Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-10 00:00:00

Представник АТ КБ «ПриватБанк» Ляр Д.Ю. звернувся до суду з позовом про стягнення з [PERSON] заборгованості за кредитним договором про надання банківських послуг № б/н від 21.09.2013 року у розмірі 15 960,05 грн. станом на 15.09.2020 року та судових витрат в розмірі 2 102,00 грн. Свої позовні вимоги позивач мотивує тим, що відповідач звернувся до АТ КБ «Приватбанк» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписав Заяву № б/н від 21.09.2013 року, згідно якої відповідачу було відкрито кредитний рахунок та встановлено початковий кредитний ліміт у розмірі 300 грн. Для користування кредитним картковим рахунком відповідач отримав кредитну картку, кредитний ліміт на рахунку якого надалі був збільшений до 10 000 грн. Відповідач при підписанні анкети-заяви підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг та Тарифами банку, які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua складають між ним та банком договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві. АТ КБ «ПриватБанк» свої зобов`язання за договором виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачу можливість розпоряджатись кредитними коштами на умовах, передбачених договором та в межах встановленого ліміту, а відповідач відповідно до умов договору зобов`язувався здійснювати погашення кредиту та процентів шляхом внесення коштів на кредитний рахунок у розмірі не менше мінімального обов`язкового платежу. Натомість, в порушення умов кредитного договору відповідач не надав своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за борговими зобов`язаннями, продовжує ухилятись від виконання своїх зобов`язань за договором і станом на 15.09.2020 року має заборгованість перед АТ КБ «ПриватБанк» у розмірі 15 960,05 грн., з яких: 11 405,56 грн. - заборгованість за простроченим тілом кредиту; 4 504,49 грн. - заборгованість за простроченими відсотками та 50 грн. - нарахована пеня. Ухвалою судді Залізничного районного суду м. Львова від 09.11.2020 року відкрито провадження у справі та вирішено розглянути справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Відповідача належним чином повідомлено про розгляд справи у порядку спрощеного провадження, направлено ухвалу про відкриття провадження у справі разом з копією позовної заяви та додатками рекомендованою поштовою кореспонденцією, що стверджується наявним у матеріалах справи конвертом із рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення, який повернувся на адресу суду неврученим відповідачу із зазначенням у довідці «Укрпошта» причиною повернення «за закінченням терміну зберігання». Відповідач у визначений судом п`ятнадцятиденний строк для подання відзиву, такого не подав, про поважність причин не подання відзиву суд не повідомив, заява про поновлення строку для подання відзиву до суду також не поступала. Клопотання сторін про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін у матеріалах справи відсутні. Враховуючи наведене, відповідно до ч. 8 ст. 178 ЦПК України та ч. 5 ст. 279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (вилику) сторін за наявними у справі матеріалами. У зв`язку із тим, що відповідно до положень ЦПК України розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, на підставі частини другої статті 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. Відповідно до ст. ст. 12, 13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що 21.09.2013 року відповідачем [PERSON] була підписана Заява № б/н на отримання в АТ КБ «Приватбанк» кредиту у вигляді встановленого кредитного ліміту у розмірі 300 грн. на картковий рахунок, надалі кредитний ліміт на картковому рахунку відповідача було збільшено до 15 000 грн. Згідно долученого до позовної заяви розрахунку заборгованості за договором № б/н від 21.09.2013 р. укладеного між Приватбанк та [PERSON] , станом на 15.09.2020 року заборгованість відповідача перед АТ КБ "ПриватБанк" становить 15 960 грн., з яких: 11 405,56 грн. - заборгованість за простроченим тілом кредиту; 4 504,49 грн. - заборгованість за простроченими відсотками та 50 грн. - нарахована пеня. Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. У відповідності до ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. За змістом статті 1056-1 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. За змістом статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Частинами першою, другою статті 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Таким чином, в разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі). Як вбачається із анкети-заяви позичальника, підписаної сторонами, процентна ставка в такій не зазначена. Крім того, у цій заяві, підписаній сторонами, відсутні умови договору про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру. Позивач АТ КБ «Приватбанк», обґрунтовуючи право вимоги в цій частині, в тому числі їх розмір і порядок нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором № б/н від 30.10.2012 року, посилався на Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті: https://privatbank.ua як невід`ємні частини спірного договору. Зокрема, позивач зазначає, що згідно п. 2.1.1.12.7.2. Договору у разі непогашення клієнтом боргових зобовязань за кредитом до 25 числа місяця, що слідує за місяцем, в якому були здійснені трати, за користування кредитом клієнт сплачує банку проценти у розмірі, зазначених у Тарифах, що діють на дату нарахування та викладенні на банківському сайті www.privatbank.ua, з розрахунку 360 календарних днів на рік, що підтверджується п. 2.1.1.12.6.1 договору. Крім того, в редакції Умов та Правил, що почала діяти з 01.03.2019 року згідно п. 2.1.12.12 сторони дійшли згоди, що починаючи з 181-го дня з моменту порушення зобов`язань клієнта з погашення кредиту, клієнт зобов`язується сплатити на користь банку заборгованість по кредиту, а аткож проценти від суми неповернутого в строк кредиту, які у відповідності до ч. 2 ст. 625 ЦК встановлюються за домовленістю сторін у розмірі: 86,4 % - для картки «Універсальна» та 84,0 % - для картки «Універсальна голд». При цьому, матеріали справи не містять підтвердження, що саме цей Витяг з Умов та Правил розумів відповідач, ознайомився та погодився з ними, підписуючи заяву - анкету про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг ПриватБанку, а також те, що вказаний документ на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містив умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та щодо сплати неустойки (пені, штрафів). Роздруківка із сайту позивача ПАТ «Приватбанк» належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, що підтверджено й у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (провадження № 6-16цс15) і не спростовано позивачем при розгляді вказаної справи. Крім того, в даному випадку неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України за змістом якої - договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПриватБанк» в період - з часу виникнення спірних правовідносин до моменту звернення до суду із вказаним позовом, тобто кредитор міг додати до позовної заяви Витяг з Тарифів та Витяг з Умов у будь - яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову. За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті - заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, наданий банком Витяг з Умов не може розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин. Надані позивачем Умови та Правила надання банківських послуг ПриватБанку, з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь - яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку - в анкеті - заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останньою і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору. Відповідно до правового висновку, викладеного Великою Палатою Верховного Суду від 03 липня 2019 року, Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті: https://privatbank.ua/terms/, які не визнаються відповідачем та не містять його підпису, не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами, шляхом підписання заяви - анкети. За таких обставин відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами, а також відповідальність у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань. Щодо наданого позивачем на підтвердження факту ознайомлення відповідача із умовами договору споживчого кредиту паспорта споживчого кредиту, підписаного відповідачем, суд зазначає, що вказаний документ не може бути належним підтвердженням того, що сторони належним чином обумовили процентну ставку за користування кредитними грошима та штрафні санкції з огляду на таке. Зокрема, суд звертає увагу на те, що анкету-заяву з метою отримання банківських послуг відповідачем підписано 21.09.2013 року, дата надання інформації вказаної у паспорті споживчого кредиту - 11.05.2019 року, при цьому у вказаному паспорті, як і в матеріалах справи відсутня інформація щодо виду кредитної картки, яку отримав відповідач, а паспорт споживчого кредиту містить інформацію одразу щодо карток і Універсальна, і Універсальна Gold та не містить жодних відомостей на підтвердження того, що умови кредитування вказані у даному паспорті споживчого кредиту стосувались саме кредитної картки, виданої відповідачу на підставі заяви № б/н від 21.03.2013 року. Окрім цього, зі змісту даного паспорта вбачається, що інформація зазначена у ньому зберігає чинність та є актуальною лише до 26.05.2019 року, умови договору про споживчий кредит можуть відрізнятися від інформації, наведеної в цьому паспорті споживчого кредиту та будуть залежати від проведеної кредитодавцем оцінки кредитоспроможності споживача з урахуванням, зокрема, наданої ним інформації про майновий та сімейний стан, розмір доходів, тощо. У розділі 4 вказаного паспорта зазначено, що реальна річна процентна ставка обчислена на основі припущення, що процентна ставка та інші платежі за послуги кредитодавця залишатимуться незмінними та застосовуватимуться протягом строку дії договору про споживчий кредит, тобто зазначений паспорт споживчого кредиту містить лише узагальнену інформацію про умови кредитування та орієнтовану загальну вартість кредиту виходячи з обраних умов кредитування. З огляду на вищенаведене, суд приходить до висновку про необґрунтованість вимог позивача щодо стягнення заборгованості за відсотками та штрафів, оскільки у суду відсутні підстави вважати, що при укладенні договору із відповідачем АТ КБ «ПриватБанк» дотримався вимог щодо повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, про які вважав узгодженими банк. Інший висновок не відповідав би принципу справедливості, добросовісності та розумності та уможливив покладання на слабшу сторону - споживача невиправданий тягар з`ясування змісту кредитного договору. При цьому, у відповідності до вимог ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Однак, враховуючи, що відповідачем на підставі анкети-заяви № б/н від 21.09.2013 року, яку останній підписав, у АТ КБ «ПриватБанк» були фактично отримані грошові кошти в кредит та частина з яких у розмірі 11 405,56 грн. на цей час в добровільному порядку не повернуті АТ «КБ «Приватбанк», а також вимоги частини другої статті 530 ЦК України за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь - який час, що свідчить про порушення його прав, суд вважає, що із позичальника [PERSON] слід стягнути 11 405,56 грн., що становить заборгованість за простроченим тілом кредиту. У задоволенні вимог позивача в частині стягнення з відповідача нарахованих відсотків та пені за несвоєчасне погашення кредиту слід відмовити. Крім цього, представником позивача разом з позовною заявою також подано на адресу суду письмове клопотання про огляд веб-сайту, а саме здійснення огляду та фіксування змісту розділу 2.1.1. Умов та правил надання банківських послуг, які розміщені на офіційному веб-сайті АТ КБ «ПриватБанк» за посиланням https://privatbank.ua/terms. З приводу заявленого клопотання суд зазначає, що оскільки відсутнє будь-яке підтвердження того, що станом на день підписання відповідачем анкети-заяви 21.09.2013 року на зазначеному веб-сайті була розміщена та ж редакція «Умов і правил надання банківських послуг», що і на день розгляду судом справи, огляд судом веб-сайту не дає можливості встановити факту ознайомлення відповідача з «Умовами та правилами надання банківських послуг», викладеними на такому веб-сайті, а інформація, що розміщена на ньому має мінливий характер і залежить виключно від волевиявлення і дій позивача, тому у суду відсутні підстави для задоволення вказаного клопотання позивача про огляд веб-сайту. На підставі ч. 1 ст. 141 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню на користь позивача 2 102 грн. судового збору, сплаченого при поданні позову.

Outcome: dismissed