Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-12 00:00:00

У березні 2016 року ПАТ КБ «ПриватБанк» звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості. В обґрунтування позову зазначає, що згідно кредитного договору № HMIWRX01500131 від 02 грудня 2006 року відповідач отримала кредит у розмірі 2786,30 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 12 % на рік на суму залишку заборгованості. Згідно умов даного кредитного договору позичальник зобов'язувався здійснювати повернення кредиту та сплачувати відсотки за користування кредитом щомісячно. Однак, відповідач взяті на себе зобов'язання за кредитним договором належним чином не виконував, внаслідок чого станом на 12.02.2016 року утворилась заборгованість в розмірі 11350,09 грн., з яких: 10333,42 грн. - пеня за невиконання зобов'язань по кредиту, 500 грн. - штраф (фіксована складова), 516,67 грн. - штраф (процентна складова). Саме тому позивач звернувся до суду з вказаним позовом та просив стягнути з відповідача вищевказану заборгованість за кредитним договором та судові витрати по справі. Представник позивача [PERSON] у останнє судове засідання не зявився, у поданій до суду письмовій заяві просив розглянути справу без його участі, зазначивши, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Відповідач [PERSON] до суду не прибула, надіслала до суду письмову заяву про слухання справи за її відсутності, в якій просила відхилити позов банку в звязку з пропуском строку позовної давності. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 197 ЦПК України, оскільки розгляд справи здійснюється судом у відсутності осіб, які беруть участь в справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Зясувавши позиції сторін, перевіривши письмові матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов до задоволення не підлягає з наступних підстав. Як визначено ч. 1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. Судом встановлено, що 02 грудня 2006 року між банком та [PERSON] укладено кредитний договір, згідно з яким остання отримала кредит у сумі\~\~2786 грн. 30 коп. зі сплатою 12 % річних на суму залишку заборгованості за кредитом. Указаний кредитний договір складається із заяви позичальника, Тарифів\~та Умов. Згідно з умовами кредитного договору його складовою є Умови надання споживчого кредиту фізичним особам («Розстрочка») (Стандарт). Пунктом 5.5 Умов надання споживчого кредиту фізичним особам («Розстрочка») (Стандарт) передбачено, що термін позовної давності до вимог про стягнення кредиту, процентів за користування ним, винагороди,\~неустойки-пені, штрафів за договором установлені сторонами тривалістю в п'ять років. В Умовах надання споживчого кредиту фізичним особам («Розстрочка») (Стандарт) відсутній підпис [PERSON] Відповідач не виконала своїх зобов'язань за вказаним договором, унаслідок чого в неї перед ПАТ «КБ «ПриватБанк» виникла заборгованість. Рішенням Ізяславського районного суду від 07 серпня 2013 року стягнуто з [PERSON] на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за вказаним кредитним договором у сумі 10696 грн. 80 коп. та витрати по сплаті судового збору в розмірі 277 грн. 07 коп. Відповідач виплатила банку заборгованість у виді основної суми боргу, процентів та комісією, здійснивши останній платіж 09 вересня 2014 року. Однак, банком нараховано пеню за несвоєчасність виконання зобовязань за договором та штрафи, які позивач просить стягнути з відповідача. З позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором до [PERSON] ПАТ «КБ «ПриватБанк» звернулось до суду 01 березня 2016 року. Стороною у спорі заявлено вимогу про застосування позовної давності. Згідно з статтями\~526,\~530,\~610, частиною першою статті\~612 ЦК України\~зобов'язання повинні виконуватись належним чином, у встановлений термін, відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Відповідно до\~статті 256 ЦК України\~позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта\~статті 267 ЦК України). Статтею 257 ЦК України\~встановлено загальну позовну давність тривалістю у три роки. Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки\~\~\~(стаття 257 ЦК України). Для окремих видів вимог законом установлена спеціальна позовна давність. Зокрема, частина друга\~статті 258 ЦК України\~передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). Відповідно до\~статті 253 ЦК України\~перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок. За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила; за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частини перша та п'ята\~статті 261 ЦК України). Позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі (частина перша\~статті 259 ЦК України). Згідно із частинами першою, другою\~статті 207 ЦК України\~правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). У даній справі встановлено, що Умови надання споживчого кредиту фізичним особам ("Розстрочка") (Стандарт), пунктом 5.5 яких установлено позовну давність тривалістю в п'ять років, не містять підпису відповідача, у заяві позичальника від 02 грудня 2006 року домовленості сторін щодо збільшення строку позовної давності немає. У зв'язку із цим такі Умови не можна вважати складовою частиною укладеного між сторонами договору. Вказана правова позиція передбачена постановами Верховного Суду України від 11 березня 2015 року № 6-16 цс 15, від 01 липня 2015 року № 6-757 цс 15 та від 04 листопада 2015 року № 6-1926 цс 15, які відповідно до ч. 1 ст. 360-7 ЦПК України\~є обов'язковим для застосування. За таких обставин, в задоволенні позову слід відмовити в звязку з спливом позовної давності. На підставі викладеного, відповідно до ст.ст. 207, 253, 256-259, 261, 267, 525, 526, 530, 610, 612, 1054 Цивільного кодексу України,

Outcome: dismissed