Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-16 00:00:00

Позивач звернулась до суду із даною позовною заявою. Вказала, що [INFO] в с.Гальжбіївка Ямпільського району Вінницької області помер її рідний брат [PERSON]. Брат був самотнім, проживав біля нею, позивач здійснювала усі витрати на поховання брата. Оскільки тіло брата не було доставлено на розтин, внаслідок скрутного матеріального становища, тому нею не було отримано лікарняної довідки про причину смерті брата, у зв»язку з цим не було зареєстровано факт смерті брата у відділі РАЦС та не видано свідоцтва про смерть. Після смерті брата відкрилась спадщина у вигляді земельної частки (паю) у землі, яка перебуває у колективній власності КСП «Колос» с.Гальжбіївка Ямпільського району Вінницької області. Фактично Вона прийняла спадщину, яка відкрилась після смерті брата, тому що на час відкриття спадщини постійно проживала із спадкодавцем, хоронила його. 01 жовтня 2013 року Ямпільський районний суд Вінницької області своїм рішенням встановив факт смерті її брата [PERSON] визначивши дату смерті [INFO] в с.Гальжбіївка Ямпільського району Вінницької області. 29 жовтня 2013 року вона отримала в органах РАЦС свідоцтво про смерть брата. Крім цього, у деяких документа у них є розбіжності в написанні по батькові, вона записана як «[PERSON]», а брат» [PERSON]». Дані обставини змушують її звернутись до суду із даним позовом. В судовому засіданні позивач [PERSON] доповнила свої позовні вимоги та просила суд встановити факт прийняття спадщини нею після смерті брата, заявлені раніше позовні вимоги підтримала у повному обсязі. Представник відповідача Гальжбіївської сільської ради Ямпільського району Вінницької області в судове засідання не з»явився, не заперечує проти задоволення позовної заяви, про що суду надано письмове повідомлення вихід.№04-05/01 від 16 січня 2014 року, із клопотанням справу розглянути без участі представника сільської ради. Згідно ст.158 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. Дослідивши матеріали справи і надані в ній сторонами докази на обґрунтування заявлених позовних вимог, суд вважає позов підлягає задоволенню частково з наступних підстав. Судом встановлені такі обставини і визначені відповідно до них правовідносини. Із показів свідка [PERSON], яка попереджений про кримінальну відповідальність про завідомо неправдиве показання, судом встановлено, що вона знала покійного брата позивача. Покійний проживав біля позивача. [PERSON] доглядала брата, а після його смерті здійснювала усі витрати пов»язанні з похованням. З урахуванням наведеного, у суду немає підстав ставити під сумнів достовірність правдивість фактів, повідомлених свідком. Даних про її заінтересованість в результаті розгляду справи відсутні, її показання об»єктивно підтверджуються і не суперечать іншим зібраним у справі доказам. Із п.1 ч.1 ст.256 ЦПК України видно, що суд вправі розглядати справи про встановлення родинних відносин, коли цей факт безпосередньо породжує юридичні наслідки. У відповідності із п.7 Постанови Пленуму ВСУ №5 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» суд вправі розглядати справи про встановлення родинних відносин, коли цей факт безпосередньо породжує юридичні наслідки, наприклад, якщо підтвердження такого факту необхідне заявникові для одержання в органах, що вчиняють нотаріальні дії, свідоцтва про право на спадщину або інших спадкових прав. З врахуванням вище викладеного, суд має підстави для встановлення факту, що [PERSON], який помер [INFO] в с.Гальжбіївка Ямпільського району Вінницької області доводився рідним братом [PERSON]. У відповідності до ст.549 ЦК УРСР (ред.1963р.) [PERSON] вступає у володіння та користування спадковим майном, яке залишилось після смерті брата [PERSON]. Відповідно ч.1 ст.1268 ЦК України спадкоємець за законом має право на прийняття спадщини. Фактично після смерті брата [PERSON] позивач прийняла спадщину та вступила у володіння і користування спадковим майном спадкодавця, що передбачено ч.1 п.1 ст. 549 ЦК Української РСР (1963р.), в якій зазначено, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном. Пунктом 2 Постанови пленуму Верховного суду України №7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» передбачено, що справи про спадкування розглядаються судами за правилами позовного провадження, якщо особа звертається до суду з вимогою про встановлення фактів, що мають юридичне значення, які можуть вплинути на спадкові права й обов'язки інших осіб та (або) за наявності інших спадкоємців і спору між ними. Пунктом 24 Постанови пленуму Верховного суду України №7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» передбачено, що особа, яка не прийняла спадщину в установлений законом строк, може звернутися до суду з позовною заявою про визначення додаткового строку для прийняття спадщини відповідно до частини третьої статті 1272 ЦК. Зазначене положення застосовується до спадкоємців, в яких право на спадкування виникло з набранням чинності зазначеним Кодексом. Враховуючи ті обставини, що спадкоємець помер до набрання чинності Цивільного кодексу України 2004 року, то вказані правовідносини відповідно до п. 4 заключних та перехідних положень ЦК України 2004 року регулюються цивільним кодексом Української РСР 1963 року. Відповідно до ст. 548 ЦК УРСР 1963 р. для придбання спадку потрібно, щоб спадкоємець його прийняв. Відповідно до ст. 549 ЦК України визнано що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління чи володіння спадковим майном. Відповідно до п.1 абз. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України у разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила Цивільного кодексу Української РСР, у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом. Вирішуючи питання, що визнання права власності за позивачем на земельну частку (пай), яка залишилась після смерті брата, суд вважає за необхідне в даній частині позову відмовити в задоволенні з наступних підстав. Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування» - справи про спадкування розглядаються судами за правилами позовного провадження, якщо особа звертається до суду з вимогою про встановлення фактів, що мають юридичне значення, які можуть вплинути на спадкові права й обов'язки інших осіб та (або) за наявності інших спадкоємців і спору між ними. Із поданої позовної заяви не видно, що існує спір. Із позовної заяви та доданих до неї матеріалів справи, вбачається, що позивач не надав доказів, які б унеможливлювали отримання свідоцтва про право власності на спадкове майно в Державній нотаріальній конторі. Відповідно до глави 7 Закону України від 02.09.1993 року "Про нотаріат", свідоцтво про право на спадщину видається громадянам нотаріальними конторами за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину у встановленому чинним законодавством порядку. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право спадщини, вимоги про визнання права на спадщину у судовому розгляді не підлягають. Оскільки до позовної заяви не додано доказів про неможливість одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину за законом, суд вважає, що позивачем не втрачено право на отримання в державній нотаріальній конторі. Таким чином суд вважає, що позивач повинен подати до державної нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини і дане питання повинно бути вирішено через нотаріальну контору. Виходячи із наведеного, суд має підстави для задоволення позову частково. В іншій частині позову - відмовити.

Outcome: dismissed