Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-09 00:00:00

У лютому 2014 року позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON], [PERSON] про визначення порядку користування житловим приміщенням. В обґрунтування позовних вимог зазначивши, що позивачу [PERSON] та відповідачам [PERSON], [PERSON] на праві спільної сумісної власності належить квартира [ADDRESS]. Право власності на квартиру позивач з відповідачами набули відповідно до свідоцтва про право власності на житло від 06.01.1999, виданого Виконкомом міської Ради народних депутатів, згідно з розпорядженням (наказом) від 06 січня 1999 року № 4/41-99. Вищезазначена квартира має загальну площу 76,3 кв.м., з них житлова площа 45,4 кв.м. Згідно плану квартири наданого КП «ДМБТІ» від 15.05.2013 квартира [ADDRESS] складається з коридору №1, кухні №2, житлової кімнати №3 площею 17,4 кв.м., житлової кімнати №4 площею 13,6 кв.м., ванна кімната №5, туалет №6, кладова №7, житлової кімнати №8 площею 14,4 кв.м. 03 липня 1987 року між позивачем [PERSON] та відповідачем [PERSON] було укладено шлюб. 18 червня 2001 року шлюб між сторонами розірвано. Від шлюбу сторони мають доньку [PERSON], [INFO]. Відповідачі перешкоджають позивачу у користуванні його власністю. З урахуванням уточнених позовних вимог позивач просив суд встановити порядок користування квартирою [ADDRESS] житловою площею 45,4 кв.м. та загальною площею 76,3 кв.м., виділивши йому [PERSON] житлову кімнату площею 14,4 кв.м., відповідачам [PERSON] та [PERSON] - житлові кімнати площею 13,6 кв.м. та 17,4 кв.м. Кладову площею 1,2 кв.м., туалет площею 1,3 кв.м., ванну кімнату площею 3,0 кв.м., кухню площею 11,3 кв.м., коридор площею 14,1 кв.м. - залишити в спільному користуванні сторін [PERSON], [PERSON], [PERSON] (а.с.2-4, 38-39, 54-55). У судовому засіданні представники позивача [PERSON] та [PERSON] надали пояснення аналогічні викладеним у позові, на задоволення позову наполягали. Відповідач [PERSON] проти позову заперечувала, пояснивши, що в спірній квартирі проживають вона з чоловіком, донька сторін - [PERSON] зі своєю сім'єю, задоволення позову позивача приведене до порушення їх прав та прав неповнолітньої дитини [PERSON] Представник відповідача [PERSON] - [PERSON] у судовому засіданні проти позовних вимог заперечував та просив суд відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні проти позову заперечувала, вважаючи вимоги безпідставними. В судове засідання 05 листопада 2014 року відповідачі [PERSON] та [PERSON] не з'явилися, заяв щодо відкладення справи, або розгляду справи за їх відсутності суду не надали. Доказів поважних причин своєї неявки в судове засідання 05 листопада 2014 року не надали. Оскільки всі сторони по справі надали свої пояснення з приводу заявлених позовних вимог, надали пояснення при дослідженні письмових матеріалів справи, суд вважає за можливе закінчити розгляд справи за відсутності не з'явившихся учасників процесу. Суд, вислухавши сторін, представників сторін, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного. Статтею 41 Конституції України та ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до Закону України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2, 4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його прав, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Обмеження чи втручання у право власника можливе лише з підстав, передбачених законом. Судом встановлено, що позивачу [PERSON] та відповідачам [PERSON], [PERSON] на праві спільної сумісної власності належить квартира [ADDRESS]. Право власності на квартиру позивач з відповідачами набули відповідно до свідоцтва про право власності на житло від 06.01.1999, виданого Виконкомом міської Ради народних депутатів, згідно з розпорядженням (наказом) від 06 січня 1999 року № 4/41-99 (а.с.11). Відповідачі змінили прізвище [PERSON] на [PERSON] та [PERSON] у зв'язку із реєстрацією шлюбів, що підтверджується відповідними свідоцтвами про одруження та шлюб (а.с.79,80). У судовому засіданні також встановлено та не заперечується сторонами, що між позивачем та відповідачами склалася конфліктна ситуація, у зв'язку з чим вони не можуть дійти згоди щодо користування спірним житлом, а також те, що сторони не мають іншого житла. У ч. 1 ст. 319 ЦК України зазначено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд і має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Частиною 1 ст. 321 ЦК України встановлено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст. 391 цього Кодексу власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Частиною 1 статті 355 ЦК України передбачено, що майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Відповідно до частини 1 статті 369 ЦК України співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Статтею 370 ЦПК України встановлено, що співвласники мають право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній сумісній власності. У разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду. Виділ частки із майна, що є у спільній сумісній власності, здійснюється у порядку, встановленому статтею 364 цього Кодексу. Як роз'яснив в п.14 Пленум Верховного Суду України в своїй постанові від 22.12.1995 № 20 "Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності" квартира, яка є спільною сумісною чи спільною частковою власністю, на вимогу учасника (учасників) цієї власності підлягає поділу в натурі, якщо можливо виділити сторонам ізольовані жилі та інші приміщення з самостійними виходами, які можуть використовуватися як окремі квартири або які можна переобладнати в такі квартири. У протилежному випадку може бути встановлено порядок користування приміщеннями квартири, якщо про це заявлено позов. Згідно плану квартири наданого КП «ДМБТІ» 15.05.2013, спірна квартира розташована на 2-му поверсі, має загальну площу 76,3 кв.м., складається з 3-х кімнат, житловою площею - 45,4 кв.м. у тому числі: житлова кімната площею 14,4 кв.м.; житлові кімнати площею 13,6 кв.м. та 17,4 кв.м.; кладова площею 1,2 кв.м., туалет площею 1,3 кв.м., ванна кімната площею 3,0 кв.м., кухня площею 11,3 кв.м., коридор площею 14,1 кв.м. Суд не може погодитися з посиланнями представника відповідача [PERSON] - [PERSON] що у разі встановлення порядку користування спірною квартирою, будуть порушені права малолітньої дитини [PERSON], [INFO], оскільки по даній справі вирішується спір щодо порядку володіння та користування майном співвласниками, який ніяким чином не впливає на права дитини, та на права інших осіб, а саме чоловіків відповідачів, які, за поясненнями відповідачів, проживають в спірній квартирі. Розглянувши справу та надані сторонами докази, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог, а саме слід встановити порядок користування квартирою [ADDRESS] житловою площею 45,4 кв.м. та загальною площею 76,3 кв.м., виділивши [PERSON] житлову кімнату площею 14,4 кв.м., відповідачам [PERSON] та [PERSON] - житлові кімнати площею 13,6 кв.м. та 17,4 кв.м. Кладову площею 1,2 кв.м., туалет площею 1,3 кв.м., ванну кімнату площею 3,0 кв.м., кухню площею 11,3 кв.м., коридор площею 14,1 кв.м. - залишити в спільному користуванні сторін [PERSON], [PERSON], [PERSON]. Суд виходив з того, що вказаний варіант найбільш враховує баланс інтересів кожного із співвласників, а також з того, що встановлення порядку користування приміщенням квартири між співвласниками відповідно до змісту ст.ст. 319, 369 ЦК України є складовою здійснення ними права спільної сумісної власності. Відповідно до вимог ст.88 ЦПК України слід cтягнути з [PERSON], [PERSON] на користь [PERSON] судові витрати у вигляді сплаченого судового збору в розмірі по 121 грн. 80 коп. з кожної.

Outcome: approved