Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-13 00:00:00

У лютому 2019 року орган опіки та піклування Арбузинської районної державної адміністрації Миколаївської області звернувся до суду з позовом до [PERSON] про позбавлення батьківських прав, посилаючись на ті обставини, що відповідач вихованням своєї неповнолітньої дитини [PERSON], [INFO] не займається, станом здоров'я не опікується, матеріально її не забезпечує, самоусунулася від виконання своїх батьківських обов'язків. За розпорядженням голови Арбузинської райдержадміністрації від 20 лютого 2018 року № 43 дитина за заявою матері у зв’язку з наявністю складних життєвих обставин терміном на 6 місяців була влаштована до Миколаївського обласного будинку дитини і з того часу відповідач відвідала дитину в закладі тільки один раз 02.11.2018 року, більше долею дитини вона не цікавиться. Дитина хворіє на дефіцитну анемію 1 ступеню, ураження головного мозку (затримка фізичного розвитку). У судовому засіданні представник позивача підтримала заявлені позовні вимоги. Представник третьої особи без самостійних вимог на предмет спору – Благодатненської сільської ради Арбузинського району Миколаївської області у судове засідання не з’явився, письмових пояснень не подав. Представник третьої особи без самостійних вимог на предмет спору Миколаївського обласного будинку дитини Миколаївської обласної ради надав заяву про підтримання позовних вимог. Відповідач у судове засідання двічі не з’явилася, про дату, час і місце судового засідання повідомлялася належним чином за місцем реєстрації, не подала відзив на позовну заяву. Зі згоди представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Дослідивши письмові докази, що є в матеріалах справи, заслухавши представника позивача, суд прийшов до наступного. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] є матір’ю неповнолітньої дитини - [PERSON], [INFO], відповідно до свідоцтва про народження дитини серії [NUMBER] від 14 листопада 2017 року, виданого виконавчим комітетом Арбузинським РВ ДРАЦС ГТУЮ у Миколаївській області. Батько дитини записаний згідно частини 1 ст. 135 Сімейного кодексу України, про що свідчить витяг з Державного реєстру актів цивільного стану. Розпорядженням голови Арбузинської райдержадміністрації від 20 лютого 2018 року № 43 [PERSON], [INFO], за заявою матері у зв’язку зі складними життєвими обставинами було влаштовано до Миколаївського обласного будинку дитини терміном на 6 місяців. На час розгляду справи у суді дитини продовжує перебувати там же. Згідно довідки Миколаївського обласного будинку дитини Миколаївської обласної ради № 1138-03-04 від 21 листопада 2018 року [PERSON] дитину провідувала лише один раз - 2 листопада 2018 року, долею дитини не цікавиться. Як свідчить лист Миколаївського обласного будинку дитини [PERSON] має наступні захворювання: дефіцитна анемію 1 ступеню, ураження головного мозку (затримка фізичного розвитку). У відповідності до довідок Благодатненської сільської ради Арбузинського району Миколаївської області №№ 720, 725 від 07 листопада 2018 року [PERSON] співмешкає з [PERSON], ніде не працює. Відповідно до характеристики Благодатненської сільської ради Арбузинського району Миколаївської області від 07 листопада 2018 року за вих. № 726 відповідач за місцем проживання характеризується негативно як така, що ніде не працює, безвідповідальна, переховується від органів місцевого самоврядування, не йде на контакт із соціальним працівником. З акту обстеження матеріально-побутових умов сім»ї від 11 лютого 2019 року вбачається, що умови для проживання новонародженої дитини у сім»ї відповідача не створені. Згідно листа Арбузинського відділення Братського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Миколаївській області від 06 травня 2019 року за № 2501/57-2019 [PERSON] притягувалась до адміністративної відповідальності 02 травня 2019 року за ч.1 ст. 184 КпАП України. Відповідно до ч. 3 ст. 51 Конституції України сім'я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Статтею 5 Сімейного кодексу України встановлено, що держава охороняє сім'ю, дитинство, материнство, батьківство, створює умови для зміцнення сім'ї. Держава створює людині умови для материнства та батьківства, забезпечує охорону прав матері та батька, матеріально і морально заохочує і підтримує материнство та батьківство. Держава забезпечує пріоритет сімейного виховання дитини. Частинами 6-10 ст. 7 СК України передбачено, що жінка та чоловік мають рівні права і обов'язки у сімейних відносинах, шлюбі та сім'ї. Дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім'ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Кожен учасник сімейних відносин має право на судовий захист. Статтею 150 СК України встановлені обов'язки батьків щодо виховання та розвитку дитини. Зокрема вони зобов’язані: виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім'ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини; піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток; забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя; поважати дитину. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов'язку батьківського піклування щодо неї. Згідно зі статтями 8, 11, 15 Закону України "Про охорону дитинства" кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Кожна дитина має право на проживання в сім'ї разом з батьками або в сім'ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов'язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов'язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини. Водночас статтею 164 СК України визначені підстави позбавлення батьківських прав. Зокрема, якщо вона чи він: не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров'я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини. Як випливає з п.16 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» від 30 березня 2007 року № 3 ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Згідно висновку орган опіки та піклування Арбузинської райдержадміністрації Миколаївської області від 20 лютого 2019 року доцільно позбавити батьківських прав відповідача стосовно [PERSON], [INFO], оскільки відповідач не бере участі у вихованні доньки, не підтримує з нею ніяких стосунків тривалий час. Зваживши докази, надані суду, встановлені в судовому засіданні обставини, приймаючи до уваги письмовий висновок органу опіки та піклування, суд вважає доцільним позбавити [PERSON] батьківських прав щодо її доньки, оскільки відповідач самоусунулася від виконання батьківських обов’язків без поважних причин. Суд вважає, що позбавлення батьківських прав у даному випадку буде відповідати інтересам дитини. Разом з тим, згідно ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати своїх неповнолітніх дітей до досягнення ними повноліття. Положення частин 2, 3 ст. 166 СК України передбачають, що особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов'язку щодо утримання дитини. При задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. Частина 3 ст. 181 та ст. 183 СК України передбачають, що за рішенням суду кошти (аліменти) на утримання дитини присуджується в частині від доходу її батька, матері або у твердій грошовій сумі. В разі присудження аліментів в частині від доходу розмір частки заробітку (доходу) батька, матері, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. При визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров'я, матеріальне становище дитини та платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність у платника рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку (ст. 182 СК України). Враховуючи вимоги ст. 182 СК України, зокрема стан здоров'я дитини та відповідача, їх матеріальне становище, суд прийшов до висновку, що [PERSON] має можливість сплачувати аліменти на утримання неповнолітньої доньки у розмірі 1/4 частини всіх видів її заробітку (доходу), але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на дитину. Стягнення аліментів починається з дати подачі позову та припиняється з досягненням дитиною повноліття. Судові витрати підлягають розподілу на підставі ст. 141 ЦПК України.

Outcome: approved