Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-22 00:00:00

ТОВ «Кредитні ініціативи» звернулось до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, вказуючи, що 03.06.2008 року між ТОВ «ПростоФінанс» та [PERSON] укладений кредитний договір № 02012186447, за умовами якого позивач надав відповідачу кредит у розмірі 52600 грн. Відповідно до умов договору, відповідач зобовязувався щомісяця виконувати свої зобовязання щодо повернення кредиту та сплати процентів за користування кредитом на умовах, встановлених договором. 18 травня 2012 року ТОВ «ПростоФінанс» відступило право вимоги за вказаним кредитним договором ТОВ «Кредитні ініціативи». Всупереч умовам договору, відповідач свої зобовязання належним чином не виконав, в результаті чого утворилась прострочена заборгованість, з яких заборгованість за кредитом 8237,06 грн., заборгованість по відсоткам 2466,21 грн., заборгованість по комісії 2817,49 грн., штраф 238,75 грн. Загальна сума заборгованості складає 13520,76 грн., яку просять стягнути з відповідача в примусовому порядку. Крім того просять стягнути з відповідача 1378 грн. сплаченого судового збору. Представник позивача в судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, надав до суду заяву, згідно якої просив справу слухати у його відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі і на підставах викладених в позовній заяві. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позов не визнав і пояснив, що дійсно 03.06.2008 року від ТОВ «ПростоФінанс» отримав кредит в розмірі 52600 грн. Проте, у звязку зі скрутним матеріальним становищем проплату за кредитним догвором здійснював нерегулярно, у зязку з чим виникла заборгованість. Остання проплата за кредитним договором ним була здійснена 20.06.2013 року в розмірі 1000 грн. Вважає, що позивачем пропущений строк позовної давності звернення до суду з вимогою про стягнення з нього заборгованості, тому у задоволенні позову просив відмовити. Вислухавши відповідача, дослідивши матеріали справи, судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. 03 червня 2008 року між ТОВ «ПростоФінанс» та [PERSON] укладено кредитний договір № 02012186447, відповідно до умов якого відповідач отримав кредит у розмірі 52600 грн. та зобов'язувався в порядку та на умовах, визначених цим договором, повертати кредит, виплачувати проценти за користування кредитом, сплачувати неустойку та інші передбачені платежі, в тому числі щомісячну комісію за управління кредитом/а.с.6-8/. Згідно з графіком платежів у період з жовтня 2008 року по жовтень 2013 року [PERSON] повинен був сплатити 60 платежів в розмірі 1117,59 грн. кожний /а.с.9/. 18 травня 2012 року між ТОВ «ПростоФінанс» та ТОВ «Кредитні ініціативи» укладено договір купівлі-продажу кредитного портфелю, відповідно до умов якого ТОВ «ПростоФінанс» відступило ТОВ "Кредитні ініціативи" свої права вимоги заборгованості по кредитних договорах, укладених з Боржниками, перелік яких міститься в додатку № 1 до даного договору, в тому числі по кредитному договору, укладеному із [PERSON] У зв'язку з неналежним виконанням відповідачем взятих на себе за кредитним договором зобов'язань станом на 07 червня 2016 року утворилась заборгованість у розмірі 13520,76 грн., в тому числі за кредитом - 8237,06 грн., заборгованість по відсоткам 2466,21 грн., заборгованість по комісії 2817,49 грн., штраф 238,75 грн./а.с.24/. Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Визначення поняття зобов'язання міститься у частині першій статті 509 ЦК України. Відповідно до цієї норми зобов*язання це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов'язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 ЦК України). Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Згідно зі статтями 526, 530, 610, частиною першою статті 612 ЦК України зобов'язання повинні виконуватись належним чином у встановлений термін відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) (стаття 610 ЦК України). Якщо в зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк (термін). Відповідно до ч. 1 ст. 251, ч. 1 ст. 252 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов'язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами. Згідно зі ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Статтею 257 ЦК України передбачено, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Згідно ч. 1 ст. 259 ЦК України позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі. Такого договору між сторонами укладено не було. Відповідно до ч. 1 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася, або могла довідатися про порушення свого права, або про особу, яка його порушила. З урахуванням особливостей конкретних правовідносин початок перебігу позовної давності пов'язаний з певними юридичними фактами та їх оцінкою управомоченою особою. Так, за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (ч. 5 ст. 261 ЦК України). У зобов'язаннях, в яких строк виконання не встановлено або визначено моментом вимоги кредитора, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред'явити вимогу про виконання зобов'язання. Якщо боржникові надається пільговий строк для виконання такої вимоги, перебіг позовної давності починається зі спливом цього строку. Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться у ст. ст. 252-255 ЦК України. При цьому початок перебігу позовної давності пов'язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, як з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи (ст. 261 ЦК України). Отже, початок перебігу строку давності збігається з моментом виникнення в зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому поряду через суд. Із матеріалів справи убачається, що згідно з п. 2.5, п.3.1 укладеного сторонами кредитного договору позичальник зобов'язаний здійснювати повернення кредиту частинами (щомісячними платежами) в розмірі та в строки, визначені графіком повернення кредиту та щомісячно сплачувати проценти за користування кредитом, а також встановлено відповідальність за порушення графіку повернення кредиту та процентів за користування ним. Оскільки умовами договору (графіком погашення кредиту) встановлені окремі самостійні зобов'язання, які деталізують обов'язок боржника повернути весь борг частинами та встановлюють самостійну відповідальність за невиконання цього обов'язку, то право кредитора вважається порушеним з моменту недотримання боржником строку погашення кожного чергового траншу, а відтак, і початок перебігу позовної давності за кожний черговий платіж починається з моменту порушення строку його погашення. Аналогічний правовий висновок викладений у постановах Верховного Суду України від 06 листопада 2013 року (справа №6-116цс13) та від 19 листопада 2014 року (справа №6-160цс14) і в силу ст.214, 360-7 ЦПК Україну він має враховуватись іншими судами загальної юрисдикції при виборі та застосуванні правової норми до спірних правовідносин. Таким чином, оскільки за умовами укладеного сторонами договору погашення кредиту повинно здійснюватись позичальником частинами (щомісячними платежами), початок позовної давності для стягнення цих платежів необхідно обчислювати з моменту (місяця, дня) невиконання позичальником кожного із цих зобов'язань. За змістом статті 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно). Відповідно до чч. 3, 4 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Із матеріалів справи вбачається, що [PERSON] вніс останній платіж на погашення кредиту 20 червня 2013 року в розмірі 1000 грн., після чого перестав виконувати щомісячні зобов'язання з погашення кредиту, а з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості ТОВ «Кредитні ініціативи» звернулись 12.07.2016 року, тобто з пропуском позовної давності. Заперечуючи проти позову, [PERSON] просив застосувати наслідки спливу позовної давності /а.с.45-48/. З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку, що право позивача на отримання суми боргу по кредитному договору від відповідача є доведеним, але таке право не підлягає захисту у зв'язку з пропуском позивачем строку позовної давності, у звязку з чим суд приходить до висновку про необхідність відмови у задоволенні позову у зв'язку з пропуском позивачем строку позовної давності. У зв'язку з цим згідно вимог ст. 88 ЦПК України не підлягають стягненню й судові витрати у вигляді судового збору.

Outcome: dismissed