Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-25 00:00:00

Позивач звернувся в суд з позовом до відповідача про скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обмежень та державну реєстрацію права власності. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 10.09.2007 року між ПАТ «Укрсиббанк» та [PERSON] укладений договір про надання споживчого кредиту №11212475000 з додатковою угодою, відповідно до умов якого банк надав, а позичальник прийняв та зобовязався належним чином використовувати та повернути банку кредит в іноземній валюті в сумі 32 524, 19 дол. США, що на день укладення кредитного договору еквівалентно по курсу НБУ 151 500 грн строком до 10.09.2014 року та сплатити проценти в порядку і на умовах, визначених кредитним договором. В забезпечення виконання зобовязань, між банком та позичальником [PERSON], [PERSON] та [PERSON] 10.09.2007 року укладено іпотечний договір, за умовами якого в іпотеку банку передано нерухоме майно: двохкімнатну квартиру за адресою м. Луцьк, вул. Гулака Артемовського, 23а/59. 13 лютого 2012 року між ПАТ «Укрсиббанк» та ТзОВ «Кей-Колект» укладено договір факторингу №2, відповідно до умов якого банк відступив фактору свої права вимоги за кредитним договором, укладеним 10.09.2007 року з [PERSON] та договір про відступлення права вимоги за договорами іпотеки. На підставі вказаних договорів від 13.02.2012 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу [PERSON] внесено запис до державного реєстру іпотек про зміну іпотекодержателя з ПАТ «Укрсиббанк» та ТзОВ «Кей-Колект» та 23.12.2015 року прийнято рішення про державну реєстрацію права власності на квартиру №[ADDRESS] за ТзОВ «Кей-Колект». Вказує, що в квартирі №[ADDRESS] зареєстровані та проживають діти позивача [PERSON], приватний нотаріус [PERSON] шляхом державної реєстрації права власності за ТзОВ «Кей-Колект» на квартиру, здійснив нотаріальний запис без попередньої згоди органу опіки та піклування в порушення прав на житло неповнолітніх дітей. Крім того, вказує, що передана в іпотеку квартира є єдиним житлом сімї. Позивач просить скасувати рішення про Державну реєстрацію прав та їх обтяжень приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу [PERSON], індексний номер: 27394575 від 23.12.2015 року; скасувати в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно державну реєстрацію від 23.12.2015 року права власності ТзОВ «Кей-Колект» на квартиру №[ADDRESS], реєстраційний номер обєкта нерухомого майна 81466760101, номер запису про право власності: 12690910. Представник позивачів [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримала з підстав, наведених у позовній заяві, просить позов задовольнити. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні заперечувала щодо задоволення позову. Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу [PERSON] у судове засідання не зявилась, на адресу суду надіслала клопотання про розгляд справи у її відсутності. Заслухавши пояснення представника позивача, представника відповідача, дослідивши письмові докази у справі, суд приходить до висновку, що позов не підлягає до задоволення з врахуванням наступного. Відповідно до ст. ст. 202, 204 ЦК України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. За положеннями ст. ст. 626 - 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Сторони є вільними в укладенні договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Судом встановлено, що 10.09.2007 року між ПАТ «Укрсиббанк» та [PERSON] укладений договір про надання споживчого кредиту №11212475000 з додатковою угодою, відповідно до умов якого банк надав, а позичальник прийняв та зобовязався належним чином використовувати та повернути банку кредит в іноземній валюті в сумі 32 524, 19 дол. США, що на день укладення кредитного договору еквівалентно по курсу НБУ 151 500 грн строком до 10.09.2014 року та сплатити проценти в порядку і на умовах, визначених кредитним договором (а.с. 15-21) 10.09.2017 року між АКІБ «УкрСиббанк» та [PERSON]. , [PERSON] та [PERSON] укладено іпотечний договір (а.с. 6-14), та договори поруки (а.с. 30-33) Згідно іпотечного договору в іпотеку банку було передано двохкімнатну квартиру №59, яка знаходиться по вул. Гулака Артемовського у м. Луцьку, що належить на праві власності іпотекодавцям на підставі свідоцтва про право власності, виданого Луцькою міською радою Волинської області 29.12.2006 року згідно з розпорядження 759-р від 29.12.2006 року та зареєстрованого у Волинському бюро технічної інвентаризації 22.01.2007 року за реєстровим номером №7003, в книзі №154д, в електронному реєстрі прав власності на нерухоме майно за №17559351. За умовами іпотечного договору, іпотекою забезпечується в повному обсязі виконання усіх грошових зобовязань [PERSON] за договором про надання споживчого кредиту №11212475000 від 10.09.2007року, за договором про надання споживчого кредиту №11212477000 від 10.09.2007 року. Згідно з умовами договору факторингу №2 від 13.02.2012 року, ПАТ «Укрсиббанк» відступило, а ТзОВ «Кей-Колект» прийняло право вимоги за кредитним договором №11212475000 від 10.09.2007 року, укладеним між ПАТ «УкрСиббанк» та [PERSON] Відповідно до ст. 512 ЦК України кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Згідно ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Таким чином, до ТзОВ «Кей-Колект» перейшли всі права ПАТ «УкрСиббанк», як до кредитора у зобовязанні, що виникає із кредитного договору та договору поруки. Вказані вище договори не оспорювались та є чинними. Відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права вланості, приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу [PERSON] 23.12.2015 року зареєстровано право власності на обєкт житлової нерухомості квартиру за адресою Волинська область, м. Луцьк, вул. Г. Артемовського, буд. 23 а, кв. 59 на підставі договору іпотеки , серія та номер 4553, виданий 20.09.2007, видавник:нотаріус [PERSON] (а.с. 131) Так, відповідно до ч. 1 ст. 33 Закону України «Про іпотеку» (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин) у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону. Згідно ч. 3 ст. 33 Закону України «Про іпотеку» звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. Відповідно до ч. 1 ст. 35 Закону України «Про іпотеку» у разі порушення основного зобов'язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов'язань, вимога про виконання порушеного зобов'язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі прийняти рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Згідно ст. 36 Закону України «Про іпотеку» сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем і іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, що підлягає нотаріальному посвідченню, який може бути укладений одночасно з іпотечним договором або в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки. Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, визначає можливий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону. Визначений договором спосіб задоволення вимог іпотекодержателя не перешкоджає іпотекодержателю застосувати інші встановлені цим Законом способи звернення стягнення на предмет іпотеки. Договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками, може передбачати: передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання у порядку, встановленому статтею 37 цього Закону; право іпотекодержателя від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу у порядку, встановленому статтею 38 цього Закону. Після завершення позасудового врегулювання будь-які наступні вимоги іпотекодержателя щодо виконання боржником основного зобов'язання є недійсними. Згідно п. 5.1.1 Договору іпотеки сторони досягли згоди про можливість звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання. Позасудове врегулювання здійснюється відповідно до застереження про задоволення вимоги Іпотекодержателя, що містяться в цьому договорі. Іпотекодержатель самостійно визначає один з наступних способів звернення стягнення на предмет іпотеки: передачу Іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання у порядку, встановленому ст. 37 Закону України «Про іпотеку»; право Іпотекодержателя від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу у порядку, встановленому ст. 38 Закону України «Про іпотеку» (а.с.9). Згідно п. 5.1.2 Договору іпотеки у разі настання обставин, зазначених в п. 4.1 цього договору іпотеки, Іпотекодержатель надсилає рекомендованим листом Іпотекодавцю повідомлення про застосування застереження про задоволення вимог Іпотекодержателя. Відповідно до п. 4.1.1 Договору іпотеки звернення стягнення здійснюється Іпотекодержателем у: випадках, зазначених в п.п. 2.1.1 - 2.1.2 цього договору іпотеки, або, зокрема, у разі порушення Іпотекодавцем будь-якого зобов'язання за цим договором або будь-якого зобов'язання, що забезпечено іпотекою за цим договором, або; інших випадках відповідно до діючого законодавства. Згідно п. 2.1.1 Договору іпотеки у разі невиконання або неналежного виконання Іпотекодавцем зобов'язань за Кредитним договором Іпотекодержатель має право задовольнити свої вимоги за рахунок предмету іпотеки в повному обсязі переважно перед іншими кредиторами. Відповідно до п. 2.1.2 Договору Іпотеки у разі порушення Іпотекодавцем обов'язків, встановлених цим Договором, Іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання зобов'язань за кредитним договором, а у разі невиконання Іпотекодавцем цієї вимоги - звернути стягнення на предмет іпотеки. Як вбачається з копії реєстраційної справи, наданої приватним нотаріусом, 01.04.2014 року та 01.02.2015 року Товариством з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект» направлено позивачу відповідне повідомлення про намір Товариства звернути стягнення на предмет іпотеки (а.с. 136-140) Крім того, згідно ч.1 ст.37 Закону України «Про іпотеку» іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання. Крім того, згідно ч.1 ст.37 Закону України «Про іпотеку» іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання. Відповідно до ч. 2 ст. 37 Закону України «Про іпотеку» рішення про реєстрацію права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, що є предметом іпотеки, може бути оскаржено іпотекодавцем у суді. Щодо посилання позивача на те, що в переданій в іпотеку квартирі зареєстровані та проживають неповнолітні діти, приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу [PERSON] здійснила нотаріальний запис без попередньої згоди органу опіки та піклування, суд зазначає наступне. Згідно довідки №880 від 04.04.2017 року у квартирі №59 в буд. №23 а по вул. Г. Артемовського в .м [PERSON], зареєстровані та проживають [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] ([INFO]) (а.с. 41) З наявних у матеріалах справи доказів вбачається, що іпотечний договір укладено 10.09.2007 року. Малолітня [PERSON] народилась і була зареєстрована у спірній квартирі після укладення договору. Відповідно до п. 2.4.7. іпотечного договору, іпотекодавець зобовязаний не реєструвати в житлових приміщеннях, що складають предмет іпотеки, фізичних та юридичних осіб без згоди Іпотекодержателя. Відповідно до ст. 17 Закону України «Про охорону дитинства» батьки або особи, які їх замінюють, не мають права без дозволу органів опіки і піклування, наданого відповідно до закону, укладати договори, які підлягають нотаріальному посвідченню та/або державній реєстрації, відмовлятися від належних дитині майнових прав, здійснювати поділ, обмін, відчуження житла, зобов'язуватися від імені дитини порукою, видавати письмові зобов'язання. Відповідно до ст. 12 Закону України «Про основи соціального захисту бездомних громадян і безпритульних дітей» для здійснення будь-яких правочинів стосовно нерухомого майна, право власності на яке або право користування яким мають діти, потрібна попередня згода органів опіки та піклування. Посадові особи органів опіки та піклування несуть персональну відповідальність за захист прав і охоронюваних законом інтересів дітей при наданні згоди на вчинення правочинів щодо належного дітям нерухомого майна. Відповідано до глави 2 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, зокрема у 1.8. та п. 1.9. передбачено, що з метою перевірки відсутності прав малолітніх та неповнолітніх дітей, недієздатних чи обмежено дієздатних осіб на користування відчужуваними житловим будинком, квартирою, кімнатою або їх частиною нотаріусу подається відповідна заява відчужувача. У разі виявлення з поданих відчужувачем документів, що право власності або право користування відчужуваним житловим будинком, квартирою, кімнатою або їх частиною мають малолітні або неповнолітні діти або недієздатні чи обмежено дієздатні особи, нотаріус повинен витребувати у відчужувача дозвіл органу опіки та піклування на вчинення такого правочину у формі витягу з рішення відповідної районної, районної у містах Києві та Севастополі державної адміністрації, відповідного виконавчого органу міських, районних у містах, сільських, селищних рад. Отже, аналіз чинного законодавства дає підстави зробити висновок, що дозвіл органу опіки та піклування є необхідним для вчинення правочинів. Крім того, Іпотечний Договір, на даний час ніким не оспорений і не скасований, відтак, проживання малолітньої дитини в квартирі не позбавляє ТзОВ «Кей-Колект» скористатись правом позасудового задоволення своїх вимог у звязку з порушенням позичальником [PERSON] зобовязань за кредитним договором. Відповідно до Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», згідно з пунктом 1 якого не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно із статтею 4 Закону України «Про заставу» та/або предметом іпотеки згідно із статтею 5 Закону України «Про іпотеку», якщо таке майно виступає як забезпечення зобов'язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що: таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя або є об'єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно;загальна площа такого нерухомого житлового майна (об'єкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв. метрів для квартири та 250 кв. метрів для житлового будинку.Поняття мораторій у цивільному законодавстві визначається як відстрочення виконання зобов'язання (пункт 2 частини першої статті 263 ЦК України). Таким чином, установлений Законом України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» мораторій не передбачає втрату кредитором права на звернення стягнення на предмет іпотеки (застави) у випадку невиконання боржником зобовязань за договором, а лише тимчасово забороняє примусове стягнення на майно (відчуження без згоди власника). Крім того, згідно з пунктом 4 Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» протягом дії цього Закону інші закони України з питань майнового забезпечення кредитів діють з урахуванням його норм (Постанова Верховного Суду України від 9 вересня 2015 року у справі № 6-483цс15). Згідно Інформаційної довідки з державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру права власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо об'єкта нерухомого майна станом на 03.05.2017 року, вбачається, що [PERSON] на праві приватної власності належить ј частки квартири 185, по вул. Зодчих, 56 у м. Києві (а.с.87) та житловий будинок, що розташований за адресою: Горохівський район, м. Берестечко, вул. Гоголя, 14а (а.с.88) Відповідно до Закону України Про внесення змін до Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" та деяких інших законодавчих актів України щодо децентралізації повноважень з державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, встановлено, що з дня набрання чинності цим Законом нотаріуси наділяються повноваженнями державних реєстраторів прав на нерухоме майно та можуть здійснювати державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень без вчинення нотаріальної дії щодо такого майна. Ні позивачем, ні його представником не наведено суду доводів на підтвердження того, що оспорювані дії та рішення відповідача було вчинено у порушення чи без дотримання вимог Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». З наведеного випливає, що рішення приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу [PERSON] про державну реєстрацію права власності на спірну квартиру та внесений до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно відповідний запис, прийняті з дотриманням вимог діючого законодавства України. Проаналізувавши зібрані і досліджені в судовому засіданні докази в їх сукупності, суд приходить до висновку про необґрунтованість та безпідставність позовних вимог, а тому в задоволенні позову слід відмовити. Сплачені за позовом судові витрати слід залишити за позивачем.

Outcome: dismissed