Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-22 00:00:00

Позивач публічне акціонерне товариство «Дельта Банк» звернулося до суду з позовом до відповідача - [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. В обґрунтування своїх вимог посилався на ту обставину, що 27.01.2011 року між сторонами укладений кредитний договір № 009-26000-270111, згідно до умов якого, позивач зобовязувався відповідачу відкрити відновлювану відкличну кредитну лінію на загальну суму 30000,00 грн. із встановленим лімітом 6940,40 грн., а відповідач зобовязувалася здійснювати погашення частини суми заборгованості, погашення заборгованості в повному обсязі, сплачувати суму процентів та у разі порушення строків сплати заборгованості сплачувати пеню. Однак, відповідачем порушено умови договору, внаслідок чого утворилася заборгованість. Тому, позивач просив стягнути заборгованість у розмірі 4999,60 грн., яку складає тіло кредиту, сплачений судовий збір та розглянути справу без участі представника позивача. Представник відповідача у судове засідання не з'явився. Надав суду заперечення проти позову, згідно яких, просив у позові відмовити, зважаючи на ту обставину, що відповідачем погашено кредитну лінію в грудні 2012 року, а в січні 2013 року позивачем безпідставно відкрито заборгованість по тілу кредиту. Також, просив застосувати позовну давність до заявлених вимог та справу розглянути без його участі. Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення на них, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, застосувавши до спірних правовідносин відповідні норми матеріального та процесуального права, встановив, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з огляду на наступне. Як вбачається із матеріалів справи, 27.01.2011 року між публічним акціонерним товариством "Дельта Банк" та [PERSON] укладено кредитний договір № 009-26000-270111, згідно до умов якого, позивач зобовязувався відповідачу відкрити відновлювану відкличну кредитну лінію на загальну суму 30000,00 грн. із встановленим лімітом 6940,40 грн., зі сплатою відсотків за користування у розмірі 0,00001% річних. Відповідач, за умовами договору, зобовязувалася здійснювати погашення частини суми заборгованості щомісяця, погашення заборгованості в повному обсязі, сплачувати суму процентів та у разі порушення строків сплати заборгованості сплачувати пеню. Однак, в порушення умов договору, відповідачем чергова частина суми заборгованості погашена не була, у звязку з чим утворилась заборгованість. Відповідно до ч.1 статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановленим договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Договір є обов'язковим для виконання сторонами (ст.629 ЦК України). Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. У відповідності до ч.1 ст.530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Так, судом встановлено, що зобовязання відповідача щодо погашення заборгованості по кредиту порушено, тому утворилась заборгованість у сумі 4999,60 грн., яку складає тіло кредиту. Заперечуючи щодо наявності даної заборгованості, представник відповідача, не надавши суду жодного доказу, щодо погашення кредитної лінії в грудні 2012 року, посилався лише на розрахунок ціни позову, не врахувавши, що заборгованість утворилось внаслідок списання позивачем у січні 2013 року простроченої заборгованості по кредиту та комісіям, у відповідності до п.3.4 Договору, що також підтверджується письмовими поясненнями, наданих представником позивача. Тому доводи представника відповідача щодо повного погашення відповідачем суми заборгованості та безпідставного відкриття позивачем заборгованості по тілу кредиту з січня 2013 року в сумі 4999,60 грн. не відповідає наявним у справі доказам. Таким чином, судом встановлено неналежне виконання відповідачем взятих на себе зобов'язань відповідно до умов укладеного договору , що спричинило порушення його умов. Проте, представником відповідача відповідно до вимог ч.3 ст.267 ЦК України \~\~подано заяву про застосування строку позовної давності. Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України). Відповідно до ст.253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою повязано його початок. Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Так, судом встановлено, що за період з 01.06.2011 по 31.08.2011 року відповідач не сплачував прострочену заборгованість; у вересні відповідач сплатив 912, 00 грн., однак наявна заборгованість становила: 1543,56 грн. прострочена заборгованість по кредиту, 277,60 прострочена заборгованість по комісії; у жовтні 2011 року відповідачем сплачено 912,00 грн., однак наявна заборгованість становила: 1017,45 грн. прострочена заборгованість по кредиту, 347,00 прострочена заборгованість по комісії. Отже, зобовязання виконаним не було, оскільки у відповідності до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Згідно тарифу на обслуговування платіжних карт, який є невідємною частиною договору, держатель зобовязаний щомісяця погашати частину заборгованості у вигляді обовязкового мінімального платежу. Згідно ч.2 ст.70 ЦПК України, строк, обчислюваний місяцями, закінчується у відповідне число останнього місяця строку. Разом з тим, згідно п.3.1 Тарифу на обслуговування платіжних карт, на суму непогашеної частки обовязкового мінімального платежу з дати прострочення (15 число) нараховується штраф за прострочену заборгованість обовязкового мінімального платежу. Відповідно до розрахунку ціни позову, поданого позивачем, встановлений термін сплати заборгованості згідно Правил здійснення операцій за картковими рахунками до 15 числа кожного місяця. Оскільки зобовязання у вигляді обовязкового мінімального платежу не виконувалося, тому з 16.06.2011 року у позивача виникло право на позов, а отже почався перебіг строку позовної давності. Так само, якщо врахувати, що останній неповний платіж відповідач здійснив 24.10.2011 року, а в листопаді не здійснював жодного, то у позивача виникло право на позов з 16.11.2011 року. З матеріалів справи вбачається, що позовна заява, яка згідно поштового штампу, відправлена 25.11.2014 року, подана зі спливом строків позовної давності. Згідно до правової позиції, висловленої \~постановою Верховного Суду України від 19.03.2014 року у справі № 6-14 цс 14 встановлено, що відповідно до правил користування платіжною карткою, які є складовою кредитного договору, картка діє в межах визначеного нею строку. За таким договором, що визначає щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту перебіг позовної давності (ст.257 ЦК України) щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі зі спливом останнього дня місяця дії картки (ст.261 ЦК України), а не закінчення строку дії договору. Стаття 267 Цивільного кодексу України встановлює, що сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Враховуючи те, що відповідач заявив про застосування позовної давності, а позивач не зазначив поважні причини пропуску строку давності і не надав суду доказів, що підтверджують поважність причини пропуску, суд вважає можливим застосувати строк позовної давності та відмовити позивачу в задоволенні позовних вимог за спливом строку позовної давності.

Outcome: dismissed