Jurisdiction: civil
Date: 2019-08-19 00:00:00

Позивач - Моторне (транспортне) страхове бюро України (МТСБУ) звернувся до суду з позовом до [PERSON] про відшкодування в порядку регресу витрат, пов`язаних з виплатою страхового відшкодування. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач посилається на те, що 26.01.2016 року о 07.30 год. в м. Харкові по проспекту Лозовеньківський сталася дорожньо - транспортна пригода за участю двох транспортних засобів: автомобіля ВАЗ 21081, державний реєстраційний номер [NUMBER] під керуванням водія [PERSON] та автомобіля Volkswagen В6, державний реєстраційний номер [NUMBER] під керуванням водія [PERSON] Постановою Ленінського районного суду м. Харкова від 01.03.2016 року відповідача було визнано винним у вчиненні даного ДТП та притягнуто до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП. Цивільно-правова відповідальність потерпілого була застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (Поліс № АЕ/6979475). Потерпілий своєчасно звернувся до позивача із повідомленням про ДТП від 29.01.2016 року із заявою про виплату страхового відшкодування від 29.01.2016 року. Вартість відновлювального ремонту автомобіля потерпілого, пошкодженого внаслідок ДТП, склала 125825 грн. 44 коп. Розрахунок та виплата страхового відшкодування проводився на основі: 1)Звіту № 262 від 12.04.2016 року; 2)Наказу № 3938 від 18.05.2016 року; 3) Довідки № 1 від 11.05.2016 року про розмір відшкодування шкоди з фонду захисту потерпілих. На момент настання страхового випадку цивільно-правова відповідальність відповідача не була застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Загальний розмір витрат МТСБУ з урахуванням витрат на збір документів, послуги аварійного комісара та визначення розміру шкоди складає 50000 грн. 00 коп. Позивач відшкодував завдані відповідачем збитки внаслідок ДТП у розмірі 50000 грн 00 коп., що підтверджується платіжними дорученнями № 3938рв від 19.05.2016 року. Таким чином, МТСБУ виконало покладений на нього Законом обов"язок по відшкодуванню шкоди, заподіяної з вини власника транспортного засобу, який не застрахував свою цивільно-правову відповідальність. Просить стягнути з відповідача суму сплаченого відшкодування 50000.00 грн., судовий збір 1921.00 грн. В судове засідання представник позивача не з"явився, згідно заяви просить справу розглядати без його участі, що суд вважає за можливе. Відповідач в судове засідання не з`явився, про розгляд справи повідомлявся належним чином, про що свідчить повідомлення про вручення поштового відправлення. Відповідач подав до суду відзив на позовну заяву, в якому зазначив, що з долучених позивачем копій документів слідує, що виплата страхового відшкодування [PERSON] проведена за дорожньо-транспортну подію, що сталася 27 січня 2016 року, (а не 26.01.2016 року, винуватцем якої визнаний він), про що свідчать наступні документи: повідомлення [PERSON] до МТСБУ, що датоване 29.01.2016 року, містить наступний текст: «Дата ДТП: 27 січня 2016 р., час ДТП: 14 од. 20 хв.»; схема дорожньо-транспортної пригоди містить текст «Додаток до повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду від 27.01.2016 р.»; заява про виплату страхового відшкодування [PERSON] також містить вказівку, що ДТП за участі водія [PERSON] сталася 27 січня 2016 року. Зазначив, що він ніколи не був учасником дорожньо-транспортної події, що сталася 27.01.2016 року, та щодо нього відсутні судові рішення про наявність вини у ДТП, що сталася 27.01.2016 року. У повідомленні [PERSON] про ДТП та у заяві про виплату страхового відшкодування від 29.01.2016 року міститься неправдива інформація про обставини дорожньо-транспортної події, що може виключати його участь в ДТП. Вважає, що строк на звернення до суду з вимогою про стягнення з нього суми виплаченого страхового відшкодування сплинув, оскільки з моменту виплати грошової суми минуло більше 3 років, Моторне (транспортне) страхове бюро України відшкодувало завдані [PERSON] збитки шляхом перерахування 50000 грн. 19.05.2016 року, а позовна заява позивача датована 29.05.2019 року. Просить застосувати до позову строк позовної давності. Оскільки відповідач не прохав розглядати справу у його відсутність, а подав лише відзив на позовну заяву, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином. суд вважає за можливе провести заочний розгляд справи з постановленням заочного рішення суду. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про наступне. Судом встановлено, що постановою Ленінського районного суду м. Харкова від 01.03.2016 року відповідача було визнано винним у вчиненні ДТП та притягнуто до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП. Зі змісту вказаної вище постанови вбачається, що 26 січня 2016 р. [PERSON] , керуючи автомобілем ВАЗ-21081, державний реєстраційний номер [NUMBER] по окружній дорозі, не вибрав безпечної швидкості руху, щоб мати змогу постійно контролювати рух авто та безпечно керувати ним, чим здійснив виїзд на зустрічну смугу руху та здійснив зіткнення з авто Volkswagen Passat B6, державний реєстраційний номер [NUMBER] , під керуванням водія [PERSON] , внаслідок чого автомобілям завдано технічних пошкоджень та нанесено матеріальну шкоду. Своїми діями [PERSON] порушив пимоги п. 12.1 ПДР України та вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ст. 124 КУпАП. Потерпілий своєчасно звернувся до позивача із повідомленням про ДТП від 29.01.2016 року із заявою про виплату страхового відшкодування від 29.01.2016 року. Вартість відновлювального ремонту автомобіля потерпілого, пошкодженого внаслідок ДТП, склала 125825 грн. 44 коп. На дату скоєння ДТП водій [PERSON] не мав договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Позивач відшкодував завдані відповідачем збитки внаслідок ДТП у розмірі 50000 грн. 00 коп., що підтверджується платіжними дорученнями № 3938рв від 19.05.2016 року. Частиною першою статті 1191 ЦК України передбачено, що особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. Статтею 257 ЦК України визначено, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Відповідно до ч. 6 ст. 261 ЦК України за регресними зобов`язаннями перебіг позовної давності починається від дня виконання основного зобов`язання. Страхове відшкодування позивачем виплачене 19.05.2016 року, що підтверджено копією платіжного доручення, а з позовними вимогами до відповідача позивач звернувся до суду 03.06.2019 року, тобто поза межами строку позовної давності. Позивач не прохає поновити строк позовної давності. Суд не вбачає підстав для поновлення строку позовної давності. Відповідно до ч. 4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Враховуючи, що закінчення строку позовної давності є підставою для відмови в задоволені позову та відповідач звернувся до суду із такою заявою, то суд дійшов висновку, що в задоволенні позову слід відмовити у зв`язку зі спливом строку позовної давності. Крім того, з долучених позивачем копій документів слідує, що виплата страхового відшкодування [PERSON] проведена за дорожньо-транспортну подію, що сталася 27 січня 2016 року, а не 26.01.2016 року, винуватцем якої визнаний [PERSON] . Отже, враховуючи вищевикладене, наявність заяви відповідача про застосування строку позовної давності, суд вважає за необхідне застосувати в даному випадку строк позовної давності, оскільки позивач не прохав поновити строк позовної давності, та не навів поважних причин пропуску строку позовної давності, суд не вбачає підстав для поновлення пропущеного процесуального строку. а отже з урахуванням викладеного, суд відмовляє у задоволення позовних вимог.

Outcome: dismissed