Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-12 00:00:00

До Васильківського міськрайонного суду Київської області надійшла заява завідувача відділенням №9 Комунального закладу Київської обласної Ради «Обласне психіатрично-наркологічне медичне обєднання» [PERSON] про госпіталізацію до психіатричного закладу [PERSON], [INFO]. В обгрунтування своїх вимог завідувач відділенням №9 КЗ КОР «Обласне психіатрично-наркологічне медичне обєднання» [PERSON] зазначає, що 12.03.2019 року о 01 год. 40 хв. [PERSON] доставлений в медичне обєднання КШД по направленню районного психіатра м. Бровари в наручниках та у супроводі співробітника поліції [PERSON], фельдшера [PERSON] та матірю [PERSON] у звязку з неправильною поведінкою: став агресивним до рідних, марно тратить гроші, виносить речі з дому. Діагноз на момент госпіталізації - шизоафективний розлад, параноїдний синдром з антисоціальною поведінкою, диференціювати з шизофренією. 12.03.2019 року [PERSON] був оглянутий комісією лікарів-психіатрів, при огляді: напружений, злісний, сидить на стільці з заплющеними очима, продукує розірвану мову, висловлювання безглузді, заперечує неправильну поведінку вдома, емоційно холодний, критика до своєї схороби, поведінки вдома відсутня, від добровільного лікування категорично відмовляється. В судовому засіданні заявник представника та лікар-псіхіатр заяву підтримали та просили задовольнити. Зацікавлена особа [PERSON] просила заяву задовольнити, оскільки її син є загрозою для її життя. Прокурор в судовому засіданні просила задовольнити заяву. В судовому засіданні [PERSON], присутність якого відповідно до ч. 2 ст. 341 ЦПК України є обов'язковою, щодо госпіталізації його до психіатричного закладу просив відмовити, оскільки він працює, та що його мати сама його провокує до конфліктних ситуації, на запитання суду відповідав чітко та послідовно. Захисник [PERSON] [PERSON], просив у задоволені заяви відмовити, оскільки [PERSON] є спокійною адекватною людиною, конфліктні ситуації провокує його мати. Суд, вислухавши думку учасників судового процесу, дослідивши в судовому засіданні надані докази, оцінивши їх у сукупності, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, всебічно з'ясувавши обставини, на які заявник посилається як на підставу своїх вимог, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, дійшов до наступного висновку. \~ Порядок надання психіатричної допомоги регламентується Законом України «Про психіатричну допомогу», який визначає правові та організаційні засади забезпечення громадян психіатричною допомогою виходячи із пріоритету прав і свобод людини і громадянина, встановлює обов'язки органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування з організації надання психіатричної допомоги та правового і соціального захисту осіб, які страждають на психічні розлади, регламентує права та обов'язки фахівців, інших працівників, які беруть участь у наданні психіатричної допомоги. Відповідно до ч. 1 ст. 13 Закону України «Про психіатричну допомогу» особа госпіталізується до психіатричного закладу добровільно - на її прохання або за її усвідомленою згодою. Особа віком до 14 років (малолітня особа) госпіталізується до психіатричного закладу на прохання або за згодою її батьків чи іншого законного представника. Особа, визнана у встановленому законом порядку недієздатною, госпіталізується до психіатричного закладу на прохання або за згодою її опікуна. У разі незгоди одного із батьків або відсутності батьків чи законного представника госпіталізація\~\~ неповнолітнього до психіатричного закладу проводиться за рішенням (згодою) органу опіки та піклування, яке може бути оскаржено до суду. Згода на госпіталізацію фіксується у медичній\~ документації за підписом особи або її законного представника та лікаря-психіатра. Відповідно до ч. 2 ст. 341 ЦПК України справа за заявою про надання психіатричної допомоги у примусовому порядку чи про припинення надання амбулаторної психіатричної допомоги, госпіталізацію у примусовому порядку розглядається в присутності особи, щодо якої вирішується питання про надання їй психіатричної допомоги у примусовому порядку, з обов'язковою участю прокурора, лікаря-психіатра, представника психіатричного закладу, що подав заяву, та законного представника особи, щодо якої розглядаються питання, пов'язані з наданням психіатричної допомоги. Судом встановлено, що [PERSON] направлений 11.03.2019 року на госпіталізацію до КЗ КОР «ОПНМО» у звязку з загостренням психічного стану (а.с.3). Згідно з висновком огляду комісії лікарів-психіатрів КЗ КОР «ОПНМО» від 12.03.2019 року, [PERSON] оглянутий комісією лікарів-психіатрів, при огляді: напружений, злісний, підозрілий, на запитання відповідає формально, не по суті, заперечує неправильну поведінку вдома, вважає себе психічно здоровим і таким, що не потребує лікування, діагноз - шизоафективний розлад, параноїдний синдром з антисоціальною поведінкою, диференціювати з шизофренією (а.с.3). Згідно з рішенням Конституційного Суду України №2-рп/2016 від 01.06.2016 р., Конституційний Суд України вважає за необхідне вказати такий порядок виконання цього рішення: до моменту законодавчого врегулювання питання забезпечення судового контролю за госпіталізацією до психіатричного закладу недієздатної особи на прохання або за згодою її опікуна за рішенням лікаря-психіатра така госпіталізація можлива лише за рішенням суду. Вказаним рішенням визнано таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним), положення третього речення частини першої статті 13 Закону України «Про психіатричну допомогу» від 22.02.2000 р. №1489-ІІІ з наступними змінами у взаємозв'язку з положенням частини другої цієї статті стосовно госпіталізації особи, визнаної у встановленому законом порядку недієздатною, до психіатричного закладу на прохання або за згодою її опікуна за рішенням лікаря-психіатра без судового контролю. Відповідно до ст. 14 Закону України "Про психіатричну допомогу" особа, яка страждає на психічний розлад, може бути госпіталізована до психіатричного закладу без її усвідомленої згоди або без згоди її законного представника, якщо її обстеження або лікування можливі лише в стаціонарних умовах, та при встановленні в особи тяжкого психічного розладу, внаслідок чого вона: вчиняє чи виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для неї чи оточуючих, або неспроможна самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує її життєдіяльність. В зв'язку з тим, що процесуальним законодавством не передбачено порядок розгляду заяви про надання психіатричної допомоги в добровільному порядку, тому суд застосовує норму ст. 341 ЦПК України. Згідно ч. 2 ст. 341 ЦПК України рішення про задоволення заяви лікаря-психіатра, представника психіатричного закладу є підставою для надання відповідної психіатричної допомоги у примусовому порядку. Суд відзначає, що не кожна особа, що має психічне захворювання має бути поміщена до психіатричного закладу. Суд критично ставиться до наданого висновку огляду комісії лікарів-психіатрів КЗ КОР «ОПНМО» від 12.03.2019 року, та відповідно до вимог ст. 78 ЦПК України, суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом, оскільки в останньому зазначено, що психіатричне посвідчення було проведено комісією лікарів-психіатрів в складі: [PERSON], [PERSON], [PERSON], натомість у даному висновку відсутній підпис лікаря [PERSON] Суд вважає, що в судовому засіданні не знайшла підтвердження та обставина, що [PERSON] має тяжкий психічний розлад, вчиняє дії, що являють собою безпосередню небезпеку для себе чи оточуючих, і його лікування можливе лише в стаціонарних умовах. Крім того, [PERSON] є дієздатною особою, тобто здатний своїми діями набувати для себе прав і самостійно їх здійснювати, а також здатний своїми діями створювати для себе обов'язки, самостійно їх виконувати та нести відповідальність у разі їх невиконання. Виходячи з сформульованого у ст. 3 Закону «Про психіатричну допомогу» принципу презумпції психічного здоров'я людини (згідно з яким кожна особа вважається такою, що не має психічного розладу, доки наявність такого розладу не буде встановлено на підставах і в порядку передбачених законами України, слід мати на увазі, що до набрання законної сили судовим рішенням про неосудність особи і застосування до неї примусових заходів медичного характеру вона не обмежується в правах, якими наділена згідно з Конституцією і законами України, суд вважає, що заява представника психіатричного закладу про госпіталізацію особи до психіатричного закладу є необґрунтованою та задоволенню не підлягає. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed