Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-18 00:00:00

Позивач ПАТ КБ «Приват Банк» звернувся з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення заборгованості в сумі 35941 грн. 97 коп. згідно укладеного між ними кредитного договору від 05.10.2005 року, відповідно до якого відповідач отримав кредит в сумі 200,00 грн., у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 18,00 % річних на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. 25.10.2005 року кредитний ліміт на платіжній картці [PERSON] було збільшено до 5300,00 грн., а з 01.08.2006 року до суми 7400.00 грн., з 13.08. 2007 року до суми 10000.00, з 05.08.2008 року зменшено до суми 8080,00 грн. Відповідач скористався кредитними коштами, однак належним чином не виконував умови договору, внаслідок чого утворилась заборгованість за кредитним договором на вищевказану суму, що складається з заборгованості по поверненню кредиту в сумі 8076 грн. 46 коп., заборгованості по сплаті відсотків в сумі 25677 грн. 80 коп., та штрафів на суму 500 грн. 00 коп. та 1687 грн. 71 коп. У зв'язку з цим просить суд стягнути з відповідача в користь позивача вищевказану суму боргу та понесені судові витрати в сумі 359 грн. 42 коп. Представник позивача в судовому засіданні підтримав позовні вимоги з підстав, викладених в позовній заяві. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позову не визнав та суду пояснив, що Умови та правила надання банківських послуг на які посилається позивач в обґрунтування позовних вимог він не підписував та не був з ними ознайомлений та вважає, що вони не можуть бути застосовані до спірних правовідносин, а тому просить суд застосувавши строки позовної давності відмовити в задоволенні позову. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши та оцінивши докази по справі, суд приходить до висновку, що позов не підлягає до задоволення з наступних підстав: 05.10.2005 року між ЗАТ КБ «Приват Банк» (правонаступником якого є ПАТ КБ «Приватбанк») та [PERSON] був укладений кредитний договір, у відповідності до якого банк надав [PERSON] кредит у розмірі 200,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 1,5 % на місяць на залишок заборгованості з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Тип карти «Миттєва». В судовому засіданні встановлено, що 25.10.2005 року кредитний ліміт на платіжній картці [PERSON] було збільшено до 5300,00 грн., з 01.08.2006 року до суми 7400.00 грн., з 13.08.2007 року до суми 10000,00, з 05.08.2008 року кредитний ліміт зменшено до суми 8080,00 грн. Відповідно до умов укладеного договору, договір складається з заяви позичальника, умов та правил надання банківських послуг та правил користування платіжною карткою та Тарифів. За умовами п. 9.12 Умов та правил надання банківських послуг договір діє протягом 12 місяців з моменту підписання. Якщо протягом цього терміну жодна зі сторін не проінформує іншу сторону про припинення дії Договору, він автоматично пролонгується на такий же термін. Згідно п. 5.5.1 Правил користування платіжною картою, за несвоєчасне виконання боргових зобов'язань (користування простроченим кредитом та овердрафтом) держатель сплачує проценти за підвищеною процентною ставкою чи додаткову комісію, розміри яких визначається тарифами. Крім того, відповідно до п. 8.6 Умов та правил надання банківських послуг, при порушенні клієнтом строків платежів по будь-якому з грошових зобов'язань, передбаченим існуючим договором більш ніж на 120 днів, клієнт зобов'язаний сплатити банку штраф в розмірі 500 грн. + 5% від суми позову. В судовому засіданні встановлено та незаперечується сторонами, що позивач виконав свої зобов'язання та надав відповідачу вищевказаний кредит шляхом відкриття 05.10.2005 року рахунку з видачею миттєвої ( неперсоніфікованої ) платіжної карти [NUMBER] зі строком дії до вересня 2007 року. Згідно п. 3.1.4 розділу ІІ Умов та правил надання банківських послуг, строк дії карт миттєвого випуску продовженню не підлягає. Відповідач [PERSON] належним чином не виконав умови договору по сплаті кредиту та відсотків та з 08.07.2009 року заборгованість по кредиту не погашав, внаслідок чого станом на 31.08.2013 року заборгованість [PERSON] за кредитним договором від 05.10.2005 року по поверненню тіла кредиту становить 8076 грн. 46 коп., по сплаті відсотків в сумі 25677 грн. 80 коп., по нарахованих згідно п.п. 8.6 кредитного договору штрафів на суму 500 грн. та 1687 грн. 71 коп., що підтверджується представленим позивачем розрахунком заборгованості та наданими пояснення представника позивача в судовому засіданні. Таким чином, відповідач не виконав зобов'язання у строк, передбачений договором всупереч ст. 530 Цивільного кодексу України, тому відповідачем прострочено виконання зобов'язань перед кредитором. Згідно ч.ч. 2, 1 ст. 625 та ч. 1 ст. 1050 Цивільного кодексу України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу, тобто на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Згідно ст. 256 Цивільного кодексу України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Статтею 257 Цивільного кодексу України, загальну позовну давність встановлено тривалістю у три роки. Згідно ст. 261 Цивільного кодексу України, за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. Строк виконання кожного щомісячного зобов'язання спливає у відповідне число останнього місяця строку (ч.3 ст. 254 ЦК України). Статтею 259 ЦК визначено, що позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі. Відповідно до ч. 1 ст. 264 ЦК України, перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку. У відповідності до ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. В судовому засіданні відповідач просить застосувати строк позовної давності до вказаних правовідносин, оскільки враховуючи дату останньої проплати на погашення кредиту 08.07.2009 р, строк звернення до суду закінчився 09.07.2012 року. Як зазначалося вище, сторони встановили як строк дії договору - що відповідає строку дії картки, так і строки виконання зобов'язань зі щомісячним погашенням платежів, останній з яких у визначеній сумі підлягав виконанню в строк до вересня 2007 року. З урахуванням особливостей конкретних правовідносин початок перебігу позовної давності пов'язаний з певними юридичними фактами та їх оцінкою управомоченою особою. Так, за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (ч. 5 ст. 261 ЦК України). Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться у ст. ст. 252-255 ЦК України. При цьому початок перебігу позовної давності пов'язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, як з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи (ст. 261 ЦК України). За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Як встановлено судом, [PERSON] перестав виконувати щомісячні зобов'язання з погашення кредиту та відсотків з 08.07.2009 року, у той час ПАТ КБ «Приватбанк» звернувся в суд з вимогами до відповідача про стягнення заборгованості за кредитом 11.01.2013 року включивши до позовних вимог заборгованість за тілом кредиту, заборгованість за процентами та штрафні санкції нараховані згідно п.8.6 Договору. Таким чином враховуючи дату останнього платежу здійсненого [PERSON] 08.07.2009 року на погашення кредитних зобов'язань, строк позовної давності для кредитора закінчився 09.07.2012 року. Як вбачається з умов кредитного договору укладеного 05.10.2005 року між стронами домовленостей про збільшення позовної давності не укладалося. Крім того суд критично оцінює посилання позивача на автоматичну пролонгацію дії Договору згідно п.9.12 Умов та правил надання банківських послуг, що є невідємною частиною укладеного договору, оскільки відповідно до ст. 654 ЦК України форма додатків до договору має відповідати формі основного договору, тобто має бути зазначена на документах дата та підпис особи, яка уклала такий договір. В судовому засіданні позивачем не представлено жодних належних доказів пропуску строку звернення до суду, які були б підставою для поновлення судом строку позовної давності. Враховуючи вищенаведені вимоги закону та встановлені обставини справи, суд приходить до висновку, що в даному випадку має місце порушення строків позовної давності позивачем, а тому у задоволенні позову Публічного акціонерного товариства комерційний банк "Приватбанк" до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором від 05.10.2005 року слід відмовити.

Outcome: dismissed