Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-29 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] та Дніпровського районного відділу Головного управління Державної міграційної служби України в м. Києві про визнання [PERSON], [INFO] таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме квартирою за адресою: [ADDRESS], та зобов'язання Дніпровський районний відділ Головного управління Державної міграційної служби України в м. Києві зняти [PERSON] з реєстраційного обліку за вказаною адресою. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач є власником та постійно проживає в квартирі за адресою: [ADDRESS] з 10.01.1989 року. 22.12.2000 року між позивачем та [PERSON] зареєстровано шлюб, який 29.12.2005 року був розірваний. Від шлюбу народився син [PERSON], [INFO]. Згідно довідки з місця проживання про склад сім'ї та прописку від 05.07.2017 року № 425, виданої Комунальним концерном «Центр комунального сервісу № 97», [PERSON] зареєстрований у позивача, проте фактично відповідач проживає зі своєю матір'ю - колишньою дружиною позивача за адресою: [ADDRESS] ще з дати їхнього розлучення, а саме з 2005 року. Таким чином, відповідач не проживає у квартирі позивача за місцем реєстрації понад 12 років. Позивач проживає у своїй квартирі з дружиною [PERSON], шлюб з якою укладено 17.08.2006 року, та донькою [PERSON], [INFO]. Подання даного позову обумовлено тим, що позивач в майбутньому має намір розширити житлову площу для проживання своєї сім'ї, продати квартиру та купити нову, більшої площі. Під час відкриття провадження у справі ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 19.07.2017 року, відповідно положень ч. 2 ст. 35 ЦПК України, враховуючи, що відповідач є неповнолітньою особою, до участі у справі було залучено у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, матір відповідача [PERSON] (а.с. 17, 18). Відповідачем Дніпровським районним відділом Головного управління Державної міграційної служби України в м. Києві було подано заперечення на позов з проханням відмовити у задоволенні позову у частині зобов'язання Дніпровський РВ ГУДМС України в м. Києві зняти з реєстраційного обліку [PERSON] у зв'язку з тим, що з 04 квітня 2016 року територіальні органи та підрозділи Державної міграційної служби не здійснюють реєстрацію/зняття з реєстрації місця проживання фізичних осіб, оскільки такі повноваження покладені на органи місцевого самоврядування після набрання чинності Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо розширення повноважень органів місцевого самоврядування та оптимізації надання адміністративних послуг» (а.с. 29, 43). Законний представник відповідача [PERSON] [PERSON] 19.10.2017 р. подала письмові заперечення (а.с. 44-46) у яких зазначила, що відповідач [PERSON] проживав за адресою: [ADDRESS] з часу свого народження разом з батьками та був зареєстрований за згодою батька. На цей час [PERSON] проживає разом з бабусею та матір'ю за адресою: [ADDRESS], власником якої є [PERSON], яка згоди на реєстрацію [PERSON] в квартирі не надавала. На даний час відповідачу 16 років, з 2015 року [PERSON] навчається на денній формі навчання у Державному навчальному закладі «Центр професійної освіти технології та дизайну м. Києва», у зв'язку з чим самостійно проживати, утримувати себе та доглядати за собою не має можливості, тому відповідач не проживає за місцем реєстрації з поважних причин. За клопотанням представника позивача ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 25.10.2017 р. замінено відповідача Дніпровський районний відділ Головного управління Державної міграційної служби України в м. Києві на відповідача Дніпровську районну в м. Києві державну адміністрацію і залучено до участі у справі законного представника відповідача [PERSON] [PERSON] та у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору залучено Службу у справах дітей Дніпровської районної в м. Києві державної адміністрації (а.с. 66-69). В судовому засіданні представник позивача [PERSON] позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив їх задовольнити. Законний представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні заперечувала проти задоволення позовних вимог з підстав викладених у письмових запереченнях, додатково пояснила, що вона та її син свого житла не мають, син [PERSON] не працює, навчається у кулінарному училищі та у вечірній школі, мешкають вони з її матір'ю та братом, реєструвати [PERSON] її матір у своїй квартирі відмовляється. Представник Дніпровської районної в м. Києві державної адміністрації в судове засідання не з'явився, про дату, час та місце судового засідання вказаний відповідач повідомлений належним чином, про причини неявки представника суд не повідомлено, відзив на позов не надано. Представник третьої особи Служби у справах дітей Дніпровської районної в м. Києві державної адміністрації в судове засідання не з'явився, третя особа до суду направила письмові пояснення у яких просить розглянути справу за відсутності їхнього представника, зазначила, що проти позову заперечує в повному обсязі, оскільки задоволення позову призведе до порушення майнових прав неповнолітньої дитини [PERSON], [INFO]. Суд, вислухавши пояснення представника позивача, законного представника відповідача, вивчивши матеріали справи, оцінивши наявні у справі докази у їх сукупності, приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що позивач є власником [ADDRESS] на підставі свідоцтва про право власності на житло (а.с. 6). Згідно ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Згідно ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно ст. 150 Житлового кодексу України власники квартири користуються нею для особистого проживання і проживання членів їх сімей, мають право на розпорядження квартирою, що знаходиться в приватній власності. Згідно довідки від 25.07.2017 р., за адресою [ADDRESS] разом з [PERSON] зареєстрований син [PERSON] з 23.10.2001 р. (а.с. 12). Як убачається із свідоцтва про народження, батьками відповідача [PERSON], [INFO], є [PERSON] та [PERSON] (а.с. 7). Відповідно до довідки № 1138 від 02.08.17 р., за адресою [ADDRESS] зареєстровані чотири особи: [PERSON] (власник), [PERSON] (дружина), [PERSON] (син) та [PERSON] (дочка) (а.с. 27). Згідно Акту від 05.07.2017 р., затвердженого начальником ЖЕД-403, [PERSON], [INFO], зареєстрований за адресою [ADDRESS], з 2005 року по теперішній час за даною адресою не проживає (а.с. 11). Статтями 47, 48 Конституції України гарантоване кожному право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Згідно ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. В судовому засіданні безспірно встановлено, що неповнолітній [PERSON] за місцем своєї реєстрації у квартирі [ADDRESS] не проживає, мешкає разом зі своєю матір'ю за адресою [ADDRESS]. На даний час у спірній квартирі позивач проживає з дружиною та малолітньою дочкою. Як задекларовано у ст. 18 Закону України «Про охорону дитинства», держава забезпечує право дитини на проживання в таких санітарно-гігієнічних та побутових умовах, що не завдають шкоди її фізичному та розумову розвитку. Діти - члени сім'ї наймача або власника жилого приміщення мають право користуватися займаним приміщенням нарівні з власником або наймачем. Декларацією прав дитини (ст. 4) визначено, що дитині належить право на відповідне житло, а ст. 3 Конвенції про права дитини зобов'язує в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, судами, першочергову увагу приділяти забезпеченню інтересів дитини. Як роз'яснено у п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» від 12.04.1985 року № 2, у справах про визнання наймача або члена його сім'ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням (ст. 71 ЖК), необхідно з'ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. В разі їх поважності (перебування у відрядженні, у осіб, які потребують догляду, внаслідок неправомірної поведінки інших членів сім'ї тощо) суд може продовжити пропущений строк. Враховуючи ті обставини, що відповідач є неповнолітньою особою та сином позивача, з дитинства за волевиявленням його батьків проживає з матір'ю, позивач має іншу сім'ю з якою мешкає у спірній квартирі, тому суд вважає, що [PERSON] був відсутній за місцем своєї реєстрації у квартирі позивача з поважних причин, при цьому суд також приймає до уваги, що за адресою фактичного проживання власник житла не надає згоди на реєстрацію відповідача, будь якого іншого житла [PERSON] на праві власності не має, у зв'язку з чим суд вважає, що позовні вимоги у частині визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщення задоволенню не підлягають. Вимоги позову про зняття з реєстрації місця проживання [PERSON], [INFO], за адресою: [ADDRESS] є похідними від вищевказаних вимог, регулюються ст. 7 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні", тому у їх задоволенні також слід відмовити. Відповідно ст. 141 ЦПК України, суд покладає судові витрати по сплаті судового збору на позивача.

Outcome: dismissed