Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-15 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до Державної казначейської служби України, Центрального відділу державної виконавчої служби м. Черкаси Головного територіального управління юстиції у Черкаської області про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, мотивуючи свої вимоги тим, що в провадженні Центрального ВДВС міста Черкаси ГТУЮ у Черкаській області перебувало виконавче провадження № 51160654 з примусового виконання виконавчого листа, виданого 10.03.2016 (справа № 711/380/16-ц), про стягнення з [PERSON] аліментів у розмірі ј частини усіх видів заробітку (доходу), але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 15.01.2015 і до повноліття дитини. Під час примусового виконання зазначеного виконавчого документа у зв`язку з наявною заборгованістю в частині щомісячних платежів державним виконавцем Центрального ВДВС міста Черкаси ГТУЮ у Черкаській області були застосовані заходи примусового виконання, зокрема боржника тимчасово обмежено у праві виїзду з України, накладено арешт на майно боржника. В подальшому, у зв`язку з погашенням наявної заборгованості, зазначені вище заходи примусового виконання були скасовані, про що свідчать постанови старшого державного виконавця, зі змісту яких вбачається, що станом на 01.04.2019 заборгованість зі сплати аліментів [PERSON] погашена у повному обсязі. У зв`язку з погашенням заборгованості, старшим державним виконавцем Центрального ВДВС міста Черкаси ГТУЮ у Черкаській області Постоєнко Михайлом Васильовичем при примусовому виконанні виконавчого провадження № 51160654 в тому числі була винесена постанова від 04.04.2019 про скасування тимчасового обмеження у праві виїзду особи з України. Враховуючи відсутність будь-яких обмежень у праві виїзду за кордон, з метою оздоровлення та відпочинку, позивач по справі придбав міжнародні авіаквитки за маршрутом Київ - Тель-Авів - Київ для себе та своєї рідної сестри [PERSON] . Проте, вказує, що 29.05.2019 у міжнародному аеропорті ''Бориспіль" під час перетину державного кордону України уповноваженою службовою особою підрозділу охорони державного кордону відносно позивача по справі [PERSON] було винесено рішення про відмову у перетинанні державного кордону України. Зазначене рішення було прийнято у зв`язку з наявністю підстави, визначеної статтею 6 Закону України ''Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України", у тому числі у зв`язку з наявністю в базі даних Державної прикордонної служби України відомостей, про зазначену особу відповідно до постанови Придністровського районного суду м. Черкаси від 29.03.2019 № 1242182830. Не зважаючи на відсутність на території України взагалі та у м. Черкасах зокрема Придністровського районного суду, рішення уповноваженої особи підрозділу охорони державного кордону було обґрунтовано наявністю зазначеного обмеження у базі даних та додатково повідомлено, що це відомості, внесені державним виконавцем. Орган охорони державного кордону не має права його аналізувати та повинен враховувати лише факт наявності такого обмеження щодо особи без деталізації підстав та правомірності внесення таких відомостей. Після повернення додому з метою уточнення підстав внесення відомостей про обмеження у праві виїзду за кордон на адресу Головного центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України був направлений запит. Відповідно до листа від 30.05.2019 позивачеві повідомлено, що на момент перетину державного кордону України (29.05.2019) стосовно [PERSON] здійснювалось обмеження у праві виїзду за межі України на підставі постанови Центрального ВДВС м. Черкаси ГТУЮ у Черкаській області від 20.12.2018 ВП № 51160654, винесена державним виконавцем з використанням кваліфікованого електронного підпису із застосуванням засобів кваліфікованого електронного підпису через автоматизовану систему виконавчого провадження при примусовому виконанні виконавчого листа № 711/380/16-ц, виданого 10.03.2016 Придніпровським районним судом м. Черкаси, у зв`язку з наявністю заборгованості по аліментам. Наведене вище дає підстави стверджувати, що у зв`язку з бездіяльністю державного виконавця не було вчасно скасовано накладене відносно позивача обмеження у праві виїзду за кордон, внаслідок чого позивачеві [PERSON] завдана матеріальна та моральна шкода, що стало підставою для звернення до суду з даним позовом. Ухвалою Соснівського районного суду м. Черкаси від 28.08.2019 відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. Центральним відділом державної виконавчої служби м. Черкаси Головного територіального управління юстиції у Черкаської області 30.09.2019 скеровано до суду відзив на позовну заяву, яким просять суд у задоволенні позову відмовити через необгрунтованість, вважають, що позивачем не доведено ті обставини, на які він посилається, не доведено обставин, які б свідчили про неправомірність та незаконність дій державного виконавця та такі, що вчинені з порушенням вимог Закону України «Про виконавче провадження». Вказують, що жодним рішенням суду не визнано, що шкода позивачу [PERSON] завдана незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю Центрального відділу державної виконавчої служби міста Черкаси Головного територіального управління юстиції у Черкаській області та його посадовими або службовими особами, є неприпустиме застосування норм ст. 1173 та 1174 Цивільного кодексу України. Кпім того, позивачем при поданні позову зазначено моральну шкоду в сумі 25000 грн., однак на думку Центрального відділу державної виконавчої служби міста Черкаси Головного територіального управління юстиції у Черкаській області моральна шкода заподіяна позивачу є лише припущенням та не надано доказів. До суду 07.10.2019 скеровано представником Державної казначейської служби України відзив на позовну заяву, яким просить суд у задоволенні позову [PERSON] відмовити. Вказує, що Казначейство жодних прав та інтересів позивача не порушувало, не вчиняло дій, що мали наслідком можливе завдання моральної шкоди, тому Казначейство не повинно нести відповідальність за шкоду, завдану позивачу внаслідок дій інших державних органів. В судове засідання представник позивача - адвокат Попельнюх А.О. не з`явився. Скерував до суду заяву, якою позов підтримав та просив суд його задовольнити в повному обсязі. Розгляд справи проводити за його відсутності. Представник відповідача Центрального відділу державної виконавчої служби м. Черкаси Головного територіального управління юстиції у Черкаської області за довіреністю - Сніцар Н.П. в судовому засіданні позов не визнала, у задоволенні позову просила відмовити в повному обсязі з підстав, викладених у відзиві на позов. В судовому засіданні представник відповідача Державної казначейської служби України за довіреністю - Шимко Б.В. позов не визнав та просив задоволенні позову відмовити в повному обсязі з підстав, викладених у відзиві на позов. Заслухавши думку представників, дослідивши матеріали справи, вивчивши відзиви на позовну заяву, суд вважає наступне. Судом встановлено, що на виконанні в Центральному відділі державної виконавчої служби міста Черкаси Головного територіального управління юстиції у Черкаській області перебували відкриті виконавчі провадження про стягнення з [PERSON] на користь юридичних осіб та держави боргів, в тому числі і виконавче провадження №51160654 з виконання виконавчого листа № 711/380/16-ц від 10.03.2016, що видав Придніпровський районний суд м.Черкаси про стягнення з [PERSON] аліментів в розмірі ј усіх видів заробітку (доходу), але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на користь [PERSON] на особовий рахунок дитини у відділенні державного Ощадного банку України, починаючи з 15.01.2015 і до повноліття дитини. Завершено на підставі п.1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження» 11.04.2019. Рішенням від 29.05.2019 [PERSON] , [INFO] , відмовлено в перетинанні державного кордону України у зв`язку із наявністю однієї з підстав, визначених статтею Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України» у тому числі у зв`язку з наявністю в базі даних Державної прикордонної служби України відомостей, про зазначену особу відповідно до постанови Придністровського районного суду м. Черкаси від 29.03.2019 № 1242182830. Як вбачається зі змісту позовної заяви, позивачем понесено матеріальну шкоду в розмірі 12834 грн. за придбання міжнародних авіаквитків за маршрутом Київ - Тель-Авів - Київ на дві особи. При цьому, з розрахунку оплати № Т0000022099 від 15.05.2019 покупцем згаданих вище авіаквитків є [PERSON] , цей факт підтверджується також дублікатом квитанції № 0.0.1353567704.1 від 15.05.2019 про оплату авіаквитків згідно з замовленням № Т0000022099 від 15.05.2019, де відправником коштів є [PERSON] , який не стороною по справі. Крім того, суд вважає необґрунтованою вимогу позивача щодо повернення суми, сплаченої за квиток сестри позивача - [PERSON] , оскільки, як відомо, остання не мала обмежень щодо виїзду з України і могла безперешкодно продовжити подорож самостійно. Однак, з невідомих причин, вона своїм правом на переліт до Тель-Авіву не скористалася, чим добровільно, без примусу з боку будь-якого державного органу, відмовилася від надання їй послуги. З огляду на цей факт, відшкодування вартості квитка особі, яка з власної волі відмовилася від його використання. Як вказує позивач, саме протиправна бездіяльність відповідачів призвела до порушення його прав. При цьому, позивач суду не надав і судом не здобуто конкретних правових, належних і допустимих доказів, які б свідчили, що саме в результаті бездіяльності відповідачів настали негативні наслідки у вигляді невиїзду за кордон. Згідно зі ст. 1173 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів та шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи. Враховуючи, що жодним рішенням суду не визнані незаконними рішеннями, дії чи бездіяльність відповідачів щодо позивача, тому відсутні правові підстави для застосування норм ст. 1173 та ст. 1174 Цивільного кодексу України, на які посилається позивач. Згідно із ч. 1 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Стаття 23 ЦК України закріплює загальні положення про відшкодування моральної шкоди визначаючи, що моральна шкода полягає, зокрема: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Відповідно до частин 3, ст. 23 ЦК України моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Відповідно до ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи. Згідно з п.3 Постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31.03.1995 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній або юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Пунктом 4 вказаної Постанови визначено, що позивачем має бути зазначено в чому полягає моральна шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її завдано позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується. З пункту 5 цієї ж Постанови вбачається, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Особа (фізична чи юридична) звільняється від відповідальності по відшкодуванню моральної шкоди, якщо доведе, що остання заподіяна не з її вини. Одним із основоположних принципів цивільного судочинства є принцип змагальності сторін, в силу якого сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. При цьому кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У контексті положень одного із основоположних принципів цивільного судочинства - принципу змагальності сторін вирішальним фактором є те, що суд не повинен нічого доказувати за своєю ініціативою, оскільки це - обов`язок сторін, які користуються рівними правами щодо надання доказів, їх дослідження та доведення перед судом переконливості цих доказів. Якщо сторона не подала достатньо доказів для підтвердження певної обставини, то суд робить висновок про її недоведеність. Як вбачається із позовної заяви, як на підставу своїх вимог позивач посилається на те, що внаслідок неправомірних дій відповідачів, йому було завдано моральної шкоди в сумі 25000 грн., яка полягала, зокрема, у підірваному авторитеті позивача у родинному колі та серед членів родини. Відповідно до ч.ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. При вирішенні судом спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають з`ясуванню: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Враховуючи, що суд не знайшов правових підстав для задоволення позову в частині відшкодування матеріальної шкоди, суд не вбачає підстав для задоволення позовних вимог про відшкодування моральної шкоди.

Outcome: dismissed