Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-08 00:00:00

02.03.2021 позивачка звернулася до суду із вказаним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що 26.02.2018 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Чуловським В.А. вчинено виконавчий напис № 3111 на іпотечному договорі № 185, укладеному 18.01.2008 [PERSON] із ПАТ «Укрсоцбанк», правонаступником якого є Акціонерне товариство «АЛЬФА БАНК», щодо звернення стягнення на трьохкімнатну квартиру загальною площею 59,8 м2 за адресою : [ADDRESS] . Даний договір був укладений в якості забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором ТОВ «РЕМУС» від 18.01.2008 р. Позивачем було передано в іпотеку Відповідачу згідно іпотечного договору № 185, трьохкімнатну квартиру, загальною площею, 59,8 м2 за адресою: [ADDRESS] . Вважає, що вказаний виконавчий напис не підлягає виконанню, оскільки 23.09.2014 Господарський суд Сумської області своєю постановою у справі № 920/685/14 визнав банкрутом ТОВ «РЕМУС», заборгованість боржника на той час існувала вже з 2009 року, що не відповідає вимогам ст. 88 Закону України «Про нотаріат». 06.09.2013 приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Слоневською Д.В. вчинено виконавчий напис № 3848 на іпотечному договорі № 185, укладеному 18.01.2008 між Позивачкою і правонаступником ПАТ "Укрсоцбанк" - АТ «АЛЬФА-БАНК», оригінал іпотечного договору знаходився на виконанні у виконавчій службі. Згідно з постановою про закінчення виконавчого провадження від 08.04.2019 ВП 47840012 даний виконавчий напис залишено без виконання, оскільки рішенням Охтирського міськрайоного суду Сумської області у справі №583/1736/18 від 19.11.2018 був визнаний таким, що не підлягає виконанню. Тобто, приватний нотаріус вчинив виконавчий напис без пред`явлення оригінала нотаріально посвідченого документа (договору іпотеки). Крім того, з боржником у Відповідача був укладений договір кредиту № 755/1-01, а не 755/1-04, як зазначено в тексті виконавчого напису. В зв`язку з чим позивачка порушувала питання про визнання таким, що не підлягає виконанню виконавчого напису № 3111 від 26.02.2018, вчиненого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Чуловським В.А. щодо звернення стягнення на трикімнатну квартиру загальною площею 59,8 м2 за адресою : [ADDRESS] , яка належить на праві приватної власності [PERSON] .. В судове засідання позивачка не з`явилася, будучи повідомленою про час та місце розгляду справи. Її представник у судовому засіданні позовні вимоги підтримав повністю з підстав викладених у позові. Додатково зазначив про те, що оскаржуваний виконавчий напис вчинений у момент, коли був чинний попередній виконавчий напис про звернення стягнення на це нерухоме майно. Він був також вчинений поза межами 3 річного строку. Попередній виконавчий напис був скасований пізніше згідно рішення Охтирського міськрайонного суду Сумської обл. від 19.11.2018. Представник відповідача АТ «АЛЬФА-БАНК», третя особа приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Чуловський В.А. в судове засідання не з`явилися, про час та місце розгляду справи повідомлялися в установленому законом порядку, заяв про відкладення розгляду справи не надавали, правом на подання відзиву на позовну заяву та пояснень не скористалися. Приймаючи до уваги згоду позивача, суд проводить заочний розгляд справи на підставі доказів, наявних у справі, відповідно до положень ч. 4 ст. 223 ЦПК України. Суд проаналізував матеріали справи, дослідив письмові докази, виходив з такого. Встановлено, що 18.01.2008 між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк», правонаступником якого є ПАТ «Укрсоцбанк», та Товариством з обмеженою відповідальністю «Ремус» був укладений кредитний договір №755/1-04, за умовами якого банк зобов`язався надати позичальнику кредит у розмірі 300000 грн., який останній зобов`язався повернути у строки та на умовах визначених Договором. З метою забезпечення виконання зобов`язань за Договором кредиту № 755/1-04, 18.01.2008 між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк», правонаступником якого є ПАТ «Укрсоцбанк» та [PERSON] був укладений Іпотечний договір № 185, предметом якого є трьохкімнатна квартира загальною площею 59,8 м2, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] та належить на праві власності іпотекодавцю [PERSON] , який був посвідчений приватним нотаріусом Охтирського міського нотаріального округу Ковальчук С.П. Ухвалою Господарського суду Сумської області від 05.08.2014 затверджено реєстр вимог кредиторів ТОВ «Ремус». (а.с. 8-15). Постановою Господарського суду Сумської області від 23.09.2014 у справі № 920/685/14 процедуру розпорядження майном та повноваження розпорядника майна ТОВ «Ремус» припинено; визнано ТОВ «Ремус» банкрутом та відкрито ліквідаційну процедуру строком на 12 місяців. (а.с. 16-22). 06.09.2013 приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Слоневською Д.В. вчинено виконавчий напис, зареєстрований в реєстрі за №3848, яким звернуто стягнення на нерухоме майно, трьохкімнатну квартиру, загальною площею 59,8 м2, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , яка належить на праві власності іпотекодавцю [PERSON] , з метою погашення заборгованості, що виникла внаслідок неналежного виконання боржником умов кредитного договору за період з 18.01.2009 року по 27.05.2013 року у розмірі 453 734,34 грн. та 3100 грн. - витрати, понесені банком за вчинення виконавчого напису. Рішенням Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 19.11.2018, залишеним без змін постановою Сумського апеляційного суду від 04.03.2019 визнано таким, що не підлягає виконанню, виконавчий напис №3848, вчинений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Слоневською Д.В. 06.09.2013 щодо звернення стягнення на предмет іпотеки: трикімнатну квартиру загальною площею 59,8 м2, що знаходиться за адресою [ADDRESS] . Постановою старшого державного виконавця Охтирського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Сумській області від 08.04.2019 виконавче провадження № 47840012 з примусового виконання виконавчого напису № 3848, виданого 06.09.2013 Приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Словенською Д.В., про звернення стягнення на трикімнатну квартиру, закінчено. (а.с. 6-7). 26.02.2018 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Чуловським В.А. вчинено виконавчий напис, зареєстрований в реєстрі за № 3111 про звернення стягнення на трикімнатну квартиру загальною площею 59,8 м2 за адресою : [ADDRESS] , що належить [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності на житло від 21.08.1997, виданого згідно рішення Виконавчого комітету Охтирської міської ради від 20.08.1997 № 535, переданої в іпотеку на підставі Іпотечного договору, посвідченого 18.01.2008 нотаріусом Охтирського міського нотаріального округу за реєстровим номером 185, в забезпечення зобов`язань по Договору кредиту № 755/1-04 від 18.01.2008, кредитором за яким є ПУБЛІЧНЕ АКЦІОНЕРНЕ ТОВАРИСТВО «УКРСОЦБАНК», з метою погашення заборгованості, що виникла внаслідок неналежного виконання боржником умов кредитного договору за період з 01.03.2017 по 20.12.2017 року у розмірі 436 124,14 грн. та суму плати, що здійснена стягувачем за вчинення виконавчого напису. (а.с. 5). За загальним правилом статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес в один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом. Відповідно до ст. 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами встановлюється Законом України «Про нотаріат» та іншими актами законодавства України, якими, зокрема, є Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений наказом Міністерства юстиції України 22.02.2012 № 296/5 та зареєстрований у Міністерстві юстиції України 22.02.2012 за № 282/20595. За приписами п. 19 ст. 34 Закону України «Про нотаріат» нотаріуси вчиняють такі нотаріальні дії, як виконавчі написи. Згідно вимог ст. 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Відповідно до ст. 88 Закону України «Про нотаріат» нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Згідно з п.п. 2.1 п. 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України № 296/5 від 22.02.2012, для вчинення виконавчого напису стягувачем або його уповноваженим представником нотаріусу подається заява, у якій, зокрема, мають бути зазначені: відомості про найменування і місце проживання або місце знаходження стягувача та боржника; дата і місце народження боржника-фізичної особи, місце його роботи; номери рахунків у банках, кредитних установах, код за ЄДРПОУ для юридичної особи; строк, за який має провадитися стягнення; інформація щодо суми, яка підлягає стягненню, або предметів, що підлягатимуть витребуванню, включаючи пеню, штрафи, проценти тощо. Заява може містити також іншу інформацію, необхідну для вчинення виконавчого напису. Відповідно до п.п. 2.2 п. 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України № 296/5 від 22.02.2012, у разі якщо нотаріусу необхідно отримати іншу інформацію чи документи, які мають відношення до вчинення виконавчого напису, нотаріус вправі витребувати їх у стягувача. В п.п. 3.1, 3.2, 3.5. п. 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України № 296/5 від 22.02.2012 зазначено, що, нотаріус вчиняє виконавчі написи: якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем; за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. За приписами ст. 46 Закону України «Про нотаріат» нотаріус має право витребувати від фізичних та юридичних осіб відомості та документи, необхідні для вчинення нотаріальних дій. Такі відомості та (або) документи повинні бути подані в строк, визначений нотаріусом. Цей строк не може перевищувати одного місяця. Неподання відомостей та документів на вимогу нотаріуса є підставою для відкладення, зупинення вчинення нотаріальної дії або відмови у її вчиненні. Таким чином вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником. Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками, а саме наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів. Отже, відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем, що є обов`язковою умовою вчинення нотаріусом виконавчого напису. В обов`язок нотаріуса входить перевірка безспірності боргу у боржника після надання стягувачем документів, що встановлюють прострочення зобов`язання. При наявності заперечень боржника нотаріус повинен оцінити його аргументи на предмет наявності ознаки безспірності відносно вимог кредитора. За відсутності ознаки безспірності нотаріус повинен відмовити у здійсненні виконавчого напису. У нотаріальному процесі при стягненні боргу за кредитним договором на підставі виконавчого напису нотаріуса боржник участі не приймає, а тому врахування його інтересів має забезпечуватися шляхом надіслання повідомлення - письмової вимоги про усунення порушення (письмове повідомлення про вчинення виконавчого напису). Повідомлення, надіслане стягувачем боржнику, є документом, що підтверджують безспірність заборгованості та обов`язково має подаватися при вчиненні виконавчого напису за кредитним договором. Вчинення виконавчого напису в разі порушення основного зобов`язання здійснюється нотаріусом після спливу тридцяти днів з моменту надісланих кредитором повідомлень - письмової вимоги про усунення порушень боржнику. Повідомлення вважається надісланим, якщо є відмітка про вручення на письмовому повідомленні про його отримання. Крім того, ч. ч. 1, 3 ст. 24 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» встановлено порядок звернення стягнення на предмет застави. Зокрема, звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження здійснюється на підставі рішення суду виконавчого напису нотаріуса в порядку, встановленому законом, або в позасудовому порядку згідно із цим Законом. Обтяжувач, який ініціює звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження, зобов`язаний до початку процедури звернення стягнення зареєструвати в Державному реєстрі відомості про звернення стягнення на предмет обтяження. Така вимога узгоджується з ч. 1 ст. 27 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень», згідно з якою обтяжувач, який має намір звернути стягнення на предмет забезпечувального обтяження в позасудовому порядку, зобов`язаний надіслати боржнику та іншим обтяжувачам, на користь яких встановлено зареєстроване обтяження, письмове повідомлення про порушення забезпеченого обтяженням зобов`язання. Повідомлення надсилається одночасно з реєстрацією в Державному реєстрі відомостей про звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження. Тобто законодавець визначив, що для звернення стягнення на предмет застави необхідно письмово повідомити боржника та зареєструвати в Реєстрі відомості про звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження. Статтею 27 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» визначені вимоги до повідомлення про порушення забезпеченого обтяженням зобов`язання. Повідомлення повинно містити інформацію, зокрема : 1) зміст порушення, вчиненого боржником; 2) загальний розмір не виконаної боржником забезпеченої обтяженням вимоги; 3) опис предмета забезпечувального обтяження; 4) посилання на право іншого обтяжувача, на користь якого встановлено зареєстроване обтяження, виконати порушене зобов`язання боржника до моменту реалізації предмета обтяження або до переходу права власності на нього обтяжувачу; 5) визначення позасудового способу звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження, який має намір застосувати обтяжувач; 6) вимогу до боржника виконати порушене зобов`язання або передати предмет забезпечувального обтяження у володіння обтяжувачу протягом 30 днів з моменту реєстрації в Реєстрі відомостей про звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження. Згідно зі статтею 28 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» якщо протягом 30 днів з моменту реєстрації в Реєстрі відомостей про звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження зобов`язання боржника, виконання якого забезпечене обтяженням, залишається невиконаним і в разі якщо предмет забезпечувального обтяження знаходиться у володінні боржника, останній зобов`язаний на вимогу обтяжувача негайно передати предмет обтяження у володіння обтяжувача. До закінчення процедури звернення стягнення обтяжувач зобов`язаний вживати заходи щодо збереження відповідного рухомого майна згідно з вимогами, встановленими статтею 8 цього Закону. Закон України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» пов`язує подальші дії стягувача не лише з виконанням чи невиконанням боржником вимоги усунути порушення зобов`язання або передати предмет забезпечувального обтяження у володіння обтяжувачу, але й установлює відповідний строк для такого виконання - протягом 30 днів, та пов`язує початок спливу цього строку з моментом реєстрації в Реєстрі відомостей про звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження, а отже, і подальших дій зі звернення стягнення на предмет застави. Тобто, ухилення від надіслання боржнику повідомлення про порушення забезпеченого обтяженням зобов`язання, реєстрації в Реєстрі відомостей про звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження, а також недотримання 30-денного строку з моменту реєстрації в Реєстрі відомостей про звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження вважаються порушеннями, які унеможливлюють вчинення нотаріусом виконавчого напису про звернення стягнення на предмет застави. Порядок ведення Реєстру та внесення відомостей до нього врегульовано статтею 42 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень», згідно з якою держателем Державного реєстру є уповноважений центральний орган виконавчої влади. До Реєстру вносяться, зокрема, відомості про звернення стягнення на предмет обтяження. Частиною четвертою статті 43 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» визначено, що відомості про звернення стягнення на предмет обтяження згідно зі статтею 24 цього Закону реєструються держателем або реєстратором Державного реєстру на підставі заяви обтяжувача, в якій зазначаються реєстраційний номер запису, найменування боржника, ідентифікаційний код боржника в Єдиному державному реєстрі підприємств та організацій України або індивідуальний ідентифікаційний номер боржника в Державному реєстрі фізичних осіб - платників податків та інших обов`язкових платежів та посилання на звернення стягнення на предмет обтяження. Порядок ведення Реєстру затверджено Постановою Кабінету Міністрів України від 05 липня 2004 року №830 (далі - Порядок № 830). Пунктом 4 Порядку № 830 визначено, що державна реєстрація відомостей про звернення стягнення на предмет обтяження проводиться шляхом внесення до Реєстру запису. У пункті 5 Порядку № 830 передбачено, що державна реєстрація приватних обтяжень рухомого майна проводиться будь-яким нотаріусом або його помічником, які відповідно до законодавства отримали ідентифікатор доступу до Реєстру, а також адміністратором Реєстру та його філіями на підставі відповідного договору. А у пункті 6 цього Порядку вказано, що заяву про виникнення, зміну, припинення обтяжень, а також про звернення стягнення на предмет обтяження (далі - заява) у паперовій формі підписує обтяжувач, справжність підпису якого нотаріально засвідчується (крім випадків подання заяви щодо публічних обтяжень та випадків подання заяви нотаріусу, яким безпосередньо вчинено дію, спрямовану на виникнення, зміну, припинення обтяження, а також на звернення стягнення на предмет обтяження). Обґрунтовуючи позовну заяву позивачка зазначає, що при вчиненні 26.02.2018 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Чуловським В.А. виконавчого напису не було дотримано умов вчинення виконавчого напису. Заборгованість боржника існувала ще з 2009 року. У іпотечному договорі від 18.01.2008, укладеному між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк», та Товариством з обмеженою відповідальністю «Ремус» зазначено, що банк зобов`язався надати позичальнику кредит у розмірі 300000 грн., який останній зобов`язався повернути до 17.01.2023 та сплачувати 14,5% річних за користування грошовими коштами. 18.01.2008 в забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк» та ТОВ «Ремус» був укладений іпотечний договір, предметом якого є трьохкімнатна квартира, загальною площею 59,8 м2, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , та належить на праві власності іпотекодавцю [PERSON] . Суд вважає, що кредитний договір та іпотечний договір не є предметом спору в указаній справі, а також виходить із встановленого статтею 204 ЦК України принципу презумпції правомірності правочину, оскільки вказані договори не оскаржувалися, не змінені та не розірвані. Суд позбавлений можливості перевірити, які саме документи були надані нотаріусу для вчинення виконавчого напису та чи було дотримано при цьому вимоги чинного законодавства. Звернення стягнення на предмет застави пов`язується саме з реєстрацією в Реєстрі відомостей про звернення стягнення на предмет обтяження та сплив 30-денного строку для добровільного виконання боржником свого зобов`язання. Тобто законодавець визначив, що для звернення стягнення на предмет застави необхідно письмово повідомити боржника про порушення забезпеченого обтяженням зобов`язання та зареєструвати в Реєстрі відомості про звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження. Такий правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 травня 2018 р. у цивільній справі №320/8269/15-ц, провадження №14-83цс18. Однак, відповідачем не надано жодних доказів того, що ним направлялося рекомендоване повідомлення позивачці про те, що він має намір звернути стягнення на предмет застави і що при цьому ним було здійснено реєстрацію в Реєстрі відомостей про звернення стягнення на предмет забезпечуваного обтяження. Факт недотримання стягувачем положень ч. 3 ст. 24 та ч. 1 ст. 27 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» і нездійснення ним до вчинення виконавчого напису реєстрації у Реєстрі відомостей про звернення стягнення на предмет обтяження є підставою для визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню. Крім того, суд при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Для правильного застосування положень статей у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. Нотаріус при вчиненні виконавчого напису не пересвідчився у безспірності заборгованості позивача перед відповідачем. Розмір заборгованості, зазначений нотаріусом в оспорюваному виконавчому написі, не є безспірним, приватний нотаріус з метою встановлення безспірності суми заборгованості мав можливість звернутися до позивача із відповідним листом з повідомленням про надходження заяви на вчинення виконавчого напису, позивачу не було відомо про вчинення виконавчого напису, у зв`язку з чим він не міг повідомити нотаріуса про наявність спору щодо заборгованості. Встановлені судом обставини відповідачем у визначеному законом порядку не спростовані належними і допустимими доказами. Також із дня прийняття господарським судом постанови про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури: господарська діяльність банкрута завершується закінченням технологічного циклу з виготовлення продукції у разі можливості її продажу за виключенням укладення та виконання договорів, що мають на меті захист майна банкрута або забезпечення його збереження (підтримання) у належному стані, договорів оренди майна, яке тимчасово не використовується, на період до його продажу в процедурі ліквідації тощо; строк виконання всіх грошових зобов`язань банкрута вважається таким, що настав; у банкрута не виникає жодних додаткових зобов`язань (у тому числі зі сплати податків і зборів (обов`язкових платежів), крім витрат, безпосередньо пов`язаних із здійсненням ліквідаційної процедури; припиняється нарахування неустойки (штрафу, пені), процентів та інших економічних санкцій за всіма видами заборгованості банкрута; відомості про фінансове становище банкрута перестають бути конфіденційними чи становити комерційну таємницю; продаж майна банкрута допускається в порядку, передбаченому цим Законом; скасовується арешт, накладений на майно боржника, визнаного банкрутом, чи інші обмеження щодо розпорядження майном такого боржника. Накладення нових арештів або інших обмежень щодо розпорядження майном банкрута не допускається; вимоги за зобов`язаннями боржника, визнаного банкрутом, що виникли під час проведення процедур банкрутства, можуть пред`являтися тільки в межах ліквідаційної процедури протягом двох місяців з дня офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури. Зазначений строк є граничним і поновленню не підлягає. Кредитори, вимоги яких заявлені після закінчення строку, встановленого для їх подання, або не заявлені взагалі, не є конкурсними, а їх вимоги погашаються в шосту чергу в ліквідаційній процедурі; виконання зобов`язань боржника, визнаного банкрутом, здійснюється у випадках і порядку, передбачених цим розділом; припиняються повноваження органів управління банкрута щодо управління банкрутом та, розпорядження його майном, якщо цього не було зроблено раніше, керівник банкрута звільняється з роботи у зв`язку з банкрутством підприємства, а також припиняються повноваження власника (власників) майна банкрута. Згідно ст. 38 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» (що діяв на момент винесення постанови Господарського суду Сумської області від 23.09.2014 р. у справі № 920/685/14) з дня прийняття господарським судом постанови про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури: строк виконання всіх грошових зобов`язань банкрута вважається таким, що настав; у банкрута не виникає жодних додаткових зобов`язань, у тому числі зі сплати податків і зборів (обов`язкових платежів), крім витрат, безпосередньо пов`язаних із здійсненням ліквідаційної процедури; припиняється нарахування неустойки (штрафу, пені), процентів та інших економічних санкцій за всіма видами заборгованості банкрута. Такі ж положення містить і ст. 59 Кодексу України з процедур банкрутства, згідно якої з дня ухвали господарським судом постанови про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури: строк виконання всіх грошових зобов`язань банкрута вважається таким, що настав; у банкрута не виникає жодних додаткових зобов`язань, у тому числі зі сплати податків і зборів (обов`язкових платежів), крім витрат, безпосередньо пов`язаних із здійсненням ліквідаційної процедури; припиняється нарахування неустойки (штрафу, пені), процентів та інших економічних санкцій за всіма видами заборгованості банкрута. Таким чином, строк виконання зобов`язань за кредитним договором від 18.01.2008 р. № 755/1-04, укладеним між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» та ТОВ «Ремус», настав 23.09.2014 року (день винесення постанови Господарського суду Сумської області), та з цього часу припиняється нарахування неустойки (штрафу, пені), процентів та інших економічних санкцій за даним договором. Однак відповідно до виконавчого напису від 26.02.2018 р. пропонується задовольнити вимоги стягувача в розмірі частини заборгованості, що виникла за період з 01.03.2017 р по 20.12.2017 р., в тому числі по нарахованим відсоткам та комісіям. Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про те, що нарахування заборгованості за період з 01 березня 2017 року до 20 грудня 2017 року є безпідставним, оскільки право банку нараховувати проценти та комісії припинилося з дня прийняття господарським судом постанови про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури - 23.09.2014 року. Отже, подану нотаріусу заборгованість ТОВ «Ремус» перед банком не можна було вважати безспірною. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 02 липня 2019 року у справі № 916/3006/17 (провадження № 12-278гс18) вказала, що строк для звернення до нотаріуса за вчиненням виконавчого напису, передбачений статтею 88 Закону України «Про нотаріат», безпосередньо пов`язаний з позовною давністю, встановленою ЦК України. Загальна позовна давність установлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України). Отже, загальний строк для звернення стягувача до нотаріуса за вчиненням виконавчого напису становить не більше трьох років з дня виникнення у стягувача права вимоги до боржника незалежно від суб`єктного складу сторін у правовідносинах, тобто цей строк підлягає застосуванню й у відносинах між юридичними особами. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено іншу позовну давність, виконавчий напис видається у межах цього строку. Як вбачається з матеріалів справи виконавчий напис вчинено 26.02.2018 р., строк виконання всіх грошових зобов`язань банкрута - ТОВ «Ремус» вважається таким, що настав 23.09.2014 р., тобто строк виконання основного зобов`язання, передбаченого кредитним договором № 755/1-04 від 18.01.2008 р., яке забезпечено іпотечним договором від 18.01.2008 р., настав 23.09.2014 р. Тому, суд приходить до висновку, що виконавчий напис нотаріуса вчинено поза межами трирічного строку, передбаченого статтею 88 Закону України «Про нотаріат» та перериватися чи поновлюватися такий строк не може, оскільки він є присічним. Крім того, вчиняючи оспорюваний виконавчий напис приватний нотаріус не пересвідчився у тому, що на момент його вчинення був чинний та перебував на примусовому виконанні виконавчий напис № 3848 від 06.09.2013 на іпотечному договорі № 185, укладеному 18.01.2008 між Позивачкою і правонаступником ПАТ "Укрсоцбанк" - АТ «АЛЬФА-БАНК», вчинений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Слоневською Д.В. вчинено виконавчий напис № 3848. Оригінал іпотечного договору знаходився на виконанні у виконавчій службі, що встановлено дослідженими матеріалами виконавчого провадження. За приписами ч.ч. 1-4 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Згідно вимог ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про наявність підстав для визнання таким, що не підлягає виконанню виконавчого напису, вчиненого 26.02.2018 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Чуловським В.А., зареєстрованого в реєстрі за № 3111, про звернення стягнення на трикімнатну квартиру загальною площею 59,8 м2 за адресою : [ADDRESS] , яка належить на праві приватної власності [PERSON] , позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved