Jurisdiction: civil
Date: 2018-08-22 00:00:00

Позивач [PERSON] від імені якого діє належно уповноважений представник, адвокат [PERSON] звернувся до суду із вказаним позовом в якому просить зобов»язати ПАТ «Укргазвидобування» повернути [PERSON] трудову книжку шляхом надіслання на адресу м. Стрий вул. Вокзальна, 138/3; стягнути з ПАТ «Укргазвидобування» на його [PERSON] користь середню заробітну плату за час вимушеного прогулу в сумі 171 987,72 грн.. В обґрунтування заявлених вимог покликається на те, що 8.11.2005р. [PERSON] прийнято на роботу на посаду начальника Стрийського цеху торгівлі і громадського харчування відділення громадського харчування і торгівлі бурового управління «Укрбургаз» дочірньої компанії «Укргазвидобування» НАК «Нафтогаз України» (далі Укрбургаз). Наказом № 163-к від 23.06.2016р. [PERSON] був звільнений з роботи на підставі п. 7 ст. 40 КЗпП. При звільненні відповідач не видав [PERSON] трудову книжку. 27.02.2018р. на адресу відповідача, [PERSON] надіслав вимогу, про повернення трудової книжки через Стрийський цех торгівлі і громадського харчування або надіслання такої на адресу його проживання. Листом від 7.03.2018р. за № 08.01-224 [PERSON] письмово повідомлено про звільнення з роботи, а також роз»яснено, що трудову книжку він може отримати по місцю знаходження відповідача в [ADDRESS] [PERSON] являється інвалідом ІІ групи та має постійні проблеми зі здоров»ям, а тому не може з»явитись у відділ кадрів за вищевказаною адресою. Через невидачу трудової книжки з вини відповідача позивач не має змоги влаштуватись на роботу або хоча б стати на облік у центр зайнятості, як безробітний. Виходячи із заробітної плати за квітень-травень 2016р. середньоденна заробітна плата становила 384,76 грн.. На день пред»явлення позову до суду він перебуває у вимушеному прогулі 447 днів, з 23.06.2106р. по 02.04.2018р. За цей час відповідач зобов»язаний виплатити на його користь середню заробітну плату в сумі 171987,72 грн.. А також просить стягнути з відповідача понесені ним судові витрати. Ухвалою судді Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 12.04.2018р. позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження по справі. Ухвалою Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 11.05.2018р., закрито підготовче судове засідання, розгляд справи призначено на 22.05.2018р.. Ухвалою Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 17.07.2018р, за клопотанням представника відповідача, судове засідання призначено в режимі відеоконференції з Красноградським районним судом Харківської області. В судовому засіданні у вступному слові представник позивача адвокат [PERSON] позовні вимоги підтримав, додатково пояснив, що на даний час [PERSON] отримав трудову книжку, а відтак відмовляються від вимоги про повернення трудової книжки. Проте, вважають, що відповідач протягом всього часу (більше двох років) свідомо ухилявся від видачі позивачу трудової книжки, а тому просить стягнути в користь [PERSON] середню заробітну плату за час вимушеного прогулу в повному обсязі. Представник відповідача в судовому засіданні у вступному слові проти позову заперечила з підстав, викладених в письмовому відзиві на позов, зокрема вказала, що дійсно Наказом № 163-к від 23.06.2016р. [PERSON] звільнений з роботи за п. 7 ст 40 КЗпП. У день звільнення [PERSON] був відсутній на робочому місці. Листом від 24.06.2018р., [PERSON] повідомлений про підстави звільнення та про необхідність з»явитись у відділ кадрів для отримання трудової книжки, вказаний лист [PERSON] отримав 30.06.2016р.. Проте, [PERSON] за трудовою книжкою не з»явився. 6.03.2018р. до відділення виробничо-соціального забезпечення і торгівлі філії БУ «Укрбургаз» надійшла заява [PERSON] про повернення трудової книжки. 12.03.2018р. трудова книжка [PERSON], разом з копією Наказу про звільнення була направлена [PERSON] цінним листом з описом про вкладення на адресу зазначену ним у заяві. Однак, з невідомих причин [PERSON] дане поштове відправлення не отримав і воно було повернуто відправнику. Щодо листа на який посилається представник позивача від 7.03.2018р. №08.01-224, то такий був направлений на адресу [PERSON] помилково, оскільки, заява про повернення трудової книжки надійшла від [PERSON] майже через два роки після звільнення, а тому намагались переконатись, що така адресована саме [PERSON] та через 5 днів 12.03.2018р. (враховуючи вихідні) надіслали трудову книжку на адресу вказану [PERSON]. 13.04.2018р. трудова книжка була повторно надіслана позивачу та ним отримана. Враховуючи викладене просить в задоволенні позову відмовити. Суд, заслухавши пояснення представника позивача, представника відповідача, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, приходить до таких висновків. Згідно ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних, або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. В ч.1 ст. 5 ЦПК України, вказано, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до роз'яснень Пленуму Верховного Суду України, що викладені в п. 2 Постанови від 18.12.2009 року №14 "Про судове рішення у цивільній справі", рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства відповідно до статті 2 ЦПК України, вирішив справу згідно з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, а також правильно витлумачив ці норми. Обґрунтованим визнається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність і допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи. Судом встановлено, що [PERSON] працював начальником Стрийського цеху торгівлі і громадського харчування відділення громадського харчування і торгівлі бурового управління «Укрбургаз» дочірньої компанії «Укргазвидобування» НАК «Нафтогаз України». Наказом № 163-к від 23.06.2016р. [PERSON] був звільнений з роботи на підставі п. 7 ст 40 КЗпП за появу на робочому місці в стані алкогольного сп»яніння (а.с. 8). На момент звільнення відповідач провів остаточний розрахунок з [PERSON], шляхом перерахування коштів на картковий рахунок останнього, вказане позивачем не заперечується. Листом №08.01-485 від 24.06.2016р., адміністрація Укрбургаз, повідомила [PERSON], що він звільнений з роботи 23.06.2016р. за появу на роботі в нетверезому стані, п. 7 ст. 40 КЗпП України та просили з»явитись у відділ кадрів відділення для отримання трудової книжки. Лист [PERSON] отримано 30.06.2016р., що стверджується копією рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення (а.с. 27). Згідно ст. 48 КЗпП України п. 1.1 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом міністерства праці України, міністерства юстиції України, міністерства соціального захисту населення України від 29.07.1993 року № 58 трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника. Трудові книжки ведуться на всіх працівників, які працюють на підприємстві, в установі, організації або у фізичної особи понад п'ять днів. До трудової книжки заносяться відомості про роботу, заохочення та нагороди за успіхи в роботі на підприємстві, в установі, організації; відомості про стягнення до неї не заносяться. Згідно ст. 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок. Із системного аналізу ст.ст. 47, 116, ч. 4 ст. 235 КЗпП України та роз'яснень, викладених у п. 32 постанови Пленуму ВСУ № 9 від 06 листопада 1996 року «Про практику розгляду судами трудових спорів» вбачається, що коли з вини власника або уповноваженого ним органу була затримана видача трудової книжки працівникові виплачується середній заробіток за час вимушеного прогулу. Обов'язок щодо вручення трудової книжки покладений на роботодавця. Так, якщо в разі відмови працівника отримати трудову книжку роботодавцю необхідно вжити заходів щодо вручення її працівникові, зокрема відправити йому поштове повідомлення із вказівкою про необхідність отримання трудової книжки. (Інструкція про порядок ведення трудових книжок працівників, яка затверджена наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29 липня 1993 року № 58). В даному випадку судом беззаперечно встановлено, що роботодавець, зважаючи на те, що в день звільнення [PERSON] був відсутній на робочому місці, свій обов»язок виконав та належним чином повідомив працівника про звільнення та про необхідність з»явитись у відділ кадрів для отримання трудової книжки. Проте [PERSON] на підприємство для отрмання трудової книжки не звертався, протилежного в судовому засіданні не встановлено. Та тільки 27.02.2018р. (по спливу майже двох років після звільнення) [PERSON] надіслав заяву на адресу відділення БУ «Укрбургаз» про повернення йому трудової книжки через Стрийський цех торгівлі і громадського харчування або шляхом надіслання за адресою його проживання (а.с. 11). Відповідно до п. 4.2 вищевказаної Інструкції, якщо працівник відсутній на роботі в день звільнення, то власник або уповноважений ним орган в цей день надсилає йому поштове повідомлення із вказівкою про необхідність отримання трудової книжки. Пересилання трудової книжки поштою з доставкою на зазначену адресу допускається тільки за письмовою згодою працівника. Зважаючи на те, що з заявою про надіслання трудової книжки [PERSON] звернувся 27.02.2018р, яка отримана підприємством 6.03.2018р, а тому 12.03.2018р. підприємство направило [PERSON] на адресу вказану ним в заяві, трудову книжку та наказ про звільнення, проте [PERSON] лист не отримав (не з вини відповідача) і такий повернувся на адресу відправника «за закінченням встановленого терміну зберігання» (а.с. 30, 31). Відповідно до ч. 3 ст 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Тобто, як вбачається з матеріалів справи відповідачем надано належні та допустимі докази того, що ним здійснено всі заходи для своєчасного отримання позивачем трудової книжки, а саме, відразу після звільнення повідомлено, про необхідність з»явитись у відділ кадрів для отримання трудової книжки, а в подальшому на першу вимогу надіслано трудову книжку поштою на адресу вказану працівником. Як встановлено в судовому засіданні, і це визнається представником позивача, на даний час [PERSON] трудова книжка отримана, а відтак відпала підстава для задоволення вимоги про зобов»язання відповідача надіслати на адресу позивача трудову книжку. Частиною 5 статті 235 КЗпП України передбачено, що у разі затримки видачі трудової книжки з вини власника або уповноваженого ним органу працівникові виплачується середній заробіток за весь час вимушеного прогулу. Проте, виходячи з вищенаведеного, судом встановлено, що в даному випадку відсутня будь-яка вина відповідача з приводу затримки у видачі трудової книжки позивачу [PERSON], а тому в задоволенні вимоги про стягнення з ПАТ «Укргазвидобування» на користь [PERSON] середню заробітну плату за час вимушеного прогулу, також слід відмовити .

Outcome: dismissed