Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-25 00:00:00

Позивачка звертається до суду з позовними вимогами до відповідача, а саме: - стягнути з [PERSON] на користь позивачки компенсацію 1/2 вартості автомобіля Фіат Добло, р.н. [NUMBER] в сумі 57 101,31грн., компенсацію 1/2 вартості та автомобіль Део Ланос, р.н. [NUMBER] . В сумі 39720.74грн. В мотивувальні позовних вимог позивачка вказала: позивачка перебувала у шлюбі із [PERSON] . Рішенням Київського районного суду від 24 листопада 2014 року шлюб між сторонами було розірвано. В період шлюбу, до моменту припинення шлюбних відносин, а відповідно і припинення спільного господарства, за спільні сімейні кошти позивачкою та [PERSON] було придбано наступне майно: - автомобіль Daewoo Lanos, 2008 р.в. шасі (кузов) № [NUMBER] , р/н [NUMBER] ; - автомобіль Fiat Doblo, 2012 р.в. кузов № [NUMBER] , р/н [NUMBER] . Вищевказане майно, набуте сторонами за час шлюбу та спільним сумісним майном. Виходячи з цього, позивачка запропонувала відповідачу добровільно поділити спільне майно. Від вказаної пропозиції відповідач відмовився. Тому вона заявляє позовні вимоги. Відповідач у наданому відзиву вказав: Обґрунтовуючи позовні вимоги Позивач зазначає, що перебуваючи у шлюбі з Відповідачем вони за сімейні кошти набули у спільну сумісну власність наступне майно: -автомобіль ФІАТ ДОБЛО, р.н. [NUMBER] ; -автомобіль ДЕО ЛАНОС, р.н. [NUMBER] ; у зв`язку з чим, Позивач просить розділити вказане майно шляхом стягнення з Відповідача половини від його вартості, що загалом складає 96 822 грн. 05 коп. По-перше, щодо поділу автомобіля ДЕО ЛАНОС: Відповідно до Постанови ВСУ № 11 від 21.12.2007 р. «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя»: «23. Вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання.» Разом з тим, визначаючи джерело і час придбання цього автомобіля, слід враховувати також наступні обставини: - автомобіль Део Ланос був придбаний Відповідачем 06.08.2008 р., тобто за 4 місяці до укладення шлюбу з Позивачем (14.11.2008 р.); - автомобіль був придбаний Відповідачем для власних потреб, оскільки сім`ї на той час ще не існувало та за кредитні кошти; З часу придбання автомобіля і до укладення шлюбу Відповідачем було сплачено за автомобіль 17 841,98 грн., при цьому вартість автомобіля на момент його придбання становила 61100,00 грн., що підтверджується відповідними платіжними документами. Доказів участі Позивача у погашенні заборгованості за кредитним договором матеріали справи не містять. Натомість квитанції про оплату кредиту знаходяться у Відповідача, з яких вбачається, що саме Відповідач здійснював погашення кредиту. Однак, навіть якщо припустити, що Позивач також приймав участь у придбанні автомобіля, все одно безспірним є той факт, що Відповідачем ще до шлюбу за особисті кошти було сплачено не менш як 29,2 % від вартості автомобіля. Враховуючи вищевикладене, ймовірна компенсація Позивача за частину автомобіля ДЕО ЛАНОС може бути розрахована наступним чином: 79 441,48 грн. х 29,2 - 100 = 23 196,91 79 441,48-23 196,91 =56 244,57 56 244,57 = 2 = 28 122,29 Де: 79 441,48 - вартість автомобіля на момент розгляду справи. 29,2 % - частка вартості оплачена Відповідачем до шлюбу за особисті кошти. 23 196,91 - грошовий еквівалент 29,2 %. 56 244,57 - вартість автомобіля за вирахуванням 29,2 %, яка може підлягати поділу. 28 122,29 - половина від вартості автомобіля яка може бути стягнута. Таким чином, у випадку визнання судом автомобіля ДЕО ЛАНОС спільним майном Позивача та Відповідача, на користь Позивача може бути стягнута лише грошова компенсація у розмірі 28 122 грн. 29 коп. По-друге, щодо поділу автомобіля ФІАТ ДОБЛО: Стосовно автомобіля Фіат Добло, слід зазначити, що цей транспортний засіб був придбаний Відповідачем вже після припинення фактичних шлюбних відносин з Позивачем. Фактичні шлюбні відносини між сторонами припинились з липня 2013 року. В той час, як вказаний автомобіль було придбано Відповідачем 08.02,2014 р. Вказаний автомобіль також було придбано Відповідачем за особисті кошти, оскільки на час його придбання сім`я фактично припинила своє існування. На час придбання автомобіля Фіат Добло Відповідача вже проживав окремо від Позивача, з іншою жінкою - своєю новою дружиною. Правова позиція ВСУ від 05 квітня 2017 року у справі № 6-399цс17: «... сам по собі факт придбання спірного майна в період шлюбу не є безумовною підставою для віднесення такого майна до об`єктів права спільної сумісної власності подружжя.» Крім того, Рішенням Ленінського районного суду м. Харкова по справі № 642/1743/16 від 04.10.2019 р. за зустрічним позовом [PERSON] до [PERSON] про встановлення факту окремого проживання та визнання майна особистою приватною власності, було частково задоволено зустрічні позовні вимоги [PERSON] та встановлено факт припинення шлюбних відносин між Позивачем та Відповідачем з липня 2013 р. У визнанні автомобіля ФІАТ ДОБЛО особистою власністю Відповідача судом було відмовлено, у зв`язку з його придбанням вже в період проживання Відповідача однією сім`єю з новою дружиною - [PERSON] та за спільні з нею грошові кошти. Враховуючи викладене, даний автомобіль не може вважатись спільною сумісною власністю Позивача та Відповідача. Таким чином, судом вже було встановлено, що автомобіль ФІАТ ДОБЛО не є спільною сумісною власністю Позивача та Відповідача, оскільки був придбаний під проживання Відповідача з [PERSON] та в томі числі і за її кошти, що унеможливлює стягнення грошової компенсації на користь Позивача. Отже, відповідач вимагає відмовити позивачки у задоволенні позовних вимог [PERSON] . Судом на підставі досліджених доказів встановлені наступні факти та обставини: Рішенням Ленінського районного суду м. Харкова по справі № 642/1743/16 від 04.10.2019 р. за зустрічним позовом [PERSON] до [PERSON] про встановлення факту окремого проживання та визнання майна особистою приватною власності, було частково задоволено зустрічні позовні вимоги [PERSON] та встановлено факт припинення шлюбних відносин між Позивачем та Відповідачем з липня 2013 р. Крім того, згідно досліджених доказів, наведеного Рішення Ленінського районного суду м. Харкова по справі № 642/1743/16 від 04.10.2019 р. встановлено: Згідно рішення Київського районного суду м. Харкова від 24 листопада 2014р. сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 14.11.2008р., який було розірвано 24 листопада 2014р. Відповідачем було придбано автомобіль Daewoo Lanos, 2008 р.в. шасі (кузов) № [NUMBER] , р/н [NUMBER] , зареєстрований на ім`я [PERSON] , та був проданий останнім, що також встановлено рішенням суду від 04 жовтня 2019р. Згідно до висновку вартість автомобіля Daewoo Lanos, 2008 р.в. шасі (кузов) № [NUMBER] , р/н [NUMBER] , зареєстрований на ім`я [PERSON] складає 79441.48грн. Відповідно до договору купівлі-продажу від 14 лютого 2014р. відповідачем було придбано автомобіль Fiaт Doblo, 2012 р.в. кузов № [NUMBER] , р/н [NUMBER] , а шлюбні відносини сторін були розірвані з липня 2013 року, що встановлено рішенням суду від 04 жовтня 2019р. Після розірвання шлюбу Відповідач уклав 17 жовтня 2015р. шлюб з [PERSON] , що свідчить свідоцтво про шлюб від 13 березня 2018р. Серія [NUMBER] . Дослідив та оцінив у сукупності докази матеріалів справи, суд вважає: За вимогами ст..3 СК України визначено: Сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Як встановлено судом, сторони з червня 2013 року не проживали разом, а тому не мали спільного побуту та не мали взаємних прав та обов`язків. Таким чином, на думку суду неможна вважати сторони, що вони в червні 2013 року були особами які складають сім`ю, хоча і перебували у зареєстрованому шлюбу. Крім того, сам по собі факт перебування осіб у зареєстрованому шлюбі не породжує правового визначення сім`я. Таким чином суд вважає, окреме проживання [PERSON] та [PERSON] , у зв`язку з фактичним припиненням шлюбних відносин з липня 2013 року. За вимогами статей 61, 63, 69, 70, 71 СК України: Майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, як інше не встановлено домовленістю між ними. Дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. У разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України. З урахуванням викладених статей, спільним майном, є майно, яке придбанно сторонами які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки і за спільні кошти. Як встановлено судом в рішення суду від 04 жовтня 2019р, автомобіль Fiaт Doblo, 2012 р.в. кузов № [NUMBER] , р/н [NUMBER] , не є спільною сумісною власністю сторін, а тому у позивачки відсуне право на отримання компенсації вартості вказаного майна. Щодо, автомобіля Део Ланос, р.н. [NUMBER] , , суд вважає, вказаний автомобіль спільною сумісною власністю сторін, та не погоджується з правовою позицію відповідача, щодо часткового особистого внеску вартості автомашини відповідачем та відходження від рівності часток, т.я. це суперечить вимогам ст. 57 Сімейного Кодексу: Майно, що є особистою приватною власністю дружини, чоловіка, особистою приватною власністю дружини, чоловіка є: - майно, набуте нею, ним до шлюбу; майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування; майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто; житло, набуте нею, ним за час шлюбу внаслідок його приватизації відповідно до Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду". Відповідач заявляє про застосування до вказаних вимог строку позовної давності з наступних підстав: Відповідно до ч. 1 ст. 256 ЦК України: Позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Відповідно до ч. 1 ст. 257 ЦК України:1. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Відповідно до ч. 3 та ч. 4 ст. 267 ЦК України: Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Відповідно до ч. 1 ст. 265 ЦК України: Залишення позову без розгляду не зупиняє перебігу позовної давності. Відповідно до ст. 72 СК України: Позовна давність не застосовується до вимог про поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, якщо шлюб між ними не розірвано. До вимоги про поділ майна, заявленої після розірвання шлюбу, застосовується позовна давність у три роки. Позовна давність обчислюється від дня, коли один із співвласників дізнався або міг дізнатися про порушення свого права власності. ВСУ під час розгляду справи № 6-258цс15 роз`яснив, що вирішуючи питання перебігу позовної давності, суди мають враховувати, що при визначенні початку перебігу позовної давності слід виходити не з часу, коли сторони розірвали шлюб, а з часу, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення свого майнового права, оскільки сам по собі факт припинення шлюбу не свідчить про порушення права власності одного з подружжя. Так, позивачка, ще 30.03.2016 р. звернулась до Ленінського районного суду м. Харкова (справа № 642/1743/16) з позовом до Відповідача про поділ спільного майна подружжя, в якому вона зазначила наступне: Вищевказане майно, набуте нами за час шлюбу, на теперішній час знаходиться у відповідача. Виходячи з цього, вона запропонувала відповідачу добровільно поділити спільне майно. Від вказаної пропозиції він відмовився, більш того, обмежив мені доступ до цього майна, відібравши в мене автомобіль Daewoo Lanos, довіреність на право керування яким сам же і видав. Таким чином, з впевненістю можна стверджувати, що про порушення своїх майнових прав Позивачу було відомо ще з 30.03.2016 р. тобто з моменту першого звернення до суду. Позивач, вперше звернувшись до суду з позовом 30.03.2016 р. Ухвалою суду від 04.10.2019 р. був залишений без розгляду. Разом з тим, як було зазначено вище, залишення позову без розгляду не зупиняє перебігу позовної давності. Таким чином, відрахований від 30.03.2016 р. (дати першого звернення до суду) трирічний строк позовної давності сплив 30.03.2019 р. Правова позиція відповідача, щодо застосування строку позовної давності позивачем не спростована, а тому підлягає застосування строку позовної давності, чим клопотання відповідача задовольнити, а в позовні позивачки відмовити, за пропуском строку позовної давності

Outcome: dismissed