Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-02 00:00:00

Позивач звернувся до суду з уточненою позовною заявою до відповідачів про відшкодування шкоди в порядку регресу, в якій зазначає, що 25.11.2009 року з вини відповідача1 з вини відповідача була скоєна дорожньо-транспортна пригода. Вина відповідача 1 у скоєнні ДТП підтверджується постановою Обухівського районного суду Київської області. Згідно договору страхування позивачем було відшкодовано потерпілому, як власнику пошкодженого автомобіля завдані збитки. Вказані витрати відповідачі добровільно не відшкодували. У зв'язку з наведеним позивач уточнивши позовні вимоги та просить позов задовольнити, стягнувши з відповідачів в порядку регресу 5809,04 грн., а саме з [PERSON] суму франшизи у розмірі 500 грн., а з Приватного акціонерного товариства «Європейський страховий альянс» суму 5309,04 грн., а також судові витрати. Крім того, вказують, що строк позовної давності не пропущений, оскільки виплата страхового відшкодування сталась лише в 2013 році. Представник позивача в судове засідання не з'явився, в поданій до суду заяві просить суд розглядати справу без їх участі, позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просив їх задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явилась, подала до суду клопотання про розгляд справи без її участі, позовні вимоги щодо неї визнала. Представник відповідача ПАТ «Європейський страховий альянс» в судове засідання, будучи належним чином повідомлений не з'явився, направили до суду клопотання про застосування строку позовної давності до позовних вимог, оскільки строк позовної давності повинен рахуватися з моменту настання страхового випадку, тобто з 25.11.2009 року. Суд, перевіривши матеріали справи вважає, що позовні вимоги не підлягають до задоволення з наступних підстав. 23.12.2008 року між ТДВ «СК «Індіго» та [PERSON] було укладено Договір № 202-26592-08 добровільного страхування наземного транспорту, за яким було застраховано автомобіль «Мітсубісі» д.н.з. [NUMBER], та визначено вигодо набувачем ТОВ «Фінансова компанія «Ніко-Капітал». Відповідно до постанови Обухівського районного суду Київської області від 07.12.2019 року, [PERSON] 25.11.2009 року о 14-20 год., в м, Українка по вул. Юності керуючи автомобілем «Шевролет» д.н.з. [NUMBER], під час руху не була уважна, не стежила за дорожньою обстановкою, внаслідок чого допустила зіткнення з автомобілем «Мітсубісі» д.н.з. [NUMBER], в результаті чого транспортні засоби отримали механічні пошкодження, чим порушила п.п. 2.3.(б), 12.1.13.1. ПДР, та притягнута до адміністративною відповідальності за ст. 124 КУпАП у вигляді штрафу. Згідно ч.3 ст.61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких бере участь та сама особа, щодо якої встановлено ці обставини. Таким чином, вина відповідача 1 у скоєнні дорожньо-транспортної пригоди доведена судом при розгляді адміністративної справи, а тому суд вважає доведеним факт скоєння ДТП та вину в його скоєнні саме відповідача 1. 26.11.2009 року [PERSON] подав відповідну заяву до ТДВ «СК «Індіго» про виплату страхового відшкодування за вказане ДТП. Відповідно до страхового акту від 08.11.2013 року розмір збитків визначений у розмірі 5809,04 грн. Відповідно до платіжного доручення № 4778 від 26.11.2013 року, ТзДВ «Страхова компанія «Індіго» виплатило ТОВ «Ніко Україна» суму в розмірі 5809.04 грн., призначення платежу, страхове відшкодування згідно акту №11699/206 від 08.11.2013 року за договором № 206-26592-08 від 23.12.2008 року, рахунок-фактура № 15699/1 від 04.12.2009 року ( за [PERSON]). Відповідно до наданої відповідачем 2 інформації, [PERSON] на час вчинення даного ДТП, а саме на 25.11.2009 року мала поліс добровільного страхування власників транспортних засобів з ПАТ «Європейський страховий альянс», серії ВА № 2336432, що визнається сторонами по справі. Відповідно до інформаційного листа ПАТ «Європейський страховий альянс» від 26.11.2009 року №3693/09/50/ЦВ04/01/0 [PERSON] звернулась до даної страхової компанії з відповідними документами про настання страхового випадку. Відповідно до свідоцтва про шлюб від 30.10.2010 року серії [NUMBER] [PERSON] та [PERSON] одружились 30.10.2010 року та взяли спільне прізвище [PERSON]. Таким чином, в судовому засіданні встановлено, що відповідач 1 мала на час ДТП поліс добровільного страхування наземного транспорту, та вчасно подала документи про вчинення нею ДТП, що визнається сторонами та підтверджується наданими запереченнями проти позову ПАТ «Європейський страховий альянс». Згідно ч.1 ст.1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. Згідно статті 27 Закону України «Про страхування» до страховика, який виплатив страхове відшкодування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальній за заподіяний збиток. Як встановлено в судовому засіданні, страховий випадок стався 25.11.2009 року, позивач виплатив страхове відшкодування 08.11.2013 року. Згідно ст.256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Згідно ст.257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Згідно ч.1 ст.261 ЦК України, перебіг позовної давності починається від дня, коли особам довідалася або могла довідатись про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Згідно ст.262 ЦК України, заміна сторони у зобов'язанні не змінює порядку обчислення та перебігу позовної давності. Згідно ч.4 ст.267 ЦК України, сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові. Згідно ч.2 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов'язанні може бути замінений у випадках, встановлених законом. Такий випадок встановлено статтею 993 ЦК України та статтею 27 Закону України "Про страхування" згідно із якими до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки. За цією нормою страхувальник, який отримав майнову шкоду в деліктному правовідношенні набув право вимоги відшкодування до заподіювача й строк такої вимоги почав спливати у момент заподіяння шкоди, але у зв'язку з погашенням шкоди коштами страхового відшкодування до страховика переходить право вимоги (права кредитора, яким у деліктному зобов'язанні є потерпілий) до заподіювача із залишком строку позовної давності, оскільки відповідно до статті 262 ЦК України заміна сторін у зобов'язанні не змінює порядку обчислення та перебігу позовної давності. У спірному зобов'язанні відбулася заміна кредитора - страхувальник передав страховикові, який виплатив страхове відшкодування за договором страхування, у межах фактичних витрат право вимоги до особи, відповідальної за завдані збитки. При цьому строк позовної давності у страховому зобов'язанні є загальним (три роки) та його перебіг починається від дня настання страхового випадку. Таким чином, від дня страхового випадку внаслідок заміни кредитора у зобов'язанні з відшкодування шкоди до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором страхування, у межах фактичних витрат та у межах загального строку позовної давності переходить право вимоги до особи, яка відповідальна за завдані страхувальнику збитки, а отже на час звернення до суду минув строк позовної давності і суду не надано належних доказів про поважність його пропуску, а від так суд відмовляє в задоволенні позову в зв'язку з пропущенням строку позовної давності. Дана позиція також закріплена в правовому висновку Постанови Верховного Суду України від 25.12.2013 року, № 6-112цс12. Таким чином, позов не підлягає до задоволення. Враховуючи викладене та

Outcome: dismissed