Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-18 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом в якому просить суд постановити рішення, яким визнати житловий будинок № 186а по вул. 1-го Травня в с. Старе Село, Пустомитівського району Львівської області та прибудинкову земельну ділянку спільним майном подружжя, та ідеально поділити по ? частині між співвласниками. В обгрунтування своїх вимог позивач [PERSON] покликається на такі обставини: За час спільного подружнього життя з відповідачкою [PERSON] ними було нажите майно, а саме 28 лютого 2000 року на підставі рішення виконкому Старосільеької сільської Ради народних депутатів № 76 [PERSON] виділено земельну ділянку площею 1207 кв.м. для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарських споруд, на підставі чого 05.03 2001 року відділом архітектури Пустомитівської РДА Львівської області видано будівельний паспорт. За спільні кошти на вказаній земельній ділянці подружжям було побудовано житловий будинок № 186а по вул. 1-го Травня в с. Старе Село, Пустомитівського району Львівської області на який «Львівським обласним державним комунальним бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки» від 29.05.2001 року видано технічний паспорт. На підставі рішення виконавчого комітету Старосільеької сільської ради Пустомитівського району Львівської області №85 від 06.12.2001 року, «Львівським обласним державним комунальним бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки» 24 грудня 2001 року [PERSON] видано «Свідоцтво про право власності на житловий будинок серії КММ № 1239 № 001239. Позивач вказує, що при розірванні шлюбу та на даний час угоди про поділ спільного майна вони не досягли, спірне майно відповідно до ст. 60 Сімейного кодексу України, є обєктом спільної сумісною власністю подружжя, а тому їхні частки у спірному майні є рівними. Позивач [PERSON] та його представник адвокат [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримали та просять суд позов задоволити. Відповідачка [PERSON] та її представник [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги позивача [PERSON] заперечили та звернулись до суду з зустрічним позовом до [PERSON] в якому просять в задоленні первісного позову [PERSON]М відмовити повністю та визнати за [PERSON] право власності на ? автомобіля WOLKSWAGEN Golf 2 [INFO] д.н.з. [NUMBER]. Свої заперечення та вимоги позивачка [PERSON] мотивує тим, що за час перебування у шлюбу з відповідачем [PERSON] рішенням Старосільської сільської ради Пустомитівського району Львівської області № 14 від 23.02.2001 року № 14, їй було передано безоплатно у приватну власність для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарських споруд спірну земельну ділянку площею 0,1350 га., що знаходиться за адресою : вул. 1-го Травня, 186а с. Старе Село, Пустомитівський район львівської області. Враховуючи те, що дана земельна ділянка отримана нею безоплатно в порядку приватизації, як така що перебувала у користуванні, така взагалі не є обєктом права спільної сумісної та не підлягає поділу, так як, на підставі п. 5 ч. 1 ст. 57 СК України, являється її особистою приватною власністю. Житловий будинок розташований на належній їй на праві особистої власності земельній ділянці під № 186 а, вважає таким, що не може бути поділений порівну між нею та відповідачем [PERSON] виходячи з того, що вказаний житловий будинок збудований за її кошти та кошти її батьків та безпосередньо за участю її батька та їх родини. Відповідач [PERSON] жодного відношення до будівництва будинку не мав, коштів в матеріали та будівельні роботи не вкладав, робіт з будівництва не здійснював. Окрім цього, їх спільний син [PERSON], будучи ще неповнолітнім та по даний час перебував та перебуває на її повному утримані. Відповідач [PERSON] жодним чином не брав участі у вихованні сина, не забезпечував його матеріально, не дбав про його духовний, фізичний та інтелектуальний розвиток У звязку з чим, весь тягах по вихованню та утримання сина ліг на неї. Також, за час спільного подружнього життя [PERSON]М, неодноразово влаштовував сварки та скандали відносно неї та їхнього сина, у звязку з чим вона неодноразово зверталась з відповідними заявами до правоохоронних органів. За вказаних вище обставин, відповідно до ч. 2 ст. 70 СК України, її частка у спільному житловому будинку повинна бути збільшена, а тому дане майно не може бути порівну поділене між нею та відповідачем [PERSON] Також, позивачка вказує, що за час перебування у шлюбі, ними було набуто рухоме майно, а саме : автомобіль марки WOLKSWAGEN Golf 2 [INFO] д.н.з. [NUMBER], який був придбаний ними у травні 2007 року за спільні кошти, а від так, в розумінні ст. 60, 61 СК України, є обєктом спільної сумісної власності подружжя, частки подружжя в якому є рівними. А тому, вона має право на ? частину даного автомобіля. Відповідач [PERSON]М, та його представник адвокат [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги [PERSON] за зустрічним позовом не визнали та у своїх запереченнях покликають на наведені обґрунтування первісного позову. Окрім того, позовні вимоги позивачки [PERSON] вважають безпідставними, з огляду на те, що вказаний нею автомобіль марки WOLKSWAGEN Golf 2 [INFO] д.н.з. [NUMBER], ніколи у власності подружжя не був, а перебував у тимчасовому користуванні, а від так не є обєктом спільного майна подружжя. Проаналізувавши доводи сторін, належним чином дослідивши матеріали справи та докази у їх сукупності, суд приходить до переконана про під ставність позовних вимог первинного позову та про відсутність правових підстав для задоволення зустрічного позову, з наступних підстав : Згідно ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом Судом встановлено, що з 21.07.1994 року сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який був розірваний рішенням Пустомитівського районного суду Львівської області від 05.08.2013 року. Від спільного подружнього життя у сторін народився син [PERSON], [INFO], який на даний час є повнолітнім. Згідно ст. 60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Судом встановлено, що рішенням Старосільської сільської ради Пустомитівського району Львівської області № 14 від 23.02.2001 року № 14, [PERSON] передано безоплатно у приватну власність для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарських споруд спірну земельну ділянку площею 0,1350 га., що знаходиться за адресою : вул. 1-го Травня, 186а с. Старе Село, Пустомитівський район львівської області. Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 57 СК України, земельна ділянка, набута нею, ним за час шлюбу внаслідок приватизації земельної ділянки, що перебувала у її, його користуванні, або одержана внаслідок приватизації земельних ділянок державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій, або одержана із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених\~Земельним кодексом України, є особистою приватною власністю дружини, чоловіка Судом встановлено, що на виділеній [PERSON] земельній ділянці в період перебування у шлюбі здійснено будівництво житлового будинку, який згідно технічного паспорта має загальну площу 98,2 кв.м. складається із двох коридорів 1-1, 1-2; трьох житлових кімнат 1-3, 1-4, 1-8; кухні 1-5; ванної кімнати 1-6; столової 1-7. На підставі рішення виконавчим комітетом Старосільеької сільської ради Пустомитівського району Львівської області №85 від 06.12.2001 року, «Львівським обласним державним комунальним бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки» 24 грудня 2001 року [PERSON] видано Свідоцтво про право власності на житловий будинок під № 186а, який розташований по вул. 1-го Травня, в с. Старе Село Пустомитівського району Львівської області. Згідно ст. 381 ЦК України, садибою є земельна ділянка разом з розташованими на ній житловим будинком, господарсько побутовими будівлями, наземними і підземними комунікаціями, багаторічними насадженнями. Згідно ч. 1 ст. 120 ЗК України, у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об'єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення. У відповідності до положень ст. 120 ЗК України, ст. 381 ЦК України та п. 8 постанови Пленуму Верховного Суду України від 04.10.1991 року № 7 „Про практику застосування судами законодавства, що регулює право власності громадян на жилий будинок, земельна ділянка передана [PERSON] шляхом безоплатної приватизації та розташований на ній житловий будинок є одне ціле, а отже слідує долі будинку. Згідно ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу, Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Згідно ст. 57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Доводи позивачки [PERSON] про здійснення будівництва виключно нею, за її власні кошти та кошти її батьків, та безпосередньо за їх участю, не підтверджується жодними належними та допустимими доказами, а від так, суд вважає такі необгрунтовними та безпідставними. Надаючи правову оцінку встановленим судом обставинам, суд приходить до висновку про доведеність перед судом належності спірної земельної ділянки та розташований на ній житловий будинок до обєкту права спільної сумісної власності подружжя [PERSON] та [PERSON]І, Згідно ст. 70 СК України, у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. За рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею, ним проживають діти, а також непрацездатні повнолітні син, дочка, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування. Крім того, у п. 30 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року N 11 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" роз'яснено, що при вирішенні спору про поділ майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, суд згідно з частинами 2, 3 ст. 70 СК в окремих випадках може відступити від засади рівності часток подружжя, враховуючи обставини, що мають істотне значення для справи, а також інтереси неповнолітніх дітей, непрацездатних повнолітніх дітей (за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування). Під обставинами, що мають істотне значення для справи, потрібно розуміти не тільки випадки, коли один із подружжя не дбав про матеріальне забезпечення сім'ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім'ї, але і випадки коли один із подружжя не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку чи доходу (ч. 1 ст. 60 СК). Судом встановлено, що за час подружнього життя у сторін народився син : [PERSON], [INFO] свідоцтво про народження серія І-СГ № 327536 видане 27.08.1996 року Старосільською сільською радою Пустомитівського району Львівської області. Враховуючи те, що [PERSON] [INFO] на даний час є повнолітнім, підстав для забезпечення повнолітнього сина [PERSON] суду не представлено, знищення чи пошкодження [PERSON] спільного майна не стверджується жодними доказами та повністю спростовані в ході судового розгляду, тим самим позивачкою не доведено перед судом підстав для відступу від рівності частки, а саме збільшення частки у майні, що є спільною сумісною власністю подружжя, а від так, відповідно до ч. 1 ст. 70 СК України, розмір частки кожного з колишнього подружжя [PERSON] та [PERSON] у спільно нажитому майні є рівним. Таким чином, спільно нажите майно подружжя [PERSON]М, та [PERSON] підлягає поділу між ними у рівних частках. Згідно ч. 1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно ч. 3 ст. 334 ЦК Україн, \~право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішенням суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним. Згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серія КХС № 824346 видане 22.12.2005 року Яворівським МРЕВ ДАІ ГУ МВС України у Львівській області, автомобіль марки WOLKSWAGEN Golf 2 [INFO] д.н.з. [NUMBER], зареєстрований за [PERSON]. Всупереч вимог ст. 60 ЦПК України, позивачкою [PERSON] не доведено перед судом, в розумінні ст. 334 ЦК України, факту переходу автомобіля марки WOLKSWAGEN Golf 2 [INFO] д.н.з. [NUMBER] у власність подружжя [PERSON]М та [PERSON], а саме укладення між подружжям та власником транспортного засобу уданого правочину, купівлі продажу транспортного засобу, що також не було предметом спору та дослідження судом, водночас згідно показів позивача [PERSON]М, які [PERSON] не спростовані, даний автомобіль у власності подружжя не перебував, а перебував у його тимчасовому користуванні, а тому не є обєктом спільної сумісної власності подружжя. За вказаних вище обставин позовні вимоги позивачки [PERSON] за зустрічним позовом є безпідставними та задоволенню не підлягають.

Outcome: dismissed