Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-13 00:00:00

У жовтні 2018 року [PERSON] (далі по тексту - позивач) звернувся до суду із позовною заявою до Публічного акціонерного товариства «Банк Михайлівський» (далі по тексту - відповідач), третя особа: Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Форте» (далі - третя особа) відповідно до якого просив суд визнати недійсним Кредитний договір №200378205 від 10.11.2015 року, що складається із заяви (оферти), Довідки та Графіку платежів. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 10.11.2015 року між позивачем та відповідачем Кредитний договір №200378205, який складається із Заяви (оферти), Умов надання та обслуговування кредитів та Графіку платежів. Позивач вважає, що при укладанні вищевказаного Кредитного договору порушено його права як споживача, згідно з нормами ЗУ «Про захист прав споживачів». Працівники банку з умовами кредитування належним чином позивача не ознайомлювали, оформлення кредитного договору проходило протягом пів години, після чого її було вручено кредитний договір, які він не читаючи із-за дрібного шрифту підписав. Будь-яку довідку чи повідомлення, як окремого документу із інформацією, якою умови кредитного договору були б роз'яснені позивачу, позивач не отримував, в усній формі ця інформація не доводилася, підпис позивача про отримання такої інформації відсутній. Також, позивач вважає незаконним встановлення у кредитному договорі оплати щомісячної комісії за управління Кредитом, а саме за послуги, які супроводжують кредит як компенсація супутніх послуг банку за рахунок позивача, оскільки банки не мають права встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії, які той здійснює на власну користь. Крім того, позивач вказує, що даний кредитний договір був типовим і як йому пояснили в банку, що якщо він не погоджується на послуги з добровільного страхування, кредит не отримано. Таким чином, умови кредитного договору, щодо послуг страхування із нав'язаною відповідачем страховою компанією є несправедливими, адже страхування в спірних правовідносинах є добровільним, а відповідач не має права жодним чином нав'язувати такі послуги та включати їх до кредитного договору. Таким чином, на думку позивача, при укладанні Кредитного договору було порушено ряд норм встановлених Законами «Про захист прав споживачів», «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», «Про страхування», а тому є всі підстави для визнання його судом недійсним в цілому. У відзиві на позовну заяву представником відповідача зазначається, що позивач був обізнаний з усіма істотними умовами Кредитного договору та наслідками за невиконання, або неналежне виконання узятих на себе зобов'язань. Позивач не скористався своїм правом протягом 14 календарних днів відкликати згоду на укладення договору про надання споживчого кредиту без пояснення причини, не відмовився від його виконання, що свідчить про те, що він був згоден з умовами даного договору, а також не вимагав надання додаткової інформації по кредитному договору. Посилання позивача на начебто порушення Банком при укладанні Кредитного договору ч. 2 ст. 12 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» є не правильним, оскільки даний закон прийнятий 15.11.2016, а Кредитний договір укладений 10.04.2016, тому згідно із ст. 58 Конституції України закони на нормативно - правові акти не мають зворотної дії в часі. Щодо договору страхування, представник відповідача вказав, що Банк не є стороною вказаного договору, а виключно діяв як повірений на підставі Договору доручення № 001 від 03.10.2013 року, тому жодної вигоди не мав на його укладання позивачем. З посиланням позивача на те, що в Банку йому було повідомлено, що не погодження з послугами добровільного страхування, не буде виданий кредит, Банк не погоджується та звертаємо жодних належних та допустимих доказів на підтвердження своїх доводів позивачем не надано. Таким чином, на думку відповідача, підстав для визнання Кредитного договору недійним немає, а Позивачем не надані належні та допустимі докази на підтвердження обставин, на які він посилається як на підставу задоволення позовних вимог. У судове засіданні позивач не з'явилася, в позовній заяві міститься його прохання про розгляд справи без участі позивача та його представника. Представник відповідача в судовому засіданні просив відмовити в задоволенні позову в повному обсязі з викладених у відзиві підстав. Згідно положень ст. 211 ЦПК України, розгляд справи відбувається в судовому засіданні. Учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Відповідно до ч. 1 ст. 223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Таким чином, суд вважає за можливе розглянути дану справу за відсутності належним чином повідомленого позивача. Ухвалою судді Шевченківського районного суду м. Києва Осаулова А.А. від 26.10.2018 року відкрито провадження у даній справі в порядку спрощеного позовного провадження та призначено судове засідання. Суд, заслухавши пояснення представника відповідача, повно та всебічно дослідивши матеріали справи, дійшов висновку, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Перевіряючи обставини справи судом встановлено, що 10.11.2015 між Публічним акціонерним товариством «Банк Михайлівський» та [PERSON] було укладено Кредитний договір № 2000378205 (далі - Кредитний договір). Кредитний договір складається із Заяви (оферти), Графіку платежів, Довідки про умови кредитування та орієнтовну сукупну вартість споживчого кредиту (а.с. 8-9). Відповідно до п. 1.1 Заяви (оферти) позичальник побажав, щоб на його ім'я було відкрито рахунок, що буде використовуватись виключно в рамках Кредитного договору, номер рахунку зазначений в графі «Рахунок клієнта» Розділу 2 «Кредитний договір». Згідно із п. 2 Заяви № 2000378205 основними параметрами заяви (оферти) є: 1.назва продукту - швидкі гроші 2500+брелок; 2.рахунок клієнта - [NUMBER] 3.сума кредиту - 3270, 00 грн.; 4.строк кредиту: 366 днів, з 10.11.2015 року по 10.11.2016 року; 5.розмір процентної ставки - 0,0001 %; 6.щорічна комісія за обслуговування кредитної заборгованості: 7.0% до 0 місяця строку дії Кредитного договору включно; 8.7,5 % з 1 місяця строку дії Кредитного договору та до закінчення строку його дії; 9.комісія за видачу кредиту: 0%; 10.сукупна вартість кредиту: 154,28 % річних; 11.умови надання та обслуговування кредитів ПАТ «БАНК МИХАЙЛІВСЬКИЙ», затверджені Наказом № 472 від 29.07.2015 року. Згідно із п. 1.2. Заяви (оферти) позичальник побажав, надати йому кредит в сумі, зазначеній в графі «Сума кредиту» Розділ 2 «Кредитний договір» ОП Заяви, шляхом зарахування суми кредиту на рахунок. В п. 1.3. Заяви (оферти) передбачено, що в день надання кредиту утримати в Рахунку утримувати комісію за видачу кредиту в сумі 0,00 грн. Також відповідно до п.1.5. Заяви (оферти) Позичальник просить Банк в безготівковому порядку, за рахунок надано Кредиту, списати з Рахунку та зарахувати на користь ПрАТ «СК «ФОРТЕ» (код ЄДРПОУ 34615026) суми страхової премії у розмірі 720 грн. за весь період страхування згідно із Договору добровільного страхування від нещасних випадків фінансового ризику № NS 200378205. Вказана заява підписана позивачем. Як вбачається із Кредитного договору, між позивачем та відповідачем було досягнуто згоди з усіх істотних умов договору. Підпис позивача під Заявою (офертою), Графіком платежів, Довідкою про умови кредитування та орієнтовну сукупну вартість споживчого кредиту свідчить про ознайомлення позивача з усією інформацією, яка міститься у вказаних документах, в тому числі щодо умов кредитування та орієнтованою сукупною вартістю кредиту. Згідно з ч. 1 ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Частиною 2 ст. вказаної статті визначено, що одним із способів захисту цивільних прав та інтересів може бути, зокрема, визнання правочину недійсним. Згідно положень ч. 1 ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Статтею 203 ЦК України встановлено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав і з наслідками, передбаченими законом. Як вбачається з умов кредитного договору, за своїм змістом він є договором споживчого кредитування, а тому особливості регулювання відносин сторін визначаються Законом України «Про захист прав споживачів». У справі про захист прав споживачів кредитних послуг держава забезпечує особливий захист більш слабкого суб'єкта економічних відносин, а також фактичну, а не формальну рівність сторін у цивільно-правових відносинах, шляхом визначення особливостей договірних правовідносин у сфері споживчого кредитування та обмеження дії принципу свободи цивільного договору. Це здійснюється через встановлення особливого порядку укладення цивільних договорів споживчого кредиту, їх оспорювання, контролю за змістом та розподілу відповідальності між сторонами договору. Тим самим держава одночасно убезпечує добросовісного продавця товарів (робіт, послуг) від можливих зловживань з боку споживачів. Згідно із ч. 1 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів», цей Закон застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону України "Про споживче кредитування". Позивач, обґрунтовуючи позовні вимоги вказує на те, що працівниками банку не було роз'яснено йому інформацію про кредитування, як передбачено Законом України «Про захист прав споживачів», проте, підпис позивача під договором свідчить про його ознайомлення з усіма його умовами, правами та обов'язками, іншою інформацією, надання якої передбачено чинним законодавством України. Відповідно до ч. 8 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» нечіткі або двозначні положення договорів із споживачами тлумачаться на користь споживача. Ч. 1 ст. 638 ЦПК України передбачено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Підпис позивача під договором свідчить про його ознайомлення з усіма його умовами, правами та обов'язками, іншою інформацією, надання якої передбачено чинним законодавством України. Посилання позивача на те, що йому не було роз'яснено умов кредитування та не надано інформації про надання споживчого кредитну не знайшли свого підтвердження в ході розгляду справи, оскільки, позивач підписав Кредитний договір, а отже погодився з його умовами, де чітко визначені зобов'язання сторін. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача. За змістом ст. 19 Закону України «Про захист прав споживачів» нечесна підприємницька практика забороняється. Нечесна підприємницька практика включає: 1) вчинення дій, що кваліфікуються законодавством як прояв недобросовісної конкуренції; 2) будь-яку діяльність (дії або бездіяльність), що вводить споживача в оману або є агресивною. Підприємницька практика є такою, що вводить в оману, якщо під час пропонування продукції споживачу не надається або надається у нечіткий, незрозумілий або двозначний спосіб інформація, необхідна для здійснення свідомого вибору. Пункт 3.6 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, що затверджені Постановою Національного банку України №168 від 10.05.2007 року визначає, що Банк не мають права встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії, які банк здійснює на власну користь (ведення справи, договору, облік заборгованості споживача тощо), або за дії, які споживач здійснює на користь банку (прийняття платежу від споживача тощо) або що їх вчиняє банк або споживач з метою встановлення, зміни або припинення правовідносин (укладення кредитного договору, унесення до нього змін, прийняття повідомлення споживача про відкликання згоди на укладення кредитного договору тощо). В свою чергу відповідно до п. 17 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про захист прав споживачів» послуга - діяльність виконавця з надання (передачі) споживачеві певного визначеного договором матеріального чи нематеріального блага, що здійснюється за індивідуальним замовленням споживача для задоволення його особистих потреб. В розумінні положень чинного законодавства України, зокрема, ст. 1056 ЦК України, послуга, яку надає банк споживачу, - надання грошових коштів. Згідно ч. 5 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів», якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним. У разі коли зміна положення або визнання його недійсним зумовлює зміну інших положень договору, на вимогу споживача договір може бути визнаним недійсним у цілому (п. 2 ч. 6 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів»). Як вбачається за змістом вимог, то позивач вважає несправедливими умови договору про сплату комісії за обслуговування кредиту. В той же час, відповідно до ст. 217 ЦК України, недійсність окремої частини правочину не має наслідком недійсності інших його частин і правочину в цілому, якщо можна припустити, що правочин був би вчинений і без включення до нього недійсної частини. Згідно ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. З врахуванням того, що позивач просить визнати Кредитний договір недійсним в цілому, а відтак, з врахуванням ст. 217 ЦК України та ст. 13 ЦПК України, суд не вправі вийти за межі позовних вимог, а недійсність одного пункту договору не може слугувати підставою для визнання його недійсним в цілому. Стосовно п. 1.5 Заяви в частині прохання позивача перерахувати в безготівковому порядку, за рахунок наданого Кредиту, списати з Рахунку та зарахувати на користь ПрАТ «СК «ФОРТЕ» (код ЄДРПОУ 34615026) суми страхової премії у розмірі 720 грн. за весь період страхування згідно із Договору добровільного страхування від нещасних випадків фінансового ризику № NS 200378205, варто зазначити, що Банк не є стороною вказаного договору страхування, а тому жодної вигоди не мав на його укладання позивачем. Посилання позивача на те, що в Банку йому було повідомлено, що у випадку не погодження з послугами добровільного страхування, не буде виданий кредит, є необґрунтованими, адже на підтвердження даної інформації не надано жодних належних та допустимих доказів, як і не надано доказів несправедливості даного пункту договору. Ч. 3 ст. 12 ЦК України визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Разом із тим, судом не встановлено жодних обставин, які б свідчили про порушення прав позивача вказаним пунктом договору. Згідно ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Статтею 629 ЦК України передбачено обов'язковість договору до виконання сторонами. Ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог закону. При вирішенні спору про визнання кредитного договору недійсним, судом враховувалися вимоги, додержання яких є необхідними для чинності правочину, зокрема вимоги статей 203, 215, 1054 ЦК України, статей 18, 19 Закону України «Про захист прав споживачів». Судом також враховувалися вимоги статей 536, 638 ЦК України з приводу того, чи було досягнуто між сторонами кредитного договору згоди щодо усіх істотних умов договору. Таким чином, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позову. На підставі викладено та

Outcome: dismissed