Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-09 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання непрацездатного батька, в якій просить стягнути з відповідача на його користь аліменти у розмірі ? частини від усіх видів їх заробітку (доходу), починаючи стягнення з моменту звернення до суду і довічно. В обґрунтування позовних вимог позивач посилався на те, що на сьогоднішній день є інвалідом 3 групи та має проблеми зі здоров'ям. На даний час проживає у будинку, який потребує ремонту, так як покриття будинку протікає, а в одній із кімнат обвалилась стеля. Пенсії, яку позивач отримує, не вистачає для належного лікування, харчування та оплати комунальних послуг, оскільки її розмір становить 1458 гривень 50 копійок. Позивачем зазначено, що він перебуває у край тяжкому матеріальному становищі та потребує матеріальної допомоги, але його син жодним чином йому не допомагає. Відповідач по справі не є інвалідом, знаходиться у працездатному віці та, як відомо позивачу, працює у м. Краматорськ на Новокраматорському машинобудівельному заводі. Оскільки син добровільно матеріальної допомоги на його утримання не надає, позивач змушений звернутися до суду з даним позовом, який просить задовольнити. У підготовче судове засідання відповідачем надано відзив на позовну заяву, у якому [PERSON] вказав, що батько пішов з родини коли йому виповнилося 3 роки. З 1985 року позивач не приймав участь у його вихованні та не надавав жодної матеріальної допомоги на його утримання, і взагалі не спілкувався з ним аж до виповнення 24 років, коли він сам зініціював зустріч з батьком. Однак і тоді [PERSON] не захотів з ним спілкуватись. Крім того вказав, що перебуває у вкрай складному становищі, оскільки перебуває на диспансерному обліку, має на утриманні неповнолітню доньку, яка перебуває на обліку у гастроентеролога, а також допомагає своїй матері, яка у 2017 році перенесла ішемічний інсульт та потребує постійного прийому медичних препаратів. Просив у задоволенні позову [PERSON] відмовити в повному обсязі. 31 липня 2018 року, через канцелярію суду, від позивача надійшла відповідь на відзив, у якій останній зазначив, що у 1985 році він переїхав проживати до м. Краматорськ на заробітки, при цьому його родина залишилась проживати в с. Іванівка Барвінківського району. Однак він приїжджав до них на вихідні, привозив продукти харчування та намагався забезпечити сім'ю. Крім того, у 1990 році, коли він виїжджав на заробітки в Магаданську область, мати відповідача звернулась до суду із позовом про стягнення аліментів на утримання сина, які ним сплачувались. На сьогоднішній день він має проблеми зі здоров'ям, є інвалідом третьої групи, пенсії для належного лікування, харчування та оплати комунальних послуг не вистачає, у зв'язку із чим просить задовольнити позовні вимоги у повному обсязі. В судовому засіданні позивач свої позовні вимоги про стягнення аліментів підтримав і просив їх задовольнити. Відповідач у судовому засіданні надав пояснення, аналогічні викладеним у відзиві. Крім того вказав, що на даний час з батьком не спілкується, оскільки в останні рази коли він із сім'єю до нього приїжджав, позивач постійно був у стані алкогольного сп'яніння. У задоволенні позову просив відмовити у повному обсязі. Заслухавши пояснення учасників справи та свідків, всебічно, повно, об'єктивно та безпосередньо дослідивши наявні у справі докази, які є належними, допустимими і достовірними у їх сукупності, суд прийшов до наступних висновків. Судом встановлено, що позивач [PERSON] є батьком [PERSON], згідно свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 29 січня 1983 року, виданого Іванівським РАЦС Барвінківського району Харківської області. (а.с. 6) Згідно довідки до акта огляду МСЕК серії 10 ААБ № 689418, [PERSON] є інвалідом ІІІ групи безстроково. (а.с. 7) Відповідно до довідки Лозівського об'єднаного управління Пенсійного фонду України вих.№ 245 від 02 квітня 2018 року, [PERSON] знаходиться на обліку та щомісяця отримує пенсію по інвалідності у розмірі 1487.50 грн. (а.с. 12) Відомостями з Державного реєстру фізичних осіб - платників податків про суми виплачених доходів та утримання податків за № 5349 від 14 березня 2018 встановлено, що у [PERSON] за період з 1 кварталу 2017 року по 4 квартал 2017 року інформація про доходи відсутня. (а.с. 13) Статтею 202 Сімейного кодексу України встановлено, що повнолітні дочка, син зобов'язані утримувати батьків, які є непрацездатними і потребують матеріальної допомоги. Обов'язок повнолітніх дочки, сина піклуватися про своїх непрацездатних батьків закріплений в ст. 51 Конституції України. Таке піклування може полягати в особистому догляді за батьками, допомозі в побуті, захисті прав й інтересів, матеріальній підтримці тощо. Цей конституційний обов'язок отримує продовження в нормах сімейного законодавства, зокрема у гл. 17 Сімейного кодексу України "Обов'язок повнолітніх дочки, сина утримувати батьків та його виконання". При цьому статтею 204 Сімейного кодексу України передбачені підстави звільнення дочки, сина від обов'язку утримувати матір, батька. Відповідно до частини 1 вищезазначеної статті передбачено, що дочка, син можуть бути звільнені судом від обов'язку утримувати матір, батька та обов'язку брати участь у додаткових витратах, якщо буде встановлено, що мати, батько ухилялися від виконання своїх батьківських обов'язків. Відповідно до вимог п. 21 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» № 3 від 15.05.2006 року, обов'язок повнолітніх дочки, сина утримувати своїх непрацездатних батьків, які потребують матеріальної допомоги (ст. 202 СК України), не є абсолютним. У зв'язку з цим суд на вимогу дочки, сина, до яких пред'явлено позов про стягнення аліментів, зобов'язаний перевірити їхні доводи про ухилення батьків від виконання своїх обов'язків щодо них (ст.204 СК України). Допитаний у судовому засідання свідок [PERSON], пояснив що він є рідним братом по матері відповідача. У своїх поясненнях зазначив, що позивач [PERSON] після виповнення [PERSON] трьох років поїхав на заробітки і приїжджав додому лише декілька разів. В дитинстві грошей на утримання відповідача не надавав, не бачився з ним та не виховував його. Допитана у судовому засіданні свідок [PERSON], яка є матір'ю відповідача, пояснила що із позивачем вони проживали у громадянському шлюбі. У 1985 році позивач поїхав на заробітки, покинувши сім'ю. При цьому вказала, що [PERSON] участі у вихованні сина не брав, не цікавився його розвитком, навчанням та станом здоров'я, грошові кошти на його утримання не надавав, що свідчить про його ухилення від виконання батьківських обов'язків. З восьми років [PERSON] - відповідача по справі, виховує та надає допомогу на його утримання її співмешканець. Крім того, пояснила, що [PERSON] навіть не був присутній на похованні своєї матері, яку вона останній час доглядала та здійснила поховання. Допитана у судовому засіданні свідок [PERSON], пояснила що знає позивача, оскільки з самого дитинства вони жили в одному селі. Свою сім'ю [PERSON] покинув та поїхав на заробітки. Зі своїм сином позивач не спілкувався і не піклувався про нього, гроші на утримання дитини не надавав. Жодного разу [PERSON] не відвідував школу, в якій навчався його син, [PERSON], не цікавився його досягненнями, не був присутній на випускному сина. Також зазначила, що [PERSON] завжди жив сам для себе, проблемами сина не переймався. Статтею 180 СК України встановлено, що батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Позивачем у судовому засіданні пояснення свідків не оспорювались, доказів належного виконання батьківських обов'язків щодо сина [PERSON] позивач суду не надав. Частиною 1 статті 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно цього кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. Згідно зі ст.ст. 76, 89 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому досліджені наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групі доказів). Таким чином, розглянувши справу в межах визначеного позивачем предмету спору, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, враховуючи те, що позивач ухилявся від виконання свого батьківського обов'язку щодо виховання сина [PERSON], суд прийшов до висновку, що його позовні вимоги не підлягають задоволенню.

Outcome: dismissed