Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-10 00:00:00

У лютому 2016 року позивач [PERSON] звернулася до Києво- Святошинського районного суду Київської області з позовом до Публічного акціонерного товариства «МАРФІН БАНК» та [PERSON] про визнання поруки припиненою, посилаючись на те, що 04.08.2008 р. між ВАТ «Морський Транспортний Банк» правонаступник ПАТ «МАРФІН БАНК» та [PERSON] було укладено кредитний договір № 00538/RK, за умовами якого [PERSON] отримав кредитні кошти у вигляді не поновлюваної кредитної лінії у розмірі 104 702,40 доларів США взявши на себе зобов»язання повернути кошти до 03.08.2028 року включно на умовах передбачених кредитним договором. В забезпечення виконання зобов»язання [PERSON] за кредитним договором,04.08.2008 р. між [PERSON] та Публічним акціонерним товариством «МАРФІН БАНК» укладено договір поруки № 00627rК. Окремим забезпеченням виконання зобов»язань даного кредитного договору виступає майно, згідно укладеного між сторонами договору іпотеки № 1059 від 04.08.2008 р., а саме нежиле приміщення розташоване за адресою: [ADDRESS], загальною площею 101,7 кв.м.,що належить на праві власності позивачу. Позивач зазначає, що у зв'язку з порушенням умов кредитного договору та несвоєчасним погашенням заборгованості, 14.05.2013 р. на ім»я [PERSON] від Публічного акціонерного товариства «МАРФІН БАНК» надійшло письмове повідомлення про порушення забезпеченого іпотекою зобов»язання, в якому він вимагав дострокового повернення кредитних коштів в повному обсязі, процентів та пені, що станом на 14.05.2013 р. становить 68 471,42 дол. США, заборгованість по сплаті пені становить 32 117,42 грн. У листопаді 2015 року Публічне акціонерне товариство «МАРФІН БАНК» звернулося з позовом до [PERSON] та [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Позивач вказує, що порука є такою, що припинена з грудня 2013 року. Посилаючись на вищевикладене та норми закону позивач просиласуд визнати поруку, що виникла на підставі договору поруки від 04.08.2008 р. за № 00627rК, укладеним між [PERSON] та ВАТ «Морський Транспортний Банк» ( правонаступник - ПАТ «МАРФІН БАНК»), такою, що припинена з 14 грудня 2013 року. Судові витрати покласти на відповідача. Представник позивача в судовому засідання з'явилася, позовну заяву підтримала в повному обсязі, просила позов задовольнити. Представник відповідача ПАТ «МАРФІН БАНК» в судове засідання з'явивсь. Проти задоволення позовних заперечував в повному обсізі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з»явився, звенувся до суду із клопотанням про слухання справи за його відсутності, позовні вимоги визнав. Суд, перевіривши матеріали справи, та зібранні в ній докази, знаходить, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Згідно ч.1 ст.1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. За правилами ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Як встановлено в судовому засіданні, 04.08.2008 р. між ВАТ «Морський Транспортний Банк» правонаступник ПАТ «МАРФІН БАНК» та [PERSON] було укладено кредитний договір № 00538/RK, за умовами якого [PERSON] отримав кредитні кошти у вигляді не поновлюваної кредитної лінії у розмірі 104 702,40 доларів США взявши на себе зобов»язання повернути кошти до 03.08.2028 року включно на умовах передбачених кредитним договором. Згідно зі статтями 546, 549 Цивільного кодексу України, виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Договором або законом можуть бути встановлені інші види забезпечення виконання зобов'язання. В забезпечення виконання зобов»язання [PERSON] за кредитним договором, 04.08.2008 р. між [PERSON] та Публічним акціонерним товариством «МАРФІН БАНК» укладено договір поруки № 00627rК. Відповідно до п 1.2. поручитель відповідає перед кредитором за виконання зобов»язань за кредитним договором в тому ж розмірі , що і боржник, включаючи сплату кредиту, відсотків за користування кредитом, комісій, штрафів, пені та інших платежів, відшкодування збитків. Окремим забезпеченням виконання зобов»язань даного кредитного договору виступає майно, згідно укладеного між сторонами договору іпотеки № 1059 від 04.08.2008 р., а саме нежиле приміщення розташоване за адресою: [ADDRESS], загальною площею 101,7 кв.м.,що належить на праві власності позивачу. Стаття 553 ЦК України визначає, що за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. Порукою може забезпечуватися виконання зобов'язання частково або у повному обсязі. Стаття 554 ЦК України передбачає, що у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Особи, які спільно дали поруку, відповідають перед кредитором солідарно, якщо інше не встановлено договором поруки. Відповідно до частини першої статті 251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов'язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами (частина перша статті 252 ЦК України). Разом з тим із настанням певної події, яка має юридичне значення, законодавець пов'язує термін, який визначається календарною латою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати (частина : а статті 251 та частина друга статті 252 ЦК України). З договору поруки № 00627 rK від 04 серпня 2008 року вбачається, що в ньому не встановлено строку після якого порука припиняється, а умова договору поруки (пункт 4.6) про його дію до повного виконання боржником своїх зобов'язань перед банком за кредитним договором не є встановленим сторонами строком припинення дії поруки, оскільки суперечить частині першій статті 251 та частині першій статті 252 ЦК України, тому в цьому разі підлягають застосуванню норми частини четвертої статті 559 ЦК України про те, що порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. У кредитному договорі строк виконання основного зобов'язання чітко визначений - строк повного погашення кредиту є 3 серпня 2028 року (пункт 1.1 кредитного договору). Як вбачається з матеріалів справи, 14.05.2013 року відповідачем ПАТ «МАРФІН БАНК» на адресу [PERSON] направлено письмове повідомлення про порушення забезпеченого іпотекою зобов»язання в якому останній вимагав протягом тридцяти днів з дня отримання вимоги повернути весь залишок кредиту, чим змінив строк виконання основного зобов'язання. За положенням ст. 4 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб зазначений законами України. Згідно із ч. 1 ст. З ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Захист цивільних прав - це застосування цивільно-правових засобів з метою забезпечення цивільних прав. Порушення права пов'язано з позвбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспоренні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи. Таким чином, порушення, невизнання або оспорення суб'єктивного права є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту. Способи захисту цивільних прав та інтересів визначені ст. 16 ЦК України. За змістом п. 1 ч. 2. ч. З цієї статті одним зі способів захисту цивільних прав та інтересів є визнання права, що в впій мірі означає як наявність права, так і його відсутність або й відсутність обов'язків. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Суд може відмовити у захисті цивільного права та інтересу особи в разі порушення нею положень чч. 2- 5 ст. 13 цього Кодексу. Зі змісту ст. ст. 559. 598 ЦК України вбачається, що припинення зобов'язання поруки означає такий стан сторін правовідношення, при якому в силу передбачених законом обставин суб'єктивне право і кореспондуючий йому обов'язок перестають існувати. Термін «порука», застосований законодавцем у ч. 1 ст. 559 ЦК України, використовується в розумінні зобов'язального правовідношення поруки, з припиненням якого втрачає чинність договір поруки. Таким чином за положеннями ч. 4 ст. 559 ЦК України припинення поруки після закінчення строку, встановленого в договорі поруки, або у разі, якщо такий строк не встановлено, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя, презюмується. У цьому випадку звернення до суду з позовом про визнання договору поруки припиненим не є необхідним, проте такі вимоги підлягають розгляду судом у разі наявності відповідного спору. Виходячи із загальних засад цивільного законодавства та судочинства, права особи на захист суді порушених або невизнаних прав, рівності процесуальних прав і обов'язків сторін (ст. ст. 3, 12-15, 20 ЦК України, ст. ст. 3 - 5, 11, 15, 31 ЦПК України) можна дійти висновку про те, що в разі невизнання кредитором права поручителя на припинення зобов'язання за договором поруки, передбаченого ч. 4 ст. 559 ЦК України, таке право підлягає захисту судом за позовом поручителя шляхом визнання його права на підставі п. 1 ч. 2 ст. 16 ЦК України. (Аналогічна думка з цього приводу викладена в Постановах В СУ від 21 травня 2012 року, а також у п. 22, 24 постанови Пленуму ВССУ №5 від 30 березня 2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин»). З огляду на те, що у ПАТ "Марфін Банк" виникло право пред'явити вимогу до поручителя про виконання порушеного зобов'язання боржника щодо повернення кредиту починаючи 14.03.2013 року протягом наступних 6 місяців, але з позовом до поручителя банк звернувся лише у листопаді 2015 року , тобто вже після спливу встановленого частиною четвертою статті 559 ЦК України шестимісячного строку, суд дійшов до висновку про обґрунтованість позовних вимог [PERSON] до Публічного акціонерного товариства «МАРФІН БАНК» до [PERSON] про визнання поруки припиненою. Таким чином, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об'єктивно наявні у справі докази, оцінив їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв'язок у сукупності, з'ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, з урахуванням того, що відповідно до ст.1 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичної особи суд приходить до висновку про необхідність задовольнити позовні вимого позивача. В силу ст. 88 ЦПК України судові витрати, суд покладає на відповідача Відповідно до ст.ст. 15, 16, 525, 526, 625, 1054 ЦК України, та

Outcome: approved