Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-13 00:00:00

15.08.2014 року позивач звернувся до суду із позовом до відповідача про звільнення з-під арешту нерухомого майна. Позовні вимоги мотивовано тим, що 18 грудня 2007 року між Закритим акціонерним товариством «Міжнародний іпотечний Банк», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «Платинум Банк» та [PERSON] було укладено іпотечний договір №1.07122025 відповідно до умов якого Іпотекодавець передає, а Іпотекодержатель приймає в іпотеку житлову нерухомість, а саме квартиру [ADDRESS], загальною площею 45,80 кв.м., з метою забезпечення повного виконання зобов'язань Іпотекодавця за договором про іпотечний кредит №1.07122025 від 18 грудня 2007 року. Відомості про іпотеку приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу [PERSON] були внесенні до єдиного реєстру заборон відчуження нерухомого майна та до державного реєстру іпотек. В той же час, заочним рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 15 жовтня 2009 року стягнуто з фізичної особи-підприємця [PERSON], [PERSON], [PERSON] солідарно в користь акціонерного комерційного банку «Форум» 1740820,98 гривень. На підставі вказаного заочного рішення Луцьким міськрайонним судом Волинської області 15 березня 2010 року було видано виконавчий лист. 27 травня 2010 року на підставі вказаного вище виконавчого листа №2-5940 державним виконавцем Котельчук Наталією Степанівною ВДВС Ківерцівського районного управління юстиції було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження №19763210, а також постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження. 15 грудня 2011 року у зв'язку із відсутністю майна у Боржника, виконавчий лист було повернуто стягувачу, про що винесено відповідну постанову, припинена чинність арешту та скасовано інші заходи примусового виконання рішення. В травні 2012 року Банком повторно було подано виконавчий лист №2-5940, в результаті чого 08 травня 2012 року головним державним виконавцем ВДВС Ківерцівського районного управління юстиції Пащук Валентиною Зіновіївною було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження №32496977, а також накладено арешт на все майно Боржника. 29 серпня 2013 року у зв'язку із відсутністю майна у Боржника, державним виконавцем було винесено постанову про закінчення виконавчого провадження. 22 липня 2014 року державним виконавцем виконавчої служби знову було відкрито виконавче провадження №44132659 про стягнення з [PERSON], [PERSON] солідарно на користь ПАТ «Банк Форум» заборгованості за кредитним договором в розмірі 1740820,98 гривень, а 04 серпня 2014 року накладено арешт на майно боржника та оголошено заборону на його відчуження. Таким чином, окрім обтяження за іпотечним договором, станом на дату подачі позовної заяви діє арешт на усе майно Позивача, в тому числі і на квартиру за адресою: [ADDRESS], накладений Відділом ВДВС Ківерцівського районного управління юстиції. При цьому, зобов'язання Іпотекодавця перед Банком на даний момент не припинились, іпотека на нерухоме майно зберігається, а Банк продовжує бути Іпотекодержателем по вказаній вище квартирі. Стаття 19 Конституції України визначає, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Відповідно до частини 1 статті 6 Закону України «Про виконавче провадження», державний виконавець зобов'язаний використовувати надані йому права у точній відповідності із законом і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів громадян і юридичних осіб. Відповідно до ст. 572 ЦК України, в силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов'язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави). Устатті 14 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» визначено, що зареєстроване обтяження має вищий пріоритет над незареєстрованими обтяженнями. Пріоритет зареєстрованих обтяжень визначається у черговості їх реєстрації, за винятками, встановленими цим Законом. Обтяжувач з вищим пріоритетом має переважне право на звернення стягнення на предмет обтяження. Згідно до п. 5.13.1, 5.13.2 Інструкції про проведення виконавчих дій, затвердженої наказом Міністерства Юстиції України від 15.12.1999 року, звернення стягнення на предмет іпотеки і його реалізація для задоволення вимог іпотекодержателя здійснюються відповідно до умов іпотечного договору. На майно, щодо якого встановлено іпотеку чи накладено заборону на відчуження, не може бути звернено стягнення для задоволення вимог стягувачів, які не є іпотекодержателями.Інструкція з організації примусового виконання рішень, затверджена наказом Міністерства юстиції України від 02 квітня 2012 року, розроблена на виконання Закону України «Про виконавче провадження», визначає умови та порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до Закону, інших нормативно-правових актів підлягають примусовому виконанню в разі невиконання їх у добровільному порядку. Відповідно вказаних нормативно-правових актів відомості про іпотеку нерухомого майна державний виконавець може отримати з Єдиного реєстру заборон відчуження нерухомого майна, держателем якого є Міністерство юстиції України, а державне підприємство «Інформаційний центр» Міністерства юстиції - його адміністратором згідно із Положенням про Єдиний реєстр заборон відчуження об'єктів нерухомого майна, затвердженим наказом Міністерства юстиції України від 09 червня 1999 року. Відповідно до ст. 57 Закону України «Про виконавче провадження», арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Відповідно до ч. 1 ст. 60 Закону України «Про виконавче провадження», особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, може звернутися до суду з позовом про визнання права на майно і про звільнення майна з-під арешту. Позивач зазначає, що іпотечний договір між Позивачем та ПАТ «Платинум Банк» було укладено 18 грудня 2007 року та був зареєстрований в реєстрі за №1396 і в той же день була накладена заборона на відчуження іпотечної квартири за адресою: [ADDRESS]. Отже, на думку позивача, у відповідності до ст. 14 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень», іпотека на квартиру у [ADDRESS] ПАТ «Платинум Банк» має вищий пріоритет у порівнянні з арештом, накладеним за стягненням ПАТ «Банк Форум» на майно Позивача. Таким чином, за твердженням позивача, постанови Відділу державної виконавчої служби Ківерцівського районного управління юстиції від 27 травня 2010 року (ВП №19763210), від 08 травня 2012 року (ВП №32496977) та від 04 серпня 2014 року (ВП №44132659) в частині накладення арешту на квартиру, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] з метою задоволення вимог ПАТ «Банк «Форум» відповідно до виконавчого листа №2-5940, виданого Луцьким міськрайонним судом Волинської області 15 березня 2010 року, є незаконним, оскільки, накладенням такого арешту державним виконавцем порушена черговість обтяжvвачів, з огляду на що, зазначені вище арешти підлягають зняттю. За наведених обставин позивач просить звільнити з-під арешту квартиру [ADDRESS], що належить [PERSON] на праві власності, накладений Відділом державної виконавчої служби Ківерцівського районного управління юстиції постановами від 27 травня 2010 року у виконавчому провадженні №19763210, від 08 травня 2012 року у виконавчому провадженні №32496977 та від 04 серпня 2014 року у виконавчому провадженні №44132659. В судовому засіданні представник позивача підтримала вимоги позовної заяви з підстав викладених у ній і просить позов задовольнити. Представник відповідача в судове засідання не з'явився, до суду надійшла заява про розгляд справи за відсутності відповідача, а також письмові заперечення на позовну заяву з змісту яких вбачається, що відповідач позов не визнає, просить відмовити у його задоволенні посилаючись на те, що у відповідності до положень ст. 57 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець мав право накладати арешт на майно боржника, а згідно ст. 54 Закону України «Про виконавче провадження», для задоволення вимог стягувачів, які не є заставодержателями, стягнення на заставлене майно боржника може бути звернуто у разі якщо вартість предмета застави перевищує розмір заборгованості боржника заставодержателю. Представник третьої особи ПАТ «Банк Форум» в судовому засіданні заперечує проти задоволення позовних вимог посилаючись на те, що позивачем обраний не належний спосіб захисту. Держаний виконавець приймаючи постанови про арешт майна боржника діяв в межах повноважень та в порядку визначеному Законом України «Про виконавче провадження», дій спрямованих на звернення стягнення на предмет іпотеки державний виконавець не здійснював, отже не порушував пріоритетності прав ПАТ «Платинум Банк» на першочергове задоволення його вимог за рахунок предмету іпотеки. На думку представника, жодних передбачених чинним законодавством України підстав для зняття арешту в даному випадку немає. Представник третьої особи ПАТ «Платинум Банк» в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив. Суд, вислухавши пояснення представника позивача та представника третьої особи, дослідивши матеріали справи, оцінивши всі зібрані по справі докази, приходить до висновку про те, що позовні вимоги не підлягають до задоволення, з огляду на наступне. Судом встановлено, що 18.12.2007 року між позивачем та ЗАТ «Міжнародний іпотечний Банк» був укладений іпотечний договір №1.07122025 предметом якого є квартира за адресою: [ADDRESS], яка прийнята іпотекодержателем з метою забезпечення виконання зобов'язань іпотекодавця за договором про іпотечний кредит №1.07122025, укладеного іпотекодавцем та іпотекодержателем 18.12.2007 року (а.с. 6). Як вбачається з матеріалів справи, 15.10.2009 року Луцьким міськрайонним судом Волинської області було винесено рішення про стягнення з ФОП [PERSON] та [PERSON] солідарно заборгованості за кредитним договором у сумі 1740820,98 грн. (а.с. 7-8). За вказаним рішенням Луцьким міськрайонним судом Волинської області 15.03.2010 року був виданий виконавчий лист (а.с. 9). Постановою ВДВС Ківерцівського районного управління юстиції від 27.05.2010 року відкрито виконавче провадження №19763210 з виконання виконавчого листа №2-5940 виданого 15.03.2010 року (а.с. 10). Постановою ВДВС Ківерцівського районного управління юстиції від 27.05.2010 року накладено арешт на майно боржника та оголошено заборону на його відчуження (а.с. 11). Постановою ВДВС Ківерцівського районного управління юстиції від 15.12.2011 року повернуто виконавчий лист №2-5940 стягувачеві (а.с. 12). Постановою ВДВС Ківерцівського районного управління юстиції від 08.05.2012 року відкрито виконавче провадження №32496977 з виконання виконавчого листа №2-5940 виданого 15.03.2010 року (а.с. 13). Постановою ВДВС Ківерцівського районного управління юстиції від 08.05.2012 року накладено арешт на майно боржника та оголошено заборону на його відчуження (а.с. 14). Постановою ВДВС Ківерцівського районного управління юстиції від 29.08.2013 року повернуто виконавчий лист №2-5940 стягувачеві (а.с. 15). Постановою ВДВС Ківерцівського районного управління юстиції від 22.07.2014 року відкрито виконавче провадження №44132659 з виконання виконавчого листа №2-5940 виданого 15.03.2010 року (а.с. 16). Постановою ВДВС Ківерцівського районного управління юстиції від 04.08.2014 року накладено арешт на майно боржника та оголошено заборону на його відчуження (а.с. 17). Згідно положень ст. 6 Закону України «Про виконавче провадження», на яку зокрема посилається і позивач, особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. При цьому, з встановлених судом обставин справи вбачається, що спору про належність іпотечного майна, яке заарештоване постановою державного виконавця в межах виконавчого провадження, у сторін не виникає, а позивач просить лише звільнити належне їй майно з-під арешту не звертаючи уваги на те, що вказана вище норма стосується особи, яка оспорює належність арештованого майна боржнику і зняття арешту в даному випадку є виключно наслідком визнання судом права власності на майно за іншою особою відмінною від особи боржника. Відповідно до положень ст. 15 ЦПК України, суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства. Згідно ст.ст. 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов'язку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Позивачем обрано спосіб захисту - звільнення майна з-під арешту. Відповідно до положень ч. 1 ст. 82 Закону України «Про виконавче провадження», рішення, дії або бездіяльність державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби можуть бути оскаржені стягувачем та іншими учасниками виконавчого провадження (крім боржника) до начальника відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, або до керівника відповідного органу державної виконавчої служби вищого рівня чи до суду. Боржник має право оскаржувати рішення, дії або бездіяльність державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби виключно в судовому порядку. За змістом ст. 383 ЦПК України, сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи. Отже, в даному випадку в розумінні положень ст. 16 ЦК України, іншим способом захисту цивільного права або інтересу є подання боржником скарги в порядку, передбаченому Розділом VІІ ЦПК України. В контексті вказаних положень закону суд приходить до висновку, що позивачем обрано не вірний спосіб захисту. Крім того, обґрунтовуючи свої позовні вимоги позивач посилається на те, що відповідач приймаючи постанови про арешт майна боржника і оголошення заборони на його відчуження порушив пріоритетне право іпотекодержателя на задоволення своїх вимог за рахунок майна переданого в іпотеку переважно перед іншими кредиторами боржника. Однак, на думку суду, такі обґрунтування позову не узгоджуються з положеннями ст. 15 ЦК України, адже кожна особа має право на захист саме свого цивільного права або інтересу, а в даному випадку позивач фактично просить суд захистити право та інтерес, що належить тертій особа у справі - ПАТ «Платинум Банк». Відповідно до ст. 52 Закону України «Про виконавче провадження», звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні та примусовій реалізації. За змістом ст. 54 Закону України «Про виконавче провадження», для задоволення вимог стягувачів, які не є заставодержателями, стягнення на заставлене майно боржника може бути звернуто у разі: виникнення права застави після винесення судом рішення про стягнення з боржника коштів; якщо вартість предмета застави перевищує розмір заборгованості боржника заставодержателю. Про звернення стягнення на заставлене майно для задоволення вимог стягувачів, які не є заставодержателями, державний виконавець повідомляє заставодержателю не пізніше наступного дня після накладення арешту на майно або якщо йому стало відомо, що арештоване майно боржника перебуває в заставі, та роз'яснює заставодержателю право на звернення до суду з позовом про зняття арешту із заставленого майна. Згідно п. 5.13.2 Інструкції про проведення виконавчих дій, затвердженою наказом Міністерства юстиції України №74/5 від 15.12.99 року, на майно, щодо якого встановлено іпотеку чи накладено заборону на відчуження, не може бути звернено стягнення для задоволення вимог стягувачів, які не є іпотекодержателями згідно із Законом України "Про іпотечне кредитування, операції з консолідованим іпотечним боргом та іпотечні сертифікати". Наведеними вище нормами чітко встановлено порядок звернення стягнення на майно боржника, що перебуває у заставі/іпотеці та осіб, які мають право звернутись до суду саме з позовом про зняття арешту накладеного на майно постановою державного виконавця, до кола яких позивачка [PERSON] не відноситься в силу її процесуального статусу боржника у виконавчому провадженні, при цьому, позивачка не позбавлена права звернутись до суду зі скаргою на дії державного виконавця, якщо вважає, що державним виконавцем порушено її права та інтереси. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed