Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-23 00:00:00

01 грудня 2015 року до суду звернувся [PERSON] з позовом до Публічного акціонерного товариства «Світловодське АТП-13507» та просить ухвалити рішення, яким стягнути на його користь заборгованість по заробітній платі у сумі 13958 грн. та середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні (а.с. 1, 2). Заявлені вимоги обґрунтовував тим, що з 01 липня 2015 року працював у відповідача на посаді головного інженера, та 30 жовтня 2015 року його було звільнено на з Публічного акціонерного товариства «Світловодське АТП-13507» підставі ст. 38 КЗпП України, при цьому, розрахунок з ним проведений не був. Його звернення до відповідача з приводу виплати боргу по заробітній платі та середнього заробітку за час затримки розрахунку були залишені без належного реагування, через що він змушений був звернутися до суду за захистом порушених прав. В судовому засіданні позивач позов підтримав з підстав, наведених у заяві, та пояснив, що після його звернення до суду відповідач 16 грудня 2015 року виплатив йому заборговану заробітну плату. Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, пояснив, що дійсно не було проведено з [PERSON] повний розрахунок при звільненні. Затримка в виплаті заробітної плати [PERSON] не здійснювалася умисно, а зумовлена обєктивними причинами, а саме: дебіторською заборгованістю перед ПАТ «Світловодське АТП-13597», яка станом на 01 листопада 2015 року становила більше 1 млн. грн. У грудні 2015 року працівники підприємства по телефону запросили позивача зявитися та отримати заробітну плату в бухгалтерії, і [PERSON] було виплачено заборгованість на загальну суму 13958 грн. 39 коп. 16 грудня 2015 року. Наявність підстав для стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільнені відповідач заперечив, вказуючи суду на те, що несвоєчасність розрахунку зумовлена вищевказаними обєктивними причинами. В судовому засіданні свідок з боку відповідача [PERSON] пояснила, що працює економістом в Світловодському АТП, і 08 грудня 2015 року телефонувала [PERSON] та запрошувала його прийти отримати заборговану заробітну плату. Вислухавши пояснення позивача, представника відповідача, допитавши свідка та дослідивши письмові матеріали справи, суд встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. [PERSON] з 01 липня 2015 року працював головним інженером ПАТ «Світловодське АТП-13507», і 30 жовтня 2015 року його було звільнено відповідачем з роботи на підставі ст.38 КЗпП України за власним бажанням. Відповідно до ч. 1 ст. 47 КЗпП України, власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в\~статті 116\~цього Кодексу. Ст. 116 КЗпП України передбачено, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму. В день звільнення позивачеві не виплачено заборгованість по заробітній платі у сумі 13\~958 грн., що знайшло своє підтвердження в судовому засіданні, і відповідачем визнано. Вказана заборгованість виплачена позивачу 16 грудня 2015 року що підтверджується копіями видаткових касових ордерів від 16 грудня 2015 року (а.с. 23-25). З огляду на викладене позовні вимоги [PERSON] в частині стягнення сум, належних йому при звільненні на час вирішення справи не підлягають задоволенню. Згідно із ч. 1 ст. 117 КЗпП України, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст. 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. У п. 25 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 грудня 1999 року № 13 "Про практику застосування судами законодавства про оплату праці"роз'яснено, що\~ не проведення розрахунку з працівником у день звільнення або, якщо в цей день він не був на роботі, наступного дня після його звернення з вимогою про розрахунок є підставою для застосування відповідальності, передбаченої ст. 117 КЗпП України. За своєю суттю середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні\~\~є\~\~компенсаційною виплатою за порушення права на оплату праці, яка нараховується в розмірі середнього заробітку. \~Середній заробіток працівника визначається відповідно до\~ст.27 Закону України «Про оплату праці»\~за правилами, передбаченими Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим\~постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року №100. З урахуванням цих норм, середньомісячна заробітна плата працівника обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана виплата. Відповідно до п.5 розділу ІV Порядку основою для визначення загальної суми заробітку є середньоденна\~\~заробітна плата працівника, яка згідно з п.8 цього Порядку визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством - календарних днів за цей період. Як вбачається з копій видаткових касових ордерів від 16 грудня 2015 року №№2259-2261, відповідачем нараховано та виплачено 16 грудня 2015 року [PERSON] заробітну плату за серпень 2015 року в розмірі 4560,04 грн., за вересень 2015 року в розмірі 4408,66 грн., за жовтень 2015 року в розмірі 4989,69 грн. (а.с.23-25). Таким чином, середньоденна заробітна плата позивача визначена шляхом ділення сукупного заробітку за вересень 2015 року та жовтень 2015 року на кількість робочих днів у цьому періоді і становить 218 грн. 54 коп. (4408,66 +4989,69= 9397,35 грн. : 43 робочих дні = 218 грн. 54 коп.). Після визначення середньоденної заробітної плати як розрахункової величини для нарахування виплат працівнику, здійснюється нарахування загальної суми середнього заробітку, яка обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді. Відповідно до щорічного розрахунку норм тривалості робочого часу, з урахуванням дати звільнення позивача, у 2015 році ( з 01 листопада по 15 грудня ) 32 робочих дні. За таких обставин на користь позивача підлягає стягненню середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 01 листопада по 15 грудня 2015 року включно у сумі 6993 грн. 37 коп. (32 робочих днів х 218 грн. 54 коп. середньоденної заробітної плати = 6993 грн. 37 коп.). Заперечення представника відповідача щодо необґрунтованості позовних вимог в частині стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні через те, що у відповідача на вказаний період була значна кредиторська заборгованість, суд не приймає до уваги, з огляду на слідуюче. Так, п. 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 грудня 1999 року № 13 "Про практику застосування судами законодавства про оплату праці" визначено, що суд, установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у звязку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, наступного дня після предявлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст. 117 КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при непроведенні його до розгляду справи по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. Вказана позиція щодо відповідальності за затримку розрахунку при звільненні міститься у правовому висновку Верховного Суду України від 03 липня 2013 року у справі №6-64цс13. В даній цивільній справі правовідносини між позивачем та відповідачем розглядаються в площині працівник роботодавець, які стосуються гарантій на оплату праці працівника. При цьому роботодавець не може в межах цих правовідносин покладати відповідальність за невиконання ним норм ст. 116 КЗпП України на працівника підприємства та в звязку з цим доводити відсутність підстав для застосування положень ч. 1 ст.117 КЗпП України. Судові витрати у справі суд розподіляє у відповідності до положень ст. 88 ЦПК України та покладає їх на відповідача. На підставі вищевикладеного,

Outcome: partial