Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-19 00:00:00

[PERSON] звернувся в суд з позовом до [PERSON] про стягнення боргу. Позовні вимоги мотивовані тим, що ним, [PERSON], надано [PERSON], за договором позики від 16.05.2017, у вигляді написаної ним власноручної розписки, грошові кошти в сумі 18500 доларів США. Вказані кошти відповідач зобов'язувався повернути до 22.05.2017. Станом на 13.07.2017 відповідач, кошти, які були ним отримані за договором позики у вигляді розписки, не повернув. На підставі наведеного, позивач у своєму позові просив суд винести рішення, яким стягнути з відповідача на його користь грошові кошти в сумі 481925 гривень боргу за договором позики від 16.05.2017, що станом на 13.07.2017 еквівалентно 18500 доларів США та судові витрати по справі. В судовому засіданні представник позивача - [PERSON], позовні вимоги підтримав, покликаючись на доводи наведені в позовній заяві просив таку задовольнити. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, та показав суду. що розписка, по якій позивач вимагає стягнути з відповідача кошти, що нібито отриманні останнім в борг є незрозумілою та не конкретизованою. З тексту вказаної розписки не можливо встановити самі обставини та мету складання останньої, розписка не містить обов'язку повернути отримані кошти. Просить відмовити в задоволенні заявлених вимог. Заслухавши сторін, вивчивши матеріали справи, з'ясувавши обставини справи та перевіривши їх доказами, суд приходить до такого висновку. Відповідно до ст.1046 ЦК за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно із ч.2 ст.1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Отже, письмова форма договору позики з огляду на його реальний характер є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Відповідно до ч.ч.1 та 2 ст.207 ЦК України правочин уважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин уважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Договір позики є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов'язки за ним, у тому числі повернення предмета позики або визначеної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми. Отже, досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суд повинен виявляти їх справжню правову природу, незважаючи на найменування документа, і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки. Крім того, ч.1 ст.1049 ЦК встановлено, що за договором позики позичальник зобов'язаний повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором. Таким чином, розписка як документ, що підтверджує боргове зобов'язання, має містити умови отримання позичальником в борг грошей із зобов'язанням їх повернення та дати отримання коштів. До таких висновків дійшов Верховний суд України у Постанові від 11 листопада 2015 року по справі №6-1967цс15. Згідно ст. 360-7 ЦПК України, висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права. Позивач та його представник, як на підставу позовних вимог посилаються на те що, відповідач [PERSON], 16.05.2017 отримав в борг від позивача [PERSON] 18500 доларів США, які зобов'язувався повернути до 22.05.2017, про що була складена письмова розписка. Однак, дослідивши копію розписки, яка міститься в матеріалах справи (оригінал розписки досліджено в судовому засіданні, її зміст ідентичний копії що міститься в справі), суду є незрозумілим хто саме позичав грошові кошти чи позивач чи відповідач, не зрозуміло хто підписував розписку, оскільки після підпису відсутні ініціали та прізвище особи, що її підписала. Також розписка про отримання грошових коштів не містить зобов'язання про їх повернення, а містить тільки незрозуміле слово "зобоязуятса". Судом достовірно встановлено, що розписка подана як доказ на підтвердження позовних вимог не містить всіх необхідних умов, які вимагаються законодавством, а саме не містить умови отримання позичальником в борг грошей із зобов'язанням їх повернення, є незрозумілою за своїм змістом, тому у задоволенні вказаних позовних вимог слід відмовити.

Outcome: dismissed