Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-21 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON], треті особи: Орган опіки та піклування виконкому Красноармійської міської ради, орган опіки та піклування Жовтневої районної адміністрації Маріупольської міської ради про позбавлення батьківських прав, стягнення аліментів. В обґрунтування своїх позовних вимог вказала, що вона є хрещеною матір»ю [PERSON], [INFO]. Рідною матір»ю [PERSON] є [PERSON] У 2007 році вона забрала дитину до себе, оскільки її мати опинилась в скрутному становищі по причині відсутності житла. Дитина прожила у неї 7 місяців, в подальшому її забрала до себе мати, у якої [PERSON] прожила до травня 2010 року. З травня 2010 року вона в другий раз забрала дитину до себе в м. Красноармійськ та до цього часу [PERSON] проживає разом з нею. Відповідачка по справі приїхала до них 2-3 рази на рік, проте вихованням дочки не займалась, не цікавилась її навчанням. Оскільки дитина на повністю протягом 5 років знаходиться на її утриманні, відповідачка не займається вихованням дитини, матеріально її не забезпечує, просить позбавити її батьківських прав. В судовому засіданні позивачка підтримала свої позовні вимоги, наполягала на їх задоволенні. Представник позивачки в судовому засіданні підтримала позовні вимоги, наполягала на їх задоволенні. Відповідачка в судовому засіданні позовні вимоги не визнала та пояснила, що дійсно у 2007 році вона опинилася у тяжкому становищі, без житла. Тому, домовившись з позивачкою, з хрещеною матір»ю її доньки [PERSON], про те , що дівчина деякий час поживе у неї, вона увесь цей час влаштовувала свій побут, оскільки працювала позмінно і у неї було мало вільного часу. З 2010 року вона постійно спілкувалась з нею по телефону, декілька разів приїжджала до доньки, матеріально допомагала, на деякий час забирала її до себе в м. Маріуполь. З приводу проживання її доньки у позивачки спорів з останньою не було до червня 2015 року, тобто до моменту, коли вона приїхала в Красноармійськ з метою забрати до себе [PERSON] в м. Маріуполь для постійного проживання. Позивачка на її прохання віддати їй доньку відповіла відмовою, влаштувала сварку, з приводу чого були викликані працівники міліції. У задоволенні позовних вимог про позбавлення батьківських прав просила відмовити. Представник відповідачки просив відмовити в задоволенні позовних вимог. Представник третьої особи Орган опіки та піклування виконкому Красноармійської міської ради в судовому засіданні позовні вимоги просили вирішити на розсуд суду, пояснили, що позивачка по справі може бути потенційним опікуном дитини. Представник третьої особи Орган опіки та піклування Жовтневої районної адміністрації Маріупольської міської ради надали до суду висновок щодо вирішення спору про позбавлення батьківських прав [PERSON], згідно якого вирішено недоцільно позбавити батьківських прав відповідачку ( а.с. 53,54). Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що є знайомою відповідачки по справі [PERSON] Їй відомомо, що донька відповідачки з 2010 року проживає в м. Красноармійську у своєї хрещеної матері. [PERSON] 4-5 разів на рік їздить до неї відвозить сумки, разом їздили відпочивати . Коли у відповідачки поліпшились житлові умови, вона вирішила забрати доньку від позивачки. Коли приїхала влітку 2015 році забирати [PERSON], позивачка викликала працівників міліції. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що [PERSON] він знає 5-6- років. З 2014 року вони проживають однією сім»єю. У [PERSON] є донька [PERSON] , яка проживає в м. Красноармійськ у хрещеної матері [PERSON]. Відповідачка постійно спілкується з донькою по телефону, неодноразово приїжджала до останній , передавала гроші. Коли поліпшила свої житлові умови, вирішила [PERSON] забрати до себе, проте [PERSON] відмовлялась віддавати дівчину. Допитана в судовому засіданні в присутності представника органу опіки та піклування Гергулекнко Н.О. малолітня [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що дійсно спілкується з матір»ю по телефону, остання приїжджала до неї рідко, один раз відпочивала у неї в Маріуполі. До мами відноситься добре, проте не бажає уїжджати з м. Красноармійську , оскільки звикла до сім»ї, в якій проживає, до школи, де навчається та до своїх друзів. Заслухавши пояснення позивачки, відповідачки, їх представників, представника третьої особи,свідків, з»ясувавши обставини справи та перевіривши їх доказами, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що відповідачка по справі [PERSON] є матір»ю [PERSON], [INFO], батько в свідоцтві про народження записаний [PERSON] зі слів матері на підставі ст. 135 СК України ( а.с. 9). [PERSON] проживає разом з позивачкою по справі [PERSON] в квартирі, що належить останній на підставі права власності, що розташована за адресою: [ADDRESS] ( а. с. 12-14). ; малолітня [PERSON] навчається в загальноосвітній школі 1-111 ступенів № 2 м. Красноармійська Донецької області з 01.09.2011 року до теперішнього часу, відвідує секцію фітнесу та аеробіки ( а. с. 11, 24). Позивачка по справі [PERSON] працює у КДНЗ № 2 відділу освіти Красноармійської міської ради в якості вихователя та її середньомісячна заробітна плата становить 2905,28 грн; за місцем роботи характеризується позитивно; згідно висновку про стан здоров»я [PERSON] може бути опікуном ( а. с. 21, 25, 28). Згідно довідки з місця проживання від 03.11.2015 року [PERSON] має склад сім»ї : [PERSON] [PERSON] , які проживають за адресою: [ADDRESS] ( а.с. 58). Згідно довідки з місця роботи [PERSON] працює у ТОВ «Метінвест-Маріупольський ремонтно-механічний завод» з 01.10.2013 року по теперішній час у цеху виробництва мастильних матеріалв апаратником варіння 5 розряду 9 , її середній заробіток становить 4400 грн. ( а. с. 75, 77), за місцем роботи характеризується позитивно ( а. с. 65) ; значиться зареєстрованою разом зі своєю донькою [PERSON] за адресою : [ADDRESS] ( а. с. 67); до кримінальної відповідальності не притягувалась ( а. с. 74); на обліку у лікаря-нарколога не перебуває ( а. с. 60). Згідно висновку органу опіки та піклування Жовтневої районної адміністрації Маріупольської районної адміністрації згідно акту обстеження житлово-побутових умов проживання [PERSON] за адресою: [ADDRESS] для виховання та розвитку малолітньої [PERSON] створені необхідні умови, мати виявляє бажання забрати свою доньку в родину для спільного проживання. Орган опіки та піклування Жовтневої районної адміністрації вважає не доцільним позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно малолітньої доньки [PERSON] , [INFO] ( а.с. 53). Згідно повідомлення Красноармійської міжрайонної прокуратури від 17.07.2015 року повідомлено [PERSON] про те, що 15.07.2015 року за результатами перевірки викладених у зверненні доводів слідчим СВ Красноармійського МВ внесено відповідні відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 1201500410001760 про те, що [PERSON] самовільно утримує доньку [PERSON] - [PERSON], [INFO], за ознаками ст. 356 КК України та на даний час триває досудове розслідування ( а. с. 66). Як встановлено в судовому засіданні і вказані обставини не заперечуються сторонами, з 2010 року малолітня [PERSON] за домовленістю сторін проживає у своєї хрещеної матері, позивачки по справі за адресою : [ADDRESS]. Відповідачка по справі [PERSON] спілкується з малолітньою по телефону, приїжджає до неї декілька разів на рік, остання приїжджала до своєї матері в м. Маріуполь. З приводу тимчасового місця проживання дитини спору у сторін не виникало. В липні 2015 року між позивачкою та відповідачкою виник конфлікт з приводу місця проживання малолітньої [PERSON], що підтверджено листом Краснармійської міжрайонної прокуратури, поясненнями сторін по справі, свідка [PERSON] Відповідно до ст. 164 СК України батьки можуть бути позбавлені батьківських прав у тому разі, коли вони ухиляються від виконання своїх обов"язків по вихованню дитини. З роз»яснень Пленуму Верховного Суду України в п. 15, в абзаці 2 п. 16 постанови № 3 від 30 березня 2007 року „Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" встановлено, що розглядаючи справи даної категорії, судам слід мати на увазі, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування вирішується лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи та характеру ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обовязків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обовязками. Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (ст. 166 СК). Це означає, що позбавлення батьківських прав допускається лише, коли змінити поведінку батьків в кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків. Відповідно до ст.ст.10,60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень. Судом встановлено, що відповідачка має постійно роботу, позитивно характеризується за місцем роботи, місцем проживання, до кримінальної відповідальності не притягувалась,на обліку у лікаря-нарколога не перебуває. Судом встановлено, що відповідачка, має бажання забрати доньку до себе в м. Маріуполь з метою її виховання. З пояснень малолітньої [PERSON] також вбачається, що вона має бажання спілкуватись зі своєю матір»ю, проте звикла до обстановки її життя, яке склалося за місцем проживання в м. Красноармійську в квартирі ,яка належить позивачці по справі [PERSON] Судом встановлено, що відповідачка дійсно належним чином не виконувала свої функції по вихованню дитини - поїздки до доньки були рідкі, матеріальну допомогу надавала не постійно. Вказану обставину суд пояснює наявністю об»єктивних причин, зокрема відсутністю на той час житлових умов та усною домовленістю між сторонами про місце проживання дитини, що підтверджено як позивачкою так і відповідачкою в судовому засіданні. У статті 12 Конвенції про права дитину зобов'язує держав-учасниць (якою є Україна) забезпечити дитині, здатній формулювати власні погляди, право вільно висловлювати ці погляди з усіх питань, що її стосуються, і цим поглядам має приділятися належна увага згідно з віком дитини та зрілістю. Оскільки дії відповідачки засвідчують, що вона не втратила інтересу до доньки, а навпаки має бажання утримувати та виховувати її, суд вважає, що є недоцільним позбавляти [PERSON] батьківських прав. Отже,при вирішенні даного спору суд також враховує пояснення малолітньої [PERSON] з приводу того, що вона бажає спілкуватись з матір»ю, позитивно про неї відзивається , проте не бажає змінювати ту обстановку місця проживання, навчання, до якої звикла. Однак, суд вважає, що у такій ситуації, коли мати з донькою постійно спілкуються лише по телефону , зміна ставлення малолітньої [PERSON] стосовно зміни місця проживання може настати в разі зміни поведінки самої відповідачки стосовно виховання доньки, зокрема прояви зацікавленості до її навчання, інтересів, кола друзів, прояви належної турботи та участі у її утриманні та вихованні на постійній основі. Відповідно до ст.. 165 СК України особами, які мають право звернутися з позовом до суду про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опіку, піклувальник, особа, в сім»ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров»я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурором, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Особами, в сім'ї яких проживає дитина, що мають право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав, мають бути: фактичні вихователі - особи, які взяли у свою сім'ю дитину-сироту або дитину, позбавлену батьківського піклування (див. коментар до ст. 261 СК); патронатні вихователі (ст. 252 СК); прийомні батьки (ст. 256 СК); батьки-вихователі (ст. 256СК). Цей перелік осіб є вичерпним і розширеному тлумаченню не підлягає, що набагато спрощує визначення судом кола позивачів. Пленум Верховного Суду України це коло не розширив. Інші особи можуть звертатися з цього приводу до органів опіки та піклування прокурора. Іншими особами в цьому сенсі можуть бути родичі, сусіди тощо. Має право також звернутися до суду щодо позбавлення батьківських прав особа, в сім'ї якої проживає дитина. Законодавець, в даному випадку, має на увазі особу, в сім'ї якої проживає дитина на законних підставах. Оскільки в судовому засіданні позивачкою не доведено той факт, що малолітня [PERSON] проживає у ній законних підставах, тому вона не наділена правом звернення до суду відповідно до ст. 165 СК України. Вимога про стягнення аліментів є похідно, тому задоволенню не підлягає. Враховуючи вищезазначені норми права, обставини справи, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог [PERSON] до [PERSON], треті особи : Орган опіки та піклування виконкому Красноармійської міської ради, орган опіки та піклування Жовтневої районної адміністрації Маріупольської міської пади про позбавлення батьківських прав, стягнення аліментів. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed