Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-29 00:00:00

У листопаді 2017 року позивач звернулася до суду із позовом, в якому просив визнати відповідачів [PERSON] та [PERSON] такими, що втратили право користування жилим приміщенням квартирою № 22 по вулиці Глинки, № 3 в м. Миколаєві. В обґрунтування свого позову позивач зазначила, що їй [PERSON] належить на підставі Договору дарування від 28.012014 року квартира [ADDRESS]. В квартирі зареєстровані відповідачі по справі, [PERSON] та [PERSON], які з 2008 року не проживають за місцем своєї реєстрації, не сплачують комунальні послуги, не підтримують квартиру у належному стані, майно та особисті речі відповідачів в квартирі відсутні, перешкод для проживання у квартирі для відповідачів позивач не створює, вони за власним бажанням та з власної волі не проживають за місцем своєї реєстрації. Посилаючись на викладене, позивач просить визнати відповідачів такими, що втратили право користування зазначеним житловим приміщенням. В судове засідання позивач не з'явилася, надала заяву про розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги підтримує, проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідачі були належним чином та своєчасно повідомлені про час та місце судового засідання, будь яких заяв від них не надходило, причина їх неявки суду не відома. Враховуючи те, що від відповідачів заперечення та заяви про розгляд справи у їх відсутність не надходили, то суд зі згоди позивача ухвалює рішення при заочному розгляді справи у відповідності до положень ст. 280-282 ЦПК України, на підставі наявних в справі доказів. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. 15.12.2017 року набрав чинності Закон України від 03.10.2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Цивільного процесуального кодексу України». Згідно з п. 9 ч. 1 Розділу ХІІ «Перехідні положення» ЦПК України, справи у судах першої та апеляційної інстанції, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу. Суд, дослідивши надані письмові докази, прийшов до наступного. Відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Статтею 391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. В силу ст. 150 ЖК України, громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Судовим розглядом встановлено, що [PERSON] належить квартира [ADDRESS] на підставі Договору дарування від 28.01.2014 року, посвідченого приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу [PERSON], номер та серія: 104 (а.с.11-13). В квартирі зареєстровані відповідачі по справі, [PERSON] та [PERSON], які з 2008 року з власної волі не проживають за місцем своєї реєстрації, що підтверджується актом (а.с.14). Відповідно до ч.2 ст. 405 ЦК України член сім"ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім"ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Відповідно до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі: судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. З урахуванням вищевикладеного суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, так як надані позивачем докази у своїй сукупності вказують на те, що відповідачі втратили право користування жилим приміщенням.

Outcome: approved