Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-22 00:00:00

До Березанського міського суду Київської області надійшла у порядку п.1.ч.1ст.31ЦПК України цивільна справа за позовом до [PERSON] про стягнення суми боргу. В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що 04.04.2017 відповідач по справі звернувся до неї з проханням надати йому позику 100000 гривень, щоб укласти договори страхування життя в компанії «Universal Life», внести вказану суму і повернути її через рік 04.04.2018. [PERSON] передала відповідачу 100000 гривень, та останній уклав вісім договорів страхування життя в страховій компанії «Universal Life», про що [PERSON] написав розписку. Вказаний договір позивач вважає договором позики. У квітні 2018 позивач телефонувала відповідачу, і нагадала про борг, але відповідач повідомив [PERSON] , про те що страхова компанія збанкрутувала і гроші пропали; у квітні 2019 року ще раз телефонувала відповідачу і просила віддати гроші, і відповідач пообіцяв їх повернути. Відтак, просила стягнути з відповідача на свою користь суму боргу за договором позики (розписка), укладеним 04.04.2017, в розмірі 100 000 грн., а також судовий збір в сумі 1 000 грн. У відзиві на позовну заяву відповідач вказував, що зазначені позивачем обставини у позові не відповідають дійсності. 04.04.2017 до нього звернулась позивач - [PERSON] , з проханням допомогти їй в оформленні полісів страхування життя з метою заробітку. Страхова компанія пропонувала при укладенні таких договорів гарантовані щомісячні ануїтетні виплати протягом 5 років 24,28 % річних. Однією з умов оформлення полісів страхування життя був вік особи, який не мав перевищувати 60 років. Поліси страхування життя «UNIVERSAL LIFE» від Страхової компанії «Класік Страхування Життя`можна було придбати через компанію страхового брокера ТОВ «ІСТ Брокер». [PERSON] попросила оформити страхові договори на загальну суму 100 000 грн., а тому відповідач разом з позивачем поїхали до ТОВ «ІСТ Брокер», де [PERSON] в присутності декількох осіб передала гроші відповідальній особі - [PERSON] , а та перерахувала та передала їх [PERSON] , яка повідомила позивачу, що, оскільки її вікова категорія, а саме 60+, є ризикованою, для участі у такому страхуванні страхові поліси можна оформити на когось іншого та запропонувала укласти договори на ім`я [PERSON] , на що позивач погодилась. Для доступу до робочого столу, електронного кабінету, заробітку, реінвестування та виводу коштів позивачем була написана відповідна заява на ім`я голови правління Страхової компанії «Класік Страхування Життя» [PERSON] . Поліси були оформлені в офісі, після чого відповідач поїхав. Ввечері того ж дня, 04.04.2017, до [PERSON] зателефонувала [PERSON] та попросила приїхати до неї та написати розписку, згідно якої відповідач взяв у останньої кошти в сумі 100 000 грн. для оплати вказаних вище договорів страхування життя. Квитанції підтвердження про оплату полісів з номерами полісів прийшли протягом декількох годин на електронну пошту [PERSON] після оформлення та видачі полісів страхуванню позивачу, про що відповідач повідомив останню на наступний день після їхнього надходження. Після оформлення полісів доступ до електронного кабінету на ім`я [PERSON] , де відображались номери полісів та інша інформація, був переданий останній. Як вказує далі відповідач, зі змісту розписки, наданої [PERSON] , не вбачається отримання коштів саме у борг, крім того, не встановлено обов`язок їх повернути. Отже, між сторонами відсутні боргові зобов`язання. За таких обставин, просив відмовити в задоволенні позову (а.с.71-73,76-78). В судовому засіданні 23.03.2021 подано відповідь на відзив, в якому позивач проти наведених у відзиві пояснень відповідача заперечила, вказавши, що 12.04.2016 остання звернулась до Єгипетсько-Швейцарської компанії, представником якої на той час був [PERSON] , з метою придбання квартири. Коли продаж квартири з невідомих їй причин не відбувся, відповідач повідомив, що для повернення сплачених позивачем коштів останній необхідно оформити в них страховку, але оскільки вік позивача не підпадає під категорію страхування, він оформить її на своє ім`я. Для цього позивачу необхідно сплатити ще кошти, за отримання яких [PERSON] і надав розписку, яка знаходиться в матеріалах справи. Як вказує позивач, станом на сьогодні поліцією здійснюється досудове розслідування за шахрайські дії зі сторони вказаної компанії. За таких обставин, просить суд при винесенні рішення врахувати неправдиво подану відповідачем інформацію (а.с.102). У судовому засіданні позивач підтримала заявлені вимоги в повному обсязі та просила задовольнити. Також пояснила, що хотіла придбати будинок у моря в Єгипті, у зв`язку з чим передала представнику іноземної компанії громадянину [PERSON] 16 000 доларів США, потім ще 100000 гривень на укладення договорів страхування; відповідач її запевнив, що гроші будуть повернуті. Як виявилось, квартира придбана не була, гроші у вказаній сумі не повернуті, і вважає, що [PERSON] є шахраєм та ошукав на значну суму коштів. Представник позивача в судовому засіданні підтримала позицію свого довірителя. Представник відповідача в судовому засіданні проти задоволення позову заперечила. Вказала, що правовідносини, які фактично виникли між сторонами, не є договором позики. Звернула увагу, що розписка, долучена до матеріалів справи, не містить обов`язку відповідача щодо повернення зазначених в ній коштів. Відтак, в задоволенні позову просила відмовити. Також просила здійснити розподіл судових витрат. Відповідач в судове засідання не з`явився, належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи згідно вимог ст.ст. 128, 130 ЦПК України. Причини неявки суду не повідомив, клопотань про відкладення розгляду справи до суду не надходило (а.с.60,69,86,94,99). За загальним правилом, встановленим ч. 1 ст. 223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Крім того, за правилами п. 4 ч. 3 ст. 223 ЦПК України, якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи, якщо з`явився його представник, крім випадків, коли суд визнав явку учасника справи обов`язковою. Враховуючи вказані обставини, суд прийшов до висновку про можливість розгляду справи за відсутності відповідача на підставі ч. 1 ст. 223, п. 4 ч. 3 ст. 223 ЦПК України. Заслухавши пояснення позивача та його представника, враховуючи позицію представника відповідача, дослідивши та проаналізувавши в сукупності докази, які містяться в матеріалах справи, суд на основі повно та всебічно з`ясованих обставин прийшов до наступних висновків. Так, відповідно до розписки від 04.04.2017, [PERSON] взяв від [PERSON] гроші у розмірі 100 000 грн. для оплати договорів страхування життя «UNIVERSAL LIFE» компанії «CLASSIC LIFE INSURANCE», номери договорів № 3000070908 , 3000070927 , 30000700924 , 3000070926 , 3000070929 , 3000070925 , 3000070928, 3000070923. Претензій до [PERSON] не має (а.с.10,48). Відповідно до статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно із частиною другою статті 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми. Якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов`язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає (частина друга статті 545 ЦК України). Частиною першою статті 1049 ЦК України встановлено, що за договором позики позичальник зобов`язаний повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором. Таким чином, розписка як документ, що підтверджує боргове зобов`язання, має містити умови отримання позичальником в борг із зобов`язанням її повернення та дати отримання коштів. Тлумачення статей 1046 та 1047 ЦК України свідчить, що по своїй суті розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видає боржник (позичальник) кредитору (позикодавцю) за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей. Аналіз частини другої статті 1047 ЦК України дозволяє зробити висновок, що розписка не є формою договору, а може лише підтверджувати укладення договору позики. По своїй суті розписка позичальника є тільки замінником письмової форми договору позики, оскільки вона підписується тільки позичальником. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року в справі № 464/3790/16-ц (провадження № 14-465цс18) вказано, що: «за своїми правовими ознаками договір позики є реальним, одностороннім (оскільки, укладаючи договір, лише одна сторона - позичальник зобов`язується до здійснення дії (до повернення позики), а інша сторона - позикодавець стає кредитором, набуваючи тільки право вимоги), оплатним або безоплатним правочином, на підтвердження якого може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який боржник видає кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей. Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, а також надавати оцінку всім наявним доказам і залежно від установлених результатів - робити відповідні правові висновки. Так, за правилами ч.1, 3 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. З урахуванням імперативних вимог ч. 1 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Відповідно до ч. 3 ст. 12, ч. 1, 5 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Звертаючись до суду з даним позовом про стягнення з відповідача грошових коштів, позивачем була долучена розписка від 04.04.2017. При з`ясуванні дійсної правової природи вказаного письмового доказу, з урахуванням установлених у цій справі обставин, вказана розписка не є самостійним борговим документом, оскільки не містить вказівки, що грошові кошти взяті саме у борг, та зобов`язання повернути борг, а є лише документом, що свідчить про отримання відповідачем грошових коштів для укладення договорів страхування. Крім того, позивач в судовому засіданні та у поданій до суду відповіді на відзив визнала, що передала відповідачу вказані кошти не в борг, а для того, щоб укласти договори страхування та повернути іншу суму коштів в розмірі 16 000 доларів, попередньо сплачених за придбання квартири. Додана позивачем заява про вчинення кримінального правопорушення від 10.03.2020, а також витяг з ЄРДР стосуються подій, що не є предметом даного спору (а.с.104-105). Будь-яких інших належних та допустимих доказів на підтвердження пред`явлених вимог суду надано не було. Отже, враховуючи встановлені фактичні обставини справи, надавши належну оцінку доводам сторін, суд приходить до висновку , що позовні вимоги є безпідставними та задоволенню не підлягають. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд зазначає наступне. Згідно з ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, в тому числі, витрати на професійну правничу допомогу (ч. 3 ст. 133 ЦПК України). Відповідно до ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі відмови в позові покладаються на позивача. Згідно з ч. 2 ст.137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Положеннями статті 26 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" (далі - Закон) визначено, що адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги. Документами, що посвідчують повноваження адвоката на надання правової допомоги, можуть бути: 1) договір про надання правової допомоги; 2) довіреність; 3) ордер; 4) доручення органу (установи), уповноваженого законом на надання безоплатної правової допомоги. Згідно зі статтею 1 Закону договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. Згідно із частиною першою статті 27 Закону договір про надання правової допомоги укладається в письмовій формі. В матеріалах справи міститься договір про надання правової допомоги від 19.01.2021 укладений між адвокатом Вак О.В., та [PERSON] , ордеру №472814 (а.с.63-64). Суд зазначає, що договір про надання правничої допомоги є основним документом, який визначає розмір гонорару адвоката. Акти виконаних робіт та розрахунок складаються відповідно до договорів і повинні базуватись на досягнутих між адвокатом і клієнтом умовах. Однак, як вбачається з наданих представником відповідача документів, розрахунок суми гонорару за надання правової допомоги здійснено згідно договору про надання правової допомоги від 22.10.2019 б/н гр. [PERSON] у сумі 12000 гривень, який є відмінний від того договору, який міститься у матеріалах справи, і на підставі якого здійснюється представництво відповідача [PERSON] . Відповідно інші документи квитанція до прибуткового касового ордера та акт виконаних робіт, які складаються на підставі договору про надання правової допомоги не містять взагалі посилань на договір. Тому, надані представником відповідача документи не пов`язані з розглядом даної справи, тому правові підстави для розподілу витрат та стягнення віповідно витрат на правничу допомогу з позивача відсутні. Окрім того, з огляду на повну відмову в задоволенні позову, підстави для стягнення з відповідача на користь позивача судового збору відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України - відсутні. Враховуючи викладене,

Outcome: dismissed