Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-16 00:00:00

15 березня 2019 року позивач звернулась до суду з позовом, в якому просила визнати за нею, [PERSON] , реєстраційний номер облікової картки платників податків [NUMBER] , право власності в порядку спадкування за законом на квартиру [ADDRESS] . Свої вимоги мотивувала тим, що [INFO] померла її рідна племінниця [PERSON] , після смерті якої відкрилася спадщина, до складу спадкового майна входило: квартира [ADDRESS] , та квартира [ADDRESS] . Позивач звернулась із заявою про прийняття спадщини та подала нотаріусу всі необхідні документи. 27.02.2019 р. від нотаріуса Малиновської державної нотаріальної контори у м.Одеса, отримала свідоцтво про право на спадщину за законом на квартиру [ADDRESS] . Разом з тим, 27.02.2019 р. від нотаріуса Малиновської державної нотаріальної контори у м. Одеса вона отримала також і постанову про відмову у вчинені нотаріальної дії. Згідно вказаної постанови їй було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на квартиру [ADDRESS] , на підставі того, що племінниця [PERSON] пропустила встановлений ст. 1270 ЦК України шестимісячний строк для прийняття спадщини, а останнє відоме місце її проживання не збігалося з місцем проживання спадкодавця. Ухвалою судді Київського районного суду м. Одеси від 22.03.2019 року було відкрито провадження у справі та призначено підготовче судове засідання. В ході підготовчого засідання, яке відбулось 22 травня 2019 року, представник позивача [PERSON] - [PERSON] звернувся до суду з клопотанням, в якому просив викликати в якості свідка голову правління ОСББ «Ак. Корольова 70» [PERSON] , з будь-якими іншими клопотаннями не звертався та вважав можливим зарити підготовче провадження. Представник відповідача Одеської міської ради - Завальнюк Віталіна Андріївна не заперечувала проти виклику свідка, звернулась до суду з клопотанням, в якому просила продовжити строк для подання відзиву, також вважала можливим закрити підготовче провадження. Ухвалою суду від 22 травня 2019 року вказані клопотання були задоволені, викликано у судове засідання в якості свідка голову правління ОСББ «Ак. Корольова 70» - [PERSON] , продовжено відповідачу, Одеській міській раді, строк для подання відзиву на позов до першого судового засідання, а також закрито підготовче провадження по справі. Особи, що беруть участь у справі, про час і місце судового розгляду сповіщені належним чином у порядку ст.ст. 128-130 ЦПК України. Представник позивача [PERSON] - [PERSON] у судовому засіданні позов підтримав в повному обсязі, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві. Представник відповідача Одеської міської ради - Білозір Тетяна Миколаївна у задоволенні позову просила відмовити, вказуючи на його необґрунтованість та безпідставність. Суд, вислухавши сторін, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов задоволенню не підлягає, виходячи з наступного. У судовому засіданні встановлено, що на підставі Свідоцтва про право власності на житло, виданого 20 січня 1998 року [PERSON] та [PERSON] в рівних частках належала квартира [ADDRESS] . [INFO] померла [PERSON] , про що Першим відділом реєстрації актів цивільного стану Приморського районного управління юстиції м. Одеси було складено актовий запис за № 1876. Після її смерті відкрилась спадщина на Ѕ частку вказаної квартири, яку фактично успадкував чоловік [PERSON] , так як проживав разом зі спадкодавцем, однак своїх прав не оформив та [INFO] помер, про що свідчить копія Свідоцтва про смерть Серії [NUMBER] . Спадкоємцем першої черги майна [PERSON] та [PERSON] була їх донька [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про народження Серії [NUMBER] . [INFO] [PERSON] померла, про що Одеським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального відділу юстиції в Одеській області було складено актовий запис за № 1977. Статтею 1218 ЦК встановлено, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об`єкти нерухомості, в тому числі житловий будинок, інші споруди, земельну ділянку є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку. У відповідності зі ст. 1223 ЦК у разі відсутності заповіту право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Відповідно до ст. 1258 ЦК спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття. Статтями 1261-1265 ЦК України визначені черги спадкоємців за законом: у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. У другу чергу право на спадкування за законом мають рідні брати та сестри спадкодавця, його баба та дід як з боку батька, так і з боку матері. У третю чергу право на спадкування за законом мають рідні дядько та тітка спадкодавця. Четверта черга спадкоємців за законом. У четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини. У п`яту чергу право на спадкування за законом мають інші родичі спадкодавця до шостого ступеня споріднення включно, причому родичі ближчого ступеня споріднення усувають від права спадкування родичів подальшого ступеня споріднення. Ступінь споріднення визначається за числом народжень, що віддаляють родича від спадкодавця. Народження самого спадкодавця не входить до цього числа. У п`яту чергу право на спадкування за законом одержують утриманці спадкодавця, які не були членами його сім`ї . Утриманцем вважається неповнолітня або непрацездатна особа, яка не була членом сім`ї спадкодавця, але не менш як п`ять років одержувала від нього матеріальну допомогу, що була для неї єдиним або основним джерелом засобів до існування. Відповідно до ст. 1270 ЦК України строк для прийняття спадщини встановлюється у шість місяців та починається з часу відкриття спадщини. З матеріалів справи вбачається, що з заявою про прийняття спадщини після смерті [PERSON] звернулась позивач [PERSON] стверджуючи, що вона є рідною тіткою померлою. В результаті чого Сьомою одеською державною нотаріальною конторою була заведена спадкова справа № 354/2018. Згодом, 27 лютого 2019 року державним нотаріусом Малиновської державної нотаріальної контори у місті Одеса Мельник Л.В. було посвідчено Свідоцтво про право на спадщину за законом, згідно якого [PERSON] успадкувала після смерті [PERSON] квартиру під [ADDRESS] . Також 27 лютого 2019 року державним нотаріусом Малиновської державної нотаріальної контори у місті Одеса Мельник Л.В. була винесена постанова, якою відмовлено [PERSON] в видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на квартиру під [ADDRESS] . Підставою для відмови у вчиненні нотаріальної дії стало те, що спадкодавець [PERSON] пропустила встановлений ст.. 1270 ЦК України шестимісячний строк для прийняття спадщини до майна [PERSON] , тобто не вчинила дії передбачені ст.. 1269 ЦК України, а саме: не подала заяву про прийняття спадщини до нотаріальної контори на протязі вищезазначеного строку, а останнє відоме місце її проживання не збігалося з місцем проживання спадкодавця. Дійсно судом встановлено, що остання реєстрація місця проживання [PERSON] та [PERSON] є [ADDRESS] , які там були зареєстровані з 25 травня 1973 року та по день смерті. Натомість місцем останньої реєстрації їх доньки [PERSON] була квартира [ADDRESS] в якій вона була зареєстрована з 05.11.1997 року й по день своєї смерті. Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ч. 2 ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Згідно ч.ч. 1-4 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом . Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. У відповідності до ч.ч. 1-3 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Відповідно до ст.. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами : письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Статтею 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування . Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Згідно ст.. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Частиною 1 ст. 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до п. 27 Постанови Пленуму ВСУ № 14 від 18.12.2009 року «Про судове рішення у цивільній справі» під час судового розгляду предметом доказування є факти, якими обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше юридичне значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні рішення. В порушення вказаних вимог закону позивач не надала суду належних і допустимих доказів в обґрунтування заявлених нею позовних вимог, а саме: не надала доказів фактичного прийняття спадщини [PERSON] після смерті [PERSON] , будь-яких квитанцій, договорів, чеків і т.п. виписаних на імя [PERSON] відносно спірної квартири та фактично докази з боку позивача були надані лише у вигляді допиту свідка. Однак, суд критично ставиться до тверджень свідка голови ОСББ «Ак.Корольова 70» Федотової Т .В. про фактичне проживання [PERSON] в квартирі [ADDRESS] протягом усього її життя, так як дані твердження спростовуються письмовими доказами у справі, а саме поквартирною карткою (форма Б), в якій зазначено про зняття останньої з обліку по спірній квартирі. Крім того, свідок повідомила суду, що з померлою, яка навчалась з її чоловіком у школі, не товаришувала та навіть до спірної квартири ніколи не заходила, що також свідчить про її необізнаність про особисте життя сім`ї [PERSON] . Також суд не приймає у якості належного та допустимого доказу у справі довідку, видану Головою правління ОСББ "Ак. Корольова 70" [PERSON]., так як в ній зазначено, що [PERSON] проживає за адресою: [ADDRESS] , що не відповідає дійсності та спростовується матеріалами справи. Також суд бере до уваги свідчення [PERSON] , яка повідомила, що з 2016 року комунальні та інші необхідні платежі за спірну квартиру ніким не здійснювались. Позов - це вимога позивача до відповідача, спрямована через суд, про захист порушеного або оспорюваного суб`єктивного права та охоронюваного законом інтересу, яке здійснюється у визначеній законом процесуальній формі. Предмет позову - це певна матеріально - правова вимога позивача до відповідача, яка кореспондує зі способами захисту права, визначеними зокрема, ст. 16 Цивільного кодексу України. Підстава позову - це фактичні обставини, на яких ґрунтується вимога позивача Реалізуючи передбачене ст. 64 Конституції України право на судовий захист, звертаючись до суду, особа вказує в позові власне суб`єктивне уявлення про порушене право чи охоронюваний інтерес та спосіб його захисту. Вирішуючи спір, суд повинен надати об`єктивну оцінку наявності порушеного права чи інтересу на момент звернення до суду. Відсутність порушеного права є підставою для прийняття судового рішення про відмову в позові. Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення. У зв`язку з вищевикладеним, на підставі повного, об`єктивного та безпосереднього дослідження наявних у справі доказів, з`ясування фактичних обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, оцінивши наявні у справі докази, з`ясувавши їх достатність і взаємний зв`язок у сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] задоволенню не підлягають, через їх безпідставність та необґрунтованість. Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно зі ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Згідно з вимогами ст.ст.124, 129 Конституції України, задачами цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних, прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Основними засадами судочинства є законність, рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, забезпечення доведеності вини, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, гласність судового процесу та його повне фіксування технічними засобами, забезпечення апеляційного та касаційного оскарження та обов`язковість рішень суду до виконання.

Outcome: dismissed