Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-15 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом, в якому з урахуванням уточнення від 27.06.2019 року, просила визнати незаконним та скасувати розпорядження Управління житлового господарства Житомирської міської ради № 64449 від 21.10.2016 року про видачу громадянину [PERSON] свідоцтва про право власності на житло № 64449 від 21.10.2016 року за адресою: [ADDRESS] ; визнати недійсним та скасувати свідоцтво про право власності на житло № 64449 від 21.10.2016 року, видане громадянину [PERSON] управлінням житлового господарства Житомирської міської ради на квартиру за адресою: [ADDRESS] ; скасувати державну реєстрацію права власності на квартиру, що розташована за адресою: [ADDRESS] , на ім`я громадянина [PERSON] в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за номером запису про право власності 1792976 від 06.12.2016 року, вчинений державним реєстратором виконавчого комітету Житомирської міської ради Харченко А.В. Позовні вимоги позивач мотивувала тим, що на підставі рішення виконавчого комітету Житомирської міської ради від 25.07.2002 № 406 «Про бронювання жилих приміщень громадянам міста» за [PERSON] було заброньовано жиле приміщення в квартирі [ADDRESS] до 20.06.2005 року як за особою, яка продовжувала працювати в районах Крайньої Півночі Російської Федерації, та видано охоронне свідоцтво № 4-2002 від 31.07.2002 року на займане позивачем жиле приміщення за вказаною адресою. 11.05.2015 року позивач зареєструвалась в квартирі [ADDRESS] , що підтверджується посвідкою на постійне проживання. 29.07.2016 року позивач уклала шлюб з [PERSON] 21.10.2016 року на підставі розпорядження Управління житлового господарства Житомирської міської ради № 64449 громадянину [PERSON] видано свідоцтво про право власності на житло № 64449 від 21.10.2016 року на квартиру [ADDRESS] . Ухвалою Богунського районного суду м. Житомира від 03.06.2005 року на квартиру [ADDRESS] було накладено арешт, який не знято на день подання позову. Про наявність вказаного арешту на дане жиле приміщення Виконавчому комітету Житомирської міської ради, Управлінню житлового господарства Житомирської міської ради було достеменно відомо так як останні були відповідачами у цивільній справі № 22/1309, в рамках якоїі було накладено арешт на квартиру [ADDRESS] . Позивач вввжає, що [PERSON] використав своє право приватизації житла на квартиру [ADDRESS] (де він і проживає фактично по сьогоднішній день), повторно подавши до виконавчого комітету Житомирської міської ради відомості, що не відповідають дійсності про потребу в поліпшенні житлових умов. Службові особи виконавчого комітету Житомирської міської ради неправомірно видали ордер на ім`я [PERSON] на приміщення, яке не було вільним на момент видачі ордеру, та не врахували обставин подання [PERSON] не відповідаючих дійсності відомостей про потребу в поліпшенні житлових умов. В порушення Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» матеріали приватизації не містять інформації про використання [PERSON] житлових чеків або про проведення ним доплати при безоплатній приватизації другої квартири за адресою [ADDRESS] . Крім того, позивач є дружиною [PERSON] , а отже, згідно імперативних приписів ч. 2 ст. 8 Закону та п. 4 Положення про порядок передачі квартир, приватизація квартири [ADDRESS] повинна була відбуватись лише за наявності її письмової згоди, яку остання не надавала. 03.06.2019 року від Виконавчого комітету Житомирської міської ради надійшов відзив на позовну заяву, де відповідачем вказано, що згідно Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» приватизувати житло мають виключно громадяни України, а [PERSON] є громадянкою Росії. Охоронне свідоцтво видавалось на строк до вересня 2014 року, а в 2016 році відбулась приватизація вказаного житла. Ордер на жиле приміщення №001280 від 21.07.1987 року був виданий наразі вже покійному [PERSON] , копія якого була долучена до матеріалів приватизаційної справи. Відповідач зазначив, що позивач не заперечувала проти приватизації даної квартири на своїм чоловіком [PERSON] , а навпаки сприяла про що свідчить нотаріально завірена заява від 08.08.16 позивача [PERSON] , яка міститься у матеріалах приватизаційної справи, про те, що вона не заперечує проти приватизації квартири [ADDRESS] , без її участі, на ім`я її чоловіка [PERSON] . Таким чином, Управлінням житлового господарства Житомирської міської ради було видано розпорядження про приватизацію від 21.10.2016 року №64449, яким передано у приватну власність [PERSON] квартиру [ADDRESS] та свідоцтво про право власності правомірно та в задоволенні позову слід відмовити (а.с. 77-80). 18.06.2019 року від позивача надійшла відповідь на відзив Виконавчого комітету Житомирської міської ради. [PERSON] пояснила, що відповідач залишив поза увагою та не надає належної оцінки тим обставинам, що [PERSON] уже була приватизована квартира з державного житлового фонду в межах норм безоплатної приватизації за адресою [ADDRESS] , довідка з попереднього місця проживання [PERSON] яка б підтверджувала невикористання ним права на приватизацію державного житлового фонду, до Управління житлового господарства Житомирської міської ради як до органу приватизації не надавалась. Позивач пояснила, що не оспорює ті обставини, що в силу імперативних приписів ст. 1 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» вона не має права на приватизацію даної квартири як громадянка Росії однак, позивач має право на користування спірною квартирою на умовах договору найму відповідно до Житлового кодексу Української РСР, так як вона проживає в даній квартирі з 1987 року, яка бронювалась спочатку за гр. [PERSON] . Позивач вважає, що оскільки охоронне свідоцтво видавалось на строк до вересня 2014 року, 11.05.2015 року позивач зареєструвалась в квартирі [ADDRESS] , що підтверджується посвідкою на постійне проживання, тому вона на законних підставах користується вищевказаною квартирою відповідно до Житлового кодексу Української РСР (а.с. 90-94). 16.10.2019 року від представника відповідача [PERSON] - адвоката Яроша В.В. надійшов відзив на позовну заяву. Представник зазначив, що [PERSON] відмовилась від свого права на приватизацію вказаної квартири, про що подавала до відділу приватизації відповідну нотаріально посвідчену заяву від 08.08.2016 року та таким чином, квартира [ADDRESS] була передана у приватну власність позивачу одноособово. З 28.05.2019 року за приписом ч. 2 ст. 114 СК України [PERSON] та [PERSON] не є подружжям та членами однієї сім`ї. Оскільки квартира № 92 була набута [PERSON] за час шлюбу внаслідок її приватизації відповідно до Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду" то вона є його особистою приватною власністю і не підлягає поділу між подружжям. [PERSON] не мала права на приватизацію квартири № 92 , оскільки не є громадянкою України. Представник пояснив, що дійсно [PERSON] вже приватизував частину житла з державного житлового фонду у 2002 році, ним була приватизована 1/4 частина квартири [ADDRESS] відповідно до свідоцтва про право власності на житло від 17.05.2002 року № [NUMBER], однак, [PERSON] набув у власність лише 15,4 кв. м. від загальної площі у квартирі [ADDRESS] . Недоотримавши у власність у порядку приватизації передбачену Законом номінальну площу житлового фонду, [PERSON] не використав у повному обсязі свого права на приватизацію житла, що дало йому право доприватизувати частину державного житлового фонду і доплати за отриману у власність надлишкову площу у квартирі [ADDRESS] . З урахуванням чого, представник просив відмовити в задоволенні позову [PERSON] (а.с. 124-128). 21.10.2019 року від державного реєстратора Харченко А.В, надійшов відзив на позовну заяву, де державний реєстратор вказала про відповідність заявлених прав та поданих/отриманих документів вимогам законодавства, відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяження, тому було прийнято рішення про державну реєстрацію права власності за гр. [PERSON] , а тому відповідач позов не визнала та просила відмовити в його задоволенні (а.с. 139). В судовому засіданні 16.01.2020 року позивач [PERSON] та її представник - адвокат Сачок А.В. підтримали позовні вимоги та просили задовольнити. Представник відповідача [PERSON] - адвокат Ярош В.В. в судовому засіданні позовні вимоги не визнав та просив відмовити в їх задоволенні у повному обсязі. Інші сторони в судове засідання 16.01.2020 року не з`явились, про час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином. У відзиві від 21.10.2019 року відповідачем - державним реєстратором Харченко А.В. було заявлено клопотання про проведення розгляд справи без її участі, позов не визнала та просила відмовити в його задоволенні (а.с. 139). В матеріалах справи міститься клопотання представника Виконавчого комітету Житомирської міської ради Гущиної В.С. про проведення розгляду справи без її участі, позовні вимоги відповідач не визнала з підстав, викладених у відзиві (а.с. 140). На підставі ч. 3 ст. 211 Цивільного процесуального кодексу України, якою передбачено, що учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності, якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів, суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності сторін, які не з`явились. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши та оцінивши забрані в матеріалах справи докази, суд приходить до наступного висновку. За положеннями ч. 3 ст. 9 ЖК УРСР ніхто не може бути обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом Відповідно до ст. 61 ЖК УРСР користування жилим приміщенням у будинках державного і громадського житлового фонду здійснюється відповідно до договору найму жилого приміщення. Згідно рішення виконавчого комітету Житомирської міської ради від 25.07.2002 № 406 «Про бронювання жилих приміщень громадянам міста» за [PERSON] було заброньовано жиле приміщення в квартирі [ADDRESS] до 20 червня 2005 року як за особою, яка продовжувала працювати в районах Крайньої Півночі Російської Федерації, та видано охоронне свідоцтво № 4-2002 від 31.07.2002 року на займане жиле приміщення за вказаною адресою (а.с. 15). Рішенням Виконавчого комітету Житомирської міської ради від 26.07.2001 року №440 внесено зміни в договір найму жилих приміщень та відкрито особовий рахунок [PERSON] на квартиру [ADDRESS] , яка складається з трьох кімнат жилою площею 38,05 кв.м. (а.с. 13). 20.02.2015 року [PERSON] було виготовлено технічний паспорт на квартиру [ADDRESS] (а.с. 24-25). За відомостями відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання УДМС в Житомирській області, з 10.02.2015 року місце проживання [PERSON] зареєстровано за адресою: [ADDRESS] (а.с. 47). Рішення суду про визнання [PERSON] такою, що втратила право користування спірною квартирою відсутні. В світлі викладеного, [PERSON] має право користування квартирою [ADDRESS] . Згідно ст. 328 Цивільного кодексу України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності чи необґрунтованість активів, які перебувають у власності, не встановлені судом. Статтею 345 Цивільного кодексу України закріплюється право фізичної або юридичної особи набувати право власності на майно у разі приватизації державного та комунального майна у порядку, встановленому законом. Зазначена норма є загальною, оскільки відсилає до спеціального законодавства. Відповідно до ст. 2 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» (далі - Закон №2482-XII) до об`єктів приватизації належать квартири багатоквартирних будинків, одноквартирні будинки, житлові приміщення у гуртожитках (житлові кімнати, житлові блоки (секції), кімнати у квартирах та одноквартирних будинках, де мешкають два і більше наймачів (далі - квартири (будинки), які використовуються громадянами на умовах найму. Рішенням Виконавчого комітету Житомирської міської ради від 05.10.2016 року №936 внесено зміни в договір найму жилого приміщення та відкрито особовий рахунок [PERSON] на квартиру [ADDRESS] , що складається з трьох кімнат жилою площею 38,0 кв.м. і кухні, сім`я 2 чоловіки, за взаємною згодою. Особовий рахунок на [PERSON] , його дружину, закрито. 21.10.2016 року Управління житлового господарства Житомирської міської ради видано розпорядження № 64449 громадянину [PERSON] про передачу у приватну власність квартири [ADDRESS] (а.с. 81). 21.10.2016 року на підставі зазначеного розпорядження [PERSON] видано свідоцтво про право власності на житло № 64449 від 21.10.2016 року на квартиру [ADDRESS] (а.с. 28). Відповідно до частин 1, 2 ст. 182 Цивільного кодексу України право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Державна реєстрація прав на нерухомість є публічною, здійснюється відповідним органом, який зобов`язаний надавати інформацію про реєстрацію та зареєстровані права в порядку, встановленому законом. Згідно п. 23 Положення про порядок передачі квартир (будинків), жилих приміщень у гуртожитках у власність громадян, затверджене наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 16.12.2009 року № 396 (далі - Положення) державна реєстрація прав власності на приватизоване житло проводиться відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». 03.08.2004 року набрав чинності Закон України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень» (далі - Закон № 1952-IV). Відповідно до ст. 2 Закону № 1952-IV державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обмежень (далі - державна реєстрація прав) - офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обмежень, що супроводжується внесенням даних до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та їх обмежень. Згідно п. 4 ч. 1 ст. 4 Закону № 1952-IV державній реєстрації прав підлягають заборона відчуження та арешт нерухомого майна, податкова застава, предметом якої є нерухоме майно, та інші обтяження. Встановлено, що згідно Інформаційної довідки від 24.07.2018 року №131975950 з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, 29.06.2005 року на підставі ухвали Богунського районного суду м. Житомира від 03.06.2005 року зареєстровано обтяження (арешт майна) на квартиру [ADDRESS] (а.с. 22-23). Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 24 Закону № 1952-IV у державній реєстрації прав та їх обтяжень може бути відмовлено у разі, якщо наявні зареєстровані обтяження речових прав на нерухоме майно. 06.12.2016 року державним реєстратором Харченко А.В. зареєстровано право приватної власності на вказану вище квартиру за [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності на житло №[NUMBER] від 21.10.2016 року. З огляду на положення Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень» за наявності не скасованого обтяження на нерухоме майно, підстав для реєстрації речових прав у державного реєстратора не було. Таким чином, в розумінні положень ст. 328 Цивільного кодексу України, право власності на квартиру [ADDRESS] було набуто [PERSON] незаконно. Крім того, судом встановлено, що 17.05.2002 року Відділом приватизації державного житлового фонду [PERSON] та членам її сім`ї [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] видано свідоцтво № [NUMBER] про право власності на квартиру [ADDRESS] (а.с. 130). Вказане не заперечувалось представником відповідача [PERSON] та свідчить про те, що [PERSON] було приватизовано житлову площу в розмірі 15,45 кв.м. Згідно ст. 3 Закону №2482-XII приватизація здійснюється шляхом безоплатної передачі громадянам квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках з розрахунку санітарної норми 21 квадратний метр загальної площі на наймача і кожного члена його сім`ї та додатково 10 квадратних метрів на сім`ю. Стаття 4 Закону №2482-XII житлові чеки - це приватизаційні папери, які одержуються всіма громадянами України і використовуються при приватизації державного житлового фонду. Вони можуть також використовуватись для приватизації частки майна державних підприємств, земельного фонду. Номінальна вартість житлового чеку визначається відновною вартістю наявного державного житлового фонду з урахуванням загального індексу зростання вартості майна - 10, прийнятого для розрахунків в Державній програмі приватизації державного майна (606 млрд. крб. за станом на 1 липня 1992 року), з розрахунку на кожного громадянина України - 12 тис. карбованців. Ця сума підлягає періодичній індексації відповідно до рішень Кабінету Міністрів України. Відповідно до ч. 2, 5 ст. 5 Закону №2482-XII якщо загальна площа квартири менше площі, яку має право отримати сім`я наймача безоплатно, наймачу та членам його сім`ї видаються житлові чеки, сума яких визначається виходячи з розміру недостатньої площі та відновної вартості одного квадратного метра. Кожний громадянин України має право приватизувати займане ним житло безоплатно в межах номінальної вартості житлового чеку або з частковою доплатою один раз. Як передбачено п. 18 Положення громадянином до органу приватизації подаються, зокрема, документ, що підтверджує невикористання ним житлових чеків для приватизації державного житлового фонду. Пункт 20 Положення визначає, що документом, що підтверджує невикористання громадянином житлових чеків для приватизації державного житлового фонду, є довідка з попередніх місць проживання (після 1992 року) щодо невикористання права на приватизацію державного житлового фонду. Пункт 5 Положення про порядок використання житлових чеків для приватизації житла та частки майна державних підприємств, визначає, що громадяни, які мешкають у державному житловому фонді, що підлягає приватизації, використовують житлові чеки у процесі приватизації займаного ними житла у вигляді депозитного рахунку. Залишки коштів на приватизаційних депозитних рахунках (житлових чеків) можуть бути використані для приватизації частки майна державних підприємств. Таким чином, оскільки [PERSON] було приватизовано певну житлову площу, під час звернення і завою про приватизацію квартири [ADDRESS] він зобов`язаний був надати документ, що підтверджує невикористання ним житлових чеків для приватизації державного житлового фонду (довідку з попередніх місць проживання щодо невикористання права на приватизацію державного житлового фонду). Проте, доказів надання [PERSON] відповідних підтверджуючих документів до Управління житлового господарства відповідачами не надано, на ухвалу суду про витребування матеріалів приватизаційних справ таких документів також не надано, тому, залишок житлових чеків [PERSON] належними та допустимими доказами не підтверджено. Відповідно до ч. 3 ст. 12 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ст. 76 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. За викладених вище обставин, суд вважає неправомірною видачу розпорядження Управління житлового господарства Житомирської міської ради № [NUMBER] від 21.10.2016 року та свідоцтва про право власності на житло № [NUMBER] від 21.10.2016 року та задовольняє вимоги [PERSON] Вимога [PERSON] про скасування державної реєстрації права власності на квартиру, що розташована за адресою: [ADDRESS] , на ім`я громадянина [PERSON] в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за номером запису про право власності 1792976 від 06.12.2016 року, вчинений державним реєстратором виконавчого комітету Житомирської міської ради Харченко А.В. до задоволення не підлягає з огляду на наступне. Відповідно до ч. 2 ст. 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно» у разі скасування на підставі рішення суду рішення про державну реєстрацію прав, документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування записів про проведену державну реєстрацію прав, а також у випадку, передбаченому підпунктом «а» пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону, до Державного реєстру прав вноситься запис про скасування державної реєстрації прав. У разі скасування судом документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав до 1 січня 2013 року, або скасування записів про державну реєстрацію прав, інформація про які відсутня в Державному реєстрі прав, запис про державну реєстрацію прав вноситься до Державного реєстру прав та скасовується. Аналіз змісту вказаної норми права свідчить, що підставою для скасування рішення (запису) про реєстрацію речового права є рішення суду про скасування документів, на підставі яких проведено таку реєстрацію. Тобто скасування свідоцтва про право власності на квартиру є підставою скасування Державним реєстратором рішення про державну реєстрацію права. В свою чергу скасування державної реєстрації одночасно із скасуванням свідоцтва про право власності є передчасним.

Outcome: dismissed