Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-03 00:00:00

Позивач звернулася до Деснянського районного суду м. Києва з позовом до відповідача про стягнення неустойки (пені) за затримку виплати аліментів. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач посилається на те, що вона перебувала в зареєстрованому шлюбі з відповідачем по справі, рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 11.12.2017 року шлюб між ними було розірвано. Від шлюбу мають спільну дитину - [PERSON] , [INFO] , який проживає разом з нею. Оскільки після розлучення аліментів на утримання сина за усною домовленітю від відповідача не отримувала, тому звернулася до суду з відповідною заявою про стягнення аліментів на її користь на утримання дитини. На підставі судового наказу Деснянського районного суду м. Києва від 22.05.2018 року відповідач зобов`язаний виплачувати аліменти у твердій грошовій сумі на її користь на утримання сина у розмірі 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 21.05.2018 року і до повноліття дитини. Даний судовий наказ Деснянського районного суду м. Києва від 22.05.2018 року нею було пред`явлено до виконання 22.02.2019 року. Проте, відповідачем належним чином не виконується рішення суду щодо сплати аліментів, ним лише одного разу було сплачено суму коштів в розмірі 8100,00 гривень - в січні 2019 року. Зазначає, що внаслідок неналежного виконання відповідачем рішення суду вона, на підставі ч.1 ст. 196 СК України, має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі 1% від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення. За її розрахунками, за період з 21.05.2018 року по 20.01.2019 року сума неустойки, яку відповідач зобов`язаний сплатити на її користь складає 7591,32 грн. 30.08.2019 року позивач [PERSON] подала до канцелярії суду заяву про збільшення розміру позовних вимог та просить суд стягнути з відповідача на її користь неустойку (пеню) за затримку сплати аліментів на утримання сина загальною сумою 10753,00 гривень. Відповідно до вимог ст. 19, 274 ЦПК України справа за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення неустойки (пені) за затримку виплати аліментів розглядалася за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи. Відповідач у встановлений судом строк не надав до суду відзив на позовну заяву, а тому суд на підставі ч. 8 ст. 178 ЦПК України вирішує справу за наявними матеріалами. Заяв та клопотань ані від позивача ані від відповідача до суду не надходило. Суд на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин цієї справи, на які позивач посидається як на підставу своїх вимог, що викладені у позовній заяві та заяві про збільшення розміру позовних вимог, які були досліджені судом, прийшов до наступних висновків. Згідно з ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Приписами п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен при вирішенні питання щодо його цивільних прав та обов`язків … має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Так, Європейський суд з прав людини у своїй прецедентній практиці виходить із того, що положення пункту 1 статті 6 та статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує кожному право подати до суду будь-яку заяву, що стосується його прав і обов`язків цивільного характеру (п.36 рішення ЄСПЛ від 21.02.1975 року у справі "Голден проти Сполученого королівства" та кожен має право на ефективний засіб юридичного захисту (ст.13 Конвенції). Відповідно до вимог ст.5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до вимог ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Суд в межах заявлених позовних вимог (стаття 13 ЦПК України) та наданих сторонами доказів по справі встановив наступні обставини та правовідносини. Судом встановлено, що позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] перебували у шлюбі, зареєстрованому 20.09.1991 року відділом реєстрації актів громадянського стану Печерського району м. Києва. Від даного шлюбу сторони мають спільну дитину - [PERSON] , [INFO] . Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 11.12.2017 року шлюб між позивачем та відповідачем по справі було розірвано. Згідно судового наказу Деснняського районного суду м. Києва від 22.05.2018 року було присуджено до стягнення з відповідача [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання сина [PERSON] у твердій грошовій сумі в розмірі 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 21.05.2018 року і до досягнення дитиною повноліття. З розрахунку заборгованості зі сплати аліментів від 03.07.2019 року, згідно виконавчого листа Деснянського районного суду м. Києва № 754/6366/18 від 25.03.2019 про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання сина [PERSON] , [INFO] , складеного державним виконавцем Деснянського районного відділу державної виконавчої служби м. Київ Головного територіального управління юстиції у м. Києві Шпак Р.В. вбачається, що станом на 01.07.2019 року переплата по аліментам становить 385,50 грн. Відповідно до ч. 1ст. 196 СК України у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але небільше 100 відсотків заборгованості. Відповідно до роз`яснень постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів»(п. 22) роз`яснено, що передбачена ст. 196 СК України відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин, зокрема, у зв`язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. В інших випадках стягується неустойка за весь час прострочення сплати аліментів. Таким чином, виходячи зі змісту ст. 196 СК України, суд повинен встановити факт заборгованості за аліментами й наявність чи відсутність вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду, у її виникненні, та залежно від цього вирішити питання про наявність чи відсутність у одержувача аліментів права на стягнення неустойки. Як вбачається з позовної заяви [PERSON] , з урахуванням уточнень, підставною для звернення до суду є те, що відповідач не виконує належним чином покладені на нього обов`язки за рішенням суду щодо сплати аліментів, загальний розмір неустойки (пені) за затримку сплати щомісячних аліментів сумарно за 11 місяців становить - 10 753,00 гривень. З розрахунку № ВП 58756151/1, виданого 03.07.2019 року Деснянським районним відділом державної виконавчої служби м. Київ Головного територіального управління юстиції у м. Києві вбачається, що сума аліментів, яка підлягає до стягнення становить: 21.05.2018 року - 330,00 грн.; сукупний розмір заборгованості - 330,00 грн.; 01.06.2018 року - 930,00 грн.; сукупний розмір заборгованості - 1260,00 грн.; 01.07.2018 року - 972,00 грн.; сукупний розмір заборгованості - 2232,00 грн.; 01.08.2018 року - 972,00 грн.; сукупний розмір заборгованості - 3204,00 грн.; 01.09.2018 року - 972,00 грн.; сукупний розмір заборгованості - 4176,00 грн.; 01.10.2018 року - 972,00 грн.; сукупний розмір заборгованості - 5148,00 грн.; 01.11.2018 року - 972,00 грн.; сукупний розмір заборгованості - 6120,00 грн.; 01.12.2018 року - 1013,50 грн.; сукупний розмір заборгованості - 7133,50 грн.; 01.01.2019 року - 1013,50 грн.; сплачено боржником - 8100,00 грн.; сукупний розмір заборгованості - 47,00 грн.; 01.02.2019 року - 1013,50 грн.; сукупний розмір заборгованості - 1060,50 грн.; 01.03.2019 року - 1013,50 грн.; сукупний розмір заборгованості - 2074,00 грн.; 01.04.2019 року - 1013,50 грн.; сукупний розмір заборгованості - 3087,50 грн.; 01.05.2019 року - 1013,50 грн.; сукупний розмір заборгованості - 4101,00 грн.; 01.06.2019 року - 1013,50 грн.; сплачено боржником - 5500,00 грн.; сукупний розмір заборгованості: -385,50 грн. Державним виконавцем Деснянського районного відділу державної виконавчої служби м. Київ Головного територіального управління юстиції у м. Києві Шпак Р.В. в даному розрахунку зазначено, що переплата по аліментам станом на 01.07.2019 року становить 385,50 грн. Так, за правовою природою аліментні зобов`язання - це періодичні платежі, які боржник зобов`язаний сплачувати щомісяця і несвоєчасна сплата яких передбачає настання негативних наслідків матеріального характеру у вигляді стягнення неустойки (пені). Неустойка (пеня) - це спосіб забезпечення виконання зобов`язання. Її завдання - сприяти належному виконанню зобов`язання, стимулювати боржника до належної поведінки. Однак таку функцію неустойка виконує до моменту порушення зобов`язання боржником. Після порушення боржником свого обов`язку неустойка починає виконувати функцію майнової відповідальності. Це додаткові втрати неналежного боржника, майнове покарання його за невиконання або невчасне виконання обов`язку сплатити аліменти. Судом було встановлено з розрахунку № ВП 58756151/1, виданого 03.07.2019 року Деснянським районним відділом державної виконавчої служби м. Київ Головного територіального управління юстиції у м. Києві, що після відкриття виконавчого провадження - з травня по грудень, включно, 2018 року, а також, з лютого по травень, включно, 2019 року відповідач на користь позивача грошові кошти не перераховував, а здійснив платежі в січні 2019 року на суму 8100,00 гривень та в червні 2019 року на суму 5500,00 гривень. У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Кузнєцов та інші проти Російської Федерації» зазначено, що одним із завдань вмотивованого рішення є продемонструвати сторонам, що вони були почуті, вмотивоване рішення дає можливість стороні апелювати проти нього, нарівні з можливістю перегляду рішення судом апеляційної інстанції. Така позиція є усталеною у практиці ЄСПЛ (рішення у справах «Серявін та інші проти України», «Проніна проти України») і з неї випливає, що ігнорування судом доречних аргументів сторони є порушенням статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Приймаючи до уваги вказане, суд звертає увагу, що нормами ч. 1 ст. 196 СК України передбачено стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, у разі виникнення заборгованості з вини особи. Як вбачається з розрахунку державного виконавця № ВП 58756151/1 від 03.07.2019 року, дійсно відкрито виконавче провадження з приводу примусового виконання судового наказу Деснянського районного суду м. Києва від 22.05.2018 року щодо стягнення з відповідача по справі на користь позивача аліментів на утримання спільної дитини. Згідно даного розрахунку державного виконавця, станом на 01.07.2019 року заборгованість зі сплати аліментів - відсутня, платежі здійснені відповідачем є нерегулярними, проте, по даному виконавчому провадженню наявна переплата по аліментам в розмірі - 385 грн. 50 коп. Вказане, за переконанням суду, підтверджує про сплату відповідачем аліментів без вжиття спроб ухилення від виконання рішення суду (приховування доходів, зміна місця проживання тощо). З урахуванням викладених обставин, суд приходить до висновку, що сплата відповідачем аліментів, відсутність заборгованості за виконавчим провадженням, свідчить про свідомість відповідача щодо обов`язковості рішення суду, яке набрало законної сили, а тому підстав для нарахування неустойки (пені) за несплату аліментів суд не вбачає. Враховуючи вищевикладене, суд ухвалює рішення про відмову в задоволенні позовних вимог. Згідно п. 2 ч. 5 ст. 265 ЦПК України резолютивна частина рішення суду повинна містити висновок суду про розподіл судових витрат. Згідно ч. 6 ст. 141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша компенсується за рахунок держав. Так, від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються: позивачі - у справах про стягнення аліментів, збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів чи зміну способу їх стягнення, а також заявники у разі подання заяви щодо видачі судового наказу про стягнення аліментів (п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір»). Таким чином, судові витрати по справі, відповідно до ч. 6 ст. 141 ЦПК України, компенсуються за рахунок держави у порядку, встановлену Кабінетом Міністрів України. На підставі вищевикладеного, ст. ст. 195, 196 СК України,

Outcome: dismissed