Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-04 00:00:00

ПрАТ «Страхова компанія «АХА Страхування» звернулось до суду із зазначеним позовом до відповідача, в якому прохає стягнути з [PERSON] суму виплаченого страхового відшкодування в розмірі 24271,20 грн. та понесені судові витрати. Заявлені вимоги вмотивовані позивачем тим, що 07.03.2014 року у місті Комсомольську з вини [PERSON] сталась дорожньо-транспортна пригода, і застрахованому позивачем транспортному засобу «Skoda» було завдано механічних пошкоджень на суму 73771,20 грн. На момент ДТП цивільно-правова відповідальність водія [PERSON] була застрахована у ПАТ «СК Країна», а пошкоджений автомобіль за договором добровільного страхування автотранспорту у ПрАТ «СК «АХА Страхування». На виконання умов договору позивачем було виплачено страхове відшкодування в розмірі 73771,20 грн. Враховуючи, що ліміт відповідальності відповідача було встановлено на рівні 49500 грн., різницю виплаченого відшкодування позивач прохає стягнути з [PERSON] Провадження у справі відкрито за ухвалою суду від 12.12.2017 року (а.с.49). Відповідно до п.9\~Перехідних положень ЦПК України\~(в редакції від 03.10.2017 року, яка набрала чинності 15.12.2017 року), справи в суді першої інстанції, провадження в яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу. Будучи належно повідомленими про час і місце розгляду справи, сторони в судове засідання не зявились. Відповідач [PERSON], заперечуючи проти заявлених вимог та наполягаючи на раніше викладеній правовій позиції, звернувся на адресу суду із клопотанням про розгляд справи за його відсутності. У наданій заяві від 11.01.2018 року (а.с.57) [PERSON] прохав суд застосувати до позовних вимог ПрАТ «СК «АХА Стархування» щодо стягнення з нього суми страхового відшкодування позовну давність та відмовити у задоволенні позову. Встановивши фактичні обставини справи, зясувавши позиції сторін та дослідивши приєднані до справи письмові матеріали, судом встановлено наступне. 07.03.2014 року близько 16 год. 15 хв. напроти буд. №1 по вул.Миру у м.Комсомольську (Горішні Плавні) [PERSON], керуючи автомобілем марки «DAIMLER-Benz», державний номерний знак ВО0708АР, не вибрав безпечної дистанції та допустив наїзд на автомобіль «Skoda», державний номер ВІ5298ВХ, (під керуванням водія [PERSON]А.), що призвело до механічних пошкоджень транспортних засобів. Постановою Комсомольського міського суду Полтавської області від 21.03.2014 року [PERSON] визнано винним у вчиненні вказаного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу (а.с.14). Зазначене судове рішення сторонами не оскаржувалось та набрало законної сили 31.03.2014 року. Як убачається з матеріалів справи, 21.08.2013 року між Приватним акціонерним товариством «АХА Страхування» та [PERSON] було укладено договір добровільного страхування наземного транспорту №221147Га/13по, за яким забезпеченим транспортним засобом є автомобіль марки «Skoda», державний номер ВІ5298ВХ, терміном до 21.08.2014 року. Згідно з наданим страховим актом від 05.05.2014 року складеним ПрАТ «СК «АХА Страхування» (а.с.36) розмір матеріального збитку за страховим випадком від 07.03.2014 року склав 73771,20 грн. та був виплачений позивачем страхувальнику [PERSON], що підтверджується відповідним платіжним дорученням за №106358 від 06.05.2014 року (а.с.39). Цивільно-правова відповідальність відповідача [PERSON] була застрахована в ПАТ «СК «Країна» за полісом №АС/7438007. Виходячи із змісту позову та приєднаних до нього матеріалів (а.с.40), за вказаним вище полісом було покрито суму збитків позивача у розмірі 49500 грн., непокриті збитки в сумі різниці понад ліміту полісу та франшизи, що становить 24271,20 грн. ПрАТ «СК «АХА Страхування» прохає стягнути з відповідача в порядку ст.933 ЦК України, ст.27 Закону України «Про страхування». Встановивши фактичні обставини справи, зясувавши позиції сторін та дослідивши приєднані до справи письмові матеріали, судом встановлено наступне. Виходячи із загальних підстав відповідальності за завдану шкоду, визначених ст.1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Нормами ст.1188 ЦК України визначені загальні підстави відшкодування шкоди, завданої внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки. Зокрема, шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою. За змістом ст.1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобовязана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Відповідно до ст.9 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», страхова сума - це грошова сума, у межах якої страховик зобовязаний здійснити виплату страхового відшкодування відповідно до умов договору страхування. Отже, виходячи із змісту наведених норм, різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням) має сплатити особа цивільно-правова відповідальність якої застрахована. Згідно із ст.22 зазначеного Закону, у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоровю, майну третьої особи. Відповідно до положень\~ст.29 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", у зв'язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством. За нормами ст.993 ЦК України, ст.27 Закону України «Про страхування», до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки. Зазначеними нормами врегульовано порядок відшкодування шкоди в порядку суброгації, оскільки при суброгації відбувається заміна осіб у вже наявному зобов'язанні (заміна активного суб'єкта) зі збереженням самого зобов'язання. В такому разі страхувальник передає свої права страховикові на підставі договору і сприяє реалізації останнім прийнятих суброгаційних прав. Разом із тим, Законом встановлено строк, у межах якого особа може звернутись до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу (позовна давність), положення про застосування якого врегульовано главою 19 Цивільного кодексу України. Не заперечуючи факт настання страхового випадку та обставин позову відповідач у своїй заяві просив суд застосувати до позовних вимог позивача строк позовної давності та відмовити в позові у звязку з закінченням строку позовної давності. Згідно правової позиції Європейського суду з прав людини, висвітленої в рішенні\~«Стаббініс та інші проти Сполученого\~Королівства» від 22 жовтня 1996 року, строк позовної давності переслідує\~кілька\~важливих цілей, а саме забезпечує правову визначеність і остаточність, захищає потенційних відповідачів від застарілих вимог, які було б важко\~спростувати, і дозволяє уникнути несправедливості, яка може виникнути при прийняті судами рішень щодо\~подій, що мали місце в далекому минулому на підставі доказів, які з часом можуть стати\~ненадійними\~і недостатніми. У відповідності до ст.257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Порядок обчислення позовної давності визначено ст.260 ЦК України. При цьому початок перебігу позовної давності пов'язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, як з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи (ст. 261 ЦК України). За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. \~\~\~\~ Перебіг строку позовної давності при суброгації починається з моменту виникнення страхового випадку, адже відповідно до\~ст.262 ЦК України\~зміна сторін у зобовязанні не змінює порядку обчислення та перебігу строку позовної давності. А, отже, перебіг строку позовної давності починається з моменту виникнення страхового випадку, а саме з 07.03.2014 року. Як убачається з матеріалів справи, позовна заява ПрАТ «СК «АХА «Страхування» до [PERSON] надійшла до суду 28.11.2017 року поштою, до установи звязку остання була здана 24.11.2017 року (а.с.1,43). Таким чином, позивач звернувся до суду поза межами трирічного строку загальної позовної давності. Виходячи із змісту ст.267 ЦК України, позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Отже, враховуючи сплив позовної давності, на застосуванні якої наполягав відповідач, суд вважає можливим застосувати строк позовної давності та з цих підстав у задоволенні позову відмовити. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed