Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-13 00:00:00

[PERSON] і [PERSON] звернулися до суду з позовом до [PERSON], [PERSON] і [PERSON] у якому просили визнати недійсним договір купівлі-продажу автомобіля Ford Transit, реєстраційний номер [NUMBER], який оформлено на імя [PERSON] В якості обґрунтування позовних вимог зазначено, що позивачами придбано автомобіль Ford Transit, шляхом оформлення відповідної довіреності. У серпні 2014 року позивачі залишили на зберігання своєму синові [PERSON] вказаний автомобіль, після чого у квітні 2015 року дізнались, що автомобіль продано [PERSON], який останній відмовляється повернути. Зважаючи на викладені обставини та враховуючи, що договір купівлі-продажу автомобіля укладено, шляхом введення в оману, позивачі вважають, що договір є недійсним, а тому звернулись до суду. Позивачі та їх представник підтримали позовні вимоги та просили їх задовольнити. Представник відповідача [PERSON] за довіреністю [PERSON] заперечила проти задоволення позову, оскільки вважає, що позовні вимоги є необґрунтованими, а надані суду докази недостатніми для задоволення позову. Автомобіль продано за усним дорученням позивачів і з їх згоди. Відповідач [PERSON] заперечив проти задоволення позову та зазначив, що автомобіль продано за усним дорученням позивачів і з їх згоди. Відповідач [PERSON] заперечив проти задоволення позову, оскільки вважає його необґрунтованим. Автомобіль ним придбано у [PERSON], проте оформлення автомобіля проведено на підставі генеральної довіреності на його імя виданої власником автомобіля. Свідок [PERSON] пояснив, що [PERSON] пропонувала йому та [PERSON] придбати автомобіль Ford Transit, проте вони відмовилися, оскільки була велика ціна. У подальшому, коли [PERSON] запропонував придбати вказаний автомобіль за меншою ціною, то він разом із [PERSON] оглянули автомобіль, однак він вирішив його не купувати, а [PERSON] придбав. Як проводилось переоформлення автомобіля йому не відомо. Заслухавши пояснення сторін, допитавши свідка та дослідивши письмові матеріали справи, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню, виходячи з таких підстав. Відповідно до вимог статей 208, 638, 655 ЦК правочини фізичних осіб між собою на суму, що перевищує двадцять і більше разів розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, крім правочинів, передбачених частиною першою статті 206 ЦК України, належить вчиняти у письмовій формі; договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору; за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Постанова Кабінету Міністрів України №1388 від 07.09.1998 року "Про затвердження Правил державної реєстрації та обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів та мотоколясок" свідчить, що договори купівлі-продажу автомобілів підлягають обов'язковій державній реєстрації. Статтею 210 ЦК України передбачено, що правочин підлягає державній реєстрації лише у випадках, встановлених законом. Такий правочин є вчиненим з моменту його державної реєстрації. Відповідно до вимог статей 215 та 216 ЦК України вимога про визнання оспорюваного правочину недійсним може бути заявлена як однією зі сторін правочину, так і іншою заінтересованою особою, права та законні інтереси якої порушено вчиненням правочину. Згідно ст.230 ЦК України якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (частина перша статті 229 ЦК України), такий правочин визнається судом недійсним. Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування. Судом встановлено, що згідно довіреності від 31.07.2013 року [PERSON], який діє на підставі довіреності від [PERSON], уповноважив [PERSON] та [PERSON] користуватись та розпоряджатись автомобілем Ford Transit, реєстраційний номер [NUMBER] (а.с.10). [PERSON] та [PERSON] зареєстрували 07.05.2015 року шлюб, а тому подружжя отримало спільне прізвище «Куценко», що підтверджується свідоцтвом про шлюб серія І-ОЛ №086665, яке видано 07.05.2015 року виконавчим комітетом Новенської селищної ради м. Кіровограда, актовий запис №27 (а.с.9). Кіровоградським РВ УМВС України в Кіровоградській області проведено перевірку за зверненням [PERSON] щодо неповернення її сином [PERSON] коштів за автомобіль Ford Transit, проте не встановлено наявності ознак злочину (а.с.11-12). На запит суду Територіальним сервісним центром № 3541 надано лист № 27 від 25.12.2015 року, згідно якого вбачається, що автомобіль Ford Transit D, 1984 року випуску, номер кузова [NUMBER], державний номер [NUMBER], зареєстровано за [PERSON] на підставі довідки рахунку ААЕ №180052 від 22.05.2015 року, що видана ФОП [PERSON], що також підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу серія СХТ 113032 від 22.05.2015 року (а.с.34, 59-60). Статтями 11, 60, 212 ЦПК України передбачено, що суд розглядає цивільні справи за зверненням фізичних чи юридичних осіб в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін; кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень; суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Викладені вище обставини свідчать, що позивачі придбали спірний автомобіль, шляхом отримання довіреності від особи, яка мала довіреність від власника автомобіля. Проте, позивачами не проведено перереєстрацію автомобіля, що є обовязковим, оскільки саме з моменту перереєстрації договір купівлі-продажу автомобіля є укладеним. Викладені обставини свідчать, що договір купівлі-продажу автомобіля позивачами не укладався, а тому права та обовязки власника автомобіля позивачі не набули, що позбавляє позивачів права на звернення до суду з позов про визнання правочину щодо спірного автомобіля недійсним, оскільки вони не є власниками, а надана їм довіреність не уповноважує їх представляти в суді інтереси власника щодо спірних питань, які стосуються користування та розпорядження вказаним автомобілем. Позовні вимоги стосуються визнання недійсним договору купівлі-продажу автомобіля Ford Transit, реєстраційний номер [NUMBER], який оформлено на імя [PERSON], однак останній є власником автомобіля Ford Transit D, державний номер [NUMBER], проте позивачами не надано будь-яких доказів, які свідчать, що вказані автомобілі є одним і тим же автомобілем. В якості підстави визнання недійсним договору купівлі-продажу автомобіля позивачами зазначено введення в оману, проте суду не надано жодного доказу, що підтверджує позовні вимоги. Зокрема, відсутні будь-які докази, що дають змогу зясувати кого, щодо яких обставин, які мають істотне значення, а також яким чином, введено в оману та наявність умислу конкретної особи на введення в оману іншої сторони договору. Крім цього, відсутні будь-які докази, зокрема договір купівлі-продажу автомобіля, що свідчать про укладення оспорюваного договору між відповідачами по справі, що позбавляє суд можливості вирішити правильно питання про належність відповідачів. Таким чином, зваживши у сукупності наведені вище докази по справі, суд вважає, що позовні вимоги є необґрунтованими, а тому позов не підлягає задоволенню.

Outcome: dismissed