Jurisdiction: civil
Date: 2019-08-07 00:00:00

Прокурор звернувся з позовом в інтересах держави, в якому зазначає, що розпорядженням голови Андрушівської райдержадміністрації № 503 від 08.10.2012 року надано дозвіл [PERSON] на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок загальною площею 637,900га. для ведення фермерського господарства. Наказами головного управління Держземагентства у Житомирській області №200-02 від 07.04.2014, №201-02 від 07.04.2014, №203-02 від 07.04.2014, №204-02 від 07.04.2014, №205-02 від 07.04.2014, №206-02 від 07.04.2014, 207-02 від 07.04.2014 затверджено проекти землеустрою щодо відведення земельних ділянок в оренду для ведення фермерського господарства [PERSON] , відповідно за межами Маломошковецької сільської ради площею 6.854 га кадастровий номер [NUMBER] та площею 46.6438 га кадастровий номер [NUMBER] ; Крилівської сільської ради площею 43.2468га. кадастровий номер [NUMBER] ; Червоненської селищної ради площею 11.8732 га. кадастровий номер [NUMBER] , площею 46.42280 га кадастровий номер [NUMBER] , площею 33.08.37 га кадастровий номер [NUMBER] та площею 36.1460 га кадастровий номер [NUMBER] . 29.05.2014 між орендодавцем - Головним управління Держземагентства у Житомирській області та орендарем - [PERSON] укладено договори оренди зазначених земельних ділянок та зареєстровано в реєстраційній службі Андрушівського районного управління юстиції. Прокурор вважає, що розпорядження голови райдержадміністрації, накази Головного управління Держземагнетства прийняті з порушенням норм чинного законодавства, і є незаконними. В обґрунтування зазначає, що [PERSON] звертаючись із заявою про надання дозволу на розроблення проекту із землеустрою щодо відведення земельних ділянок в оренду, не обґрунтував розміри вищевказаних земельних ділянок з урахуванням можливостей їх обробітку, необхідності отримання такої великої площі земельних ділянок, не зазначив при цьому самі перспективи діяльності фермерського господарства, не надав докази наявності сільськогосподарської техніки та інших засобів для обробітку землі. Крім того, земельні ділянки надані не єдиним масивом та знаходяться на значній відстані одна від одної. Отримавши земельні ділянки в оренду, фермерське господарство [PERSON] не створив, що підтверджується відомостями про відсутність його реєстрації. Прокурор просить визнати недійсними зазначені розпорядження , накази, договори оренди землі укладені між ГУ Держземагенства в Житомирській області та [PERSON] терміном на 20 років для ведення фермерського господарства, скасувати рішення реєстраційної служби Андрушівського районного управління юстиції про державну реєстрацію договорів оренди землі та зобов`язати [PERSON] повернути земельні ділянки Головному управлінню Держземагентства в Житомирській області. В процесі розгляду справи прокурор змінив предмет позову,зазначив,що однією із позовних вимог є зобов`язання [PERSON] повернути Головному управлінню Держземагентства у Житомирській області наступні земельні ділянки : за межами Маломошковецької сільської ради площею 6.854 га кадастровий номер [NUMBER] та площею 46.6438 га кадастровий номер [NUMBER] ; Крилівської сільської ради площею 43.2468га. кадастровий номер [NUMBER] ; Червоненської селищної ради площею 11.8732 га. кадастровий номер [NUMBER] , площею 46.42280 га кадастровий номер [NUMBER] , площею 33.08.37 га кадастровий номер [NUMBER] та площею 36.1460 га кадастровий номер [NUMBER] . За час розгляду справи 25.10.2015 року було утворено Червоненьську об`єднану територіальну громаду,якій Головним управління Держземагентства у Житомирській області 22.12.2018 року на підставі акту прийому-передачі передані у комунальну власність,що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 16.01.2019 року. Просив зобов`язати [PERSON] повернути вищевказані земельні ділянки Червоненській селищній раді шляхом підписання актів прийому-передачі для внесення їх до земель запасу органу місцевого самоврядування (т.4 а.с.197-200). В судовому засіданні прокурор заявлені позовні вимоги підтримав в повному обсязі,зазначив,що на його думку [PERSON] отримав земельні ділянки без проведення земельних торгів,тривалий час не створював фермерське господарство,не має власної сільськогосподарської техніки для обробки землі.На думку прокурора зазначені обставини є підставою для визнання недійсними договорів оренди землі, оскільки [PERSON] не мав наміру створювати фермерське господарство, а переслідував мету використання процедури створення фермерського господарства як спрощеного, пільгового порядку одержання іншими приватними суб`єктами в користування земель державної власності поза передбаченою законом обов`язковою процедурою без проведення земельних торгів. В судовому засіданні представник відповідача - ГУ Держземагенства у Житомирській області в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, надав письмові заперечення (т.1 а.с.168),які підтримав в судовому засіданні ,згідно яких на його думку позов прокурора є необґрунтованим,зокрема 1 січня 2013 року набув чинності Закон «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо розмежування земель державної та комунальної власності» від 06.09.2012 року № 5245-УІ, яким були внесені зміни до нормативно-правових актів, в тому числі і до статті 122 Земельного кодексу України та визначені повноваження центрального органу виконавчої влади з питань земельних ресурсів - у галузі земельних відносин та його територіальні органи передають земельні ділянки сільськогосподарського призначення державної власності, крім випадків, визначених частиною восьмою цієї статті, у власність або користування для всіх потреб.Таким чином органом, що здійснює розпорядження землями сільськогосподарського призначення державної власності за межами населених пунктів Житомирської області з 01.01.2013 року є Головне управління Держземагентства у Житомирській області, а, отже, саме цей орган наділений правом передачі в оренду земельних ділянок сільськогосподарського призначення для ведення фермерського господарства. Так, до Головного управління Держземагентства у Житомирській області звернувся [PERSON] із заявами про затвердження проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок в оренду. Відповідні проекти землеустрою розроблені на підставі оскаржуваних розпоряджень голови Андрушівської районної державної адміністрації. Надані заявником документації із землеустрою повністю відповідали вимогам Закону України «Про землеустрій», зокрема статті 50. Однак в поданій до суду позовній заяві прокурор не визначив, в чому полягає порушення інтересів держави, та не обґрунтував необхідність їх захисту. Прокурором не надано доказів того, що подані на затвердження проекти землеустрою невідповідні вимогам законів та прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, як те передбачає частина 13 статті 123 Земельного кодексу України. Таким чином, Головне управління Держземагентства у Житомирській області при прийняті оскаржуваних наказів та укладення договорів оренди землі діяло в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.Просив відмовити в задоволенні позову. В судове засідання представник відповідача - Андрушівської райдержадміністрації в не з`явився,направив заяву про розгляд справи в його відсутність,позовні вимоги не визнав, надав письмові заперечення,згідно яких розпорядження РДА було прийнято виключно на підставі даних документів та змісту поданої заяви. Наявність заяви [PERSON] щодо конкретних земельних ділянок було розцінене як бажання та волевиявлення щодо створення фермерського господарства (т.1 а.с.190-195,205-212). Представник [PERSON] та ФГ «Невзгляденко» позовні вимоги не визнав, надав письмові заперечення,згідно яких [PERSON] отримав земельні ділянки на законних підставах, фактично їх обробляє, строки для реєстрації фермерського господарства законодавством не встановлені, інтереси держави наданням землі в оренду не порушені. [PERSON] при отриманні вказаних земельних ділянок він не мав будь-якої сільськогосподарської техніки та засобів для обробітку та вирощування сільськогосподарської продукції та не має і на даний час сільськогосподарської техніки, оскільки вважає за можливе здійснювати свою діяльність лише шляхом орендування сільськогосподарської техніки, що характеризує перспективи діяльності фермерського господарства. Крім того, прокурор всупереч вимог абз. 2 ч. 2 ст. 45 ЦПК України не визначив в позовній заяві, в чому полягає порушення інтересів держави та не обґрунтував необхідність їх захисту. У разі відсутності такого органу або відсутності у нього повноважень щодо звернення до суду прокурор зазначає про це в позовній заяві і в такому разі прокурор набуває статусу «позивача».Доводи визначені в позовній заяві ґрунтуються на припущеннях, а не на належних доказах. Прокурор допустив неправильне тлумачення та застосування норм матеріального права. Прокурор не врахував, що даний спір виник у зв`язку з темпоральною колізією між нормами ЗК України та Закону України "Про фермерське господарство".Просив в задоволенні позову відмовити (т.1 а.с.184-189,224-241; т.2 а.с.99 а.с.99-102). Представник реєстраційної служби в судове засідання не з`явився, будучи належним чином повідомленим про розгляд справи, про причини неявки суд не повідомив. Клопотання про відкладення розгляду справи не подав. Представник третьої особи - Державної інспекції сільського господарства в Житомирській області, в судове засідання не з`явився, надіслав до суду заяву в якій просить слухати справу без їх участі. Суд, заслухавши пояснення сторін та їх представників, дослідивши матеріали справи, надані сторонами докази, приходить до висновку, що позов задоволенню не підлягає з наступних підстав. Дослідивши матеріали справи судом встановлено,що розпорядженням Андрушівської РДА Житомирської області №503 від 08.10.2012 року надано дозвіл [PERSON] на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок для ведення фермерського господарства орієнтованою загальною площею 637,900га., в тому числі: із земель запасу Каменівської сільської ради - 200,000 га., Маломошківецької сільської ради - 51,000га., Червоненської селищної ради - 125,9000га., Крилівської сільської ради - 51,000га (т.1, а.с.55). Наказами головного управління Держземагентства у Житомирській області №200-02 від 07.04.2014, №201-02 від 07.04.2014, №203-02 від 07.04.2014, №204-02 від 07.04.2014, №205-02 від 07.04.2014, №206-02 від 07.04.2014,№207-02 від 07.04.2014 затверджено проекти землеустрою щодо відведення земельних ділянок в оренду для ведення фермерського господарства [PERSON] , відповідно за межами Маломошковецької сільської ради площею 6.854 га кадастровий номер [NUMBER] та площею 46.6438 га кадастровий номер [NUMBER] ; Крилівської сільської ради площею 43.2468га. кадастровий номер [NUMBER] ; Червоненської селищної ради площею 11.8732 га. кадастровий номер [NUMBER] ,площею 46.42280 га кадастровий номер [NUMBER] , площею 33.08.37 га кадастровий номер [NUMBER] та площею 36.1460 га кадастровий номер [NUMBER] (т.1, а.с. 66-72). 29.05.2014 року між орендодавцем - Головним управлінням Держземагентства у Житомирській області та орендарем - [PERSON] укладено договори оренди зазначених земельних ділянок та зареєстровано в реєстраційній службі Андрушівського районного управління юстиції (т.1, а.с.90 - 117, 130-136). Із матеріалів справи вбачається, що розпорядження голови райдержадміністрації, на підставі якого в подальшому були видані накази головного управління Держземагентства, укладені та зареєстровані договори оренди землі, було прийнято на підставі заяви [PERSON] на ім`я голови райдержадміністрації та доданих до неї документів, а саме: викопіювання та ситуаційного плану, копій диплома, трудової книжки, паспорта та довідки про одержання ідентифікаційного номера (т.1, а.с. 56-65). З довідок Маломошковецької сільської ради,Крилівської сільської ради, Червоненської селищної ради про використання земельних ділянок [PERSON] для ведення фермерського господарства та надходження орендної плати за 2014-2018 роки,вбачається,що земельні ділянки використовуються за цільовим призначенням,заборгованості по орендній платі не має (т.2 а.с.24,т.4 а.с.93-94). Як вбачається з матеріалів справи, державна реєстрація ФГ «Невзгляденко» проведена 20 січня 2016 року, засновником та головою якого є [PERSON] ,ФГ «Невзгляденко» має затверджений статут ,зареєстрований в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб підприємців,головою ФГ «Невзгляденко» є [PERSON] (т.2 а.с.32-45,66-70, 82-98;т.4 а.с.95-100). При вирішенні справи суд виходить з наступних міркувань : Відповідно до ч. 4 ст. 56 ЦПК України прокурор, який звертається в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державною здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. Верховний Суд у постановах від 24 жовтня 2018 року у справі № 304/1196/16-ц та від 21 грудня 2018 року у справі № 922/901/17 висловив правову позицію щодо представництва прокурором інтересів держави в суді та зазначив, що відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини сторонами цивільного розгляду є позивач і відповідач, які мають рівні права, включаючи право на юридичну допомогу. Підтримка прокуратурою однієї зі сторін може бути виправдана за певних умов, наприклад, з метою захисту вразливих осіб, які вважаються не здатними захистити свої інтереси самостійно, або в разі, якщо правопорушення зачіпає велику кількість людей, або якщо вимагають захисту реальні державні інтереси або майно. У п. 3 ч. 1 ст. 1311 Конституції України закріплено, що в Україні діє прокуратура, яка здійснює представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом. У частині третій статті 23 Закону України «Про прокуратуру» передбачено, що прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. Наявність таких обставин обґрунтовується прокурором у порядку, передбаченому частиною четвертою цієї статті. Тлумачення частини третьої статті 23 Закону України «Про прокуратуру» дозволяє зробити висновок, що прокурор може представляти інтереси держави в суді лише у двох випадках: (а) якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження; (б) у разі відсутності такого органу. Захищати інтереси держави повинні насамперед відповідні суб`єкти владних повноважень, а не прокурор. Щоб інтереси держави не залишилися незахищеними, прокурор виконує субсидіарну роль, замінює в судовому провадженні відповідного суб`єкта владних повноважень, який всупереч вимог закону не здійснює захисту або робить це неналежно. У кожному такому випадку прокурор повинен навести причини, які перешкоджають захисту інтересів держави належним суб`єктом, і які є підставами для звернення прокурора до суду. Проте на думку суду в позовній заяві та в ході судового засідання прокурор не визначив, в чому полягає порушення інтересів держави та не обґрунтував необхідність їх захисту. На думку суду вимоги,заявлені прокурором суперечать вищевказаним нормам законів, оскільки з матеріалів справи вбачається, що позов прокурором пред`явлено до Головного управління Держземагентства у Житомирській області з вимогою про повернення йому спірних земельних ділянок від [PERSON] , в той час як земельні ділянки вже зареєстровані за ФГ «Невзгляденко». Разом з тим зазначене управління є відповідальною особою за позовом (відповідачем), а не позивачем, на чию користь ухвалюється судове рішення. В подальшому прокурором змінено предмет позову,просить зобов`язати [PERSON] повернути спірні земельні ділянки Червоненській селищній раді, але за клопотанням прокурора Червоненська селищна рада була притягнута до участі в справі не в якості позивача,а третьої особи на стороні відповідача. Отже, суд з урахуванням того,що прокурор самостійно користується своїми процесуальними права та відповідних клопотань не заявляв,не має змоги на свій розсуд змінити правовий статус Головного управління Держземагентства у Житомирській області та Червоненської селищної ради,як учасників цивільного процесу та в інтересах кого прокурором пред`явлено позов. Згідно з ч. 3 ст. 215 ЦК України якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Разом з тим вказівка в ч. 3 ст. 215 ЦК України на те, що правочин може бути визнаний судом недійсним не лише за позовом однієї із сторін договору, але і за позовом іншої заінтересованої особи, стосується тих випадків, коли заінтересована особа домагається відновлення порушеного договором її права, не вимагаючи повернення їй переданого на виконання цього договору майна, а вимагаючи повернути сторони договору до первісного стану. Статтею 216 ЦК України визначено особливі правові наслідки недійсності правочину. Зокрема, кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування, якщо законом не встановлені особливі умови їх застосування або особливі правові наслідки окремих видів недійсних правочинів. У п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду справ про визнання правочинів недійсними» судам роз`яснено, що реституція як спосіб захисту цивільного права (ч. 1 ст. 216 ЦК України) застосовується лише в разі наявності між сторонами укладеного договору, який є нікчемним чи який визнано недійсним. Судом установлено, що оспорювані договори оренди земельних ділянок укладені [PERSON] з Головним управлінням Держземагентства у Житомирській області, тобто між відповідачами. Позов прокурором пред`явлено не в інтересах зазначеного відповідача,а захищаючи інтереси держави, а не в інтересах особи (власника чи заінтересованої особи), тобто прокурор не був стороною договору. Таким чином вимога про повернення майна, переданого на виконання недійсного правочину, за правилами реституції може бути пред`явлена тільки стороні недійсного правочину. Виходячи з викладеного суд прийшов до висновку,що позовні вимоги в частині повернення земельних ділянок безпідставні та задоволенню не підлягають. Спеціальним законом, який визначає правові, економічні та соціальні засади створення та діяльності фермерських господарств як прогресивної форми підприємницької діяльності громадян у галузі сільського господарства України є Закон України «Про фермерське господарство» N 973-IVвід 19 червня 2003 року, що відповідає правовій позиції Верховного Суду України від 03.02.2016 року у справі № 6-2902цс15, відповідно до якої при вирішенні позовних вимог про законність рішення органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування про надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства застосуванню підлягають правила надання (передачі) земельних ділянок для ведення фермерського господарства, згідно із статтею 7 Закону № 973-IV як спеціального по відношенню до статті 123 ЗК України. Так, звертаючись до суду з указаним позовом, прокурор однією з підстав для визнання недійсними та скасування вищевказаних наказів зазначив відсутність у заяві [PERSON] відомостей про кількість членів фермерського господарства, наявність у них права на безоплатне одержання земельних ділянок у власність, відсутність обґрунтування розмірів земельних ділянок з урахуванням перспектив діяльності фермерського господарства. Згідно з ч. ч. 1-5 ст. 7 Закону України «Про фермерське господарство» для отримання (придбання) у власність або в оренду земельної ділянки державної власності з метою ведення фермерського господарства громадяни звертаються до відповідної районної державної адміністрації. Для отримання у власність або в оренду земельної ділянки із земель комунальної власності з метою ведення фермерського господарства громадяни звертаються до місцевої ради. У заяві зазначаються бажаний розмір і місце розташування ділянки, кількість членів фермерського господарства та наявність у них права на безоплатне одержання земельних ділянок у власність, обґрунтування розмірів земельної ділянки з урахуванням перспектив діяльності фермерського господарства. До заяви додаються документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі. Перелік документів, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві, затверджується Кабінетом Міністрів України за поданням центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування державної аграрної політики. Земельні ділянки для ведення фермерського господарства передаються громадянам України у власність і надаються в оренду із земель державної або комунальної власності. З огляду на вищевикладене суд дійшов до висновку про відсутність підстав для визнання недійсними та скасування оспорюваних наказів, оскільки Закон України «Про фермерське господарство» не передбачає підстав для відмови громадянам у прийнятті заяви про надання земельної ділянки для створення фермерського господарства у зв`язку з недотриманням правил, передбачених ч. 1 ст. 7 цього Закону . Розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, суд виходить із того, що порядок передачі земельних ділянок в оренду визначений ст. 124 ЗК України, згідно з ч. 3 якого передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, громадянам, юридичним особам, визначеним ч. ч. 2, 3 ст. 134 цього Кодексу, здійснюється в порядку, встановленому ст. 123 цього Кодексу . Частиною 3 ст. 123 ЗК України установлено, що підставою відмови у наданні дозволу на розроблення документації із землеустрою може бути лише невідповідність місця розташування земельної ділянки вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, а також генеральних планів населених пунктів, іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування території населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку. Суд дійшов висновку, що [PERSON] створював фермерське господарство особисто, просив надати земельні ділянки на умовах оренди, тому не міг вказати кількість членів фермерського господарства та наявність у них права на безоплатне одержання земельних ділянок. У заяві було обґрунтовано й необхідність одержання земель у зазначених заявником розмірах - для створення фермерського господарства. Розміри земельних ділянок заявник визначив з урахуванням перспектив діяльності його майбутнього фермерського господарства. Окремого ж письмового викладення конкретних перспектив діяльності фермерського господарства закон від заявника не вимагає. Додані до заяви документи свідчать про достатній досвід роботи [PERSON] у сільському господарстві та наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі. Іншою підставою для визнання недійсними та скасування вищевказаних наказів прокурор вказав недотримання управлінням вимог ч. 7 ст. 7 Закону України «Про фермерське господарство» , а саме надання [PERSON] окремо розміщених земельних ділянок. Суд відхиляє вказані доводи прокурора,оскільки за змістом ст. 1 Закону України «Про фермерське господарство» фермерське господарство є формою підприємницької діяльності громадян із створенням юридичної особи, які виявили бажання виробляти товарну сільськогосподарську продукцію, займатися її переробкою та реалізацією з метою отримання прибутку на земельних ділянках, наданих їм для ведення фермерського господарства, відповідно до закону. Отже, ця норма закону передбачає, що фермерське господарство, як форма підприємницької діяльності громадян, використовує для отримання прибутку земельні ділянки (без обмежень знаходження в єдиному масиві), які надані для ведення фермерського господарства. Виходячи з вимог ч. 7 ст. 7 Закону України «Про фермерське господарство», згідно з якою земельні ділянки надаються громадянам для ведення фермерського господарства єдиним масивом з розташованими на них водними джерелами та лісовими угіддями, наближеними до існуючих шляхів, електро і радіотелефонних мереж, газо- і водопостачальних систем та інших видів інженерної інфраструктури, суд дійшов правильного висновку, що надання земельних ділянок єдиним масивом має місце лише в тому випадку, коли, орган, уповноважений розпоряджатися землями, приймає рішення про надання в оренду громадянину земельних ділянок сільськогосподарського призначення лісового та водного фондів єдиним масивом, а не окремо по кожній категорії земель для ведення фермерського господарства. Ще однією з підстав для задоволення позову прокурор зазначив наявність інформації про відсутність у власності та користуванні [PERSON] належної сільськогосподарської техніки для обробітку значних площ земельних ділянок, що може свідчити про відсутність можливості ведення фермерського господарства. Згідно ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини,на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Проте вищевказані доводи суд визнає такими, що ґрунтуються на припущеннях, адже відсутність у власності сільськогосподарської техніки для обробітку значних площ земельних ділянок не позбавляє можливості їх використання на інших передбачених законом підставах, при цьому на підставі наявних у справі доказів суд встановив, що спірні земельні ділянки обробляються та використовуються за цільовим призначенням, орендна плата вноситься своєчасно та у повному обсязі. За таких обставин суд дійшов до висновку про відсутність належних та допустимих доказів, які б давали підстави для висновку про визнання незаконними та скасування наказів про надання дозволу на розроблення документації із землеустрою та її затвердження. Також суд дійшов до висновку, що прокурором не обґрунтовано порушення Головним Управлінням Держгеокадастру у Житомирській області, Андрушівською районною державною адміністрацією чинного законодавства України при видачі спірних наказів та не доведено факту, у чому саме полягає порушення інтересів держави у зв`язку з прийняттям ним оспорюваних наказів. За таких обставин суд відмовляє в задоволенні позову за недоведеністю позовних вимог. Відповідно до ч.2 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на позивача.

Outcome: dismissed