Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-22 00:00:00

ПУБЛІЧНЕ АКЦІОНЕРНЕ ТОВАРИСТВО «ПЕРШИЙ УКРАЇНСЬКИЙ МІЖНАРОДНИЙ БАНК» (далі - ПАТ «ПУМБ») звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості по кредитному договору, вказуючи, що між Публічним акціонерним товариством «Банк Ренесанс Капітал» та [PERSON] 27.05.2013 року на підставі кредитного договору № 26252028967126 видано кредит у сумі 6800 грн. 19.07.2016 р. Публічне акціонерне товариство «Банк Ренесанс Капітал» припинилося шляхом приєднання до Публічного акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний Банк». ПАТ «ПУМБ» є правонаступником усіх прав та зобов`язань Публічного акціонерного товариства «Банк Ренесанс Капітал». На баланс ПАТ «ПУМБ» внаслідок приєднання Публічного акціонерного товариства «Банк Ренесанс Капітал» була передана заборгованість за кредитним договором. Відповідач не виконує свої кредитні зобов`язання належним чином довготривалий строк. Заборгованість відповідача перед позивачем станом на 14.12.2018 р. складає 55751,87 грн., з яких: 5794,33 грн. - заборгованість за кредитом; 6577,66 грн. - заборгованість за комісією; 43379,88 грн. - штрафні санкції. Позивач просить стягнути з [PERSON] на їх користь заборгованість у сумі 55751,87 грн. та 1762,00 грн. судових витрат у виді сплаченого судового збору. Ухвалою Вільногірського міського суду Дніпропетровської області від 12.02.2019 року у справі відкрито спрощене позовне провадження з повідомленням (викликом) сторін, сторонам роз`яснені їх процесуальні права та обов`язки. 01.03.2019 року відповідачка направила на адресу суду відзив, в якому заперечуючи проти позовних вимог зазначила, що нею дійсно був укладений кредитний договір від 27.05.2013 року № 26252028967126, однак зазначений договір був укладений не з позивачем, а з АТ «Банк Ренесанс Капітал». Ані позивач, ані АТ «Банк Ренесанс Капітал» до цього часу не повідомляли її письмово про заміну сторони в зобов`язанні, і що її зобов`язання за кредитним договором № 262520289967126 від 27.05.2013 року, передані новому кредитору-позивачу, а без наявності такого повідомлення, вимоги про виконання нею зобов`язань за кредитним договором, є безпідставними, оскільки відповідно до п. 13 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» кредитодавець зобов`язаний повідомити споживача про передачу третій стороні своїх прав за договором про надання споживчого кредиту. Крім того, відповідно до ч. 2 ст. 516 та ч. 2 ст. 517 ЦК України, якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. Боржник має право не виконувати свого обов`язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов`язанні. До того ж, відповідно до п. 7 ст. 11 Закону України "Про захист прав споживачів" кредитодавцю забороняється вимагати повернення споживчого кредиту, строк давності якого минув. Таким чином у позивача строк на право вимоги щодо повернення нею кредиту виник з 26.06.2014 року, приймаючі до уваги, що останній платіж вона зробила 25.06.2014 року то строк відповідно сплив 26.06.2017 року. Тобто звернувшись з позовом до суду в грудні 2018 року, позивач пропустив трирічний строк позовної давності більше чим на рік. Обставини пропущення позивачем строку позовної давності за вимогою за кредитним договором від 27.05.2013 року № 26252028967126 встановлені рішенням Вільногірського міського суду Дніпропетровської області від 30.11.2018 року у справі № 174/651/18 (набрало законної сили 03.01.2019 року) за її позовом до позивача та приватного нотаріуса про визнання таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис нотаріусу від 20.11.2017 року, про стягнення з неї на користь позивача заборгованості за кредитним договором від 27.05.2013 року № 26252028967126. В мотивувальній частині рішення суд встановив факт, що станом ще на 20.11.2017 року, трирічний строк позовної давності за кредитним договором вже був позивачем пропущений. На підставі зазначеного, відповідачка просить застосувати строк позовної давності до позовних вимог позивача за цим позовом. Крім цього в пункті 3 пропозиції укласти договір карткового рахунку та договір страхування (оферта) від 27.05.2013 року зазначено, що складовою частиною договору карткового рахунку є Правила користування платіжними картками Банку та Тарифи з ведення та обслуговування карткових рахунків. В підписаній нею пропозиції укласти договір карткового рахунку від 27.05.2013 року, не зазначено, ким вищевказані Правила та Тарифи розроблені та коли, як і не має ніяких посилань на їх розробника, до того ж, вона не була з ними ознайомлена та їх не підписувала. Відповідно до правової позиції, висловленої Верховним Судом України в постанові від 22 березня 2017 року у справі № 521/8743/14-ц посилання на внутрішні документи банка (правила, положення і т. д.), які не були підписані позичальником як додаток до договору і які містять умови надання, користування банківським кредитом, не мають юридичного значення та юридичних наслідків. Такі документи не є частиною договору і не можуть бути використані судами про визнання умов кредитного договору, зокрема порядку його повернення, оскільки не можливо ідентифікувати, чи саме з цими умовами та правилами погоджувався позичальник, при отриманні банківської карти. Крім цього позивач посилається в обґрунтування суми яка підлягає стягненню з неї за кредитним договором, виключно на зроблений ним розрахунок заборгованості, не надавши належних первинних бухгалтерських документів в обґрунтування боргу. В свою чергу Верховний Суд висловив правову позицію в постанові від 08.05.2018 року у справі № 315/353/17, що сам по собі розрахунок заборгованості, здійснений банком, за умови невизнання її розміру відповідачем, не може бути єдиним та безумовним доказом розміру наявної заборгованості за кредитним договором. На підставі викладеного, просить відмовити в задоволенні позову у повному обсязі. (а.с. 65-66). В судовому засіданні представник позивача вимоги позовної заяви підтримав в повному обсязі, додатково пояснив, що клопотання відповідачки щодо застосування строків позовної давності задоволенню не підлягає, оскільки останній платіж нею здійснено у 2018 році, тому строк позовної давності не пропущено. Правонаступництво підтверджується витягом і випискою із статуту, повідомлення про це було вручено відповідачу, що підтверджується випискою по сайту пошти, що вважає належним доказом. Просить позов задовольнити. Представник відповідача позов не визнав, підтримав наданий відзив на позовну заяву, просить у задоволенні позовних вимог відмовити. Пояснив, що позивачем пропущено строк позовної давності, оскільки суми які зараховано в рахунок погашення боргу в вересні-листопаді 2018 року не сплачувались особисто відповідачкою, а були примусово стягнуті та зараховані державною виконавчою службою при виконанні нотаріального напису, який рішенням Вільногірського міського суду Дніпропетровської області визнано таким, що не підлягає виконанню. Самою відповідачкою здійснено останній платіж 25.06.2014 року, тому позивачем пропущено строк позовної давності. Просить у позові відмовити. Вислухавши представників сторін, дослідивши письмові докази по справі, суд дійшов висновку, що у задоволенні позову слід відмовити по наступним підставам. Так, факт перебування Публічного акціонерного товариства «Банк Ренесанс Капітал» [PERSON] у договірних відносинах підтверджується пропозицією укласти Договір карткового рахунку [NUMBER] та договір страхування від 27.05.2013 року, згідно з яким відповідачка отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку (а.с. 40), та отримала кредитну картку № [NUMBER] , що підтверджено копією розписки [PERSON] від 27.05.2013 року (а.с. 39) і стороною відповідача не заперечується. ПАТ «ПУМБ» є правонаступником всіх прав та зобов`язань ПАТ «БАНК РЕНЕСАНС КАПІТАЛ», в результаті реорганізації АТ «БАНК РЕНЕСАНС КАПІТАЛ» шляхом приєднання до Банку, згідно рішення загальних зборів акціонерів Банку та згідно рішення єдиного акціонера АТ «БАНК РЕНЕСАНС КАПІТАЛ», що підтверджено статутом ПАТ «ПУМБ» (а.с. 52-53). Згідно наданого позивачем розрахунку, [PERSON] станом на 14.12.2018 року має заборгованість у розмірі у розмірі 55751,87 грн., яка складається з наступного: 3265,44 грн. - прострочена заборгованість за сумою кредиту; 6366,34 грн. - прострочена заборгованість за процентами; 2528,89 грн. - строкова заборгованість за сумою кредиту; 211,32 грн. - строкова заборгованість за процентами; 43379,88 грн. - неустойка за порушення зобов`язань по кредиту (а.с. 44-46). Відповідно до ч.1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ст. статтею 1055 ЦК кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним. Відповідно до ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Статтею 611 ЦК України визначено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Відповідно до ч. 1 ст. 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Статтею 628 Цивільного кодексу України визначено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. За вимогами ст. 638 Цивільного кодексу України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. Частиною 1 та 2 ст. 639 Цивільного кодексу України визначено, що договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. У відповідності з частинами 1, 2 статті 207 ЦК, яка регулює правила додержання письмової форми правочинів, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства, та скріплюється печаткою. Верховний Суд України у справі № 6-16цс15 від 11 березня 2015 року висловив правову позицію з приводу того, що за частинами першою, другою статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний стороною (сторонами). Зазначена правова позиція міститься і в постанові Верховного суду України від 22 березня 2017 року (справа № 6-2320цс16). Разом з тим, як встановлено в судовому засіданні, 27.05.2013 року відповідачем підписана пропозиція укласти Договір карткового рахунку до договір страхування, в якій [PERSON] погодилася з тим, що вона ознайомлена в письмовій формі з інформацією про умови кредитування Карткового рахунку, Правилами користування платіжними картками Банку та Тарифами (а.с. 5), факт підписання вказаної пропозиції та отримання від АТ «БАНК РЕНЕСАНС КАПІТАЛ» кредитних коштів відповідачем не заперечується. В той же час, позивачем не надано доказів того, що відповідачка на час укладення кредитного договору ознайомлювалася з умовами кредитування Карткового рахунку, Правилами користування платіжними картками та тарифами, ці документи до позовної заяви не долучені, тому факт того, що на час укладення даної угоди сторони досягли згоди щодо усіх її істотних умов, позивачем не доведено. Відповідачка в наданих заявах по суті справи просить про застосування строку позовної давності, що підтримав в судовому засіданні її представник. Відповідно до ч. 1ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Згідно ч. 1ст. 257 цього Кодексу загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. У відповідності до п. 1 ч. 2 ст. 258 ЦК України позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). Як зазначено у ст. 259 ЦК України, позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі. За змістом ч. 1ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За правилом ч. 1ст. 264 цього Кодексу перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку. Частиною 2 цієї статті передбачено, що позовна давність переривається у разі пред`явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач. Відповідно до ст. 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Таким чином, у разі неналежного виконання позичальником зобов`язань за кредитним договором, позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та відсотків за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу. Згідно зі статтею 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги. За змістом ч.3 ст.267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Згідно правової позиції Верховного Суду України у справі за № 6-1457цс16, правила переривання перебігу позовної давності застосовуються судом незалежно від наявності чи відсутності відповідного клопотання сторін у справі, якщо в останніх є докази, що підтверджують факт такого переривання. До дій, що свідчать про визнання боргу або іншого обов`язку, можуть, з урахуванням конкретних обставин справи, належати, зокрема, часткова сплата боржником або з його згоди іншою особою основного боргу та/або сум санкцій. При цьому якщо виконання зобов`язання передбачалося частинами або у вигляді періодичних платежів і боржник вчинив дії, що свідчать про визнання лише певної частини (чи періодичного платежу), то такі дії не можуть бути підставою для переривання перебігу позовної давності стосовно інших (невизнаних) частин платежу. Суди повинні дослідити графік погашення кредитної заборгованості та встановити чи передбачають умови кредитного договору виконання зобов`язання частинами або у вигляді періодичних платежів, і у випадку вчинення боржником оплати чергового платежу, чи не свідчить така дія про визнання лише певної частини боргу, а відтак така не може бути підставою для переривання перебігу позовної давності стосовно інших (невизнаних) частин платежу. Переривання строку позовної давності на підставі наданих лише банком розрахунків без надання квитанцій, касових ордерів та іншого підтвердження щодо здійснення платежу особисто відповідачем не є підставою для переривання строку позовної давності. Відповідно до ч.ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Рішенням Вільногірського міського суду Дніпропетровської області від 30.11.2018 року у справі № 174/651/18, 2/174/395/2018 за позовом [PERSON] до Публічного акціонерного товариства «Перший Український міжнародний банк», приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Хари Н.С. про захист прав споживача шляхом визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, яке набрало законної сили 03.01.2019 року, встановлено факт пропуску позивачем строку позовної давності за вимогою за кредитним договором від 27.05.2013 року № 26252028967126. (а.с. 86-89) Кредитні кошти надавались відповідачу 27.05.2013 року строком на 36 місяців, тобто строк договору закінчився 27.05.2016 року, що підтверджується пропозицією підписаною сторонами 27.05.2013 року, останній платіж відповідачкою особисто здійснено 25.06.2014 року, факт здійснення платежів у вересні-листопаді 2018 року відповідачка заперечує, а позивачем не надано будь-яких доказів на підтвердження сплати відповідачкою вказаного платежу особисто, тому суд вважає, що у даному випадку не мало місце переривання перебігу позовної давності, з позовом до суду позивач звернувся лише 03.01.2019 року, тобто з пропуском строку позовної давності, встановленого законом, про застосування якого просить відповідачка. При таких обставинах, суд вважає необхідним застосувати до спірних правовідносин загальний трирічний строк позовної давності, що в силу вимог ст.267 ЦК України є правою підставою для відмови у задоволенні позову. Таким чином, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову ПАТ «ПУМБ» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором в зв`язку із спливом позовної давності у спорі. Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України понесені позивачем і документально підтверджені судові витрати у вигляді сплаченого судового збору у розмірі 1762 грн. 00 коп. слід покласти на позивача. На підставі ст.ст. 256, 257, 267, 525, 526, 554, 610, 611, 612, 615, 625, 651, 1050, 1054 ЦК України та

Outcome: dismissed