Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-13 00:00:00

У поданій в суд заяві, уточненій до початку судового засідання, представник позивача просить: - у рахунок погашення заборгованості, що виникла у [PERSON] за договором про іпотечний кредит №411 від 28 серпня 2007 року станом на 14 липня 2015 року в розмірі 12423,23 доларів США звернути стягнення на предмет іпотеки, а саме: домоволодіння по [ADDRESS]; - визначити спосіб реалізації предмету іпотеки шляхом продажу з прилюдних торгів у межах процедури виконавчого провадження за початковою ціною, встановленою на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб'єктом оціночної діяльності /незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій; - надати позивачу право на подання та отримання в органах державної реєстрації та нотаріусів будь-яких документів, необхідних для продажу домоволодіння; - на період реалізації предмета іпотеки передати його в управління ПАТ «Державний ощадний банк України»; - виселити відповідачів [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] з домоволодіння по [ADDRESS] зі зняттям їх з реєстраційного обліку у відділі в справах громадянства, імміграції та реєстрації фізичних осіб УМВС України м.Рівне, без права надання іншого житла; - стягнути понесені позивачем витрати в сумі 243.60 грн. В обґрунтування своїх вимог, позивач покликається на те, що 28 серпня 2007 року між АТ «Державний ощадний банк України» та [PERSON] укладено іпотечний кредит №411, за яким останній отримав кредит у сумі 7000 доларів США під 12,7% річних з терміном повернення не пізніше 25 серпня 2017 року. Свої зобов'язання про сплату кредиту щомісячними платежами позичальник порушив, а тому позивач має право вимагати дострокового повернення кредиту та стягнення заборгованості в примусовому порядку, у тому числі шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки - домоволодіння по [ADDRESS]. Рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 23 квітня 2010 року про солідарне стягнення з [PERSON] та [PERSON] (поручителя) заборгованості за кредитним договором останніми не виконується, а тому в березні 2015 року банком були направлені листи з вимогою про звільнення житлового приміщення предмету іпотеки та усунення порушених зобов'язань, які відповідачами не виконані. У судовому засіданні представник позивача просить позовні вимоги підтримала повністю та з аналогічних мотивів. Відповідачі у судове засідання не з'явилися з невідомої суду причини, хоча про місце та час слухання справи повідомлялися заздалегідь та належним чином відповідно до вимог ст.74 ЦПК України, клопотань про відкладення розгляду справи не надходило. Згідно поданих письмових заперечень просять у задоволені позову відмовити у зв'язку із мораторієм на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті, справу розглядати без їх участі. Така сукупність обставин, на думку суду, не є перешкодою для розгляду справи у відсутність відповідачів, оскільки у матеріалах справи достатньо доказів про правовідносини сторін і немає необхідності заслуховувати їх особисті пояснення з приводу спору. Заслухавши пояснення представника позивача, з'ясувавши обставини та вивчивши матеріали справи, суд дійшов наступного висновку. Як встановлено судом, 28 серпня 2007 року між ВАТ «Державний ощадний банк України» в особі заступника начальника Рівненського обласного управління та [PERSON] укладено договір про іпотечний кредит №411 за умовами якого банк зобов'язався надати на умовах цього договору грошові кошти в сумі 7000 доларів США строком на 120 місяців на придбання домоволодіння по [ADDRESS], а позичальник зобов'язався прийняти, належним чином використати та повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом в розмірі 12,7% річних в порядку, на умовах та в строки, визначені договором (п.1.1 -1.2 договору). З метою забезпечення зобов'язань за кредитним договором 28 серпня 2007 року було укладено договір поруки з [PERSON] та іпотечний договір з [PERSON], згідно якого передано в іпотеку Банку домоволодіння загальною площею 59,1 кв.м, житловою площею 36,8 кв.м., що знаходиться по [ADDRESS] та належить [PERSON] на підставі договору купівлі - продажу житлового будинку, посвідченого приватним нотаріусом Рівненського міського нотаріального округу Рівненської області Кострикіним В.І. 28 серпня 2007 року, реєстровий №4045. Відповідно до положень ст.ст.1049, 1050, 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Зобов'язання згідно ст.526 ЦК України має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Пунктом 4.2.2 договору про іпотечний кредит передбачено право банку при виникненні простроченої заборгованості за кредитом чи процентами, а також в інших випадках, передбачених договором, вимагати дострокового повернення кредиту, нарахованих процентів та інших платежів за цим договором, та стягнути заборгованість за цим договором у примусовому порядку, у тому числі шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки за іпотечним договором. Взяті на себе зобов'язання [PERSON] не виконував, а тому заочним рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 23 квітня 2010 року стягнуто з [PERSON] та [PERSON] солідарно на користь ВАТ «Державний ощадний банк України» заборгованість за договором про іпотечний кредит №411 від 28 серпня 2007 року в сумі 7741,61 доларів США що еквівалентно 61935,98 грн. та судові витрати, яке на даний час є не виконаним. Статтею ст.33 Закону України «Про іпотеку» визначено, що у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених ст.12 цього Закону. У разі порушення іпотекодавцем обов'язків, встановлених іпотечним договором, іпотекодержатель відповідно до ч.1 ст.12 має право вимагати дострокового виконання основного зобов'язання, а в разі його невиконання - звернути стягнення на предмет іпотеки. 02 березня 2015 року ПАТ «Державний ощадний банк України» направляв відповідачам вимогу про звільнення житлового приміщення протягом одного місяця з моменту отримання вимоги у добровільному порядку а також вимогу про усунення порушень зобов'язань за договором про іпотечний кредит №411 від 28 серпня 2007 року шляхом сплати протягом 30 днів з дня отримання вимоги простроченої заборгованості, нарахованих процентів та інших платежів, що підлягають сплаті за користування кредитними коштами відповідно до умов договору Отримання указаних вимог відповідачами 05 березня 2015 року підтверджується повідомленням Укрпошти про вручення поштового відправлення. За таких обставин суд вважає, що позивач набув право звернення на предмет іпотеки. Відповідно до п.4.3 іпотечного договору від 28 серпня 2007 року іпотекодержатель вправі задовольнити за рахунок Предмету іпотеки свої вимоги у такому обсязі, який визначається Іпотекодержателем самостійно на момент реалізації Права іпотеки. Згідно положень ст.39 Закону України «Про іпотеку», у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначаються: загальний розмір вимог та всі складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки; опис нерухомого майна, за рахунок якого підлягають задоволенню вимоги іпотекодержателя; заходи щодо забезпечення збереження предмета іпотеки або передачі його в управління на період до його реалізації, якщо такі необхідні; спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої ст.38 цього Закону; пріоритет та розмір вимог інших кредиторів, які підлягають застосуванню з вартості предмета іпотеки; початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації. З представленого позивачем розрахунку вбачається, що станом на 14 липня 2015 року заборгованість [PERSON] за договором про іпотечний кредит №411 від 28 серпня 2007 року становить 13718,73 доларів США та складається із залишу простроченої позики в сумі 6594 доларів США, нарахованих та несплачених відсотків за користування кредитом в сумі 1100,75 доларів США, нарахованої та несплаченої пені по основному боргу в сумі 3978,51 доларів США, нарахованої та несплаченої пені по відсотках в сумі 750 доларів США, 3% річних за прострочену заборгованість по основному боргу в сумі 1090 доларів США та відсотках в сумі 205,47 доларів США. Відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Разом з тим, суд не може погодитися з нарахованими позивачем 3% річних за прострочену заборгованість по основному боргу та відсотках, оскільки п.7.1 договору про іпотечний кредит передбачена відповідальність за неналежне виконання взятих по договору зобов'язань у виді стягнення неустойки (пені, штрафу) та збитків у процентному відношенні до сум кредиту та несплачених платежів за кожний день прострочення, які в розрахунку враховані з нарахуванням відсотків за користуванням кредитом в розмірі 12,7% річних після зміни кінцевого строку повернення кредиту, встановлено 25 серпня 2017 року, у зв'язку з достроковим стягненням заборгованості. Відповідно до ч.1 ст.40 Закону України «Про іпотеку» звернення стягнення на передане в іпотеку житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців, за винятком наймачів та членів їх сімей. За повідомленням Здолбунівського РС УДМС України в Рівненській області відповідачі зареєстровані та проживають у домоволодінні по [ADDRESS]. З роз'яснень, які містяться в п.43 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 5 "Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин" вбачається, що при розгляді позову іпотекодержателя про виселення мешканців із житлового будинку чи житлового приміщення у разі задоволення вимог про звернення стягнення на предмет іпотеки суд має враховувати таке. Згідно з ч. 4 ст.9, 109 ЖК Української РСР, ст.ст.39, 40 Закону України «Про іпотеку» виселення мешканців із житлового будинку чи житлового приміщення, яке є предметом іпотеки, проводиться у порядку, встановленому законом. При цьому суд за заявою іпотекодержателя одночасно з рішенням про звернення стягнення на предмет іпотеки за наявності підстав, передбачених законом, ухвалює рішення про виселення мешканців цього житлового будинку чи житлового приміщення. При цьому примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду тільки за певних умов: якщо мешканці добровільно не звільнили житловий будинок чи житлове приміщення, на яке звернуто стягнення як на предмет іпотеки, протягом одного місяця з дня отримання письмової вимоги іпотекодержателя або нового власника або в інший погоджений сторонами строк. Звернення стягнення на передане в іпотеку жиле приміщення згідно ст.109 ЖК Української РСР є підставою для виселення всіх громадян, що мешкають у ньому за винятками, встановленими законом. Відповідачами не надано суду жодних відомостей про наявність виняткових обставин, які унеможливлювали б їх виселення та у добровільному порядку вимогу позивача не виконали. Згідно ст.34 Закону України «Про іпотеку» після прийняття рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки і з метою отримання продукції, плодів та доходів, забезпечення належного господарського використання переданого в іпотеку нерухомого майна згідно з його цільовим призначення предмет іпотеки на підставі договору між іпотекодавцем і іпотекодержателем або рішення суду може бути переданий іпотекодержателю або іншій особі в управління на період до його реалізації у порядку, встановленому цим Законом. Управління майном здійснюється відповідно до законодавства та умов, визначених договором чи рішенням суду. Продукція, плоди і доходи, отримані в результаті управління предметом іпотеки, спрямовуються на задоволення забезпечених іпотекою вимог іпотекодержателя, якщо інше не встановлено договором або рішенням суду. Відповідно до п.6.3 іпотечного договору, укладеного між ВАТ «Державний ощадний банк України» та [PERSON] від 28 серпня 2007 року передбачено, що в разі прийняття рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки, останній /предмет іпотеки/ на підставі договору між іпотекодавцем та іпотекодержателем або рішенням суду може бути переданий іпотекодержателю або іншій особі в управління на період до його реалізації в порядку, встановленому чинним законодавством та цим Договором. З наведеної вище правової норми та умов договору випливає, що рішення суду про передачу майна в управління має містити умови, на яких таке управління здійснюється. Істотними умовами договору управління майном згідно ст.1035 ЦК України є перелік майна, що передається в управління та розмір і форма плати за управління майном. Крім того за договором управління майном мають бути визначені права та обв'язки управителя, здійснення управління майном, право управителя на плату, відповідальність управителя тощо. Позивач указаних вимог стосовно визначення умов управління майном не дотримався, необхідності надання позивачу права на подання та отримання в органах державної реєстрації та нотаріусів будь-яких документів, необхідних для продажу домоволодіння, з огляду на визначений спосіб реалізації іпотечного майна не обґрунтував, а відповідно до ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. З висловленого Верховним Судом України у справі №6-333цс15 від 10 червня 2015 року правового висновку, який в силу ст.360-7 ЦПК України має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права, мораторій є відстроченням виконання зобов'язання, а не звільнення від його виконання. Відтак мораторій на стягнення майна, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті, установлений Законом України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», який набув чинності 07 червня 2014 року, не позбавляє кредитора права на звернення стягнення на предмет іпотеки (застави) у випадку невиконання боржником зобов'язань за договором, а лише тимчасово забороняє примусово стягувати (відчужувати без згоди власника) зазначене майно. Рішення судів про звернення стягнення на предмет іпотеки, ухвалені до і після прийняття Закону «Про мораторій» залишаються в силі, а їх виконання зупиняється до вдосконалення механізму, передбаченого статтею 3 Закону «Про мораторій». А тому, доводи відповідачів про безпідставність вимог позивача у зв'язку з встановленим мораторієм на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті, є помилковими. З огляду на викладене, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. При постановлені рішення відповідно до ст.88 ЦПК України з відповідачів [PERSON] та [PERSON] підлягає до стягнення у рівних частках на користь позивача понесені ним судові витрати у розмірі 243 грн. 60 коп. та у дохід держави за вимогу немайнового характеру про виселення відповідачів у розмірі 243 грн. 60 коп.

Outcome: approved