Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-20 00:00:00

\~ \~ \~ \~ \~05.01.2016 року [PERSON] звернулася до суду з вказаним позовом, посилаючись на те, що наказом №252 начальника відділу освіти, молоді та спорту Чаплинської РДА [PERSON] від 31.12.2015 року її було звільнено з посади директора Чаплинської спеціалізованої школи І-ІІІ ступенів на підставі п.3 ч.1 ст.41 КЗпП України, в звязку з вчиненням нею, як праців-ником, що виконує виховні функції, аморального проступку, несумісного з продовженням даної ро-боти. Позивач [PERSON] вважала даний наказ незаконним, і просила скасувати його, по-новити її на посаді директора Чаплинської спеціалізованої школи І-ІІІ ступенів, стягнути з відпо-відача середній заробіток за час вимушеного прогулу та моральну шкоду в рахунок компенсації спри-чинених моральних страждань. В судовому засіданні позивач [PERSON] підтримала свої вимоги, на-полягала на повному задоволенні позову. Представник позивача [PERSON], яка діє на підставі довіреності, позовні вимоги під-тримала, наполягала на задоволенні позову. Відповідач [PERSON] позов не визнала, просила відмовити в його задоволенні через необґрунтованість. Представник відповідача [PERSON] просила відмовити в задоволенні позову. Заслухавши пояснення\~позивачки та\~її представника,\~відповідачку [PERSON]\~та представ-ників\~відповідачів,\~дослідивши письмові\~матеріали справи\~та оцінивши\~докази у\~їх сукупності,\~суд дійшов\~до висновку,\~що позов\~підлягає частковому\~задоволенню,\~з наступних\~підстав. Статтею 41 КЗпП України\~визначено додаткові підстави розірвання трудового договору з іні-ціативи власника або уповноваженого ним органу з окремими категоріями працівників за певних умов. Відповідно до пункту 3 частини 1\~статті 41 КЗпП України\~вчинення працівником, який ви-конує виховні функції, аморального проступку, несумісного з продовженням даної роботи, є підста-вою для розірвання трудового договору з працівником. Така підвищена відповідальність працівників обумовлена тим, що вони перебувають в осо-бливому правовому стані та виконують специфічні функції, не властиві іншим категоріям праців-ників; їхні дії чи бездіяльність можуть призвести до порушення конституційних прав та свобод гро-мадян, завдати значної шкоди суспільним відносинам та авторитету як самої держави, так і субєктів господарювання. \~Відповідно до абз.3 п.28 постанови Пленуму Верховного Суду від 6 листопада 1992 року № 9 (з наступними змінами) «Про практику розгляду судами трудових спорів», з підстав вчинення амо-рального проступку, несумісного з продовженням даної роботи (п. 3\~ст. 41 КЗпП України), можуть бути звільнені лише ті працівники, які займаються виховною діяльністю, наприклад, вихователі, вчи-телі, викладачі, практичні психологи, соціальні педагоги, майстри виробничого навчання, методисти, педагогічні працівники позашкільних закладів. Таке звільнення допускається як за вчинення амораль-ного проступку при виконанні трудових обовязків, так і не повязаного з ними (вчинення такого про-ступку в громадських місцях або в побуті). Звільнення не може бути визнано правильним, якщо воно проведено лише внаслідок загальної оцінки поведінки працівника, не підтвердженої конкретними фактами.\~\~\~\~\~ \~\~\~У своїй постанові за № 6-3135цс16 від 22.03.2017 року, Верховний Суд України висловив правову позицію щодо додаткових підстав розірвання трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу з окремими категоріями працівників за певних умов, передбачених\~ст.41 КЗпП України. Отже, звільнення працівника, який виконує виховні функції та який вчинив амораль-ний проступок, допускається за наявності двох умов: 1) аморальний проступок повинен бути під-тверджений фактами; 2) вчинення проступку несумісне з продовженням роботи, що має виховну фун-кцію. Таке звільнення допускається за вчинення аморального проступку як при виконанні трудових обов'язків, так і не повязаного з ними (вчинення такого проступку в громадських місцях або в по-буті)\~\~ Отже, виходячи зі змісту заявлених позовних вимог та вимог\~\~п. 3\~ст. 41 КЗпП України, юри-дичним фактом, який підлягає встановленню судом відповідно до вимог\~ст. 214 ЦПК України\~при вирішенні даного спору, є: чи мав місце аморальний проступок, підтверджений конкретним фактом, який став безпосередньо підставою для звільнення працівника; чи є особа такою що займається ви-ховною, або педагогічною діяльністю. \~\~\~\~\~\~ Відповідно до ст. 9 Конвенції МОП N158 про припинення трудових відносин з ініціативи роботодавця 1982 року, яка ратифікована Верховною Радою 04.02.94 року тягар доведення наявності законної підстави для звільнення, як це визначено в ст. 4 цієї Конвенції, лежить на роботодавцю. \~\~\~\~\~\~Судом встановлено, що позивачка [PERSON] з 14.12.2015 року на підставі рішення суду була поновлена на посаді директора школи, але вже 31.12.2015 року була звільнена за наказом №252 на підставі п.3\~ст.41 КЗпП України. Зі змісту вищенаведеного наказу №252 вбачається, що підставами для звільнення стало те, що з моменту фактичного поновлення [PERSON] на раніше займаній посаді директора школи, тобто з 14.12.2015 року, «…вчителі школи, батьки учнів, учні школи в мирних акціях-зібраннях, шляхом звернення з заявами у відповідні інстанції, публікації в соціальних мережах, в друкованих засобах масової інформації висловлюють активну протестуючу позицію допущення [PERSON] до роботи директора школи з мотивацією, що зазначена особа не може перебувати в подальшому на посаді директора школи, виконувати педагогічні та виховні функції, працювати в системі освіти, ос-кільки, вчиняючи корупційне діяння, вчинила аморальний проступок, як особа, яка виконує виховні функції, який є несумісним з продовженням даної роботи, оскільки є таким, що заплямовує високе та почесне звання вчителя…». Також, в даному наказі №252 зазначено, що [PERSON] була притяг-нута до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.172-2 КУпАП постановою Чаплинського район-ного суду Херсонської області від 11 червня 2012 року. Відповідно до ч.1\~ст.81 Цивільного процесуального кодексу України\~(далі\~ЦПК України), кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Постановою апеляційного суду Херсонської області від 03.10.2012 року скасовано постанову Чаплинського районного суду від 11.06.2012 року про притягнення [PERSON] до адміністра-тивної відповідальності за ст.172-2 ч.1 КУпАП, провадження по справі закрито. \~\~\~\~\~\~Відповідно до\~ст. 50 Закону України «Про освіту»\~учасниками навчально-виховного про-цесу є: діти дошкільного віку, вихованці, учні, студенти, курсанти, слухачі, стажисти, клінічні ордина тори, аспіранти, докторанти; керівні, педагогічні, наукові, науково-педагогічні працівники, спеціалі-сти; батьки або особи, які їх замінюють, батьки-вихователі дитячих будинків сімейного типу; пред-ставники підприємств, установ, кооперативних, громадських організацій, які беруть участь у навчаль-но-виховній роботі.\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~ \~\~\~\~\~\~Відповідно до Переліку посад педагогічних та науково-педагогічних працівників, затверд-жених\~Постановою Кабінету Міністрів України від 14.06.2000 року № 963\~зі змінами до посад пе-дагогічних працівників входять: директор, завідувач, завідувач філією, заступник завідувача філією з навчально-виховної (навчальної, виховної) роботи, начальник вищого навчального закладу I та II рів-ня акредитації, професійно-технічного навчального закладу, загальноосвітнього навчального закладу, навчального закладу для громадян, які потребують соціальної допомоги та реабілітації, дошкільного навчального закладу, позашкільного навчального закладу (на якого поширюються умови оплати пра-ці працівників установ і закладів освіти), навчально-методичної, методичної, науково-методичної ус-танови, навчального закладу післядипломної освіти, приймальника-розподільника для дітей органу Національної поліції, притулку для дітей, центру соціально-психологічної реабілітації дітей, психо-лого-медико-педагогічної консультації, навчально-виробничого (міжшкільного) комбінату (центру), школи - дитячого садка, інших навчально-виховних комплексів (об'єднань); їх заступники з навчаль-ної, виховної, навчально-виховної, методичної, виробничої, навчально-методичної, навчально-вироб-ничої роботи; заступники директора з навчально-виховної, навчальної, виховної роботи центрів про-фесійної, медичної, фізичної та соціальної реабілітації інвалідів; ранньої реабілітації дітей-інвалідів. \~\~\~\~\~\~ Судом встановлено, що позивачка, відповідно до її посадової інструкції, не є працівником, який виконує виховну функцію, а є керівником навчального закладу. \~\~Крім того, \~суд не може залишити поза своєю увагою, що відповідач [PERSON], приймаючи рі-шення про звільнення [PERSON] за вчинення аморального проступку, жодним чином не довела наявність такого проступку, і, вказуючи в наказі про звільнення підставу притягнення [PERSON] до адміністративної відповідальності постановою Чаплинського суду 11.06.2012 року, проявила явну упередженість, адже вказана постанова була ухвалена за два з половиною роки до зазначеного наказу, і про її скасування апеляційним суду відповідачці [PERSON] не могло не бути відомим. На думку суду, про вищезазначену упередженість відповідачки свідчить і те, що з моменту поновлення [PERSON] на раніше займаній нею посаді директора школи (14.12. 2015 р) до дати звільнення (31.12.2015 р) минуло лише 16 днів, за які [PERSON] ніяких аморальних проступків не вчиняла. Також, суд звертає увагу на те, що звільнення позивачки з посади директора відбулося без погодження з профспілковою організацією, членом якої є [PERSON]. Діяльність профспілкових організацій регулюється\~Законом України "Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності"\~(далі\~Закон № 1045-XIV). Згідно\~статті 12 Закону № 1045-XIV\~Професійні спілки, їх об'єднання у своїй діяльності не-залежні від державних органів та органів місцевого самоврядування, роботодавців, інших громад-ських організацій, політичних партій, їм не підзвітні і не підконтрольні. Профспілки самостійно ор-ганізовують свою діяльність, проводять збори, конференції, з'їзди, засідання утворених ними органів, інші заходи, які не суперечать законодавству. Забороняється втручання державних органів, органів місцевого самоврядування, їх посадових осіб, роботодавців, їх об'єднань у статутну діяльність проф-спілок, їх організацій та об'єднань. Порядок надання згоди на розірвання трудового договору з ініціативи роботодавця визначе-ний\~статтею 39 Закону № 1045-XIV. У випадках, передбачених законодавством про працю, виборний орган первинної профспіл-кової організації, членом якої є працівник, розглядає у п'ятнадцятиденний термін обґрунтоване пись-мове подання роботодавця про розірвання трудового договору з працівником. Подання роботодавця має розглядатися у присутності працівника, щодо якого воно подано. Розгляд подання за відсутності працівника допускається лише за його письмовою заявою. За бажан-ням працівника від його імені може виступати інша особа, у тому числі адвокат. У разі нез'явлення працівника або його представника на засідання розгляд заяви відкладається до наступного засідання у межах терміну, визначеного частиною першою цієї статті. При повторному нез'явленні працівника без поважних причин подання може розглядатися за його відсутності. У разі, якщо виборний орган первинної профспілкової організації не утворюється, згоду на розірвання трудового договору дає профспілковий представник, уповноважений на представництво інтересів членів профспілки згідно зі статутом. Орган первинної профспілкової організації повідомляє роботодавця про прийняте рішення у письмовій формі у триденний термін після його прийняття. У разі пропуску цього терміну вважа-ється, що профспілковий орган дав згоду на розірвання трудового договору. Рішення профспілки про ненадання згоди на розірвання трудового договору має бути обґрун-тованим. У разі, якщо в рішенні немає обґрунтування відмови у згоді на звільнення, роботодавець має право звільнити працівника без згоди виборного органу профспілки. Відповідачами не надано суду доказів отримання згоди профспілкової організації на розір-вання трудового договору з позивачкою з підстав, передбачених пунктом 3 частини 1\~статті 41 КЗпП. Таким чином, під час розгляду справи по суті, судом не встановлено обставин вчинення [PERSON] аморального проступку, як при виконанні трудових обовязків, так і не повязаного з ними (вчинення такого проступку в громадських місцях або в побуті), а тому суд вважає, що пози-вачку звільнено з явним і грубим порушенням норм\~КЗпП України, і її порушене право підлягає по-новленню. \~\~ \~\~\~\~ Звертаючись до суду з позовом, позивачка просила поновити її на роботі та стягнути середній заробіток за час вимушеного прогулу. Позов у цій частині також підлягає\~\~задоволенню, оскільки су-дом встановлено, що позивачку звільнено незаконно, відповідач не довів законності звільнення пози-вача за п.3\~ст. 40 КЗпП України, а відповідно до вимог\~\~ст. 235 КЗпП України\~у разі звільнення без за-конної підстави\~\~\~\~працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. При винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного про-гулу, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату се-реднього заробітку за весь час вимушеного прогулу. ВСУ в постанові від 14.09.2016 за справою № 6-419цс16 сформував правову позицію щодо розрахунку середньої зарплати за час вимушеного прогулу. З урахуванням норм, зокрема абз. 3 п. 2 Порядку № 100, середньомісячна зарплата за час вимушеного прогулу працівника обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, із якою пов'язана виплата, тобто дню звільнення працівника з роботи. Основою для визначення загальної суми заробітку, що підлягає виплаті за час вимушеного прогулу, є середньоденна (середньогодинна) заробітна плата працівника, яка згідно з п. 8 згаданого Порядку визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом 2-х місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - календарних днів за цей період. Після визначення середньоденної заробітної плати як розрахункової величини для нараху-вання виплат працівнику здійснюється нарахування загальної суми середнього заробітку за час виму-шеного прогулу, яка обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати на середньо-місячне число робочих днів у розрахунковому періоді (абз. 2 п. 8 Порядку № 100). За таких обставин з відповідача на користь [PERSON] необхідно стягнути середній заро-біток за час вимушеного прогулу у сумі 163\~325 грн 60 коп, з розрахунку: Період стягнення: з 31.12.2015 року по 21.05.2018 року. Кількість робочих днів: 594. Середньоденний заробіток: 187 грн 30 коп. Середній заробіток за час вимушеного прогулу: 187 грн. 30 коп. х 594 дня = 111\~256 грн 20 коп. \~\~\~\~\~\~ Відповідно до положень ч. 5\~ст. 235 КЗпП України,\~ст. 430 ЦПК України\~суд допускає не-гайне виконання рішень у справах про присудження працівникові виплати заробітної плати, але не більше ніж за один місяць та поновлення на роботі незаконно звільненого працівника.\~\~\~\~ Згідно ст.237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих звязків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством. Зазначена норма закону містить перелік юридичних фактів, що складають підставу виник-нення правовідносин щодо відшкодування власником або уповноваженим ним органом завданої працівнику моральної шкоди. За змістом указаного положення закону підставою для відшкодування моральної шкоди згідно із ст. 237-1 КЗпП України є факт порушення прав працівника у сфері трудових відносин, яке при-звело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих звязків і вимагало від нього додаткових зусиль для організації свого життя. В п. 13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" (з відповідними змінами) роз'яснено, що відповідно до ст. 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (незаконне звільнення або переведення, невиплати належних йому грошових сум, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров'я умовах тощо), яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для орга-нізації свого життя, обов'язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на влас ника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої на-лежності. Таким чином, захист порушеного права у сфері трудових відносин забезпечується як віднов-ленням становища, яке існувало до порушення цього права (наприклад, поновлення на роботі), так і механізмом компенсації моральної шкоди, як негативних наслідків (втрат) немайнового характеру, що виникли в результаті душевних страждань, яких особа зазнала у зв'язку з посяганням на її трудові права та інтереси. Конкретний спосіб, на підставі якого здійснюється відшкодування моральної шкоди оби-рається потерпілою особою, з урахуванням характеру правопорушення, його наслідків та інших об-ставин. Ураховуючи те, що КЗпП України не містить будь-яких обмежень чи виключень для ком-пенсації моральної шкоди в разі порушення трудових прав працівників, а ст. 237-1 цього Кодексу пе-редбачає право працівника на відшкодування моральної шкоди у обраний ним спосіб, зокрема, повер-нення потерпілій особі вартісного (грошового) еквівалента завданої моральної шкоди, то суд визна-чає розмір цієї шкоди залежно від характеру та обсягу страждань, їх тривалості, тяжкості вимушених змін у її житті та з урахуванням інших обставин. Тобто, за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (незаконного звільнення або переведення, невиплати належних йому грошових сум тощо) відшкодування мо-ральної шкоди на підставі ст. 237-1 КЗпП України здійснюється в обраний працівником спосіб, зокре-ма, у вигляді одноразової грошової виплати. До такого висновку прийшов Верховний Суд України у рішенні по справі № 6-23цс12 від 25.04.2012 року. Вимогу [PERSON], щодо стягнення моральної шкоди суд вважає об-грунтованою, оскільки наявність моральних страждань у позивачки, заподіяних незаконним звіль-ненням, неможливістю виконувати роботу та отримувати заробітну плату, жодних сумнівів у суду не викликає. Суд не може залишити поза своєю увагою, що незаконне звільнення позивачки відбулося через 16 днів після її попереднього поновлення на роботі, в передсвятковий день святкування Нового року. Внаслідок незаконного звільнення [PERSON] вимушена була суттєво змінити звичайний для неї стан життя, витрачати час на проїзд та на відвідування судових засідань в різних судах Хер-сонської області, протягом двох з половиною років до моменту ухвалення рішення. Разом з тим, суд знаходить суму, яку вимагає стягнути [PERSON] в рахунок відшкоду-вання заподіяної їй моральної шкоди, занадто завищеною, і, з урахуванням принципів розумності та справделивості, вважає доцільним зменшити суму моральної шкоди до 10 000 грн, і стягнути її з від-повідача - відділу освіти,\~молоді та\~спорту Чаплинської\~районної Державної\~адміністрації Херсонської\~області. Вимогу позивачки [PERSON], щодо покладення на службову особу - відповідачку [PERSON] обов'язку, відповідно до вимог, передбачених ст.237 КЗпП України, покрити мораль-ну шкод, заподіяну, внаслідок її стягнення, опорному закладу - Чаплинській спеціалізованій школі Чаплинської селищної ради Херсонської області, суд вважає такою, що слід залишити без задово-лення, оскільки право на стягнення зазначеної шкоди в порядку регресу належить організації, з якої цю шкоду буде стягнуто, і виникне це право, безпосередньо, тільки з моменту відшкодування запо-діяної шкоди [PERSON]. Відповідно до п. 1 ч.1\~ст.5 Закону України «Про судовий збір», звільняються від сплати су-дового збору під час розгляду цивільної справи позивачі у справах про стягнення заробітної плати та поновлення на роботі.\~\~\~\~\~\~ Норми ч.6\~ст. 141 ЦПК України\~вказують, що якщо сторону, на користь якої ухвалено рі-шення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави. Таким чином, підлягає стягненню з відповідача органу управління освітою Чаплинської РДА - відділу освіти, молоді та спорту в дохід держави судовий збір в розмірі 640 гри-вень. На підставі викладеного,

Outcome: partial