Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-31 00:00:00

У лютому 2018 року [PERSON] пред'явила в суд позов до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини та дружини, з якою проживає дитина до досягнення дитиною трьох років. Зазначила, що з відповідачем по справі перебуває в зареєстрованому шлюбі з 28 квітня 2012 року. Спільне життя з відповідачем не склалося, тому понад шість місяців проживають окремо. Від шлюбу мають малолітнього сина - [PERSON], [INFO], який проживає з нею та перебуває на її утриманні. Від народження син хворіє на дитячий церебральний параліч, лікування потребує значних коштів, однак відповідач відмовляється належним чином утримувати дитину. Відповідач є фізично здоровим, інших утриманців немає, працює начальником фінансового обліку, звітності та господарського забезпечення Підлозцівської сільської ради Млинівського району Рівненської області, отримує постійний дохід у вигляді заробітної плати, проте матеріальну допомогу на утримання дитини не надає. Просила суд ухвалити рішення, на підставі якого стягувати з відповідача на її користь на утримання неповнолітнього сина - [PERSON], [INFO] аліменти в розмірі 1/4 частки з усіх видів його заробітку та доходів, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 03.08.2018 року і до досягнення дитиною повноліття. Стягувати з відповідача на її користь аліменти на її утримання у розмірі 1/4 частки з усіх видів його заробітку та доходів, але не менше 50% для працездатних осіб на одну особу в розрахунку на місяць до досягнення сином [PERSON], [INFO] віку трьох років. Під час розгляду вказаної справи 27.08.2018 року [PERSON] було подано зустрічний позов до [PERSON] про розірвання шлюбу. Обґрунтовуючи позовні вимоги, відповідач за первісним позовом, позивач за зустрічним - [PERSON], вказав, що з відповідачем по справі шлюб зареєстровано відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Млинівського управління юстиції у Рівненській області 28.04.2012 року, актовий запис №15. Від шлюбу мають малолітню дитину - [PERSON], [INFO]. Спільне життя з відповідачем не склалось, так як у них різні характери, різні погляди на життя. З відповідачем разом не проживають понад шість місяців. Їхня сім'я розпалась остаточно, примирення неможливе. Просить суд розірвати шлюб між ним та відповідачем. Ухвалою Млинівського районного суду від 04.03.2019 року вимоги за зустрічним позовом про розірвання шлюбу об"єднано в одне провадження з первісним позовом. В судове засідання позивач за первісним позовом, відповідач за зустрічним - [PERSON] та її представник не з»явились, звернулись до суду з письмовою заявою про зменшення позовних вимог, в якій зазначили, що просять стягувати з відповідача на утримання неповнолітнього сина - [PERSON], [INFO] аліменти в розмірі 1/4 частки з усіх видів його заробітку та доходів, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 03.08.2018 року і до досягнення дитиною повноліття. Проти задоволення зустрічних позовних вимог не заперечують, визнають їх повністю. Просять справу розглядати у їх відсутності. (а.с.79-80, 85) В судове засідання відповідач за первісним позовом, позивач за зустрічним позовом - [PERSON] не з»явився, звернувся до суду з письмовою заявою в якій вказав, що заявлені позовні вимоги підтримує з підстав, викладених у зустрічній позовній заяві, зазначивши, що позовні вимоги за первісним позовом [PERSON] визнає повністю. Просить справу розглянути у його відсутності. Відповідно до ч.4 ст.206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Дослідивши та оцінивши подані докази, суд приходить до висновку про те, що первісний позов [PERSON] та зустрічний позов [PERSON] підлягають до задоволення повністю. В судовому засіданні встановлено, що відповідач є батьком малолітньої дитини, що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 04.11.2016 року (а.с.6). Позивач та відповідач по справі перебувають в зареєстрованому шлюбі з 28 квітня 2012 року, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] від 28.04.2012 року. (а.с.4) Згідно виписки з медичної карти амбулаторного, стаціонарного хворого Рівненської обласної дитячої поліклініки [PERSON], [INFO] хворіє на дитячий церебральний параліч. (а.с.6) Відповідно до ч.ч.1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України N789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно до ст.180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. При цьому за змістом ст.141 СК України батьки мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незважаючи на розірвання шлюбу чи проживання окремо від дитини. Статтею 182 СК України передбачено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Як встановлено з матеріалів справи, дитина проживає з позивачем та перебуває на її утриманні. Приймаючи рішення про задоволення первісного позову, суд враховує те, що відповідач є фізично здоровим, працевлаштованим, будь-яких інших осіб на утриманні не має, крім того, суд бере до уваги розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, котрий на час розгляду справи становить 1626 гривень. Відповідно до ч.1 ст.180 СК України, обов'язок утримувати дитину є рівною мірою обов'язком як матері, так і батька. Статтею 183 СК України передбачено, що розмір аліментів визначається судом у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини. Суд вважає, що рішення про задоволення позовних вимог щодо стягнення аліментів на малолітню дитину в розмірі 1/4 частки з усіх видів заробітку та доходів відповідача буде справедливим та відповідає чинному законодавству. За приписом ст.191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред»явлення позову. Днем пред»явлення позову вважається день прийняття судом позовної заяви. Згідно штампу на позовній заяві, позовна заява подана до суду 03.08.2018 року. Згідно п.1 ч.1 ст.430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць. Відповідно до ч.6 ст.141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Відповідно до положень п.3 ч.1 ст.5 ЗУ «Про судовий збір» позивачі за подання позовів про стягнення аліментів від сплати судового збору звільняються. Приймаючи рішення про задоволення зустрічного позову суд враховує те, що шлюбні відносини подружжя не підтримує протягом тривалого часу. Заходи для збереження сім"ї сторонами не вживалися. Шлюбні стосунки фактично припинені. З викладеного суд робить висновок, що подальше спільне життя подружжя і збереження сім'ї є неможливим. Збереження шлюбу буде суперечити інтересам сторін, а тому шлюб укладений між [PERSON] та [PERSON] підлягає розірванню.

Outcome: approved