Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-30 00:00:00

У грудні 2014 року [PERSON] звернулась до суду з позовом до Київської міської ради, у якому просила визнати факт її спільного проживання з [PERSON] однією сім"єю без реєстрації шлюбу в період з 2009 року по день його смерті. Крім того, позивачка просила визнати спільною сумісною власністю квартиру [ADDRESS], придбану відповідно до договору купівлі-продажу від 30.12.2011 року на ім'я [PERSON], та транспортний засіб Nissan Х-Тгаіl, 2006 року випуску, зареєстрований за [PERSON] Також, [PERSON] просила визнати за нею право власності на 1/2 частину квартири [ADDRESS] та право власності на 1/2 частину транспортного засобу Nissan Х-Тгаіl , 2006 року випуску, номер державної реєстрації - [NUMBER] (а.с.26-29 т.1). При цьому позивачка вказує на те, що вона народилась [INFO] року в селі Давидівка, Пирятинського району Полтавської області. У 2008 році вона познайомилася із [PERSON], [INFO]. Між ними склалися добрі стосунки і вони вже за кілька місяців почали проживати разом. Їхнім стосункам були притаманні всі ознаки сімейних, так як, окрім спільного проживання, вони вели спільне господарство, мали спільний бюджет, підтримували один одного та планували в майбутньому одружитися. Як зазначає позивачка, факт спільного проживання з [PERSON] однією сім'єю можуть підтвердити свідки [PERSON] та [PERSON] [PERSON] також вказує на те, що на початку 2012 року завагітніла, у зв»язку з чим вона разом з [PERSON] стали планувати їх спільне майбутнє. З боку її батьків та рідні її ніхто не підтримував в бажанні будувати своє життя та сім»ю з чоловіком, який на тридцять років старший за неї. [INFO] року в неї народилася донька [PERSON], яку вона записала на своє прізвище, але вказала батьком свого фактичного чоловіка, [PERSON], від якого народила доньку. Відповідно до свідоцтва про народження [PERSON] серії [NUMBER] виданого Давидівською сільською радою Пирятинського району Полтавської області, батьками зазначені вона, [PERSON], та [PERSON]. Також, [PERSON] вказує на те, що її фактичний чоловік [PERSON] за життя визнавав себе батьком доньки [PERSON], вони разом готувалися к народженню дитини, у зв»язку з чим останній незадовго до народження проходив флюорографічне обстеження та обстеження на ВІЛ, оскільки мав здати кров у банк крові для подальших пологів. Одночасно з цим в обмінній карті вагітної жінки при щотижневому обстеженні лікарями зазначено, що чоловіку 50 років, що відповідає віку батька дитини, [PERSON], [INFO]. Після народження дитини [PERSON] забрав їх з донькою із пологового будинку. Позивачка також зазначає, що за час спільного проживання з [PERSON] однією сім»єю, а саме 30.12.2011 року ними було придбано на підставі договору купівлі - продажу квартиру [ADDRESS] на ім»я [PERSON] та транспортний засіб Nissan Х-Тгаіl, 2006 року випуску, д.н. [NUMBER], який був також зареєстрований за [PERSON] Як вказує [PERSON], 09.07.2014 року її фактичного чоловіка було затримано працівниками слідчого управління УМВС України в Кіровоградській області за підозрою у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст. 115 КК України. На час затримання при складанні протоколу, [PERSON] намагався її повідомити, що в протоколі він зазначив її як свою дружину. 10.07.2014 року [PERSON] було повідомлено про підозру в інкримінованому злочині. [INFO] року [PERSON], за незрозумілих та загадкових обставин помер в стінах Кіровоградського СІЗО. Відповідно до наданої їй довідки про причину смерті № 660, вказано, що причиною смерті стало навмисне самоушкодження. В подальшому тіло її фактичного чоловіка, [PERSON], було видане їй УМВС України в Кіровоградській області для поховання, після чого вона перевезла тіло на батьківщину, а саме до с. Гурбинці, Пирятинського району Полтавської області, де його й поховала. На сьогоднішній день провадження щодо її фактичного чоловіка, [PERSON] виділене в окреме та закрите в зв»язку зі смертю. Посилаючись на зазначені обставини, положення ст.ст. 60, 70, 71, 74 Сімейного кодексу України, а також на те, що відповідно до ст. 74 Сімейного кодексу України, якщо жінка та чоловік проживають однією сім»єю, але не перебувають у шлюбі між собою, майно набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними, [PERSON] просить задовольнити її вимоги та визнати факт її спільного проживання з [PERSON] однією сім"єю без реєстрації шлюбу в період з 2009 року по день його смерті. Крім того, позивачка просить визнати спільною сумісною власністю квартиру, придбану відповідно до договору купівлі-продажу 30.12.2011 року на ім»я [PERSON], яка знаходиться за адресою [ADDRESS], та транспортний засіб Nissan Х-Тгаіl, 2006 року випуску, зареєстрований за [PERSON], а також визнати за нею право власності на 1/2 частину вказаного майна (а.с.26-29 т.1). Під час розгляду справи 26.03.2015 року було встановлено, що спадкоємцем померлого [PERSON] є його син [PERSON], [INFO], за заявою якого Прилуцькою міською державною нотаріальною конторою Чернігівської області заведено спадкову справу. У зв»язку з чим замінено відповідача - Київську міську раду на відповідача [PERSON] та притягнуто у якості 3-ї особи Прилуцьку міську державну нотаріальну контору (а.с.124-127 т.1). В подальшому [PERSON] позовні вимоги збільшила. В заяві про збільшення позовних вимог від 24.04.2015 року представник позивачки [PERSON], крім зазначених в позові вимог, просить визнати недійсним Свідоцтво про право на спадщину за законом від 17.03.2015 року, зареєстроване в спадковому реєстрі за № 1-831, видане державним нотаріусом Прилуцької міської державної нотаріальної контори на ім»я [PERSON], [INFO], реєстраційний номер облікової картки платника податків [NUMBER], на квартиру [ADDRESS]. Також, представник позивачки просить скасувати реєстрацію свідоцтва про право на спадщину в спадковому реєстрі за номером у спадковому реєстрі № 57228887 (а.с.205-206 т.1). При цьому [PERSON] вказує на те, що відповідач [PERSON] отримав свідоцтво про право на спадщину за законом від 17.03.2015 року за № НАМ 303792, зареєстроване в реєстрі спадкових справ за № 1-831 на спірну квартиру в цілому, хоча останній знав про те, що батько перебував у фактичних шлюбних стосунках з позивачкою, під час яких було придбано спірну квартиру [ADDRESS]. Згідно Витягу про реєстрацію в спадковому реєстрі видане відповідачу Свідоцтво про право на спадщину за законом було зареєстровано в реєстрі за № 57228887. Посилаючись на зазначені обставини, а також положення ст. 1301 ЦК України, представник [PERSON] просить задовольнити її позовні вимоги. В судовому засіданні [PERSON] та її представник [PERSON] збільшені позовні вимоги підтримали та просять їх задовольнити в повному обсязі. Відповідач [PERSON] та його представники [PERSON] та [PERSON], який представляє інтереси відповідача за угодою про надання правової допомоги від 20.08.2015 року, проти позову заперечують. При цьому в наданих до суду запереченнях на позов від 15.06.2015 року [PERSON] вважає, що доводи [PERSON] про те, що вона і [PERSON] проживали однією сім»єю як жінка та чоловік, не перебуваючи в шлюбі між собою, не відповідають дійсності та не доведені позивачкою належними доказами. При цьому вказує на те, що за положеннями ч.ч. 1, 2 ст. 21 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Проживання однією сім'єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення у них прав та обов'язків подружжя. Відповідно до ч. 1 ст. 36 цього Кодексу встановлено, що саме шлюб є підставою для виникнення прав та обов»язків подружжя. Тобто при застосуванні ст. 74 СК України, на яку посилається позивачка, для визначення осіб як таких, що перебувають у фактичних шлюбних відносинах, та вирішення майнового спору на підставі ст. 74 СК України, суд повинен встановити факт проживання однією сім»єю чоловіка та жінки без шлюбу в період, протягом якого було придбано спірне майно. При цьому позивачка має довести суду початок і кінець такого проживання і набуття в цей період спірного майна. Як вказує [PERSON], згідно наданих на її адвокатські запити відповідей Полтавська державна аграрна академія повідомила, що [PERSON] у період з 01.09.2008 року по 07.06.2012 року навчалась в Полтавській державній аграрній академії на факультеті обліку і фінансів на денній формі навчання. Академічну відпуску [PERSON] не брала. Згідно повідомлення Центральної районної лікарні м.Пирятин №807 від 05.05.2015р.та фельшерсько-акушерського пункту (ФАП) с.Давидівка Пирятинського району Полтавської області [PERSON], [INFO], знаходилась на обліку по вагітності в жіночій консультації Пирятинської ЦРЛ. Дочку вона народила в пологовому відділенні Пирятинської ЦРЛ Полтавської області. Виписана з пологового відділення 14.12.2012 року з дитиною за місцем проживання батьків с.Давидівка Пирятинського району в присутності акушерки Давидівського ФАП. Згідно відповіді зав. ФАП с. Давидівка [PERSON] нею здійснювався патронаж дитини [PERSON] до 21 грудня 2012 року, яка пізніше, а саме 03.01.2013 року вибула до м.Києва, де стала на облік у дитячій поліклініці №2. Як вказує представник відповідача, вищезазначені обставини свідчать про те, що у вказаний позивачкою період вона вона ніяким чином спільно з [PERSON] не проживала, та тим більше не вела спільне господарство. Факт вибуття [PERSON] з дитиною до м.Києва, де вона проводила періодичне її обстеження, не є беззаперечним фактом її спільного проживання та ведення спільного господарства з [PERSON] [PERSON] також вказує на те, що згідно відповіді Давидівської сільської ради Пирятинського району Полтавської області №87/02-31 від 29.04.2015р. [PERSON], [INFO], станом на 29.04.2015 року в с. Давидівка Пирятинського району Полтавської області не зареєстрована, але періодично з»являється у селі. Згідно записів у погосподарській книзі №3 Давидівської сільської ради [PERSON] з 15.07.2007 р. була зареєстрована за адресою: с.Давидівка Пирятинського району Потавської області. 29.08.2008 року вибула в м.Полтаву на навчання, 13.06.2012 року вернулась з Полтави і зареєструвалась в с.Давидівка. 08.07.2014 року [PERSON] знялась з реєстрацію та вибула в м.Київ. За весь цей час [PERSON] проживала в селі з батьками, народила дочку в Пирятинській районній лікарні, зверталась в Давидівську сільську раду за довідками про склад сім'ї для оформлення допомоги в органах соціального захисту як мати одиночка. Згідно відповіді Управління праці та соціального захисту населення Пирятинської районної державної адміністрації Полтавської області №03-09/246 від 27.04.2015р. [PERSON], [INFO], перебуває на обліку в управлінні праці з 01.12.2012 року по даний час, отримує на доньку [PERSON] [INFO], допомогу на дітей одиноким матерям. Як зазначає представник відповідача [PERSON], відповідно до статей 18-1,18-2 Закону України «Про державну допомогу сем»ям з дітьми» право на допомогу на дітей одиноким матерям мають одинокі матері (які не перебувають у шлюбі), одинокі усиновлювачі, якщо у свідоцтві про народження дитини або документі про народження дитини, виданому компетентними органами іноземної держави, за умови його легалізації в установленому законодавством порядку (рішенні про усиновлення дитини), відсутній запис про батька (матір) або запис про батька (матір) проведено в установленому порядку органом державної реєстрації актів цивільного стану за вказівкою матері (батька, усиновлювача) дитини. Жінка, яка має дітей від особи, з якою вона не перебувала і не перебуває в зареєстрованому шлюбі, але з якою вона веде спільне господарство, разом проживає і виховує дітей, права на одержання допомоги, встановленої на дітей одиноким матерям, не має. При реєстрації цією жінкою шлюбу з особою, від якої вона має дітей, допомога на дітей, народжених від цієї особи, не призначається. Аналогічна норма встановлені в п.33 «Порядку призначення і виплати державної допомоги сім»ям з дітьми», затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України №1751 від 27 грудня 2001 року. Як вказує [PERSON], відповідно до п.35 розділу «Допомога на дітей одиноким матерям» Порядку призначення і виплати державної допомоги сім'ям з дітьми, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України №1751 від 27 грудня 2001 року, для призначення допомоги на дітей одиноким матерям до органу соціального захисту населення подається, крім інших документів, довідка про проживання дитини з матір'ю, видана за місцем проживання сім'ї. У разі неможливості одержати таку довідку допомога призначається на підставі акту обстеження сім»ї за місцем проживання, проведеного центром соціальних служб для сім'ї, дітей та молоді, із зазначенням факту проживання дитини з матір»ю. Таку допомогу [PERSON] отримує не за місцем своєї реєстрації в [ADDRESS], а за місцем фактичного проживання. Посилаючись на зазначені обставини та положення ст.3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» представник відповідача вважає, що отримуючи довідки в Давидівській сільській раді для надання їх до органів соціального захисту, позивачка підтверджувала своє місце проживання саме у вказаному населеному пункті. Як зазначає [PERSON], позивачка [PERSON] фактично має місце проживання в с.Давидівка Пірятинського району Полтавської області, з дня народження своєї дитини вона є одинокою матір»ю, що згідно законодавства встановлює її статус як жінки, яка має дітей від особи, з якою вона не перебувала і не перебуває в зареєстрованому шлюбі, з якою вона не веде спільне господарство, разом не проживає і не виховує дітей, і у свідоцтві про народження дитини наявний запис про батька, який проведено в установленому порядку органом державної реєстрації актів цивільного стану за вказівкою матері. Як вказує [PERSON] серед доказів, наданих позивачкою на підтвердження її факту проживання з [PERSON] однією сім»єю, є лише фото, санаторна книжка з відпочинку, які не можуть прямо та безпосередньо свідчити про ведення спільного господарства та спільного проживання сімєю. Крім того, представник відповідача вказує на те, що згідно п.13 Договору купівлі-продажу квартири [ADDRESS] [PERSON]. купував відчужувану за цим договором квартиру в свою особисту приватну власність, оскільки на момент придбання цієї квартири, він не перебував в зареєстрованому шлюбі та не проживав без реєстрації шлюбу з жодною жінкою, та грошові кошти, що витрачаються ним на придбання цієї квартири були його особистою приватною власністю, і особи які б могли поставити питання про визнання за ним права власності на грошові кошти (чи їх частку), що витрачалися ним на купівлю цієї квартири, відповідно до ст.ст.65,74.97 Сімейного кодексу України, відсутні. Згідно наданої Деснянським РУГУ МВС України в м.Києві копії заяви про реєстрацію місця проживання [PERSON] та її доньки останні були зареєстровані за адресою [ADDRESS] лише 08.07.2014 року. Представник відповідача [PERSON] також зазначає, що відповідно до ч.1 ст.68 Закону України «Про нотаріат» нотаріус при видачі свідоцтва про право на спадщину за законом перевіряє факт смерті спадкодавця, час і місце відкриття спадщини, наявність підстав для закликання до спадкоємства за законом осіб, які подали заяву про видачу свідоцтва, та склад спадкового майна. Відповідач [PERSON] є сином покійного [PERSON], тому звернувся до державного нотаріуса Прилуцької міської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини та надав необхідні документи. Відповідно до вимог чинного законодавства, нотаріусом було оформлено свідоцтво про право на спадщину за законом від 17.03.2015 року на квартиру [ADDRESS] яке зареєстровано в реєстрі за № 1-831, та свідоцтво про право на спадщину за законом від 17.03.2015 року на автомобіль Ford Sierra, 1991 року випуску, яке зареєстровано в реєстрі за № 1-834. На автомобіль Nissan Х-Тгаіl, 2006 року випуску, д.н. [NUMBER], якій є спірним спадковим майном, свідоцтво про право на спадщину відповідачу не видавалось. Посилаючись на викладені обставини, положення ст.ст. 57,59,60 ЦПК України, [PERSON] вважає, що позивачкою [PERSON] не надано жодних доказів, що підтверджують факт її спільного проживання з [PERSON] та будь-якого права на належне останньому майно, тому просить відмовити [PERSON] в задоволенні позову в повному обсязі (а.с.15-22, 23-40 т.2). Треті особи - Головне управління юстиції у м.Києві та 15-та Київська державна нотаріальна контора п росять слухати справу за відсутності їх представників (а.с.47-51,52-53 т.1). Третя особа - Прилуцька міська державна нотаріальна контора також просить розглянути справу без її представника (а.с.148 т.1). Заслухавши пояснення сторін та їх представників, допитавши свідків, дослідивши матеріали справи, суд дійшов до наступного. Судом встановлено, що [INFO] року помер [PERSON], [INFO] (а.с.12,150 т.1). Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина: на 7/10 частин жилого будинку з надвірними будівлями за адресою: [ADDRESS] квартиру [ADDRESS], грошові вклади, що знаходяться на рахунках у філії - Полтавське обласне управління АТ «Ощадбанк», а також автомобіль Ford Sierra, 1991 року випуску, д.н. [NUMBER] та автомобіль Nissan Х-Тгаіl, 2006 року випуску, д.н. [NUMBER], на який накладено арешт на підставі ухвали Ленінського районного суду м.Кіровограда від 14.07.2014 року (по кримінальній справі) (а.с.156,162,163-165,166,167-168,169 т.1) Спадкоємцем за законом померлого [PERSON] є його син - відповідач по справі [PERSON], який на час розгляду справи в суді отримав 17.03.2015 року Свідоцтва про право на спадщину за законом на наступне майно: 7/10 частин жилого будинку з надвірними будівлями за адресою: [ADDRESS] квартиру [ADDRESS], грошові вклади, що знаходяться на рахунках у філії - Полтавське обласне управління АТ «Ощадбанк», а також автомобіль Ford Sierra, 1991 року випуску, д.н. [NUMBER] (а.с.150,155, 185,187,189,191 т.1). Крім того, судом встановлено, що на ? частину спадкового майна претендує позивачка [PERSON], як цивільна дружина померлого, у зв»язку з чим [PERSON] звернулась до суду з позовом про встановлення факту проживання однією сім»єю з [PERSON], як чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу, починаючи з 2009 року по день його смерті. При цьому позивачка посилається на те, що у 2008 році познайомилася з [PERSON] Між ними склалися добри стосунки, вони разом зустріли новий 2009 рік, у лютому 2009 року поїхали разом відпочивати у Буковель, після повернення звідти вони стали проживати однією сім»єю, вели спільне господарство, мали спільний бюджет та планували в майбутньому одружитися. Спочатку вони проживали на орендованих [PERSON] квартирах у районі метро Лівобережна, на Лісовому масиві та Троєщинє. В подальшому, під час спільного проживання ними було придбано на підставі договору купівлі-продажу від 30.12.2011 року однокімнатну квартиру [ADDRESS], власником якої зареєстровано [PERSON] Вона разом з [PERSON] приймала участь в ремонті квартири, вони купували меблі та проживали у вказаній квартирі однією сім»єю, вони вели спільне господарство, мали спільний бюджет. [INFO] року в них з [PERSON] народилася донька [PERSON], яку останній визнавав своєю дитиною, піклувався про неї. Всі вони разом проживали у спірній квартирі та в подальшому були зареєстровані на її житловій площі. Також, у 2013 році ними було придбано автомобіль Nissan Х-Тгаіl, 2006 року випуску, д.н. [NUMBER], який зареєстровано за [PERSON] Як вказує позивачка, 09.07.2014 року [PERSON] було затримано працівниками слідчого управління УМВС України в Кіровоградській області за підозрою у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст. 115 КК України. [INFO] року [PERSON], за незрозумілих та загадкових обставин помер в стінах Кіровоградського СІЗО. В подальшому тіло її фактичного чоловіка, [PERSON], було видане їй УМВС України в Кіровоградській області для поховання, після чого вона перевезла тіло на батьківщину, а саме до с. Гурбинці, Пирятинського району Полтавської області, де його й поховала. [PERSON] вважає, що згідно положень ст.74 Сімейного кодексу України, квартира [ADDRESS] та автомобіль Nissan Х-Тгаіl, 2006 року випуску, д.н. [NUMBER] були придбані [PERSON] під час спільного проживання з нею, тому зазначене майно належать їм на праві спільної сумісної власності. Відповідно до ст.ст. 60,70 Сімейного Кодексу України вона має право на ? частину вказаного майна. З метою отримання право власності на ? частину спадкового майна позивачка просить встановити факт постійного проживання з [PERSON], який помер [INFO] року, однією сім»єю без реєстрації шлюбу з лютого 2009 року по день його смерті. Вказані доводи [PERSON] суд вважає недоведеними, виходячи з наступного. Так, згідно ст. 3 ЦК України кожна особа має право в порядку, встановленим цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав чи інтересів. Пунктом 21 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30.05.2008 року № 7 передбачено, що при вирішенні спору про право на спадщину осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сім»єю не менше п»яти років д часу відкриття спадщини, судам необхідно враховувати правила частини 2 статті 3 Сімейного кодексу України про те, що сім»ю складають особи, які спільно проживають, пов»язані спільним побутом, мають взаємні права та обов»язки. При цьому зазначений п»ятирічний строк повинен виповнитися на момент відкриття спадщини і його необхідно обчислювати з урахуванням спільного проживання зі спадкодавцем однією сім»єю. Згідно ст.3 Сімейного кодексу України сім»ю складають особи, які спільно проживають, пов»язані спільним побутом, мають взаємні права та обов»язки. Подружжя вважається сім»єю і тоді, коли дружина та чоловік, у зв'язку з навчанням, роботою, лікуванням, необхідністю догляду за батьками, дітьми та з інших поважних причин не проживають спільно. Зазначені виключення стосуються офіційно зареєстрованих шлюбів. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 21 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Проживання однією сім»єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення у них прав та обов'язків подружжя. Частиною 1 ст. 36 цього Кодексу встановлено, що саме шлюб є підставою для виникнення прав та обов»язків подружжя. Відповідно до ст. 74 Сімейного кодексу України, якщо жінка та чоловік проживають однією сім'єю, але не перебувають у шлюбі між собою, майно набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є суб»єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою, поширюється положення глави 8 СК України (Право спільної сумісної власності подружжя). Тобто при застосуванні ст. 74 СК України, на яку посилається позивачка, для визначення осіб як таких, що перебувають у фактичних шлюбних відносинах, та вирішення майнового спору на підставі ст. 74 СК України, суд повинен встановити факт проживання однією сім»єю чоловіка та жінки без шлюбу в період, протягом якого було придбано спірне майно. При цьому позивачка має довести суду початок і кінець такого проживання і набуття в цей період спірного майна. Згідно ст.ст. 60,61 Сімейного кодексу України, майно набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно того, що один з них не мав з поважної причини ( навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку ( доходу). Вважається, що кожна річ набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об»єктом права спільної сумісної власності подружжя. Об»єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Статтею 70 Сімейного кодексу України визначено, що розмір часток майна дружини та чоловіка у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Судом встановлено, що до знайомства з [PERSON] у 2009 році, [PERSON] перебував у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] Шлюб між ними було розірвано 17.02.2010 року, свідоцтво про розірвання шлюбу [PERSON] отримав лише 07.12.2011 року (а.с. 86,87-88, 200 т.1). Як стверджує позивачка, вона з лютого 2009 року перебувала у фактичних шлюбних відносинах з [PERSON], проживала з ним однією сім»єю як жінка та чоловік без шлюбу, вони мали спільний бюджет, були пов»язані спільним побутом та мали взаємні права та обов»язки. У відповідності до статті 60 ЦПК України позивач має довести ті обставили на які посилається як на підставу своїх вимог. В обгрунтування своїх доводів [PERSON] посилається на покази свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] та речові докази (фотокартки, звернення [PERSON] до неї та доньки у листі від [INFO] року та інш.) У відповідності до ст.57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, показів свідків, письмових доказів, речових доказів. Відповідно до ч.2 ст.59 ЦПК України обставини, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Зокрема, факт проживання однією сім»єю, ведення спільного господарства та взаємних прав та обов»язків не може підтверджуватися лише поясненнями свідків. Згідно ст.63 ЦПК України показання свідків - це повідомлення про відомі йому обставини, які мають значення для справи. Так, допитаний в якості свідка [PERSON] пояснив, що [PERSON] знав з дитинства. Коли [PERSON] став працювати в Києві, вони часто зустрічалися. З [PERSON] він познайомився у 2010 році. Бачив її на орендованих [PERSON] квартирах в районі метро Лівобережна та на [ADDRESS]. [PERSON] казав йому, що живе разом з [PERSON] та має намір одружитися з нею. Як пояснив свідок [PERSON], він познайомився з [PERSON] у 2008 році в м.Києві, коли той жив на Лівобережній разом з жінкою на ім»я [PERSON]. Йому відомо, що новий 2009-й рік [PERSON] зустрічав вже з [PERSON] В подальшому він не один раз зустрічав позивачку в орендованих [PERSON] квартирах, а саме: на Лівобережній, [ADDRESS] та на Троєщинє. В нього склалося враження, що вони проживали однією сім»єю, [PERSON] казав йому, що в нього відносно [PERSON] серйозні наміри. Допитана в якості свідка [PERSON] пояснила, що знайома із сім»єю [PERSON] з 1998 року, її свекри є їх сусідами по с.Гурбинці. Також, вона добре знає дружину та сім»ю [PERSON], які проживали в орендованій квартирі на Лівобережній, часто приходила до них у гості. Їй відомо, що квартиру поруч орендував [PERSON], який з 2008 року проживав разом з жінкою на ім»я [PERSON] та її сином. Як зазначила свідок, зі слів дружини [PERSON] їй відомо, що [PERSON] спочатку приїздила до [PERSON], а коли додому з роботи поверталась дружина останнього, [PERSON] переходила в квартиру [PERSON] Коли про це дізналась дружина [PERSON], виник великий скандал, в подальшому їх сім»я розпалася. Також, [PERSON] пояснила, що у 2010 році [PERSON] припинив стосунки з [PERSON], після чого вона часто бачила його з іншою жінкою. А у 2013 році вона випадково зустріла в «Ашані» [PERSON] разом з [PERSON] Свідок [PERSON], яка є сусідкою [PERSON] по будинку [ADDRESS] пояснила, що з часу придбання [PERSON] квартири № [NUMBER] вона постійно бачила його і [PERSON] разом, а потім бачила їх разом з дитиною, вважала їх сім»єю. Свідок [PERSON] пояснила, що на початку 2012 року вона познайомилася з [PERSON], вони почали зустрічатися. Влітку 2012 року вони інколи зустрічалися на квартирі батька [PERSON] на [ADDRESS]. Як зазначила свідок, у 2013 році в цій квартирі вона не була і хто там жив на той час, їй невідомо. Допитана в якості свідка сестра позивачки [PERSON] пояснила, що зареєстрована і проживала разом з батьками та сестрою в с.Давидівка, Пирятинського району Полтавської області. З 2010 року проживає і працює в м.Києві. Свідок підтвердила, що у 2008 році сестра призналася їй, що зустрічається з [PERSON] та має намір жити з ним однією сім»єю як жінка та чоловік. Оскільки сестра на той час навчалася в Полтавській державній аграрній академії, вона взяла з неї обіцянку закінчити навчання, а потім влаштовувати своє особисте життя. Допитана в якості свідка [PERSON] пояснила, що є першою дружиною покійного [PERSON], перебувала з ним в зареєстрованому шлюбі з 1987 року, якій розірвано між ними у 2004 році за рішенням суду. Як зазначила свідок, після розірвання шлюбу в суді вони продовжували сімейні відносини до 2010 року. Фактично шлюб розірвано між ними у Відділі РАЦС Пирятинського РУЮ 17.02.2010 року. Свідок [PERSON], який є другом відповідача [PERSON], пояснив, що родом із села Гурбінці, де знаходиться батьківська хата батька [PERSON]. Він ніколи не бачив, щоб [PERSON] приїжджав в Гурбинці з [PERSON] Допитана в якості свідка [PERSON], яка є рідною сестрою покійного [PERSON], пояснила, що після розірвання шлюбу у 2004 році її брат продовжував підтримувати тісні стосунки зі своєю сім»єю, піклувався про сина [PERSON], допомагав їм. Як зазначила свідок, [PERSON] вона вперше побачила влітку 2012 року, потім, коли була в квартирі на [ADDRESS] 12.01.2013 року, бачила там позивачку з дитиною (а.с.43-45, 113-119 т.2). Покази вказаних свідків суд оцінює як достовірні, оскільки вони узгоджуються між собою та не протирічать іншим зібраним у справі доказам. Проте, суд вважає, що всі обставини та підробиці стосунків позивачки та [PERSON] свідкам невідомі, що дає суду прийти до висновку про їх необізнаність щодо сімейних відносин [PERSON] та [PERSON], ведення ними спільного господарства та взаємних прав і обов»язків. Як вбачається з повідомлення Давидівської сільської ради Пирятинського району Полтавської області №87/02-31 від 29.04.2015 року, а також копій карток прописки та реєстрації особи та довідок про склад сім»ї, [PERSON], [INFO], станом на 29.04.2015 року в с. Давидівка Пирятинського району Полтавської області не зареєстрована. Згідно записів у погосподарській книзі №3 Давидівської сільської ради [PERSON] з 15.07.2007 р. була зареєстрована за адресою: с.Давидівка Пирятинського району Потавської області. 29.08.2008 року вибула в м.Полтаву на навчання, 13.06.2012 року вернулась з Полтави і зареєструвалась в с.Давидівка. 08.07.2014 року [PERSON] знялась з реєстрації та вибула в м.Київ. За весь цей час [PERSON] проживала в селі з батьками, народила дочку в Пирятинській районній лікарні, зверталась в Давидівську сільську раду за довідками про склад сім'ї для оформлення допомоги в органах соціального захисту як мати одиночка (а.с.32,33-36 т.2). Згідно повідомлення Полтавської державної аграрної академії від 29.04.2015 року № 01-07/195, [PERSON] у період з 01.09.2008 року по 07.06.2012 року навчалась в Полтавській державній аграрній академії на факультеті обліку і фінансів на денній формі навчання. Академічну відпуску [PERSON] не брала (а.с.24-25). Зазначені обставини підтверджуються Табелями обліку відвідування за вказаний період навчання [PERSON], з яких вбачається, що у 2008 навчальному році по 15 грудня, включно у позивачки були поодиноки випадки пропусків занять. З 19.12.2008 року [PERSON] пропускалися заняття у п»ятницю та понеділок, а також один тиждень у лютому 2009 року (з 09.02 по 15.02.). В подальшому на протязі всього навчального періоду позивачкою також неодноразово пропускалися заняття на тиждень та у п»ятницю і понеділок, а також в інші дні занять. (а.с.71- 103 т.2). Як зазначено в Супроводжувальному листі Полтавської державної аграрної академії № 54 від 06.07.2015 року, порушення [PERSON] навчальної дисципліни частково виправдано пред»явленими довідками про хворобу та довідками про виконання обов»язків помічника бухгалтера приватної фірми у 2009 році (а.с.70,104-109 т.2). Інші дні пропусків навчальних занять у період з 2009 року по 2012 рік не є доказом того, що позивачка одночасно навчалась та спільно проживала однією сім»єю з [PERSON] При цьому суд враховує положення ст.3 Сімейного кодексу України, згідно якої сім»ю складають особи, які спільно проживають, пов»язані спільним побутом, мають взаємні права та обов»язки. Як зазначено в частині 2 вказаної статті, подружжя вважається сім»єю і тоді, коли дружина та чоловік, у зв»язку з навчанням, роботою, лікуванням, необхідністю догляду за батьками, дітьми та з інших поважних причин не проживають спільно. Однак, зазначені виключення стосуються офіційно зареєстрованих шлюбів. Суд також враховує, що згідно повідомлення Пирятинської Центральної районної лікарні №807 від 05.05.2015 року [PERSON], [INFO], знаходилась на обліку по вагітності в жіночій консультації Пирятинської ЦРЛ. Співмешканець [PERSON] пройшов флюорографічне обстеження 13.08.2012 року № 1455, про що є запис в обмінній карті вагітності (а.с.32 т.1). [INFO] року [PERSON] народила дівчинку в пологовому відділенні Пирятинської ЦРЛ Полтавської області. Виписана з пологового відділення 14.12.2012 року з дитиною за місцем проживання батьків с.Давидівка Пирятинського району в присутності акушерки Давидівського ФАП (а.с.27 т.2). Згідно відповіді зав. ФАП с. Давидівка [PERSON] нею здійснювався патронаж дитини [PERSON] до 21 грудня 2012 року, яка пізніше, а саме 03.01.2013 року дитина з матір»ю вибула до м.Києва, де стала на облік у дитячій поліклініці №2 по вул.Курчатова,18-А, Деснянського району (а.с.30 т.2). Зазначені обставини підтверджуються також рецептом дитячої поліклініки № 2 Деснянського району м.Києва від 15.01.2013 року та направленням на госпіталізацію [PERSON] від 11.11.2013 року, адреса хворого: [ADDRESS] (а.с.10 т.2). Проте, факт вибуття [PERSON] з дитиною до м.Києва у січні 2013 року, де вона проводила періодичне її обстеження, не є беззаперечним фактом її спільного проживання та ведення спільного господарства з [PERSON] Так, як вбачається з відповіді Управління праці та соціального захисту населення Пирятинської районної державної адміністрації Полтавської області №03-09/246 від 27.04.2015 року, [PERSON], [INFO], перебуває на обліку в управлінні праці з 01.12.2012 року по даний час, отримує на доньку [PERSON] [INFO], допомогу на дітей одиноким матерям (а.с.38 т.2). Відповідно до статей 18-1,18-2 Закону України «Про державну допомогу сем»ям з дітьми» право на допомогу на дітей одиноким матерям мають одинокі матері (які не перебувають у шлюбі), одинокі усиновлювачі, якщо у свідоцтві про народження дитини або документі про народження дитини, виданому компетентними органами іноземної держави, за умови його легалізації в установленому законодавством порядку (рішенні про усиновлення дитини), відсутній запис про батька (матір) або запис про батька (матір) проведено в установленому порядку органом державної реєстрації актів цивільного стану за вказівкою матері (батька, усиновлювача) дитини. Жінка, яка має дітей від особи, з якою вона не перебувала і не перебуває в зареєстрованому шлюбі, але з якою вона веде спільне господарство, разом проживає і виховує дітей, права на одержання допомоги, встановленої на дітей одиноким матерям, не має. При реєстрації цією жінкою шлюбу з особою, від якої вона має дітей, допомога на дітей, народжених від цієї особи, не призначається. Як вбачається з пункту 35 розділу «Допомога на дітей одиноким матерям» Порядку призначення і виплати державної допомоги сім'ям з дітьми, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України №1751 від 27 грудня 2001 року, для призначення допомоги на дітей одиноким матерям до органу соціального захисту населення подається, крім інших документів, довідка про проживання дитини з матір»ю, видана за місцем проживання сім»ї. У разі неможливості одержати таку довідку допомога призначається на підставі акту обстеження сім»ї за місцем проживання, проведеного центром соціальних служб для сім'ї, дітей та молоді, із зазначенням факту проживання дитини з матір»ю. Проте, таку допомогу [PERSON] отримує не за місцем своєї реєстрації в [ADDRESS], а за місцем фактичного проживання у с.Давидівка. Таким чином, позивачка [PERSON] фактично має місце проживання в с.Давидівка Пірятинського району Полтавської області, з дня народження своєї дитини вона є одинокою матір»ю, що згідно законодавства встановлює її статус жінки, яка має дітей від особи, з якою вона не перебувала і не перебуває в зареєстрованому шлюбі, з якою вона не веде спільне господарство, разом не проживає і не виховує дітей, і у свідоцтві про народження дитини наявний запис про батька, який проведено в установленому порядку органом державної реєстрації актів цивільного стану за вказівкою матері. В той же час, на підтвердження її факту проживання з [PERSON] однією сім»єю, позивачкою надано лише фотографії (без зазначення дати події), санаторно-курортна книжка з відпочинку курорту «Трускавець», Акт ЖЄКу-301 Деснянського району м.Києва, які не можуть прямо та безпосередньо свідчити про ведення спільного господарства та спільного проживання сім»єю позивачки та [PERSON] Так, згідно Акту ЖЄКу-301 Деснянського району м.Києва, складеного 04.02.2015 року зі слів мешканців квартир № [NUMBER] та № [NUMBER] будинку [ADDRESS], [PERSON] та [PERSON], разом з власником квартири № [NUMBER] [PERSON] з 30.12.2011 року проживала його цивільна дружина з дочкою [PERSON] (а.с.66 т.1). Проте, допитана в якості свідка [PERSON] пояснювала, що з часу придбання [PERSON] квартири № [NUMBER] вона постійно бачила його і [PERSON] разом, а потім бачила їх разом з дитиною, вважала їх сім»єю. Однак, як зазначила свідок, в квартирі № [NUMBER] вона жодного разу не була, тому суд вважає, що обставини спільного проживання [PERSON] та [PERSON] їй невідомі. Як вбачається із заяви [PERSON] на ім»я Головного лікаря поліклініки № 3 Деснянського району м.Києва від 04.10.2012 року, вона просила дозвіл на тимчасове медичне обслуговування в поліклініці, посилаючись на те, що на даний час мешкає за адресою: [ADDRESS]. Проте, [INFO] року позивачка народила доньку за місцем своєї реєстрації у пологовому відділенні Пирятинської районної лікарні Полтавської області (а.с.100 т.1). Що стосується наданого позивачкою листа [PERSON] від [INFO] року, то виходячи з його змісту, а саме: « [PERSON], ну ти зробила свій вибір сама, пов»язавшись зі мною майже п»ять років тому…», то суд вважає, що якщо [PERSON] і була знайома з [PERSON] з 2009 року, то це не є доказом факту їх спільного проживання однією сім»єю на протязі цього часу (а.с.68 т.1). Також, позивачкою не надано жодного доказу того, що вона вела з [PERSON] спільне господарство, вони мали спільний бюджет. Навпаки, позивачка влаштувала своє життя таким чином, що фактично проводила свій вільний від навчання час разом з [PERSON] за його рахунок, оскільки не мала своїх коштів, а те що вона заробляла - витрачала на свої потреби, що підтвердила в судовому засіданні допитана в якості свідка сестра позивачки [PERSON] Так, з наданих [PERSON] фотографій, які містяться у справі, а також ваучера та санаторно-курортної книжки курорту «Трускавець» вбачається, що позивачка проводила з [PERSON] свій вільний час та спільно з ним перебувала на відпочинку. Також, у 2009 та 2010 роках їх разом запрошували на весілля. Зазначені докази суд оцінює критично і не приймає до уваги, оскільки наявність сімейних відносин та спільного бюджету вони не підтверджують (а.с.105-123, 207-208 т.1). Доводи позивачки про те, що [PERSON] забирав її з дитиною із пологового будинку не можуть бути доказом проживання однією сім»єю та наявності у батьків взаємних прав та обов»язків, які притаманні подружжю. Суд також враховує, що при укладенні Договору купівлі-продажу квартири [ADDRESS] від 23.12.2011 року [PERSON] повністю усвідомлював значення своїх дій та згідно вільного волевиявлення, котре повністю відповідало внутрішній волі учасників цього правочину, придбав квартиру в свою особисту власність за свої особисті кошти, що підтвердив у преамбулі та пункті 13 зазначеного Договору. Як вбачається з п.13 Договору, [PERSON] купував відчужувану за цим договором квартиру [ADDRESS] в свою особисту приватну власність, оскільки на момент придбання цієї квартири, він не перебував в зареєстрованому шлюбі та не проживав без реєстрації шлюбу з жодною жінкою, та грошові кошти, що витрачаються ним на придбання цієї квартири були його особистою приватною власністю, і особи які б могли поставити питання про визнання за ним права власності на грошові кошти (чи їх частку), що витрачалися ним на купівлю цієї квартири, відповідно до ст.ст.65,74.97 Сімейного кодексу України, відсутні (а.с.9-10 т.1). Згідно наданої Деснянським РУГУ МВС України в м.Києві копії заяви про реєстрацію місця проживання [PERSON] та її доньки останні були зареєстровані за адресою [ADDRESS] лише 08.07.2014 року (а.с 98,99 т.1). Як зазначає [PERSON] в позовній заяві, вже 09.07.2014 року [PERSON] було затримано працівниками слідчого управління УМВС України в Кіровоградській області за підозрою у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.115 КК України, а [INFO] року [PERSON] помер в Кіровоградському СІЗО. Після смерті [PERSON] син покійного - відповідач [PERSON] звернувся до державного нотаріуса Прилуцької міської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини та надав необхідні документи. Відповідно до вимог чинного законодавства, нотаріусом було оформлено свідоцтво про право на спадщину за законом від 17.03.2015 року на квартиру [ADDRESS] яке зареєстровано в реєстрі за № 1-831, та свідоцтво про право на спадщину за законом від 17.03.2015 року на автомобіль Ford Sierra, 1991 року випуску, яке зареєстровано в реєстрі за № 1-834. На автомобіль Nissan Х-Тгаіl, 2006 року випуску, д.н. [NUMBER], якій є спірним спадковим майном, свідоцтво про право на спадщину відповідачу не видавалось (а.с.148-193 т.1). Таким чином, аналізуючи зібрані у справі докази в їх сукупності, суд дійшов до висновку, що [PERSON] не доведено факт її спільного проживання з [PERSON] однією сім»єю, як жінки та чоловіка, в період з лютого 2009 року по день його смерті [INFO] року. Також, не надано доказів того, що у зазначений період вони були пов»язані спільним побутом, мали спільний бюджет та мали взаємні права та обов»язки. та будь-якого права на вказане майно. Враховуючи викладені обставини, підстав для визнання майна, яке належить [PERSON], спільною сумісною власністю та визнання за [PERSON] права власності на ? частину квартири [ADDRESS] та на ? частину автомобіля Nissan Х-Тгаіl, 2006 року випуску, д.н. [NUMBER], також визнання недійсним Свідоцтва про право на спадщину за законом від 17.03.2015 року? виданого державним нотаріусом Прилуцької міської державної нотаріальної контори Домашенко Л.А. на ім»я [PERSON], зареєстрованого в спадковому реєстрі за № 1-831, - суд не вбачає.

Outcome: dismissed