Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-24 00:00:00

У березні 2014 року [PERSON] (далі - позивач) звернулася до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом до Фундації АнтиСнід - США (AIDS Healthcare Foundation - USA) (далі - відповідач 1), Державного підприємства "Генеральна дирекція з обслуговування іноземних представництв" (далі - відповідач 2) про визнання трудового контракту недійсним, визнання недійсним наказу про звільнення, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за період вимушеного прогулу. Позивач свої вимоги, які були уточнені в ході розгляду справи, обґрунтовує тим, що її неправомірно було звільнено із займаної посади з підстав закінчення строку трудового договору, оскільки, її було прийнято на роботу на підставі наказу безстроково. Крім того, в подальшому відповідач 1 наполіг на підписанні строкового трудового договору, але цей договір є недійсним, тому що його умови суперечать вимогам ч.2 ст. 23 КЗпП України, а контрактна форма трудового договору застосовується при прийнятті на роботу лише у випадках визначених законодавством. Тому, позивач просила суд визнати недійсним трудовий контракт від 01.03.2013 р. укладений між позивачем та відповідачем 1; визнати недійсним наказ відповідача 1 про звільнення позивача з роботи від 31.01.2014 р. № 21 і; поновити позивача на роботі у відповідача 1 на посаді управителя у фінансовій діяльності; стягнути з відповідача 1 на користь позивача 99847,44 грн. середнього заробітку за час вимушеного прогулу. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив суд їх задовольнити. Представники відповідачів в судовому засіданні заперечували проти позову в повному обсязі та просили суд відмовити у задоволенні позовних вимог, посилаючись на те, що позивач була звільнена із займаної посади правомірно, відповідно до вимог чинного законодавства та у зв'язку із закінченням дії строкового трудового договору, який був підписаний позивачем. Крім того, представник відповідача 1 зазначив, що між позивачем та відповідачем 1 був укладений саме трудовий договір, а не трудовий контракт як помилково зазначає позивач. Суд, заслухавши пояснення представників сторін, повно та всебічно дослідивши матеріали справи, дійшов до висновку, що у задоволенні позовних вимог необхідно відмовити виходячи із наступних підстав. Кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується (ч.1 ст.43 Конституції України). Укладення трудового договору оформляється наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу про зарахування працівника на роботу (ч. 3 ст. 24 КЗпП України). Судом було встановлено, що позивач була прийнята на роботу до Фундації АнтиСнід - США на посаду управителя у фінансовій діяльності, згідно до Наказу № 42і від 01.03.2013 р., на підставі заяви про прийняття на роботу від 01.03.2013 р. та листа відповідача 1. Крім того, 01.03.2013 р. між позивачем та відповідачем 1 був укладений трудовий договір зі строком дії до 31.01.2014 р. Трудовий договір може бути укладений на визначений строк, встановлений за погодженням сторін. Строковий трудовий договір укладається у випадках, коли трудові відносини не можуть бути встановлені на невизначений строк з урахуванням характеру наступної роботи, або умов її виконання, або інтересів працівника та в інших випадках, передбачених законодавчими актами (ч. 2 ст. 23 КЗпП України). Згідно п.1, 2 трудового договору, який був підписаний позивачем, працівник приймається на роботу (посаду) управителя у фінансовій діяльності, з 01.03.2013 р. по 31.01.2014 р. Договір укладений з ініціативи працівника та є строковим трудовим договором. Відповідно до п. 17 трудового договору, договір припиняє свою дію автоматично при настанні дати, зазначеної в його п. 1. Не пізніше як за чотирнадцять календарних днів до закінчення терміну дії цього договору роботодавець зобов'язаний письмово попередити працівника про рішення продовжувати/не продовжувати дію договору (п 6.5 трудового договору). Як вбачається з матеріалів справи, 17.01.2014 р. позивач була повідомлена листом відповідача 1 про рішення не продовжувати дію згаданого договору (а.с.11). Підставою припинення трудового договору є закінчення строку, крім випадків, коли трудові відносини фактично тривають і жодна з сторін не поставила вимогу про їх припинення (п. 2 ст. 36 КЗпП України) Згідно витягу з наказу № 21і від 31.01.2014 р., позивач була звільнена із займаної посади на підставі п. 2 ст. 36 КЗпП України (закінчення строку трудового договору). Умови договорів про працю, які погіршують становище працівників порівняно з законодавством України про працю, є недійсними (ст. 9 КЗпП України). Згідно ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач не надала суду належні та допустимі докази, не довела суду їх переконливість, а також обставини, на які посилалася як на підставу своїх вимог. Враховуючи те, що між сторонами в добровільному порядку був укладений строковий трудовий договір і відповідач 1 в повній мірі виконав його умови, при звільненні позивача, позовні вимоги задоволенню не підлягають. Враховуючи викладене,

Outcome: dismissed