Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-13 00:00:00

В березні 2015 року позивач [PERSON] звернулася до суду з позовною заявою до [PERSON] сільської ради Великобагачанського району Полтавської області про встановлення факту, що має юридичне значення, визначення додаткового строку для прийняття спадщини, та визнання права власності на земельну ділянку в порядку спадкування за законом (а.с. 2, 3). В подальшому позивач, користуючись своїми процесуальними правами кілька разів уточнював позовні вимоги. 15 квітня 2015 року позивачем подано до суду уточнену позовну заяву до [PERSON] сільської ради Великобагачанського району Полтавської області про встановлення факту, що має юридичне значення, визначення додаткового строку для прийняття спадщини, в якій позивач зазначає, що 28 березня 2006 року в селі Якимове Великобагачанського району Полтавської області померла [PERSON], яка є двоюрідною сестрою позивачки, з огляду на те, що позивачка в зв'язку із похилим віком та поганим станом здоров'я не змогла вчасно звернутися до нотаріуса з відповідною заявою про прийняття спадщини, в позовній заяві зазначала, що не знала про наявність спадкового майна та не мала документів, що підтверджували б родинні відносини з двоюрідною сестрою, що не дозволили їй вчасно звернутися до нотаріальної контори з відповідною заявою про прийняття спадщини, а тому просила суд: 1) встановити факт, що [PERSON], що померла 28 березня 2006 року є дочкою [PERSON], що помер 15 липня 1981 року; 2) встановити факт, що [PERSON], що помер 15 липня 1981 року є рідним братом [PERSON], що помер 16 червня 1984 року; 3) визнати причини пропуску строку для прийняття спадщини [PERSON] після [PERSON] (третя ступінь споріднення двоюрідна сестра) поважними та визначити [PERSON], [INFO], додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини після померлої [PERSON], що померла 28 березня 2006 року, строком у два місяці з дня набрання рішенням законної сили. 19 вересня 2016 року ухвалою суду задоволено клопотання представника позивача про залучення до справи у якості співвідповідача по справі [PERSON] (а.с. 141). 26 жовтня 2016 року відповідно до ухвали суду задоволено клопотання представника позивача про залишення без розгляду частини позовних вимог, а саме в частині встановлення факту, що [PERSON], що померла 28 березня 2006 року є дочкою [PERSON], що помер 15 липня 1981 року (а.с. 180). В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити на підставі обставини, викладених у позовній заяві. Відповідач [PERSON] сільська рада Великобагачанського району Полтавської області проти заявленого позову не заперечував, надіслав до суду листа, за змістом якого справу просив розглядати у відсутність його представника (а.с. 164, 194, 228). Представник другого відповідача по справі [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги позивача не визнав, заперечував проти їх задоволення, зазначав що відсутні будь-які законні підстави для задоволення позовних вимог позивача, як щодо встановлення факту, що має юридичне значення, так і щодо визначення позивачеві додаткового строку для прийняття спадщини, вважаючи твердження позивача, що він з поважних причин пропустив строк звернення до нотаріальної контори про прийняття спадщини недоведеним, вказував на те, що позивач так і не подав відповідну заяву про прийняття спадщини до нотаріальної контори на протязі більше ніж 9 років. Щодо встановлення факту родинних відносин між [PERSON] та [PERSON] наголошував та тому, що відсутні будь-які письмові докази того, що дані фізичні особи є рідними братами. Подав заяву про застосування до позовної заяви позивача строку позовної давності (а.с. 230). За клопотанням представника позивача та представника відповідача було допитано в якості свідків зі сторони позивача: [PERSON], [PERSON], [PERSON], зі сторони відповідача: [PERSON] Суд, заслухавши пояснення представника позивача, представника відповідача, допитавши свідків по справі, дослідивши та проаналізувавши письмові докази по справі, приходить до висновку, що позов не підлягає до задоволення з наступних підстав. Відповідно до частин 1-3 ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що 28 березня 2006 року в селі Якимове Великобагачанського району Полтавської області померла [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про смерть (а.с. 7), внаслідок чого згідно ч.1 ст. 1220 ЦК України відкрилася спадщина. Із довідок, виданих виконавчим комітетом [PERSON] сільської ради Великобагачанського району Полтавської області (а.с. 200-206) вбачається, що на момент смерті [PERSON] була зареєстрована за адресою: [INFO]. Позивачка по справі не проживала та не була зареєстрована за даною адресою на момент смерті [PERSON] Спадкова справа на майно померлої [PERSON] не заводилася, що підтверджується Витягом зі спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину), який сформований станом на 28 жовтня 2016 року (а.с. 193). Позивачка по справі [PERSON] не зверталася до нотаріальної контори з заявою про видачу на її імя свідоцтва про право на спадщину після померлої 28 березня 2006 року [PERSON], даний факт підтвердив представник позивача у судовому засіданні. За загальними положеннями про спадкування право на спадщину виникає в день відкриття спадщини. Спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (ч. 3 ст. 1222, ч.1 ст. 1220, ч.1 ст. 1270 ЦК України). Спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її (ч.1 ст. 1268 ЦК України). Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини (ч.1 ст. 1269 ЦК України). Відповідно до ч. 3 ст. 1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. Тобто, право на спадщину належить спадкоємцеві з моменту її відкриття й закон зобовязує спадкоємця, який постійно не проживав із спадкодавцем, у шестимісячний строк подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Враховуючи викладене, правила ч. 3 ст. 1272 ЦК України можуть бути застосовані якщо: 1) у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви; 2) ці причини визнані судом поважними. Якщо у спадкоємця перешкод не було, а він не скористався правом на прийняття спадщини, то положення ч. 3 ст. 1272 ЦК України не застосовуються. Якщо ж перешкоди були відсутні, а спадкоємець не скористався правом на прийняття спадщин через відсутність інформації про спадкову масу, то положення ч. 3 ст. 1272 ЦК України не застосовуються (постанова Верховного Суду України від 26 вересня 2012 р. у справі № 6-85цс12). Якщо ж у спадкоємця перешкод для подання заяви не було, а він не скористався правом на прийняття спадщини через відсутність інформації про смерть спадкодавця, то правові підстави для визначення додаткового строку для прийняття спадщини відсутні (правові висновок Верховного Суду від 14.09.2016 № 6-1215цс16|755/7357/15-ц та Верховного Суду, від 04.11.2015, № 6-1486цс15). Зазначені вище правові позиції висловлені Верховним Судом України в силу статті 360-7 ЦПК України, є обов'язковою для застосування судами загальної юрисдикції при застосуванні норм права. Відповідно до п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», вирішуючи питання про визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причин пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому виходить з того, що поважними є причини, повязані з обєктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Згідно листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 року №24-753/0/4-13, судом не можуть бути визнані поважними такі причини пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини як юридична необізнаність позивача щодо строку та порядку прийняття спадщини, необізнаність особи про наявність спадкового майна, похилий вік, непрацездатність, незнання про існування заповіту, невизначеність між спадкоємцями хто буде приймати спадщину, відсутність коштів для проїзду до місця відкриття спадщини, несприятливі погодні умови. Сторона позивача ні в своїй позовній заяві, ні в судовому засіданні не навели і не надала суду будь-яких доказів в підтвердження існування обєктивних причин, які б були повязані з обєктивними, непереборними, істотними труднощами для подання нею заяви про прийняття спадщини в строки, передбачені ст. 1270 ЦК України. Частиною 3 ст. 10 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Посилання позивачки на незадовільний стан здоров'я не підтверджено будь-якими доказами по справі, твердження про похилий вік судом сприймається критично зважаючи, що на день смерті спадкодавця [PERSON], яка померла 28 березня 2006 року, позивачці [PERSON], [INFO], виповнилося 56 повних років. Відсутність документів, що підтверджували б родинні відносини з спадкодавцем не є перешкодою для подання заяви до органів нотаріату. Суд відноситься критично до пояснень представника позивача, що позивачка не мала можливості подати заяву про прийняття спадщини до органів нотаріату у зв'язку з тим, що були великі черги і це об'єктивно створило труднощі для спадкоємця для вчинення відповідних дій, зважаючи на те, що спадкоємцю надається строк 6 місяців для подання відповідної заяви, крім того, як вже зазначалося, відповідно до ч. 3 ст. 10, ч. 1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Показання свідка сторони позивача [PERSON], яка зазначала, що вона разом з мамою позивачкою по справі, двічі їздили до селища [PERSON] Полтавської області, щоб подати заяву про прийняття спадщини, але не змогли її подати, не розцінюються судом як реальна перешкода для подання заяви про прийняття спадщини у визначений законодавцем строк 6 місяців. Обставина, що позивачці не було відомо про наявність спадкового майна спростовуються показаннями свідка [PERSON], крім того дана обставина, як зазначено в постанові Верховного Суду України від 26 вересня 2012 р. у справі № 6-85цс12, не є підставою застосування положень ч. 3 ст. 1272 ЦК України. При цьому суд бере до уваги показання свідка [PERSON] про те, що позивачці було відомо про час відкриття спадщини, дана обставина не заперечується і самим позивачем, що вбачається зі змісту позовної заяви, а також те, що з часу відкриття спадщини до часу звернення позивачки до суду сплинуло більше 9 років. За таких обставин суд вважає необхідним відмовити [PERSON] в задоволенні позову в частині визнання причин пропуску строк для прийняття спадщини поважними та визначенні їй додаткового строку для прийняття спадщини. Щодо позовної вимоги про встановлення факту родинних відносин, а саме: 1) встановити факт, що [PERSON], що помер 15 липня 1981 року є рідним братом [PERSON], що помер 16 червня 1984 року, то суд зазначає, що даний факт безпосередньо не породжує для позивача жодних юридичних наслідків, наприклад, якщо підтвердження такого факту необхідне заявникові для одержання в органах, що вчиняють нотаріальні дії, свідоцтва про право на спадщину, для оформлення права на пенсію в зв'язку із втратою годувальника. Крім того, позивачем не надано жодного письмового доказу по справі, які підтверджують наявність цього юридичного факту (акти, анкети, автобіографії, листівки, сімейні фотографії, листи ділового та особистого характеру, особові справи, рішення судів, ордери на вселення, обмінні ордери, погосподарські книги, виписки з домових книг та інші документи, які у собі містять відомості про родинні відносини осіб. Погосподарські книги, на які посилається позивач, як на доказ (а.с. 8-13), не містять відомостей про родинні відносини зазначених вище фізичних осіб. Допитані в судовому засіданні свідки сторони позивача, а саме: [PERSON], [PERSON], у своїх поясненнях наданих суду, зазначали, що вважали [PERSON] та [PERSON] рідними братами зі слів інших осіб, не вказували, що при них дані особи називали себе рідними братами, а також повідомляли їм про їхній родинний зв'язок, а тому пояснення даних свідків, суд не розглядає, як достовірні відомості про взаємовідносини між [PERSON] та [PERSON]. Щодо показань свідка [PERSON], яка є дочкою позивачки, то до наданих пояснень суд відноситься критично. Показання свідка [PERSON] суд до уваги не приймає, з огляду на те, що відомості, які вона повідомила не містять інформації, яка б спростовувала чи підтверджувала позовні вимоги позивача, чи підтверджувала заперечення другого відповідача. Вказівка даного свідка про те, що [PERSON] та [PERSON] не повідомляли її про те, що [PERSON] є рідним братом [PERSON] чи [PERSON] є двоюрідною сестрою [PERSON] не розглядається судом, як достовірне підтвердження чи спростування даного факту. З огляду на вище зазначене суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог позивача. Щодо заяви представника відповідача про застосування строку позовної давності, то відповідно до пункту 11 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 № 14 "Про судове рішення у цивільній справі", коли позов не доведено, це є самостійною підставою для відмови в позові.

Outcome: dismissed