Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-18 00:00:00

Позивач звернувся до Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області з позовною заявою, відповідно до якої просить стягнути з [PERSON] заборгованість у розмірі 10564,03 грн., яка виникла за кредитним договором № б/н від 19.03.2014 року. \~\~Позов мотивує тим, що між ПАТ КБ «Приватбанк» та [PERSON] 19.03.2014 року укладено договір, відповідно до якого відповідач отримав кредит у розмірі 11700,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок зі сплатою відсотків за користування кредитом. 24.12.2015 року позичальник помер. Станом на дату смерті заборгованість позичальника перед банком за кредитним договором б/н від 19.03.2014 року становила 10564,03 грн., в тому числі 13441 грн. 58 коп. тіло кредиту, 865 грн. 22 коп. процентів за користування кредитом, з них 3742 грн. 77 коп. внесено коштів на погашення заборгованості. Спадкоємцем позичальника, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини є [PERSON], яка вважається такою, що прийняла спадщину. Сторони про день, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Представник позивача подав заяву про розгляд справи у їх відсутність, де вказав, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі. В судовому засіданні відповідач та її представник проти позову заперечували з тих підстав, що відповідач жодного майна не успадкувала, отже не може задовольнити вимоги кредитора померлого [PERSON] Третя особа без самостійних вимог залишила вирішення спору на розсуд суду. Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення відповідача та його представника, третьої особи, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позовних вимог, виходячи з наступного. Суд розглядає справу в межах заявлених вимог, ч., ч.1, 4 ст. 60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. \~ Судом встановлено, що 19 березня 2014 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] було укладено кредитний договір, відповідно до умов якого відповідач отримав кредит у розмірі 11700 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 27.60 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана Заява від 19.03.2014 року разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами банку», складає між ними та банком Договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві. Відповідно до ст. 1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до статті 526 Цивільного кодексу України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. У звязку з неналежним виконанням боржником договірних зобовязань, станом на 25.12.2015 року за кредитним договором б/н від 19 березня 2014 року у останнього існувала заборгованість за кредитом в сумі 10564 грн. 03 коп. За статтями 526, 612 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Згідно ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей термін (строк). Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання, що передбачено ч.1 ст. 625 ЦК України. Згідно з частиною 1\~статті 626 ЦК України\~договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Згідно ч. 1\~ст. 1049 ЦК України\~позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно ст. 610 ЦК України\~порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). 24.12.2015 року [PERSON] помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії І-Ол № 215285, що видане 25.12.2015 року. Померлий [PERSON] та відповідач - [PERSON] перебували у шлюбі з 02.07.1986 року, що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу № 431870 від 02.07.1986 року. Станом на час відкриття спадщини відповідач була зареєстрована та постійно проживала разом із позичальником [PERSON] за адресою: [ADDRESS], що підтверджується копіями паспортів позичальника та відповідача ПАТ КБ «ПриватБанк» 25.05.2016 року було направлено до Олександрійської міської державної нотаріальної контори № 1 претензію кредитора, після чого 02.06.2016 року нотаріальною конторою було заведено спадкову справу № 253-2016 до майна померлого [PERSON] Крім того, 19.07.2016 року позивач звернувся до [PERSON] (відповідача) з листом-претензією, відповідно до якого запропонував відповідачу як спадкоємцю боржника [PERSON] звернутись до будь-якого відділення банку та сплатити заборгованість в розмірі 10854 грн. 42 коп. за кредитним договором від 19.03.2014 року. Відповідь на претензію відповідач не направляла, заборгованість на вимогу банку не сплатила. Згідно з нормою статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав і обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права і обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті, за виключенням тих прав і обов'язків, що зазначені у статті 1219 ЦК України (статті 1218, 1231 ЦК України). \~\~\~Згідно ч. 1ст.1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. \~Часом відкриття спадщини є день смерті особи, або день, з якого вона оголошується померлою (частина друга статті 1220 ЦК України). \~\~\~Згідно статті 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини особисто, а від імені малолітньої особи подають її батьки. \~\~\~Для прийняття спадщини статтею 1270 ЦК України встановлено строк у шість місяців, який починається з дня відкриття спадщини. \~\~\~Відповідно до частини першої статті 608 ЦК України зобов'язання припиняються смертю боржника, якщо воно є нерозривно пов'язане з його особою і у звязку з цим не може бути виконане іншою особою. \~\~\~Перелік зобов'язань, які не входять до складу спадщини визначені статтею 1219 ЦК України, отже зобов'язання за кредитним договором входять до складу спадщини. \~\~\~За змістом статті 1281 ЦК України спадкоємці зобов'язані повідомити кредитора спадкодавця про відкриття спадщини, якщо їм відомо про його борги. Кредиторові спадкодавця належить протягом шести місяців від дня, коли він дізнався або міг дізнатися про відкриття спадщини, предявити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, незалежно від настання строку вимоги. Якщо кредитор спадкодавця не знав і не міг знати про відкриття спадщини, він має право пред'явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, протягом одного року від настання строку вимоги. Кредитор спадкодавця, який не пред'явив вимоги до спадкоємців, що прийняли спадщину, у строки, встановлені частинами другою і третьою цієї статті, позбавляється права вимоги. Виходячи із приписів ч. 3 ст. 1268 ЦК України, спадкоємець, який постійно проживав разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст. 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Дослідивши матеріали спадкової справи, суд встановив, що відповідач з заявою про відмову від прийняття спадщини після [PERSON] у порядку передбаченому ч. ч. 1 і 5 ст. 1273 ЦК України протягом строку, встановленогост. 1270 цього Кодексу, до нотаріальної контори не зверталась, отже вважається такою, що прийняла спадщину, з підстав передбачених ч. 3ст. 1268 ЦК України, як спадкоємець першої черги, який постійно проживав разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини. Згідно зіст. 1282 ЦК України, спадкоємці зобов'язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов'язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині. Вимоги кредитора спадкоємці зобов'язані задовольнити шляхом одноразового платежу, якщо домовленістю між спадкоємцями та кредитором інше не встановлено. У разі відмови від одноразового платежу суд за позовом кредитора накладає стягнення на майно, яке було передане спадкоємцям у натурі. В той же час суд зазначає, що Пунктом 32 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» № 5 від 30.03.2012 року роз'яснено, що з урахуванням положенняст.1282 ЦК України спадкоємці боржника за умови прийняття спадщини є боржниками перед кредитором у межах вартості майна, одержаного у спадщину. При цьому спадкоємці несуть зобов'язання погасити нараховані відсотки і неустойку тільки в тому випадку, якщо вони вчинені позичальникові за життя. Інші нараховані зобов'язання фактично не пов'язані з особою позичальника і не можуть присуджуватися до сплати спадкоємцями. Аналіз зазначених норм дає можливість зробити висновок про те, що спадкоємці можуть задовольняти вимоги кредиторів лише: у разі прийняття майна у спадщину; у межах вартості успадкованого майна; у розмірі, яка виникла за життя спадкодавця. Станом на день розгляду справи спадкова справа № 253-2016 заведена Олександрійською міською державною нотаріальною конторою № 1 за заявою ПАТ «КБ Приватбанк» , проте фактична наявність спадкового майна та його вартість не визначена. Згідно довідки КП "Олександрійське міжміське бюро технічної інвентаризації» від 21.06.2017 року № 122, власником квартири [ADDRESS] є [PERSON]. Згідно Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборони відчуження об"єктів нерухомого майна щодо субєкта за № 87275531 від 17.05.2017 року будь-яке нерухоме майно за померлим [PERSON] не зареєстровано. Крім того, згідно довідки Регіонального сервісного центру в кіровоградській області від 11.10.2017 року № 31/114361 згідно Єдиного державного реєстру МВС України на території Кіровоградської області за [PERSON], [INFO] станом на 31.08.2017 року автомототранспорту не зареєстровано. Відповідно до ч.3 ст.10, ч.1 ст.11 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Суд зазначає, що при вирішенні спору про стягнення із спадкоємців коштів для задоволення вимог кредитора встановленню підлягають обставини, пов'язані із з'ясуванням фактичної наявності та вартості отриманого останніми майна. При цьому позивач не вчинив жодних дій з метою встановлення складу та вартості спадкового майна, \~його дійсної вартості. Позивач не надав суду належних та допустимих доказів того, що спадкодавцю за життя належало будь-яке (рухоме, нерухоме) майно чи право на таке майно, що відповідач отримав у спадщину та може за його рахунок задовольнити вимоги позивача. Так, відповідно до ч. 4 ст. 10 ЦПК України суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом. Зокрема, в силу ч. 1 ст. 137 ЦПК України, коли щодо отримання доказів у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, є складнощі, суд за їх клопотанням зобовязаний витребувати такі докази. Жодних клопотань про витребування доказів представником ПАТ КБ «ПриватБанк» заявлено не було. Враховуючи вищевикладене та приймаючи до уваги, що ПАТ КБ «ПриватБанк» не надано суду достовірних, допустимих та достатніх доказів того, що відповідач реально прийняв спадщину після смерті [PERSON], а також не встановлено вартість спадкового майна, в межах якого він нібито відповідає за зобов'язаннями померлого, суд вважає,що позовні вимоги безпідставні та не підлягають задоволенню. Відповідно до ст.88 ЦПК України судові витрати покладаються на позивача.

Outcome: dismissed