Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-11 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів. Свої вимоги обґрунтовує тим, що рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 15.02.2016 року шлюб між сторонами розірвано. Від шлюбу мають неповнолітню доньку [PERSON] К'яра, [INFO], яка проживає з позивачем та знаходиться на її утриманні. Рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 20.09.2016 року по справі № 2-8386/16-ц було стягнуто з відповідача на утримання доньки аліменти у розмірі ? частини всіх видів його заробітку, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 19.07.2016 року і до досягнення дитиною повноліття. Однак, з моменту винесення вказаного рішення жодного платежу на ім'я позивача чи на ім'я доньки в рахунок сплати аліментів відповідачем не здійсненою. Відповідно до розрахунку заборгованості по аліментам зробленим державним виконавцем, заборгованість відповідача за період з 19.07.2016 року по 01.06.2017 року становить в розмірі 11580,90 грн. Оскільки відповідач аліменти на утримання дитини відповідно до рішення суду не сплачує тому розмір пені за період з 19.07.2016 р. по 01.06.2017 р. становить 19753,86 грн. Просить стягнути з відповідача заборгованість по аліментах в розмірі 11580,90 грн. та неустойку (пеню) зі сплати аліментів на утримання неповнолітньої дитини в розміри 19753,86 грн. В ході розгляду справи представник позивача зменшував та неодноразово збільшував позовні вимоги. В останній заяві про збільшення позовних вимог просив стягнути з відповідача на користь позивача неустойку (пеню) зі сплати аліментів на утримання неповнолітньої дитини [PERSON] К'яра за період починаючи з 19.07.2016 року по 01.12.2017 року в розмірі 21170,64 грн. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] [PERSON] збільшені позовні вимоги підтримав та просив стягнути з відповідача на користь позивача неустойку (пеню) зі сплати аліментів на утримання неповнолітньої дитини [PERSON] К'яра за період починаючи з 19.07.2016 року по 01.12.2017 року в розмірі 21170,64 грн. Представник відповідача [PERSON] [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнав та просив відмовити в їх задоволенні, оскільки вважає їх необґрунтованими через відсутність належного розрахунку неустойки, також зазначив, що згідно законодавства України відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у вигляді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи, однак відповідач на час ухвалення заочного рішення про стягнення аліментів від 20.09.2016 року перебував в Італії, про вказане рішення дізнався лише у вересні 2017 року. Крім того, заборгованість по аліментах повністю була сплачена відповідачем 01.01.2018 року, тобто коли рішення суду про стягнення аліментів від 20.09.2016 року було залишено ухвалою Апеляційного суду Черкаської області від 12.12.2017 року без змін. Відповідно до п.3 розділу Х11 «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02.06.2016 року №1402-У111 «Про судоустрій та статус суддів», районні, міжрайонні, районні у містах, міські, міськрайонні суди продовжують здійснювати свої повноваження до утворення та початку діяльності місцевого окружного суду, юрисдикція якого розповсюджується на відповідну територію. У зв»язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України, який вступив в дію 15.12.2017 року. Заслухавши учасників процесу, дослідивши матеріали справи, судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини, що регулюються нормами сімейного законодавства. В судовому засіданні встановлено, що рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 15.02.2016 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано. Від шлюбу сторони мають доньку [PERSON] К'яра, [INFO]. Заочним рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 20.09.2016 року по справі № 2-8386/16-ц було стягнуто з відповідача на утримання доньки аліменти у розмірі ? частини всіх видів його заробітку, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 19.07.2016 року і до досягнення дитиною повноліття. Дане рішення ухвалою Апеляційного суду Черкаської області від 12.12.2017 року було залишено без змін. Даною ухвалою встановлено, що згідно довідки з дошкільного закладу саме відповідач [PERSON] здійснював всі розрахунки на утримання дитини. Крім того, ухвалою Соснівського районного суду м. Черкаси від 23.08.2017 року [PERSON] було обмежено у праві виїзду за межі України без вилучення паспорту до виконання ним своїх зобовязань покладених рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси у справі № 2-8386/16-ц провадження 2/712/1999/16 від 20.09.2016 року. Ухвалою Апеляційного суду Черкаської області від 26.10.2017 року зазначену ухвалу від 23.08.2017 року скасовано, а справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції. Даною ухвалою встановлено, що [PERSON] не ухиляється від виконання зобовязань, покладених судовим рішенням, оскільки не знав про нього, так як працював в країні Італія в громадянина Di Marzio Rita і надає матеріальну допомогу своїй доньці, що підтверджується довідкою із дитячого садка та квитанціями про сплату перебування [PERSON] у дитячому садочку, також надано квитанції про оплату гуртка з танців. В подальшому, ухвалою Соснівського районного суду м. Черкаси від 06.11.2017 року у задоволенні подання Центрального відділу державної виконавчої служби м. Черкаси ГТУЮ в Черкаській області про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України [PERSON] до виконання ним своїх зобовязань відмовлено, оскільки державним виконавцем не надано будь-яких доказів у підтвердження навмисного ухилення боржника від виконання заочного рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 20.09.2016 року. Відповідно до ч.4\~ст.82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у цивільній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Заборгованість по аліментах [PERSON] за період з 19.07.2016 року по 01.12.2017 року становить в розмірі 21170,64 грн., що підтверджується довідкою старшого державного виконавця Центрального відділу ДВС Черкаського міського управління юстиції [PERSON]. В той же час, в судовому засіданні достовірно встановлено, що заборгованість по аліментах [PERSON] погашена 01.01.2018 року в розмірі 23000 грн., що підтверджується дублікатом чека, від 09.01.2018 року., який наявний в матеріалах справи. У відповідності до ч. 4 ст.195 СК України розмір заборгованості за аліментами обчислюється державним виконавцем, а у разі спору судом. Згідно із ч. 1 ст. 196 СК України передбачено, що у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобовязана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості. У постанові Верховного Суду України від 11.09.2013 року у справі №6-81цс13 Верховний Суд України дійшов правового висновку про те, що оскільки зобов'язання зі сплати аліментів носить періодичний характер і повинно виконуватися щомісяця, суд повинен з'ясувати розмір несплачених аліментів по кожному з цих періодичних платежів, встановити строк, до якого кожне із цих зобов'язань мало бути виконано, та з урахуванням встановленого обчислити розмір пені, виходячи із суми несплачених аліментів за кожен місяць окремо від дня порушення платником аліментів свого обов'язку щодо їх сплати до дня ухвалення судом рішення, підсумувавши розміри нарахованої пені за кожен із прострочених платежів та визначивши її загальну суму. Така-ж правова позиція висловлена Верховним Судом України у справі №6-94цс-15 від 1 липня 2015 року. З урахуванням правої природи пені, яка є дієвим стимулом належного виконання обов'язку та виходячи з того, що аліменти призначаються та виплачуються (стягуються) щомісячно, за змістом\~статті 196 СК України\~пеня нараховується на суму заборгованості за той місяць, в якому не проводилось стягнення аліментів. При цьому сума заборгованості зі сплати аліментів за попередні місяці не додається до заборгованості за наступні місяці, а кількість днів прострочення обчислюється виходячи з того місяця, в якому аліменти не сплачувались. Тобто неустойка (пеня) за один місяць обчислюється так: заборгованість зі сплати аліментів за місяць помножена на 1 % пені і помножена на кількість днів місяця, в якому виникла заборгованість. Загальна сума неустойки (пені) визначається шляхом додавання нарахованої пені за кожен з прострочених платежів (за кожен місяць). Однак, наданий позивачем розрахунок неустойки (пені) здійснено позивачем з порушенням вимог закону і не може визнаватися судом як належним доказом. Більш того, на день винесення рішення у відповідач заборгованість по аліментах відсутня. У пункті 22\~Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів"\~роз'яснено, що передбачена ст.196 СК України\~відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин, зокрема, у зв'язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. В інших випадках стягується неустойка за весь час прострочення сплати аліментів. Суд може зменшити розмір неустойки з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів, а за передбачених\~ст.197 СК України\~умов - повністю або частково звільнити його від сплати заборгованості. Таким чином, під час розгляду справи необхідно встановити обставини, з якими закон пов'язує звільнення від відповідальності платника аліментів за їх прострочення або зменшення розміру неустойки. \~При розгляді справи судом було встановлено, що відповідач на час ухвалення заочного рішення від 20.09.2016 року про стягнення з нього аліментів перебував за межами України, а саме в Італії, де він проживає і працює. Про вказане рішення відповідач дізнався лише у вересні 2017 року, коли після тривалого перебування в Україні він не зміг виїхати з Італії через наявність судового обмеження у праві виїзду за межі України. Як вже встановлено в судовому засіданні та вбачається з матеріалів справи, відповідач оскаржував зазначене заочне рішення про стягнення з нього аліментів, яке в подальшому ухвалою Апеляційного суду Черкаської області від 12.12.2017 року було залишено без змін. Таким чином позивач не надав суду належних доказів і про те, що відповідач був повідомлений про існування заборгованості по сплаті аліментів за рішенням суду, як зазначалось для настання відповідальності платника аліментів за прострочення їх сплати настає лише за наявності вини цієї особи (ст.196 СК України), натомість в судовому засіданні достовірно встановлено, що коли рішення суду про стягнення аліментів від 20.09.2016 року було залишено ухвалою Апеляційного суду Черкаської області від 12.12.2017 року без змін, відповідач 01.01.2018 року повністю сплатив заборгованість по аліментах. Згідно з вимогами\~ст.81 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.\~\~\~\~Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. За таких обставин, суд, оцінюючи зібрані у справі сукупні докази, вважає, що позов безпідставний, не грунтується на чинному законодавстві і задоволенню не підлягає.

Outcome: dismissed