Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-13 00:00:00

[PERSON] (далі - Позивач) звернулася до Тальнівського районного суду Черкаської області з позовом до ТОВ «ВП «Імпульс Плюс» (далі - Відповідач) про визнання договору оренди землі недійсним. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідачем змінено в односторонньому порядку без згоди позивача строк дії спірного договору і, відповідно, не досягнуто згоди щодо однієї з істотних умов договору; внаслідок зміни в односторонньому порядку у рукописний спосіб істотної умови договору оренди виникли суперечності між нормами закону, укладеним договором та волею сторін договору; внаслідок таких суперечностей неможливо встановити порядок настання прав та обов'язків сторін щодо даного договору оренди землі; спірний договір порушує права ТОВ «Айова», що, в свою чергу, може призвести до негативних наслідків для позивача, як орендодавця. За заявою позивача до участі у справі було залучено третю особу без самостійних вимог - ТОВ «Айова» (далі- третя особа). В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала, просила суд їх задовольнити, посилаючись на те, що спірний договір оренди землі №107 від 15.09.2015 порушує права та інтереси позивача як власника та орендодавця, оскільки сторонами при укладенні даного договору не досягнуто згоди щодо строку дії договору, а саме не зазначено, що його строк закінчується 01.10.2026, пункти 8, 9 та 43 спірного договору не узгоджуються за їх змістом; наявність двох договорів на одну і ту саму земельну ділянку позбавляє позивача можливості дійти висновку щодо того, хто саме має сплачувати орендну плату. Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги не визнав з підстав, викладених в письмовому запереченні, просив відмовити в задоволенні позову повністю. Зокрема, на думку відповідача, спірний договір містить всі істотні умови, зокрема щодо строку дії договору; пункти 8 та 9 спірного договору не суперечать, а доповнюють один одного; факт односторонньої зміни тексту договору не підтверджений належними доказами; спірний договір ні яким чином не порушує права позивача, отже, відсутні підстави, з наявністю яких чинне законодавство пов'язує виникнення у субєкта правовідносин права на звернення до суду в розумінні суті ст. 3 ЦПК України. Представник третьої особи до початку розгляду справи подав до суду заяву, позовні вимоги підтримав, просить справу слухати за відсутності представника. Крім того, в своєму листі ТОВ «АЙОВА» повідомляє, що між ним, як орендарем та [PERSON], як орендодавцем, існують договірні відносини оренди земельної ділянки, який є чиним і виконується належним чином, зокрема, ТОВ «АЙОВА» своєчасно і в повному обсязі сплачує орендну плату, що підтверджується актами приймання-передачі від 29.09.2014, 28.11.2014, 07.11.2014, 25.08.2015, 16.11.2015 та від 30.11.2015. Заслухавши представників сторін, дослідивши матеріали справи та докази в їх сукупності, суд дійшов висновку щодо відсутності підстав для задоволення позову, враховуючи таке. Як вбачається з державного акту на право власності на земельну ділянку серії [NUMBER], [PERSON] є власником земельної ділянки площею 2,40 га, яка розташована на адмінтериторії Кобриновогребельської сільської ради Тальнівського району Черкаської області. Відповідно до Витягу з Державного земельного кадастру від 30.05.2016, земельна ділянка з кадастровим номером [NUMBER] площею 2,3963 належить на праві власності [PERSON]. 25.09.2006 позивачем, як власником земельної ділянки площею 2,40 га, призначеної для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташованої в адмінмежах Кобриновогребельської сільської ради Тальнівського району Черкаської області, було укладено договір оренди землі з Товариством з обмеженою відповідальнісью «Айова» (далі- ТОВ «Айова») строком 10 років (п.8 договору). Договір зареєстровано у Тальнівському районному відділі Черкаської регіональної філії ДП «Центр ДЗК при Державному комітеті України по земельних ресурсах», про що у державному реєстрі земель вчинено запис від 02.10.2006 №040679300362. 22.04.2010 між Позивачем та ТОВ «Айова» було укладено «Додатковий договір №157 до договору оренди землі б/н від 02.10.2006». Як вбачається з тексту «Додаткового договору №157 до договору оренди землі б/н від 02.10.2006», [PERSON] та ТОВ «Айова» узгодили, зокрема, викласти п.8 Договору в новій редакції, якою визначили, що договір укладено на 6 (шість) років (п. 1 додатковогодоговору). Пунктом 2 додаткового договору встанолвлено, що цей додатковий договір є невід'ємною частиною Договору. Пунктом 3 Додаткового договору № 157 сторони узгодили, що термін дії Договору оренди становить 6 (шість) років, який обчислюється з моменту державної реєстрації даного додаткового договору. Крім того, 15.09.2015 між Позивачем та Відповідачем було укладено договір оренди землі №107 (далі-договір №107). Згідно з п.8 договору № 107, земельну ділянку з кадастровим номером [NUMBER], розташовану в адмінмежах Кобриновогребельської сільської ради Тальнівського району Черкаської області площею 2,3963 га, Позивачем передано в оренду Відповідачу строком на 10 років. Орендна плата складає 5,5 % від нормативної грошової оцінки земельної ділянки і становить 4874,42 грн та обчислюється з врахуванням індексації; передбачена можливість натуральної форми розрахунків та перегляду розміру орендної плати (п.п. 2, 5, 10, 11,13, 14 спірного договору). Одночасно сторони за договором узгодили, що строк оренди починається з 02.10.2016 і закінчується 02.10.2026, про що зазначено в п. 9 договору. При цьому сторони домовилися, що договір набирає чинності після підписання сторонами, а право оренди за цим договором виникає з моменту державної реєстрації цього права (п. 43 договору № 107). Судом встановлено, що між сторонами виникли правовідносини, пов'язані з орендою землі, які регулюються, зокрема, Земельним Кодексом України, Цивільним Кодексом України та Законом України "Про оренду землі". Відповідно до ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Відповідно до ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1-3, 5, 6 статті 203 цього Кодексу. Статтею 627 ЦК України встановлено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Відповідно до ч. 1 ст. 628 ЦПК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Статтею 15 Закону України «Про оренду землі» (в редакції, чинній на момент вчинення правочину - укладення договору) передбачені істотні умови договору оренди землі, які мають обов'язково бути зазначені в ньому. Такими умовами є об'єкт оренди (кадастровий номер, місце розташування та розмір земельної ділянки); строк дії договору оренди; орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, способу та умов розрахунків, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату; за згодою сторін у договорі оренди землі можуть зазначатися інші умови. Статтею 251визначено, що строком є певний період у часі, зі спливом якого пов'язана дія чи подія, яка має юридичне значення; терміном є певний момент у часі, з настанням якого пов'язана дія чи подія, яка має юридичне значення; строк та термін можуть бути визначені актами цивільного законодавства, правочином або рішенням суду. Відповідно до ст. 252 Цивільного Кодексу України строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами; термін визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати. Згідно з нормою ст. 253 Цивільного Кодексу України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок, а нормою ст. 254, зокрема, встановлено, що строк, визначений роками, спливає у відповідні місяць та число останнього року строку. Як вбачається зі змісту спірного договору, він містить всі істотні умови в розумінні суті ст. 203 Цивільного Кодексу України та ст.15 Закону України «Про оренду землі», підписаний сторонами та зареєстрований належним чином, про що свідчить витяг з Держаного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іншого речового права від 15.02.2016 №53216634, право оренди земельної ділянки з кадастровим номером [NUMBER] належної [PERSON] за ТОВ «ВП»Імпульс плюс» зареєстровано 09.02.2016, строк дії - 10 років, починається з 02.10.2016. При цьому суд не може погодитись з твердженням позивача щодо суперечності між пунктами 8, 9 та 43 спірного договору, оскільки пунктом 8 спірного договору встановлено загальний строк дії договору, пунктом 9 сторони узгодили початок та кінець перебігу цього строку, а пунктом 43 визначено умови, за наявності яких виникає право оренди, що узгоджується з нормами ст.ст. 251-254, 627 Цивільного Кодексу України. Відповідно до ч. 1 ст. 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Частиною 1 ст. 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. З урахуванням цих норм, суд повинен установити, чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення чи відмову в задоволенні позовних вимог. Згідно з ст. 57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно з ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Системний аналіз наведених норм свідчить про те, що посилання скаржника на односторонню зміну відповідачем умов спірного договору не може бути прийнято до уваги, оскільки будь які докази на підтвердження цієї обставини не були надані позивачем під час розгляду справи та заперечуються відповідачем. Крім того, суд вважає за доцільне зазначити, що позивач не довів у передбачений чинним законодавством спосіб те, в чому саме полягає порушення його законних прав або інтересів. При цьому посилання позивача на те, що існування спірного договору ускладнює його правовідносини з ТОВ «АЙОВА» щодо отримання орендної плати спростовується листом ТОВ «АЙОВА» з додатками, які свідчать про те, що орендна плата сплачується ТОВ «АЙОВА» на користь позивача вчасно і в повному обсязі; зазначені обставини не були спростовані позивачем під час розгляду справи. При цьому суд враховує і те, що, згідно зі змістом спірного договору та матеріалами справи, відповідач матиме право на використання земельної ділянки не раніше ніж 02.10.2016; будь які докази того, що відповідач використовує земельну ділянку, або чинить перешкоди у її використанні позивачу чи третій особі у справі на момент звернення з позовом відсутні. Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданих відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Оскільки ТОВ «АЙОВА» не звернулося до суду із відповідною заявою та не заявило самостійних вимог до відповідача в межах розгляду цієї справи, будь які докази щодо існування спору між ТОВ «АЙОВА» та ТОВ «ВП «Імпульс Плюс» з приводу користування земельною ділянкою, яка є об'єктом спірного договору на момент розгляду справи, відсутні, що, враховуючи принцип диспозитивності цивільного судочинства, позбавляє суд можливості дійти протилежних висновків. Оскільки позивач не скористався своїм правом відповідно до ст. 31 ЦПК України щодо зміни предмету або підстави позову до початку розгляду справи по суті, та щодо збільшення позовних вимог, а третя особа не заявила самостійних вимог, суд, виходячи з положень вищевказаної норми, розглянув дану справу в межах заявлених позивача вимог, а саме - визнання договору оренди землі недійсним з підстав відсутності в ньому всіх істотних умов, передбачених ст. 15 Закону України «Про оренду землі» , ст. 203 Цивільного Кодексу України. Враховуючи вищевикладене, в зв'язку з тим, що Позивач не довів тих обставин, на які він посилається в позовній заяві, суд дійшов висновку про те, що підстави для задоволення позову відсутні. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed