Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-09 00:00:00

Позивач звернулася до суду із зазначеним позовом, в якому просить змінити розмір стягуваних аліментів та стягувати з відповідача в її користь аліменти на дочку [PERSON], [INFO], в розмірі ? частини від усіх видів його доходу щомісячно, але не менше прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня пред'явлення позову і до досягнення нею повноліття. Позов мотивує тим, що згідно рішення Дрогобицького міськрайонного суду від 11 вересня 2017 року присуджено стягувати з відповідача на її користь аліменти на утримання дочки в твердій грошовій сумі в розмірі 1000 грн., починаючи з дня пред'явлення позову і до досягнення дитиною повноліття. Зазначає, що на даний час вказана сума до стягнення є замалою, оскільки дочка потребує значно більшого догляду та матеріальних коштів. З віком у дитини збільшуються потреби для гармонійного духовного та фізичного розвитку. Відповідач не має інших дітей, тому може надавати гідну матеріальну допомогу для своєї дочки. Відповідач сплачує аліменти частково, добровільної домовленості про оплату аліментів між ними не досягнуто. Відтак, вона змушена звернутися до суду з даним позовом. Позивач [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги підтримала, просить позов задоволити. Додатково пояснила, що в державі відбулася інфляція, ціни на товари зросли, збільшився мінімальний розмір аліментів, тому вона просить збільшити розмір аліментів, що стягуються з відповідача. Також зазначила, що відповідач періодично виїжджає закордон, де достатньо заробляє, а тому має змогу сплачувати більший розмір аліментів. Не заперечила щодо ухвалення заочного рішення. Відповідач у судове засідання не з'явився, про причини неявки суд не повідомив, хоча належним чином був повідомлений про час та місце слухання справи рекомендованою кореспонденцією та оголошенням на сайті судової влади, про причини неявки суд не повідомив, заяви про можливість розгляду справи у його відсутності не надав. На підставі вищевказаного, суд вважає за доцільне проводити заочний розгляд даної справи. Небажання відповідача надавати докази в обґрунтування своїх заперечень проти позову, зокрема з причини ухилення від участі в судових засіданнях, дає суду право при заочному розгляді справи обмежитися доказами, наявними в матеріалах справи, та поясненнями позивача. Вислухавши позивача, дослідивши надані суду докази, оцінивши їх в сукупності, суд приходить до наступного висновку. Згідно з вимогами статті 264 ЦПК під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи; та докази на їх підтвердження. Згідно ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим кодексом. Встановлено, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі з 18.11.2012 року, який рішенням Дрогобицького міськарйонного суду від 01.03.2013 року - розірвано. Від даного шлюбу у них 17.06.2011 року народилася дочка [PERSON] (свідоцтво про народження сер[NUMBER]). Згідно рішення Дрогобицького міськрайонного суду від 11.09.2017 року з відповідача стягуються аліменти на користь позивача на утримання доньки в розмірі 1000 грн. щомісячно до досягнення дитиною повноліття. Беручи до уваги вищенаведене, суд вважає, що сума аліментів, яку сплачує відповідач на користь позивача, є недостатньою для забезпечення нормального рівня проживання дитини. Згідно ст. 8 Закону України "Про охорону дитинства" кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Обов'язок утримувати дитину - це моральне і найважливіше правове зобов'язання батьків. У разі їх ухилення від його виконання аліменти можуть стягуватись за рішенням суду. Обов'язок утримувати дітей виникає з моменту їх народження і зберігається до досягнення ними повноліття. Відповідно до ч.3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) в твердій грошовій сумі і виплачуються щомісячно. Вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд враховує матеріальне становище позивача, який утримує дитину, однак самостійно не може це здійснювати повноцінно, оскільки несе інші витрати, пов'язані з її фізичним, духовним та моральним розвитком, і відповідача - платника аліментів (працездатної особи, молодого віку), рівність прав та обов'язків обох батьків щодо дитини, розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, а також ту обставину, що згідно чинного законодавства, мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, вимоги розумності та справедливості. Відтак, суд дійшов переконання, що аліменти слід визначити в розмірі 1/3 частини усіх видів доходу відповідача,але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з дня вступу рішення в законну силу і до досягнення дитиною повноліття, що на думку суду, на даний час буде відповідати інтересам дитини, враховуючи її вік та матеріальні потреби, а також те, що доходи з відрахуванням вищезгаданих витрат повинні забезпечити їй прожитковий мінімум, визначений державою. Встановлений даним рішенням суду розмір аліментів на утримання дитини, є гарантією її прав, встановлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини. Проживання одного з батьків окремо від дитини не повинно впливати на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Суд звертає увагу, що батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, а також зобов'язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя, на що, в тому числі, необхідні й фінансові витрати. Здійснення батьками своїх прав та виконання обов'язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності, відповідно до ч. 1 ст. 155 СК України. Поряд з цим, суд вважає за необхідне роз'яснити, що ч. 1 ст. 192 СК України передбачено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом, - що не позбавляє позивачку чи відповідача права за наявності вказаних підстав та доказів звернутись до суду з таким позовом. Разом з тим, позовна вимога щодо стягнення зміненого розміру аліментів з дати звернення з позовом до суду не підлягає до задоволення, оскільки при визначенні початку строку стягнення аліментів, слід врахувати, що згідно роз'яснень, даних у п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», у новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням законної сили. Враховуючи викладене та

Outcome: dismissed