Jurisdiction: civil
Date: 2015-01-19 00:00:00

Позивачі 29.10.2014 року звернулися до суду з позовом до [PERSON], третя особа Білгород-Дністровський РВ ГУ УДМС України про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням та зняття з реєстраційного обліку, свої вимоги обґрунтовують тим, що їм на праві приватної власності належить по 1/4 частин житлового будинку [ADDRESS]. Позивачі посилаючись на ст.71,72 ЖК УРСР, а також на той факт, що відповідач в спірному житловому будинку не проживає більш одного року, просять визнати [PERSON], [INFO] таким, що втратив право користування житловим приміщенням за адресою: [ADDRESS]; зняти з реєстраційного обліку [PERSON], [INFO] за адресою: [ADDRESS]. Позивачі в судовому засіданні позовні вимоги підтримали та просили їх задовольнити з підстав наведених в позові. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, причина неявки суду не відома (а.с.40). Представник Білгород-Дністровського РВ ГУ ДМС в судове засідання не з'явився, надавши до суду заяву з проханням розглядати справу у його відсутність (а.с.39). Вислухавши пояснення позивачів, дослідивши матеріали справи, ретельно дослідивши докази, суд вважає за необхідне в задоволенні позову відмовити, виходячи з наступних підстав. Судом встановлено, що згідно свідоцтва про право власності на житло, власниками житлового будинку [ADDRESS] в рівних частках, а саме по 1/4 частині є [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] (а.с.9). Як вбачається з матеріалів справи позивач [PERSON] змінила прізвище у зв'язку з укладанням шлюбу із [PERSON] після розірвання шлюбу з [PERSON] (а.с.11,12). Позивач [PERSON] змінив прізвище з [PERSON] на підставі свідоцтва про переміну прізвища, імені, по-батькові [NUMBER], виданого 22.10.2002 року завідуючим відділом запису актів громадянського стану О.Салтановською (а.с.14). [PERSON] змінила прізвище з [PERSON] у зв'язку з укладанням шлюбу з [PERSON], про що зроблено відповідний запис у її паспорті (а.с.15) Позивачі в обґрунтування своїх вимог надали до матеріалів справи акт від 06.10.2014 року,складений ЖЕО №1, у відповідності до якого відповідач [PERSON] є колишнім чоловіком позивачки [PERSON], зареєстрований у житловому будинку [ADDRESS] з 20.07.2011 року. Зі слів сусідів не мешкає у вищевказаному житловому будинку з серпня 2013 року (а.с.10) Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно із ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. За змістом ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Враховуючи вищевикладені норми цивільного законодавства України можливо зробити висновок, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю. Водночас відповідно до ст. 7 Закону України від 11 грудня 2003 року "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть. А відтак у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, у даному випадку про позбавлення права користування житловим приміщенням. З огляду на те, що позивачі набули право власності у відповідності до свідоцтва про право власності по 1/4 частині житлового будинку [ADDRESS] на підставі розпорядження №7386 від 31.10.2000 року, правовий режим який регулює ці правовідносини системно входить до Глави 2 ЖК України і регулює порядок визнання наймача, або членів його сім'ї такими, що втратили право на користування жилим приміщенням внаслідок їх відсутності понад встановлені строки. За змістом ч. 1 ст. 71 ЖК України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців, якщо наймач або члени його сім'ї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору - судом. Ст. 72 цього Кодексу передбачено, що визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Вичерпного переліку таких поважних причин житлове законодавство не встановлює, в зв'язку з чим указане питання вирішується судом у кожному конкретному випадку з урахуванням конкретних обставин справи. Початок перебігу строку відсутності визначається з дня не проживання особи в займаному приміщенні. Виходячи з аналізу даної норми для визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщеннями необхідними є дві умови: не проживання особи в жилому приміщенні більше шести місяців та відсутність поважних причин. Суд ставиться критично до наданого до матеріалів справи акту від 06.10.2014 року про не проживання відповідача у спірному житловому будинку, оскільки даний акт не містить інформацію про причини відсутності відповідача, крім того акт складений 06.10.2014 року, а позивачі звернулися до суду з позовом 29.10.2014 року, також в акті не зазначено із яких даних відомо, що відповідач начебто не проживає у спірному житловому будинку з серпня 2013 року. Всупереч положення ст. 60 ЦПК України, позивачі не надали суду інших належних та допустимих доказів, які б дійсно підтвердили з якого часу особа не проживає в жилому приміщенні без поважних причин; чи не переривався перебіг строку тимчасової відсутності;. Зазначені обставини повинні підтверджуватись належними та допустимими доказами, як це передбачено ст.ст. 58, 59 ЦПК України. Ураховуючи зміст заявлених позовних вимог відповідно до правових норм та положень ст. 60 ЦПК України позивачами не надано доказів які підтверджують факт відсутності відповідача у спірному житловому приміщенні без поважних причин понад шести місяців, з яких підстав суд вважав би вимоги обґрунтованими. Вимоги позивачів, щодо зняття з реєстраційного обліку , є похідними від основного позову та можуть бути задоволені лише у разі задоволення позовних вимог про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, а тому, за викладених обставин задоволенню не підлягають. Відповідно до частини третьої ст. 212 Цивільного процесуального кодексу України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Враховуючи вищевикладене, на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які посилалися позивачі як на підставу своїх вимог, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв'язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позову.

Outcome: dismissed