Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-05 00:00:00

Позивач звернувся з позовом про відшкодування шкоди з відповідача 30 673,15 грн. в порядку регресу. Позов мотивує тим, що 19 березня 2009 року [PERSON] керуючи автомобілем у м. Львові, здійснив наїзд на пішохода [PERSON], в результаті чого остання отримала тілесні ушкодження. Вироком Сихівського районного суду м. Львова від 02.10.2009р. [PERSON] визнаний винними у вчиненні даного ДТП і його засуджено за ч. 2 ст. 286 КК України. Даний випадок, що стався з [PERSON] 19.03.2009 р., визнаний такий, що пов'язаний з виробництвом, про що складено акти за формами Н-5 та Н-1. Відповідно до виписки із акту огляду МСЕК серії ЛВА №026211 [PERSON] встановлено 100 % стійкої втрати працездатності. Постановами начальника Відділення ВД ФССНВ у м. Львові та на підставі Закону України Про загальнообовязкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності [PERSON] призначено щомісячну виплату у відшкодування втраченого заробітку в розмірі 100% від середнього заробітку щомісячно. Покликається на те, що потерпілій [PERSON] відділенням ВД ФССНВ у м. Львові було відшкодовано шкоду, завдану її здоровю діями відповідача за період з 01 червня 2011 року по 30 вересня 2013 року на загальну суму 30 673,15 грн. (тридцять тисяч шістсот сімдесят три гривні 15 копійок). Вважає, що оскільки шкода, що була завдана потерпілій, внаслідок злочинних дій відповідача їй повністю виплачена Фондом соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань. Відповідач повинен відшкодувати такі виплати Фонду, виходячи з того, що правовідносини з яким не охоплюються сферою загальнообовязкового державного соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань, то витрачені позивачем кошти є шкодою в розумінні ст. 1166 ЦК України. Тому, на підставі ст.1191 ЦК України просить стягнути з відповідача в порядку регресу 30673,15 грн. (тридцять тисяч шістсот сімдесят три гривні 15 копійок)- суму завданих збитків. Як на підставу задоволення позовних вимог позивач посилається на статті 1166, 1191 ЦК України, статтю 11 Основи законодавства України про загальнообов'язкове державне соціальне страхування, статті 2,6,13,14 Закону України Про загальнообовязкове державне соціальне страхування В судове засідання представник позивача не зявився, подав заяви, згідно яких позов підтримує в повному обсязі, розгляд справи просить проводити без його участі (а.с.106,108.110,111,112) Відповідач в судові засідання не зявилися, однак представник відповідача - [PERSON] подав заяву про розгляд справи без його участі ( а.с. 107), а тому відповідно до ч. 4 ст. 169 ЦПК України, суд вважає за можливе провести судове засідання у відсутності сторін на підставі доказів, які знаходяться в матеріалах справи. Дослідивши та перевіривши матеріали справи, оцінивши в сукупності зібрані по справі докази, вирішуючи спір в межах заявлених позовних вимог, суд вважає, що в задоволенні позову слід відмовити, виходячи з таких мотивів. В судовому засіданні встановлено, що 19 березня 2009р. [PERSON] керуючи автомобілем ДЕО Ланус на вул. Луганській пр. Ч. Калини у м. Львові, порушуючи ПДР України, здійснив наїзд на пішохода [PERSON], спричинивши їй тяжкі тілесні ушкодження. Вироком Сихівського районного суду м. Львова від 02.10.2009 р. [PERSON] визнаний винний за ч. 2 ст. 286 КК України та призначено йому покарання пять років позбавлення волі без позбавлення права керувати транспортними засобами. На підставі ст. 75 КК України звільнено засудженого від відбування покарання з випробуванням та призначено іспитовий строк терміном на 2 роки. Також, Вироком суду з [PERSON] стягнуто в користь [PERSON] завдану матеріальну шкоду в сумі 1471 грн. та моральну шкоду в сумі 20000 грн. Відповідно до Акту розслідування нещасного випадку, що стався 19.03.2009р., визнаний такий, що пов»язаний з виробництвом і на нього складено Акт №1 про нещасний випадок, повязаний з виробництвом (а.с.11-14) Згідно виписки з Акту огляду МСЕК від 18.07.2011р. [PERSON] встановлено першу групу інвалідності (а.с.9). На підставі Постанов Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань від 15.12.2011р., 09.08.2011р., 28.03.2012р., 29.03.2013р., призначались страхові виплати (а.с.5-8) Позивач здійснив виплату [PERSON] страхового відшкодування в період з 01.06.2011року по 30.09.2013 року на загальну суму 30 673,15 грн., що підтверджується розрахунком (а.с. 4) Статтею 4 Основ законодавства України про загальнообов'язкове державне соціальне страхування до видів загальнообов'язкового державного соціального страхування віднесено страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності. Згідно з преамбулою Закону «Про загальнообовязкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» страхування від нещасного випадку є самостійним видом загальнообовязкового державного соціального страхування, за допомогою якого здійснюється соціальний захист, охорона життя та здоровя громадян у процесі їх трудової діяльності. На підставі ст. 46 Закону України «Про загальнообовязкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» Фонд провадить збір та акумулювання страхових внесків, має автономну, незалежну від будь-якої іншої, систему фінансування, яке здійснюється за рахунок: внесків роботодавців: для підприємств з віднесенням на валові витрати виробництва, для бюджетних установ та організацій з асигнувань, виділених на їх утримання та забезпечення; капіталізованих платежів, що надійшли у випадках ліквідації страхувальників у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України; прибутку, одержаного від тимчасово вільних коштів Фонду на депозитних рахунках; коштів, одержаних від стягнення відповідно до цього Закону штрафів і пені зі страхувальників, штрафів з працівників, винних у порушенні вимог нормативних актів з охорони праці, а також адміністративних стягнень у вигляді штрафів з посадових осіб підприємств, установ, організацій, фізичних осіб, які використовують найману працю, передбачених КпАП; добровільних внесків та інших надходжень, отримання яких не суперечить законодавству. Відповідно до ч. 2 ст. 999 ЦК України до відносин, що випливають із обов`язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства. Відповідно до статті 993 ЦК України до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки. Загальні умови відшкодування шкоди визначені статтею 1166 ЦК України, яка передбачає, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Згідно з частиною першою статті 1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. Закон України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності" не передбачає права Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України, який здійснив страхову виплату застрахованій особі за договором особистого соціального страхування, зворотної вимоги до винної особи. Таке право, про яке зазначено в статті 993 ЦК України, до страховика переходить лише в разі сплати ним страхового відшкодування за договором майнового страхування. Здійснення Фондом соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України страхової виплати застрахованій особі за договором особистого соціального страхування не є шкодою в розумінні статті 1166 ЦК України, а отже, Фонд не є особою, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, і тому згідно із частиною першою статті 1191 ЦК України не набуває права зворотної вимоги до винної особи. Правильно встановивши, що винним у настанні нещасного випадку на виробництві з потерпілою [PERSON] є відповідач, у звязку з чим відділення Фонду виплатило їй страхове відшкодування та не врахувало, що здійснювані й відшкодовані Фондом соціальні послуги та виплати є його обовязком у разі настання страхового випадку. Таким чином, Фонд соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України, як страховик за обовязковим особистим страхуванням, не має права вимоги до особи, відповідальної за заподіяння шкоди потерпілому, а тому підстави для задоволення позову відсутні.

Outcome: dismissed