Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-27 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася до суду із позовною заявою в якій просила стягнути з Публічного акціонерного товариства «ПІВНІЧТРАНС» матеріальну шкоду завдану внаслідок кримінального правопорушення в сумі 228 332 грн. 76 коп., яка складається з суми відшкодування за пошкодження транспортного засобу в результаті ДТП в розмірі 226 332 грн. 76 коп. та витрат за здійснення експертного дослідження в сумі 2 000 грн., а також просила покласти на відповідача по справі судові витрати. Мотивуючи свою заяву тим, що вона є власником автобуса MERCTDES-BENS 313 CDI реєстраційний номер [NUMBER] , який знаходився в користуванні ПАТ «ДНІПРОПЕТРОВСЬКЕ АВТОТРАНСПОТНЕ ПІДПРИЄМТВО 11205» на підставі договору оренди та використовувався на маршруті громадського транспорту № 209 для регулярних перевезень. 16 жовтня 2014 року внаслідок ДТП водій [PERSON] , який керував автобусом MERCTDES-BENS 310 D реєстраційний номер [NUMBER] допустив зіткнення з автобусом MERCTDES-BENS 313 CDI реєстраційний номер [NUMBER] , під керуванням водія [PERSON] , внаслідок чого автомобілі отримали механічні пошкодження. Вироком Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 03.09.2018 року [PERSON] , який перебував в трудових відносинах з ПАТ «ПІВНІЧТРАНС», було визнано винним у скоєнні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 286 КК України та призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 8 років із позбавленням права керування транспортним засобом строком на 3 роки з відбуттям покарання в кримінально - виконавчій установі закритого типу. Ухвалою Дніпровського апеляційного суду вирок в цій частині було залишено без змін, тобто вирок набрав законної сили. В добровільному порядку майнову шкоду, яка завдана автотранспортом ПАТ «ПІВНІЧТРАНС» їй не здійснено, а тому вимушена звернутися за захистом своїх майнових прав в судовому порядку. Ухвалою Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 19.11.2019 року позовну заяву прийнято до свого провадження та призначено розгляд в порядку спрощеного провадження з повідомленням (викликом) сторін та надано відповідачу строк для подання відзиву. Відповідач скористався правом надання відзиву, в якому просив у задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі. В обґрунтування зазначив, що ПублічнЕ акціонернЕ товариствО «ПІВНІЧТРАНС» не є належним відповідачем по справі, оскільки відповідно до норм діючого законодавства України з урахуванням практики Верховного Суду шкода, завдана внаслідок дорожньо - транспортної пригоди з вини водія, що керував автомобілем, який перебуває у володінні роботодавця, відшкодовується саме володільцем цього джерела підвищеної небезпеки, а не винним водієм. Отже, позивачкою до суду не надано будь-яких доказів, які б підтверджували перебування на момент ДТП водія [PERSON] та ПАТ «ПІВНІЧТРАНС» в трудових відносинах та виконання останнім службових обов`язків, що є лише припущенням позивачки, а наявний в матеріалах справи Вирок суду від 11.09.2019 року по кримінальній справі № 212/497/15-к підтверджують лише вину [PERSON] в настанні ДТП. Зазначили, що не погоджуються з розміром майнової шкоди в розмірі 226 332 грн. 76 коп., оскільки відповідно до висновку експертного авто товарознавчого дослідження № 204/16, складеного судовим експертом Рейнюк А.В. від 14.10.2016 року транспортний засіб MERCTDES-BENS 313 CDI реєстраційний номер [NUMBER] вважається фізично знищеним, оскільки вартість відновлювального ремонту перевищує ринкову вартість транспортного засобу до настання з ним дорожньо - транспортної пригоди, а позивачкою до суду не надано розрахунку гідних залишків транспортного засобу. Вказали, що пред`явлення вимог позивачкою до ПАТ «ПІВНІЧТРАНС» є неналежним способом захисту порушених прав, оскільки на момент ДТП 16.10.2014 року MERCTDES-BENS 310 D реєстраційний номер [NUMBER] , яким керував [PERSON] був забезпечений полісом обов`язкового страхування цивільно - правової відповідальності АІ/1966630, виданого ПАТ «УСК «ГАРАНТ-АВТО», строк дії якого з 30.05.2014 року по 29.05.2015 року, отже позивачці необхідно було звернутися до страхової компанії для отримання відшкодування, однак до суду доказів звернення до ПАТ «УСК «ГАРАНТ-АВТО» позивачкою не надано. Позивачка повинна була звертатися у межах страхового ліміту полісу АІ/1966630, виданого ПАТ «УСК «ГАРАНТ-АВТО» і лише у разі недостатності ліміту відшкодування страхової компанії до особи, яка завдала шкоди. Також, заперечували щодо відшкодування витрат на проведення експертного дослідження , оскільки при настанні ДТП позивачка не скористалася правом безкоштовно провести експертизу страховиком після подання відповідного повідомлення про ДТП, а самостійно, за власним бажанням та за власні кошти замовила експертизу у ФОП [PERSON] . Крім подання відзиву на позовну заяву, представником відповідача в особі в.о директора ПАТ «ПІВНІЧТРАНС» В.М. Максименко, 30 січня 2020 року було подано заяву про застосування строків позовної давності. В обґрунтування зазначає, що у відповідності до ст.. 257 ЦПК України загальна позовна давність складає три роки. Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа дізналася або могла дізнатися про своє порушене право. Дорожньо - транспортна пригода за участю автотранспорту MERCTDES-BENS 313 CDI реєстраційний номер [NUMBER] , який належить на праві власності [PERSON] сталася 16 жовтня 2014 року. За цим фактом було відкрито кримінальне провадження № 12014040000000686 за ч. 3 ст. 286 КК України , в рамках якого позивачкою не подавалося заяв про визнання її потерпілою чи визнання її цивільним позивачем і такою вона органом до судового розслідування не визнавалася. Отже строк позовної давності для звернення до суду із позовом про стягнення матеріальної шкоди, внаслідок ДТП слід відраховувати з дня настання ДТП, тобто з 16.10.2014 року, однак до суду [PERSON] звернулася 12.11.2019 року, тобто з пропуском строку звернення. 19 лютого 2020 року на адресу суду надійшла від позивачки [PERSON] відповідь на відзив в якому зазначає, що доводи відповідача щодо його неналежності не відповідають дійсності, є недоведеними та не спростовують існуючих фактичних обставин, оскільки вина водія [PERSON] в скоєнні ДТП та його перебування в трудових відносинах з ПАТ «ПІВНІЧТРАНС» встановлено та доведено матеріалами кримінальної справи № 212/497/15- к, про що зазначено у вироку Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 03.09.2018 року у цій справі та ухвалі Дніпровського апеляційного суду від 11.09.2019 року, якою підтверджено статус ПАТ «ПІВНІЧТРАНС» як цивільного відповідача. До того ж, посилання відповідача на судові Висновки Верховного Суду не можуть бути прийняті судом, оскільки прийняті за результатами розгляду інших позовних вимог, за різними фактичними обставинами з різним предметом спору та іншим суб`єктним складом. Надаючи оцінку висновку експертного автотоварознавчого дослідження № 204/16 від 14.10.2016 року, відповідач зазначив, що не може погодитись з ними та не зазначив при цьому які саме порушення були допущені експертом Рейнюк А.В. під час проведення дослідження та як вони вплинули на результати дослідження, отже зазначені заперечення відповідачем в цій частині є необґрунтованими, а зазначене експертне дослідження є допустимим і належним доказом в справі. Позивачка в судове засідання не з`явилася, належним чином повідомлена про день, час та місце судового засідання, про причини неявки суд не повідомила, будь - яких клопотань на адресу суду від неї не надходило. Представники позивачки [PERSON] , [PERSON] в судовому засіданні просили задовольнити позовні вимоги з підстав викладених в позові. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, просив відмовити в їх задоволенні з підстав викладених в відзиві. Третя особа [PERSON] повідомлявся про день, час та місце судового засідання за місцем відбування покарання, будь - яких заперечень, клопотань та заяв про відкладення розгляду справи на адресу суду від нього не надходило. Представник третьої особи в судове засідання не з`явилися, вважається повідомленим належним чином про день, час та місце судового засідання, будь - яких заяв на адресу суд від них не надходило. Відповідно положень до ст. ст. 15,16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, яке вона може здійснити шляхом звернення до суду у визначеному ЦПК України порядку (ст. 4 ЦПК України) і що також гарантовано ст. 124 Конституції України. Згідно із ч. ч. 1,2,3 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.. За змістом п. 54 рішення ЄСПЛ у справі «Трофимчук проти України» від 28.01.2011 р.: «Суд не бачить жодних ознак несправедливості або свавільності у відмові судів детально розглянути доводи заявниці про переслідування її роботодавцем, оскільки суди чітко зазначили, що ці доводи були повністю необґрунтованими. У зв`язку з цим Суд повторює, що, хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід (див. рішення у справі «Ґарсія Руіз проти Іспанії» (Garcia Ruiz v. Spain), заява № 30544/96, п.26, ECHR 1999-1)». Судом встановлено, що вироком Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 03.09.2018 року [PERSON] засуджений за ч. 3 ст. 286 КК України до 8 років позбавлення волі, з позбавленням права керування транспортними засобами строком 3 роки (а.с. 59-65). Як слідує з зазначеного вище вироку та ухвали Дніпровського апеляційного суду, [PERSON] був визнаний винним в тому, що 16.10.2014 року, приблизно о 10 годині 45 хвилин, водій [PERSON] , на посаді водія, керуючи технічно справним автобусом Mercedes-Benz 310D реєстраційний номер [NUMBER] , рухаючись по проїжджій частині вул. Ногіна, в м. Кривому Розі, Дніпропетровської області, з боку вул. Електрична в напрямку вул. 20-го Партз`їзду, при виборі в установлених межах безпечної швидкості руху, проявляючи злочинну самовпевненість, не врахував дорожньої обстановки, рухався зі швидкістю в межах від 70 до 90 км/год, та допустив занос керованого транспортного засобу, в процесі заносу виїхав на зустрічну смугу руху, де допустив зіткнення з автобусом Mercedes-Benz 313СDІ реєстраційний номер [NUMBER] , під керуванням водія [PERSON] , який рухався у зустрічному напрямку. Водій [PERSON] , грубо порушив п. п. 1.3, 1.5, 12.1, 12.4 та 12.9 б) Правил дорожнього руху України. В результаті дорожньо-транспортної пригоди через злочинну самовпевненість водія [PERSON] внаслідок дорожньо-транспортної пригоди спричинено загибель потерпілих [PERSON] і [PERSON] , заподіяно тяжких тілесних ушкоджень потерпілим [PERSON] і [PERSON] та спричинено тілесних ушкоджень середнього ступеню тяжкості потерпілим [PERSON] , [PERSON] і [PERSON] . Дослідженням особи обвинуваченого [PERSON] встановлено, що на момент вчинення злочину засуджений перебував в трудових відносинах з ПАО «ПІВНІЧТРАНС» (а.с. 64). Також, згідно вироку від 03 вересня 2018 року, встановлено, що під час зіткнення транспортних засобів автобусу Mercedes-Benz 310D реєстраційний номер [NUMBER] під керуванням водія [PERSON] та автобусу Mercedes-Benz 313 СDІ реєстраційний номер [NUMBER] , під керуванням водія [PERSON] , транспортні засоби отримали механічні пошкодження. Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 11 вересня 2019 року вирок Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 03 вересня 2018 року, в частині вирішення цивільного позову - скасовано, направлено кримінальне провадження в цій частині на новий судовий розгляд в порядку цивільного судочинства. В іншій частині вирок суду залишено без змін (а. с. 67-86). У відповідності до полісу серії АІ №1966630, транспортний засіб Mercedes-Benz 310D реєстраційний номер [NUMBER] , яким на момент вчинення ДТП керував водій [PERSON] застрахований в ПУБЛИЧНОМУ АКЦІОНЕРНОМУ ТОВАРИСТВІ «УКРАИНСЬКА СТРАХОВА КОМПАНИЯ «ГАРАНТ-АВТО» (а.с. 118). Транспортний засіб марки MERCTDES-BENS 313 CDI реєстраційний номер [NUMBER] на праві власності належить [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серія [NUMBER] від 27.09.2014 року ( а.с. 3). Відповідно до договору оренди автомобілю від 03 жовтня 2014 року транспортний засіб марки MERCTDES-BENS 313 CDI реєстраційний номер [NUMBER] перебував в користуванні у ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА «ДНІПРОВСЬКЕ АВТОТРАНСПОРТНЕ ПІДПРИЄМСТВО 11205» ЄРДПОУ : 23935584, місцезнаходження якого: 49087, Дніпропетровська область, місто Дніпропетровськ, вул. Калинова, буд. 87. Строк дії договору оренди 5 років (а.с. 6). ПУБЛІЧНЕ АКЦІОНЕРНЕ ТОВАРИСТВО «ДНІПРОВСЬКЕ АВТОТРАНСПОРТНЕ ПІДПРИЄМСТВО 11205» здійснювало внутрішні перевезення пасажирів автобусами, зокрема автобусом марки MERCTDES-BENS 313 CDI реєстраційний номер [NUMBER] , що підтверджується копією тимчасового реєстраційного талону серії [NUMBER] та ліцензійною карткою № [NUMBER] ( а.с. 5). Під час дорожньо - транспортної пригоди, що сталася 16 жовтня 2014 року транспортний засіб марки MERCTDES-BENS 313 CDI реєстраційний номер [NUMBER] отримав механічні ушкодження, що підтверджується довідкою, виданою МВСУ ГУМВС України в Дніпропетровській області ( а.с. 4). Позивачкою [PERSON] надсилалися повідомлення ПАТ «СЕВЕР-ТРАНС» та [PERSON] про огляд пошкодженого в результаті ДТП 16.10.2014 року автомобілю MERCTDES-BENS 313 CDI реєстраційний номер [NUMBER] ( а.с. 8-10). Згідно висновку експерта № 204/16 від 14.10.2016 року сума матеріальних збитків з технічної точки зору власнику автомобілю MERCTDES-BENS 313 CDI реєстраційний номер [NUMBER] складає 226 332 (двісті двадцять шість тисяч триста тридцять дві) гривні 76 копійок ( а.с. 11а - 58). За правилами частини першою статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Відповідно до частини другої статті 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, необхідно мати на увазі, що відповідно до статей 1166, 1187 ЦК України шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини. За загальним правилом майнова шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку (частина друга статті 1187 ЦК України). Тобто, відповідальність за шкоду несе безпосередньо боржник - особа, яка завдала шкоди. Така особа відповідно до частини другої статті 1192 ЦК України має відшкодувати завдані збитки у повному обсязі, розмір яких визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів (стаття 1 Закону України «Про страхування»). За договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору (стаття 979 ЦК України). Предметом договору страхування можуть бути майнові інтереси, які не суперечать закону і пов`язані, зокрема, з відшкодуванням шкоди, завданої страхувальником (страхування відповідальності) (стаття 980 ЦК України). Розрізняють добровільну та обов`язкову форми страхування (стаття 5 Закону України «Про страхування»). Добровільним може бути, зокрема, страхування наземного транспорту (пункт 6 частини четвертої статті 6 Закону України «Про страхування»). Втім, законом може бути встановлений обов`язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров`я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов`язкове страхування) (частина перша статті 999 ЦК України). Види обов`язкового страхування в Україні визначені у статті 7 Закону України «Про страхування». До них пункт 9 частини першої вказаної статті відносить страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Відносини у цій сфері регламентує Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів здійснюється, зокрема, з метою забезпечення відшкодування шкоди майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників (стаття 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»). Об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу (стаття 5 вказаного Закону). Відповідно до статті 9 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страхова сума - це грошова сума, у межах якої страховик зобов`язаний здійснити виплату страхового відшкодування відповідно до умов договору страхування. Розмір страхової суми за шкоду, завдану майну потерпілої - [PERSON] , становить 226337 грн. 76 коп. Страхові виплати за договорами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності обмежуються страховими сумами, які діяли на дату укладення договору та зазначені у договорі страхування. Відповідно до пункту 22.1 статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, завдану внаслідок дорожньо-транспортної пригоди майну третьої особи. Статтями 28, 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що шкода, заподіяна в результаті дорожньо-транспортної пригоди майну потерпілого, - це шкода, пов`язана: з пошкодженням чи фізичним знищенням транспортного засобу; з пошкодженням чи фізичним знищенням доріг, дорожніх споруд, технічних засобів регулювання руху; з пошкодженням чи фізичним знищенням майна потерпілого; з проведенням робіт, які необхідні для врятування потерпілих у результаті дорожньо-транспортної пригоди; з пошкодженням транспортного засобу, використаного для доставки потерпілого до відповідного закладу охорони здоров`я, чи забрудненням салону цього транспортного засобу; з евакуацією транспортних засобів з місця дорожньо-транспортної пригоди. При цьому, у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Підпункт 33.1.4 пункту 33.1 статті 33 вказаного Закону у разі настання дорожньо-транспортної пригоди, яка може бути підставою для здійснення страхового відшкодування, водій транспортного засобу, причетний до такої пригоди, зобов`язаний невідкладно, але не пізніше трьох робочих днів з дня настання дорожньо-транспортної пригоди, письмово надати страховику, з яким укладено договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду встановленого зразка, а також відомості про місцезнаходження свого транспортного засобу та пошкодженого майна, контактний телефон та свою адресу. Якщо водій транспортного засобу з поважних причин не мав змоги виконати зазначений обов`язок, він має підтвердити це документально. Відповідно до статті 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Відтак, відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку, обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування. Відповідний висновок викладено у постанові Верховного Суду у складі Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 11 грудня 2019 року в справі №286/1643/18, провадження №61-11107св19. Покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»). Уклавши договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, страховик на випадок виникнення деліктного зобов`язання бере на себе у межах суми страхового відшкодування виконання обов`язку страхувальника, який завдав шкоди. Саме такий правовий висновок викладено в постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 755/18006/15-ц. Зазначеним судовим рішенням Велика Палата Верховного Суду відступила від правового висновку Верховного Суду України, відповідно до якого право потерпілого на відшкодування шкоди її заподіювачем є абсолютним, і суд не вправі відмовити в такому позові з тих підстав, що цивільно-правова відповідальність заподіювача шкоди застрахована, визнавши, що наведений правовий висновок не відповідає змісту та сенсу чинного законодавства. Отже, у випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» порядку. Після такої виплати деліктне зобов`язання припиняється його належним виконанням страховиком завдавача шкоди замість останнього. За умов, передбачених у статті 38 вказаного Закону, цей страховик набуває право зворотної вимоги (регрес) до завдавача шкоди на суму виплаченого потерпілому страхового відшкодування. За таких обставин, у разі, якщо позивач (особа, якій завдана шкода) не звертався до страховика відповідача (завдавач шкоди) та не отримував його відмову у виплаті страхового відшкодування, а пред`явив відразу вимогу до особи, відповідальної за шкоду, то відсутні передбачені законом підстави для задоволення його позовних вимог. Крім того, суд звертає увагу, що в ухвалі Дніпровського апеляційного суду від 11 вересня 2019 року в частині перегляду вирішення цивільного позову зазначено: " Як убачається з матеріалів кримінального провадження, цивільно-правова відповідальність на транспортний засіб автомобіль Mercedes-Benz 310D реєстраційний номер [NUMBER] , яким керував обвинувачений [PERSON] у період вчинення дорожньо-транспортної пригоди, була застрахована у ПАТ «Українська страхова компанія» «Гарант-Авто» згідно страхового полісу №АІ/1966630, строк дії з 30.05.2014 року по 29.05.2015 року. Таким чином, підстави вважати виключно [PERSON] чи ПАТ «Північтранс» належними відповідачами в даному випадку у колегії суддів відсутні. Отже, враховуючи те, що за законом заявлена сума шкоди підлягає стягненню саме зі страховика, підстави вважати, що суд обґрунтовано вирішив питання про відшкодування шкоди тільки з обвинуваченого та його роботодавця, обмежившись лише залученням до розгляду провадження ПАТ «Українська страхова компанія» «Гарант-Авто» в якості цивільного відповідача, як страхову організацію (страховика), що застрахувала цивільну відповідальність володільця транспортного засобу, за відсутності жодного обґрунтування підстав відмови про стягнення жодних позовних вимог з даного учасника судового провадження колегія суддів не може". Отже, як апеляційним судом, так і в цьому судовому процесі, стороні позивача роз`яснювались наслідки подання позовних вимог до неналежного відповідача. Суд з власної ініціативи залучив страховика, як третю особу, проте зважаючи на диспозитивність процесу не має права залучати відповідачем без відповідного клопотання сторони позивача. Посилання у судовому засіданні представника позивача, що страховик є банкрутом не спроможне оскільки: Вимоги кредиторів (потерпілих в ДТП) страховика-банкрута, що визнані судом у справі про банкрутство, мають визнаватися МТСБУ безспірними, тобто сума збитку, завданого потерпілому за договором ОСЦПВ, що визнана у справі про банкрутство підлягає відшкодуванню в рамках регламентної виплати не потребує повторної перевірки. Таким чином, якщо вимога кредитора (потерпілого в ДТП) страховика-банкрута включена до реєстру вимог кредиторів у справі про банкрутство, то після затвердження ліквідаційного балансу для проведення МТСБУ регламентної виплати є достатнім наявність наступних документів: а) заяви про страхове відшкодування з копіями документів, на підставі яких ідентифіковано особа заявника, його вимога, а також реквізити для здійснення виплати; б) ухвали суду у справі про банкрутство страховика, якою підтверджено, що вимога стосується зобов`язання страховика-банкрута за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів і така вимога включена до реєстру вимог кредиторів; в) ухвали суду у справі про банкрутство страховика, якою затверджено звіт ліквідатора та ліквідаційний баланс, які підтверджують не задоволення вимоги кредитора. У разі, якщо зобов`язання за договором ОСЦПВ не розглядалося у справі про банкрутство такого страховика, а потерплий не включений до реєстру кредиторів, то потерплому необхідно надати стандартний пакет документів для здійснення регламентної виплати. А тому, МТСБУ має всі підстави здійснити регламентні виплати за страховика, якого визнано банкрутом. У разі недостатності коштів та майна страховика - учасника МТСБУ, що визнаний банкрутом та/або ліквідований, для виконання його зобов`язань за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності невиконані зобов`язання переходять до МТСБУ. Виконання обов`язків у повному обсязі гарантується коштами Фонду захисту потерпілих МТСБУ. Також, для здійснення регламентних виплат за страховика, який визнаний банкрутом необхідні наступні умови: 1) підтверджений факт визнання страховика банкрутом; 2) наявність невиконаних зобов`язань страховика за договорами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів; 3) недостатність коштів та майна страховика для виконання його зобов`язань за договорами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів згаданих зобов`язань, що засвідчується в ліквідаційному балансі. Таким чином, виплата коштів за зобов`язаннями страховика банкрута за рахунок фондів МТСБУ здійснюється лише після підтвердження факту недостатності у страховика власних коштів для задоволення вимог. При визначені питання щодо наявності зобов`язання страховика-банкрута слід звертати увагу на дату прийняття судового рішення про визнання його банкрутом. Якщо страховик визнаний банкрутом до 19.01.2013 року, то вимоги кредиторів (в даному випадку, потерплих), що заявлені після закінчення строку, встановленого для їх подання, або не заявлені взагалі (відсутні в реєстрі кредиторів) - не розглядаються і вважаються погашеними, про що господарський суд зазначає в ухвалі, якою затверджує реєстр вимог кредиторів. Відповідно, якщо особа, яка мала право на отримання страхового відшкодування, за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, своєчасно не подала заяву щодо включення її вимог до реєстру кредиторів боржника, що визнаний банкрутом до 19.01.2013 року, то таке зобов`язання страховика-банкрута є припиненим. Отже, МТСБУ у разі отримання заяви про страхове відшкодування не визнаватиме такої вимоги та відмовить у проведені регламентної виплати. Якщо страховик визнаний банкрутом 19.01.2013 року або пізніше, то МТСБУ розглядатиме та відшкодовуватиме збитки за зобов`язаннями страховика не залежно від факту включення вимоги кредитора до реєстру вимог кредиторів у справі про банкрутство. Доказів, що сторона позивача зверталася до МТСБУ суду також не надано. Зазначене відповідає правовим висновкам, викладеним у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 16 січня 2019 року, справа №640/12615/15-ц, провадження №61-31141св18; у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 30 жовтня 2019 року, справа № 369/8675/16-ц, провадження № 61-25447св18; у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 13 листопада 2019 року, справа №759/9261/15-ц, провадження №61-15093св18. Отже, зобов`язаною особою внаслідок заподіяних [PERSON] у результаті дорожньо-транспортної пригоди збитків, є страховик відповідача, а лише в разі перевищення ліміту виплати до винної особи або іншої особи, на яку законом покладено цивільно-правову відповідальність. Таким чином, враховуючи те, що цивільно-правова відповідальність відповідача - [PERSON] , який керував транспортним засобом MERCTDES-BENS 310 D державний реєстраційний номер [NUMBER] , на час настання страхового випадку була застрахована в ПУБЛІЧНОМУ АКЦІОНЕРНОМУ ТОВАРИСТВІ «УКРАИНСЬКА СТРАХОВА КОМПАНИЯ «ГАРАНТ-АВТО», позивач мав самостійно звернутись до страхової компанії з вимогою про виплату страхового відшкодування за полісом. Позивачем не надано доказів, що у ПАТ «УКРАЇНСЬКА СТРАХОВА КОМПАНИЯ «ГАРАНТ-АВТО» не виникає обов`язок з виплати страхового відшкодування. Визначення різниці між фактичним розміром шкоди та розміром страхового відшкодування, яка підлягає стягненню з винної особи, можливо лише після здійснення страховиком виплати страхового відшкодування. Непред`явлення вимоги до страховика, який має відшкодувати шкоду відповідно до Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», є підставою для відмови у позові до особи, яка завдала шкоди. Що стосується клопотання відповідача про застосування строків позовної давності суд зазначає наступне. Перш ніж застосувати позовну давність, суд має з`ясувати та зазначити у судовому рішенні, чи було порушене право, за захистом якого позивач звернувся до суду. Якщо це право порушене не було, суд відмовляє у позові через необґрунтованість останнього. І тільки якщо буде встановлено, що право позивача дійсно порушене, але позовна давність за відповідними вимогами спливла, про що заявила інша сторона у спорі, суд відмовляє у позові через сплив позовної давності у разі відсутності визнаних судом поважними причин її пропуску, про які повідомив позивач (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 22 травня 2018 року у справі № 369/6892/15-ц)». Європейський суд з прав людини наголошує на тому, що позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Позовна давність, що є звичайним явищем у національних законодавствах держав - учасників Конвенції, виконує кілька завдань, у тому числі забезпечує юридичну визначеність та остаточність, запобігаючи порушенню прав відповідачів, які можуть трапитись у разі прийняття судом рішення на підставі доказів, що стали неповними через сплив часу» (пункт 51 рішення від 22 жовтня 1996 року за заявами № 22083/93, 22095/93 у справі «Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства»). У постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 листопада 2018 року у справі № 504/2864/13-ц (провадження № 14-452цс18) зазначено, що «для застосування позовної давності за заявою сторони у спорі суд має дослідити питання її перебігу окремо за кожною звернутою до цієї сторони позовною вимогою, і залежно від установленого дійти висновку про те, чи спливла позовна давність до відповідних вимог (див. пункти 138-140 постанови Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі № 183/1617/16). Суд застосовує позовну давність лише тоді, коли є підстави для задоволення позовних вимог, звернутих позивачем до того відповідача у спорі, який заявляє про застосування позовної давності. Отже, доводи представника відповідача про застосування строків позовної давності не є слушними з вищенаведених підстав. Щодо судових витрат суд зазначає наступне. Відповідно до правового висновку про те, що судовий збір при вирішенні у межах кримінального провадження цивільного позову стягненню з обвинуваченого не допускається, викладено в постанові об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 23.01.2019 року №51-274 км17. Колегія суддів об`єднаної палати Верховного Суду зазначила, що оскільки судовий збір не входить до процесуальних витрат, його не потрібно стягувати у кримінальному провадженні взагалі, а саме його стягнення суперечить закріпленим у ст. ст. 2,7,9 КПК України завданням кримінального провадження, засаді законності, а також не відповідає вимогам ч. 5 ст. 128, ст. ст. 118,119, 370 КПК України та істотно порушує гарантоване особі право на розгляд справи щодо неї з додержанням вимог кримінального процесуального закону. Оскільки позов було заявлено в межах кримінального провадження судовий збір стягненню не підлягає.

Outcome: dismissed