Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-21 00:00:00

07 липня 2014 року позивач Публічне акціонерне товариство КБ „ПРИВАТБАНК" (далі ПАТ КБ „ПРИВАТБАНК" ) звернувся з позовом до [PERSON] (далі відповідач) з вимогою про стягнення заборгованості за кредитним договором №CNNSRX03810011 від 26.12.2006 року в розмірі 17662 (сімнадцять тисяч шістсот шістдесят дві гривні) 69 копійок, яка складається з наступного (0,00 грн., - заборгованість за кредитом; 5177,05 грн.- заборгованість по процентам за користування кредитом; 634.56 грн., заборгованість по комісії за користування кредитом; 10533.81 грн., пеня за несвоєчасність виконання зобов'яязань за договором а також штрафи відповідно до п.5.3 Умов та правил надання банківських послуг; штраф 500 грн.-(фіксована частина; 817.27 грн.-процентна складова) та 243грн. 60 коп. судових витрат. Свої вимоги обґрунтовує невиконанням відповідачем, належним чином взятих на себе зобов'язань визначених вищевказаним кредитним договором. Представник позивача в судове засідання не з'явився, надіслав заяву в якій просить розглядати справу без його участі. Відповідач в судовому засідання позов не визнала, та зазначила, що вона в 2008 році кредит погасила в повному обсязі, повністю сплатила всі кошти відповідно до умов договору, цікавилась в банку про закриття рахунку, про що їй було повідомлено що нею все сплачено, звідки взялася вищезазначена сума та в такому розмірі вона не знає та просила застосувати строк позовної давності, оскільки з моменту укладення договору та здійснення останнього платежу минуло більше п'яти років. Також зазначила, що останнім часом на її телефон приходять СМС повідомлення та телефонні звінки начебто з банківської установи з погрозами, що в неї будуть неприємності якщо вона не сплатить суму грошей. Судом на підставі частини другої статті 197 Цивільно процесуального кодексу України (далі ЦПК України ), у зв'язку із неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд заслухавши відповідача та дослідивши матеріали справи прийшов до висновку, що позов задоволенню не підлягає за наступних обставин. Згідно ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може грунтуватися на припущеннях. Судом встановлено такі обставини та визначені відповідно до них правовідносини. 26.12.2006 року Закритим Акціонерним Товариством Комерційний Банк «ПриватБанк» правонаступником якого є ПАТ КБ „ПРИВАТБАНК" та [PERSON] було укладено кредитний договір за №CNNSRX03810011 за яким відповідач отримала споживчий кредит у розмірі 2403.50 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 12.00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідач підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами та Правилами надання банківських послуг і тарифами складає між ним та банком договір про надання банківських послуг (а.с.7-17). Відповідно до розрахунку позивача (а.с.4-6 ) станом на 15.05.2014 року у відповідача утворилась заборгованість, що склала 17662 (сімнадцять тисяч шістсот шістдесят дві гривні) 69 копійок, з яких: (0,00 грн., - заборгованість за кредитом; 5177,05 грн.- заборгованість по процентам за користування кредитом; 634.56 грн., заборгованість по комісії за користування кредитом; 10533.81 грн., пеня за несвоєчасність виконання зобов'яязань за договором а також штрафи відповідно до п.5.3 Умов та правил надання банківських послуг; штраф 500 грн.-(фіксована частина; 817.27 грн.-процентна складова) Як вбачається із вказаного розрахунку та інформації позивача (а.с.4-6), відповідач здійснила останній платіж в рахунок погашення заборгованості по кредиту 29 грудня 2008 року. З встановленого випливають наступні висновки. Відповідно до ст. ст. 1049 , 1050 , 1054 ЦК України , за кредитним договором банк, або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. За змістом ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Відповідно до статті 627 ЦК України , сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу , інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Відповідно до заяви клієнта термін дії кредиту визначено строком на 24 місяці з 26.12.2006 року по 26.12.2008 року. (а.с.8) Відповідачем в судовому засіданні заявлено про застосування строку позовної давності . Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України ). Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України ). Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність. Зокрема, частина друга статті 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою повязано його початок. За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України ). Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Таким чином, у разі неналежного виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором, позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежа. Згідно зі статтею 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги. Згідно з правовою позицією Верховного Суду України, викладеною в постанові від 19 березня 2014 року у справі № 6-14 цс14, картка діє в межах визначеного нею строку. За таким договором, що визначає щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту, перебіг позовної давності (ст. 257 ЦК України ) щодо щомісячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі зі спливом останнього дня місяця дії картки (ст.261 ЦК України ), а не закінченням строку дії договору. З наданого позивачем розрахунку заборгованості вбачається, що останній платіж відповідач здійснила 29.12.2008 року (а.с.5), а з позовом до відповідача про стягнення заборгованості банк звернувся у 07.07.2014 року. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що у задоволенні позову ПАТ КБ «ПриватБанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором необхідно відмовити у зв'язку зі спливом строку позовної давності та необґрунтованістю поважності причини її пропущення. Крім того, згідно з роз'ясненнями, викладеними в пункті 11 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року №14 „Про судове рішення у цивільній справі", суд у рішенні зазначає про відмову в позові з цих підстав, якщо про застосування позовної давності заявлено стороною у спорі, зробленою до ухвалення ним рішення. Дотримання строку звернення з позовом є однією з умов для реалізації права на позов. Вона дисциплінує учасників правовідносин у випадку, якщо вони стали спірними, запобігає зловживанням і можливості регулярно погрожувати зверненням до суду, сприяє стабільності діяльності суб'єктів правовідносин. Відсутність цієї умови приводила б до постійного збереження стану невизначеності у правовідносинах. При цьому, позивач не заявляв клопотання і не порушував питання про поновлення чи продовження процесуальних строків, тоді як відповідач у судовому засіданні заявила клопотання (в порядку передбаченому частиною третьоюстатті 267 ЦК ), про застосування строку позовної давності, що є підставою для відмови в задоволенні позову.

Outcome: dismissed