Jurisdiction: civil
Date: 2018-07-12 00:00:00

Позивач у квітні 2018 року звернувся до суду з указаним позовом, який мотивує тим, що 30.11.2017 року приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Гуревічов Олег вчинив виконавчий напис, згідно якого запропонував стягнути з [PERSON] на користь Публічного акціонерного товариства «Ідея Банк» невиплачені в строк грошові кошти на підставі кредитного договору № Р24.193.73650 від 15.09.2016 року, укладеного між ним та Банком, строк платежу за яким настав 15.03.2017 року, за період з 15.04.2017 року по 25.10.2017 року включно в загальній сумі 44313 грн. 68 коп., яка зареєстрована в реєстрі за №2242. Про вчинення цього виконавчого позивачу стало відомо лише наприкінці січня 2018 року, коли отримав постанову державного виконавця Тростянецького районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Сумській області Конєва О.М. про відкриття виконавчого провадження від 23.01.2018 року. Наприкінці березня 2018 року отримав ще одну постанову, винесену цим виконавцем про накладення арешту на моє майно - в тому числі 1/2 частину квартири, що знаходиться за адресою: [ADDRESS]. Ця половина квартири йому належить на праві власності на підставі договору купівлі-продажу квартири, укладеного 14.10.2005 року. З указаним виконавчим написом я не погоджуюсь та вважаю його таким, що вчинено з порушенням закону, оскільки сума заборгованості перед банком з ним не погоджувалася, тому не є безспірною. Позивач дійсно отримав кредит в сумі 25000 грн. строком на три роки, сплатив більше 7 000 грн., після втрати роботи не міг виконувати свої зобов'язання, але вважає, що банком не надано жодних розрахунків, які б підтверджували правильність нарахування ним сум «запропонованим» нотаріусу до стягнення. Позивач заперечує, що суми, зазначені у виконавчому написі, нараховані правильно, відповідно до умов Договору. При тому, що сума простроченого основного боргу склала 3362,57 грн., то за півроку (за період з 15.04.2017 року по 25.10.2017 року) прострочені проценти, які визначені як 15% річних від залишкової суми кредиту, ніяк не можуть бути в сумі 9271,41 грн. Вважаю, що в цьому випадку Банк висунув вимоги (а нотаріус їх затвердив, які не передбачені Договором і не підтверджені документально. Пеня згідно з п.3.3.1 Договору складає за перші 60 днів прострочки 0,15% від простроченої суми, а з 61-го дня - 0,65 %, то за період з 15.04.2017 року по 25.10.2017 року (6 місяців 10 днів =190 днів) ця пеня ніяк не могла скласти 8486 грн. 09 коп. Виходячи із строку чергового платежу зазначеного нотаріусом станом на 15.04.2017 борг за основним тілом кредиту складав 307,77 грн., прострочення 31 день, пеня: 307,77 грн. х 0,15% х 31 день =14,31 грн. Борг по процентам складав 301,81 грн. Пеня по процентам: 301,81х0,15%х31 =14,03 грн., а всього - 28,34 грн. Ураховуючи указані розрахунки за період з 15.04.2017 по 25.10.2017 року позивач вважає, що пеня становить 3717,4 грн., а не 8486,09 грн. як зазначено у спірному виконавчому написі. Згідно з виконавчим написом також з позивача стягнуто 607,05 грн., нарахованої плати за обслуговування кредиту. Пунктом 1.5 Договору дійсно йдеться про обов'язок сплачувати Банку «плату за обслуговування кредитної заборгованості», однак Договором розмір цієї плати не визначений, лише є відсилка до Графіку щомісячних платежів за кредитним договором. Цей Графік (п.6 Договору) такого виду внесків, які позивач повинен сплачувати Банку, як «плата за обслуговування кредитної заборгованості» не містить. В цьому «Графіку» зазначається «комісія», сплата якої Договором не передбачена.Тому позивач вважає, що і в цьому випадку Банк висунув до нього вимоги (а нотаріус їх затвердив), які не передбачені Договором і не підтверджені документально. Також кредитним Договором не передбачено можливості стягнення заборгованості за цим Договором в позасудовому порядку на підставі виконавчого напису нотаріуса. При вчиненні цього напису на думку позивача порушено територіальну юрисдикцію приватного нотаріуса Київського міського округу Гуревічова О.М. Посилаючись на указані обставини, позивач просить визнати виконавчий напис вчинений 30.11.2017 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Гуревічовим Олегом Миколайовичем, згідно якого стягнуто з [PERSON] на користь Публічного акціонерного товариства "Ідея Банк" невиплачені в строк грошові кошти на підставі Кредитного договору № Р24.193.73650 від 15.09.2016, укладеного між ним на Банком, строк платежу за яким настав 15.03.2017 за період з 15.04.2017 по 25.10.2017 включно в загальній сумі 44313 грн. 68 коп. (зареєстрований в реєстрі № 2242), таким, що не підлягає виконанню. Ухвалою суду від 10.04.2018 року було відкрито провадження у справі та призначено справу до судового розгляду за правилами спрощеного позовного провадження. Ухвалою суду від 17.05.2018 року було задоволено клопотання представника позивача про розгляд справи в порядку загального позовного провадження та вирішено розгляд справи здійснювати за правила загального позовного провадження та замінено судове засідання для розгляду справи по суті підготовчим засіданням. Ухвалою суду від 08.06.2018 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду. Позивач [PERSON] в судовому засіданні позов підтримав та просив задовольнити з підстав, викладених у позовній заяві. Представник відповідача ПАТ «Ідея Банк» [PERSON] в судовому засіданні проти позову заперечив, просив відмовити у його задоволенні з підстав, викладених у відзиві. Зокрема, представник ПАТ «Ідея Банк» посилався на те, що [PERSON] як позичальник згідно кредитного договору власних зобов'язань не виконав, станом на 25.10.2017 року утворилась заборгованість у розмірі 42713,68 грн., яка складається з 20886,91 грн., - основний борг, 3362,57 грн. - прострочений борг, 9271,41 грн. - прострочені проценти, 99,65 грн. - строкові проценти, 607,05 грн.-нарахована плата за обслуговування кредиту, 8486,09 грн. -пеня. 27.10.2017 року ПАТ «Ідея Банк» надіслало позивачу вимогу про усунення порушень кредитних зобов'язань від 25.10.2017 року за допомогою якої позивач був повідомлений про те, що в нього наявна заборгованість згідно кредитного договору, вказано розмір боргу, а також з чого вона складалася, попереджено також про можливість стягнення боргу шляхом вчинення виконавчого напису нотаріуса або іншим способом на власний вибір відповідача у випадку її непогашення в тридцятиденний строк з дня направлення відповідної вимоги. Позивач вимогу банку разом з додатками отримав 06.11.2017 року, але жодним чином не висловив заперечень щодо її змісту. Також 06.11.2017 року, позивач отримав вимогу банку про усунення порушення кредитних зобов'язань разом з довідкою розрахунками заборгованості, але зауважень не надав. ПАТ «Ідея Банк» було надано приватному нотаріусу Гуревічову О.М. всі необхідні документи для вчинення виконавчого напису № 2242, які підтверджують безспірність заборгованості позивача і передбачені постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 року № 1172. Крім того, за змістом відзиву ПАТ «Ідея Банк» при наведенні власних розрахунків позивач не врахував, що плата за користування кредитом, які і плата за обслуговування кредиту почала утворюватися в різні періоди, і ці суми згідно умов Кредитного договору нараховуються та піддягають сплаті щомісячно в розрізі кожного місяця прострочки, а не за весь період відразу. Позивачем помилково визначено період нарахування пені з 15.04.2017 по 25.10.2017, сума пені, указана у виконавчому написі розрахована за період з 24.10.2016 по 24.10.2017, тобто за останній рік. Пеня обчислена виходячи з кількості днів фактичного прострочення, зокрема, по відсотках та комісії борг почав утворюватися з 26.10.2016, а по тілу кредиту з 16.11.2016 року. Позивач не врахував цих обставин при власних розрахунках, внаслідок чого його розрахунок не спростовує безспірності заборгованості. Також представник ПАТ «Ідея Банк» вважав, що позивач необґрунтовано посилається на безпідставність стягнення з нього комісії, яка передбачена Кредитним договором як плата за обслуговування кредитом, що є синонімами. Позивач підписав договір, сплачував платежі, у тому числі в рахунок комісії. Стягнення заборгованості шляхом вчинення виконавчого напису нотаріуса є правом кредитора незалежно від наявності про це у договорі. Законом України «Про нотаріат» не передбачено жодних обмежень щодо місця вчинення виконавчого напису нотаріуса. Відповідачприватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Гуревічова О.М. в судове засідання не з'явився, був належним чином повідомлений про час і місце розгляду справи. Приватним нотаріусом Гуревічовим О.М. було надано відзив на позовну заяву, за змістом якого він просить відмовити [PERSON] у задоволенні позову у повному обсязі, посилаючись на те, що нотаріус лише перевіряє безспірність заборгованості по наданих документах, але не визначає та не перевіряє їх розмір. Пат «Ідея Банк» в особі його представника Карпець Ю.В. було надано всі необхідні та передбачені законодавством України для вчинення виконавчого напису документи. Твердження позивача про те, що Кредитним договором не передбачено позасудового стягнення заборгованості є безпідставним, адже кредитний договір № Р24.193.73650 від 15.09.2016 року містить пункт 5.10, в якому чітко передбачено, що: «Уразі невиконання Позичальником умов цього Договору або відсутності коштів у Позичальника, Банк має право вимагати відшкодування збитків та витрат шляхом здійснення примусового стягнення, пред'явити позов до позичальника, а також віднести на рахунки простроченої заборгованості всі суми заборгованості Позичальника. Вчинення нотаріального напису нотаріуса - це і є примусове стягнення з боржника на користь кредитора грошових сум або передачі чи повернення майна кредитору, здійснена на документах, які підтверджують зобов'язання боржника. Також приватний нотаріус Гуревічов О.М. вважав хибним твердження позивача про те, що при вчиненні виконавчого напису порушено територіальну юрисдикцію приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу, оскільки внаслідок того, що при вчиненні такої нотаріальної дії як вчинення виконавчого напису діє загальне правило територіальної компетенції, можна звернутися за її вчиненням до будь-якої державної нотаріальної контори і будь-якого приватного нотаріуса, незалежно від місця знаходження стягувача і боржника. Жодних обмежень з цього приводу чинним законодавством України не передбачено. Таким чином, при подачі для вчинення нотаріального напису документи підтверджують існування непогашеного боргу позивача за Кредитним договором № Р24.193.73650 від 15.09.2016 року, безспірність та законність стягнення якого з позивача шляхом вчинення виконавчого напису нотаріуса, прямо передбачено переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 року №1172.Крім того, приватний нотаріус вважав, що не може бути відповідачем у цій справі, а може залучатись як третя особа. Заслухавши пояснення позивача та представника відповідача, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню, виходячи з таких мотивів. Судом установлено, що 15.09.2016 року між ПАТ «Ідея Банк» та [PERSON] було укладено кредитний договір №Р24.193.73650, відповідно до умов якого ПАТ «Ідея Банк» надало [PERSON] кредит на поточні потреби в сумі 25000,00 грн., терміном на 36 місяців, зі сплатою 15 % річних. Відповідно до пункту 1.4 Кредитного договору за обслуговування кредиту Банком Позичальник сплачує плату за обслуговування кредитної заборгованості щомісячно в терміни та в розмірах, визначених згідно Графіку щомісячних платежів за кредитним договором. Позивачу 25.10.2017 року ПАТ «Ідея Банк»була надіслана вимога про усунення порушення кредитних зобов'язань, за змістом якої позивача було повідомлено, що станом на 25.10.2017 року за Кредитним договором №Р24.193.73650 утворилась заборгованість за кредитом, відсотками, плати за користування кредитом з урахуванням пені за останній рік в загальній сумі 42713,68 грн. До указаної вимоги була додана довідка-розрахунок заборгованості за кредитним договором. Позивачу була висунута вимога дострокового повернення кредиту, сплати відсотків за користування кредитними коштами до дня фактичного погашення боргу, та суми пені, нарахованої на день повного погашення заборгованості. Крім того, позивача попереджено, що у випадку непогашення заборгованості за Кредитним договором у 30 денний строк з дня направлення вимоги, банк буде змушений здійснити стягнення заборгованості у безспірному порядку шляхом вчинення виконавчого напису нотаріуса або іншим способом на вибір банку (а.с.47). Указана вимога була отримана [PERSON] 06.11.2017 року, що ним не заперечувалось під час судового розгляду (а.с.51). Представником ПАТ «Ідея Банк» Карпець Ю.В. після закінчення строку, указаного у Вимозі про усунення порушення кредитних зобов'язань, а саме 28.11.2017 року до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Гуревічова О.М. була подана заява про вчинення виконавчого напису про стягнення з [PERSON] 42713,38 грн. заборгованості за Кредитним договором та витрати пов'язані із вчиненням виконавчого напису нотаріуса (а.с.43). Приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Гуревічовим О.М. 30.11.2017 року вчинено виконавчий напис № 2242 про стягнення з [PERSON] на користь ПАТ «Ідея Банк» невиплачених у строк грошових коштів на підставі кредитного договору №Р24.193.73650 від 15 вересня 2016 року за період з 15.04.2017 по 25.10.2017 рокувключно у розмірі: 20886,91 грн., - основний борг, 3362,57 грн. - прострочений борг, 9271,41 грн. - прострочені проценти, 99,65 грн. - строкові проценти, 607,05 грн.-нарахована плата за обслуговування кредиту, 8486,09 грн. -пеня, 1600,00 грн. - плата за вчинення виконавчого напису, а всього -44313,68 грн. (а.с. 14). Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється Законом «Про нотаріат» та іншими актами законодавства України (частина перша статті 39 Закону «Про нотаріат»). Цим актом є, зокрема, Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений наказом Міністерства юстиції України 22 лютого 2012 року № 296/5 та зареєстрований у Міністерстві юстиції України 22 лютого 2012 року за № 282/20595 (далі - Порядок вчинення нотаріальних дій, Порядок). Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія (пункт 19 статті 34 Закону України «Про нотаріат»). Правовому регулюванню процедури вчинення нотаріусами виконавчих написів присвячена Глава 14 Закону України «Про нотаріат» та Глава 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій. Так, згідно зі статтею 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Статтею 88 Закону України «Про нотаріат» визначено умови вчинення виконавчих написів. Відповідно до приписів цієї статті Закону нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Порядок вчинення нотаріальних дій містить аналогічні правила та умови вчинення виконавчого напису (пункти 1, 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку). Згідно з підпунктом 2.1 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку для вчинення виконавчого напису стягувачем або його уповноваженим представником нотаріусу подається заява, у якій, зокрема, мають бути зазначені: відомості про найменування і місце проживання або місцезнаходження стягувача та боржника; дата і місце народження боржника - фізичної особи, місце його роботи; номери рахунків у банках, кредитних установах, код за ЄДРПОУ для юридичної особи; строк, за який має провадитися стягнення; інформація щодо суми, яка підлягає стягненню, або предметів, що підлягатимуть витребуванню, включаючи пеню, штрафи, проценти тощо. Заява може містити також іншу інформацію, необхідну для вчинення виконавчого напису. У разі якщо нотаріусу необхідно отримати іншу інформацію чи документи, які мають відношення до вчинення виконавчого напису, нотаріус вправі витребувати їх у стягувача (підпункт 2.2 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку). Вчинення виконавчого напису в разі порушення основного зобов'язання та (або) умов іпотечного договору здійснюється нотаріусом після спливу тридцяти днів з моменту надісланих іпотекодержателем повідомлень - письмової вимоги про усунення порушень іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця. Повідомлення вважається надісланим, якщо є відмітка іпотекодавця на письмовому повідомленні про його отримання або відмітка поштового відділення зв'язку про відправлення повідомлення на вказану в іпотечному договорі адресу (підпункт 2.3 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку). Крім того, підпунктами 3.2, 3.5 пункту 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку передбачено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172 (далі - Перелік документів). При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у вказаному Переліку документів. При цьому цей Перелік документів не передбачає інших умов вчинення виконавчих написів нотаріусами ніж ті, які зазначені в Законі України «Про нотаріат» та Порядку вчинення нотаріальних дій. При цьому стаття 50 Закону України «Про нотаріат» передбачає, що нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акта має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти. За результатами аналізу вищенаведених норм можна дійти наступних висновків. Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов'язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов'язання боржником. Отже, відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною, заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем. Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов'язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (стаття 88 Закону України «Про нотаріат»). Однак характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Захист прав боржника в процесі вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається в спосіб, передбачений підпунктом 2.3 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку, - шляхом надіслання іпотекодержателем повідомлень - письмової вимоги про усунення порушень іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця. Натомість нотаріус вирішує питання про вчинення виконавчого напису на підставі документів, наданих лише однією стороною, стягувачем, і не зобов'язаний запитувати та одержувати пояснення боржника з приводу заборгованості для підтвердження чи спростування її безспірності. Таким чином, вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно із відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого. З огляду на наведене та з урахуванням приписів статей 15, 16, 18 ЦК України, статей 50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат» захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису. Тому суд при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. Зокрема, спростовує безспірність заборгованості боржника той факт, що на час вчинення нотаріусом виконавчого напису в суді розглядається по суті спір щодо розміру цієї заборгованості (правовий висновок Верховного Суду України, викладений у постановах від 4 березня 2015 року в справі № 6-27цс15, від 11 березня 2015 року в справі № 6-141цс14). Проте не свідчить про наявність спору щодо заборгованості лише та обставина, що у виконавчому написі зазначена більша сума заборгованості, ніж у повідомленні, надісланому стягувачем боржнику в процедурі звернення до нотаріуса за вчиненням виконавчого напису (правовий висновок Верховного Суду України, викладений у постанові від 20 травня 2015 року в справі № 6-158цс15). Разом із тим, законодавством не визначений виключний перелік обставин, які свідчать про наявність спору щодо заборгованості. Ці обставини встановлюються судом відповідно до загальних правил цивільного процесу за наслідками перевірки доводів боржника та оцінки наданих ним доказів (правова позиція у справі №6-887цс17 від 05.07.2017). Для вчинення виконавчого напису ПАТ «Ідея Банк» надалоприватному нотаріусу Гуревічову О.М. заяву про вчинення виконавчого напису, кредитний договір №Р24.193.73650, від 15.09.2016 року, довідку про ненадходження платежів від 28.11.2017 року, довідку-розрахунок заборгованості за кредитним договором станом на 25.10.2017 року, виписку з особового рахунку, детальний розрахунок заборгованості. Крім того, для вчинення виконавчого напису ПАТ «Ідея Банк» було надано вимогу про усунення порушення кредитних зобов'язань від 25.10.2017 року, а також фіскальний чек «Укрпошта», опис вкладення в цінний лист, з відміткою поштового відділення зв'язку від 23 вересня 2016 року та список згрупованих поштових відправлень, з відміткою поштового відділення зв'язку (а. с. 98-112). Указані документи повністю відповідають пункту 2 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172. Доводи позивача про те, що при вчиненні спірного виконавчого напису від 30.11.2017 року № 2242 було порушено вимоги територіальності спростовуються положеннями пункту 1.4 глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій, який передбачає, що виконавчий напис вчинюється нотаріусом незалежно від місця виконання вимоги, місцезнаходження боржника або стягувача. Перевіряючи доводи позивача, пов'язані з його незгодою із розміром заборгованості за Кредитним договором №Р24.193.73650 від 15.09.2016 року станом на 25.10.2017, яка стягнута з позивача виконавчим написом нотаріуса від 30.11.2017 року, суд виходить з такого. Графік щомісячних внесків за кредитом передбачено пунктом 6.1 Кредитного договору, і передбачає сплату в період з 15.10.2016 по 15.08.2019 року суми 1391,63 грн., а до 15.09.2019 в сумі 1512,92 грн., яка складається з визначених у Графіку сум тіла кредиту, відсотків та комісії. Відповідно до умов пункту 2.1 Кредитного договору позичальник повертає кредит разом з процентами та платою за обслуговування кредитної заборгованості в 36 щомісячних внесках включно до 15 дня/числа кожного місяця згідно Графіку щомісячних платежів. Платежі здійснюватимуться на транзитний рахунок, з якого проводиться погашення заборгованості за Договором у такій послідовності: 1) для оплати прострочених процентів, простроченої плати за обслуговування кредитної заборгованості; 2) для оплати простроченої заборгованості по кредиту; 3) для погашення строкових процентів та строкової плати за обслуговування кредитної заборгованості; 4) для погашення строкової заборгованості по кредиту; 5) для погашення штрафних санкцій (пені) згідно з пунктом 3.3.1 цього Договору; 6) погашення іншої заборгованості. При цьому відповідно до пункту 2.2 Кредитного договору сторони домовились, що у випадку порушення Позичальником термінів, сплати платежів за Договором, Банк має право змінити черговість погашення. За умовами пункту 3.3.1 Кредитного договору за невиконання чи неналежне виконання Позичальником своїх зобов'язань за цим Договором, Банк має право нараховувати пеню, за кожен день прострочки на прострочену суму (кредиту, процентів та плати за обслуговування кредитної заборгованості) в розмірі 0,15 % - в період прострочення оплати від 1 до 60 календарних днів та 0,65% - в період прострочення оплати з 61 календарного дня та по день повного погашення заборгованості за цим Договором (а.с. 12-13). Розмір заборгованості станом на 25.10.2017, яка стягнута з позивача виконавчим написом нотаріуса від 30.11.2017 року, підтверджена ПАТ «Ідея Банк» детальним розрахунком, що містить суми належних до сплати сум за тілом кредиту, відсотками та комісією в розрізі визначених Графіком щомісячних платежів термінів сплати, містить суми сплачених [PERSON] коштів та залишок несплачених останнім платежів станом на 25.10.2017 року (а.с.54-55). Позивач за змістом позову стверджував, що сплатив більше 7000 грн. коштів на виконання свої зобов'язань за Кредитним договором, але будь-яких доказів на підтвердження цієї обставини суду не надав. Згідно з даними Детального розрахунку заборгованості, складеного ПАТ «Ідея Банк» на підтвердження розміру заборгованості позивача за Кредитним договором, позивач з самого початку виконання Договору порушував Графік щомісячних платежів, зокрема перший платіж, який мав бути сплачений не пізніше 15.10.2016 року, останній оплатив 17.10.2016 року, аналогічно і в подальшому [PERSON] не забезпечував сплати щомісячного платежу у повному обсязі своєчасно. Останній платіж за Кредитним договором [PERSON] здійснив 15.02.2017 року і після цього платежів не здійснював, що позивач під час судового розгляду не спростував. Загальна сума сплачених у період з 17.10.2016 по 15.02.2017 позивачем коштів на погашення кредиту, відсотків та комісії, а також на оплату нарахованої пені за даними Детального розрахунку заборгованості складає 5626,61 грн. Натомість сума належних до сплати [PERSON] щомісячних платежів в указаний період до 15.02.2017 (по дату останнього платежу позивача) згідно з Графіком склала 6958,15 грн., тобто перевищила суму сплачених позивачем коштів. Внаслідок порушення строків сплати визначених графіком платежів Банком було здійснено нарахування пені за останній рік до 25.10.2017 року (тобто в межах позовної давності) на суми прострочених платежів за тілом кредиту, окремо за відсотками та окремо за платою за обслуговування заборгованості за кредитом (комісією) за ставками залежно від періоду прострочення до 60 днів та понад 60 днів, згідно з пунктом 3.3.1 Кредитного договору. Розрахунку наведені позивачем у позовній заяві за відсотками і пенею не узгоджуються з положеннями Кредитного договору, ним неправильно визначено період, за який підлягають нарахуванню відсотки за користування кредитом, не враховано коли почала утворюватись заборгованість за різними платежами, що відбулось в різні періоди, і ці суми згідно ум ов Кредитного договору нараховуються та піддягають сплаті щомісячно в розрізі кожного місяця прострочки. Суд погоджується з доводами відповідача ПАТ «Ідея Банк» про те, щопозивачем помилково визначено період нарахування пені з 15.04.2017 по 25.10.2017, оскільки сума пені, указана у виконавчому написі розрахована за період з 24.10.2016 по 24.10.2017, тобто за останній рік. Пеня обчислена виходячи з кількості днів фактичного прострочення, зокрема, по відсотках та комісії борг почав утворюватися з 26.10.2016, а по тілу кредиту з 16.11.2016 року. Посилання позивача на безпідставність нарахування комісії суд вважає необґрунтованими, оскільки пункт 1.4 Кредитного договору передбачає обов'язок позивача сплачувати плату за обслуговування кредитної заборгованості щомісячно в терміни та в розмірах, визначених згідно Графіку щомісячних платежів за кредитним договором. Доказів визнання положеньКредитного договору щодо нарахування комісії недійсним позивачем до суду не надано, а тому нарахування вказаних сум відповідає умовам договору. Сторони під час судового розгляду визнали і не заперечили, що в жодному суді України не розглядається та не розглядався по суті спір щодо розміру заборгованості за Кредитним договором №Р24.193.73650 від 15.09.2016 року. Отже, ураховуючи викладене суд дійшов висновку, що на момент вчинення приватним нотаріусом Гуревічовим О.М. виконавчого напису від 30.11.2017 рокуу [PERSON] за Кредитним договором №Р24.193.73650 від 15.09.2016 року існувала заборгованість в загальному розмірі 42713,68 грн., тобто як зазначено у виконавчому написі, і не невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису не було. З огляду на викладене, позов [PERSON] задоволенню не підлягає. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд виходить з такого. Відповідно до частин 1 та 2 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов'язані з розглядом справи, покладаються у разі у разі відмови в позові - на позивача. Оскільки позов [PERSON] задоволенню не підлягає, сплачений ним судовий збір в сумі 704,80 грн. (а.с.3) компенсації за рахунок відповідача не підлягає. Відповідач доказів понесених судових витрат, суду не надав. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed