Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-13 00:00:00

У листопаді 2018 р. Комунальне підприємство з експлуатації і ремонту житлового фонду «Житло-сервіс» (далі по тексту - КП «Житло-сервіс», позивач) звернулось до суду з позовом до [PERSON] (далі по тексту - [PERSON] , відповідач) про стягнення заборгованості за оплату житлово-комунальних послуг з урахуванням трьох процентів річних та індексу інфляції в загальному розмірі 26 670,91 грн. Позов обґрунтований такими обставинами. Відповідач отримує від позивача житлово-комунальні послуги, а саме послуги з утримання будинку та прибудинкової території, на підставі договору № 172 від 08.11.2014 року на утримання квартири [ADDRESS] . Як власник квартири і споживач житлово-комунальних послуг, відповідач зобов`язаний брати участь у витратах по утриманню будинку і прибудинкової території та в повному обсязі вносити плату за отримані комунальні послуги. КП «Житло-сервіс» здійснює експлуатацію будинку [ADDRESS] . Внаслідок неналежного виконання відповідачем договірних зобов`язань та зобов`язань по утриманню нерухомого майна шляхом несплати житлово-комунальних послуг, за період з 01.07.2015 по 01.10.2018 у відповідача утворилася заборгованість в розмірі 23 022,49 грн. Відповідач як боржник, що прострочив виконання грошового зобов`язання, на підставі положень статті 625 ЦК України зобов`язаний сплатити зазначену суму боргу з урахуванням інфляційної складової в сумі 2796,82 грн. та трьох процентів річних в сумі 851,60 грн. Ухвалою від 21.12.2018 суд відкрив провадження у справі та призначив її до розгляду в порядку спрощеного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. У строк, встановлений ухвалою судді про відкриття провадження у справі, відповідачем не подано заяви із запереченнями щодо розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, клопотання про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням сторін та письмового відзиву на позов. Нез`явлення сторін є підставою для розгляду справи без фіксування судового засідання технічними засобами. Дослідивши наявні у справі матеріали, суд встановив такі обставини. Відповідно до копії наказу Головного управління житлового забезпечення виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) від 10.01.2008 р. № 2 жилий будинок по [ADDRESS] передано на обслуговування Комунального підприємства з експлуатації і ремонту житлового фонду «Житло-Сервіс». (а.с. 6-8). З матеріалів справи вбачається, що [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] . 08 листопада 2014 року між КП з експлуатації і ремонту житлового фонду «Житло-Сервіс» та [PERSON] укладено договір на обслуговування будинку і прибудинкової території.(а.с. 9-10). Відповідно до умов зазначеного договору, відповідач зобов`язався не пізніше 20-го числа поточного місяця вносити плату за квитанціями ГІОЦ за утримання будинку та прибуткової території і ремонт, комунальні та інші послуги передбачені цим договором, згідно чинних розцінок і тарифів на ці послуги та за показаннями лічильників. Як вбачається з матеріалів справи, відповідач своєчасно та в повному обсязі не сплачує вартість наданих послуг, внаслідок чого виникла заборгованість за період з 01.07.2015 року по 01.10.2018 року в розмірі 23 022 грн. 49 коп. (а.с. 11). За приписами статей 319, 322 ЦК України власність зобов`язує, власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить. За нормою статті 162 Житлового кодексу Української РСР плата за користування жилим приміщенням в будинку (квартирі), що належить громадянинові на праві приватної власності, встановлюється угодою сторін. Плата за комунальні послуги береться крім квартирної плати за затвердженими у встановленому порядку тарифами. Основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями, споживачами у процесі створення, надання та споживання житлово-комунальних послуг визначає Закон України "Про житлово-комунальні послуги" від 24.06.2004 р. №1875-IV (надалі - Закон №1875-IV). Підпункти 1, 10 пункту 1 частини 1 статті 1 Закону №1875-IV дають визначення житлово-комунальних послуг як результату господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та перебування осіб у жилих і нежилих приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил та визначення комунальних послуг як результату господарської діяльності, спрямованої на задоволення потреби фізичної чи юридичної особи у забезпеченні холодною та гарячою водою, водовідведенням, газо- та електропостачанням, опаленням, а також вивезення побутових відходів у порядку, встановленому законодавством. Відповідно до положень статті 20 Закону №1875-IV, пункту 7 Правил користування приміщеннями житлових будинків і гуртожитків, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 08.10.1992 № 572, споживач зобов`язаний оплачувати комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Розрахунковим періодом для оплати послуг є календарний місяць. Плата за послуги вноситься не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим. Згідно статті 32 Закону № 1875-IV розмір плати за комунальні послуги розраховується виходячи з розміру затверджених цін/тарифів та показань засобів обліку або за нормами, затвердженими в установленому порядку. Тарифи на житлово-комунальні послуги формуються у відповідності з Порядком формування тарифів на теплову енергію, її виробництво, транспортування та постачання, послуги з централізованого опалення і постачання гарячої води, Порядком формування тарифів на централізоване водопостачання та водовідведення, Порядком формування тарифів на послуги з централізованого постачання холодної води, водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем), Порядком формування тарифів на послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, Порядком розрахунку роздрібного тарифу на електричну енергію, Порядком встановлення роздрібних цін на природний газ для населення, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 1 червня 2011 р. № 869 «Про забезпечення єдиного підходу до формування тарифів на житлово-комунальні послуги». Тарифи на житлового-комунальні послуги, які надаються (надавались) позивачем для будинку [ADDRESS] , були затверджені в установленому законом порядку, а саме: на утримання будинків і споруд та прибудинкових територій - розпорядженнями виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації - далі - КМДА) від 23.06.2011 № 1047, від 01.08.2016 № 62819.06.2015 № 591; на опалення - розпорядженнями КМДА від 27.01.2011 № 99, від 31.05.2011 № 857, постановами НКРКП від 18.06.2014 № 757, від 17.10.2014 № 146, від 03.03.2015 № 613; на холодне водопостачання - розпорядженнями КМДА від 30.05.2011 № 858, від 27.01.2011 № 101; на гаряче водопостачання - від 27.01.2011 № 99, 101, від 31.05.2011 № 857, 858. Вказаний розрахунок, наданий позивачем, суд покладає в обґрунтування рішення як об`єктивний і належний доказ, що містить відомості щодо розміру нарахованих відповідачу сум, здійснений на основі затверджених в установленому порядку тарифів та пропорційно до загальної площі належної відповідачу квартири. Згідно з положеннями статей 526, 530, 611 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства у встановлений строк (термін), а у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Відповідач не виконав грошове зобов`язання, а отже він в силу положень статті 625 ЦК України не звільняється від відповідальності за неможливість його виконання і на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми. Згідно з наданими позивачем розрахунками його втрати від інфляції склали 2 796,82 грн., а три проценти річних від простроченої суми за весь час прострочення - 851, 60 грн. Оскільки відповідач добровільно не виконує зобов`язання щодо оплати житлово-комунальних послуг, порушені права позивача підлягають судовому захисту шляхом примусового стягнення заборгованості. Враховуючи, що рішення ухвалюється на користь позивача, суд відповідно до вимог статті 141 ЦПК України покладає на відповідача сплачений позивачем судовий збір. На підставі викладеного,

Outcome: approved