Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-26 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до товариства власників гаражів № 2, [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] про визнання дій неправомірними та стягнення моральної шкоди. Позов мотивований тим, що при розгляді справи № 127/29028/13 за позовом до ТВГ № 2 [PERSON], видаючи себе за представника, а також залучені на його боці свідки власники гаражів у цьому товаристві [PERSON], [PERSON], [PERSON] в порушення присяги, умисно і свідомо надали брехливі покази, фальшиво стверджуючи про факт обрання [PERSON] головою правління у перерві загальних зборів уповноважених власників гаражів від 08.12.2012 року, що зазначено протоколом цих зборів за № 1 та протоколом засідання правління. Однак, до цивільної справи № 127/17073/14 долучено протокол № 1 засідання правління ТВГ № 2 від 07.12.2012 року, у якому ясно і зрозуміло зазначено про факт обрання [PERSON] головою правління саме 07.12.2012 року. З наведеного випливає доказ протиріччя цих документів один одному, їх підроблення, фальшування свідків і [PERSON], порушення статуту і діяльності поза законом, утиску прав позивача. Тому, з метою захисту порушених прав позивач звернувся до суду з даним позовом, в якому просив визнати, що протоколи засідання правління ТВГ № 2 і загальних зборів уповноважених від 07.12.2012 року та від 08.12.2012 року протирічать один одному, є підробленими, фальшивими, а також не відповідають статуту; покласти обовязок внести зміни по суті позову у цивільних справах № 127/29028/13 та № 127/17073/147; визнати, що [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] діяли за попередньою змовою і давали завідомо фальшиві покази, порушуючи процесуальні права, зловживаючи ними та присягою свідка, чим спричинили позивачу моральної шкоди; визнати, що діями відповідача позивачу завдано моральну шкоду. В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив позов задовольнити, аргументуючи мотивами, викладеними в позовній заяві. В судове засідання відповідач [PERSON] не з'явився, хоча про дату та час судового засідання повідомлявся завчасно та належним чином. В матеріалах справи міститься заява про розгляд справи у його відсутність, а також заперечення. В судове засідання відповідач [PERSON] не з'явився, хоча про дату та час судового засідання повідомлявся завчасно та належним чином. В матеріалах справи міститься заява про розгляд справи у його відсутність із зазначенням, що протии позовних вимог заперечує в повному обсязі. Інші відповідачі в судове засідання, також, не зявились, хоча про час та дату розгляду справи повідомлялись завчасно та належним чином. Про причини неявки суд не повідомлено. Всебічно та повно з'ясувавши обставини справи, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи, давши їм оцінку у сукупності з оголошеними та дослідженими матеріалами справи, суд вважає, що позовні вимоги задоволенню не підлягають з наступних підстав. Судом встановлено, що позивач являється власником гаража під №48, який розташований в ТВГ №2, та знаходиться за адресою: м. Вінниця, Сабарівське шосе, 1-а, згідно договору дарування гаража від 13.06.2002 року, посвідченого приватним нотаріусом Першої вінницької державної нотаріальної контори [PERSON], зареєстрованого в реєстрі за №5-888, котрий раніше належав на праві власності батькові позивача [PERSON] Дана обставина встановлена у рішенні Вінницького міського суду Вінницької області від 16.05.2014 року у цивільній справі №127/29028/13-ц за позовом [PERSON] до [PERSON] власників гаражів №2 про визнання недійсним правочину з правовими наслідками недійсності правочину. З пояснень позивача в судовому засіданні також встановлено, що останній з 2002 року являвся членом ТВГ №2, так як рішенням Ленінського районного суду м. Вінниці від 20.08.2009 року скасовано постанову зборів уповноважених членів ТВГ №2 від 27.10.2007 року в частині виключення із членів товариства [PERSON] Статутом ТВГ №2 в редакції від 23.05.2011 року передбачено, що товариство власників гаражів №2 є юридичною особою, добровільним обєднанням громадян і діє на підставі Закону України «Про обєднання громадян» (який був чинний на момент проведення державної реєстрації змін до установчих документів), інших законодавчих актів України, а також Статуту. Закон України «Про обєднання громадян» від 16.02.1992 року з 01.01.2013 року втратив чинність на підставі Закону України «Про громадські обєднання» від 22.03.2012 року. Відповідно до ч.1 ст.1 Закону України «Про громадські обєднання», громадське об'єднання це добровільне об'єднання фізичних осіб та/або юридичних осіб приватного права для здійснення та захисту прав і свобод, задоволення суспільних, зокрема економічних, соціальних, культурних, екологічних, та інших інтересів. Згідно із ч.1 ст.3 Закону України «Про громадські обєднання» громадські обєднання утворюються і діють на принципах: добровільності; самоврядності; вільного вибору території діяльності; рівності перед законом; відсутності майнового інтересу їх членів (учасників); прозорості, відкритості та публічності. Відповідно до п. 5.3 Статуту ТВГ № 2 в новій редакції загальні збори (збори уповноважених), зокрема, затверджують рішення правління ТВГ № 2 про обрання і звільнення голови Правління. На засіданні Правління, згідно протоколу № 1 від 07.12.2012 року, [PERSON] було обрано головою Правління ТВГ № 2. Зазначене рішення Правління було затверджене 08.12.2012 року загальними зборами уповноважених членів ТВГ № 2. Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 16.05.2014 року (справа № 127/29028/13-ц) позовні вимоги [PERSON] до ТВГ № 2 про визнання недійсним правочину з правовими наслідками недійсності правочину рішення зборів ТВГ № 2 від 08.12.2012 року, у тому числі щодо обрання [PERSON] головою правління ТВГ № 2 та про визнання за власниками гаражів статус споживача залишено без задоволення. Дане рішення набрало законної сили згідно ухвали апеляційного суду Вінницької області від 23.06.2014 року. За положеннями ч. 1 ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до ч.1 ст.3 ЦПК України яка регулює право особи на звернення до суду за захистом, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. За змістом вказаних положень законодавства звернення особи до суду за захистом має бути зумовлене порушенням, невизнанням або оспорюванням її права, свободи чи інтересу, у протилежному випадку, за відсутності такого порушення судовий захист чинним законодавством України не передбачений. Зі змісту поданої позовної заяви та пояснень позивача в судовому засіданні не вбачається у чому саме полягає порушення прав, свобод чи інтересів позивача діями чи бездіяльністю відповідача за викладених у позовній заяві обставин і як саме обрані позивачем способи захисту, які, до речі, не передбачені ні ст.16 ЦК України, ні договором або спеціальним законом, усувають вказані порушення, відновлюють та захищають його права. З огляду на вищенаведене та з урахуванням встановленого факту, що позивач виключений з членів ТВГ №2 та не являється таким в даний час, підстав для задоволення позовних вимог не має. Тому, суд, оцінивши допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів приходить до висновку, що позовні вимоги позивача про не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні, а тому задоволенню не підлягають. Щодо позовних вимог про стягнення моральної шкоди, то суд зважає на наступне. Відповідно до ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. У п. 5 постанови № 4 від 31.03.1995 року Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" роз'яснено, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Відповідно до ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав, що полягає у душевних стражданнях яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в іншій спосіб, незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов'язана з розміром цього відшкодування. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Враховуючи те, що будь-яких неправомірних дій відповідача в судовому засіданні не встановлено, відповідних доказів суду не надано, а тому суд приходить до висновку про відмову у задоволенні вимоги про стягнення з відповідача моральної шкоди. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed