Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-08 00:00:00

Позивач звернувся в суд з позовом до відповідача про стягнення заборгованості за кредитом, який обґрунтував неналежним виконанням умов кредитного договору від 11.11.2010 року з боку відповідача, внаслідок чого станом на 31.01.2017 р. виникла заборгованість за кредитом в розмірі 30 272,13 грн. Просить стягнути з відповідача вказану суму заборгованості та понесені судові витрати. Заочним рішенням від 20.11.2017 року вимоги банку задоволені частково, стягнуто з [PERSON] на користь позивача загальну заборгованість за договором в сумі 25 354,41 грн. та судові витрати 1600 грн. Ухвалою суду від 16.07.2018 року скасовано вказане заочне рішення та справу призначено до повторного розгляду. В судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги та просив їх задовольнити. Відповідач в судове засідання не з'явився надав заяву про розгляд справи за його відсутності та відзив на позовну заяву з якого вбачається, що позов він не визнає та просить відмовити у його задоволенні, оскільки на день укладання кредитного договору він був неповнолітнім та не мав повної цивільної дієздатності, його батьки не надавали згоду на укладання кредитного договору. Проаналізувавши зібрані в справі докази, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. У відповідності до ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Відповідно до ст. 629 Цивільного кодексу України, договір є обов'язковим для виконання сторонами. Згідно із ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно зі ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. У відповідності до вимог ст. 639 ЦК України, договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлена письмова форма, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами. Позивачем на підтвердження виникнення у [PERSON] зобов'язань перед банком надана копія анкети-заяви від 11.11.2010 року (а.с.6) про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку, довідка про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна» (а.с.7), розрахунок заборгованості за договором б/н від 11.11.2010 року, укладеного між Приватбанком та відповідачем станом на 31.01.2017 року (а.с.4-5). Згідно розрахунку, станом на 31.01.2017 року у [PERSON] виникла заборгованість перед «ПриватБанком» за Договором на суму 30 272,13 грн., яка складається з: 2 499,62 грн. - заборгованість за кредитом, 22 854,79 грн. - заборгованість за процентами, 3 000,00 грн. - заборгованість за пенею та комісією, 500 грн. - штраф (фіксована частина), 1417,72 грн. - штраф (процентна складова). Як вбачається із матеріалів справи, відповідач народився 26.12.1992 року (а.с. 32). В судовому засіданні було встановлено, що 11.11.2010 року відповідач підписав Анкету-Заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг, згідно якої отримав кредитну картку "Універсальна" (а.с.6,7-31), відповідно чого відповідач отримав кредит у розмірі 2 500,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту, однак на момент укладення даного правочину [PERSON] виповнилось лише повних 17 років, тобто кредитний договір було укладено з неповнолітньою фізичною особою в стані неповної цивільної дієздатності, докази щодо надання згоди його батьками на укладення цього кредитного договору в справі відсутні. Відповідно до ч. 2 ст. 203 ЦК України, особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Повну цивільну дієздатність фізична особа досягає 18 років, що передбачено ч. 1 ст. 34 ЦК України. Відповідно до вимог ст. 31 ЦК України фізична особа, яка не досягла чотирнадцяти років (малолітня особа), має право: 1) самостійно вчиняти дрібні побутові правочини. Правочин вважається дрібним побутовим, якщо він задовольняє побутові потреби особи, відповідає її фізичному, духовному чи соціальному розвитку та стосується предмета, який має невисоку вартість; 2) здійснювати особисті немайнові права на результати інтелектуальної, творчої діяльності, що охороняються законом. Малолітня особа не несе відповідальності за завдану нею шкоду. Крім правочинів, передбачених статтею 31 цього Кодексу, фізична особа у віці від чотирнадцяти до вісімнадцяти років (неповнолітня особа) має право: 1) самостійно розпоряджатися своїм заробітком, стипендією або іншими доходами; 2) самостійно здійснювати права на результати інтелектуальної, творчої діяльності, що охороняються законом; 3) бути учасником (засновником) юридичних осіб, якщо це не заборонено законом або установчими документами юридичної особи; 4) самостійно укладати договір банківського вкладу (рахунку) та розпоряджатися вкладом, внесеним нею на своє ім'я (грошовими коштами на рахунку). Неповнолітня особа вчиняє інші правочини за згодою батьків (усиновлювачів) або піклувальників. На вчинення неповнолітньою особою правочину щодо транспортних засобів або нерухомого майна повинна бути письмова нотаріально посвідчена згода батьків (усиновлювачів) або піклувальника і дозвіл органу опіки та піклування. Неповнолітня особа може розпоряджатися грошовими коштами, що внесені повністю або частково іншими особами у фінансову установу на її ім'я, за згодою органу опіки та піклування та батьків (усиновлювачів) або піклувальника. Згода на вчинення неповнолітньою особою правочину має бути одержана від батьків (усиновлювачів) або піклувальника та органу опіки та піклування відповідно до закону (ст.32 ЦК України). Неповнолітня особа особисто несе відповідальність за порушення договору, укладеного нею самостійно відповідно до закону. Неповнолітня особа особисто несе відповідальність за порушення договору, укладеного за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальника. Якщо у неповнолітньої особи недостатньо майна для відшкодування збитків, додаткову відповідальність несуть її батьки (усиновлювачі) або піклувальник. Неповнолітня особа несе відповідальність за шкоду, завдану нею іншій особі, відповідно до статті 1179 цього Кодексу. Згідно положень ч.ч. 1, 2 ст.1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти; до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 ЦК України, якщо інше не встановлено параграфом 2 і не випливає із суті кредитного договору. Характер кредитних правовідносин, які є досить складними і передбачають обов'язок позичальника регулярно в обов'язковому порядку вносити кошти на погашення кредиту, сплати відсотків та комісії, матеріальну відповідальність за порушення строків грошових платежів, незважаючи на порівняно незначний розмір кредиту не дає підстав віднести кредитний договір до дрібних побутових правочинів, а тому відповідно до вимог закону у разі, коли позичальником є неповнолітня фізична особа, кредитний договір з нею може бути укладений лише за згодою її батьків (усиновлювачів) або піклувальників. Крім того, позивачем по справі не надано доказів на підтвердження згоди батьків відповідача на укладення кредитного договору від 11.11.2010 року. Встановивши, що позичальник [PERSON] уклав кредитний договір із ПАТ КБ «Приватбанк» у віці 17 років без згоди батьків та органу опіки та піклування, маючи при цьому неповну цивільну дієздатність і не маючи права на укладення такого договору самостійно, суд дійшов висновку, що вказаний кредитний договір не відповідає вимогам ч. 2 ст. 203 ЦК України, а тому у задоволенні позову слід відмовити. В порядку ст.141 ЦПК України, судові витрати банку не підлягають поверненню у зв'язку з необґрунтованістю заявленого позову. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed