Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-17 00:00:00

У березні 2017 року [PERSON]М звернувся до суду з даним позовом. Свої вимоги мотивував тим, що 21 грудня 2007 року він надав в борг [PERSON] кошти в розмірі 10\~000 грн., які останній зобовязувався повернути. До цього часу кошти з врахуванням штрафних санкцій не повернув, хоча їх повернення забезпечувалось борговим зобовязанням та ст.546 ЦК України неустойкою. При укладенні договору вони збільшили строк позовної давності до 31 грудня 2013 року. Також умовами договору встановлена неустойка в розмірі 25% від суми заборгованості за кожен день прострочення. За період з 13 березня 2016 року по 15 березня 2016 року пеня становить 25\~000 грн. Просив судового захисту в частині поновлення строку для подання цього позову та визнати поважним причини пропущення позовної давності у звязку зі збільшенням тривалості позовної давності за домовленістю сторін; стягнути з [PERSON] на його користь 500 грн.; судові витрати покласти на відповідача. У судове засідання позивач не зявився. Просив слухати справу в його відсутність. У судове засідання відповідач не зявився. Про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Подав суду свої заперечення. Просив суд відмовити в задоволенні позову як з необґрунтованості, так і через пропуск строку позовної давності. Дослідивши матеріали справи, обґрунтування позовних вимог, суд вважає, що у задоволенні позовних вимог слід відмовити з наступних підстав. Відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Як визначено у ст. 10 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом. При розгляді справи судом встановлено, що рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 10 липня 2009 року задоволено позов [PERSON] та стягнуто з [PERSON] борг в розмірі 10 000 грн., неустойки в розмірі 25% за кожний день прострочення в розмірі 100 000 грн., індекс інфляції за весь час прострочення грошового зобовязання 2230 грн., три відсотки річних в розмірі 366 грн., судові витрати в розмірі 30 грн.. Рішенням Апеляційного суду Київської області від 13 жовтня 2009 року рішення районного суду змінено в частині стягнення неустойки, зменшивши суму до 100 грн. За судовими рішеннями, які набрали законної сили, видано виконавчий лист, який предявлений для примусового виконання до ВДВС Києво-Святошинського РУЮ Київської області. З поданого суду відомостей про відрахування УПФУ в Києво-Святошинському районі №180221 вбачається, що за постановою державного виконавця з 01 травня 2010 року почалось відрахування на виконання вищевказаного виконавчого листа. На даний час відрахування припинено через погашення боргу. Позивачем надано суду договір про збільшення тривалості позовної давності. Так, згідно даної розписки сторони погодили, що відносно позовних вимог, повязаних з поверненням [PERSON] [PERSON] основного боргу, неустойки, врахування інфляції - до 31 грудня 2013 року. Вищевказані обставини не підлягають доказуванню у розуміння ст. 61 ЦПК України, оскільки встановленні рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 02 червня 2016 року. Звертаючи до суду з позовом про стягнення неустойки позивач вказав, що [PERSON] борг з врахуванням штрафних санкцій не повернув, тому має сплатити неустойку по борговому зобовязанні за 21 грудня 2007 року за період: з 13 березня 2016 року по 15 березня 2016 року. Разом з тим, в матеріалах справи відсутні докази невиконання судового рішення про стягнення боргу за розпискою від 21 грудня 2007 року станом на березень 2016 року, не вказано в позові його розмір. Не надані дані докази і в судовому засіданні, не заявлено клопотання про витребування доказів у разі складнощів в їх отриманні. Натомість, судовим рішенням, яке набрало законної сили, встановлено, що судове рішення було виконане повністю у липні 2015 року. [PERSON] не надав суду жодного доказу на підтвердження існування станом на березень 2016 року будь-якого зобовязання [PERSON] за договором позики від 21 грудня 2007 року. За ст. 260 ЦК України порядок обчислення позовної давності не може бути змінений за домовленістю сторін. Відповідно до ч. 3 та 4 ст. 267 Цивільного кодексу України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. У п. 11 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 18 грудня 2009 р. "Про судове рішення у цивільній справі" роз'яснено, що встановивши, що строк для звернення з позовом пропущено без поважної причини, суд у рішенні зазначає про відмову в позові з цих підстав, якщо про застосування позовної давності заявлено стороною у спорі, зробленою до ухвалення ним рішення, крім випадків, коли позов не доведено, що є самостійною підставою для цього. За ст. 59 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Відповідно до ст. 60 ЦПК України доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Так, позивачем не подано належних та допустимих доказів на підтвердження своїх вимог, що є підставою для відмови в задоволенні позову про стягнення неустойки з 13 березня 2016 року по 15 березня 2016 року.

Outcome: dismissed