Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-06 00:00:00

02.02.2018 року позивач звернувся до суду з позовом про визнання за ним права власності на транспортний засіб - легковий автомобіль марки "HYUNDAI ACCENT", 2016 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER], кузов [NUMBER], двигун [NUMBER], об'єм двигуна 1396см.куб., вартістю 338600грн. Також позивач просить зняти арешт з цього транспортного засобу - легкового автомобіля, що був накладений постановами Солом'янського районного відділу держаної виконавчої служби міста Київ та приватним виконавцем. В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на те, що між ним та відповідачем було укладено договір фінансового лізингу №0141, відповідно до якого відповідач зобов'язаний був придбати, зареєструвати та передати у користування позивачу транспортний засіб, а позивач зобов'язаний був сплатити передбачені договором лізингові платежі, які позивач виконав та здійснив усі передбачені договором платежі, що підтверджується актом приймання-передачі товару, відповідно до якого сторони підтвердили , що Відповідач - ТОВ "Лізингова компанія "АВТО ЛАЙФ", не має жодних претензій до Позивача. Тому, 08.08.2017 року між сторонами був укладений договір купівлі-продажу, відповідно до якого предмет лізингу, що перебував у праві користування позивача, був ним спеціально придбаний за попереднім договором фінансового лізингу №0141 від 29.08.2016 року за викупною вартістю, що складає 5040,43грн., а покупець зобов'язується прийняти товар та зареєструвати право власності у встановленому порядку. Позивач отримав увесь пакет документів, що дає можливість зняти з обліку транспортний засіб та оформити право власності на даний автомобіль, проте на дату звернення до Регіонального сервісного центру МВС з відповідною заявою на оформлення права власності на предмет лізингу, отримав відмову на підставі того, що на цей автомобіль накладений арешт, що робить неможливим реалізацію законного права власника даного майна, тому він злущений звернутися до суду. Відповідач, повідомлений належним чином про час та місце судового засідання, до суду не з'явився, не надав суду заперечень або пояснень щодо предмету та підстав позову. Позивача надав суду заяву, якою підтримав позовні вимоги, просив суд розглянути справу за його відсутністю, задовольнивши позов в повному обсязі, погоджуючись на ухвалення судом рішення заочно, що відповідає положенням ст.280 ЦПК України. Вивчивши надані суду документи та матеріали, всебічно і повно з'ясувавши усі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, що мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку, що справа підлягає заочному розгляду, а позовні вимоги підлягають задоволенню, - за наступних підстав. Згідно матеріалів, наданих суду позивачем, 29.08.2016 року між позивачем та відповідачем був укладений договір фінансового лізингу №0141 , згідно якого відповідач зобов'язаний був придбати, зареєструвати та передати у користування позивачу транспортний засіб , а позивач зобов'язаний був сплатити передбачені договором лізингові платежі (а.с.8-16). Згідно акту приймання - передачі предмету лізингу від 24.09.2016 року, позивач, виконавши усі умови, що були передбачені укладеним правочином, отримав транспортний засіб легковий автомобіль марки "HYUNDAI ACCENT", 2016 року випуску, реєстраційний номер - [NUMBER], кузов - [NUMBER], двигун - [NUMBER], об'єм двигуна - 1396см.куб., вартістю - 33600грн. (а.с.17). Згідно акту приймання-передачі товару за договором фінансового лізингу №0141 від 29.08.2016 року, позивач належним чином виконав узяті на себе зобов'язання за договором та здійснив сплату всіх передбачених договором лізингових платежів, відповідно до якого сторони підтвердили, що відповідач не має до позивача жодних претензій (а.с.19). 08.08.2017 року сторонами було укладено договір купівлі-продажу, відповідно якого предмет лізингу, що перебував у праві користування позивача, був ним спеціально придбаний за попереднім договором фінансового лізингу №-141 від 29.08.2016 року за викупною вартістю, що складає 5040,43грн., а позивач зобов'язується прийняти товар та зареєструвати право власності у встановленому порядку (а.с.20). Відповідно до ст.638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. Як передбачено ч.1ст.639 ЦК України договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Згідно ч.1, 2 ст.640 ЦК України договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції. Якщо відповідно до акту цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дії. Стаття 655 ЦК України передбачає, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Згідно ч.1ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Відповідно до ст.220 ЦК України, якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається. Згідно з абз.3 п.13 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» №9 від 06 листопада 2009 року, при розгляді таких справ суди мають з'ясувати, чи підлягає правочин обов'язковому нотаріальному посвідченню, чому він не був нотаріально посвідчений, чи дійсно сторона ухилилася від його посвідчення та чи втрачена така можливість, а також чи немає інших підстав нікчемності правочину. Про укладення зазначеного договору свідчить сам факт передачі автомобіля позивачу, наступне його володіння, розпорядження, підписана обома сторонами угода та акт приймання-передачі автомобіля. Таким чином, сторони досягли домовленості щодо всіх істотних умов договору і виконали їх належним чином, здійснивши передачу автомобіля від продавця покупцю. Обставини, що створюють наслідки у вигляді недійсності укладеного сторонами договору купівлі-продажу автомобіля, - не вбачаються. Крім цього, судом встановлено, що згідно листа від 16.10.2017 року за №3429, відповідач не може зняти з обліку цей транспортний засіб та передати його позивачу у право власності, у зв'язку з наявним арештом на майно Відповідача - Товариства, також у Відповідача відсутні будь-які претензії до позивача, тому йому запропоновано звернутися до суду. На підставі того, що на автомобіль позивача накладено арешт, він опинився у такому становищі, що не може розпорядитися майном, за яке заплатив великі гроші і яке фактично належить йому з 08.08.2017 року. Частиною 1 ст. 321 ЦК України передбачено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ч.1 ст.328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. При цьому, право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ст.391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. В силу ст. 392 ЦК України, власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою. Відповідно до ч.1ст.56 Закону України «Про виконавче провадження» арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Відповідно до ч.1ст.59 Закону України «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. Частиною 2 ст.59 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що у разі набрання законної сили судовим рішенням про зняття арешту з майна боржника арешт з такого майна знімається згідно з постановою виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини. Отже, оцінивши досліджені у судовому засіданні докази в їх сукупності, враховуючи, що суд дійшов висновку про визнання за позивачем права власності на автомобіль, тому позовні вимоги про зняття арешту з даного автомобіля також підлягають задоволенню, оскільки арешт був накладений на спірне майно як на таке, що належить Відповідачу, хоча насправді, як встановлено судом - належить Позивачу, який не є боржником стосовно цього майна. На підставі ст.ст.203,209,321,328,629,655 ЦК України,

Outcome: approved