Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-23 00:00:00

10 лютого 2016 року [PERSON] звернулась до Жовтоводського міського суду із вище зазначеним позовом та просить ухвалити судове рішення, яким стягнути з відповідача на її користь майнову шкоду в сумі 110 700 грн. завдану внаслідок пошкодження автомобіля "Тойота Кемрі" АЕ 1113 КМ, та судові витрати. 22 грудня 2016 року [PERSON] надала уточнену позовну заяву, де просить окрім майнової шкоди, стягнути з відповідача завдану їй моральну шкоду в сумі 50 000 грн. Свій позов обґрунтувала тим, що 01.11.2013 року вона з відповідачем уклала договір довгострокового зберігання з помісячною оплатою і здала на зберігання належний їй транспортний засіб «Тойота Кемрі» АЕ 1113 КМ на автостоянці №2 ТОВ «Побут», яка розташована за адресою м. Жовті Води вул. Кропоткіна, 10. На підтвердження виконання умов договору довгострокового зберігання її автомобіля відповідачем протягом двох років, щомісячно отримувались від неї кошти, які вона сплачувала за довготривале зберігання автомобіля, а відповідачем надавались їй відповідні чеки. 21 лютого 2014 року о 04 годині 20 хв. На автостоянці №2 ТОВ «Побут» по вул. Кропоткіна, 10 в м. Жовті Води, з незалежних від неї причин сталася пожежа, внаслідок чого її автомобіль «Тойота Кемрі» згорів. З даного приводу порушено кримінальне провадження 21.02.2014 року, яке розпочато за попередньою правовою кваліфікацією за ч.2 ст. 194 КК України (умисне знищення або пошкодження чужого майна, вчинене шляхом підпалу». Згідно з висновком про причину виникнення пожежі від 21.02.2014 року, затвердженим Головним інспектором Жовтоводського міського відділу Державного управління ДСНС в Дніпропетровській області встановлено, що причиною пожежі є підпал, а осередок пожежі знаходився під автомобілем «Тойота Кемрі». В ході розслідування, на сьогоднішній день, осіб вчинивши підпал, встановити не вдалось і на сьогодні вони невідомі. Вважає, що відповідач повинен був вжити усіх необхідних заходів, встановлених договором, законом, іншими актами цивільного законодавства для забезпечення схоронності його автомобіля, однак відповідач допустив знаходження сторонніх осіб на території автостоянки №2 та знаходження пляшок з легкозаймистою рідиною, поряд з її автомобілем, припустився відсутності засобів пожежогасіння, внаслідок чого має відповідати за цим позовом за пошкодження її автомобіля, прийнятого на зберігання та відшкодувати завдану їй майнову шкоду у розмірі 110700 грн. та моральну шкоду в сумі 50000 грн. У судове засідання сторони не зявились, надали заяви кожен окремо, про закінчення розгляду справи без їх участі. В минулих судових засіданнях представники позивачки позов підтримали з підстав викладених вище та просили позов задовольнити в повному обсязі. При цьому, представник позивача - [PERSON], суду пояснив, що спірний автомобіль було продано за 5 000 грн. Висновку про вартість пошкодженого майна він не має. Спірний автомобіль мав автоматичну коробку передач та на стоянці він був поставлений на паркінг. Представник відповідача адвокат [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнав пояснивши, що працівники автостоянки, які знаходились на чергуванні у той час, коли загорівся автомобіль позивачки, виконали свої посадові обовязки і діяли адекватно в залежності від тієї ситуації, яка склалась. Але вони не могли передбачити, що невідома особа скоїть злочин та навмисно здійснить підпал автомобіля саме позивачки. Твердження позивача, про те, що її автомобіль відновленню не підлягає нічим не підтверджені, будь-яких експертних висновків, стосовно того, що дійсно автомобіль не підлягає відновленню суду не надано. З відповіді, наданої територіальним сервісним центром №1243 регіонального сервісного центру МВС України в Дніпропетровській області вбачається, що спірний транспортний засіб 13.05.2016 року був проданий [PERSON] за 40 000 грн. Таким чином позивач отримав компенсацію за відновлювальний ремонт від третьої сторони, якій був проданий автомобіль. До того ж в договорі купівлі-продажу зазначено, що автомобіль цілковито відповідає всім технічним умовам, які дозволяють використовувати його за первісним призначенням, а тому вимагати відшкодування вартості автомобіля в повному обсязі не має жодних підстав. Позивач не надав суду жодних експертних висновків стосовно вартості відновлювального ремонту. Також, позивач не надала доказів, щодо спричиненої їй моральної шкоди. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, чи в разі якщо відповідно до положень цього кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд вислухавши доводи сторін, повно, всебічно та об'єктивно дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази у їх сукупності, вважає що у задоволенні позову необхідно відмовити з огляду на наступне. В силу ч. 1 ст. 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов'язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв'язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Відповідно до ч. 1 ст. 936 ЦК України за договором зберігання одна сторона (зберігач) зобов'язується зберігати річ, яка передана їй другою стороною (поклажодавцем), і повернути її поклажодавцеві у схоронності. В силу ч. 2 ст. 936 ЦК України договором зберігання, в якому зберігачем є особа, що здійснює зберігання на засадах підприємницької діяльності (професійний зберігач), може бути встановлений обов'язок зберігача зберігати річ, яка буде передана зберігачеві в майбутньому. Згідно ч. 3 ст. 936 ЦК України договір зберігання є публічним, якщо зберігання речей здійснюється суб'єктом підприємницької діяльності на складах (у камерах, приміщеннях) загального користування. За змістом ч. 2 ст. 977 ЦК України за договором зберігання транспортного засобу в боксах та гаражах, на спеціальних стоянках зберігач зобов'язується не допускати проникнення в них сторонніх осіб і видати транспортний засіб за першою вимогою поклажодавця. Відповідно до п. 27 Правил зберігання транспортних засобів на автостоянках, затверджених постановою Кабінету міністрів України № 115 від 22.01.1996, автостоянки гарантують схоронність транспортних засобів, прийнятих на зберігання згідно з цими Правилами, а у разі їх зникнення, розукомплектування чи пошкодження під час зберігання несуть відповідальність у встановленому законодавством порядку. В силу ч.ч. 1, 2 ст. 950 ЦК України за втрату (нестачу) або пошкодження речі, прийнятої на зберігання, зберігач відповідає на загальних підставах. Професійний зберігач відповідає за втрату (нестачу) або пошкодження речі, якщо не доведе, що це сталося внаслідок непереборної сили, або через такі властивості речі, про які зберігач, приймаючи її на зберігання, не знав і не міг знати, або внаслідок умислу чи грубої необережності поклажодавця. Статею 951 ЦК України встановлено, що збитки, завдані поклажодавцеві втратою (нестачею) або пошкодженням речі, відшкодовуються зберігачем: у разі втрати (нестачі) речі - у розмірі її вартості; у разі пошкодження речі - у розмірі суми, на яку знизилася її вартість. Якщо внаслідок пошкодження речі її якість змінилася настільки, що вона не може бути використана за первісним призначенням, поклажодавець має право відмовитися від цієї речі і вимагати від зберігача відшкодування її вартості. На правовідносини, що виникають на підставі договорів зберігання транспортних засобів, поширюється чинність Правил зберігання транспортних засобів на автостоянках, які затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 22.01.96 р. № 115 , зокрема, згідно п.17 даних правил встановлено, що транспортні засоби, що знаходяться на автостоянках, повинні бути зачинені на замки, зняті з гальм та передач і зафіксовані від довільного руху. Автостоянки мають бути забезпечені необхідними технічними пристроями для фіксації транспортних засобів. Судом встановлено, що 01.11.2013 року між [PERSON] та ТОВ «Побут» було укладено договір довгострокового зберігання належного позивачці автомобіля «Тойота Кемрі» АЕ 1113 КМ на автостоянці №2 ТОВ «Побут», яка розташована за адресою м. Жовті Води вул. Кропоткіна, 10 з помісячною оплатою в сумі 210 грн. З 01.02.2014р. по 01.03.2014 року був вибитий чек №5903 на суму 210 грн. /а.с.9/. Згідно витягу з кримінального провадження № 12014040220000219, 21.02.2014 року приблизно о 04 годині 20 хв. невідома особа знаходячись на території автостоянки, розташованої по вул. Кропоткіна, №10 в м. Жовті Води Дніпропетровської області, шляхом підпалу, пошкодила автомобіль марки «Тойота Кемрі» чорного кольору, державний знак [NUMBER], який належить [PERSON], а також вогнем було частково пошкоджено автомобіль марки «ВАЗ 2106» світло-зеленого кольору, державний знак [NUMBER], який перебував поряд з автомобілем «Тойота Кемрі» та належить [PERSON]. /а.с.10/ Про дану подію було складено акт про пожежу та даний висновок про причину пожежі де встановлено, що осередок пожежі знаходився під автомобілем «Тойота Кемрі» та розповсюдився на легковий автомобіль ВАЗ 2106, що знаходився поруч. Між автомобілями «Тойота Кемрі» та ВАЗ 2106 виявлено одну пластикову пляшку з залишками легкозаймистих рідин. Втановлено, що причиною пожежі є підпал. /а.с.19/ Висновком експерта від 21.03.2014 року за №70/05-76 встановлено середню (ринкову) вартість транспортного засобу «Тойта Кемрі», 2003 року випуску на підставі довідкової літератури станом на 21.02.2014 року складає 110700 грн. /а.с 20-22/ Питання про вартість відновлюваних робіт автомобіля та питання чи підлягає пошкоджений пожежею автомобіль відновлювальному ремонту експерту не ставились. Також, експерту пошкоджений автомобіль для огляду не був наданий. Отже, доказів суми матеріальних збитків, завданих позивачці суду не надані. Крім того згідно договору купівлі-продажу транспортного засобу від 13.05.2016 року за № 6342/11/26 посвідченого адміністратором сервісного центру МВС 6342 в м. Харків [PERSON] продала, а [PERSON], який діє на підставі доручення від [PERSON] прийняв у власність автомобіль «Тойота Кемрі» 2003 року випуску № кузова JTDBE38KX30195042 АЕ 1113КМ. Згідно п.1.3 транспортний засіб оглянутий покупцем. Покупець стверджує, що володіє достатньою інформацією про транспортний засіб, що набувається, задоволений його технічним станом та погоджується прийняти його таким, як він є. Під час огляду транспортного засобу будь-яких дефектів, недоліків, які перешкоджають використанню транспортного засобу за цільовим призначенням, про які не було повідомлено продавцем не виявлено. За домовленістю сторін ціна транспортного засобу складає 40 000 грн. (сорок тисяч гривен) /а.с.161/ Тобто, позивачка скористалась своїм процесуальним правом та продала свою річ за суму за яку вважала необхідною. Свідок [PERSON] суду пояснив, що він працює охоронцем на автомобільній стоянці №2 ТОВ «ПОБУТ». В його обовязки входить охорона автомобілів, обхід стоянки. Камер спостереження на стоянці немає. Приблизно о 07 год. 30 хв. 20.02.2014 року він заступив на добове чергування, о 17 год. 30 хв. прийшов його напарник [PERSON] для чергування в ночну зміну. Ворота на автостоянці зачиняються з 00 год. 00 хв. до 04 год. ранку. Приблизно о 04 год. ранку [PERSON] повідомив, що на автостоянці пожежа. Вони взяли вогнегасник та побігли на місце пожежі. Як зясувалось біля автомобіля «Тойота Кемрі» горіла 6-ти літрова пластикова пляшка з бензином. Спочатку горів асфальт, а потім вогонь перекинувся на автомобіль. Вони з напарником хотіли відштовхнути автомобіль від очагу пожежі, але не змогли, так як автомобіль знаходився на гальмах, або на швидкості. Тоді він почав тушити пожежу вогнегасником, а напарник викликав поліцію та МЧС. Від пожежі [PERSON] отримав опіки. Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмету спору з власної ініціативи. У відповідності до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним по справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті. Відповідно до ст. 263 ЦПК України: судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим кодексом. Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави - ст. 2 ЦПК України. Згідно із ст. 129 Конституції України, одним з основних принципів судочинства, є законність. Принцип законності визначається тим, що суд у своїй діяльності при вирішенні справ повинен правильно застосовувати норми матеріального права до взаємовідносин сторін. Згідно ч. 1, 3 ст. 81 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, визнані судом загальновідомими, не потребують доказування. Подавши свої докази, сторони реалізували своє право на доказування і одночасно виконали обов'язок із доказування, оскільки ст. 81 ЦПК закріплює правило, за яким кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Тобто, процесуальними нормами встановлено як право на участь у доказуванні (ст. 13 ЦПК України), так і обов'язок із доказування обставини при невизнані них сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Крім того, збирання доказів у цивільних справах не є обовязком суду, крім випадків, встановлених цим кодексом. Таким чином судом встановлено що між сторонами існували правовідносини, щодо зберігання транспортного засобу та 21.02.2014 року мала місце пожежа, яка стала причиною пошкодження спірного автомобіля. Однак позивачка посилаючись на те, що в результаті пожежі спірний автомобіль відновленню не підлягає не надала суду належних та допустимих доказів цьому. Також, дане твердження спростовано у суді дослідженим договором купівлі-продажу спірного автомобіля, в результаті, якого, позивач скористалась своїм правом власника та відчужила спірний автомобіль в період розгляду даної справи у суді третій особі. Про вказаний факт продажу автомобіля повноважний представник позивача повідомив тільки після отримання судом даного доказу. Доказів того, що відповідачем не було вжито усіх заходів, встановлених договором, законом, іншими актами цивільного законодавства для належного зберігання автомобіля [PERSON] на автостоянці, а також того, що 21 лютого 2014 року відповідач у нічний час допускав проникнення сторонньої особи на автостоянку, яка здійснила підпал автомобіля позивача, матеріали справи не містять. Натомість судом встановлено поясненнями свідка [PERSON], що він та інший охоронець автостоянки, виконали свої обовязки і вжили усіх заходів, для забезпечення схоронності речі, а пошкодження автомобіля [PERSON] сталося не з вини відповідача, а з вини невстановленої слідством особи, яка здійснила умисний підпал транспортного засобу позивача. Також, судом було встановлено, з пояснень представника позивача та свідка [PERSON] те, що в порушення «Правил зберігання транспортних засобів на автостоянках», автомобіль «Тойота Кемрі» був залишений на автостоянці на швидкості або на гальмах внаслідок чого працівники автостоянки не змогли відштовхнути його від осередку пожежі. Таким чином вимоги позивача щодо відшкодування матеріальної шкоди задоволенню не підлягають. Що стосується відшкодування моральної шкоди, то необхідно зазначити наступне. Згідно з положеннями ст. 611 ЦК України відшкодування моральної шкоди, завданої порушенням договірних зобов'язань, може мати місце лише у випадках, передбачених договором чи законом. Договором зберігання автотранспортного засобу відшкодування такої шкоди не передбачено. Стаття 1167 ЦК, на яку посилається позивач, не може поширюватися на випадки заподіяння моральної шкоди порушенням зобов'язання, оскільки стосується делікту. Неможливим також є відшкодування моральної шкоди на підставі Закону України «Про захист прав споживачів» (хоча сам позивач на нього не посилався), оскільки цей Закон ( ст. 4) допускає відшкодування моральної шкоди споживачу лише в тих випадках, коли вона виникла внаслідок використання небезпечних для його життя і здоров'я товарів (робіт, послуг). Така небезпека передбачає реальну загрозу заподіяння шкоди життю та/або здоров'ю споживача й не включає в себе «звичайні» порушення прав споживачів, не пов'язаних із його життям та здоров'ям. Таким чином, у частині відшкодування моральної шкоди позов не ґрунтується на законі. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed