Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-10 00:00:00

У листопаді 2015 року [PERSON](далі позивач) звернулася до Миронівського районного суду Київської області із вказаним позовом, посилаючись на те, що 29 жовтня 2012 року помер її чоловік [PERSON]. Після його смерті відкрилася спадщина на все належне йому майно, у тому числі на 1/3 земельної ділянки площею 3,270 га, яка розташована на території Зеленьківської сільської ради Миронівського району Київської області з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Будучи спадкоємцем за законом, позивач у встановлений ст. 1270 ЦК України строк звернулася до Миронівської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, отримала свідоцтво про право на спадщину за законом від 22 жовтня 2015 року спадкова справа №81/2013, зареєстроване в реєстрі за №1-1809 на 1/3 частку права на земельну частку (пай), яка перебуває у колективній власності колективного сільськогосподарського підприємства «Зеленьки», село Зеленьки Миронівського району Київської області, розміром 3,41 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі, що належало померлому [PERSON], на підставі сертифіката на право на земельну частку (пай) серія КВ №0068958, виданого 31 грудня 1998 року Миронівською районною державною адміністрацією Київської області, та зареєстрованого в Книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) за №9277, перереєстрація 14 грудня 2006 року Миронівською районною державною адміністрацією Київської області та отримала свідоцтво серія ВТС №928357 від 30 квітня 2013 року на 1/5 частку квартири на №4 в будинку №8 по вул. Центральній в с. Центральне Миронівського району Київської області. Проте належним чином оформити спадщину на земельну ділянку не має змоги, оскільки спадкодавець, отримавши свідоцтво про право на спадщину за законом на вказану земельну ділянку не виготовив Державний акт на право приватної власності на неї. У судове засідання позивач не зявилася, подала до суду заяву, у якій зазначила, що позовні вимоги підтримує, просить справу розглядати у її відсутність. Представник Центральненської сільської ради Миронівського району Київської області подав до суду заяву, у якій просить розгляд справи проводити без його участі, проти задоволення позову не заперечує. Представник Зеленьківської сільської ради Миронівського району Київської області подав до суду заяву, у які просить розгляд справи проводити без його участі, проти задоволення позову не заперечує. Представник Держземагенства у Миронівському районі Київської області у судове засідання не зявився, подав до суду заяву про розгляд справи у його відсутності, проти задоволення позову також не заперечує. За таких обставин суд вважає за можливе розгляд справи проводити у відсутності представників сторін та третьої особи на підставі наявних у справі доказів. Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно та повно з'ясувавши обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 29 жовтня 2012 року помер [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть серії I-ОК №258203, виданим 30 жовтня 2012 року виконкомом Центральненської сільської ради Миронівського району Київської області (а.с. 6). Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина, яка складається, в тому числі, із 1/3 земельної ділянки площею 3,270 га, яка розташована на території Зеленьківської сільської ради Миронівського району Київської області з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва (а.с. 10). Власником вказаної частки земельної ділянки [PERSON] був згідно свідоцтва про право на спадщину за законом від 27 листопада 2006 року спадкова справа №568 (2005 рік), зареєстровано в реєстрі за №1-1260. Зазначене свідоцтво [PERSON] отримав, прийнявши спадщину після смерті свого батька [PERSON], якому в свою чергу земельна ділянка належала на підставі державного акта на право власності на земельну ділянку серія ІІ-КВ № 025180. Спадкоємцем за законом після смерті [PERSON] є його дружина - позивач [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про одруження серія ІІ ЯК №06948443 (а.с.34), копією заяви про прийняття спадщини (а.с.31), матеріалами спадкової справи (а.с.31-85). Інші спадкоємці, діти [PERSON] від прийняття спадщини відмовилися у встановлений законом строк (а.с. 35, 39) Позивач у встановлений законом строк подала заяву про прийняття спадщини, отримала свідоцтво про право на спадщину за законом від 22 жовтня 2015 року спадкова справа №81/2013 зареєстровано в реєстрі за №1-1809 на 1/3 частку земельної ділянки розміром 3,41 га, що розташована на території Зеленьківської сільської ради Миронівського району Київської області та свідоцтво про право на спадщину за законом від 30 квітня 2013 року на 1/5 квартири за №4 в будинку №8 по вул. Центральній в с. Центральне Миронівського району Київської області (а.с.62, 84). Листом від 16 вересня 2015 року за №954/02-14 державний нотаріус повідомив, що у звязку із тим, що відсутній державний акт на право власності на земельну ділянку, то немає можливості видати позивачу свідоцтво про право на спадщину (а.с. 9). Відповідно до витягу з технічної документації про нормативно-грошову оцінку земельної ділянки, яка на підставі свідоцтва про право на спадщину належала спадкодавцю, її вартість становить 118 117 грн. Таким чином вартість 1/3 частки становить 39 972,33 грн. (а.с. 11-12) Будучи спадкоємцем за законом позивач не може належним чином прийняти спадщину у звязку із відсутністю державного акту на право приватної власності на земельну ділянку, яка належала її чоловіку на підставі свідоцтва про право на спадщину. Встановленим судом фактам відповідають спадкові правовідносини та правовідносини щодо набуття права власності на спадкове майно, які регулюються ст.ст. 328, 392,1270-1279 ЦК України. Відповідно до ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або законом. За правилами частини першої ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Однією з таких підстав є спадкування майна, в тому числі за законом відповідно до ст. 1217 ЦПК України. Відповідно до частини першої ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців). Згідно із ст. 1218 ЦК України передбачено, що до складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до частини першої ст. 1268 ЦК спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Згідно з частиною першою ст. 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов"язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Дане зобов"язання встановлено законодавством у звязку з тим, що право власності на спадкове нерухоме майно виникає у спадкоємця тільки з моменту державної реєсстрації цього майна. Позивач є спадкоємицею померлого [PERSON] за законом, прийняла спадщину, фактично вступила в управління та володіння спадковим майном, зазначені дії були вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини, отримала свідоцтво на право на спадщину на частину спадщини. Відповідно до п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» передбачено, що відповідно до статті 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (зі збереженням їх цільового призначення) при підтвердженні цього права спадкодавця актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом. Згідно ч. 1 ст. 131 ЗК України громадяни та юридичні особи України, а також територіальні громади та держава мають право набувати у власність земельні ділянки на підставі міни, ренти, дарування, успадкування та інших цивільно-правових угод. Відповідно до норм ч. 5 ст. 1268 ЦК незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Статтею 1297 ЦК встановлено обовязок спадкоємця звернутися за свідоцтвом про право на спадщину на нерухоме майно, проте нормами цієї статті, так само як й іншими нормами цивільного права, не визначено правових наслідків недотримання такого обовязку у виді втрати права на спадщину. Виникнення у спадкоємця права на спадщину, яке повязується з її прийняттям, як майнового права зумовлює входження права на неї до складу спадщини після смерті спадкоємця, який не одержав державного акта на право власності на земельну ділянку на підставі свідоцтва про право на спадщину та не здійснив його державної реєстрації (ст. 1299 ЦК). Відповідно до ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Статтею 392 ЦК України встановлено, що власник майна може предявити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту у спосіб, передбачений статтею 392 ЦК України, що відповідає правовій позиції Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, викладеній у п. 3.1. Інформаційного листа «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» за № 24-753/0/4-13 від 16.05.2013 року. У відповідності до статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Як зазначалося вище до складу спадщини, відповідно до статті 1218 ЦК України, входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Вказана позиція суду також ґрунтується на розясненнях, наданих в Листі ВССУ від 16.06.2013 року №24-753/0/4-13, згідно якого при розгляді справ про визнання права власності на спадкове нерухоме майно у випадках, якщо спадщина прийнята, проте спадкоємцем не було одержано свідоцтво про право на спадщину (ст. 1297 ЦК) або не здійснено державну реєстрацію права на спадщину (ст.1299 ЦК), слід брати до уваги, що законодавець розмежовує поняття «виникнення права на спадщину» та «виникнення права власності на нерухоме майно, що входить до складу спадщини», і повязує із виникненням цих майнових прав різні правові наслідки. Таким чином з досліджених та проаналізованих матеріалів справи суд прийшов до висновку, що у позивача виникло право на спадщину після смерті її чоловіка [PERSON] і це право є невизнаним, тому підлягає судовому захисту. Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Захист прав громадян на земельні ділянки здійснюється, в тому числі, шляхом визнання права, як передбачено п. а ч. 3 ст. 152 Земельного Кодексу України. За вказаних обставин суд приходить до висновку, що право [PERSON] на отримання у спадщину майна порушено і воно підлягає судовому захисту.

Outcome: approved