Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-01 00:00:00

У грудні 2020 року [PERSON] звернувся в суд з цим позовом про захист прав споживачів, просив визнання правовідносин між Товариством з обмеженою відповідальністю «Маніфою» (надалі - ТОВ «Маніфою») та [PERSON] за договором від 24.10.2020 №1201453 припиненими у зв`язку з його повним виконанням. Стислий виклад позиції позивача. 24.10.2020 між позивачем та відповідачем було укладено договір № 1201453, за умовами якого позивач отримав кредитні кошти в розмірі 8000 грн., які зобов`язався повернути зі сплатою відсотків у розмірі 726,35 % річних. Позивач вважає правовідносини між ним та відповідачем за договором № 1201453 від 24.10.2020 припиненими у зв`язку з його повним виконанням, про що свідчать квитанції про сплату кредитних коштів, однак відповідач надалі вимагає від нього кошти. Крім того, позивач вважає неправомірно нарахованими: проценти за кредитом після закінчення строку його дії, штрафні санкції у період дії карантину та відсотки відповідно до цього договору, а також умови договору, укладеного між ним і відповідачем є явно несправедливими по відношенню до боржника, а тому правочин вважає нікчемним. Заперечення відповідача. Відповідач, у поданому ним відзиві просив відмовити в задоволенні позову [PERSON] з підстав того, що договір між позивачем та відповідачем було укладено відповідно до вимог Закону, перед його укладенням позивачу було надано всю необхідну інформацію щодо фінансової послуги, також на сайті було розміщено сканкопію діючої, станом на відповідну дату редакції типового договору позики та правил надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту. Будь-яких запитань щодо зазначеної інформації на сайті, надання позики, умов договору при поданні заявки на укладення договору та при його укладенні від [PERSON] не надходило. В подальшому позивачем було підписано електронне повідомлення про прийняття оферти, відповідно погоджено всі запропоновані ТОВ «Маніфою» умови договору. Відповідно до умов укладеного договору позики ТОВ «Маніфою» 24.10.2020 було перераховано суму позики на вказані позичальником банківські реквізити, яку останній зобов`язався повернути. Відповідно до умов укладеного договору позивачу було нараховано відсотки за базовою процентною ставкою. Напротивагу чому жодних скарг від позивача щодо умов укладеного договору, звернень щодо зменшення фінансового навантаження за договором не надходило. Підписуючи договір позивачем було прийнято всі його умови, договір укладено на взаємовигідних умовах, в результаті зваженого рішення сторін з урахуванням принципів розумності та справедливості. Процесуальні дії, заяви та клопотання. 04.01.2021 ухвалою судді позовна заява була залишено без руху, надано строк на усунення недоліків. 14.01.2021 недоліки, вказані в ухвалі судді усунені, в зв`язку з чим 20.01.2021 ухвалою судді відкрито провадження у справі. Визначено розгляд справи провести за правилами спрощеного позовного провадження, без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. 02.03.2021 від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву позивача. 19.03.2021 на адресу суду віл позивача надійшла відповідь на відзив відповідача. З огляду на вищезазначене суд, на підставі частини п`ятої статті 279 ЦПК України розглянув справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними у справі матеріалами. Відповідно до положень частини другої статті 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснювалось. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин, посилання на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини. Із досліджених судом документів, які надані сторонами до позову та заперечень суд встановив, що 24.10.2020 між ТОВ «Маніфою» та [PERSON] було укладено електронний Договір позики № 1201453, відповідно до умов якого кредитодавець надав позичальнику кошти в сумі 8000 грн. у позику до 13.11.2020, а позичальник зобов`язався повернути позику та сплатити нараховані проценти (а.с.12-20, 64-72). Даний договір укладено відповідно до Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», Закону України «Про електронну комерцію», Цивільного кодексу України, а також Правил надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту ТОВ «Маніфою» у редакції, яка діяла на час виникнення правовідносин. Згідно із п.2.1. Договору кредит надавався [PERSON] у безготівковій формі (шляхом зарахування суми кредиту на платіжну картку позичальника). Кредит вважається наданим кредитодавцем позичальнику з моменту списання коштів з банківського рахунку кредитодавця в банківській установі, що його обслуговує, при перерахуванні грошових коштів на платіжну картку позичальника згідно цього Договору. Відповідно до умов укладеного Договору позики ТОВ «Маніфою» 24.10.2020 були перераховано суму позики на вказані позичальником банківські реквізити. Ця обставина, як і укладення Договору позики, позивачем не заперечується. Як вбачається з п.2.4.2. Договору середньоденний розмір процентів за користування позикою, акційний, фіксований: 1.09450 % від суми позики за кожен день користування позикою в межах повного строку позики. Як вбачається з п. 2.4.3. Договору середньоденний розмір процентів за користування позикою, базовий, фіксований: 1.99000 % від суми позики за кожен день користування позикою в межах повного строку позики. Як вбачається з п. 2.4.4. Договору базова процентна ставка за позикою, фіксована: 1.99000 % від суми позики за кожен день користування позикою. Відповідно до п.2.4.5 Договору позичкодавець надає позичальнику можливість сплати процентів за користування позикою на акційних умовах (відповідно до п.2.4.2.) виключно за умови належного виконання позичальником зобов`язань за цим Договором. У випадку не дотримання позичальником умов сплати процентів за користування позикою на акційних умовах, за Договором застосовується базова процентна ставка за позикою. Відповідно до Додатку №1 Договору позики, загальна вартість позики та процентів у межах строку позики (за умови належного виконання позивальником своїх зобов`язань за договором) становить 9751,20 грн. (а.с. 19-20, 50-51, 71-72). Позичальником було здійснено два платежі в рахунок погашення заборгованості, а саме 27.11.2020 в розмірі 2000 грн. та 05.12.2020 в розмірі 9752 грн., яких не достатньо для повного погашення заборгованості за Договором, про що свідчить розрахунок заборгованості (а.с. 107). Відповідно до скріншоту електронного кабінету 05.12.2020 позивачем здійснено переказ зі своєї картки на оплату угоди від 03.10.2016 на загальну суму 9752,00 грн. (а.с.20, 53). Це ж підтверджується довідкою ПриватБанку (а.с.22). Отже, позивачем не було повернуто позику у встановлений договором строк, тобто до 13.11.2020, натомість прострочено виконання зобов`язання. Враховуючи прострочення позивачем зобов`язання за укладеним договором, 17.11. 2020 відбувся перерахунок процентів за користування позикою за базовою процентною ставкою (1,99% на день) відповідно до п. 2.4.5. Договору позики. Відповідно до скріншота повідомлення прострочення по кредиту становить 61 день, станом на 13.11.2020 розмір заборгованості становить 11 392, 01 грн., що складається з тіла кредиту в розмірі 8000 грн., процентів 4457, 60 грн. та підвищених процентів в розмірі 2 222, 40 грн. (а.с.52). Правилами надання грошових коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту, ТОВ «Маніфою» визначено зокрема: порядок доступу до інформації, порядок укладення та виконання договорів позики, обробка персональних даних Товариством, порядок обліку та зберігання договорів та інших документів, відповідальність працівників та інші дані. Відповідно до п.3 даного порядку Товариство на офіційному веб - сайті розміщує інформацію, право на доступ до якої, передбачено Законом України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», Ліцензійними умовами провадження господарської діяльності з надання фінансових послуг, а також іншими нормативно - правовими актами (а.с.73-85). Як вбачається з зображення веб-сайту Товариства на сайті наявна правова інформація про Товариство з обмеженою відповідальністю «Маніфою», інформація про продукт, умови оформлення онлайн позики та нормативна документація (а.с.90-101). Відповідно до паспорту позики та розрахунку її орієнтованої загальної вартості позивач [PERSON] був ознайомлений з основними умовами надання коштів у позику з врахуванням його побажань даний паспорт позики підписаний електронним підписом одноразовим ідентифікатором [PERSON] (а.с.102-106). Вказані докази суд приймає до уваги, так як вони містять інформацію щодо предмета доказування, одержані в порядку встановленому законом. Мотиви суду. Норми права застосовані судом. Згідно п.1 ч.2 ст.11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. У статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Статтею 509 ЦК України передбачено, що зобов`язанням є правовідносини, в яких одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші, тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 ЦК України. Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України, розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Відповідно до ст.ст. 525, 526 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом, а зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. За статтею 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Так, згідно з частиною першою статті 509, статтею 526ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Частиною 1 ст. 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. У відповідності до вимог ст. 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами. За загальним правилом зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Припинення зобов`язання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених договором або законом (частини перша та друга статті 598 ЦК України). Так, правила припинення зобов`язання сформульовані в главі 50 «Припинення зобов`язання» розділу І книги п`ятої «Зобов`язальне право» ЦК України. Норми цієї глави передбачають, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України), переданням відступного (стаття 600 ЦК України), зарахуванням (стаття 601 ЦК України), за домовленістю сторін (стаття 604 ЦК України), прощенням боргу (стаття 605 ЦК України), поєднанням боржника і кредитора в одній особі (стаття 606 ЦК України), неможливістю виконання (стаття 607 ЦК України), смертю фізичної особи чи ліквідацією юридичної особи (статті 608 та 609 ЦК України). Таким чином, з моменту виконання боржником зобов`язань й прийняття виконання кредитором, припиняється існування прав і обов`язків сторін, що складають зміст конкретного зобов`язального правовідношення. Відповідно до ч. 2 ст.77 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. За загальним принципом доказування та подання доказів відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі виникає спір. Крім того, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. За таких обставин, проаналізувавши всі обставини, на які сторонни посилались, як на підставу своїх вимог і заперечень, оцінивши наявні у справі докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому їх досліджені з врахуванням предмету позову (визнання договору припиненим у зв`язку з його виконання), суд приходить до висновку, що позивач своїх зобов`язань за Договором позики №1201453 не виконав, а підвищені проценти, які ним були погоджені при укладенні Договору позики, були йому нараховані у зв`язку із простроченням позивачем зобов`язання щодо граничного строку повернення позикодавцю коштів згідно погодженого розрахунку. Згідно зі статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Так, відповідно до висновку Європейського суду з прав людини у справі "Проніна проти України" (рішення від 18 липня 2006 року), - кожен доречний і важливий аргумент особи має бути проаналізований і суд має надати відповідь на кожен з таких аргументів заявника. Водночас, у пункті 23 цього рішення, Європейський суд з прав людини зазначив, що п. 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Отже, за практикою Європейського суду з прав людини суд не зобов`язаний детально вивчати всі аргументи, на які посилаються учасники справи, якщо такі аргументи не стосуються предмету спору. Розподіл судових витрат між сторонами. При поданні позову до суду позивач відповідно до Закону України «Про захист справ споживачів» звільнений від сплати судового збору. Відповідачем про судові витрати у справі не заявлялося. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed