Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-19 00:00:00

01.04.2016 року позивач [PERSON] звернулася до суду із позовом до відповідача, який 18.05.2016 року уточнила та просить стягнути з [PERSON] аліменти на утримання дітей [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], у розмірі 1000 грн. щомісячно на кожну дитину до досягнення дітьми повноліття; позбавити [PERSON] батьківських прав відносно неповнолітніх дітей. При цьому позивач посилається на те, що сторони до 12.03.2012 року перебували у зареєстрованому шлюбі, від якого у них народилося двоє дітей. Позивач вказує, що рішенням Кіровського міського суду Донецької області від 27.02.2012 року з відповідача стягнуто аліменти на утримання дітей у розмірі 1/3 частини всіх видів доходу щомісячно, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідач після звільнення з роботи почав отримувати мінливий дохід, у зв'язку із чим позивач змушена звернутися до суду із вимогою про стягнення аліментів у твердій сумі. Окрім того, позивач вказує, що після розірвання шлюбу відповідач не приймає участі у вихованні дітей, позивач разом із новим чоловіком проживає у Республіці Молдова, а відповідач, як вказує позивач, залишився проживати на окупований території України, тому просить суд позбавити відповідача батьківських прав. Позивач [PERSON] до судового засідання не з'явилася, повідомлялася належним чином, причини неявки суду невідомі. Представник позивача [PERSON] у ході розгляду справи позовну заяву підтримувала та просила її задовольнити, проте в подальшому до судового засідання не з'явилася, повідомлялася належним чином, причини неявки суду невідомі. Відповідач [PERSON] до судового засідання повторно не з'явився, повідомлявся належним чином у відповідності до ст. 74 ЦПК України, причини неявки суду не повідомив. Представники третіх осіб органу опіки та піклування Київської районної адміністрації Одеської міської ради - Чорнобай О.А. та Служби у справах дітей Одеської міської ради - [PERSON] у судовому засіданні вирішення справи залишили на розсуд суду. При цьому представник Служби у справах дітей Одеської міської ради надала до матеріалів справи лист служби у справах дітей Одеської міської ради, та пояснила, що згідно акту перевірки соціально-житлових умов від 22.03.2016 року, позивач разом із дітьми проживає у м.Кишинів. Відповідно до ч. 4 ст. 169 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Вислухавши представника органу опіки та піклування Київської районної адміністрації Одеської міської ради, та представника Служби у справах дітей Одеської міської ради, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного. Як встановлено у судовому засіданні, сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 21.04.2007 року до 12.03.2012 року, що вбачається із свідоцтва про шлюб /а.с. 8/ та рішення Кіровського міського суду Донецької області від 12.03.2012 року /а.с. 9/. Від шлюбу у сторін народилося двоє дітей: [PERSON], [INFO], актовий запис № 111, та [PERSON], [INFO], актовий запис № 118, що слідує із відповідних свідоцтв про народження, виданих Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Кіровського міського управління юстиції у Донецькій області /а.с. 6-7/. Рішенням Кіровського міського суду Донецької області від 27.02.2012 року по справі № 524/1740/2012, стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання дітей: [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], у розмірі 1/3 частини від усіх видів прибутків щомісячно, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на кожну дитину, починаючи з 22.02.2012 року, до досягнення дітьми повноліття /а.с. 10/. Згідно довідки № [NUMBER] від 10.12.2014 року про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, [PERSON] разом з дітьми: [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], прибули з [ADDRESS], та фактичне їх місце проживання: [ADDRESS] /а.с. 12/. Матеріали справи містять нотаріально посвідчену заяву відповідача [PERSON] від 01.07.2014 року про надання згоди на виїзд за кордон на постійне місце проживання до Республіки Молдова його малолітніх дітей: [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO] /а.с. 13-14/. Судом встановлено, що позивач [PERSON] 20.06.2014 року зареєструвала шлюб із [PERSON], актовий запис № 103, що вбачається із свідоцтва про одруження /а.с. 11/. Чоловік позивача має намір усиновити дітей позивача: [PERSON] та [PERSON], що слідує із нотаріально посвідченої заяви [PERSON] від 24.03.2016 року /а.с. 15-16/. Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Частиною 1 ст. 184 СК України передбачено, що якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Положенням частини 1 ст. 192 СК України встановлено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом збільшено за рішенням суду за позовом одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Відповідно до п. 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15.05.2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров'я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Так, предметом доказування у спорі щодо зміни розміру аліментів, які підлягають стягненню за рішенням суду є зміна матеріального стану, сімейного стану, зміна стану здоров'я платника або отримувача аліментів. Згідно з ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Проте, позивачем всупереч положень ч. 1 ст. 60 ЦПК України та Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15.05.2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» не надано взагалі жодних доказів зміни матеріального стану, зміни стану здоров'я як позивача та дітей, так і відповідача. Та напроти, досліджене судом свідоцтво про одруження позивача із [PERSON] не свідчить про погіршення матеріального становища позивача та дітей. При цьому посилання позивача у позовній заяві на звільнення відповідача з роботи та отримання ним мінливого доходу, не знайшло свого підтвердження вході розгляду справи. З урахуванням вказаного, суд приходить до висновку, що вимоги позивача про зміну розміру аліментів не підлягають задоволенню, так як необґрунтовані та недоведені. Стосовно позовних вимоги [PERSON] про позбавлення відповідача батьківських прав щодо малолітніх дітей, суд зазначає наступне. При прийнятті рішення по справі судом також береться до уваги, що Європейський суд з прав людини (Справа "Савіни проти України" (Заява N 39948/06) у своєму рішенні від 18.12.2008 року наголошував, що право батьків і дітей бути поряд один з одним становить основоположну складову сімейного життя і що заходи національних органів, спрямовані перешкодити цьому, є втручанням у права, гарантовані статтею 8 Конвенції про захист прав і основних свобод людини. Крім того діти та батьки не повинні розлучатися всупереч їх волі, за винятком випадків, коли таке розлучення необхідне в інтересах дитини і цього вимагає рішення суду, що набрало законної сили (ст.114 наведеного вище Закону). Такі ж положення містяться у Конвенції ООН про права дитини, де зазначено, що дитині для повного та гармонійного розвитку необхідно зростати в сімейному оточенні. Згідно зі статтею 9 Конвенції Держави-сторони дбають про те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їхньому бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи за судовим рішенням визначають відповідно до застосовного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в інтересах дитини. Вирішення такого питання може бути необхідним у тому чи іншому випадку, коли, наприклад, батьки жорстоко поводяться з дитиною чи не піклуються про неї. При цьому всім заінтересованим сторонам надається можливість брати участь у вирішенні такого питання та викладати свою позицію. Частиною 1 ст. 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними-установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Згідно з п. 16 Постанови №3 Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 року "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. У ході розгляду справи за клопотання сторони позивача судом було зобов'язано Службу у справах дітей Одеської міської ради підготувати проект висновку, а орган опіки та піклування Київської районної адміністрації Одеської міської ради відповідно надати висновок щодо доцільності чи недоцільності позбавлення батьківських прав [PERSON], стосовно неповнолітніх дітей: [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO]. З листа Служби у справах дітей Одеської міської ради № 05/7240 від 17.08.2016 року слідує, що Службою розглядалася заява [PERSON] від 04.07.2016 року стосовно доцільності позбавлення батьківських прав [PERSON]. У листі вказано, що враховуючи, що малолітня [PERSON], [INFO], за адресою, вказаною [PERSON]: [ADDRESS], не проживає, а фактично проживає: муніципалітет Кишинів, [ADDRESS], Службою повернуто заявнику документи, так як вирішення питання не належить до компетенції Служби у справах дітей Одеської міської ради. Судом досліджено акт перевірки соціально-побутових умов [PERSON], що проживає: муніципалітет Кишинів, [ADDRESS], згідно з яким, перевіркою встановлено, що за адресою: муніципалітет Кишинів, [ADDRESS] проживають: [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO]. При вихованні та утриманні дітей [PERSON] отримує матеріальну і моральну підтримку свого чоловіка [PERSON] та від матері чоловіка - [PERSON] Окрім того, судом досліджено протокол бесіди від 15.07.2016 року, яким встановлено, що виходом за адресою: [ADDRESS], встановлено, що [PERSON] останні декілька років у вказаній квартирі не проживала. Таким чином, судом встановлено, що [PERSON] разом із малолітніми дітьми: [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], не проживає за адресою: [ADDRESS], про зміну місця проживання суд належним чином не повідомила та де перебуває позивач та діти суду невідомо. Також, враховуючи, що Службою у справах дітей Одеської міської ради повернуто заявнику [PERSON] документи, оскільки вирішення питання не належить до компетенції Служби у справах дітей Одеської міської ради, а саме у зв'язку із фактичним не проживанням дітей у м. Одесі, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] стосовно позбавлення відповідача батьківських прав у відношенні дітей не підлягають задоволенню, так як всупереч положень ч. 1 ст. 60 ЦПК України дані вимоги є необґрунтованими та недоведеними. Проаналізувавши встановлені обставини, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] не підлягають задоволенню у повному обсязі, так як необґрунтовані та недоведені.

Outcome: dismissed