Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-05 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства Комерційного банку «Приватбанк» про захист прав споживача. В подальшому, позивачем неодноразово було змінено позовні вимоги. Так, на обґрунтування своїх вимог позивач вказує, що ним - [PERSON] (далі - позивач, позичальник) і Закритим акціонерним товариством комерційним банком Приватбанк" (реорганізовано у ПАТ КБ «Приватбанк»), в особі відділення «Алчевськ-2» Луганського філіалу (реорганізовано у відділення «Алчевськ-1» Луганського філіалу) (далі - відповідач, банк), 12 вересня 2007 року був укладений договір споживчого кредитування № LGTSAU10560626 (надалі - Договір) на придбання легкового автомобіля та витрат пов'язаних з його купівлею. Позивач вказує, що згідно п.7.2. Договору, Банк надав Позивачу споживчий кредит у сумі 11 686,48 доларів США. Згідно п.7.1. Договору Банк зобов'язується надати Позивачу кредитні кошти на строк з 12.09.2007 року по 11.09.2014 року включно, зі сплатою за користування Кредитом відсотків у розмірі 1,00% на місяць на суму залишку заборгованості за Кредитом, щомісячної винагороди у розмірі 0,14% від суми виданого кредиту на придбання автомобіля. Періодом сплати вважати період з «12» по «15» число кожного місяця. Погашення заборгованості здійснюється Позичальником щомісячним платежем у сумі 223,70 доларів СІІІА починаючи з наступного місяця в період сплати. Відповідно п.7.3. Договору забезпеченням виконання Позичальником зобов'язань за даним Договором виступає легковий автомобіль DAEWOO LAN OS SUPTF696D7W355668. 05.06.2012 року позивач звернувся до відповідача із заявою про дострокове повернення споживчого кредиту в повному обсязі. Відповідачем було встановлено суму останнього платежу на дату звернення у розмірі 4 196,98 доларів СІІІА. При цьому, у позивача виникла підозра проте, що відповідачем необґрунтовано і незаконно завищено суму останнього платежу. При усному зверненні до робітника відділення Банку надати розрахунок залишкової суми кредиту, той повідомив що сума 4 196,98 доларів США є залишком кредиту, згідно графіку платежів по кредитному договору, який міститься в договорі. Але фактично договір кредиту не містить графік платежів, тому, що договір не містить сукупної вартості кредиту та докладного розпису її за кожним платіжним періодом, у розрізі сум погашення основного боргу, сплати процентів за користування кредитом, вартості всіх супутніх послуг. Таким чином, позивач вважає, що при достроковій сплаті кредиту в повному обсязі відповідач навмисно з корисливою метою ввів його в оману, стосовно способу розрахунку ціни і залишку остаточної суми платежу по договору споживчого кредиту від 12.09.2007 року № LGTSAU10560626, чим завдав йому збиток на суму 2521,46 доларів США. У такому випадку збитком Позивача є втрата вигоди від дострокового платежу кредиту. Приймаючи до уваги, що Відповідач порушуючи права Позивача отримав доход у сумі 2521,46 доларів США, тому сума збитків Позивача дорівнює 2521,46 доларів США. Сума збитків у подвійному розмірі складає 5042,92 доларів США (2521,46 доларів США х 2). Враховуючи вищезазначене, позивач просить: визнати договір споживчого кредиту від 12.09.2007 року № LGTSAU10560626 вчинений під впливом обману в частині сплати додаткової плати у розмірі 2521,46 доларів США недійсним; застосувати наслідки недійсності договору споживчого кредиту від 12.09.2007 року № LGTSAU10560626 в частині сплати додаткової плати у розмірі 2521,46 доларів США та стягнути з ПАТ КБ «Приватбанк» на користь [PERSON] одержану при виконанні нікчемного правочину суму у розмірі 2521,46 доларів США у гривневому еквіваленті за офіційним курсом НБУ на дату прийняття судового рішення про стягнення; застосувати наслідки недійсності договору споживчого кредиту від 12.09.2007 року № LGTSAU10560626 вчиненого під впливом обману в частині сплати додаткової плати у розмірі 2521,46 доларів США і стягнути з ПАТ КБ «Приватбанк» на користь [PERSON] суму збитку у подвійному розмірі що складає 5042,92 доларів США у гривневому еквіваленті за офіційним курсом НБУ на дату прийняття судового рішення про стягнення; застосувати наслідки недійсності договору споживчого кредиту від 12.09.2007 року № LGTSAU10560626 вчиненого під впливом обману в частині сплати додаткової плати у розмірі 2521,46 доларів США і стягнути з ПАТ КБ «Приватбанк» на користь [PERSON] суму відшкодування моральної шкоди у розмірі 20 000,00 гривень. Відповідачем було подано письмове заперечення на позовну заяву, в якому зазначено, що між Закритим акціонерним товариством КБ «ПриватБанк» (правонаступник - ПАТ КБ «ПриватБанк») та [PERSON] 12.07.2007 року був укладений кредитний договір №LGTSAU10560626 (далі - кредитний договір) відповідно до якого [PERSON] отримав кредит у розмірі 15999,61 доларів СІНА на купівлю автомобіля та сплати страхових платежів, з кінцевим терміном повернення 11.09.2014 року. 05.06.2012 року позивач здійснив дострокове погашення кредиту. [PERSON], як на підставу свої вимог посилається на довідку ПАТ КБ «ПриватБанк» від 10.10.2012 року, в якій вказано, що [PERSON] 05.06.2012 року погасив кредит в повному обсязі, у сумі 16675,85 доларів СІНА. Проте, під час підготовки до даної судової справи, було встановлено, що представник який готував довідку припустився арифметичної помилки, на суму 2521,46 доларів США, так ним не було враховано, що протягом дії кредитного договору позичальником сплачувались кошти на погашення кредиту на три рахунки: з 10.09.2007 року по 15.07.2008 року на рахунок 29099058184468 було сплачено 2521,46 доларів США; з 13.08.2008 року по 13.02.2009 року на рахунок 29095050076754 було сплачено 2325,10 доларів США; з 13.03.2009 року по 05.06.2012 року на рахунок 29099053736004 було сплачено 14350,75доларів США; Так, сума 2521,46 доларів США, яка була сплачена на рахунок 29099058184468 працівником банку не була врахована під час складання довідки про погашення суми заборгованості. Внаслідок невірної інформації зазначеної в довідці позивач помилково вирішив, що Банком була взята плата за дострокове повернення кредиту, а тому останню суму платежу для повного погашення кредиту позивачу було визначено без плати за дострокове погашення кредиту, оскільки така плата не передбачена умовами кредитного договору. Позивач в судовому засіданні уточнені позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив їх задовольнити. Відповідач в судове засідання не з'явився, надіслав заяву про розгляд справи без його уповноваженого представника, заперечує проти задоволення позовних вимог, з підстав, які зазначені в запереченнях на позовні вимоги та на підставі пояснень наданих в попередньому судовому засіданні. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що позов не підлягає задоволенню, з наступних підстав: Як вбачається з матеріалів справи, 12.09.2007 року між [PERSON] та Закритим акціонерним товариством комерційним банком Приватбанк", в особі відділення «Алчевськ-2» Луганського філіалу було укладено кредитний договір №LGTSAU10560626 (далі - Договір). Відповідно до п. 7.5 Договору, при достроковому (як повному, так і частковому) погашенні кредиту Позичальник додатково сплачує Банку за користування кредитом 0,00 відсотки від суми кредиту, що погашається достроково. 05.06.2012 року позивач звернувся до відповідача із заявою про дострокове повернення споживчого кредиту в повному обсязі. Відповідачем було встановлено суму останнього платежу на дату звернення у розмірі 4196,98 доларів США. Позивач 05.06.2012 року сплатив відповідачу 4196,98 доларів США. На підставі довідки від 10.10.2012 року, ПАТ КБ «Приватбанк» зазначає про те, що позивач 05.06.2012 року погасив кредит в повному обсязі, у сумі 16675,85 доларів США, та про виведення 12.07.2012 року легкового автомобіля DAEWOO LAN OS SUPTF696D7W355668 з реєстру обтяжень. Згідно приписів ст. 215 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Відповідно до приписів ст. 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. Якщо у зв'язку із вчиненням недійсного правочину другій стороні або третій особі завдано збитків та моральної шкоди, вони підлягають відшкодуванню винною стороною. Правові наслідки, передбачені частинами першою та другою цієї статті, застосовуються, якщо законом не встановлені особливі умови їх застосування або особливі правові наслідки окремих видів недійсних правочинів. Правові наслідки недійсності нікчемного правочину, які встановлені законом, не можуть змінюватися за домовленістю сторін. Вимога про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину може бути пред'явлена будь-якою заінтересованою особою. Суд може застосувати наслідки недійсності нікчемного правочину з власної ініціативи. Згідно приписів ст. 217 ЦК України недійсність окремої частини правочину не має наслідком недійсності інших його частин і правочину в цілому, якщо можна припустити, що правочин був би вчинений і без включення до нього недійсної частини. Частиною 1 ст. 202 ЦК України встановлено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Приписами ч. 1 ст. 207 ЦК України передбачено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялись сторони. За правилами ст. 11 Цивільно процесуального кодексу України (далі - ЦПК України), суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи (за винятком тих осіб, які не мають цивільної процесуальної дієздатності), в інтересах яких заявлено вимоги. Правилами ст. 10 цього Кодексу визначено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим кодексом. Відповідно до ст.ст. 60,61,131 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень; доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі виникає спір: обставини визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі не підлягають доказуванню. Звертаючись в суд з позовом, позивач просив визнати недійсними кредитний договір від 12.09.2007 року № LGTSAU10560626 в частині сплати додаткової плати у розмірі 2521,46 доларів США недійсним, з тих підстав, що він вчинений під впливом обману. Однак, з аналізу договору споживчого кредиту від 12.09.2007 року №LGTSAU10560626 вбачається, що він взагалі не міститься такої умови, як сплата додаткової плати у розмірі 2521,46 доларів США. Відповідно до частини першої статті 215 ЦК підставою недійсності правочину є недодержання стороною (сторонами) вимог, які встановлені статтею 203 ЦК, саме на момент вчинення правочину. Не може бути визнаний недійсним правочин, який не вчинено (див. Постанову Пленуму Верховного Суду України №9 від 06.11.2009 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними»). Частиною 2 ст. 16 ЦК України визначені способи захисту цивільних прав та інтересів шляхом: визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов'язку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Розглядаючи позов в межах заявлених вимог, відповідно до положень ч. 1 ст. 12 ЦК України, ч.1 ст. 11 ЦПК України, суд приходить до висновку, що позивачем невірно обраний спосіб захисту, оскільки додаткова плата у розмірі 2521,46 доларів США взагалі не передбачена умовами кредитного договору від 12.09.2007 року № LGTSAU10560626 та даний пункт відсутній у вказаному кредитному договорі, а тому в задоволені позовних вимог слід відмовити повністю.

Outcome: dismissed