Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-13 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про визнання права власності на частку пайового внеску в порядку спадкування за законом та стягнення вартості частки пайових внесків. У судовому засіданні представник позивача вимоги позову підтримав, просив задовольнити його у повному обсязі. Відповідач заперечив проти позову, просив застосувати до вимог строки позовної давності, про що подав суду письмову заяву. Заслухавши сторін та їх представників, дослідивши зібрані по справі докази у їх сукупності та встановиши таким чином фактичні обставини справи суд встановив, що [INFO] року помер [PERSON], батько сторін у справі. Після його смерті залишилося троє спадкоємців першої черги: дружина [PERSON], син [PERSON] та дочка [PERSON]. Усі троє спадкоємців у встановлені законодавством терміни звернулися до Державної нотаріальної контори та заявили про своє право на спадщину . 15 грудня 2009 року Державним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу було видано трьом наведеним спадкоємцям свідоцтва про право на спадщину, кожен з яких успадкував по 1/3 частині спадкового майна, що складалося з автомобіля ВАЗ 2101 та грошових коштів, що знаходилися на поточних рахунках у банку. 19 вересня 2009 року позивачка звернулася до Голови Гаражно-будівельного кооперативу №10 із заявою про прийняття її у члени кооперативу так як її батько помер, а вона як спадкоємець користуюся переважним правом на вступ. Однак їй було відмовлено у прийнятті такої заяви посилаючись на те, що право на вступ матиме спадкоємець який закрема успадкував автомобіль, а так як спадкоємці ще не прийняли спадщину, то про вступ до кооперативу вести розмову було передчасно. Після прийняття спадщини, позивачка в 2010 році повторно звернулась до ГБК №10 з наміром вступити в члени кооперативу, як спадкоємець померлого батька. Однак, як стало відомо, брат позивачки -[PERSON] в кінці жовтня 2009 року звернувся із заявою до ГБК №10 про вступ до кооперативу, як спадкоємець, та в лютому 2010 року [PERSON] одноосібно приватизував гараж [ADDRESS], тобто набув право приватної власності на пай у ГБК №10, що входив до складу спадкового майна померлого [PERSON] і підлягав поділу між усіма спадкоємцями . Згідно ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, то належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Статтею 1261 ЦК України передбачено, що спадкоємцями за законом першої черги після смерті спадкодавця є дружина і діти. Згідно роз'яснень п. 8 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судов практику у справах про спадкування" № 7 від 30 травня 2008 року у разі смерті члена житлово- будівельного, дачно-будівельного, гаражно-будівельного кооперативу, члена садівницького товариства, яким до дня смерті не були внесені повністю пайові внески, до складу спадщини входять частина внесеного паю та інші суми, які підлягають поверненню, а не квартира, дача, гараж, садовий будинок. Частка пайового внеску, що належала померлому, входить до складу спадщини на загальних підставах. Якщо спадкодавець повністю вніс пайовий внесок, ю до складу спадщини включається відповідно квартира, дача, гараж, садовий будинок, інші бчдівлі та споруди. Згідно п. 2 та 7 статуту Гаражно-будівельного кооперативу №10 одним із основних завдань кооперативу є будівництво гаражів за рахунок особистих коштів членів кооперативу і подальша експлуатація гаражів для легкових автомобілів та мотоциклів, що належать членам кооперативу. Згідно п. 20 статуту після смерті члена кооперативу право на вступ до кооперативу отримує один з нащадків. Як вбачається з матеріалів справи, [PERSON] звернулась до суду з даним позовом 16.07.2013 року. Про порушення свого спадкового права вона довідалась у грудні 2009 року, неотримавши свідоцтва про спадкування частки паю у ГБК №10 за померлим батьком, що підтверджується рішенням Івано-Франківського міського суду від 25.10.2010 року (а.с.8). При цьому суд зазначає, що підстав для відновлення пропущеного строку під час провадження у справі, судом не встановлено. Відповідно до ст. ст. 256, 257, 261 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За змістом ст. 267 ЦК України, позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту. Виходячи з вищенаведеного та

Outcome: dismissed