Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-05 00:00:00

11 січня 2018 року позивач в особі Публічного акціонерного товарства комерційний банк «ПриватБанк» (далі ПАТ КБ «ПриватБанк» ) звернувся до суду з позовом, обгрунтовуючи позовні вимоги тим, що 27 серпня 2013 року між банком та відовідачем [PERSON] було укладено договір б/н, відповідно до якого остання отримала кредит у розмірі 300 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Щодо зміни кредитного ліміту банк керується п. 2.1.1.2.3, п. 2.1.1.2.4 Умов та правил надання банківських послуг, де зазначено, що клієнт дає свою згоду, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням банку і клієнт дає право банку у будь-який момент змінити кредитний ліміт. Підписання даного договору є прямою і безумовною згодою позичальника щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту, встановленного банком, відповідно до п.2.1.1.2.4 умов та правил надання банківських послуг. В порушення умов кредитного договору, відповідач взяті на себе зобов'язання не виконала, внаслідок чого станом на 31 жовтня 2017 року має заборгованість в загальній сумі 26772,47 грн., яка складається з наступного: 247,38 грн. - заборгованість за кредитом; 20701,47 грн. - заборгованість по відсоткам за користування кредитом, 4072,55 грн. - заборгованість за пенею та комісією, а також штраф відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських посліг: 500 грн. - штраф (фіксована частина); 1251,07 грн. - штраф (процентна складова). Позивач посилається на те, що законодавством не передбачено вимагати від боржника повернення лише повної суми боргу, а кредитодавець на свій розсуд може вимагати від боржника будь-яку частину суми заборгованості за кредитом та просить стягнути з відповідача заборгованість в сумі 26772,47 грн., з яких: 247,38 грн. - заборгованість за кредитом; 20701,47 грн. - заборгованість по відсоткам за користування кредитом, 4072,55 грн. - заборгованість за пенею та комісією, а також штраф відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських посліг: 500 грн. - штраф (фіксована частина); 1251,07 грн. - штраф (процентна складова), а також стягнути судові витрати у розмірі 1600 грн. Представник позивача у судове засідання не з'явився, в прохальній частині позову міститься прохання про розгляд справи без його участі, та не заперечення проти ухвалення заочного рішення (а.с.3). Представник відповідача адвокат Линник С.В. у судове засідання не з'явилася, надала заяву про розгляд справи без її участі та застосування строку позовної давності, обгрунтовуючи вимогу тим, що відповідно до письмових доказів, наданих позивачем, а саме виписки по рахунку відповідача та розрахунку заборгованності останній платіж по рахунку, а саме автоматичне погашення заборгованності в розмірі 50 грн. було здійснено 06 березня 2014 року та 31 липня 2014 року було здійснено автоматичнее погашення заборгованності в розмірі 27 грн., що є меншим ніж мінімальний платіж по картці. При цьому, навіть автоматичнее погашення здійснено ще у 2014 році, а позов, подано до суду лише у 2018 році, тобто з пропуском позовної давності (а.с.135). Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне. 27 серпня 2013 року між сторонами укладений договір про надання банківських послуг, за яким відповідач отримав кредитну картку «Універсальна» з встановленим на ній кредитним лімітом. У анкеті - заяві позичальника (а.с.6) відповідач виразила свою згоду на те, що ця Заява разом з Пам'яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, Тарифами складає між ним та банком договір про надання банківських послуг. Така сама складова договору про надання банківських послуг визначена і в Умовах та правилах надання банківських послуг. При укладанні договору сторони керувались ч. 1 ст. 634 ЦК України, згідно якої, договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана ним заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Правилами користування платіжною карткою» та «Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті http://privatbank.ua, складає між ним та Банком Договір, що підтверджується підписом в заяві. Банк нараховує відсотки за користування кредитом в розмірі, встановленому «Тарифами Банку» з розрахунку 360 календарних днів на рік, що підтверджується п.2.1.1.12.6 «Правил користування платіжною карткою». Відповідно до п.2.1.1.5.5 Умов та правил надання банківських послуг,- позичальник зобов'язується погашати заборгованість за Кредитом, відсотками за його використання, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених цим Договором. Згідно п.2.1.1.5.6. Умов та правил надання банківських послуг, - у разі невиконання зобов'язань за Договором, на вимогу Банку виконати зобов'язання з повернення Кредиту (у тому числі простроченого кредиту та Овердрафту), оплатити Винагороду Банку. Відповідно до п.2.1.1.7.6. Умов та правил надання банківських послуг,- при порушенні позичальником строків платежів по кожному з грошових зобов'язань, передбачених цим договором більш ніж на 30 днів, позичальник зобов'язаний сплатити Банку штраф в розмірі 500 грн+ 5% від суми позову. Також відповідно до п. 2.1.1.12.11 «Умов та правил надання банківських послуг», Банк має право вимагати дострокового виконання боргових зобов'язань в цілому або у встановленої Банком долі в разі невиконання боржником своїх боргових та інших обов'язків за цим Договором. Відповідач [PERSON] не надавала своєчасно Банку грошові кошти для погашення заборгованості, таким чином у порушення умов кредитного договору, а також ст.509, 526 ЦК України зобов'язання за вказаним договором не виконувала. Згідно розрахунку заборгованості за кредитним договором станом на 31 жовтня 2017 року наявна заборгованість в загальній сумі 26772, 47 грн., яка складається з наступного: 247,38 грн. - заборгованість за кредитом; 20701,47 грн. - заборгованість по відсоткам за користування кредитом, 4072,55 грн. - заборгованість за пенею та комісією, а також штраф відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських посліг: 500 грн. - штраф (фіксована частина); 1251,07 грн. - штраф (процентна складова) (а.с. 5). Таким чином, заявлені Банком позовні вимоги щодо стягнення заборгованості з [PERSON] правомірні та обґрунтовані. Разом із тим, як вбачається з матеріалів справи, представник відповідача - адвокат Линник С.В. надала суду заяву про застосування до спірних правовідносин строків позовної давності. Відповідно до пунктів 2.1.1.2.11 Правил користування платіжною карткою, які є складовою кредитного договору, картка діє до останнього дня місяця вказаного на лицьовому боці картки, включно. Згідно довідки наданої позивачем ПАТ КБ «ПриватБанк» від 29 травня 2018 року, строк дії картки сплив у червні 2017 року (а.с.81) За п. 2.1.1.3.5 клієнт доручає банку здійснювати списання грошових коштів з рахунків. Згідно ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору. Статтею 530 ч. 1 ЦК України передбачено, якщо у зобов'язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України). Відповідно до ст.253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок. Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну. За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила; за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частини перша та п'ята статті 261 ЦК України). Таким чином початок перебігу строку давності пов'язується не стільки зі строком дії (припинення) договору, як з певними подіями (фактами), які свідчать про порушення прав особи. Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення в зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. За договором про надання банківських послуг (при отриманні позичальником кредиту у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку), яким установлено не тільки щомісячні платежі погашення кредиту, а й кінцевий строк повного погашення кредиту, перебіг трирічного строку позовної давності (стаття 257 ЦК України) стосовно щомісячних платежів починається після несплати чергового платежу. Зазначена правова позиція зазначена в постанові Верховного суду України від 30 вересня 2015 року №6-154цс15, а також в постанові Верховного Суду від 28.02.2018 року по справі №638/10895/14-ц. За змістом п.7 ч.11 ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів», кредитодавцю забороняється вимагати повернення споживчого кредиту, строк давності якого минув. Оскільки зі спливом строків позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно, тощо) положення п.7 ч.11 ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів» застосовується і до додаткових вимог банку. Стаття 266 ЦК України вказує на те, що зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо). Відповідно до п. 1.1.7.12 Договору, Договір діє на протязі 12 місяців з моменту його підписання. Якщо на протязі цього строку жодна з сторін не проінформує другу сторону про розірвання даного договору, він автоматично лонгується на той же строк. Позивач в особі ПАТ КБ "Приват Банк" звернувся до Приморського районного суду Запорізької області, однак ухвалою суду від 17 жовтні 2017 року позовну заяву повернуто позивачу для подання до належного суду в зв'язку з непідсудністю справи суду та роз'яснено про звернення до Бердянського міськрайонного суду Запорізької області. (а.с.4) Як встановлено з розрахунку заборгованості за договором №б/н від 27 серпня 2013 року укладеного між ПАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] та вбачається з виписки по картковому рахунку за період з 01 січня 1999 по 22 січня 2019 років, банківська операція щодо повернення кредиту була здійснена банківською установою, шляхом автоматичного погашення простроченої заборгованості ще 06 березня 2014 року (а.с. 132-133). Таким чином, судом встановлено, що позивач, подавши позовну заяву в 2017 році до Приморського районного суду Запорізької області та перепродавши її за правилами підсудності до Бердянського міськрайонного суду Запорізької області 11 січня 2018 року, звернувся в суд із пропуском трирічного строку позовної давності, який по даним правовідносинам сплив - 06 березня 2017 року і який обчислюється з моменту автоматичного погашення простроченої заборгованості здійсненого позивачем 06 березня 2014 року, з огляду на те, що саме з цієї дати позивачу в особі ПАТ КБ «ПриватБанк» стало відомо про порушення прав та законних інтересів. Частинами 4, 5 ст.267 ЦК України передбачено, що сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту. Відповідно до п. 11 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року №14 «Про судове рішення у цивільній справі» установивши, що строк для звернення з позовом пропущено без поважної причини, суд у рішенні зазначає про відмову в позові з цих підстав, якщо про застосування позовної давності заявлено стороною у спорі, зробленою до ухвалення ним рішення, крім випадків, коли позов не задоволено, що є самостійною підставою для цього. Тому суд приходить до висновку, що в задоволенні позовних вимог ПАТ КБ «ПриватБанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості належить відмовити в зв'язку з пропуском Банком строку звернення до суду за захистом порушених прав, тобто строку позовної давності.

Outcome: dismissed