Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-19 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом в інтересах малолітнього [PERSON], [INFO], неповнолітньої [PERSON], [INFO], до відповідачки [PERSON], в якому після уточнення позовних вимог просить відібрати дітей у матері без позбавлення її батьківських прав, передати дітей органові опіки та піклування та закріпити за дітьми право на житло. Вимоги мотивуються тим, що суд може постановити рішення про відібрання дітей від матері, не позбавляючи її батьківських прав, якщо залишення дітей у неї є небезпечним для їх життя, здоров'я і морального виховання. Оскільки відповідачка ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків, не створює належних умов для розвитку і виховання дітей, не піклується про їх навчання, фізичний і духовний розвиток, не контролює навчання та поведінку дітей, позивач змушений звернутися до суду з даним позовом. Представник позивача в судовому засіданні підтримала позовну заяву з уточненням, та просила задовольнити з підстав вказаних в позові та уточненні. Також додатково вказала, що 11.11.2016 року за клопотанням служби у справах дітей Московського району та направленням служби у справах дітей Харківської облдержадміністрації малолітнього [PERSON] та неповнолітню [PERSON] тимчасово влаштовано до КЗ «Харівський обласний центр соціально-психологічної реабілітації дітей». Просила відібрати дітей від відповідача без позбавлення її батьківських прав. Відповідач [PERSON] судовому засіданні заперечувала проти задоволення позову та зазначила, що підстав для відібрання дітей немає. Вона веде нормальний спосіб життя, виховує дітей, не зловживає спиртними напоями та наркотичними засобами, забезпечує необхідне харчування, медичний догляд, лікування дітей, крім того матеріально забезпечує дітей та створює їм умови для нормального існування. В судовому засіданні малолітній [PERSON] та неповнолітня [PERSON] відповідно до ст.171 Сімейного Кодексу України висловили свою думку з приводу спору щодо відібрання їх від матері і передачі органу опіки та піклування, та були категорично проти цього, пояснивши кожен окремо, що бажають проживати з матір'ю, відносини з матір'ю добрі. Усі непорозуміння, які виникли в сім'ї, стались лише через сварки між ними, сестрою та братом. В судовому засіданні вихователь КЗ «Харківський обласний ЦСПРД» [PERSON] пояснила, що за час перебування малолітнього [PERSON] та неповнолітньої [PERSON] в їх центрі мати [PERSON] відвідує дітей раз на тиждень. Спілкування відбувається у доброзичливій атмосфері. Між матір'ю та дітьми існують взаєморозуміння та теплі стосунки. Діти бажають повернутись до матері. Заслухавши пояснення учаників судового розгляду, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав. Частиною 1 статті 12 Закону України "Про охорону дитинства" встановлено, що виховання в сім'ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Як було встановлено судом та вбачається з пояснень сторін та матеріалів справи, [PERSON] має двох дітей: малолітнього сина [PERSON], [INFO], та неповнолітню доньку [PERSON], [INFO]. Державні реєстрації народження дітей проведені відповідно до частини першої статті 135 Сімейного кодексу України (витяги з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження відповідно до статей 126, 133, 135 Сімейного кодексу України від 10.09.2016 року №00017088819, 00017088788) Згідно довідки з місця проживання про склад сім'ї та прописку дільниці №31 КП «Жилкомсервіс» від 20.07.2016 року, діти разом з матір'ю зареєстровані та мешкають за адресою: [ADDRESS]. Актом обстеження умов проживання сім'ї [PERSON] від 13.10.2016 року встановлено, що [PERSON] з дітьми [PERSON] та [PERSON] займає 1 кімнату у 2-кімнатній комунальній квартирі з усіма зручностями. Умови проживання задовільні, квартира не приватизована, потребує косметичного ремонту. Для виховання та розвитку дітей створено такі умови: [PERSON] спить на одному ліжку разом з матір'ю, [PERSON] має окреме ліжко. В наявності шафа для одягу з необхідними речами, стіл для навчання. Згідно інформації адміністрації КЗОЗ «Харківська міська дитяча поліклініка №7» від 20.07.2016 року, останнє відвідування [PERSON] закладу - 15.03.2016рік, діагноз: мінімальна мозкова дизфункція, дифузна патологія щитовидної залози. Останній диспансерний огляд [PERSON] відбувся фахівцями за місцем навчання дитини 13.01.2016 року, діагноз: здорова, тубінфікування. Поліклініку діти відвідують в супроводі матері, всі рекомендації лікарів матір'ю виконувались, з боку адміністрації поліклініки скарг на дану сім'ю немає. До служби у справах дітей Московського району неодноразово зверталась адміністрація Харківської загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів №64 з питань вжиття, в межах компетенції, заходів впливу на матір дітей, [PERSON], у зв'язку з неналежним її виконанням батьківських обов'язків з виховання, навчання та догляду за дітьми. Поданням адміністрації Харківської загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів №64 від 12.01.2016 року №13, від 08.02.2016 року №94, від 16.02.2016 року №108, від 05.05.2016 року №294, направленими на адресу начальника служби у справах дітей Московського району УССС ДПСП ХМР, рекомендовано розглянути питання про позбавлення батьківських прав [PERSON] у відношенні неповнолітньої [PERSON] та малолітнього [PERSON] та залучення дітей до виховання у дитячому притулку. Наказами служби у справах дітей Московського району Управління служб у справах дітей Департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради від 14.07.2016 року №101 та 102 малолітній [PERSON], [INFO], та неповнолітня [PERSON], [INFO], взяті на облік служби, як дитина, що перебуває у складних життєвих обставинах, на підставі листа Московського відділу поліції ГУ Національної поліції в Харківській області (м. Харків) від 29.06.2016 року 23833/119-68/01. За інформацією відділу ювенальної поліції Управління превентивної діяльності головного управління Національної поліції в Харківській області від 23.04.2016 року, 18.01.2016 року малолітній [PERSON] знаходився у стані алкогольного сп'яніння, внаслідок чого бригадою ШМД йому була надана медична допомога з госпіталізацією до ОКДЛ №1 з діагнозом: гостре отруєння алкоголем. Згідно інформації Московського ВП від 29.06.2016 року м. Одеса, 19.06.2016 року співробітниками поліції Приморського ВП в Одеській області була затримана та направлена до КЗ «Обласний притулок для дітей «Світанок» Одеської області неповнолітня [PERSON] Відповідно до інформації Московського ВП від 16.03.2016 року, 29.07.2016 року, 01.08.2016 року, [PERSON] неодноразово була притягнена до адміністративної відповідальності, а саме: за ст.ст. 184, 182, 173 КУпАП. До ЖЕО Московського ВП зареєстровані матеріали, які містять відомості щодо неналежного виконання [PERSON] її батьківських обов'язків (№1386 від 13.01.2016 року, №2011 від 18.01.2016 року, №5021 від 11.02.2016 року, №16756 від 05.05.2016 року, №16952 від 06.06.2016 року), через що Московський ВП м. Харкова вважає доцільним позбавити батьківських прав [PERSON] Згідно листів центру соціальних служб для сім'ї, дітей та молоді Московського району м. Харкова від 15.03.2016 року, 23.05.2016 року та 20.07.2016 року, сім'я [PERSON] перебувала під соціальним супроводом ЦСССДМ з 04.01.2016 року по 04.04.2016 року. За період соціального супроводу провести необхідну соціальну роботу не було можливості через те що члени сім'ї не виконували умови договору соціального супроводу. Сім'ї надаються соціальні послуги за карткою обліку роботи з сім'єю. За інформацією ЦСССМД мати не займається вихованням дітей, поводить себе дуже байдуже, внаслідок чого ЦСССМД вважає доцільним позбавити [PERSON] батьківських прав. За клопотанням служби у справах дітей Московського району м. Харкова та направленням служби у справах дітей Харківської облдержадміністрації 11.11.2016 року малолітнього [PERSON], [INFO], та неповнолітню [PERSON], [INFO], тимчасово влаштовано до КЗ «Харківський обласний центр соціально-психологічної реабілітації дітей» за адресою: м. Харків, вул. Краснодарська, буд. 102-а. У відповідності до статті 150 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Аналогічні обов'язки батьків передбачені у статті 12 Закону України «Про охорону дитинства». У статті 170 Сімейного кодексу України визначено вичерпний перелік підстав для відібрання дитини від батьків або одного з них, в тому числі у разі якщо залишення дитини у них є небезпечним для її життя, здоров'я і морального виховання. Зокрема, відібрання дитини від батьків та позбавлення особи батьківських прав є заходом відповідальності батьків за невиконання або неналежне виконання ними своїх батьківських обов'язків. Головною метою такого заходу є захист інтересів малолітніх та неповнолітніх дітей і стимулювання батьків щодо належного виконання своїх обов'язків. Ухилення батьків від виховання дитини, як підстава позбавлення батьківських прав, можлива лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. При вирішенні питання щодо відібрання дітей, необхідно впевнитися не лише в невиконанні матір'ю обов'язків по їх вихованню, а також встановити, що мати ухиляється від їх виконання свідомо, тобто, що вона систематично, незважаючи на всі заходи попередження та впливу, продовжує не виконувати свої батьківські обов'язки. Під час ухвалення рішення про відібрання дитини від батьків або одного з них без позбавлення їх батьківських прав суд бере до уваги інформацію про здійснення соціального супроводу сім'ї (особи) у разі здійснення такого супроводу Так, в судовому засіданні встановлено, що відповідачка не є особою, яка злісно ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків. Згідно з приписами пунктів 15, 16 Пленуму Верховного Суду України №3 від 30.03.2007 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують та інш.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Оскільки підставою для відібрання дитини у батьків є випадки, при яких залишення дитини у них є небезпечним для її життя, здоров'я і морального виховання, докази існування такої небезпеки мають бути однозначними та беззаперечними. Окрім того, в рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Савіни проти України» зазначено, що сам той факт, що дитина може бути поміщена в середовище, більш сприятливе для її виховання, не виправдовує примусового відібрання її від батьків. Такий захід не можна також виправдовувати виключно посиланням на ненадійність ситуації, адже такі проблеми можна вирішити за допомогою менш радикальних засобів, не вдаючись до роз'єднання сім'ї, наприклад, забезпеченням цільової фінансової підтримки та соціальним консультуванням. У будь-якому разі передання дитини під державну опіку слід зазвичай розглядати як тимчасовий захід, здійснення якого має одразу припинятися, коли це дозволяють обставини. Отже, такий захід не може бути санкціонований без попереднього розгляду можливих альтернативних заходів і має оцінюватися в контексті позитивного обов'язку держави вживати виважених і послідовних заходів зі сприяння возз'єднанню дітей зі своїми біологічними батьками, дбаючи при досягненні цієї мети про надання їм можливості підтримувати регулярні контакти між собою та якщо це можливо, не допускаючи розлучення братів і сестер. Враховуючи викладене, суд вважає, що під час судового розгляду позивачем не надано доказів і не зазначено переконливих аргументів на підтвердження того, що відібрання малолітніх дітей у відповідача [PERSON] відповідає інтересам дітей і є необхідним. Письмові докази, які надані позивачем, дійсно свідчать про існування негативних факторів, умов проживання дитини, проте стверджувати на підставі наданих позивачем доказів, що ці умови беззаперечно вказують на існування реальної небезпеки для життя, здоров'я і морального виховання дитини, неможливо. З урахуванням вищенаведеного, суд вважає за доцільне в задоволенні позовних вимог про відібрання дітей від матері без позбавлення батьківських прав та закріплення права на житло відмовити.

Outcome: dismissed