Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-18 00:00:00

07.07.2020 року [PERSON] звернувся з позовом до [PERSON] про визнання права власності на нерухоме майно за набувальною давністю. В обґрунтування зазначив, що він є власником 2/3 частини будинку [ADDRESS] . 1/3 частина зазначеного будинку належить на праві власності відповідачу. У 2006 році Відповідач забрав усі свої речі та із будинку виїхав, залишивши свою частину будинку у повному володінні та користуванні позивача, віддав йому правовстановлюючі документи на свою частку будинку, фактично відмовився від свого права власності на користь позивача. З того часу відповідач у будинку не проживає та у нього не вселявся, за будинком не опікується, будь-які витрати по утриманню своєї частки не здійснював взагалі, будь-який інтерес до неї втратив. Позивач постій но проживає у будинку та зареєстрований у ньому, з 2006 року добросовісно, безперервно та відкрито володіє 1/3 частиною будинку, яка належить відповідачу, доглядає та утримує, як свою власність. З цієї причини звертається до суду з позовом про визнання права власності на 1/3 частину будинку, яка належить відповідачу, за набувальною давністю. Позивач та його представник адвокат Байрачний О.І. у судове засідання не з`явилися, надали суду заяву, якою просять справу розглянути за їх відсутності, Позовні вимоги підтримують та просять задовольнити. Відповідач у судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності, позв визнає. Згідно з ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Пунктом 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції" від 12 червня 2009 року № 2 у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з`ясування і дослідження інших обставин справи. Суд, вивчивши матеріали цивільної справи, встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. Відповідно до ст.41 Конституції України, ст.ст. 321, 328 ЦК України право власності є непорушним та набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Набувальна давність визначається як засіб закріплення майна за суб`єктами, що ним володіють, у випадках, коли вони не мають можливості через певні обставини підтвердити підстави виникнення прав, а також в інших ситуаціях. Право власності за набувальною давністю може бути набутим як на безхазяйні речі, так і на майно, яке належить за правом власності іншій особі. Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, 2/3 частки будинку [ADDRESS] , загальною площею 69,9 кв.м., житловою площею 34,8 кв.м., належить на праві приватної власності [PERSON] , на підставі рішення Волноваського районного суду № 221/7791/19 від 22.01.2020 року (а.с.8). Згідно свідоцтва про право власності на житло від 10.01.2002 року виданого виконкомом Волноваської міської ради будинок [ADDRESS] належав на праві спільної власності в рівних частинах [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , тобто частина відповідача складала 1/3 будинку (а.с.9). Відповідно до рішення Волноваського районного суду від 22.01.2020 року у справі № 221/7781/19, розмір часток співвласників [PERSON] , яка померла [INFO] , [PERSON] , який помер [INFO] та [PERSON] у праві сумісної власності на будинок [ADDRESS] , загальною площею 69,9 кв.м., житловою площею 34,8 кв.м., є рівними та становить по 1/3 частині кожному. За [PERSON] визнано право власності на 1/3 частину зазначеного будинку, за позивачем визнано в порядку спадкування за законом право власності на 2/3 частини цього будинку, як спадкоємця який постійно проживав разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини (а.с.24-27). Згідно ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації. Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду. Згідно Постанови пленуму ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» відповідно до частини першої статті 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. При вирішенні спорів, пов`язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке: - володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; - володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна; - володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. У разі втрати не із своєї волі майна його давнісним володільцем та повернення цього майна протягом одного року або пред`явлення протягом цього строку позову про його витребування набувальна давність не переривається (частина третя статті 344 ЦК). Не переривається набувальна давність, якщо особа, яка заявляє про давність володіння, є сингулярним чи універсальним правонаступником, оскільки в цьому разі вона може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є (частина друга статті 344 ЦК) (п. 9 Постанови). Враховуючи положення пункту 8 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України про те, що правила статті 344 ЦК про набувальну давність поширюються також на випадки, коли володіння майном почалося за три роки до набрання чинності цим Кодексом, та беручи до уваги, що ЦК набрав чинності з 1 січня 2004 року, положення статті 344 ЦК України поширюються на правовідносини, що виникли з 1 січня 2001 року. Отже, визнання судом права власності на нерухоме майно за набувальною давністю може мати місце не раніше 1 січня 2001 року. При цьому суди мають виходити з того, що коли строк давнісного володіння почався раніше 1 січня 2001 року, то до строку, який дає право на набуття права власності за набувальною давністю, зараховується лише строк з 1 січня 2001 року. Разом із тим, якщо перебіг строку володіння за давністю почався після цієї дати, то до строку набувальної давності цей період зараховується повністю (п. 11 Постанови) Можливість пред`явлення до суду позову про визнання права власності за набувальною давністю випливає з положень статей 4,5 ЦК України, а також частини четвертої статті 344 ЦК України. Відповідачем за позовом про визнання права власності за набувальною давністю є попередній власник майна або його правонаступник. У разі якщо попередній власник нерухомого майна не був і не міг бути відомим давнісному володільцю, то відповідачем є орган, уповноважений управляти майном відповідної територіальної громади (п. 13 Постанови). Виходячи зі змісту частини першої статті 344 ЦК, відсутність державної реєстрації права власності на нерухоме майно не є перешкодою для визнання права власності на це майно у зв`язку зі спливом строку набувальної давності, оскільки така державна реєстрація може бути здійснена після визнання права власності за набувальною давністю. Рішення суду, що набрало законної сили, про задоволення позову про визнання права власності за набувальною давністю є підставою для реєстрації права власності в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно (пункт 5 частини першої статті 19 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень") (п. 14 Постанови). Враховуючи, що позивач [PERSON] відкрито, безперервно володіє житловим будинком [ADDRESS] , добросовісно ним заволодів, наявні всі правові підстави для визнання за ним в судовому порядку права власності на житловий будинок за набувальною давністю. На підставі викладеного та

Outcome: approved