Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-02 00:00:00

05 лютого 2016 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства "Азовзагальмаш" про стягнення заборгованості за затримку виплати заробітної плати при звільненні та середнього заробітку за час затримки виплат. В обґрунтування позову зазначив, що в період з 16.08.2011 року по 28.09.2015 року працювала водієм у транспортному цеху №469 ПАТ "Азовзагальмаш". 28.09.2015 року позивач звільнився на підставі ст. 38 КЗпП України. Після звільнення відповідачу не було виплачено заборгованість по заробітній платі з жовтня 2014 року по вересень 2015 в сумі 14132,86 грн. У зв'язку із не проведенням повного розрахунку в день звільнення на підставі ст. 117 КЗпП України просить стягнути заробітну плату в сумі 14132,86 грн, середній заробіток за весь час затримки в розмірі 7377,48 грн. та компенсацію за весь час порушень строків виплати заробітної плати 3069 грн. Позивач у судове засідання не з'явився, подав заяву про розгляд справи за його відсутності, де також зазначено, що згоден з розрахунком відповідача, що заборгованість з заробітної плати складає 14203,82 грн., на задоволенні позовних вимог наполягає. Відповідач, будучи своєчасно та належним чином повідомленим про час і місце слухання справи, у судове засідання не прибув з невідомих причин. Надавши письмові заперечення, в яких зазначено, що позов визнає частково, посилаючись на наступне. Сума заборгованості із заробітної плати [PERSON] складає 14203,82 грн., яку відповідач визнає. Згідно табелю обліку часу в день звільнення, 28.08.2015 позивач не працював, а тому повинен був, відповідно до ст. 116 КЗоТ України предявити відповідну вимогу про розрахунок. Позивач не звертався до відповідача з вимогою про здійснення остаточного розрахунку з ним, тому позовна вимога про стягнення середнього заробітку з часу звільнення не ґрунтується на нормах права, а повинні бути задоволені з часу звернення до суду з 05.02.2016 року. До того ж представник відповідача погоджується з розрахованою позивачем середнього заробітку 80,19 грн. на день. Крім того відповідачем суду надано розрахунок суми компенсації за затримку виплати заробітної плати у розмірі 1566,36 грн. Згідно із статтею 169 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що позовні вимоги позивача підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Основним законом України статтею 43 Конституції передбачено право кожної людини на труд, що включає можливість заробляти собі на життя працею. Зазначеному праву людини, яка належним чином виконує свої трудові обов'язки, в рівній мірі кореспондується обов'язок працедавця своєчасно та належним чином оплачувати труд працівника і своєчасно виплачувати йому заробітну плату. Судом встановлено, що позивач в період часу з 16.08.2011 року працював у відповідача, що підтверджується записами в його трудовій книжці. 28.09.2015 позивач був звільнений з підприємства за власним бажанням на підставі ст. 38 КЗпП України, що не заперечується сторонами. За період роботи позивача йому нараховувалась заробітна платня. Відповідно довідки 238/ро 572 від 23.02.2016 заборгованість по заробітній платі [PERSON] станом на 23.02.2016 року складає 14203,82 грн. Згідно довідки відповідача №280/150 від 22.02.2016 року заборгованість по заробітній платі перед позивачем становить 14203,82 року, компенсація за затримку виплати заробітної плати 1566,36 грн. Суд також погоджується з розрахунком відповідача щодо суми компенсації, станом на грудень 2015 року, оскільки позивачем наданий розрахунок наведено зе менший період - з вересня 2014 року по квітень 2015 року та має арифметичні помилки, оскільки розрахунок здійснений від нарахованої заробітної плати та розмір зарплати не співпадає із наданими відомостями відповідачем по заборгованості заробітної плати та з яким погодився позивач. Крім того, позивач розраховуючи середній заробіток, виходив з того, що середньоденний заробіток позивача складає 80,19 грн. Відповідач не надав до суду доказів виплати вказаної заборгованості станом на день ухвалення рішення. У випадку порушення встановлених строків виплати заробітної плати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу статтями 1 та 2 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку із порушенням строків їх виплати» встановлено обов'язок підприємства будь-якої форми власності здійснювати компенсацію громадянам втрати частини доходів. Така компенсація громадянам провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів. Аналогічні норми закріплені в статті 34 Закону України «Про оплату праці», якими передбачено, що компенсація працівникам втрати частини заробітної плати у зв'язку із порушенням строків її виплати провадиться відповідно до індексу зростання цін на споживчі товари і тарифів на послуги у порядку, встановленому чинним законодавством. Структуру заробітної плати визначено у статті 2 Закону України «Про оплату праці», якою передбачено існування основної заробітної плати, додаткової заробітної плати та інших заохочувальних та компенсаційних виплат. Додаткова заробітна плата - це винагорода за працю понад установлені норми, за трудові успіхи та винахідливість і за особливі умови праці. Вона включає доплати, надбавки, гарантійні і компенсаційні виплати, передбачені чинним законодавством; премії, пов'язані з виконанням виробничих завдань і функцій (частина друга статті 2 Закону України «Про оплату праці»). Суми компенсації працівникам втрати частини заробітної плати у зв'язку з порушенням термінів її виплати, входять до складу фонду додаткової заробітної плати згідно з підпунктом 2.2.8 Інструкції зі статистики заробітної плати, затвердженої наказом Держкомстату України від 13 січня 2004 р. № 5, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 27 січня 2004 р. за № 114/8713. З наведених положень суд приходить до висновку, що нарахована відповідачем сума компенсації втрати частини заробітної плати у зв'язку із порушенням строків її виплати в розмірі 1566,36 грн. є невід'ємною частиною заробітної плати позивача, яка має бути виплачена працедавцем в день звільнення разом зі всіма виплатами, що належать працівнику. Положеннями ст. 115 КЗпП України встановлено обов'язок працедавця виплачувати заробітну плату працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. Згідно ч. 1 ст. 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу. Відповідно до ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. Відповідачем вказаних вимог закону дотримано не було, заробітна плата у встановлені строки не виплачувалася та остаточний розрахунок при звільненні проведений не був, оскільки на сьогоднішній день мається заборгованість з виплати заробітної плати в сумі 14203,82 грн. Одночасно з цим, судом також було встановлено, що позивач в день свого звільнення 28.08.2015 року не працював, що підтверджується табелем обліку робочого часу, де в графі за 28.08.2015 року стоїть позначка «М». В такому випадку відповідно до вимог статті 116 КЗпП України позивач мав обов'язок пред'явити до відповідача вимогу про проведення остаточного розрахунку. Відповідно до змісту статті 116 КЗпП України обов'язок працівника звернутися до працедавця із вимогою про здійснення остаточного розрахунку виникає у випадку, якщо працівник в день звільнення не працював. При цьому суд зауважує, що наведена норма не виділяє окремо причин невиконання трудових обов'язків працівником в день його звільнення. Такими причинами серед інших можуть бути простій підприємства. Відповідно до статті 34 КЗпП України простій - це зупинення роботи, викликане відсутністю організаційних або технічних умов, необхідних для виконання роботи, невідворотною силою або іншими обставинами. Отже перебування підприємства в режимі простою та відсутність у зв'язку із цим на робочому місці в день звільнення, є тим випадком коли, працівник згідно статті 116 КЗпП України має додатково пред'явити вимогу про розрахунок і лише після пред'явлення такої вимоги про розрахунок у працедавця виникає обов'язок його проведення та можлива відповідальність за статтею 117 КЗпП України. Позивач не надав до суду доказів того, що він звертався із заявою до відповідача про виплату йому суми заборгованості по заробітній платі, а тому такою вимогою про розрахунок слід вважати 05 лютого 2016 року - дату звернення до суду із позовом. Отже не пізніше 06.02.2016 року відповідач мав обов'язок здійснити остаточний розрахунок із позивачем, натомість відповідач остаточного розрахунку не провів, що свідчить про затримку виплати за період з жовтня 2014 року по вересень 2015 року, за який має бути нарахований середній заробіток згідно статті 117 КЗпП України. У відповідності до вимог ст. 117 КЗпП України у разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст. 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору. В пункті 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.12.1999р. № 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» роз'яснено, що установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв'язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред'явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст. 117 КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при непроведені його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. За таких обставин з урахуванням положень ст.ст.116, 117 КЗпП України, позивач не має законних підстав для стягнення середнього заробітку за період з дня звільнення по день звернення до суду із позовом 05.02.2016 року, з причин того, що в день свого звільнення він не працював та був відсутній на робочому місці, і також не представив доказів звернення до відповідача із вимогою про здійснення остаточного розрахунку за більш ранній період. На підставі викладеного позовні вимоги в частині стягнення середнього заробітку підлягають задоволенню за період з 06.02.2016 року по 03.03.2016 року. При розрахунку сум середнього заробітку, суд виходить з наступного. Порядок обчислення середньої заробітної плати закріплений Постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995р. № 100 «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати», за частиною 3 пункту 2 якої середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана відповідна виплата. Згідно ч.3 п. 3 вказаного Порядку в розрахунок середньої заробітної плати включаються усі виплати у тому розмірі, в якому вони нараховані, без виключення сум відрахування на податки, стягнення аліментів тощо. Згідно пункту 8 Постанови Кабінету Міністрів України від 08.02.1995р. № 100 «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати» нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. Виходячи з того, що позивач працював за п'ятиденним робочим днем тривалістю 8,2 години, то на 2016 рік середньостатистична кількість робочих днів за зазначеним графіком роботи за період з 06.02.2016р. по 03.03.2016 року складає 19 днів. Таким чином, розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, а саме за період з 06.02.2016 по 03.03.2016 складає 1523,61 грн. (19 днів х 80,19 грн.). Законних підстав, передбачених статтею 117 КЗпП України, для зменшення сум середнього заробітку у суду не має, оскільки відсутній спір між сторонами про розмір заборгованості по заробітній платі перед позивачем. За таких обставин та положень закону, сума середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, яка підлягає задоволенню складає 1523,61 грн. Відповідно до ст.88 ЦПК України з відповідача підлягають стягненню на користь держави судові витрати у вигляді судового збору в сумі 551,20 гривень.

Outcome: partial