Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-13 00:00:00

У жовтні 2015 року [PERSON] звернувся в суд з позовом до Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань у Здолбунівському районі Рівненської області, просив встановити факт нещасного випадку на виробництві, що трапився з [PERSON] 11 вересня 2005 року під час виконання трудових обовязків водія транспортного засобу марки «Краз-256 Б-1» на ВАТ «Здолбунівське АТП-15662». Обгрунтовуючи вимоги, позивач зазначив, що 11 вересня 2005 року під час виконання трудових обовязків водія ВАТ «Здолбунівське АТП-15662» з ним трапився нещасний випадок на виробництві, а саме виходячи з кабіни автомобіля «Краз-256 Б-1» він впав з підніжки автомобіля на бетон. Внаслідок падіння сильно забив ліву ногу, не міг рухатися. Про отриману травму повідомив механіка по випуску автомобілів, який в свою чергу доповів керівництву ВАТ «Здолбунівське АТП-15662». В період з 12 вересня 2005 року по 20 вересня 2005 року перебував на стаціонарному лікуванні. 21 вересня 2005 року був доставлений на стаціонарне лікування в Корецькій ОФТЛ. Надалі неодноразово проходив курс стаціонарного та амбулаторного лікування, в нього був діагностований остеоартроз III ст. Він звернувся до Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань у Здолбунівському районі Рівненської області із заявою про складання акту форми Н-1 з приводу нещасного випадку та призначення йому відповідної пенсії. Йому було відмовлено у задоволенні вказаної заяви, тому змушений звертатися до суду. В судовому засіданні позивач [PERSON] підтримав позовні вимоги в повному обсязі з підстав зазначених в позовній заяві. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні просила відмовити в задоволенні позову за безпідставністю позовних вимог, обґрунтовуючи тим, що згідно висновку судово-медичної експертизи захворювання у позивача виникло задовго до 11.09.2005 року. Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, всебічно та повно з'ясувавши обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, прийшов до висновку, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. З матеріалів справи вбачається, що позивач [PERSON] працював водієм автомобіля Краз-256 на ВАТ «Здолбунівське АТП-15662» в період з 28.12.1993 року по 13.01.2006 року, що підтверджується копією трудової книжки (а.с. 8). Згідно відомостей медичних документів, під час стаціонарного лікування в травматологічному відділенні Здолбунівської центральної районної лікарні з 12.09.2005 року по 20.09.2005 року у [PERSON] було діагностовано захворювання лівого кульшового суглобу у вигляді деформуючого остеоартрозу III ступеня. З приводу наявного захворювання [PERSON] з 21.09.2005 року по 07.10.2005 року продовжував стаціонарне лікування в Корецькій обласній фізіотерапевтичній лікарні, а також в наступному неодноразово амбулаторно і стаціонарно лікувався в Здолбунівській центральній районній лікарні. Згідно з висновком експерта № 100 від 15.12.2014 року, наявні патологічні зміни в хрящовій і кістковій тканинах лівого кульшового суглобу [PERSON] свідчать за хронічну форму остеоартрозу, який не відповідає терміну виникнення 11.09.2005 року. Враховуючи виражену ступінь розвитку патологічних змін в тканинах суглобу, зафіксовану на момент рентген-діагностики 12.09.2005 року, з медичної точки зору, наявні патологічні зміни виникли задовго до 11.09.2005 року, в своєму клінічному перебігу за тривалий період (декілька років) розвивалися поступово. Судово-медичних і документальних даних за виникнення остеоартрозу лівого кульшового суглобу у [PERSON] в результаті травми 11.09.2005 року в даному випадку немає, тобто це захворювання не перебуває в причинному звязку з будь-якою травмою, а зумовлено віковими змінами в судинах суглобових тканин, з поєднанням дистрофічно-дегенеративних змін внаслідок порушення обміну речовин та іншими нетравматичними причинами (а.с. 43-54). Відповідно до ст. 171 КЗпП України власник або уповноважений ним орган повинен проводити розслідування та вести облік нещасних випадків, професійних захворювань і аварій на виробництві відповідно до порядку, встановленого Кабінетом Міністрів України. Відповідно до ст. 22 Закону України «Про охорону праці» роботодавець повинен організовувати розслідування та вести облік нещасних випадків, професійних захворювань і аварій відповідно до положення, що затверджується Кабінетом Міністрів України за погодженням із всеукраїнськими об'єднаннями профспілок. \~ Відповідно до п. 26 "Порядку розслідування та ведення обліку нещасних випадків, професійних захворювань і аварій на виробництві", що затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 25.08.2004 року № 1112, нещасний випадок, про який своєчасно не було повідомлено безпосереднього керівника чи роботодавця потерпілого або внаслідок якого втрата працездатності настала не відразу, розслідується і береться на облік згідно з цим Порядком протягом місяця після надходження заяви потерпілого чи особи, яка представляє його інтереси (незалежно від строку, коли він стався). \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~ У разі реорганізації підприємства, на якому стався такий випадок, розслідування проводиться його правонаступником, а у разі ліквідації підприємства встановлення факту нещасного випадку розглядається у судовому порядку. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~ [PERSON], із заявою про нещасний випадок до свого роботодавця не звертався. Належних та допустимих доказів, які б свідчили про протилежне ним не надано. Відповідно до копії витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців від 02.08.2013 року, ВАТ «Здолбунівське АТП-15662», код ЄДРПОУ 03118469 припинено, за судовим рішенням (а.с. 69-70). Статтею 10 ЦПК України встановлено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною 1 статті 11 ЦПК України передбачено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Статтею 57 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування (ч. 2 ст. 59 ЦПК України). Згідно зі ст.ст. 10, 60 ЦПК України докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Позивачем в судовому засіданні не було надано належних доказів на підтвердження факту нещасного випадку на виробництві, що трапився з ним 11 вересня 2005 року під час виконання трудових обовязків, якому було розяснено обов'язок довести ті обставини, на які він посилається, як на підставу своїх вимог, тому у задоволенні позову слід відмовити за недоведеністю цих вимог.

Outcome: dismissed