Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-05 00:00:00

У листопаді 2017 року [PERSON] звернувся до суду з позовною заявою про стягнення боргу за договором позики до [PERSON], в якому просив стягнути з [PERSON] на його користь суму боргу за договором позики грошей від 05 лютого 2017 року в розмірі 83 000,00 грн., проценти за користування позикою за період з 05.02.2017 року по 03.11.2017 року в розмірі 8 029,42 грн., суму інфляційних нарахувань на суму боргу за період з 01.03.2017 року по 30.09.2017 року в розмірі 6 588,77 грн., 3% річних від простроченої суми в розмірі 1 760,05 грн. В обґрунтування позовної заяви позивач посилався на те, що він надав відповідачу грошові кошти, у вигляді позики, в сумі 83 000,00 грн., з поверненням боргу до 19.02.2017 року про, що відповідач власноручно склав розписку від 05.02.2017 року. У зазначений у розписці строк, відповідач грошові кошти не повернув. За останній час він неодноразово звертався до відповідача із проханням повернути йому гроші, але всі ці звернення ніякого позитивного результату не дали, відповідач на його прохання не реагує. На момент звернення до суду з даним позовом сума неповернутого боргу складає 83 000,00 грн., проценти за користування позикою за період з 05.02.2017 року по 03.11.2017 року складають 8 029,42 грн., сума інфляційних нарахувань на суму боргу за період з 01.03.2017 року по 30.09.2017 року складає 6 588,77 грн., 3% річних від простроченої суми складають 1 760,05 грн. Відповідач не виконує належним чином умови договору, у зв'язку з чим він змушений звернутися до суду за захистом своїх прав. У судовому засіданні позивач, представник позивача підтримали позовні вимоги в повному обсязі та просили суд задовольнити їх у повному обсязі на доводах та підставах, зазначених у позові. У судовому засіданні відповідач позовні вимоги не визнав у повному обсязі на тих підставах, що ним складалась розписка від 05.02.2017 року з приводу сумісних дій між ним та позивачем щодо купівлі-продажу автомобіля, з метою отримання певного прибутку, та внаслідок цих дій, саме позивачем був отриманий прибуток, а тому боргові зобов'язання фактично між сторонами відсутні. Свідок [PERSON], зі сторони відповідача, у судовому засіданні підтвердив той факт, що сторони по справі дійсно купили у нього, чи у його дружини автомобіль, без нотаріального оформлення, для перепродажу. Суд, вислухавши учасників процесу, вивчивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню за наступних підстав. Статтею 263 ЦПК України визначено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Згідно зі ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати; 7) чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; 8) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову. Судом встановлено, що відповідно до розписки від 05.02.2017 року позивач надав відповідачу грошові кошти у вигляді позики в сумі 83 000,00 грн., з поверненням боргу до 19.02.2017 року, про що відповідач власноручно склав розписку. Одним із принципом цивільного судочинства є верховенство права (ч. 3 ст. 2 ЦПК України). Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України. Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно із ч. 2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Отже, письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво-чи багатосторонніми (договори). Відповідно до частин першої та другої ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов'язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, незалежно від найменування документа, і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. Частиною першою ст. 1049 ЦК України встановлено, що за договором позики на позичальникові лежить зобов'язання повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором. Зазначена правова позиція висловлена Верховним Судом України у постанові №6-63цс13 від 18 вересня 2013 року, і відповідно до ст. 417 ЦПК України має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права. Частиною 2 ст. 78 ЦПК України передбачено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Відповідно до ст. ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи та на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Крім того, у ч. ч. 5, 6 ст. 81 ЦПК України визначено, що докази подаються сторонами та іншими учасниками справи, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Тобто процесуальними нормами встановлено обов'язок учасників справи доказувати обставини при невизнані або оспорюванні них сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Предметом доказування у даному спорі є факт наявності боргових зобов'язань між сторонами та отримання грошових коштів у розмірі 83 000,00 грн. Як передбачено ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. При розгляді справи відповідачем не заперечувався той факт, що саме ним власноручно та усвідомлено була написана розписка про отримання грошових коштів у розмірі 83000,00 грн. Суд не дає оцінку правовідносинам, які могли б спонукати відповідача для складання боргової розписки, так як відповідно до положень Цивільно-процесуального кодексу України між сторонами був укладений правочин щодо боргових зобов'язань, а не з інших правовідносин. У відповідності до вимог ст. 545 ЦК України відповідач не надав суду доказів, які б свідчили про виконання ним свого обов'язку, а тому сума заборгованості за договором позики в розмірі 83 000,00 грн. підлягає стягненню з відповідача. Згідно до ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Відповідно до ч. 1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. На день подання позову заборгованість відповідача складає 83 000,00 грн. Облікова ставка НБУ: з 27.01 - 14, з 03.03 - 14, з 14.04 - 13, з 26.05 - 12,5, з 07.07 - 12,5, з 03.08 - 12,5, з 14.09 - 12,15, з 27.10 - 13,5. Проценти за користування позикою за період з 05.02.2017 року по 03.11.2017 року складають 8 029,42 грн. з розрахунку: з 05.02.2017 по 03.03.2017 (14%): (83000х26х14)/(365х100) = 827,73 грн.; з 03.03.2017 по 14.04.2017 (14%): (83000х42х14)/(365х100) = 1 337,10 грн.; з 14.04.2017 по 26.05.2017 (13%): (83000х42х13)/(365х100) = 1 241,59 грн.; з 26.05.2017 по 07.07.2017 (12,5%): (83000х42х12,5)/(365х100) = 1 193,84 грн.; з 07.07.2017 по 03.08.2017 (12,5%): (83000х27х12,5)/(365х100) = 767,47 грн.; з 03.08.2017 по 14.09.2017 (12,5%): (83000х42х12,5)/(365х100) = 1 193,84 грн.; з 14.09.2017 по 27.10.2017 (12,5%): (83000х43х12,5)/(365х100) = 1 222,26 грн.; з 27.10.2017 по 03.11.2017 (13,5%): (83000х8х13,5)/(365х100) = 245,59 грн. 827,73+1337,10+1241,59+1193,84+767,47+1193,84+1222,26+245,59 = 8 029,42 грн. Щодо позовних вимог про стягнення суми інфляційних нарахувань на суму боргу за період з 01.03.2017 року по 30.09.2017 року в розмірі 6 588,77 грн. та 3% річних від простроченої суми в розмірі 1 760,05 грн., слід зазначити наступне. Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Інфляція це знецінювання грошей і безготівкових коштів, що супроводжується ростом цін на товари і послуги (п. 2 Методологічних положень щодо організації статистичних спостережень за змінами цін (тарифів) на спожиті товари (послуги) і розрахунку індексу споживчих цін, що затверджені наказом Державного комітету статистики України від 14 листопада 2006 року №519). Показником, який характеризує рівень інфляції, є індекс споживчих цін. Індекс споживчих цін характеризує зміни у часі загального рівня цін на товари та послуги, які купує населення для невиробничого споживання. Він є показником зміни вартості фіксованого набору споживчих товарів та послуг у поточному періодів порівнянні з базовим. Оскільки індекс інфляції (індекс споживчих цін) це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купує населення для невиробничого споживання, а ціни в Україні встановлюються в національній валюті гривні, то норми ч. 2 ст. 625 ЦК України щодо сплати боргу з урахуванням установленого індексу інфляції поширюються лише на випадки прострочення виконання грошового зобов'язання, яке визначене договором у гривні. Індекси інфляції за даними газети центральних органів виконавчої влади "Урядовий кур'єр" у вказаних місяцях становлять: березень 2017 року - 101,80%, квітень 2017 року - 100,90%, травень 2017 року - 101,30%, червень 2017 року - 101,60%, липень 2017 року - 100,20%, серпень 2017 року - 99,90%, вересень 2017 року - 102,00%. Загальний індекс інфляції за період з березня 2017 року вересень 2017 складає 107,938%. У зв'язку з тим, що грошове зобов'язання за розпискою було визначено у гривні, тому сума інфляційних нарахувань на суму боргу за період з 01.03.2017 року по 30.09.2017 року складає 6 588,77 грн., з розрахунку: 83000х107,938%/100%-83000 = 6 588,77 грн. 3% річних за період з 19.02.2017 року по 03.11.2017 року (258 днів) складають 1 760,05 грн. з розрахунку: 83000х3/100/365х258 = 1 760,05 грн. Таким чином, суд вважає, що позовні вимоги позивача доведені матеріалами справи, обґрунтовані та підлягають задоволенню в повному обсязі.

Outcome: approved