Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-17 00:00:00

У січні 2014 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Лазер» про стягнення безпідставно набутих коштів. В позовній заяві зазначала, що 21 березня 2011 року її було прийнято до складу учасників ТОВ «ЛАЗЕР» та обрано на посаду директора зазначеного підприємства. Основним видом економічної діяльності підприємства є виробництво сухих будівельних сумішей Виробництва сухих будівельних сумішей є високо затратним виробництвом та, відповідно потребує постійного залучення грошових коштів. Діючи в інтересах товариства, з метою поповнення обігових коштів вона на протязі 2011- 2013 років, надавала ТОВ «Лазер» поворотну фінансову допомогу. Поворотна фінансова допомога надавалась шляхом зарахування грошових коштів на поточний рахунок підприємства. Загальна сума наданої поворотної фінансової допомоги складає 350 000. 00 грн. 27 грудня 2013 року її було звільнено з посади Директора ТОВ «Лазер». 13 січня 2014 року вона надала новопризначеному Директору ТОВ «Лазер» нотаріально посвідчену Заяву, яка містить вимогу про повернення поворотної фінансової допомоги в розмірі 350 000. 00 грн. В усній формі їй було відмовлено в задоволені вимоги, будь якої письмової відповіді на Заяву не отримала до теперішнього часу. Позивач сприймала правовідносини, що склались між нею та ТОВ «Лазер» у зв'язку із наданням останньому грошових коштів, як договірні відносини з приводу надання поворотної фінансової допомоги. У січні 2014 року із отриманої юридичної консультації зрозуміла, що договір поворотної фінансової допомоги за своєю правовою природою є договором позики та потребує укладення в письмовій формі із зазначенням істотних умов. Однак, оскільки такого договору укладено не було, випливає, що ТОВ «Лазер» отримувало грошові кошти без достатньої правової підстави, у зв'язку із чим на підставі ст. 1212 ЦК України просила стягнути з ТОВ «Лазер» на свою користь безпідставно отримані грошові кошти в розмірі 24 360. 00 грн. У процесі розгляду справи позивач збільшила розмір позовних вимог та остаточно просила стягнути на свою користь з ТОВ «Лазер» 350000 грн. як безпідставно набутих коштів та витрати по сплаті судового збору. У судовому засіданні позивач та представник позивача позов підтримали у повному обсязі, просила суд його задовольнити на підставах викладених у позовній заяві, зазначаючи, що дійсно перебувала з відповідачами у договірних відносинах і до часу звернення до суду з позовом не знала, що договір поворотної фінансової допомоги повинен укладатися у письмовій формі. У судовому засіданні представник відповідача ТОВ «Лазер» проти позову заперечував у повному обсязі, посилаючись на недоведеність та необґрунтованість позову. Зазначав, що на період праці відповідача на підприємстві, вона вносила в касу підприємства як директор підприємства виручку від господарської діяльності підприємства, а не власні кошти, як зазначено у позові. Метою внесення коштів таким чином було ухилення від сплати податку на прибуток. При звільнені з підприємства позивач не передала належним чином бухгалтерію підприємства, залишив у себе бухгалтерські та інші документи підприємства, що не дозволяє підприємству перевірити належним чином рух коштів, прибутки та витрати підприємства за той період. З приводу вказаних обставин товариство звернулося до правоохоронних органів і на теперішній час триває досудове слідство. Просив суд у задоволенні позову відмовити. Заслухавши пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи, всебічно та повно з'ясувавши обставини справи, об'єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи, надавши їм оцінку у сукупності з оголошеними та дослідженими матеріалами справи, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, з наступних підстав. Згідно до ч.1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, та в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Судом встановлені наступні обставини. 21 березня 2011 року [PERSON] було прийнято до складу учасників ТОВ «Лазер» та обрано на посаду директора зазначеного підприємства, про що свідчить протокол загальних зборів №1/03/2011 від 21.03.2011року. Даний факт не оспорюються позивачем. Відповідно до виписки з Єдиного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців основним видом економічної діяльності підприємства ТОВ «Лазер» є виробництво сухих будівельних сумішей (а.с.6). Протоколом загальних зборів учасників №2/12/2013 від 27.12.2013 року звільнено з посади директора ТОВ «Лазер» [PERSON] та призначено на цю посаду Черемнова А.О. (а.с.25). 13.01.2014 року [PERSON] направила до ТОВ «Лазер» нотаріальну посвідчену заяву, згідно до якої повідомила про вихід зі складу засновників ТОВ «Лазер» та про бажання отримати вартість частки в статутному капіталі товариства в розмірі 40000 грн. та повернення їй суму поворотної фінансової допомоги наданої товариству, що дорівнює 350000 грн.(а.с.26). Як вбачається з наданих позивачем квитанцій (оригінали яких приєднані до матеріалів справи) та довідки АТ «Райффайзен банк Аваль» від 04.03.2014 року [PERSON] вносила кошти на рахунок ТОВ «Лазер» через касу відділення «Центр іпотечного кредитування» Запорізької ОД АТ «Райффайзен банк Аваль» (а.с.78, 81-128). З пояснень позивача у судовому засіданні та зі змісту позовної заяви вбачається, що вона діючи в інтересах підприємства з метою поповнення обігових коштів протягом 2011-2013 року надавала поворотну фінансову допомогу і у зв'язку із усною домовленість з відповідачем вважала, що мають місце правовідносини з надання відповідачу поворотної фінансової допомоги і вона має право на повернення внесених коштів на договірних підставах. Однак в обґрунтування своїх позовних вимог позивач посилалася на положення статті 1212 ЦК України і на протязі розгляду справи підстав позову не змінювала. Загальні підстави для виникнення зобов'язання у зв'язку з набуттям, збереженням майна без достатньої правової підстави визначені нормами глави 83 Цивільного Кодексу України. Ст. ст. 1212, 1215 ЦК України регулюють зобов'язання з безпідставного набуття або зберігання майна як одного із виду позадоговірних зобов'язань. Предметом регулювання інституту безпідставного отримання чи збереження майна є відносини, які виникають у зв'язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна i які не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права. Зобов'язання з безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності трьох умов: а) набуття або збереження майна, б) набуття або збереження за рахунок iншої особи, в) вiдсутнiсть правової підстави для набуття або збереження майна (відсутність положень закону, адмiнiстративного акта, правочинну або інших підстав, передбачених ст. 11 ЦК України). Об'єктивними умовами виникнення зобов'язань iз набуття, збереження майна без достатньої правової підстави виступають: 1) набуття або збереження майна однiєю особою (набувачем) за рахунок iншої (потерпілого); 2) шкода у вигляді зменшення або незбiльшення майна у iншої особи (потерпілого); 3) обумовленість збільшення або збереження майна на стороні набувача шляхом зменшення або вiдсутностi збільшення на стороні потерпілого; 4) вiдсутнiсть правової підстави для вказаної зміни майнового стану цих осіб. За змістом ч. 1 ст. 1212 ЦК України безпідставно набутим майном є майно, набуте особою або збережене нею у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави. Загальна умова ч. 1 ст. 1212 ЦК України звужує застосування інституту безпідставного збагачення у зобов'язальних (договірних) відносинах, або отримане однією зi сторін у зобов'язанні підлягає поверненню iншiй стороні на пiдставi ст. 1212 ЦК України тільки за наявності ознаки безпiдставностi такого виконання. Якщо ж зобов'язання не припиняється з підстав, передбачених ст. ст. 11, 600, 601, 604 - 607, 609 ЦК України, до моменту його виконання, таке виконання має правові підстави (підстави, за яких виникло це зобов'язання). Набуття однією зі сторін зобов'язання майна за рахунок іншої сторони в порядку виконання договірного зобов'язання не є безпідставним. Тобто у разі, коли поведінка набувача, потерпілого, інших осіб або подія утворюють правову підставу для набуття (збереження) майна, ст. 1212 ЦК України може бути застосована тільки після того, як така правова підстава в установленому порядку скасована, визнана недійсною, змінена, припинена або була відсутня взагалі. До таких висновків дійшов Верховний Суд України у постанові від 2 жовтня 2013 року, яка прийнята за результатом перегляду судових рішень з підстави, передбаченої п. 1 ч. 1 ст. 355 ЦПК України, у справі № 6-88цс13, та в силу імперативних положень ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою у правозастосуванні. Частиною першою статті 202 ЦКУкраїни встановлено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Згідно із частинами першою та другою статті 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Із системного аналізу положень ЦК України можна дійти висновку про те, що правочин є достатньою та належною правовою підставою набуття майна (отримання грошей). Майно не може вважатися набутим чи збереженим без достатніх правових підстав, якщо це відбулося в не заборонений цивільним законодавством спосіб з метою забезпечення породження учасниками вiдповiдних правовідносин у майбутньому певних цивільних прав та обов'язків. Зокрема, унаслідок тих чи інших юридичних фактів, правомірних дій, які прямо передбачені частиною другою статті 11 ЦК України. Застосовуючи до спірних правовідносин положення ст. 1212 ЦК України позивач не врахував, що предметом регулювання інституту безпідставного отримання чи збереження майна є відносини, які виникають у зв'язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна і які не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права. Обов'язковими умовами для виникнення зобов'язання з безпідставного збагачення є: - набуття або збереження майна; - набуття або збереження майна за рахунок іншої особи (збільшення або збереження майна у особи є наслідком втрати або недоотримання цього майна іншою особою); - відсутність правової підстави для набуття або збереження майна за рахунок іншої особи (відсутність положень закону, адміністративного акта, правочину або інших підстав, передбачених ст. 11 ЦК України). Обґрунтовуючи свої вимоги, позивач не звернув уваги на те, що у даній справі такі умови існують не всі, зокрема, має місце набуття або збереження майна - отримання відповідачем грошових коштів; набуття або збереження здійснено за рахунок іншої особи, що підтверджено квитанціями, оригінали яких додані до матеріалів справи, згідно яких [PERSON] перерахувала на рахунок ТОВ «Лазер» грошові кошти у якості поворотної фінансової допомоги; разом з тим у платіжному дорученні вказано підстави призначення платежу - поворотна фінансова допомога (а.с.81-83,88-89,91-96, 98-112,116-128), внесок у статутний фонд (а.с.83), установчий внесок (а.с. 84-87), поворотна фінансова допомога дог.17/06 від 17.06.2011р.(а.с.87а), поворотна фінансова допомога згідно дог. 28.04 від 28.04.2011року(а.с.87а), безвідсоткова фінансова допомога (а.с.88), торгова виручка (а.с.90), оплата за відкриття рахунку (а.с. 97), поповнення власними коштами (а.с.99), тимчасовий поворот фіндопомоги від [PERSON].(а.с.107), поповнення статутного фонду, статутний фонд (а.с.113), збільшення статутного капіталу, статутний фонд (а.с.114), поповнення власними коштами, комісія за переказ готівки (а.с.115). Тобто, третя умова для застосування до вказаних правовідносин ст. 1212 ЦК України відсутня. Вiдповiдно до частини першої, пункту 1 частини другої статті 11, частин першої та другої статті 509 ЦК України цивiльнi права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогiєю породжують цивiльнi права та обов'язки. До підстав виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема належать договори та iншi правочини. Зобов'язанням є правовiдношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися вiд певної дiї, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зобов'язання повинно виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших aктiв цивільного законодавства, а за вiдсутноcтi таких умов та вимог цього Кодексу, інших aктiв цивільного законодавства - вiдповiдно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно із частиною першою статті 177 ЦК України об'єктами цивільних прав є, зокрема, речі, у тому числі гроші. Пункт 14.1.257 Податкового Кодексу України встановлює, що поворотна фінансова допомога - сума коштів, що надійшла платнику податків у користування за договором, який не передбачає нарахування процентів або надання інших видів компенсацій у вигляді плати за користування такими коштами, та є обов'язковою до повернення. Поворотній фінансовій допомозі у Цивільному кодексі України відповідає договір позики, особливості укладання якого описані у статтях 1046 - 1053 ЦК Українни. Згідно статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно до ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. Норми інституту набуття або збереження майна без достатньої правової підстави підлягають застосуванню в таких випадках, коли зокрема, у разі отримання безготівкових коштів на поточний рахунок особи в банку за відсутності правової підстави для перерахування коштів або без зазначення в платіжному дорученні про таку підставу. Разом з цим, норми ст. 536 ЦК України регулюють правовідносини щодо зобов'язань, які виникають із договорів, а норми ст. 1046-1048 ЦК України з договору позики. При цьому права і обов'язки сторін, які виникають з договірних правовідносин та права і обов'язки, які виникають з правовідносин щодо безпідставно набутого майна відрізняються та є взаємновиключеними. Як вбачається з матеріалів справи та неоспорюється позивачем та відповідачем у період 2011-2013 року з поточного розрахункового рахунку ТОВ «Лазер» були здійснені виплати [PERSON] готівки за призначенням: «повернення поворотної фінансової допомоги» на загальну суму 58600 грн. (а.с.37, 53-66), що також ставить під сумнів безпідставність набутого майна. Крім того, надані [PERSON] квитанції також свідчать про внесення позивачем коштів на збільшення статутного фонду підприємства. Відповідно до ч.6 ст. 144 ЦК України збільшення статутного капіталу товариства з обмеженою відповідальністю допускається після внесення усіма його учасниками вкладів у повному обсязі. Порядок внесення додаткових вкладів встановлюється законом і статутом товариства. Відповідно до ст. 115 Цивільного кодексу України господарське товариство є власником, зокрема, майна, переданого йому учасниками товариства у власність як вклад до статутного (складеного) капіталу. Вкладом до статутного (складеного) капіталу господарського товариства можуть бути гроші, цінні папери, інші речі або майнові чи інші відчужувані права, що мають грошову оцінку, якщо інше не встановлено законом. Згідно до ст. 148 ЦК України спори, що виникають у зв'язку з виходом учасника із товариства з обмеженою відповідальністю, у тому числі спори щодо порядку визначення частки у статутному капіталі, її розміру і строків виплати, вирішуються судом. З огляду на викладене суд вважає, що позивачем заявлено вимоги про стягнення коштів у загальній сумі, але відповідно до правових норм, кожна сума внесених коштів потребує окремої правової оцінки та має окремий правовий статус. Отже, неодноразове перерахування коштів на розрахунковий рахунок ТОВ «Лазер» та повернення грошових коштів цим же підприємством на виконання договору поворотної фінансової допомоги та зібльшення статутного фонду свідчить про наявність між сторонами договірних відносин, передбачених у тому числі і ст.ст.144, 1046 ЦК України, а тому вважати, що відповідач зберігає кошти у себе за рахунок іншої особи без достатньої правової підстави немає підстав, отже суд вважає, що пред'явлення позову про стягнення безпідставно набутого майна при договірному характеру правовідносин виключає можливість застосування до них судом положень ч. 1 ст. 1212 ЦК України. У ст. 204 ЦК України зазначено, що правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Також, відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 218 ЦК України недодержання сторонами письмової форми правочину, яка встановлена законом, не має наслідком його недійсність, крім випадків, встановлених законом. Якщо правочин, для якого законом встановлена його недійсність у разі недодержання вимоги щодо письмової форми, укладений усно і одна із сторін вчинила дію, а друга сторона підтвердила її вчинення, зокрема шляхом прийняття виконання, такий правочин у разі спору може бути визнаний судом дійсним. Тобто, враховуючи вищевказані норми матеріального права, незалежно від того у якій формі вчинено правочин у письмові чи усній, якщо сторони за ним не оспорюють факт існування такого правочину та підтверджують факт його виконання, такий правочин не може вважатися недійсним чи вважатися недоведеним. Правові наслідки порушення зобов'язання визначені у ст. 611 ЦК України та є способами захисту судом цивільних прав та інтересів сторін у зобов'язанні відповідно до ст. 16 ЦК України. Відповідно до ст. 59 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Згідно з ст. 218 ЦК України заперечення однією із сторін факту вчинення правочину або оспорювання окремих його частин може доводитися письмовими доказами, засобами запису та іншими доказами. Рішення суду не може ґрунтуватися на свідченнях свідків. У п. 27 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції" № 2 від 12 червня 2009 року роз'яснено, що виходячи зі змісту ст. 59 ЦПК України та з урахуванням положень ч. 1 ст. 218 ЦК України, не може стверджуватися показаннями свідків наявність правовідносин, що виникають з правочинів, для яких законом установлено письмову форму. З огляду на зазначені положення закону судом не приймаються як допустимий доказ пояснення свідків [PERSON], [PERSON] Всі інші доводи позивача не мають правового значення для вирішення спору заявленого з вказаних підстав. Враховуючи ті обставини, що позивачем правовідносини сторін регулюються нормами зобов'язального права, які застосовуються до окремих видів угод, а не ст. 1212 ЦК України, суд не приймає до уваги заперечення та докази надані представником відповідача на підтвердження своїх заперечень, оскільки наведені у запереченнях обставини повинні доказуватися при оспоренні договору поворотної фінансової допомоги або застосування механізмів стягнення заборгованості у порядку ст. 611 ЦК України та не входять до предмету доказування в межах ст.1212 ЦК України. Відповідно до статті 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Позов, що підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, складається з двох обовязкових елементів предмету (матеріально-правових вимог) та підстав (обставин, на які посилається позивач, і норм матеріального права, які, на його переконання, підлягають застосуванню до спірних правовідносин). З огляду на диспозитивність як одну із складових цивільного процесу, суд не має права самостійно (на власний розсуд) змінювати підставу позову та застосовувати до спірних правовідносин іншу норму закону, ніж ту, на застосуванні якої наполягав позивач. За таких обставин, суд знаходить правильним відмовити в задоволенні позову, заявленому з підстав, передбачених ст.ст. 1212 ЦК України. Оскільки, з'ясувавши обставини справи, встановивши наявність договірних правовідносин між сторонами, суд приходить до висновку, що обраний позивачем спосіб захисту свого права, виходячи з формулювань позову, положенням вищевказаної норми цивільного кодексу не відповідає, приймаючи до уваги положення ст.11 ЦПК України щодо розгляду справ у межах заявлених позовних вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, а тому у задоволені вимог [PERSON] слід відмовити з підстав того, що позивачем обрано невірний спосіб захисту. На підставі викладеного, суд відмовляє позивачу у стягненні грошових коштів, як безпідставно набутого майна. Відповідно до ч. 6 ст.154 ЦПК України, якщо у задоволенні позову було відмовлено, провадження у справі закрито або заяву залишено без розгляду, вжиті заходи забезпечення позову застосовуються до набрання рішення законної сили. Проте суд може одночасно з ухваленням судового рішення або після цього постановити ухвалу про скасування заходів забезпечення позову. Відповідачем заявлено клопотання про скасування заходів забезпечення позову і на підставі викладеного, суд вважає за необхідне скасувати заходи забезпечення позову вжиті ухвалою суду від 11.04.2014 року щодо заборони щодо накладення арешту на рухоме майно, яка належить ТОВ «Лазер» і знаходиться за адресою Запорізька область с. Дружелюбівка Жовтнева, 2а, а саме СМ Арістон, Важелі ВР-5/10/20, Важелі РП-1Ш13, Кондиціонер 2 шт, мобільний телефон, принтер, принтер Самсунг, Візок, телефон, телефонна мережа, установка ПШМ, електроперфоратор, дробарка молоткова СМД-112 , таль електрична, важелі EGY-50, кондиціонер 4РС9, на загальну суму 73866,35 грн. та заборони будь-яким особам укладати угоди стосовно майна та проводити його відчуження. У зв'язку з тим, що у задоволенні позову відмовлено у повному обсязі, відповідно до ст. 88 ЦПК України понесені позивачем судові витрати по сплаті судового збору за подання позовної заяви до суду не підлягають стягненню з відповідача.

Outcome: dismissed