права власності на обєкт будівництва або набуття майнових прав на нього (а с. 31-33). Разом з тим, судом не встановлено набуття позивачем права власності на вказаний обєкт. Водночас, як підтверджується матеріалами справи, на момент вчинення спірного договору право власності на 19/200 частку торгівельного комплексу по вул. Воїнів Інтернаціоналістів, 14А в м. Вінниці належало [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу від 20 серпня 2010 року, посвідченого приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу [PERSON], що підтверджується відповідним витягом з реєстру про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 02 вересня 2010 року № 27199878 (а. с. 95). Доказів про те, що дане право власності [PERSON] скасоване позивачем не надано. Натомість, в матеріалах справи міститься копія рішення Апеляційного суду Вінницької області від 28 жовтня 2013 року (справа № 212/5131/2012), яким задоволена апеляційна скарга [PERSON], рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 11 вересня 2013 року в частині визнання недійсним договору купівлі-продажу від 24 квітня 2009 року, укладеного між [PERSON] та [PERSON], щодо купівлі 1/40 частки торгівельного комплексу по вул. Воїнів Інтернаціоналістів, 14А в м. Вінниці скасоване (а. с. 105-110). Відповідно до рішення Апеляційного суду Вінницької області від 15 березня 2013 року (справа № 212/11516/2012), залишеним без змін ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 24 травня 2013 року, апеляційна скарга [PERSON] задоволена, рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 26 жовтня 2012 року скасоване, у задоволені позову ТОВ «Компанія «Бізнесторгінвест» до [PERSON], [PERSON] про визнання договору щодо купівлі-продажу 19/200 частки торгівельного комплексу по вул. Воїнів Інтернаціоналістів, 14А в м. Вінниці відмовлено (а. с.111-117). Відповідно до рішення Апеляційного суду Вінницької області від 04 лютого 2013 року (справа № 212/11462/2012), залишеним без змін ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 22 квітня 2013 року, апеляційна скарга [PERSON] задоволена, рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 26 листопада 2013 року скасоване, у задоволені позову ТОВ «Компанія «Бізнесторгінвест», зокрема і до [PERSON] про визнання договору від 21 квітня 2010 року щодо купівлі-продажу частки торгівельного комплексу по вул. Воїнів Інтернаціоналістів, 14А в м. Вінниці відмовлено (а. с.118-124). Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що заявляючи вимогу про визнання договору недійсним, позивач, який не є стороною оспорюваного правочину не довів наявність факту порушення його прав або інтересів, а тому договір від 29 вересня 2010 року № 3682 не порушує прав позивача, що є самостійною підставою для відмови у задоволенні позовних вимог. Щодо підстав недодержання сторонами вимог встановлених ст. 203 ЦК України, зокрема щодо не введення в експлуатацію обєкту по вул. Воїнів Інтернаціоналістів, 14А в м. Вінниці, суд зазначає наступне. Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Відповідно до ч. 1 ст. 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Позивач вказує на те, що під час укладання оспорюваного договору від 29 вересня 2010 року, сторонами порушено вимоги ст. 39 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», адже обєкт по вул. Воїнів Інтернаціоналістів, 14А в м. Вінниці не введений в експлуатацію, що підтверджується довідкою Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю у Вінницькій області від 21 січня 2013 року № 07-13-121 (а. с. 18). Відповідно до ст. ст. 3, 11, 26 Закону України «Про електроенергетику», в редакції чинній станом на 29 вересня 2010 року (дата укладання оспорюваного договору), відносини, пов'язані з виробництвом, передачею, постачанням і використанням енергії, регулюються цим Законом та іншими нормативно-правовими актами. Органом державного регулювання діяльності в електроенергетиці є Національна комісія регулювання електроенергетики України. Споживання енергії можливе лише на підставі договору з енергопостачальником. Крім того, відносини, що виникають в процесі купівлі-продажу електричної енергії між постачальником та споживачем регулюються Правилами користування електричною енергією, затвердженими постановою НКРЕ від 31 липня 1996 року № 28 та зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 02 серпня 1996 року за № 417/1442. Відповідно до п. п. 1.3, 1.6, 1.13, Правил користування електричною енергією, в редакції чинній станом на 29 вересня 2010 року, постачання електричної енергії для забезпечення потреб електроустановки здійснюється на підставі договору про постачання електричної енергії, що укладається між власником цієї електроустановки (уповноваженою власником особою) та постачальником електричної енергії за регульованим тарифом. Договір про постачання електричної енергії на основі типового договору (додаток 3) укладається постачальником електричної енергії за регульованим тарифом з усіма споживачами та субспоживачами (крім населення), об'єкти яких розташовані на території здійснення ліцензованої діяльності постачальником електричної енергії за регульованим тарифом. Укладення, внесення змін, подовження чи розірвання дії будь-якого із договорів здійснюються відповідно до вимог законодавства та цих Правил. Порядок укладання договору про постачання електричної енергії встановлений розділом 5 «Укладання договорів» Правил користування електричною енергією. Відповідно до п. п. 5.1, 5.2, 5.4 Правил користування електричною енергією, в редакції чинній станом на 29 вересня 2010 року, договір про постачання електричної енергії є основним документом, який регулює відносини між постачальником електричної енергії за регульованим тарифом, що здійснює свою діяльність на закріпленій території, і споживачем та визначає зміст правових відносин, прав та обов'язків сторін. Споживання електричної енергії без договору не допускається. При укладенні договору про постачання електричної енергії сторони визначають його зміст на основі типового договору (додаток 3). Для укладення договору про постачання електричної енергії, договору про технічне забезпечення електропостачання споживача або договору про спільне використання технологічних електричних мереж заявник (споживач, власник технологічних електричних мереж (основний споживач) або субспоживач) має надати відповідній організації такі документи: 1) заяву щодо укладення відповідного договору із зазначенням роду виробничої діяльності, місцезнаходження та банківських реквізитів заявника; 2) акти про розмежування балансової належності та експлуатаційної відповідальності сторін (у разі укладення відповідного договору щодо об'єктів, які вводяться в експлуатацію вперше); 3) однолінійну схему електропостачання об'єкта (у разі укладення відповідного договору щодо об'єктів, які вводяться в експлуатацію вперше); 4) відомості щодо розрахункових засобів обліку (у разі укладення відповідного договору щодо об'єктів, які вводяться в експлуатацію вперше); 5) заявку на очікуваний обсяг споживання електричної енергії та величини споживання електричної потужності у години контролю максимального навантаження енергосистеми (за необхідності), довідку про укладені державні контракти (за наявності), відомості про величину приєднаної потужності і категорії надійності електропостачання струмоприймачів; 6) акти екологічної, аварійної та технологічної броні споживача (за наявності); 7) копію свідоцтва про державну реєстрацію та виписку з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців (для юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців); 8) копію документа, яким визначено право власності чи користування на об'єкт (приміщення) або копію документа, що підтверджує право власності чи користування на земельну ділянку (у разі відсутності на відповідній земельній ділянці об'єкта); 9) копію належним чином оформленої довіреності на право укладати договори особі, яка уповноважена підписувати договори; 10) копію акта допуску про підключення електроустановки та у визначених законодавством випадках - сертифіката відповідності, що видається Держархбудінспекцією та її територіальними органами відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 08.10.2008 № 923 "Про Порядок прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів" (із змінами) (для новозбудованих та реконструйованих електроустановок); 11) паспортні дані силових трансформаторів, кабельних та/або повітряних ліній передачі електричної енергії (для споживачів, у яких розрахункові засоби обліку встановлені не на межі балансової належності) (у разі укладення відповідного договору щодо об'єктів, які вводяться в експлуатацію вперше); 12) довідку про перелік субспоживачів (у разі їх наявності), дані (зазначені у підпункті 4 цього пункту) розрахункових засобів обліку субспоживачів (у разі укладення відповідного договору щодо об'єктів, які вводяться в експлуатацію вперше). Для укладання договору від 29 вересня 2010 року, відповідачка [PERSON] подала до ВАТ «АК Вінницяобленерго» (ПАТ «Вінницяобленерго») в особі структурної одиниці «Вінницькі міські електричні мережі» відповідну заяву від 01 вересня 2010 року (а. с. 87), технічні умови приєднання від 18 серпня 2009 року №43-84-8485 (а. с. 88), акт допуску електроустановки до експлуатації від 07 вересня 2010 року (а. с. 96). На підтвердження права власності на обєкт нерухомості [PERSON] надала постачальнику витяг з Державного реєстру правочинів від 20 серпня 2010 року про придбання 19/200 частки обєкта по вул. Воїнів Інтернаціоналістів 14А в м. Вінниця (а. с 89). З наведеного вбачається, що відповідно до діючого законодавства станом на день укладання оспорюваного договору, сторонами виконано всі необхідні умови. Твердження позивача про неподання декларації про готовність обєкта нерухомості до експлуатації для укладання договору постачання, яка на його думку була необхідною для укладання оспорюваного договору, є безпідставним, адже п. 5.4 Правил користування електричною енергією чітко визначений необхідний перелік документів, який не містить документу про готовність обєкта нерухомості до експлуатації. Твердження позивача про порушення сторонами під час укладання оспорюваного договору вимог ст. 39 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», відповідно до якої до експлуатація закінчених будівництвом об'єктів, не прийнятих (якщо таке прийняття передбачено законодавством) в експлуатацію, забороняється, а зареєстрована декларація про готовність об'єкта до експлуатації або сертифікат є підставою для укладення договорів про постачання на прийнятий в експлуатацію об'єкт необхідних для його функціонування ресурсів - води, газу, тепла, електроенергії, включення даних про такий об'єкт до державної статистичної звітності та оформлення права власності на нього, не можуть бути взяті судом до уваги у звязку з тим, що договір про постачання укладено сторонами 29 вересня 2010 року, тоді як вказаний Закон набув чинності лише в 2011 році. При цьому суд бере до уваги, що відповідно до п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 2009 року №9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», відповідність чи невідповідність правочину вимогам законодавства має оцінюватися судом відповідно до законодавства, яке діяло на момент вчинення правочину. При цьому посилання позивача на лист - розяснення НКРЕКП від 15.11.2015 року №11983/15/61-15, є безпідставними, зважаючи на дату надання цих розяснень. Підсумовуючи наведене, суд приходить до висновку, що у позові слід відмовити у звязку з недоведеністю позивачем факту порушення його прав або інтересів внаслідок укладання договору від 29 вересня 2010 року між ПАТ «Вінницьобленерго» та [PERSON], та недоведеністю обставин недодержання зазначеними сторонами в момент укладання оспорюваного договору вимог встановлених законодавством. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed