Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-10 00:00:00

[PERSON] (надалі за текстом - позивач) звернувся до суду з позовом до [PERSON] (надалі за текстом - відповідач), про відшкодування матеріальної та моральної шкоди. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 05.02.2008 року позивач уклав з відповідачем договір про надання правових (юридичних, адвокатських) послуг. Договір укладався з метою отримання правової допомоги по спору, щодо спадщини після смерті батька позивача. Предметом договору є здійснення правової допомоги по захисту прав та законних інтересів в Солом`янському районному суді м. Києва, Апеляційному суді м. Києва, Верховному суді України по цивільній справі за позовом позивача по даній справі про усунення від права на спадкування, визнання заповітів недійсними і визнання права власності на спадкове майно. Ціна та умови оплати визначено у розмірі 7 500 грн. за весь період надання правових послуг. Прийняті на себе зобов'язання позивачем виконувались належним чином, натомість відповідач діяв повільно, бездіяльно та не професійно, внаслідок чого розгляд справи затягнувся майже на п`ять років та очікуваного результату позивач не отримав. За час надання послуг, відповідач неодноразово допускав помилки під час складання документів правового характеру, внаслідок чого матеріали повертались судом для усунення недоліків, які він у встановлений законом строк не усував. Крім того, відповідач під час складання документів зазначав не вірну адресу позивача, у зв'язку з чим позивач не отримував листи, повідомлення та самі рішення суду, тим самим був позбавлений можливості вчасно реагувати. Відповідач запевнив позивача, що буде позитивний результат розгляду справи, однак це буде коштувати позивачу в 40 000 грн., позивач надав відповідачу вказану суму. В подальшому, як стало відомо позивачу відповідач перестав приходити в судові засідання, а Солом`янським районним судом м. Києва було прийнято рішення не на користь позивача. Вважає, що відповідачем порушені права споживача, і на день звернення до суду відповідач неправомірно не повернуто кошти, сплачені позивачем за надання неналежної правової допомоги. На підставі вимог Закону України «Про захист прав споживачів» позивач просив стягнути з відповідача грошові кошти в розмірі 47 500 грн., відшкодувати моральну шкоду в сумі 5 000 грн. та судові витрати. В судовому засіданні позивач та його представник позовні вимоги підтримали в повному обсязі та просили їх задовольнити. Відповідач в судовому засіданні заперечував проти задоволення позову в повному обсязі, просив відмовити у його задоволенні. Третя особа в судовому засіданні заперечувала щодо задоволення позову, посилаючись на його безпідставність та необґрунтованість. Вислухавши пояснення позивача та його представника, пояснення відповідача та третьої особи, оцінивши всі письмові докази в справі в їх сукупності, суд приходить до висновку про залишення позову без задоволення виходячи з наступних підстав. 05.02.2008 року позивачем було укладено договір № 3/08 про надання правових (юридичних, адвокатських) послуг з приватним підприємством «Юридична фірма «Немизида» в особі директора [PERSON] (а.с. 7 - 8). Предметом договору є здійснення правової допомоги по захисту прав та законних інтересів в Солом`янському районному суді м. Києва, Апеляційному суді м. Києва, Верховному суді України по цивільній справі за позовом позивача по даній справі про усунення від права на спадкування, визнання заповітів недійсними і визнання права власності на спадкове майно. Відповідно до п. 3.2 договору ціна та умови оплати визначено у розмірі 7 500 грн. Статтею 11 Цивільного кодексу України (надалі за текстом - ЦК України) визначено, що цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією продовжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема , є договори та інші правочини. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦК України цивільні права особа здійснює у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства. За правилами ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а правилами ч. 1 ст. 22 цього Кодексу встановлено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Статтею 204 ЦК України закріплено презумпцію правомірності правочину, що може бути спростована лише нормою закону чи встановлена судом. Відповідно до ч. ч. 1 - 3, 5 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Згідно ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Частиною 5 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів» передбачено, що у разі коли виконавець не може виконати (прострочує виконання) роботу (надання послуги) згідно з договором, за кожний день (кожну годину, якщо тривалість виконання визначено у годинах) прострочення споживачеві сплачується пеня у розмірі трьох відсотків вартості роботи (послуги), якщо інше не передбачено законодавством. У разі коли вартість роботи (послуги) не визначено, виконавець сплачує споживачеві неустойку в розмірі трьох відсотків загальної вартості замовлення. Споживач має право відмовитися від договору про виконання робіт (надання послуг) і вимагати відшкодування збитків, якщо виконавець своєчасно не приступив до виконання зобов'язань за договором або виконує роботу так повільно, що закінчити її у визначений строк стає неможливим Згідно п. 1 ч. 3 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів» у разі виявлення недоліків у виконаній роботі (наданій послузі) споживач має право на свій вибір вимагати:безоплатного усунення недоліків у виконаній роботі (наданій послузі) у розумний строк. Як вбачається з матеріалів справи позивачем було сплачено грошову суму у розмірі 7 500 грн., що не заперечувалось сторонами та було передбачено умовами укладеного між сторонами правочину, однак, позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження неналежного надання відповідачем та третьою особою правової допомоги позивачу. Що стосується грошової суми у розмірі 40 000 грн., позивач не надав до суду належного та допустимого доказу сплати відповідачу цих коштів, в той час, як сплата останніх відповідачем та третьою собою заперечувалась, а відтак задоволенню дана вимога не підлягає. Крім того, як встановлено судом, договір № 3/08 про надання правових (юридичних, адвокатських) послуг було укладено позивачем не з фізичною особою, а приватним підприємством в особі його директора. Відповідно до ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Відповідно до ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Відповідно до роз'яснень Пленуму Верховного Суду України, даних у п. 9 Постанови "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" за № 4 від 31.03.1995 року з подальшими змінами та доповненнями, розмір відшкодування моральної шкоди визначається в межах заявлених позовних вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних та фізичних страждань, з урахуванням в кожному конкретному випадку ступеню вини відповідача та інших обставин. Отже, обов'язковими підставами відшкодування моральної шкоди є наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. А у випадку відшкодування моральної шкоди на підставі ст. 1173 ЦК України, незаконність рішення, дії чи бездіяльності завдавача шкоди повинна бути доведена. Разом з тим, позивачем не надано належних та допустимих доказів в розумінні ст. ст. 58, 59 ЦПК України на підтвердження заподіяння як матеріальної так і моральної шкоди, а також на підтвердження протиправності діяння відповідача та вини останнього. Відповідно до ч. 4 ст. 55 Конституції України кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. Відповідно до ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи, роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених ЦПК України. Згідно ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні данні, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці данні встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко - і відеозаписів, висновків експертів. Відповідно до ст. 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмету доказування. У відповідності до ст. 59 ЦПК України суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини,на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 ЦПК України. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Отже, даючи юридичну оцінку поясненням та наданим по справі доказам, суд вважає, що в задоволенні позовних вимог слід відмовити. Враховуючи вищевикладене,

Outcome: dismissed