Jurisdiction: civil
Date: 2017-08-22 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася в суд з позовною заявою до [PERSON] про усунення перешкод в здійсненні права власності. В обґрунтування позову вказано, що сторони є співвласниками кв. № 28 б. № 1 по вулиці вулиця [PERSON] (колишня вулиця ХХ Партзїзду) м. Кривого Рогу, кожному належить по 1/2 частини. Відповідач чинить позивачу перешкоди в користуванні власністю, змінила замки. Просить суд вселити та передати їй комплекти ключів. Позивач [PERSON] направила до суду клопотання про розгляд справи в її відсутність, позовні вимоги підтримала, просила задовольнити. Відповідач [PERSON] у судове засідання не зявилася, повідомлена належним чином в установленому законом порядку про слухання справи. Судом встановлено, що позивач по справі [PERSON] є власником 1/2 частини квартири за адресою м. Кривий Ріг вулиця Іллі Гайдука (колишня ХХ Партзїзду) б. 1 кв. 28, на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, від 16 квітня 2014 року (а. с. 3). Статтею 3 ЦПК України встановлено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно до ст.\~11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Відповідно до ст. 10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставі своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. За змістом пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР "Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів N 2, 4, 7 та 11 до Конвенції", кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист цивільних прав та інтересів у разі їх порушення. Частиною 2 ст. 16 ЦК України визначено, що способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; відшкодування моральної шкоди, тощо. На підставі ч.ч.1 та 3 ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів в їх сукупності. Із досліджених судом письмових матеріалів справи суд приходить до висновку, що позивачем не надано доказів, що відповідач [PERSON] мешкає за спірною адресою та чинить перешкоди в користуванні власністю-квартирою, а тому вимогу позивача про вселення є такими що не підлягають задоволенню. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Судові витрати слід залишити за позивачем.

Outcome: dismissed