Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-27 00:00:00

04 вересня 2015 року до суду надійшла зазначена позовна заява. В позовних вимогах позивач просить: стягнути з відповідача суму авансу 7 453,08 грн. Свої вимоги позивач обгрунтовує тим, що 19.05.2005 року між сторонами був укладений договір №99670 в рамках створеної відповідачем в Україні системи продажу автомобілів. Як зазначає позивач, в липні 2013 року він неодноразово повідомляв відповідача про бажання розірвати Договір, проте відповідач не відповідав на заяви. З моменту підписання Договору, на його виконання позивач сплатив 7 453,08 грн. Позивач вважає, що оскільки він до цих пір не отримав автомобіль, відповідач має повернути кошти (аванс) на підставі ч.2 ст.570 ЦК України в повному обсязі. Позивач в судове засідання не з'явився, просив слухати справу в його відсутність. Представник відповідача в судовому засіданні заперечив проти заявлених вимог та просив відмовити в їх задоволенні. Крім того суду пояснив, що з їх боку виконувались умови Угоди. Угоду було включено до групи №371 та надано порядковий номер 113. Протягом серпня 2005 року - квітня 2006 року позивач належно виконував зобов'язання за Договором. Проте, починаючи з травня 2006 року припинив сплачувати Повні внески. У грудні 2006 року відповідач на підставі ст.15 п.15.2 Додатку №2 до Угоди в односторонньому порядку розірвав угоду, про що повідомив позивача. У даному випадку у відповідності до ст.14.2 Додатку №2 до Угоди можуть бути повернуті лише чисті внески по закінченні графіка внесків групи до якої належав позивач. До розірвання Угоди позивачем було сплачено 10,676% вартості автомобіля, у відповідності до ст.14 Додатку №2 до Угоди позивачу може бути повернуто 8,295% від ціни автомобіля, що становить 5 904,90 грн. Крім того представник зазначає, що відповідачем направлялись листи до позивача із проханням надати банківські реквізити для перерахунку коштів, проте позивач не відреагував та реквізити для перерахунку коштів не надав. А тому так як відповідач вживав заходи для виконання свого обов'язку про повернення коштів, з врахуванням положень статей 613, 614 ЦК України відсутні підстави для задоволення позовних вимог. Відповідно до ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, тобто обов'язок доказування покладений на сторони. Вислухавши представника відповідача, вивчивши матеріали справи та оцінивши їх в сукупності, суд приходить до висновку про часткове задоволення заявлених вимог за наступних підстав. Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору (ст.526 ЦК України). Стаття 638 ЦК України визначає, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. В судовому засіданні встановлено, що 19 липня 2005 року між [PERSON] (далі - Учасник) та Закритим акціонерним товариством "АІСЕ Україна" (на даний час Приватним акціонерним товариством, далі - Фірма) була укладена Угода №99670, предметом якої було надання [PERSON] системи послуг, спрямованих на придбання автомобіля через систему "АВТОПЛАН", організовану відповідачем. Угода №99670 та Додаток №1 та №2, які є невід'ємними частинами Угоди, були підписані позивачем, чим він засвідчив те, що повністю погоджується з умовами угоди та Правилами здійснення діяльності Фірми. За умовами ст.4 Угоди, Учасник системи зобов'язується: одноразово сплатити вступний внесок та щомісячно сплачувати: повні внески, які включають чисті внески та адміністративні витрати, страхові внески. Як вбачається із розрахунку платежів за угодою №99670 та підтверджується копіями квитанцій, які надані позивачем, [PERSON] сплатив 1 436,40 грн. вступний внесок (липень 2005 року) та 6 016,68 грн. внесків. Позивач в позовній заяві посилався на ту обставину, що він звертався до відповідача із заявою про розірвання угоди, проте таких доказів суду надано не було. А представник відповідача заперечував отримання вказаних заяв. Представник відповідача в судовому засіданні пояснив, що Угода розірвана за їх ініціативою в зв'язку з невиконанням позивачем умов Угоди, проте суду також не надано доказів, що відповідач направляв позивачу листи про розірвання угоди. Також представник відповідача в судовому засіданні пояснив, що в групі в яку входила Угода позивача закінчився Графік внесків. Відповідно до статті 17 Угоди №99670 від 19 липня 2005 року після закінчення Графіка внесків групи Учасника системи, що підписав дану Угоду, Фірма починає повертати Учасникам системи, які не отримали Автомобіль раніше сплачені ними чисті внески. Повернення зазначених внесків проводиться протягом 30 днів після закінчення Графіка внесків групи у порядку викладеному в статті 14 п.14.2. Згідно з статтею 14 пункт 2 Додатку №2 до Угоди (Правила функціонування АВТОПЛАНУ) - Фірма може здійснити повернення сплачених Чистих внесків Учаснику, що розірвав Угоду, тільки по закінченні Графіка внесків групи, до якої він належав. У цьому випадку Фірма здійснює повернення тільки Чистих внесків, сплачених Учасником, що розірвав Угоду, у відповідності до ціни автомобіля, що діяла в останньому місяці існування відповідної групи, за такою процедурою: А) для розрахунку суми, що підлягає поверненню Учаснику системи, кількість сплачених Учасником системи внесків помножується на розмір Чистого внеску, що діяв в останньому місяці існування відповідної групи; Б) з суми отриманої в результаті описаного вище розрахунку, утримуються у вигляді штрафу два цілих Чистих внески. Згідно із вказаних положень Додатку №2, позивачу може бути повернуто 5 904,90 грн. Умовами Угоди не передбачено повернення вступного внеску. Отже, оскільки на даний час закінчився графік внесення в групі в яку входила Угода позивача, тому суд приходить до висновку про стягнення з відповідача на користь позивача 5 904,90 грн. Позивач у позовній заяві зазначає, що сплачена ним сума є авансом. Стаття 570 ЦК України визначає, що завдатком є грошова сума або рухоме майно, що видається кредиторові боржником у рахунок належних з нього за договором платежів, на підтвердження зобов'язання і на забезпечення його виконання (ч.1). Якщо не буде встановлено, що сума, сплачена в рахунок належних з боржника платежів, є завдатком, вона вважається авансом (ч.2). Суд не може взяти до уваги посилання позивача, що сплачені кошти є авансом, оскільки умовами Договору чітко визначено перелік видів платежів, які має здійснювати позивач за Угодою та ним же передбачено порядок повернення коштів, а тому відсутні підстави для повернення всіх сплачених коштів. Також суд не може взяти до уваги посилання представника відповідача на статті 613, 614 ЦК України, оскільки суду надано лише копію листа від 22.10.2015 року про надання позивачем власних банківських рахунків, тобто дані дії вчинені після відкриття провадження у справі та отримання копії позовної заяви з додатками. Проте суду не надано копії листів, які б направлялись після закінчення графіка внесків групи до якої належав позивач. Крім того, з відповідача на користь держави підлягають стягненню судові витрати пропорційно задоволеним вимогам у відповідності до положень ст.88 ЦПК України. Враховуючи вищевикладене та

Outcome: partial