Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-13 00:00:00

Позивач свої вимоги мотивує тим, що 05.08.2005 року між ним та ПАТ «ПриватБанк» укладено кредитний договір № SUC0GF00124234 про надання банком споживчого кредиту в сумі 28 800,00 доларів США на купівлю квартири. Даним договором встановлено, що погашення кредиту за договором позивач повинен здійснювати шляхом щомісячної сплати банку коштів в сумі 275,71 доларів США і ці умови він добросовісно виконував, сплативши банку за цей період більше ніж 34 000 доларів США. Вважає, що зазначений кредитний договір повинен бути змінений з наступних підстав. Згідно ст.99 Конституції України, ст.533 Цивільного кодексу України ( надалі - ЦК України) грошовою одиницею України є гривня, а грошове зобовязання має виконуватися у гривнях. Відповідно до ст.192, ст.193 ЦК України законним платіжним засобом, обовязковим для приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця України - гривня. Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і порядку, встановлених законом. Положеннями ст.11 ч.1 Закону України «Про захист прав споживачів» передбачено, що надання (отримання) кредитів в іноземній валюті на території України забороняється. Отже в даний час в статуті відповідача не можуть міститися положення про здійснення банком таких операцій як надання фізичним особам кредитів в іноземній валюті та проведення по ним розрахунків в іноземній валюті. Право позивача та банку на проведення реструктуризації передбачено, на його думку, в ст.11 п.12 Закону України «Про захист прав споживачів». Відповідно до ст.11 ч.2 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обовязків, зокрема, є договори та інші правочини. Згідно ст.202 ( ч.1 та ч.4 ) ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обовязків. Дво - чи багатостороннім правочином є погоджена дія двох чи більше сторін. 08.05.2015 року на офіційному веб - порталі Національного банку України опублікований прес-реліз про те, що рядом банків, в тому числі ПАТ «ПриватБанк» 07.05.2015 року підписано Меморандум про врегулювання питання реструктуризації споживчих кредитів в іноземній валюті. Оскільки зазначений Меморандум є правочином, підписаним відповідачем, то у відповідача відповідно до ст.11 ч.2 пп.1 ЦК України виникли зобовязання, а у позивача - право на реструктуризацію валютного кредиту по вище зазначеному кредитному договору від 05.08.2005 року на умовах, визначених цим Меморандумом. Листами від 20.06.2015 року та від 03.08.2015 року позивач звертався до відповідача з питанням про реструктуризацію кредитного договору на умовах, визначених Меморандумом. Листами від 30.06.2015 року та від 12.08.2015 року відповідач не заперечував проти реструктуризації, однак безпідставно посилався на відсутність у нього відповідних розяснень НБУ, що є безпідставним. В пункті 1.1. кредитного договору зазначено про відкриття банком для позичальника кредитної лінії в сумі 28800,00 доларів США. Проте фактично позивачем отримано від банку кошти в сумі 22500,00 доларів США. А отже зазначення в даному пункті договору суми 28800,00 доларів США є, на думку позивача, незаконним. На дату укладання вказаного кредитного договору офіційний курс гривні до долара США складав 5,05 грн. за 1 долар США. В даний час офіційний курс складає більше 27,0 грн. за 1 долар США. При цьому стрімке зростання курсу гривні до долара США сталося на протязі 2014 -2016 років, що є не передбачуваним ні для позивача, ні для банку. Якби на дату укладання кредитного договору позивач мав би обєктивну можливість передбачити таке значне зростання курсу гривні до долара США, за жодних обставин не укладав би цей договір в доларах США, а укладав би його тільки в гривнях. Крім того, відповідач постійно порушує умови договору при зарахуванні коштів, сплачених позивачем по кредитному договору на погашення тіла кредиту та відсотків за користування кредитом. Такі випадки допущено банком при зарахуванні сплачених мною коштів в 2015 році. Зокрема, 05 серпня 2015 р. позивачем був здійснений черговий платіж по кредиту за липень 2015р. в розмірі 275.71 дол. Банк повинен був подати до ДСФУ «Державний фонд сприяння МЖБ» реєстр з даними по цьому платежу в перерахунку в гривню по курсу НБУ на день сплати. Відповідач подав ДСФУ дані, перераховані на інший день, ніж дата сплати, в результаті чого із-за різниці курсів НБУ позивач недоотримав кошти по програмі часткової компенсації відсоткової ставки кредитів (згідно договору №159 від 01.11.2005р.). Письмові звернення до банку з цього приводу, крім відписок, не дали ніякого результату. Крім того, відповідач, в порушення ст.8 пп.8.4 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» систематично затримує перерахування на поточний рахунок позивача в банку коштів, які перераховуються ДСФУ «Державний фонд сприяння МЖБ» в якості часткової компенсації сплачених відсотків по кредиту за договором №159 від 01.11.2005р. Так, в минулому 2015 р. згідно банківської виписки від 18.01.2016 року та наданої від ДСФУ довідки від 22.01.2016 року про перерахування коштів затримка з перерахуванням більше трьох днів була в березні, квітні, травні, липні, серпні, вересні, жовтні, листопаді та грудні 2015 року. Кошти, перераховані від ДСФУ 28 грудня 20І 5 року, на рахунку в банку зарахувались лише 11 січня 2016 року. З цієї причини позивач не зміг вчасно сплатити черговий платіж по кредиту. В порушення умов договору банк не зараховує частину сплачених позивачем коштів на погашення тіла кредиту. Так, кошти перераховані 17-18 січня 2016 року на сплату кредиту, банк зарахував незрозумілим для позивача чином, не розподіливши частину коштів на погашення тіла кредиту. Згідно виписки і довідки з банку, залишок по тілу кредиту як після платежу від 10.12.2015р., так і після платежів в січні, на 01.02.2016 р. не змінився, і становив 16141.07 доларів. Сума, не зарахована на списання тіла по кредиту в січні 2016 р., залишалась на транзитному рахунку в банку, і 05.02.2016р. (згідно виписки) була розподілена банком на сплату відсотків і комісії за РКО за наступний місяць. Зазначеними порушеннями умов договору банк порушує права, передбачені Законом України «Про захист прав споживачів» та іншим чинним законодавством. Позивач просив зобовязати Публічне акціонерне товариство «ПриватБанк» усунути порушення умов кредитного договору № SUC0GF00124234 від 05.08.2005 року, укладеного між мною, [PERSON] та даним банком, а саме: внести зміни в пункт 1.1. даного кредитного договору, записавши замість слів та цифр « 28800,00 доларів СІЛА (двадцять вісім тисяч вісімсот доларів США 00 центів )» слова та цифри « 22500,00 доларів США (двадцять дві тисячі пятсот доларів США 00 центів»; зараховувати відповідно до умов договору і чинного законодавства кошти, перераховані мені Державною спеціалізованою фінансовою установою «Державний фонд сприяння молодіжному житловому будівництву» в якості часткової компенсації відсоткової ставки за кредитом в термін до трьох операційних днів; зобовязати банк подати до ДСФУ відкориговані дані по платежу за користування кредитом від 05 серпня 2015 року для до рахування мені від ДСФУ часткової компенсації відсоткової ставки за липень 2015р.; зобовязати банк перерозподілити відповідно до умов договору кошти, сплачені в січні 2016 року за грудень 2015 року, на погашення основної суми (тіла) кредиту та відсотків за користування кредитом і комісії За розрахунково-касове обслуговування згідно дати платежу і подати до ДСФУ коректні дані по даному платежу для нарахування мені компенсації відсоткової ставки по кредиту. Зобовязати ПАТ КБ «ПриватБанк» провести реструктуризацію кредитного договору № SUC0GF00124234 від 05.08.2005 року, укладеного між [PERSON] та Закритим акціонерним товариством комерційний банк «ПриватБанк», на умовах, визначених Меморандумом щодо врегулювання питання реструктуризації споживчих кредитів в іноземній валюті від 07.05.2015 року. В судовому засіданні позивач підтримав заявлені вимоги, пояснив, що на даний час порушення, які були допущені банком та стали підставою для його звернення до суду, вже усунуті, однак, він бажає захистити свої права на майбутнє. Просив задовольнити заявлені вимоги. Представник відповідача у судовому засіданні проти задоволення позову заперечував, вважав, що позивач обрав неналежний спосіб захисту, його права на даний час жодним чином не порушені, і спір з відповідачем у нього відсутній, звернув увагу також на те, що суд має право захистити порушені права, проте не має підстав захищати будь-яке право на майбутнє. Представник третьої особи при вирішенні спору покладався на розсуд суду. Суд, вивчивши матеріали справи, заслухавши пояснення всіх учасників судового розгляду, дійшов висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, виходячи з наступного. 05.08.2005 року між [PERSON] та ПАТ «ПриватБанк» укладено кредитний договір № SUC0GF00124234 про надання банком споживчого кредиту в сумі 28 800,00 доларів США на купівлю квартири. Даним договором встановлено, що погашення кредиту за договором позивач повинен здійснювати шляхом щомісячної сплати банку в період з 5 по 10 число кожного місяця коштів в сумі 275,71 доларів США (а.с.7), з кінцевим терміном повернення кредиту 04.08.2025 року (а.с.7). Як встановлено п. 1.1 Договору, банк зобовязується надати позичальнику кредитні кошти у виді відновлюваної кредитної лінії у розмірі 28 800,00 доларів США на наступні цілі: купівля квартири 22\~500 доларів США, та на сплату страхових платежів у сумі 6\~300 доларів США. Кошти в сумі 22\~500 доларів США позивач отримав 05.08.2005 року, що підтверджується копією платіжного документа (а.с.79). Встановлено, що позивачем в січні 2016 року було допущено прострочення виконання зобовязань, і сума чергового платежу була внесена не в період з 05 по 10 січня, а 18 січня, і банком внесена позивачем на погашення кредиту сума була розподілена згідно з умовами договору: спочатку на сплату пені, комісії, відсотків, а решта на погашення тіла кредиту. Проте, встановлено, що кошти на погашення тіла кредиту банк списав з рахунку лише в наступному періоді 05.02.2016 року, що підтверджується випискою банку (а.с.77). Згідно з договором від 01.11.2005 року між позивачем та ДСФУ «Державний фонд сприяння МЖБ» (Фонд), Фонд надає часткову компенсацію процентів за кредитним договором [PERSON] з ПАТ КБ «Приватбанк» (а.с.9). Відповідно до п. 2.2 цього договору фактичний розмір часткової компенсації за відповідний період розраховується, виходячи з фактичного виконання позичальником зобовязань за кредитним договором. П.2.3. Договору передбачено, що визначена згідно з Реєстром сума часткової компенсації за відповідний період перераховується на поточний рахунок Позичальника № 26204600407738 в комерційному банку після виконання Позичальником в повному обсязі поточних зобовязань за кредитним договором. Відповідно до п. 3.3.1. Фонд має право достроково розірвати цей договір у разі невиконання позичальником зобовязань за кредитним договором протягом трьох місяців. 05 серпня 2015 р. позивачем був здійснений черговий платіж по кредиту за липень 2015р. в розмірі 275.71 дол. Відповідач подав ДСФУ дані, перераховані по курсу валют на інший день, ніж дата сплати. Так, згідно довідки банку, в серпні було сплачено 157.44 дол. США відсотків, в тій же довідці зазначена сума еквівалент в грн. по курсу НБУ на момент сплати 3320,29 грн., тобто за курсом вже на 10.08.2015 р. (21,0898 грн./1 дол.США). Відповідно формули за договором з ДСФУ №159 від 01.11.2005р. позивач мав би отримати часткову компенсацію в розмірі 3418.67 х 0.7768 = 2655.62 грн., однак згідно з поданими банком даними, ДСФУ перерахувала позивачу за липень 2579,28 грн. (відповідно довідки про відшкодування відсотків в 2015р., а також банківської виписки (а.с.18, 19). З наданої позивачем роздруківки виписки по картці/рахунку 26204600407738 за період з 01.01.2015 р. по 18.01.2016 р. вбачається, що має місце затримка перерахування на рахунок позивача коштів, які надходять з ДСФУ «Державний фонд сприяння МЖБ» в якості часткової компенсації сплачених відсотків строком більше трьох днів (а.с.15-16). Позивач звертався до відповідача з листами про реструктуризацію валютного кредиту, але ці заяви не були задоволені (а.с.13-14). Виходячи з правової природи правовідносин, що склалися між сторонами, вони регулюються Законом України «Про захист прав споживачів» (надалі Закон), нормами ЦК України. Відповідно до ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Відповідно до ст. 1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно ст. ст. 526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Відповідно до ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ст. 611 ЦК України у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання. Відповідно до вимог ст. 11 ч. 1 Закону України «Про захист прав споживачів» (із змінами), на яку посилається позивач в обґрунтування своїх позовних вимог, цей Закон застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону України "Про споживче кредитування". Статтею 18 вказаного Закону передбачені підстави для визнання недійсними умов договорів, що обмежують права споживача. На думку суду, у справі не встановлено обставин, з якими Закон пов'язує право позивача вимагати внесення змін до кредитного договору. Судом не встановлено, і позивачем не доведено, що відповідач порушив будь-яку з умов кредитного договору. Крім того, при укладенні даного договору волевиявлення сторін було вільним, і сторони при його укладенні погодилися саме на такі умови. В судовому засіданні не доведено, що будь-які умови договору суперечать вимогам Цивільного Кодексу України, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Вимоги про визнання умов договору недійсними позивачем не заявлялися. Крім того, на думку суду, позивачем не доведено, що саме з вини відповідача, і саме у звязку з порушенням умов кредитного договору, були допущені затримки в перерахуванні коштів на рахунок позивача. Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Позивачем не надано доказів про те, що з причин невиконання умов кредитного договору відповідачем порушене його право. Суд не може здійснити захист прав будь-якої особи на майбутнє, як про це зазначає позивач у своїх позовних вимогах. Отже, на думку суду, позивачем обраний неналежний спосіб захисту свого права, і не надано суду доказів про його порушення в межах тих позовних вимог, які ним заявлені. Тому позовні вимоги суду вважає необґрунтованими, та відмовляє в їх задоволенні. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed