Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-17 00:00:00

11.01.2018 позивач звернувся до суду із вказаним вище позовом, у якому просить виключити відомості про нього, як про батька дитини, із актового запису про народження [PERSON] , [INFO] , посилаючись на те, що він не є біологічним батьком дитини. 17.01.2018 суддею [PERSON] відкрито загальне позовне провадження по справі. 02.04.2018 у справі призначено судово-медичну генетичну експертизу, у зв`язку з чим провадження зупинено. 30.07.2018 після проведення судово-медичної генетичної експертизи підготовче провадження поновлено. Підготовче провадження не було завершено, у зв`язку зі звільненням судді [PERSON] у відставку 27.09.2018. У зв`язку з відсутністю у Решетилівському районному суді Полтавської області суддів, які б мали повноваження на здійснення судочинства, проведення автоматизованого розподілу справи між суддями було неможливим, що підтверджується відповідним протоколом від 16.10.2018. За результатами повторно проведеного автоматизованого розподілу справ між суддями, 18.02.2019 справу передано на розгляд складу суду із головуючою Лизенко І.В. (відряджена до Решетилівського районного суду Полтавської області на підставі Рішення Вищої ради правосуддя від 22.01.2019 №175/о/15-19). 05.03.2019 ухвалою судді справу прийнято до розгляду повторно з підготовчого провадження та призначено підготовче засідання на 15.04.2019. 15.04.2019 закрито підготовче провадження та справу призначено до судового розгляду по суті на 10.07.2019. Ухвалою суду від 03.07.2019 задоволено клопотання позивача про його участь у судовому засіданні в режимі відеоконференцзв`язку з приміщення Скадовського районного суду Херсонської області. У судовому засіданні позивач заявлені вимоги підтримав та просив задовольнити. Суду повідомив, що вони з відповідачкою проживали протягом 2-3 місяців, як подружжя, у будинку його батьків, розташованому у с. Лазурне. 23.12.2016 відповідачка виїхала від нього. Вважає, що батьком дитини може бути інший чоловік, так як приблизно з 15.12.2016 не мав близьких стосунків з відповідачкою. Відповідачка у судовому засіданні позовні вимоги не визнала. Суду пояснила, що батьком її дитини є позивач. Пояснила, що вони з позивачем не підтримували подружніх відносин з 23.12.2016. Вважає часом імовірного зачаття дитини першу половину грудня 2016 року, коли вони з позивачем були у шлюбі, проживали разом у будинку його батьків та мали близькі стосунки. Представник відповідачки - адвокат Глазков С.М. у судовому засіданні підтримав твердження позивачки. Просив відмовити у задоволенні позову, оскільки позивач дійсно є батьком дитини, яка була зачата у шлюбі, коли сторони жили разом, вели господарство, мали спільний бюджет. Заслухавши пояснення сторін та представника відповідачки, вивчивши письмові докази у справі, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] є необґрунтованими та не підлягають задоволенню. Судом встановлено, що 28.04.2016 [PERSON] та [PERSON] уклали шлюб, що підтверджується актовим записом № 3 згідно копії свідоцтва про шлюб (а.а.11). 13.12.2016 шлюб між сторонами було розірвано, що підтверджується актовим записом 48 згідно копії свідоцтва про розірвання шлюбу (а.с.12). Згідно копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого Решетилівським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Полтавській області, позивач і відповідачка зазначені батьками [PERSON] , [INFO] (а.с.13). Відповідно до висновку № 304 КЗ «Дніпропетровське обласне бюро судово-медичних експертиз» ДОР», вірогідність того, що [PERSON] дійсно є біологічним батьком [PERSON] , [INFO] , і це не є наслідком випадкового збігу генетичних ознак осіб, що не мають родинних зв`язків, за результатами даної експертизи складає не менше 99,9997% (а.с.54-56). Відповідно до ст. 136 СК України, особа, яка записана батьком дитини відповідно до статей 122, 124, 126 і 127 цього Кодексу, має право оспорити своє батьківство, пред`явивши позов про виключення запису про нього як батька з актового запису про народження дитини. Згідно п.10 Постанови Пленуму Верховного суду України №3 від 15.05.2006 року "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства материнства та стягнення аліментів" в судовому порядку батьківство може бути оспорено у випадках, коли у Книзі реєстрації народжень, батьками дитини записано осіб, які перебували в шлюбі між собою (статті 122,124 СК України). Відповідно до п. 11 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 15.05.2006 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», оспорювання батьківства можливе тільки після реєстрації народження дитини і до досягнення нею повноліття, а в разі її смерті не допускається. Оспорити батьківство має право особа, яка записана батьком дитини в Книзі реєстрації народжень - шляхом пред`явлення позову про виключення відомостей про неї як батька з актового запису про народження дитини. Предметом доказування в таких справах є відсутність кровного споріднення між особою, яка записана батьком, і дитиною. У разі доведення цієї обставини суд постановляє рішення про виключення оспорених відомостей з актового запису про народження дитини. Відповідно до статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Статтею 76 ЦПК України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ч. 2 ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Згідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємозв`язок доказів у їх сукупності. На підтвердження своїх позовних вимог позивачем надано копію ухвали Апеляційного суду Полтавської області від 08.02.2018 у справі № 544/4/18 (а.с.33-36). Вказана ухвала не є належним та допустимим доказом по справі, оскільки предметом розгляду даної справи є застосування до особи запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Питання батьківства щодо дитини при розгляді вказаної справи судом не розглядалось. Окрім того, з копії зазначеної ухвали, роздрукованої з Єдиного державного реєстру судових рішень, взагалі не можливо встановити учасників справи, оскільки їх прізвища приховані. Суд не бере до уваги також фото особистої переписки сторін та результати медичного дослідження відповідачки (а.с.79-85), оскільки вони не мають доказового значення у справі. Припущення позивача нічим об`єктивно не підтверджені, та окрім того, спростовуються висновками судово-медичної експертизи, який є належним та допустимим доказом по справі. Таким чином, аналізуючи вищевикладене, дослідивши обставини справи, перевіривши їх доказами, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку про необгрунтованість позовних вимог. Згідно ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки в задоволенні позову відмовлено, судові витрати відшкодуванню не підлягають. На підставі викладеного, відповідно до ст.ст. 1-18, 76, 78, 89, 209-245, 259, 264, 265, 268, 354, 355 ЦПК України, суд

Outcome: dismissed