Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-17 00:00:00

Позивач [PERSON] через свого представника адвоката Чайку О.Ф. звернувся до суду з позовом до [PERSON] про захист честі, гідності та ділової репутації. Свої вимоги обґрунтовує тим, що відповідачем, яка є директором Департаменту Муніципальної варти Луцької міської ради, в соціальній мережі Facebook, на сторінці Департаменту Муніципальної варти Луцької міської ради було поширено неправдиву інформацію про позивача, а саме, що він має відношення до пошкодження майна підрядника, перебував у нетверезому стані за обставин, де відповідач була присутня. Крім того, висловлювалась щодо нього, називаючи його «тітушкою», борцем за «незаконні мафи», оборонителем «незаконних мафів», горе-активістом тощо. Оскільки він є ветераном АТО і відомим в Україні активістом, який протидіє корупції та допомагає захищати майно та інтереси громадян від державного свавілля, такі публічні висловлювання відповідача ображають його честь і гідність та ділову репутацію. Крім того, з посиланням на сторінку Департаменту муніципальної варти Луцької міської ради в соціальній мережі Facebook, інтернет ресурс tl.ua опублікував поширену відповідачем інформацію. Вказує, що в порядку досудового врегулювання спору направив вимогу-претензію відповідачу щодо добровільного спростування поширеної нею неправдивої інформації, однак жодних дій відповідач по спростуванню та виконанню претензії не виконала. Вважає, що поширенням такої інформації відповідач створила негативну соціальну оцінку особи позивача в очах оточуючих, завдавши шкоди його немайновим інтересам, порушивши гідність, честь та ділову репутацію, а тому він змушений звернутись до суду з таким позовом. З врахуванням наведеного, просить зобов`язати відповідача [PERSON] спростувати поширену відносно нього недостовірну інформацію, шляхом оприлюднення [PERSON] у соціальній мережі Facebook на сторінці Департаменту Муніципальної варти Луцької міської ради інформацію наступного змісту: «Мною помилково було розміщено недостовірну інформацію про громадського активіста та патріота України, учасника АТО [PERSON] . Публічно приношу йому вибачення за некоректні висловлювання на його адресу», а також просить стягнути з [PERSON] на його користь моральну шкоду за розповсюдження недостовірної інформації в розмірі 20000 гривень, а також витрати по оплаті послуг адвоката в сумі 10 000 гривень. Ухвалою від 31 липня 2020 року суддею Плахтій І.Б. справу прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Ухвалено справу розглядати в порядку спрощеного позовного провадження. Ухвалою від 07 жовтня 2020 року було задоволено заяву судді Плахтій І.Б. про самовідвід у даній справі. Згідно розпорядження № 117/01-09 від 07 жовтня 2020 року та відповідно до п. 2.3.49 положення про автоматизовану систему документообігу суду, справа надійшла у провадження судді Філюк Тетяни Миколаївни . Ухвалою від 12 жовтня 2020 року суддею Філюк Т.М. справу прийнято до провадження та призначено підготовче засідання у справі. Позивач [PERSON] та його представник адвокат Чайка О.Ф. в судовому засіданні позовні вимоги підтримали з підстав, які зазначені в позовній заяві, просили позов задовольнити в повному обсязі. Представник відповідача [PERSON] адвокат Лавренчук О.В. в судовому засіданні заперечив позовні вимоги, вказуючи на те, що [PERSON] жодних публікацій в мережі Facebook стосовно [PERSON] не поширювала. Просив відмовити в задоволенні позову. Заслухавши учасників справи, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов не підлягає до задоволення з таких підстав. Відповідно до ч.1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. (ст.4 ЦПК України). Стаття 15 ЦК України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права в разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Отже, стаття 15 ЦК України визначає об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи. Таким чином, порушення, невизнання або оспорювання суб`єктивного права є підставою для звернення особи до суду за захистом цього права із застосуванням відповідного способу захисту. Статтею 16 ЦК України встановлено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Вказаною нормою матеріального права визначено способи захисту прав та інтересів, і цей перелік не є вичерпним. Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення. Суд зобов`язаний з`ясувати характер спірних правовідносин (предмет і підстави позову), наявність/відсутність порушеного права чи інтересу та можливість його поновлення/захисту в обраний спосіб. З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення (можливого порушення), невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Відтак суд повинен установити, чи були порушені (чи існує можливість порушення), не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого - вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні. Згідно з вимогами до форми та змісту позовної заяви вона повинна, зокрема, містити ім`я (найменування) відповідача, а також зміст позовних вимог: спосіб (способи) захисту прав або інтересів, передбачений законом чи договором, або інший спосіб (способи) захисту прав та інтересів, який не суперечить закону і який позивач просить суд визначити у рішенні; якщо позов подано до кількох відповідачів - зміст позовних вимог щодо кожного з них; виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги; зазначення доказів, що підтверджують вказані обставини; (пункти 1 і 4 частини другої статті 175 ЦПК України). Позивачем і відповідачем можуть бути, зокрема, фізичні і юридичні особи, а також держава (частина друга статті 48 ЦПК України). Відповідач - це особа, яка, на думку позивача, або відповідного правоуповноваженого суб`єкта, порушила, не визнала чи оспорила суб`єктивні права, свободи чи інтереси позивача. Відповідач притягається до справи у зв`язку з позовною вимогою, яка пред`являється до нього. Найчастіше під неналежними відповідачами розуміють таких відповідачів, щодо яких судом під час розгляду справи встановлено, що вони не є зобов`язаними за вимогою особами. Для правильного вирішення питання щодо визнання відповідача неналежним недостатньо встановити відсутність у нього обов`язку відповідати за даним позовом. Установлення цієї умови - підстава для ухвалення судового рішення про відмову в позові. Щоб визнати відповідача неналежним, крім названої умови, суд повинен мати дані про те, що обов`язок відповідати за позовом покладено на іншу особу. Про неналежного відповідача можна говорити тільки в тому випадку, коли суд може вказати особу, що повинна виконати вимогу позивача, - належного відповідача. Таким чином, неналежний відповідач - це особа, притягнута позивачем як відповідач, стосовно якої встановлено, що вона не повинна відповідати за пред`явленим позовом за наявності даних про те, що обов`язок виконати вимоги позивача лежить на іншій особі - належному відповідачеві. Тобто, визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи (див. висновки Великої Палати Верховного Суду у постанові від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц). Звертаючись до суду з позовом, позивач, як на підставу його задоволення, посилався на те, що інформація щодо нього, а саме, що він має відношення до пошкодження майна підрядника, перебував у нетверезому стані за обставин, де відповідач була присутня, висловлювання щодо нього, називаючи його «тітушкою», борцем за «незаконні мафи», оборонителем «незаконних мафів», горе-активістом тощо, поширена на сторінці Департаменту муніципальної варти Луцької міської ради в соціальній мережі Facebook є такою, що порушує його честь, гідність та ділову репутацію. Позивач вказував, що дана інформація була поширена саме за вказівки [PERSON] як директора Департамету муніципальної варти Луцької міської ради. Згідно зі статтею 201 ЦК України честь, гідність і ділова репутація є особистими немайновими благами, які охороняються цивільним законодавством. Кожному гарантується судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім`ї та права вимагати вилучення будь-якої інформації, а також право на відшкодування матеріальної і моральної шкоди, завданої збиранням, зберіганням, використанням та поширенням такої недостовірної інформації (частина четверта статті 32 Конституції України). Згідно зі статтею 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, частинами другою та третьою статті 34 Конституції України кожен має право на свободу вираження поглядів. Це право включає свободу дотримуватися своїх поглядів, одержувати і передавати інформацію та ідеї без втручання органів державної влади і незалежно від кордонів. Здійснення цих свобод, оскільки воно пов`язане з обов`язками і відповідальністю, може підлягати таким формальностям, умовам, обмеженням або санкціям, що встановлені законом і є необхідними в демократичному суспільстві, зокрема, для захисту репутації чи прав інших осіб. Відповідно до статті 297 ЦК України кожен має право на повагу до його гідності та честі. Гідність та честь фізичної особи є недоторканними. Фізична особа має право звернутися до суду з позовом про захист її гідності та честі. Згідно зі статтею 299 ЦК України фізична особа має право на недоторканність своєї ділової репутації. Фізична особа може звернутися до суду з позовом про захист своєї ділової репутації. Так, під гідністю слід розуміти визнання цінності кожної фізичної особи як унікальної біопсихосоціальної істоти. З честю пов`язується позитивна соціальна оцінка особи в очах суспільства, яка ґрунтується на відповідності її діянь (поведінки) загальноприйнятим уявленням про добро і зло. А під діловою репутацією фізичної особи розуміється набута особою суспільна оцінка її ділових і професійних якостей при виконанні нею трудових, службових, громадських чи інших обов`язків. Під діловою репутацією юридичної особи, у тому числі підприємницьких товариств, фізичних осіб - підприємців, адвокатів, нотаріусів та інших осіб, розуміється оцінка їх підприємницької, громадської, професійної чи іншої діяльності, яку здійснює така особа як учасник суспільних відносин. Згідно з частиною третьою статті 277 ЦК України негативна інформація, поширена про особу, вважається недостовірною, якщо особа, яка її поширила, не доведе протилежного (презумпція добропорядності). Негативною слід вважати інформацію, в якій стверджується про порушення особою, зокрема, норм чинного законодавства, вчинення будь-яких інших дій (наприклад, порушення принципів моралі, загальновизнаних правил співжиття, неетична поведінка в особистому, суспільному чи політичному житті тощо) і яка, на думку позивача, порушує його право на повагу до гідності, честі чи ділової репутації. У частині четвертій статті 277 ЦК України передбачено, що спростування недостовірної інформації здійснюється особою, яка поширила інформацію. Поширювачем інформації, яку подає посадова чи службова особа при виконанні своїх посадових (службових) обов`язків, вважається юридична особа, де вона працює. Згідно з роз`ясненнями, викладеними у пункті 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 лютого 2009 року N 1 "Про судову практику у справах про захист честі, гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи", відповідачами у справі про захист гідності, честі чи ділової репутації є фізична або юридична особа, яка поширила недостовірну інформацію, а також автор цієї інформації. Якщо позов пред`явлено про спростування інформації, опублікованої в засобах масової інформації, то належними відповідачами є автор і редакція відповідного засобу масової інформації чи інша установа, що виконує її функції, оскільки згідно зі статтею 21 Закону про пресу редакція або інша установа, яка виконує її функції, здійснює підготовку та випуск у світ друкованого засобу масової інформації. У пункті 12 цієї ж Постанови вказано, що належним відповідачем, у разі поширення оспорюваної інформації в мережі Інтернет, є автор відповідного інформаційного матеріалу та власник веб-сайта, особи яких позивач повинен установити та зазначити в позовній заяві (пункт 2 частини третьої статті 175 ЦПК України). Звертаючись до суду з позовом, позивач, як на підставу його задоволення, посилався на те, що інформація щодо нього, а саме, що він має відношення до пошкодження майна підрядника, перебував у нетверезому стані за обставин, де відповідач була присутня, висловлювання щодо нього, називаючи його «тітушкою», борцем за «незаконні мафи», оборонителем «незаконних мафів», горе-активістом тощо, поширена на сторінці Департаменту муніципальної варти Луцької міської ради в соціальній мережі Facebook є такою, що порушує його честь, гідність та ділову репутацію. Позивач вказував, що дана інформація була поширена саме за вказівки [PERSON] як директора Департаменту муніципальної варти Луцької міської ради. Таким чином, судом встановлено, що спірну інформацію поширено на сторінці Департаменту муніципальної варти Луцької міської ради, що свідчить про те, що інформацію поширено іншою особою. Доказів того, що дана інформація, яку просить позивач спростувати поширена саме [PERSON] суду не надано, не встановлено даної обставини в ході розгляду справи. Суд першої інстанції має право за клопотанням позивача до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання залучити до участі у ній співвідповідача. Якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі. Після спливу строків, зазначених у частинах першій та другій цієї статті, суд може залучити до участі у справі співвідповідача або замінює первісного відповідача належним відповідачем виключно у разі, якщо позивач доведе, що не знав та не міг знати до подання позову у справі про підставу залучення такого співвідповідача чи заміну неналежного відповідача (частина перша, друга та третя статті 51 ЦПК України). Позивач клопотань про заміну первісного відповідача належним відповідачем чи про залучення до участі у справі іншої особи як співвідповідача не заявляв. Разом з тим, наполягав, що належним відповідачем є саме [PERSON] як директор Департаменту муніципальної варти Луцької міської ради. Відтак, з врахуванням встановлених обставин по справі, суд прийшов до висновку, що позов [PERSON] пред`явлений до неналежного відповідача, що є підставою для відмови у позові. Дана обставина, в свою чергу, не позбавляє позивача права пред`являти позов до належного відповідача.

Outcome: dismissed