Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-10 00:00:00

В грудні 2015 р. [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON], [PERSON], [PERSON] про визнання договору купівлі-продажу недійсним. Вказувала на те, що між нею та відповідачем [PERSON] було укладено Договір позики, відповідно до якого вона надала останньому в борг кошти в сумі 55 077 дол. США. У встановлений в договорі строк відповідач свої боргові зобов'язання не виконав, в зв'язку з чим [PERSON] була змушена звернутись до суду. З метою забезпечення, в подальшому, можливості виконання судового рішення Центральним районним судом м. Миколаєва було винесено Ухвалу про забезпечення позову, відповідно до якої було накладено арешт на майно боржника - [ADDRESS]. В подальшому, згідно Рішення Апеляційного суду Миколаївської області від 08.09.2015 р. позовні вимоги [PERSON] було задоволено та стягнуто з [PERSON] на її користь заборгованість за договором в позики в розмірі 46 177 дол. США, що еквівалентно 999 741 грн. 28 коп. Однак, за час розгляду справи в Апеляційному суді, незважаючи на накладення арешту, [PERSON] на підставі нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу від 22.07.2015 р. продав належну йому квартиру [ADDRESS] [PERSON] Яким, 29.07.2015 р., зазначену квартиру було відчужено на користь іншої особи - [PERSON] Оскільки в зв'язку з незаконним відчуженням боржником вказаної квартири стало неможливим виконання рішення суду про стягнення грошових коштів на її користь, позивачка вважає, що договір купівлі-продажу є недійсним. Посилаючись на вищевикладене, позивачка [PERSON] просить суд визнати недійсним договір купівлі-продажу від 22.07.2015 р., квартири [ADDRESS], укладений між [PERSON] та [PERSON], посвідчений ПН ММНО Димовим О.В. за реєстровим № 961. В судовому засіданні представники позивача заявлені вимоги підтримали. Представник відповідача в судовому засіданні позов не визнав, вважаючи його безпідставним. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] в судове засідання не з'явились, повідомлялись судом про розгляд справи належним чином, причини неявки суду не повідомили. Треті особи ПН ММНО Димов О.С. та ПН ММНО Лашина О.П. в судове засідання не з'явився, повідомлявся судом про розгляд справи належним чином. Вислухавши пояснення сторін, дослідивши надані докази, суд встановив наступне. 10.08.2014 р. [PERSON] отримав від [PERSON] грошові кошти в сумі 55 077 дол. США строком до 31.08.2014 р. На підтвердження отримання зазначених коштів відповідачем було надано розписку. Вказана обставина встановлена Рішенням Апеляційного суду Миколаївської області від 08.09.2015 р. по справі № 22-2065 та відповідно до ст. 61 ЦПК України не підлягають доказуванню. В зв'язку з тим, що [PERSON] у встановлений в договорі строк не виконав свої зобов'язання та не повернув суму позики, [PERSON] звернулась з відповідним позовом до суду. 10.09.2014 р. Центральним районним судом м. Миколаєва було винесено Ухвалу, відповідно до якої було вжито заходи по забезпеченню позову [PERSON] до [PERSON] про стягнення боргу за договором позики та накладено арешт на майно, яке належить на праві власності [PERSON], а саме ? частину квартири [ADDRESS], ? частину квартири [ADDRESS], квартиру [ADDRESS] та автомобіль Mazda 6, д/н [NUMBER] до вирішення спору по суті. 22.06.2015 р. Центральним районним судом м. Миколаєва було постановлено Рішення, відповідно до якого в задоволенні позову [PERSON] до [PERSON] про стягнення боргу за договором позики було відмовлено, зустрічний позов [PERSON] про визнання недійсним договору позики - задоволено; скасовано заходи забезпечення позову, застосовані судом. Однак вказане Рішення не набрало законної сили, оскільки було оскаржено позивачкою в апеляційному порядку. Згідно Рішення Апеляційного суду Миколаївської області від 08.09.2015 р. вищезазначене Рішення Центрального районного суду м. Миколаєва скасовано та постановлено нове рішення, яким позов [PERSON] задоволено - стягнуто з [PERSON] на її користь заборгованість за договором позики у розмірі 46 177 дол. США, що еквівалентно 999 741 грн.; в задоволенні зустрічного позову [PERSON] до [PERSON] про визнання недійсними договору позики та розписки - відмовлено. Рішення набрало законної сили. Разом з тим, з пояснень сторін та матеріалів справи встановлено, що за час розгляду справи апеляційним судом, а саме 22.07.2015 р., боржник [PERSON] продав належну йому [ADDRESS] [PERSON] Вищезазначений договір купівлі-продажу був посвідчений ПН ММНО Димовим О.С. 29.07.2015 р. ПН ММНО Лашиною О.П. був посвідчений договір купівлі- продажу вищевказаної квартири, за яким [PERSON] продав її [PERSON] При цьому, зі змісту Листа від 19.01.2016 р. за вих. № 5/01-16 ПН ММНО Лашина О.П. зазначає про те, що при посвідченні договору було перевірено реєстрацію права власності на відчужуване майно за [PERSON], а також перевірено відсутність заборони відчуження квартири. Відповідно до ст. 16 ЦК України визнання правочину недійсним є одним із способів захисту цивільних прав та інтересів. Підстави, умови, правові наслідки недійсності правочинів визначаються нормами гл. 16 ЦК "Правочини". Відповідно до ст.ст. 202-204, 215 правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. Відповідно до ст. ст. 6, 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог зазначеного кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, які є обов'язковими для виконання. У відповідності до ст. 628, 629 ЦК України договір є обов'язковим до виконання сторонами. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. У відповідності до ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Згідно ч. 1 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. В обґрунтування своїх вимог позивачка [PERSON] посилається на те, що в зв'язку з укладенням оскаржуваного нею правочину унеможливлюється виконання в подальшому рішення суду про стягнення грошових коштів на її користь з боржника (продавця за договором купівлі-продажу). Між тим, для визнання правочину недійсним повинна існувати відповідна правова підстава. Такою правовою підставою ЦК визнає факт недодержання однією стороною чи всіма сторонами вимог, встановлених частинами 3, 5, 6 ст. 203 ЦК, тобто вимог волевиявлення учасника правочину щодо настання реальних правових наслідків правочину, тощо. Ускладнення виконання в майбутньому рішення суду не може бути підставою для визнання недійсним договору купівлі-продажу. Тим більше, що позивач не є стороною за цим договором та не має права власності на вказану нерухомість. Відповідно до ст. 2 ЗУ «Про виконавче провадження» примусове виконання рішень покладається на державну виконавчу службу, яка входить до системи органів Міністерства юстиції України. Примусове виконання рішень здійснюють державні виконавці, у тому числі, між іншим, й за рахунок іншого наявного майна або коштів борника. Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] безпідставні та в їх задоволенні необхідно відмовити.

Outcome: dismissed