Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-01 00:00:00

03.111.2015 року [PERSON] звернулася до суду з позовними вимогами, якими просить суд визнати за нею право власності на: 7/8 частин житлового будинку з надвірними спорудами, що розташований за адресою: Одеська область, м. Ізмаїл, вул. Українська, № 52-а; 1/2 частину земельної ділянки площею 0,0865 га, яка розташована в м. Ізмаїлі Одеської області по вул. Українська, № 52-а, кадастровий номер 5110600000:01:040:0068, наданої для будівництва та обслуговування житлового будинку і господарських будівель . В обґрунтування позову зазначає, що 07.11.2011 року померла її мати [PERSON], після смерті якої залишилось спадкове майно, зокрема 3/8 частин житлового будинку з надвірними спорудами, що розташований за адресою: Одеська область, м. Ізмаїл, вул. Українська, № 52-а, та 1/4 частина земельної ділянки площею 0,0865 га, яка розташована в м. Ізмаїлі Одеської області по вул. Українська, № 52-а, кадастровий номер 5110600000:01:040:0068, наданої для будівництва та обслуговування житлового будинку і господарських будівель. Спадщину після смерті [PERSON] прийняв фактично її чоловік [PERSON], оскільки проживав разом зі спадкодавцем, але за життя спадщину не оформив. 20.09.2013 року помер батько позивача [PERSON], після смерті якого залишилося спадкове майно, зокрема: 3/8 частин зазначеного житлового будинку, які належали йому на підставі рішення Ізмаїльського міського суду від 26.03.1990 року, та 3/8 частин цього будинку в порядку спадкування після дружини; 1/2 частина земельної ділянки площею 0,0865 га, яка розташована в м. Ізмаїлі Одеської області по вул. Українська, № 52-а, кадастровий номер 5110600000:01:040:0068, наданої для будівництва та обслуговування житлового будинку і господарських будівель, із яких 1/2 частина належала йому на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯЕ №759525, виданого 12.04.2008 року [PERSON] міською радою Одеської області, та 1/2 частина в порядку спадкування після дружини. Нотаріусом відмовлено їй у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом у звязку з тим, що відсутні правовстановлюючі документи на імя померлих батьків. Також позивач наголошує на необхідності визнання за нею права власності на 1/8 частину житлового будинку з надвірними спорудами, що розташований за адресою: Одеська область, м. Ізмаїл, вул. Українська, № 52-а. 23.11.2015 року [PERSON] звернулася до суду із зустрічними позовними вимогами, якими просить суд визнати за нею право власності на 1/8 частину житлового будинку з надвірними спорудами, що розташований за адресою: Одеська область, м. Ізмаїл, вул. Українська, № 52-а, посилаючись на те, що згідно договору дарування від 15.12.1999 року, [PERSON] була подарована їй 1/8 частка зазначеного будинку, яка належала йому на підставі рішення [PERSON] міськсуду від 26.03.1990 року по справі №2-24-90. Ухвалою суду від 24.11.2015 року прийнятий зустрічний позов [PERSON] та обєднаний в одне провадження з первісним позовом [PERSON] Позивач [PERSON] в судовому засіданні свої уточнені позовні вимоги підтримала у повному обсязі, наполягала на їх задоволенні та визнала позовні вимоги [PERSON] за зустрічним позовом, не заперечувала проти їх задоволення. Відповідач за первісним позовом [PERSON] визнала позовні вимоги [PERSON] та [PERSON], не заперечувала проти їх задоволення. Представник [PERSON] в судовому засіданні визнав позовні вимоги за первісним позовом [PERSON] та не заперечував проти їх задоволення, а також, підтримав свої позовні вимоги за зустрічним позовом , просив їх задовольнити. Дослідивши матеріали справи, оцінивши надані учасниками судового процесу докази в їх сукупності, проаналізувавши положення чинного законодавства, заслухавши пояснення представників сторін, суд дійшов наступного. Судом встановлено, що згідно рішення виконавчого комітету [PERSON] міської ради депутатів трудящих ся №156/15 від 19.03.1980 року, [PERSON] була відведена земельна ділянка під індивідуальне будівництво будинку за адресою: вул. Українська, 52-а в м. Ізмаїлі Одеської області (а.с. 27). Згідно договору від 24.06.1980 року [PERSON], як забудовнику, була надана на праві безстрокового користування земельна ділянка по вул. Українська, 52-а в м.Ізмаїлі Одеської області для будівництва одноповерхового камяного будинку(а.с. 25-26). Згідно технічного паспорту на житловий будинок, виданий 30.08.2007 року КП «Ізмаїльське МБТІ» по вул. Українська, 52-а в м. Ізмаїлі є житловий будинок, власниками якого зазначені: [PERSON] 1/8 частина; [PERSON] 3/8 частин; [PERSON] 3/8 частин; [PERSON] 1/8 частина, та який побудований у 1987 році (а.с. 22-24). Рішенням Ізмаїльського міського суду від 26 березня 1990 року, визнано право власності за [PERSON] у розмірі 3/8 частини житлового будинку, [PERSON] у розмірі 3/8 частини житлового будинку, [PERSON] (на теперішній час -[PERSON]) [PERSON] у розмірі 1/8 частини житлового будинку, [PERSON] у розмірі 1/8 частини житлового будинку. В той же час, право власності на частки у будинку на підставі вказаного рішення суду не було зареєстровано. Згідно договору дарування від 15 грудня 1999 року, [PERSON] 1/8 частина будинку була подарована [PERSON]. Відповідно до Листа КП «Ізмаїльське МБТІ» вих.№1836 від 01.12.2015р. згідно матеріалів інвентаризаційної справи КП «Ізмаїльське МБТІ» власниками житлового будинку з господарськими будівлями розташованого у м. Ізмаїл по вул. Українській, 52-а є [PERSON] 1/8 частка, [PERSON] 3/8 частки, [PERSON] 3/8 частки на підставі рішення Ізмаїльського народного суду від 26.03.1990 р., та [PERSON] 1/8 частки на підставі договору дарування від 15.12.1999 року. Доля кожного з співвласників реального виразу немає. У матеріалах інвентаризаційної справи є договір про надання в безстрокове користування земельної ділянки під будівництво індивідуального житлового будинку на праві приватної власності від 24.06.1980 року посвідченого державним нотаріусом 24.06.1980 р. за реєстровим номером 1-2783. Зазначений житловий будинок з господарськими будівлями побудований у 1987 році є завершений будівництвом та відповідно до «Інструкції про порядок проведення технічної інвентаризації об'єктів нерухомого майна» затвердженого наказом Державного комітету будівництва , архітектури та житлової політики України від 24.05.2001 р. № 127,зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 10 липня 2001 р. за № 582/5773 (із змінами і доповненнями) не належить до самочинного будівництва. Крім того, згідно листа Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики України № 12/5-126 від 23.03.1999 р. об'єкти, які були закінчені будівництвом до 5, серпня 1992 року прийняттю в експлуатацію не підлягають. Згідно державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯЕ № 759525, виданого 12.04.208 року [PERSON] міською радою Одеської області, зареєстрованого в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 010950700624, земельна ділянка площею 0,0865 га, яка розташована в м. Ізмаїлі по вул. Українська, 52-а, надана для будівництва та обслуговування жилого будинку і господарських будівель належить [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] (кожному - по 1/4 частині) (а.с.32). Вказане також підтверджується відповіддю Відділу Держгеокадастру у м.Ізмаїлі Одеської області від 27.11.2015р. Відповідно до свідоцтва про смерть серії 1-ЖД № 281381 від 08.11.2011 року, виданого Відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту [PERSON] міськрайонного управління юстиції Одеської області [PERSON] померла 07.11.2011 року (а.с. 6). Після смерті [PERSON] згідно ст.1220 ЦК України відкрилася спадщина на спадкове майно, до якої входить: 3/8 частин житлового будинку з надвірними спорудами, що розташований за адресою: Одеська область, м. Ізмаїл, вул. Українська, № 52-а, 1/4 частина земельної ділянки площею 0,0865 га, яка розташована в м. Ізмаїлі Одеської області по вул. Українська, № 52-а, кадастровий номер 5110600000:01:040:0068, наданої для будівництва та обслуговування житлового будинку і господарських будівель. Спадкоємцем першої черги за законом відповідно до ст. 1261 ЦК України після смерті [PERSON] став її чоловік [PERSON], що підтверджено свідоцтвом про одруження (а.с.8), який спадщину прийняв фактично, оскільки проживав та був зареєстрований зі спадкодавцем за однією адресою, що підтверджується прибудинковою книгою (а.с. 13-15), але за життя юридично спадщину не оформив. Відповідно до свідоцтва про смерть серії 1-ЖД № 344713 від 21.09.2013 року, виданого Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби [PERSON] міськрайонного управління юстиції в Одеській області [PERSON] помер 20.09.2013 року (а.с. 7). Згідно до ст. 1216 ЦК України спадкування є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Частиною 1 статті 1220 ЦК України встановлено, що спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Після смерті [PERSON] згідно ст.1220 ЦК України відкрилася спадщина на спадкове майно, до якої входить: 3/8 частин зазначеного житлового будинку, які належали йому на підставі рішення Ізмаїльського міського суду від 26.03.1990 року, та 3/8 частин цього будинку в порядку спадкування після дружини; 1/2 частина земельної ділянки площею 0,0865 га, яка розташована в м. Ізмаїлі Одеської області по вул. Українська, № 52-а, кадастровий номер 5110600000:01:040:0068, наданої для будівництва та обслуговування житлового будинку і господарських будівель, із яких 1/2 частина належала йому на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯЕ № 759525, виданого 12.04.2008 року [PERSON] міською радою Одеської області, та 1/2 частина в порядку спадкування після дружини. Згідно із ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Осіб, які мають право на обовязкову частку у спадщині, після смерті [PERSON], відповідно до ст. 1241 ЦК України, немає. За життя спадкодавець [PERSON] заповіт не залишив, що підтверджується інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) №36803182 від 05.03.2014 року (а.с. 17). Відповідно до ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Згідно свідоцтва про народження, свідоцтв про укладення шлюбу та розірвання шлюбу, позивач [PERSON] є дочкою спадкодавця [PERSON]А.(а.с. 9-12). Згідно із ч.ч.1,2 ст.1269 ЦПК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Відповідно до ч. 2 ст. 1274 ЦК України спадкоємець за законом має право відмовитися від прийняття спадщини на користь будь-кого із спадкоємців за законом незалежно від черги. Спадщину після смерті [PERSON] позивач [PERSON] прийняла шляхом подачі заяви про прийняття спадщини до нотаріальної контори, копія якої наявна у матеріалах справи (а.с.19). Інший спадкоємець за законом дочка спадкодавця [PERSON] в установлений законом строк відмовилася від прийняття спадщини, що підтверджено відповідною заявою (а.с. 20). Письмовою відповіддю № 407/02-14 від 23 вересня 2014 року приватного нотаріуса [PERSON] міського нотаріального округу [PERSON] позивачу [PERSON] повідомлено про неможливість видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті батька, [PERSON], у зв'язку з тим, що відсутні правовстановлюючі документи на ім'я померлих (а.с. 16). Письмовою відповіддю приватного нотаріуса [PERSON] міського нотаріального округу [PERSON] позивачу [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на частину земельної ділянки, що знаходиться в м. Ізмаїлі Одеської області по вул. Українська, № 52-а, яка залишилася після смерті [PERSON], [PERSON], спадкоємцем якої був чоловік [PERSON], який прийняв спадщину, але не оформив своїх спадкових прав, у звязку з тим, що частка померлої не визначена в праві спільної сумісної власності (а.с. 21). Відповідно до п.п. 4.15 глави 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, провадиться нотаріусом після подання правовстановлюючих документів. Спадкоємець повинен надати нотаріусу правовстановлюючий документ, що підтверджує право власності спадкодавця на нерухоме майно. Згідно із п. 23 Постанови Пленуму Верховного суду України від 30.05.2008 року № 7 "Про судову практику у справах про спадкування", за наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутись до суду за правилами позовного провадження. Згідно п. 3.1 Інформаційного листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 р. № 24-753/0/4-13 "Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування" умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об'єкти нерухомості, в тому числі житловий будинок, інші споруди, земельну ділянку є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку. Крім того, суд наголошує на наступному. Згідно п. 49 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 868 від 17.10.2013 року, реєстрація права власності на житлові будинку з надвірними спорудами, що побудовані до 05 серпня 1992 року здійснюється з видачею свідоцтва про право власності. В той же час, у своєму листі від 23.01.2013 року, Державна реєстраційна служба України зазначила, що законодавство у сфері державної реєстрації прав та програмне забезпечення Державного реєстру прав дозволяє отримувати заяви як від усіх співвласників одночасно, так і від кожного із співвласників окремо, крім випадків проведення державної реєстрації права спільної часткової власності з видачею свідоцтва про право власності на нерухоме майно, а також проведення державної реєстрації права спільної сумісної власності. Таким чином, з урахуванням вищевикладеного, реєстрація права власності на житловий будинок з надвірними спорудами з видачею свідоцтва про право власності на ім'я усіх власників будинку неможлива у зв'язку зі смертю двох із співвласників. Окрім цього, слід зазначити, що визнання судом права власності лише на частину будинку, яка залишилась після смерті [PERSON] та [PERSON], позбавить сторони та [PERSON] можливості отримати в подальшому свідоцтво про право власності з урахуванням роз'яснень Державної реєстраційної служби України. Стаття 57 ЦПК України, передбачає, що доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін та інших обставин, що мають істотне значення для вирішення справи. Згідно з ч.1 ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до ч.4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності до того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що позов [PERSON] та зустрічний позов [PERSON] підлягають задоволенню, у тому числі, з огляду на те, що відповідачі визнали позовні вимоги і обставини визнані сторонами не підлягають доказуванню у відповідності до ст. 61 ч.1 ЦПК України. Судом не виявлено обставин, що суперечать закону або порушують права, свободи чи інтереси інших осіб.

Outcome: approved