Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-04 00:00:00

В жовтні 2018 року заявник звернулася до суду з заявою про встановлення факту, що має юридичне значення, а саме, що [PERSON], [INFO] була звільнена з Донецького промислового заводу «Точмаш» 28 лютого 1984 року згідно розпорядження К-92 від 28.02.1984, зазначеного в графі записів під № 8 трудової книжки АТ-ІІ № 1565154, виданої на імя [PERSON], дата заповнення якої 19 липня 1978 року. \~ \~ \~ \~ Свої вимоги обґрунтовує тим, що вона набула права на призначення пенсії за віком. Для оформлення пенсії вона у встановленому законом порядку звернулася з відповідною заявою про призначення пенсії за віком в Торецьке обєднане управління Пенсійного фонду України (надалі управління ПФУ ). Під час звернення до управління ПФУ з необхідними документами було виявлено, що в трудовій книжці, дата заповнення якої 19 липня 1978, допущено виправлення в даті розпорядження її звільнення з Донецького промислового заводу «Точмаш». Для підтвердження свого трудового стажу за період роботи на Донецькому промисловому заводі «Точмаш» нею були надані довідки про підтвердження стажу роботи на даному підприємстві та нараховану заробітну плату за спірний період роботи. Проте, надані документи робітниками управління ПФУ не були прийняті до уваги, оскільки видані на підприємстві, яке здійснює свою діяльність в м.Донецьку, тобто на тимчасово окупованій території України. Встановлення факту, що має юридичне значення, а саме що [PERSON], [INFO] була звільнена з Донецького промислового заводу «Точмаш» 28 лютого 1984 року згідно розпорядження К-92 від 28.02.1984, необхідно заявнику для своєчасної реалізації свого набутого права на призначення пенсії за віком. Заявник у судове засідання не зявилася, просила розглянути справу без її участі, заявлені вимоги підтримує в повному обсязі. Представник заінтересованої особи в судове засідання не зявилася, просила розглянути справу без її участі, заявлені вимоги визнає, проти їх задоволення не заперечує. Дослідивши матеріали справи та надані докази в їх сукупності, суд вважає, що заявлені вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до п. 5 ч. 2\~ст. 293 ЦПК України\~суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Відповідно до копії паспорту громадянки України, оглянутої в судовому засіданні, заявник по справі [PERSON] народилася [INFO], є уродженкою [INFO] (а.с. 5). Згідно свідоцтва про укладення шлюбу (а.с. 20) заявник по справі уклала шлюб з [PERSON], зареєстрованого 15.07.1989 Новгородською селрадою м. Дзержинська, за актовим записом № 67. Як вбачається з матеріалів справи, заявник по справі до укладення шлюбу мала дошлюбне прізвище «Радунцева». Після укладення шлюбу подружжя обрало спільне прізвище [PERSON](а). В трудовій книжці АТ-ІІ № 1565154, дата заповнення якої 19 липня 1978 року прізвище, імя, по батькові заявника по справі також спочатку було зазначено як [PERSON], а потім на підставі свідоцтва про укладення шлюбу прізвище заявника по справі було змінено на [PERSON] (а.с. 11). На теперішній час заявник набула права на призначення пенсії за віком. З цих підстав звернулася з відповідною заявою про призначення пенсії в управління Пенсійного фонду України в м. Дзержинську Донецької області. Крім цієї заяви заявник надала цілий перелік документів, в тому числі і трудову книжку серії АТ-ІІ № 1565154, дата заповнення якої 19 липня 1978 року. В представленій заявником по справі трудовій книжці є неналежним чином внесені виправлення в даті розпорядження, згідно якого її було звільнено з Донецького промислового заводу «Точмаш», зазначеного в графі записів під № 8 трудової книжки АТ-ІІ № 1565154 (а.с. 13). Із-за внесення таких виправлень, що є порушенням оформлення трудової книжки, заявник не може своєчасно реалізувати своє право на призначення пенсії за віком В підтвердження факту роботи в спірний період на Донецькому промисловому заводі «Точмаш», заявником були надані довідки про підтвердження стажу роботи на даному підприємстві № 467/0 від 11.07.2018 та нараховану заробітну плату за спірний період роботи на заводі. Однак працівниками управління ПФУ не були прийняті до уваги довідки про підтвердження спірного періоду роботи на Донецькому промисловому заводі «Точмаш» та нараховану заробітну плату, так як підприємство знаходиться в м.Донецьку, тобто на тимчасово окупованій території України, а тому видані довідки не створюють для заявника ніяких правових наслідків і вона не зможе реалізувати своє право на призначення пенсії за віком. З огляду на це суд зазначає наступне. Згідно ч. 2 ст. 315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Відповідно до розяснень п. 1\~Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» від 31.03.1995 № 5, для встановлення факту необхідна наявність певних умов, серед яких: встановлений факт повинен бути юридичним, тобто від його встановлення у особи виникають, змінюються або припиняються особисті чи майнові права; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення. Згідно ст. 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Згідно ст. 3 Конституції України людина, її життя і здоровя, честь і гідність, недоторканість і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов'язком держави. Із приписів статей 21 і 22 Конституції України вбачається, що усі люди є вільні і рівні у своїй гідності та правах. Права і свободи людини є невідчужуваними та непорушними. Права і свободи людини і громадянина, закріплені цією Конституцією, не є вичерпними. Конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані. Згідно ст. 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Виходячи з цього, громадянам України гарантується дотримання у повному обсязі їхніх прав і свобод, передбачених\~Конституцією України, у тому числі соціальних, трудових, виборчих прав та права на освіту. Заявник у своїй заяві вказує, що встановлення факту, що має юридичне значення, необхідне для захисту своїх трудових, соціальних прав та інтересів, визнання та підтвердження свого трудового стажу та періоду роботи по спеціальності.\~ Так, відповідно до ч.ч.1, 4\~КЗпП України\~трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника. До трудової книжки заносяться відомості про роботу, заохочення та нагороди за успіхи в роботі на підприємстві, в установі, організації; відомості про стягнення до неї не заносяться. Відповідно до копії трудової книжки АТ-ІІ № 1565154, дата заповнення якої 19 липня 1978 року, оглянутої в судовому засіданні, заявник по справі [PERSON] в період часу з 03.12.1982 по 28.02.1984 працювала на Донецькому промисловому заводі «Точмаш». Із графи записів під № 8, внесеної в трудову книжку вбачається, що [PERSON] була звільнена з підприємства 28.02.1984 згідно розпорядження К-92 від 28.02.1984. Проте, що заявник [PERSON] в спірний період працювала на Донецькому промисловому заводі «Точмаш» підтверджується довідками № 467/0 від 11.07.2018 (а.с.18-19) про підтвердження періоду роботи та нарахування заробітної плати за цей період. Відповідно до ч. 5 ст. 12 ЦПК України суд, зберігаючи обєктивність і неупередженість, розяснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обовязки, наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій. Питання щодо можливості використання як доказів у справі про встановлення факту, що має юридичне значення документів, які видані органами та установами, що знаходяться на тимчасово окупованій території України, має вирішуватися з урахуванням загальних положень цивільного процесуального законодавства України щодо належності та допустимості доказів (статті\~77,78 ЦПК України). Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Частиною 1 ст. 77 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. допустимими за змістом частини першої\~ст. 78 ЦПК України\~є докази, одержані в порядку, встановленому законом Відповідно до ч. 1 ст. 80 ЦПК України достатніми доказами є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Даючи оцінку допустимості таких доказів, як документів, що видані органами та установами на тимчасово окупованій території України, слід керуватися положеннями частини другої\~статті 19 Конституції України, якою передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі в межах та у спосіб, що передбачені\~Конституцією\~та законами України. Статтею 9\~Закону України\~«Про забезпечення\~прав і\~свобод громадян\~та правовий\~режим на\~тимчасово окупованій\~території України» передбачено, що будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом. Будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків. Разом з цим, під час вирішення питання щодо оцінки доказів у справах про встановлення факту, що має юридичне значеня необхідно брати до уваги практику Європейського суду з прав людини (ЄСПЛ), яка відповідно до українського законодавства має застосовуватися судами при розгляді справ як джерело права. Так, під час розгляду згаданої категорії справ необхідно враховувати висновки ЄСПЛ у справах проти Туреччини (зокрема, "Loizidou v. Turkey", "Cyprus v. Turkey"), а також Молдови та Росії (зокрема, Mozer v/ the Republic of Moldova and Russia", "Ilascu and Others v. Moldova and Russia"), де, грунтуючись на Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії (Namibia case), ЄСПЛ наголосив, що першочерговим завданням щодо прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної Сторони. Такий висновок ЄСПЛ слід розуміти в контексті сформульованого у згаданому Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії так званого «намібійського винятку», який є винятком із загального принципу щодо недійсності актів, у тому числі нормативних, які видані владою не визнаного на міжнародному рівні державного утворення. Зазначений виняток полягає в тому, що не можуть визнаватися недійсними всі документи, видані на окупованій території, оскільки це може зашкодити правам мешканців такої території. Зокрема, недійсність не може бути застосована до таких дій, як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів, невизнання яких може завдати лише шкоди особам, які проживають на такій території. Застосовуючи «намібійський виняток» у справі «Кіпр проти Туреччини», ЄСПЛ, зокрема, зазначив, що виходячи з інтересів мешканців, що проживають на окупованій території, треті держави та міжнародні організації, особливо суди, не можуть просто ігнорувати дії фактично існуючих на такій території органів влади. Протилежний висновок означав би цілковите нехтування всіма правами мешканців цієї території при будь-якому обговоренні їх у міжнародному контексті, а це становило б позбавлення їх наймінімальніших прав, що їм належать. Враховуючи наведену практику ЄСПЛ, а також ключове значення, яке має встановлення юридичного факту для реалізації майнових та особистих немайнових прав заявника, рішення суду повинно ґрунтуватись на дотриманні вимог\~статті 263 ЦПК України\~щодо повного і всебічного з'ясування обставин справи на підставі всіх поданих особами, які беруть участь у справі, доказів у сукупності, в тому числі з урахуванням документів, які видані органами та установами, що знаходяться на такій території. Таким чином, документи, видані органами та установами, що знаходяться на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, як виняток можуть братись до уваги судом та оцінюватись разом із іншими доказами в їх сукупності та взаємозв'язку під час розгляду справи у порядку\~ст.315 ЦПК України. З огляду\~на це,\~суд вважає,\~що представлені документи, а саме довідки № 467/0 від 11.07.2018 про підтвердження періоду роботи заявника по справі на Донецькому промисловому заводі «Точмаш» та нарахування їй заробітної плати за цей період є належними і допустимими доказами у даній цивільній справі. За таких обставин, суд приходить до висновку, що внесені виправлення в даті розпорядження, згідно якого заявника було звільнено з Донецького промислового заводу «Точмаш», зазначеного в графі записів під № 8 трудової книжки АТ-ІІ № 1565154, є неналежним оформленням трудової книжки на підприємстві, де працювала заявник по справі, що внесені з порушенням вимог Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників. Таким чином, суд вважає заявлені вимоги повністю доведеними, тому підлягають задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved