Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-30 00:00:00

Позивачка звернулась до суду з позовом до Республіканського вищого училища фізичної культури (переіменовано на Олімпійський коледж імені Івана Піддубного) про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди. В обґрунтування позову посилається на те, що з 01.10.1992 року вона працювала на посаді вихователя в Республіканському вищому училищі фізичної культури. Вказує, що 08.09.2014 року під тиском заступника директора з виховної роботи Хоменко І.С. вона написала заяву про звільнення з роботи за власним бажанням; 09.09.2014 року подала відповідачу заяву про відкликання заяви про звільнення з займаної посади, яку секретар керівника училища та працівники відділу кадрів реєструвати відмовились, у зв"язку з чим цю заяву вона направила на адресу відповідача поштою. Також вказує, що в послідуючому, 14.09.2014 року відповідно до графіка роботи вона з"явилась на своє робоче місце, але до роботи допущена не була. З урахуванням заяви про збільшення позовних вимог від 31.08.2015 позивачка просила суд поновити її на посаді вихователя в Республіканському вищому училищі фізичної культури, стягнути з відповідача на її користь середній заробіток за час вимушеного прогулу в розмірі 23 382 грн. 48 коп. та 2 000 грн. у відшкодування моральної шкоди. В судовому засіданні позивачка та її представник позов підтримали з урахуванням збільшених позовних вимог та просили задовольнити. Представник відповідача позовні вимоги не визнав, просив відмовити в їх задоволенні, посилаючись на те, що звільнення позивачки з роботи відбувалося відповідно до норм трудового законодавства. Третя особа П»ятницький К.С. в судове засідання не з»явився, направив заяву, в якій заперечував проти позову, просив відмовити в його задоволенні та проводити розгляд справи у його відсутність. Заслухавши пояснення сторін, допитавши за клопотанням позивачки свідка [PERSON], дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги задоволенню не підлягають з наступних підстав. Відповідно до ст. ст.38 КЗпП України працівник має право розірвати трудовий договір, укладений на невизначений строк, попередивши про це власника або уповноважений ним орган письмово за два тижні. Судовим розглядом встановлено, що згідно запису у трудовій книжці та наказу № 117 від 02.10.1992 року позивачка була прийнята на роботу на посаду вихователя Республіканського училища олімпійського резерву. Згідно наказу директора Республіканського вищого училища фізичної культури №458-к від 08.09.2014 року позивачку звільнено з роботи з посади вихователя училища з 11.09.2014 року згідно ст.38 КЗпП України на підставі її заяви про звільнення. Дані обставини не заперечуються сторонами та підтверджуються копією трудової книжки та власноручною заявою позивачки. В судовому засіданні позивачка не заперечувався той факт, що була ознайомлена з наказом про звільнення, отримала розрахунок на день звільнення та отримала трудову книжку із внесеним до неї записом про звільнення, відповідно до наказу №458-к від 08.09.2014 року. Звільнення позивачки згідно даного наказу мало місце на підставі поданої нею заяви про звільнення з посади вихователя училища за власним бажанням від 01.10.2014 року (а.с.45). В позовній заяві позивачка посилається на те, що звільнення відбулося під тиском адміністрації відповідача та надала суду копію своєї заяви від 09.09.2014 року про відкликання заяви про звільнення з посади за власним бажанням (а.с.4). Разом з тим, позивачкою не надано належних та допустимих доказів в розумінні ст. 60 ЦПК України про те, що звільнення мало місце під психологічним тиском та шантажем з боку інших осіб. Крім того, позивачкою не надано належних та допустимих доказів на підтвердження своїх доводів про відмову у прийнятті від неї особисто та реєстрації в установленому порядку заяви про відкликання відповідальними працівниками відповідача, а також те, що станом на день звільнення позивачки такої заяви зареєстровано у відповідача не було. Дані обставини також підтверджуються послідуючими діями позивачки, яка будучи ознайомленою з наказом про звільнення, отримала розрахунок на день звільнення та трудову книжку без будь-яких застережень. Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] даних обставин не спростувала. Оскільки судовим розглядом не встановлено будь - яких порушень при прийнятті рішення про звільнення позивачки, позовні вимоги в частині поновлення позивачки на роботі задоволенню не підлягають, а відтак не підлягають задоволенню позовні вимоги про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди, як такі, що заявлені без достатніх підстав. Таким чином, в задоволенні позову слід відмовити повністю.

Outcome: dismissed