Jurisdiction: civil
Date: 2019-08-07 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом до фізичної особи - підприємця [PERSON] про визнання договору купівлі-продажу недійсним, відшкодування моральної шкоди. Мотивуючи свої вимоги тим, що 25 листопада 2014 року між нею та фізичною особою - підприємцем [PERSON] був укладений договір купівлі-продажу № КА 0711,відповідно до умов якого продавець ФОП [PERSON] зобов`язалась передати у її власність як покупця косметичні засоби, найменування та кількість яких визначені у Акті до умов цього Договору - компект косметичної продукції торгової марки «[INFO]», а також надати косметичні процедури, а продавець зобов`язується прийняти, оплатити вказаний товар на умовах, визначених цим Договором. Ціна товару, як передбачено п. 5.1 Договору, становить 15 500 грн. 00 коп. Розрахунок за товар провадиться покупцем з моменту підписання сторонами Акту прийому-передачі шляхом сплати ціни товару наступним чином: покупець здійснює авантовий платіж у розмірі 3 000 грн. 00 коп., залишок вартості товару у розмірі 12 500 грн. 00 коп. сплачує рівними платежами протягом 10-ти місяців по 1 250 грн. 00 коп. на місяць до 25-го числа кожного місяця, із повним розрахунком за товар не пізніше 25 вересня 2015 року. Сплативши кошти в сумі 3 000 грн. 00 коп., й отримавши компект косметичної продукції в 11 (одинадцяти) найменуваннях, серед яких: креми, сироватки, гелі та інші засоби для догляду за обличчям анти-вікової серії торгової марки «[INFO]», під час її використання встановила, що остання їй не підходить за станом її шкіри, почала відчувати подразнення тощо. Вважає, що придбана нею косметична продукція неналежної якості, від якої вона вправі відмовитися, оскільки відповідач при її продажу не дотримався положень Закону України «Про захист прав споживачів», а саме не довід до її відома про склад продукції, приховав інформацію про її неналежну якість, така продукція не мала сертифікату відповідності на таку косиметичну продукцію тощо, чим ввів її в оману щодо якості товару. Дії відповідача щодо продажу такої косметичної продукції пов`язує із нечесною підприємницькою діяльністю й згідно ч.6 ст. 19 Закону України «Про захист прав споживачів» такий правочин є недійсним, оскільки всі правочини, здійснені з використанням нечесної підприємницької діяльності або агресивної практики є недійсними. За наслідками якого просить визнати такий договір купівлі-продажу недійсним, стягнути з відповідача сплачені нею 3 000 грн. 00 коп. грошових коштів за товар й відшкодувати їй моральну шкоду у розмірі 150 000 грн. 00 коп., що й стало підставою зверення до суду з даним позовом. В судовому засіданні позивачка [PERSON] та її представник [PERSON] , діюча на підставі довіреності від 15 грудня 2017 року (а.с. 93), позовні вимоги підтримали з тих де підстав та просили їх задовольнити, посилаючись на вимоги Закону України «Про захист прав споживачів». Відповідачка фізична особа - підприємець [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнала та просив відмовити у їх задоволенні за недоведеністю та безпідставністю вимог, прохаючи суд застосувати строк позовної давності до вказаної вимоги. Надала відзив на позов. На обґрунтування свої заперечень, окрім того, вказала про те, що придбана позивачкою косметична продукцію "[INFO]" має сертифікат та декларацію відповідності, свідоцтво про визнання, продукція відповідає стандартам ДСТУ тощо. Посилання позивачки на те, що косметика їй не підійшла за станом шкіри, спростовує тим, що остання мала пробні процедури перед її придбанням шляхом нанесення такої косметики на шкіру обличчя, при цьому ніяких подразнень чи інших зауважень не мала, й лише після пробних процедур, погодивши її відповідність, уклала договір на придбання такої косметики. Вважає, що жодних порушень щодо невідповідповідності проданого позивачці косметичного товару відповідно до Закону України «Про захист прав споживачів» немає, у своїй діяльності має дозвіл на такий вид діяльності як посередник у торгівлі широкого асортименту й щодо торгівлі парфумами та косметичними засобами, про що надає витяг з Єдиного реєданого реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань щодо зареєстрованого її виду діяльності. Окрім того, звертає увагу на те, що відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 19 березня 1994 р. № 172 "Про реалізацію окремих положень Закону України "Про захист прав споживачів", затверджено перелік товарів належної якості, що не підлягають обміну (поверненню) серед яких - парфюмерно-косметичні вироби. Вислухавши пояснення сторін, їх доводи та заперечення, дослідивши матеріали справи у їх сукупності, всебічно та повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку про те, що позов підлягає відмові у задоволенні із наступних підстав. 15 грудня 2017 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» № 2147-VIIІ від 03 жовтня 2017 року, яким зокрема Цивільний процесуальний кодекс викладений в новій редакції. Відповідно до п. 9 розділу ХІІ Перехідних положень ЦПК України справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу. Принцип захисту судом порушеного права особи будується при встановленні порушення такого права. Так, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч.1 ст. 15 ЦК України). Правом звернення до суду за захистом наділена особа, права якої порушені, невизнані або оспорені (ст. 3 ЦПК України). Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (ч.1 ст. 4 ЦПК України). Згідно принципу диспозитивності суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ч.1 ст. 13 ЦПК України). Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (ст. 5 ЦПК України). Судом встановлено, 25 листопада 2014 року між [PERSON] та фізичною особою - підприємцем [PERSON] був укладений договір купівлі-продажу № КА 0711,відповідно до умов якого продавець ФОП [PERSON] зобов`язалась передати у власність як покупця [PERSON] косметичні засоби, найменування та кількість яких визначені у Акті до умов цього Договору - компект косметичної продукції торгової марки «[INFO]», а також надати косметичні процедури, а продавець зобов`язується прийняти, оплатити вказаний товар на умовах, визначених цим Договором. Ціна товару, як передбачено п. 5.1 Договору, становить 15 500 грн. 00 коп. (а.с. 17, 18, 19, 20, 29, 30). Розрахунок за товар провадиться покупцем з моменту підписання сторонами Акту прийому-передачі шляхом сплати ціни товару наступним чином: покупець здійснює авантовий платіж у розмірі 3 000 грн. 00 коп., залишок вартості товару у розмірі 12 500 грн. 00 коп. сплачує рівними платежами протягом 10-ти місяців по 1 250 грн. 00 коп. на місяць до 25-го числа кожного місяця, із повним розрахунком за товар не пізніше 25 вересня 2015 року. Сплативши кошти в сумі 3 000 грн. 00 коп., й отримавши компект косметичної продукції в 11 (одинадцяти) найменуванні, серед яких: креми, сироватки, гелі інші засоби для догляду за обличчям анти-вікової серії торгової марки «[INFO]», під час її використання позивачка встановила, що остання їй не підходить за станом її шкіри, почала відчувати подразнення тощо. Вважає, що придбана нею косметична продукція неналежної якості, від якої вона вправі відмовитися, оскільки відповідач при її продажу не дотримався положень Закону України «Про захист прав споживачів», а саме не довід до її відома про склад продукції, приховав інформацію про її неналежну якість, така продукція не мала сертифікату відповідності на таку косиметичну продукцію тощо, чим ввів її в оману щодо якості товару. Дії відповідача щодо продажу такої косметичної продукції пов`язує із нечесною підприємницькою діяльністю й згідно ч.6 ст. 19 Закону України «Про захист прав споживачів» такий правочин є недійсним, оскільки всі правочини, здійснені з використанням нечесної підприємницької діяльності або агресивної практики є недійсними. Проте суд з такою позицією позивача погодится не може, зважаючи на встановлені правовідносини та регулюючі їх нормативні акти. Так, судом встановлено, що сторони перебувають у договірних (зобов`язальних) правовідносинах. 25 листопада 2014 року між [PERSON] та фізичною особою - підприємцем [PERSON] був укладений договір купівлі-продажу № КА 0711,відповідно до умов якого продавець ФОП [PERSON] зобов`язалась передати у власність як покупця [PERSON] косметичні засоби, найменування та кількість яких визначені у Акті до умов цього Договору - компект косметичної продукції торгової марки «[INFO]», а також надати косметичні процедури, а продавець зобов`язується прийняти, оплатити вказаний товар на умовах, визначених цим Договором. Ціна товару, як передбачено п. 5.1 Договору, становить 15 500 грн. 00 коп. Косметична продукцію "[INFO]" має сертифікат та декларацію відповідності, свідоцтво про визнання, продукція відповідає стандартам ДСТУ тощо, що підтверджується матеріалами справи. ФОП [PERSON] має дозвіл на такий вид діяльності як посередник у торгівлі широкого асортименту й щодо торгівлі парфумами та косметичними засобами, що підтверджується витягом з Єдиного реєданого реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань щодо зареєстрованого її виду діяльності (а.с.22-24). За договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму (ст. 655 ЦК України). Предметом договору купівлі-продажу може бути товар, який є у продавця на момент укладення договору або буде створений (придбаний, набутий) продавцем у майбутньому (ч.1 ст. 656 ЦК України). Відповідно до ст.ст. 6, 627, 629 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства згідно ст. 628 цього Кодексу. Зміст договору, відповідно до ч.1 ст. 628 ЦК України, становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Позивач як покупець, відповідно до договору засвідчив, що всі умови договору йому зрозумілі й він вважає їх справедливими по відношенню до себе та підтвердив свою здатність виконувати умови договору вцілому. Відповідач/продавець виконав свої зобов`язання, передавши у власність/розпорядження відповідачки косметичний товар. При цьому, згідно Акту передачі товару, товар передано покупцю повністю та у покупця відсутні будь-які претензії та зауваження. Вцілому відповідачкою сплачено 3 000 грн. 00 коп., що визнається сторонами. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (стаття 526 ЦК України). Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 ЦК України). Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України). Позивач, відповідно до договору засвідчив, що всі умови договору йому зрозумілі й він вважає їх справедливими по відношенню до себе та підтвердив свою здатність виконувати умови договору вцілому, й виконував частково шляхом проведення платежу в загальній сумі 3 00 грн. 00 коп, що ним не спростовується. Сторони погодили умови Договору своїми підписами. Так, позивачка за вказаними зобов`язаннями підтвердила, що з умовами вказаного договору ознайомлена, ніяких перечень, а також нерозумінь його положень не має, про що підтвердила своїм підписом. А тому позиція позивача про те, що укладений договір порушує низку законодавчо встановлених правил уцілому, в тому числі й ст.ст. 14, 15 Закон України «Про захист прав споживачів», безпосередньо ст. 19 вказаного Закону - є безпідставною, оскільки сторони у договорі погодили всі умови договору, які викладені в тексті, є відкритими, доступними, читабельними й зрозумілими, адже з підписанням цього договору покупець засвідчив, що йому розтлумачено (зрозуміло) всі умови договору та він згоден на їх виконання, й певний період часу виконував їх шляхом оплати платежів, що вказує на прийняття ним зобов`язань, а тому така позиціє розцінюється, як підстава уникнення він виконання зобов`язань. Також, позивач в судовому засіданні визнала той факт, що мала пробні процедури у відповідача перед придбанням такої косметичної продукції шляхом її нанесення на шкіру обличчя, при цьому ніяких подразнень чи інших зауважень не мала, й лише після пробних процедур, погодивши її відповідність, уклала договір на придбання такої косметики. Позивач, посилаючись на ч.1 ст. 230 ЦК України про визнання оспорюваного договорору недійсним, суд вважає дані вимоги безпідставними. Так, відповідно до ч.1 ст.230 ЦПК України, якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (частина перша статті 229 цього Кодексу), такий правочин визнається судом недійсним. Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкоджати вчиненню правчину, або якщо вона замовчує про їх існування, порушення яких судом не встановлені. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених ст. 11 цього Кодексу, зокрема договорів та інших правочинів (ч. 2 ст. 509 ЦК України). Договір є укладеним, відповідно до ст. 638 ЦК України, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї осторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. Частина 1 ст. 628 ЦК України передбачає, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Правочин має вчинятися у формі встановленій закон (ч.4 ст. 203 ЦК України). П. 20 Постанови Плунуму Верховного Суду України від 06.11.2009 N 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», визначено, що правочин визнається вчиненим під впливом обману у випадку навмисного введення іншої сторони в оману щодо обставин, які впливають на вчинення правочину. На відміну від помилки, ознакою обману є умисел у діях однієї зі сторін правочину. Наявність умислу в діях відповідача, істотність значення обставин, щодо яких особу введено в оману, і сам факт обману повинна довести особа, яка діяла під впливом обману. Обман щодо мотивів правочину не має істотного значення. Проте, наявність умислу в діях відповідача, істотність значення обставин, щодо яких позивача введено в оману, і сам факт обману, позивач, як особа, яка вважає, що діяла під впливом обману, не довів. Будь-яких належних та допустимих доказів про те, що позивач вказаних договірних правовідносин з боку відповідача був введений в оману, позивач не надав, а його доводи будуються лише на припущеннях, що спростовуються доказами, наявними у матеріалах справи. В ході розгляду справи судом встановлено, що укладена сторонами договірних відносин угода не мала на меті приховати іншу угоду й з іншими правовими наслідками, й те, що укладена позивачем саме та угода, яку він дійсно мав на увазі, сторона якої навмисно не вводила другу сторону в оману щодо обставин, що мають істотне значення. Ця угода не суперечить законові, іншим актам законодавства, особи, які її вчиняли мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, їх волевиявлення було вільним і відповідало внутрішній волі, а тому немає правових підстав для застосування наслідків, передбачених для недійсних угод. Будь-яких доказів про те, що сторони вказаних договірних вчинили правочин під впливом обману, позивач не надав, а його доводи будуються лише на припущеннях, не підтвердженими жодним доказом, а тому підстав визнавати оспорюваний договір недійсним, немає. Аналізуючи зібрані в ході розгляду справи докази, суд приходить до висновку, що укладений сторонами договір не суперечить законові, іншим актам законодавства; особи, які її вчиняли мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, їх волевиявлення було вільним і відповідало внутрішній волі; форма договору відповідає вимогам ЦК України та Закону України «Про захист прав споживачів», а саме останній містить його всі умови, приховані, як вказує позивач, - відсутні, а тому немає правових підстав для застосування наслідків, передбачених для недійсних угод. Будь-яких доказів про те, що оспорюваний договір містить несправедливі й приховані умови позивач не надав, а його доводи будуються лише на припущеннях, не підтвердженими жодним доказом й спростовується цим же договором. Так, відповідач як продавець надав декларацію відповідності та сертифікат відповідності на косметику «[INFO]» (а.с. 115, 116), договір містить чітко визначену суму придбання товару й доступні до сприйняття істотні умови договору, всі істотні умови договору обумовлені сторонами в оспорюваному договорі й погоджені ними, що підтверджується їх підписами. Окрім того, посилання позивача на науково-консультаційний висновок, що виникають з питань використання хімічниї інгридієнтів в косметичній та парфумерній промисловості від 28 пипня 2017 року, проведений за замовленням позивачки, не може бути покладений в основу рішення суду, оскільки останній не має ознак судового експертного досліжнення, за правилами якого експерт попереджається про кримінальну відповідальність за дачу завідомо неправдивого виснову. Суд вважає, що оспорюваний договір, його умови відповідають вимогам, встановленими ЦК України, ст.ст. 14, 15 Закону України «Про захист прав споживачів», його умови не порушують права позивача як споживача. Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 10 листопада 2016 року, яке набуло чинності, у задоволенні позову [PERSON] до фізичної особи - підприємця [PERSON] про розірвання договору купівлі-продажу та стягнення коштів відмовлено, а зустрічний позов фізичної особи - підприємця [PERSON] до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором задоволено. Згідно діючого законодавства особа несе відповідальність за заподіяну моральну шкоду у випадках, коли право на її відшкодування безпосередньо передбачено нормами Конституції України або у випадках, передбачених відповідними статтями Цивільного кодексу України, а також іншими нормами законодавства, які встановлюють відповідальність за заподіяння моральної шкоди, у тому числі Законом України "Про захист прав споживачів". Відповідно до пункту 5 частини 1 статті 4 Закону України "Про захист прав споживачів" споживачі під час придбання, замовлення або використання продукції, яка реалізується на території України, для задоволення своїх особистих потреб мають право на відшкодування майнової та моральної (немайнової) шкоди, заподіяної небезпечною для життя і здоров`я людей продукцією у випадках, передбачених законодавством. Судом не встановлено наявність обставин, з якими Закон України "Про захист прав споживачів" надає право на відшкодування моральної шкоди. За таких обставин позов у цілому є необґрунтованим, безпідставним та задоволенню не підлягає. Відповідно до вимог ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Статтею 79 ЦПК України встановлено, що достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Відповідно, стороною позивача до суду не надано жодних доказів того, що теплопостачання (дотримання температурного рижому у місцях загального користування будинку) не відповідало нормативам й санітарним нормам. Так, принцип захисту судом порушеного права особи будується при встановленні порушення такого права. Так, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого цивільного права у разі його порушення, невизнання абао оспорення (ч.1 ст. 15 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Частина 2 ст. 16 ЦК України передбачає способи захисту цивільних прав та інтересів. Обов`язковою умовою надання правового захисту судом є наявність відповідного порушення прав, свобод або інтересів особи на момент її звернення до суду, порушення має бути реальним, стосуватися (зачіпати) зазвичай індивідуально виражених прав чи інтересів особи, яка стверджує про їх порушення. Гарантоване статтею 55 Контитуції України й конкретизоване у законах України право на судовий захист передбачає можливість звернення до суду за захистом порушеного права, але вимагає, щоб стверджене порушення було обгрутованим. Неодмінною ознакою порушення права особи є зміна стану суб`єктивних прав та обов`язків особи, тобто припинення чи неможливість реалізації її права та/або виникнення додаткового обов`язку. Отже, здійснюючи передбачене статтею 55 Контитуції України право на судовий захист, звертаючись до суду, особа вказує про порушене право чи охоронюваний інтерес та спосіб його захисту, а суд, вирішуючи спір, зобов`язаний надати суб`єктивну оцінку наявності порушеного права чи інтересу на момент звернення до суду, а також визначити, чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права тим, що передбачені законодавством, та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права позивача. Так, якщо особа вважає, що її суб`єктивне право у певних правовідносинах не може бути реалізоване належним чином, або на неї протиправно поклали певний обов`язок, така особа має право звертатися за судовим захистом. В разі відповідного звернення особи суд повинен розглянути питання про наявність порушеного суб`єктивного права заявника у конкретних правовідносинах і на підставі цього вирішити спір. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ч. 2 ст. 77 ЦПК України). Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ч.1 ст. 81 ЦПК України). Відповідно, з урахуванням визначених підстав, правові підстави для задоволення цього позову уцілому відсутні. Позивач при зверненні до суду в частині вимоги про визнання договору недійсним звільнений від сплати судового збору на підставі Закону України «Про судовий збір» та Закону України «Про захист прав споживачів». За таких підстав, приймаючи до уваги предмет даного спору, наслідки його розгляду судом, суд вважає за необхідне застосувати положення ч.6 ст.141 ЦПК України, й судові витрати (судовий збір) у цій частині вимоги компенсовати за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Так, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. На підставі вищевикладеного, ст.ст. 6, 11, 627, 629, 656 ЦК України ст.ст. 4, 14, 15 Закону України «Про захист прав споживачів», з урахуванням Постанови Плунуму Верховного Суду України від 06.11.2009 N 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними»

Outcome: dismissed