Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-22 00:00:00

\~\~\~\~\~\~\~\~ 26.06.2015 року [PERSON] звернулася до суду, посилаючись на те, що 21 серпня 2009 року вона уклала договір позики на суму 25800 доларів США з [PERSON]. Одночасно з договором позики між ними був укладено договір про задоволення вимог іпотека держателя, при цьому договір іпотеки не укладався. Було укладено договір комісії між позивачкою та [PERSON], які нотаріально посвідчені третьою особою. Вважає що договори задоволення вимог іпотекодержателя та комісії суперечать один одному, бо договір іпотеки не укладався і [PERSON] не набув статусу іпотекодержателя і не набув права на задоволення вимог іпотеко держателя, а договір про задоволення вимог іпотеко держателя є не дійсним. Крім того, [PERSON] до закінчення строку договору позики, не пред?явивши боржнику вимог про невиконання зобов?язань, не будучиі іпотекодержателем, надав згоду на відчуження квартири позивачки. Договір комісії,укладений між позивачкою та [PERSON] є недійсним оскільки не відповідає волі позивача про намір продавати [PERSON] виконавши свої обов?язки комісіонера, до теперішнього часу не надала комітенту звіт та не передала усе одержане за договором комісії, порушивши встановлений строк до 29.07.2010 року. Оскільки договір комісії не передбачає передоручення прав комісіонера третім особам, не може бути дійсним договір куплі-продажу квартири [ADDRESS] від 26.07.2010 року укладений між [PERSON], яка діяла від імені [PERSON] на підставі довіреності та [PERSON]. Позивачка вважає, що внаслідок злочинної домовленості представника однієї сторони з другою стороною, та не отримання від неї схвалення, договір куплі-продажу квартири підлягає визнанню недійсним. \~\~ У зв'язку із чим позивач просила визнати недійсними договір комісії, договір про\~\~задоволення вимоги іпотекодержателя, укладені 21 серпня 2009 року, а також договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS], укладений 26 липня 2010 року. В судовому засіданні позивачка та її представник повністю підтримали заявлені позовні вимиги, надали судові аналогічні пояснення. Представник позивача додатково пояснив що в договорі комісії від 21.08.2009року не мається підпису [PERSON] Відповідач [PERSON] перебуває у слідчому ізоляторі м. Харкова, відмовився від надані письмових пояснень. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з?явився, згідно його письмових клопотань позовні вимоги не визнав, вважає що спір між тими самими сторонами про той самий предмет та з тих самих підстав вже розглянутий в судовому порядку окрім того просить застосувати наслідки сплину строку позовної задавненості. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] в судове засідання не з?явились . Представник третьої особи - приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу\~\~[PERSON] заперечив проти задоволення позову. Суд, вислухавши пояснення позивача та її представника, представника третьої особи,перевіривши матеріали справи, вважає позов таким, що не підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Судом, згідно наданих доказів встановлено,що [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу від 14 січня 2000 року належала однокімнатна квартира номер 90, що розташована за адресою м.Харків пр.Гагаріна буд.66, загальнею площею 41,3 кв.м.,житловою площею 21,1кв.м. Відповідно нотаріально посвідченого договору позики від 21 серпня 2009 року вона позичила у [PERSON] 25800 доларів США до 21 серпня 2011 року зі сплатою щомісячно на погашення боргу по 450 доларів США. Згідно п.4 цього договору [PERSON] підтвердила факт отримання запозиченої суми коштів, погодилась з умовами, що у випадку затримки виконання прийнятих зобов'язань перед позичальником він має право звернення стягнення на майно відповідно їх договору про задоволення вимог іпотеко держателя. Згідно умов договору комісії, укладеного в цей день позивачем з [PERSON],від імені якої діяла [PERSON], вона доручила цьому відповідачу здійснити продаж вказаної квартири із забезпеченням необхідними правами,документами для виконання цього договору. Із договору купівлі продажу квартири від 26.07.2010року вбачається, що [PERSON] уповноважила [PERSON] на представлення її інтересів комісіонера за договором комісії з [PERSON] для відчуження квартири позивача, яке відбулось за вказаним договором купівлі-продажу квартири від 26 липня 2010 року з [PERSON]. За нормою ч.1 ст.204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом (нікчемний правочин) або якщо він не визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Підставою недійсності правочину за ч.1 ст.215 цього Кодексу є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч.ч.1-3, 5, 6 ст.203 цього Кодексу , про те, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, моральним засадам суспільства, особи повинні мати необхідний обсяг цивільної дієздатності, волевиявлення учасника має бути вільним і відповідати його внутрішній волі, а правочин має бути спрямований на реальне настання наслідків, що обумовлені ним. Вирішуючи справу в цій частині позову суд вважає що він не підлягає задоволенню оскількти за змістом позовної заяви [PERSON] не спростовується того факту що було ознайомлена з текстами вказаних договорів. Відповідно до ч.1 ст.1011 ЦК України за договором комісії одна сторона (комісіонер) зобов'язується за дорученням другої сторони (комітента) за плату вчинити один або кілька правочинів від свого імені, але за рахунок комітента. Із договору комісії від 21 серпня 2009 року вбачається, що [PERSON] за дорученням [PERSON] з переданням правовстановлюючих документів (договору купівлі-продажу від 14 січня 2000 року) та технічного паспорту на квартиру, витягу з реєстру прав власності на нерухоме майно, довідки про склад сім'ї, прийняла зобов'язання про укладання договору купівлі-продажу квартири комітента не менше ніж за 200000 грн. Договором (п.7) було передбачено право комітента [PERSON] відмовитись від цього договору не пізніше, ніж за рік у письмовій формі через нотаріуса, який посвідчив цей договір. Позивач не спростовує факту підписання цього договору, передання правовстановлюючих документів на квартиру та не вимагала його розірвання за власною ініціативою, посилаючись на те, що про факт продажу квартири дізналась лише 18 листопада 2010 року. Безпідставними є посилання позивача про визнання як підставу до визнання недійсним договору купівлі-продажу квартири укладеного [PERSON] за довіреністю від імені якої діяла [PERSON] за відсутністю права передоручення , враховуючи, що за нормою ст..1011 ЦК України комісіонер діє від свого імені та за правилом ч.2 ст.237 цього Кодексу не є представником особі, в інтересах якої діє та не позбавлений права на його представництво іншою особою, з підстав, встановлених актами цивільного законодавства. Згідно з ч.1 ст. 232 ЦК України правочин, який вчинено внаслідок зловмисної домовленості представника однієї сторони з другою стороною, визнається судом недійним. Ч.1 ст. 237 ЦК України передбачено, що представництвом є правовідношення, в якому одна сторона (представник) зобов'язана або має право вчинити правочин від імені другої сторони, яку вона представляє. Проте згідно з частиною третьою статті 238 ЦК України представник не може вчиняти правочин від імені особи, яку він представляє, у своїх інтересах або в інтересах іншої особи, представником якої він одночасно є, за винятком комерційного представництва, а також щодо інших осіб, встановлених законом. Для визнання правочину недійсним на підставі ст. 232 ЦК України необхідним є встановлення умислу в діях представника: представник усвідомлює, що вчиняє правочин всупереч інтересам довірителя та бажає (або свідомо допускає) їх настання, а також наявність домовленості представника однієї сторони з іншою стороною і виникнення через це несприятливих наслідків для довірителя. При цьому, не має значення, чи одержав учасник такої домовленості яку-небудь вигоду від здійснення правочину, чи правочин був вчинений з метою завдання шкоди довірителю (п. 22 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 N 9 "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними"). З'ясовуючи, чи вчинено спірний правочин внаслідок зловмисної домовленості представника однієї сторони з другою стороною, суд зазначає наступне. Представник має діяти в інтересах особи, яку він представляє. Тому якщо він вступив у зловмисну домовленість з другою стороною і діяв при цьому у власних інтересах, нехтуючи інтересами особи, яку він представляв, і це доведено належними засобами доказування, то такий правочин має визнаватися судом недійсним. При цьому, представник, вчиняючи правочин, не виражає власну волю. Його завдання полягає в тому, щоб реалізувати волю особи, яку він представляє. Згідно з ч.1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Позивачкою не доведено, що представник за правочином вступив у зловмисну домовленість із другою стороною і діяв при цьому у власних інтересах або в інтересах інших осіб, а не в інтересах особи, яку представляє (в межах даної справи), тому договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS], укладений 26 липня 2010 року відповідає нормам чинного законодавства. З огляду на викладене, суд вважає що позов [PERSON] про визнання недійсними вищевказаних правочинів не підлягає задоволеню. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~На підставі вищевикладеного,

Outcome: dismissed