Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-21 00:00:00

Позивач в січні 2017 року звернулася до Херсонського міського суду Херсонської області, з позовною заявою до ПАТ «Укрсоцбанк» в якій просила визнати недійсним іпотечний договір № 02-23-ФО7020ЗП/ФО70204П-503 від 26.03.2007 року укладений між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» та [PERSON] , посвідчений приватним нотаріусом Херсонського міського нотаріального округу Волкодав В.Г. за реєстровим № 2942. В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що вона звернулася до суду в інтересах [PERSON] . 26.03.2007 року між АКБ СР „Укрсоцбанк", правонаступником якого є публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк» та [PERSON] було укладено кредитний договір № Ф070204П, предметом якого було надання [PERSON] кредитних коштів на поточні потреби в сумі 50 300,00 доларів США строком до 25.03.2022 року. Договором про внесення змін №1 від 29.11.2012 року, залишок кредитної заборгованості станом на 29.11.2012 року переведено в гривню з іноземної валюти, що становить 567 997,85 грн. зі сплатою процентів у розмірі 9,9% строком до 25.03.2022р. 26.03.2007 року між АКБ СР „Укрсоцбанк" та нею було укладено іпотечний договір № 02-23-ФО7020ЗП/ФО70204П-503 з метою забезпечення виконання зобов`язань, що випливають з зазначеного вище кредитного договору. Договір посвідчений приватним нотаріусом Херсонського міського нотаріального округу Волкодав В.Г. за реєстровим № 2942. 29.11.2012р. між ПАТ «Укрсоцбанк» та нею укладений додатковий договір №1 до зазначеного іпотечного договору яким внесено зміни до іпотечного договору щодо переведення валюти кредиту в гривні та встановлення процентів за користування кредитними коштами в розмірі 9,9 % річних. Предметом іпотеки є житловий будинок [ADDRESS] та земельна ділянка площею 0,0605 га за вказаною адресою. Кредитний договір №Ф070203П на сьогоднішній день є погашеним. 04.08.2016р. ПАТ «Укрсоцбанк» звернувся до суду з позовом до неї, як майнового поручителя , про звернення стягнення на предмет іпотеки в зв`язку з цим виник спір щодо порушення прав її неповнолітнього сина - [PERSON] , який з народження постійно проживає в зазначеному будинку. Вважає, спірний іпотечний договір таким, що порушує права неповнолітньої дитини, оскільки не отримано згоди органи опіки та піклування на укладення іпотечного договору, що дає підстави вважати договір нікчемним. Будинок є єдиним майном позивача та місцем проживання неповнолітньої дитини. Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської від 11.01.2017 року відкрито провадження у справі. 16.01.2019 року представником позивача подано на адресу суду заяву про збільшення позовних вимог в якій, крім заявлених вимог просить внести до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно відомості про зняття заборони на нерухоме майно, припинення іпотеки та зняття обтяження майнових прав накладених на будинок та земельну ділянку позивача. ( а.с.104). Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 14.01.2019 року залучено до участі у справі приватного нотаріуса Херсонського міського нотаріального округу Волкодав В.Г. Ухвалою суду від 07.05.2020 р., відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 06.05.2020 року , прийнято до провадження цивільну справу 766/425/17. Розгляд справи призначено в порядку загального позовного провадження. Ухвалою суду від 01.10.2020р. позовну заяву залишено без розгляду. Ухвалою Херсонського апеляційного суду від 26.11.2020р. залучено до участі у справі в якості правонаступника відповідача ПАТ «Укрсоцбанк» - Акціонерне товариство «Альфа-Банк».(а.с.177) Постаново Херсонського апеляційного суду від 22.12.2020р. вищезазначена ухвала Херсонського міського суду Херсонської області від 01.10.220р. скасована, справа направлена до суду першої інстанції для подальшого розгляду.(а.с.219-221) 12.01.2021р. на адресу суду від АТ «Альфа банк» надійшов відзив в якому представник відповідача просить відмовити в задоволенні позовних вимог посилаючись на те, що саме на батьків чинним законодавством покладається обов`язок підтримувати та захищати дітей і їх права. Позивач, підписуючи договір іпотеки предметом якого став належний їй будинок, в якому проживала її неповнолітня дитина(п.1.7) гарантувала, що на предмет іпотеки не існує прав та вимог інших осіб, в тому числі тих, що не зареєстровані. Іпотекодавець доводить до відома Іпотекодержателя той факт, що на момент укладення договору іпотеки, право користування будинком та земельною ділянкою у малолітніх та неповнолітніх дітей відсутнє. На день укладення договору зазначено, що предмет іпотеки знаходиться в спільній сумісній власності подружжя , у зв`язку з чим чоловік позивача надав нотаріусу письмову згоду на передачу предмета іпотеки в іпотеку. Тому посилання позивача про те, що орган опіки повинен був надати дозвіл на укладення такого договору ґрунтуються на неправильному тлумаченні норм закону, оскільки виключно на батьків, як законних представників покладено обов`язок діяти в інтересах дитини та такі обов`язки не можуть перекладатися на інших осіб. Ухвалою суду від 15.03.2021р. закрито підготовче провадження , призначено справу до судового розгляду по суті . 21.04.2021р. на адресу суду від представника позивача надійшли пояснення на відзив в яких зазначено твердження представника відповідача про те, що право користування і володіння неповнолітньої дитини ніяким чином не порушені не відповідають дійсності, оскільки ПАТ «Укрсоцбанк» звернувся до суду з позовом до [PERSON] про звернення стягнення на предмет іпотеки. Позивач та її представник в судове засідання не з`явилися, в матеріалах справи міститься клопотання представника позивача про розгляд справи за її відсутності за наявними в справі доказами. Надано письмові пояснення в яких зазначено про те, що на час укладення договору іпотеки відсутні докази реєстрації у встановленому законом порядку в іпотечному будинку малолітньої дитини. Отже вбачаються ознаки того, що позивач , як іпотекодавець та поручитель фактично ввела в оману банк, здійснивши дії всупереч інтересам дитини, а не банк - іпотекодержатель, тому саме вона несе ризики, пов`язані із кредитними та іпотечними договорами, та ризики забезпечення належних прав власності дитини. Просила задовольнити заявлені вимоги. Представник відповідача в судове засідання не з`явився, надав на адресу суду заяву в якій просив відмовити в задоволенні позовних вимог та розглядати справу без його участі. Представник органу опіки та піклування в судове засідання не з`явилася, надала заяву про підтримання позовних вимог та проведення розгляду справи без її участі. Треті особи: приватний нотаріус та [PERSON] в судове засідання не з`явилися, про час та місце розгляду справи повідомляйся у встановленому законом порядку, причини неявки суду не відомі. Відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть учать у справі фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Розглянувши подані документи та матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються вимоги позивача, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, суд установив наступні обставини. Судом встановлено, що 26.03.2007 року між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» та [PERSON] було укладено іпотечний договір № 02-23-ФО7020ЗП/ФО70204П-503 з метою забезпечення виконання зобов`язань, що випливають з кредитного договору № Ф070203П від 26.03.2007р. укладеного між «Укрсоцбанк» та [PERSON] . Предметом іпотеки є житловий будинок [ADDRESS] та земельна ділянка площею 0,0605 га за вказаною адресою . 29.11.2012р. між ПАТ «Укрсоцбанк» та [PERSON] укладений додатковий договір №1 до зазначеного вище іпотечного договору яким внесено зміни до п. 1.5.2.1 та 1.5.2.2 та ст.1 іпотечного договору від 26.03.2007р. щодо суми повернення кредиту в розмірі 567 997,85грн. до 25.03.2022р. та зміни процентної ставки за користування кредитом в розмірі 9,9 % річних. (а.с.11) Договір посвідчений приватним нотаріусом Херсонського міського нотаріального округу Волкодав В.Г. за реєстровим № 7656. Згідно довідки органу самоорганізації населення виконкому Корабельної районної у м.Херсоні ради - голови квартального комітету № 22 за адресою: [ADDRESS] зареєстрована [PERSON] та її сім`я складається з [PERSON] та [PERSON] , 2001 року народження, який проживає без реєстрації з лютого 2002 року. (а.с.12) [PERSON] народився [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження [NUMBER] виданим 05.04.2001 року Комсомольським відділом РАГС м.Херсона, актовий запис № 187. Батьками записані [PERSON] та [PERSON] .(а.с.13) За статтею 16 ЦК України визнання правочину недійсним є одним із передбачених законом способів захисту цивільних прав та інтересів і загальні вимоги щодо недійсності правочину передбачені статтею 215 ЦК України. Так, відповідно до частини першої статті 215 ЦК підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається (частина друга статті 215 ЦК України). Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оскаржуваний правочин) (частина третя статті 215 ЦК України). Нікчемний правочин є недійсним у силу прямої вказівки закону за фактом наявності певної умови (обставини). Натомість оскаржуваний правочин ЦК України імперативно не визнає недійсним, допускаючи можливість визнання його таким у судовому порядку за вимогою однієї із сторін або іншої заінтересованої особи, якщо в результаті судового розгляду буде доведено наявність визначених законодавством підстав недійсності правочину у порядку, передбаченому процесуальним законом. При цьому оскаржуваний правочин є вчиненим, породжує юридично значущі наслідки, обумовлені ним, й у силу презумпції правомірності правочину за статтею 204 ЦК України вважається правомірним, якщо не буде визнаний судом недійсним. Таким чином при вирішенні позову про визнання недійсним оскаржуваного правочину підлягають застосуванню загальні приписи статей 3, 15, 16 ЦК України, які передбачають право кожної особи на судовий захист саме порушеного цивільного права. За результатами розгляду такого спору вирішується питання про спростування презумпції правомірності правочину й має бути встановлено не лише наявність підстав недійсності правочину, що передбачені законом, але й визначено, чи було порушене цивільне право особи, на захист якого позивач звернувся до суду, яке саме право порушене, в чому полягає його порушення, оскільки в залежності від цього визначається належний спосіб захисту порушеного права, якщо воно мало місце. Згідно п.1.7 Договору Іпотеки позивач, як іпотекодавець гарантувала, що на предмет іпотеки не існує прав та вимог інших осіб, в тому числі тих, що не зареєстровані у встанволеному законом порядку . Іпотекодавець доводить до відома Іпотекодержателя той факт, що відповідно до ЗУ «» Про основи соціального захист бездомних громадян і безпритульних дітей» на момент укладення Договору іпотеки, предметом є зазначений будинок з земельною ділянкою , право користування ним у малолітніх та неповнолітніх дітей відсутнє. На день укладення договору зазначено, що предмет іпотеки знаходиться в спільній сумісній власності подружжя [PERSON] , у зв`язку з чим чоловік іпотекодавця надав нотаріусу письмову згоду на передачу предмета іпотеки в іпотеку.(п.1.16) Таким чином судом встановлено , що 26.03.2007р [PERSON] , яка є матір`ю , [PERSON] , за згодою чоловіка та батька дитини - [PERSON] уклала з Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк», правонаступником якого є АТ «Альфа-Банк», договір іпотеки, посвідчений приватним нотаріусом, за умовами якого на забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором № Ф070204П, передала в іпотеку належне їй на праві власності домоволодіння домоволодіння, розташоване за адресою: [ADDRESS] . На обґрунтування позовних вимог позивач посилалася на те, що при укладенні оспорюваного договору іпотеки були порушені права її неповнолітньої дитини, яка проживала разом з батьками у будинку за адресою: [ADDRESS] , оскільки не було надано попереднього дозволу органу опіки та піклування на укладення такого договору. Статтею 12 Закону України «Про основи соціального захисту бездомних громадян та безпритульних дітей» передбачено, що держава охороняє і захищає права та інтереси дітей під час вчинення правочинів щодо нерухомого майна. Неприпустиме зменшення або обмеження прав та інтересів дітей під час вчинення будь-яких правочинів щодо жилих приміщень. Органи опіки та піклування здійснюють контроль за дотриманням батьками та особами, які їх замінюють, житлових прав і охоронюваних законом інтересів дітей відповідно до закону. Для вчинення будь-яких правочинів щодо нерухомого майна, право власності на яке або право користування яким мають діти, необхідний попередній дозвіл органів опіки та піклування, що надається відповідно до закону. За змістом цієї норми закону, а також статей 17, 18 Закону України «Про охорону дитинства», статті 177 СК України дбати про збереження та використання майна дитини в її інтересах - обов`язок батьків. З метою гарантування декларованого державою пріоритету інтересів дитини закон передбачає додаткові засоби контролю з боку держави за належним виконанням батьками своїх обов`язків, установлюючи заборону для батьків малолітньої дитини вчиняти певні правочини щодо її майнових прав без попереднього дозволу органу опіки та піклування. Згідно частин четвертої та п`ятої статті 177 СК України орган опіки та піклування проводить перевірку заяви про вчинення правочину щодо нерухомого майна дитини та надає відповідний дозвіл, якщо в результаті вчинення правочину буде гарантоване збереження права дитини на житло. За змістом частини шостої статті 203, частини першої статті 215 ЦК України правочин, що вчинений батьками (усиновлювачами) і суперечить правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей, може бути визнаний судом недійсним. Такий правочин є оскаржуваним. За таких обставин вчинення батьками малолітньої/неповнолітньої дитини певного правочину за відсутності попереднього дозволу органу опіки та піклування порушує установлену статтею 177 СК України заборону. Проте сам по собі цей факт не є безумовним підтвердженням наявності підстав для визнання правочину недійсним. Правочин може бути визнаний недійсним, якщо його вчинення батьками без попереднього дозволу органу опіки та піклування призвело до порушення права особи, в інтересах якої пред`явлений позов, тобто до звуження обсягу існуючих майнових прав дитини та/або порушення охоронюваних законом інтересів дитини щодо житлового приміщення. Системний аналіз наведених норм свідчить про те, що: 1) дбати про збереження та використання майна дитини в її інтересах - обов`язок батьків; 2) сама по собі відсутність попереднього дозволу органу опіки та піклування не є беззаперечною підставою для визнання договору іпотеки недійсним. Такого висновку дійшов Верховний Суд в постанові № 500/74/16 від 16.05.2018р. Таким чином мати неповнолітньої дитини, укладаючи договір іпотеки, не знала і не могла знати, що вона не має права без дозволу органів опіки і піклування укладати договори, які підлягають нотаріальному посвідченню та/або державній реєстрації, відмовлятися від належних дитині майнових прав, здійснювати поділ, обмін, відчуження житла, зобов`язуватися від імені дитини порукою, ґрунтуються на неправильному тлумаченні норм матеріального права, оскільки виключно на батьків, як їх законних представників, покладено обов`язок діяти в інтересах дитини та вживати необхідних заходів з метою максимального забезпечення прав та інтересів дитини. Такі обов`язки не можуть перекладатися на інших осіб, в даній конкретній справі на банк. Позивач підписуючи Договір іпотеки, дала згоду на передачу в іпотеку житлового будинку в якому мешкала її дитина з 2002 року. Відповідно до частин другої та третьої статті 18 Закону України «Про охорону дитинства» (у редакції, чинній на момент укладення договору іпотеки) діти - члени сім`ї власника житлового приміщення мають право користування займаним приміщенням на рівні з власником. Органи опіки та піклування зобов`язані здійснювати контроль за додержанням батьками або особами, які їх замінюють, майнових та житлових прав дітей при відчуженні жилих приміщень та купівлі нового житла. Дитина позивача не є співвласником житлового будинку , який знаходиться в іпотеці. Вона набула права користування житлом, як член сім`ї власника відповідно до статті 405 ЦК України, статті 18 Закону України «Про охорону дитинства», та зберігає це право протягом часу перебування його в іпотеці, і на час вирішення справи такого права не позбавлена. Згідно зі статтею 9 Закону України «Про іпотеку» іпотекодавець обмежується в розпорядженні предметом іпотеки, однак має право володіти та користуватись предметом іпотеки відповідно до його цільового призначення, якщо інше не встановлено цим Законом. При цьому ЦК України, як і спеціальний Закон України «Про іпотеку», не містять норм, які б зменшували або обмежували право членів сім`ї власника житла на користування жилим приміщенням у разі передання його в іпотеку. При вирішенні справ за позовом в інтересах дітей про визнання недійсними договорів іпотеки, підставами яких позивач визначає порушення статті 12 Закону України «Про основи соціального захисту бездомних громадян і безпритульних дітей», статтю 177 СК України, необхідно у кожному конкретному випадку: 1) перевіряти наявність у дитини права користування житловим приміщенням на момент укладення оспорюваного договору, а також місце її фактичного проживання. 2) Враховувати добросовісність поведінки іпотекодавців щодо надання документів про право дітей на житло, яке є предметом іпотеки, при укладенні оспорюваного договору, 3) з`ясовувати, чи існує фактичне порушення законних прав дитини внаслідок укладення договору іпотеки. Відповідно до ч. ч. 2, 4 ст.13 ЦК України при здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб. Не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах. При здійсненні цивільних прав особа повинна додержуватися моральних засад суспільства. Отже, якщо власник майна одночасно є законним представником неповнолітньої або малолітньої особи і укладає правочини, які впливають на права дитини, він повинен діяти добросовісно та в інтересах дитини, а інша сторона договору має право очікувати від нього таких дій. Передбачене статтею 177 СК України, статтею 17 Закону України «Про охорону дитинства» та статтею 12 Закону України «Про основи соціального захисту бездомних громадян і безпритульних дітей» положення про необхідність отримання попереднього дозволу органу опіки та піклування на укладення батьками договору щодо майна, право на яке має дитина, спрямоване на захист майнових прав дітей, тому підставою для визнання недійсним договору щодо майна, право на яке має дитина, за позовом її батьків є порушення майнових прав дитини внаслідок укладення такого договору, а не сам по собі факт відсутності попереднього дозволу органу опіки та піклування на укладення договору. Оспорюваний договір іпотеки не зменшив і не обмежив права дитини, яка продовжує користуватися житловим будинком, що є предметом іпотеки і на теперішній час. Крім того суд зазначає , що під час укладання іпотечного договору позивач не зловживала своїми правами щодо свого неповнолітнього сина, оскільки дитина не була власником чи співвласником предмета іпотеки, та не була в ньому зареєстрована. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог про визнання недійсним договору іпотеки з підстав того, що він був укладений без попереднього дозволу органу опіки та піклування, що само по собі є порушенням прав позивача. Відповідно похідна вимога про зняття обтяження майнових прав також не підлягає задоволенню. На підставі ст. ст.3, 13,15,16,203,204,215 ЦК України,

Outcome: dismissed