Jurisdiction: civil
Date: 2021-07-04 00:00:00

Позивач звернувся із вищенаведеним позовом до відповідача, в якому, посилаючись на те, що відповідач у своїй публікації на власній інтернет-сторінці у соціальній мережі Фейсбук образив позивача, навів факти, що не відповідають дійсності, чи порушив права, свободи позивача, зганьбив його честь, гідність та ділову репутацію, просив: визнати недостовірною та такою, що принижує честь, гідність та ділову репутацію позивача поширену на власній інтернет-сторінці відповідача у соціальній мережі Фейсбук інформацію наступного змісту: «…Я переконав його не висувати на посаду Міністра енергетики фігуранта чисельних кримінальних проваджень [PERSON] », а також інформацію у відеоблозі відповідача «[INFO] » на сайті Ютуб, а саме: «[INFO]», «Час минає, місяці ідуть, але справи не розслідуються, винні до відповідальності не притягаються, завдана шкода не відшкодовується. Чому саме? Тому, що керівник «Укренерго» [PERSON] як вірний пес слугує своїм хазяїнам. Доки такі люди знаходяться на своїх посадах, не бачити українцям гідного життя і справедливості»; зобов`язати відповідача спростувати вказану недостовірну інформацію поширену на власній інтернет-сторінці відповідача у соціальній мережі Фейсбук шляхом повідомлення про ухвалення в цій справі судового рішення та публікації тексту судового рішення на наступний день, після набрання судовим рішенням у цій справі законної сили, а також видалити недостовірну інформацію. В судовому засіданні представник позивача підтримав заявлені позовні вимоги та просив їх задовольнити з підстав, зазначених у позовній заяві з урахуванням доказів, які були предметом судового дослідження. Відповідач та його представник в судове засідання не з`явились, про день, час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином, у минулих судових засіданнях заперечували проти задоволення позову, у поданому відзиві просили відмовити в задоволенні позову, посилаючись на те, що вся відображена відповідачем інформація відповідає дійсності та підтверджується відповідними доказами, а наведена відповідачем фраза у його відеоблозі, на яку посилається позивач обґрунтовуючи порушення його прав, є оціночним судженням. Заслухавши пояснення учасників, повно та всебічно дослідивши наявні в матеріалах справи докази у їх сукупності, суд вважає встановленими наступні обставини та відповідні їм правовідносини. З роздруківки інтернет-сторінки відповідача у соціальній мережі Фейсбук за посиланням [INFO] , наданої позивачем (а.с.14) вбачається та не заперечувалось стороною відповідача в ході розгляду справи, що вона містить публікацію відповідача наступного змісту: «…Я переконав його не висувати на посаду Міністра енергетики фігуранта чисельних кримінальних проваджень [PERSON] ». Крім того, згідно відеозапису відеоблогу відповідача на сайті Ютуб за посиланням [INFO] наявного в матеріалах справи, відповідачем була подана інформація наступного змісту: «[INFO]», «Час минає, місяці ідуть, але справи не розслідуються, винні до відповідальності не притягаються, завдана шкода не відшкодовується. Чому саме? Тому, що керівник «Укренерго» [PERSON] як вірний пес слугує своїм хазяїнам. Доки такі люди знаходяться на своїх посадах, не бачити українцям гідного життя і справедливості». Згідно висновку №123/19 лінгвістичної (семантико-текстуальної) експертизи від 12.09.2019, складеного за заявою адвоката позивача, текст відеосюжету від 30.08.2019 на інтернет-сторінці [PERSON] у соціальній мережі Фейсбук за посиланням [INFO] у публікації: «... [PERSON] почув і мої зауваження під час визначення кандидатів на посади міністрів. Я переконав його не висувати на посаду Міністра енергетики фігуранта чисельних кримінальних проваджень [PERSON] . Свого часу я навіть зняв про нього свій антикорупційний відеоблог «[INFO] » [INFO] , поширений для невизначеного кола осіб - користувачів мережі Інтернет, містить висловлювання, в яких наявна негативна інформація щодо особи [PERSON] . Висловлювання негативного характеру щодо особи [PERSON] , наявні у тексті відео сюжету від 30.08.2019 на інтернет-сторінці у соціальній мережі Фейсбук [PERSON] за посиланням [INFO] у публікації: «... [PERSON] почув і мої зауваження під час визначення кандидатів на посади міністрів. Я переконав його не висувати на посаду Міністра енергетики фігуранта чисельних кримінальних проваджень [PERSON] . Свого часу я навіть зняв про нього свій антикорупційний відеоблог «[INFO] » [INFO] , викладені у формі фактичних тверджень (а.с.17-25). З відповіді Генеральної прокуратури України від 01.04.2016, наданої на запит адвоката позивача про надання інформації щодо [PERSON] та членів його родини, убачається, що у кримінальному провадженні №42014000000000258 від 10.04.2014 проводиться досудове розслідування, [PERSON] та членам його родини підозра у вказаному кримінальному провадженні не оголошувалась. Згідно відповіді Генеральної прокуратури України від 22.07.2019, наданої на запит адвоката позивача в інтересах [PERSON] , повідомлено, що 30.05.2019 у зв`язку з відсутністю в діях посадових осіб складів кримінальних порушень передбачених ч.5 ст. 191, ч.2 ст. 364, ч.3 ст.212, ч.3 ст. 209, ч.2 ст. 366, ч.2 ст.205 КК України закрито кримінальне провадження №42014000000000258 від 10.04.2014. Статтею 3 Конституції України передбачено, що людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. У відповідності з ст.32 Конституції України кожному гарантується судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім`ї та права вимагати вилучення будь-якої інформації, а також право на відшкодування матеріальної і моральної шкоди, завданої збиранням, зберіганням, використанням та поширенням такої недостовірної інформації. За ст. 28 Конституції України кожен має право на повагу до його гідності. Відповідно до ст. 68 Конституції України кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей. Праву на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань відповідає обов`язок не поширювати про особу недостовірну інформацію та таку, що ганьбить її гідність, честь чи ділову репутацію. У п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.02.2009 р. №1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» зазначено, що чинне законодавство не містить визначення понять гідності, честі чи ділової репутації, оскільки вони є морально-етичними категоріями та одночасно особистими немайновими правами, яким закон надає значення самостійних об`єктів судового захисту. Зокрема, під гідністю слід розуміти визнання цінності кожної фізичної особи як унікальної біопсихосоціальної цінності. З честю пов`язується позитивна соціальна оцінка особи в очах оточення, яка ґрунтується на відповідності її діянь (поведінки) загальноприйнятим уявленням про добро і зло. Під діловою репутацією фізичної особи розуміється набута особою суспільна оцінка її ділових і професійних рис у процесі виконанні трудових, службових, громадських чи інших обов`язків. Під діловою репутацією юридичної особи, в тому числі підприємницьких товариств, фізичних осіб-підприємців, адвокатів, нотаріусів та інших осіб, розуміється оцінка їхньої підприємницької, громадської, професійної чи іншої діяльності, яку здійснює така особа як учасник суспільних відносин. Відповідно до ст. 30 Закону України «Про інформацію» ніхто не може бути притягнутий до відповідальності за висловлення оціночних суджень. Якщо особа вважає, що оціночні судження або думки принижують її гідність, честь чи ділову репутацію, а також інші особисті немайнові права, вона вправі скористатися наданим їй законодавством правом на відповідь, а також на власне тлумачення справи у тому самому засобі масової інформації з метою обґрунтування безпідставності поширених суджень, надавши їм іншу оцінку. Якщо суб`єктивну думку висловлено в брутальній, принизливій чи непристойній формі, що принижує гідність, честь чи ділову репутацію, на особу, яка таким чином та у такий спосіб висловила думку або оцінку, може бути покладено обов`язок відшкодувати завдану моральну шкоду. Згідно із п. 19 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.02.2009, № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» відповідно до Закону України "Про інформацію" оціночними судженнями, за винятком наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема з огляду на характер використання мовно-стилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири). Вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначати характер такої інформації та з`ясовувати, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням. Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості. Таким чином, не є предметом судового захисту оціночні судження, думки, переконання, критична оцінка певних фактів і недоліків, які, будучи вираженням суб`єктивної думки і поглядів відповідача, не можна перевірити на предмет їх відповідності дійсності (на відміну від перевірки істинності фактів) і спростувати, що відповідає прецедентній судовій практиці Європейського суду з прав людини при тлумаченні положень статті 10 Конвенції. Пунктом 15 вищевказаної Постанови Пленуму ВСУ визначено, що недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені). Сторона відповідача під час розгляду справи стверджувала окрім іншого, що подана відповідачем інформація, на яку посилається позивач як таку що ображає його, не відповідає дійсності, порушує його права, свободи, а також ганьбить його честь, гідність та ділову репутацію, є достовірною та є оціночними судженнями відповідача, оскільки на його думку позивач протиправно займає посаду керівника ДП «НЕК «Укренерго», за час його керівництва на підприємстві відбулись численні корупційні правопорушення, а також зловживання щодо непроведення модернізації електромереж за кошти ДП «Енергоринок», а їх розміщення на банківських депозитах. Так, згідно листа Міністерства енергетики та вугільної промисловості України від 01.11.2019 (а.с.79-81), з 02.10.2015 тимчасово виконання обов`язків керівника ДП «НЕК «Укренерго» покладено на [PERSON] , першого заступника директора підприємства. Станом на теперішній час керівника підприємства на підставі конкурсу не визначено. Згідно відповіді Генеральної прокуратури України від 24.10.2016 (а.с.82-83), у кримінальному провадженні №42014000000000258 від 10.04.2014 здійснюється досудове розслідування за фактами розкрадання службовими особами ДП «НЕК «Укренерго» державних коштів шляхом організації закупівель за завищеними цінами; у кримінальному провадженні №42015000000000136 від 06.02.2015 здійснюється досудове розслідування за ознаками кримінальних правопорушень передбачених ч.2 ст. 364, ч.2 ст.367 КК України щодо зловживань службовим становищем посадовими особами під час погодження умов контрактів щодо імпорту електричної енергії з РФ та її постачання до АР Крим. Крім того, відкриті також кримінальні провадження №12014000000000284 за ч..3 ст.209 КК України, №120158080050001327 за ч.2 ст.191 КК України, №42015101020000019 за ч.1 ст.358 КК України, №42014100090000098 за ч.2 ст.1914 КК України, №12015250000000149 та №22014000000000524. За змістом листа Міністерства енергетики та вугільної промисловості України (а.с.85-86) середньорічний тариф на відпуск електричної енергії в період з 2014 по 2016 збільшився, при цьому кошти тарифу не спрямовувалися в повному обсязі на виконання інвестиційної програми, а з травня 2015 року ДП «НЕК «Укренерго» розпочало розміщення коштів на депозитних рахунках, у зв`язку з чим неефективна робота керівництва ДП «НЕК «Укренерго» у 2015-2016 роках призвела до нецільового та нераціонального використання коштів. Змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості є однією із основних засад судочинства (пункт 3 частина перша статті 129 Конституції України). За змістом статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Відповідно до частини 1 статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України). Процесуальний закон містить вимоги до доказів, на підставі яких суд встановлює обставини справи, а саме: докази повинні бути належними (стаття 77 ЦПК), допустимими (стаття 78 ЦПК), достовірними (стаття 79 ЦПК), а у своїй сукупності - достатніми (стаття 80 ЦПК ). За змістом статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу. На підтвердження правомірності заявлених позовних вимог, сторона позивача надала суду Висновок №123/19 лінгвістично (семантико - текстуальної) експертизи від 12.09.2019 складеного ТОВ «Цент судових експертиз «Альтернатива». Оцінюючи вказаний висновок, суд вважає за можливе відмітити наступне. Відповідно до п.п. 1.2.1. Інструкції про призначення та проведення судових експертиз та експертних досліджень та Науково-методичних рекомендацій з питань підготовки та призначення судових експертиз та експертних досліджень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 8 жовтня 1998 року № 53/5 (із змінами) основними видами (підвидами) експертизи є: криміналістична: почеркознавча; лінгвістична експертиза мовлення. У межах лінгвістичної експертизи писемного мовлення проводяться авторознавчі та семантико-текстуальні дослідження. У той же час, відповідно до ч. 4 ст. 7 Закону України «Про судову експертизу» виключно державними спеціалізованими установами здійснюється судово-експертна діяльність, пов`язана з проведенням криміналістичних, судово-медичних і судово-психіатричних експертиз. Таким чином, вказаний висновок складений експертом поза межами його компетенції та не може вважатися юридично значимим документом для цілей його врахування судом та, відповідно, судом до уваги не береться. Крім того, зі змісту висновку лінгвістичної (семантико-текстуальної) експертизи, наданої позивачем, убачається, що експертом встановлено поширення відповідачем негативної інформації та висловлювань негативного характеру щодо такої особи як [PERSON] , яка є відмінною від особи позивача. З урахуванням встановлених обставин, суд приходить до висновку про те, що поширена на власній інтернет-сторінці відповідача у соціальній мережі Фейсбук за посиланням [INFO] інформація наступного змісту: «…Я переконав його не висувати на посаду Міністра енергетики фігуранта чисельних кримінальних проваджень [PERSON] », а також інформація у відеоблозі відповідача «[INFO] » на сайті Ютуб [INFO] а саме: «[INFO]», «Час минає, місяці ідуть, але справи не розслідуються, винні до відповідальності не притягаються, завдана шкода не відшкодовується. Чому саме? Тому, що керівник «Укренерго» Всеволод Ковальчук як вірний пес слугує своїм хазяїнам. Доки такі люди знаходяться на своїх посадах, не бачити українцям гідного життя і справедливості», є оціночними судженнями, зробленими на підставі наявної інформації, яка містилася у відкритих джерелах та власного розуміння стороною відповідача. Суд вважає, що слід розрізняти факти та оціночні судження. Якщо існування фактів може бути підтверджене, правдивість оціночних суджень є нездійсненною і порушує свободу висловлення думки як таку, що є фундаментальною частиною права, яке охороняється статтею 10 Конвенції про захист прав і основних свобод людини. Однак, навіть якщо висловлювання є оціночним судженням, пропорційність втручання має залежати від того, чи існує достатній фактичний базис для оспорюваного висловлювання. Залежно від обставин конкретної справи висловлювання, яке є оціночним судженням, може бути перебільшеним за відсутності будь-якого фактичного підґрунтя. Тобто факти можна підтвердити, а підтвердження оціночних суджень є нездійсненим. Таким чином, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні заявлених вимог. Інші наявні в матеріалах справи докази висновків суду не спростовують. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed