Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-21 00:00:00

Представник позивача [PERSON] [PERSON] звернувся в суд із позовом до відповідача [PERSON] про стягнення заборгованості за договором позики, посилаючись на те, що 03.11.1999 року між ними було укладено договір про надання позики, відповідно до якого [PERSON] позичила у [PERSON] кошти в сумі 2430 доларів США. Вказану суму позики відповідач зобов"язалась повернути до 15.11.1999 року. Отриманої позики [PERSON] у встановлений договором строк позивачеві не повернула. Просить стягнути із відповідача в користь позивача заборгованість за договором позики в розмірі 2430 доларів США. У судовому засіданні представник позивача [PERSON] [PERSON] , позов підтримав із мотивів, викладених у ньому, просить його задовольнити. Відповідач [PERSON] про час і місце судового засідання повідомлялась належним чином, однак до суду не з"явилась і не повідомила про причини своєї неявки. Відповідно до ст.280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин, відповідач не подав відзив, позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Враховуючи зазначені вимоги закону, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи. Дослідивши та оцінивши докази у справі, суд встановив 03.11.1999 року було складено розписку, згідно з якою [PERSON] позичила в [PERSON] гроші на суму 2430 у.о., які зобов`язалася повернути до 15.11.1999 року. Відповідно до ст.1046 ЦК України: за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти, або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно з ч.1 та ч.2 ст.1047 ЦК України: - договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми; - підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Відповідно до вимог ст. 1051 ЦК України позичальник має право оспорити договір позики на тій підставі, що грошові кошти або речі насправді не були одержані ним від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором. Згідно зі ст. 524 ЦК України, зобов`язання має бути виражене у грошовій одиниці України гривні. Відповідно до частини першої ст.533 ЦК України грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях. Отже, гривня як національна валюта є єдиним законним платіжним засобом на території України. Разом з тим частина друга статті 524 та частина друга статті 533 ЦК України допускають, що сторони можуть визначити в грошовому зобов`язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті. У такому разі сума, що підлягає сплаті за зобов`язанням, визначається в гривнях за офіційним курсом Національного банку України встановленим для відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Зазначене узгоджується з правовою позицією Верховного Суду України, викладеній в постанові від 01.03.2017 по цивільній справі № 6-284цс-17. Із копії розписки від 03.11.1999 року, складеної від імені [PERSON] , оригінал якої був оглянутий у судовому засіданні, вбачається, що боргове зобов`язання не було виражене грошовою одиницею України, або її еквівалентом в іноземній валюті. Національним банком України ніколи не встановлювалось офіційного курсу для умовних одиниць, зазначених в розписці, порядок визначення суми, що підлягає сплаті не встановлено ні договором, ні законом чи іншим нормативно-правовим актом. В той же час, умовні одиниці є загальним визначенням натуральних вимірників, що використовуються в системі бухгалтерського обліку для зведення не порівняльних (важкопорівняльних) показників до єдиної порівняльної бази (тонно- кілометри, кормо-дні і т.д.). За допомогою умовних одиниць ведеться облік господарських операцій, виробленої продукції (виконаних робіт, наданих послуг) або інших натуральних величин, визначають собівартість продукції (робіт, послуг). Також слід зазначити, що позивач не надав доказів щодо існування такої іноземної валюти як «умовна одиниця», як і доказів про те, що умовна одиниця є грошовою одиницею (грошовими коштами, а отже відсутній і офіційний курс такої умовної одиниці до гривні), як і доказів того, що «умовні одиниці» є речами, які визначені родовими ознаками. З огляду на викладене, суд дійшов висновку щодо відсутності правових підстав для стягнення з [PERSON] боргу за договором позики, на підставі розписки, складеної [PERSON] від 03.11.1999 року на суму 2430 у.о. (умовних одиниць), а тому відмовляє у задоволенні позовних вимог. На підставі наведеного,

Outcome: dismissed