Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-25 00:00:00

У червні 2018 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до ПАТ «Універсал Банк» про визнання договору поруки від 19.06.2012 року укладеного між ПАТ «Універсал Банк» та [PERSON] припиненим з 12.05.2018 року. В обґрунтування позову вказувала, що 28.05.2008 між ВАТ «Універсал банк» та [PERSON] укладено кредитний договір №068-2008-1749, відповідно умов до якого банк надав йому кредит в розмірі 190 000 доларів США із терміном повернення до 10.05.2038 року згідно з графіком щомісячних платежів та сплатити за користування кредитом процентів у розмірі 12,45% річних, за прострочення кредиту - 37,35% річних. В подальшому до кредитного договору було укладено додаткову угоду від 19.06.2012 року якою кредитний договір було викладено в новій редакції, частково змінено порядок застосування процентних ставок тощо. 19.06.2012 року в забезпечення зобов`язань [PERSON] за вказаним кредитним договором між банком та [PERSON] укладено договір поруки б/н, за яким позивач зобов`язалась нести солідарну відповідальність з позичальником за кредитним договором. 23.08.2017 року банком надіслано позичальнику та поручителю вимоги №2679/2ГО і 2679/52ГО про усунення порушень умов кредитного договору за якими вимагав погасити прострочену заборгованості за кредитним договором у сумі 212 098,27 доларів США. У випадку не виконання даної вимоги протягом 60 днів банк просив вважати термін повернення кредиту таким, що настав достроково та зазначив, що буде примусово стягувати всю заборгованість в судовому порядку. За твердженням позивача вимогу банку було фактично отримано 11.09.2017 року, при цьому прострочена заборгованість протягом 60 днів погашена не була, а тому з 12 листопада 2017 року строк виконання основного зобов`язання вважається таким що настав. За правилами ст. 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимог до поручителя. Оскільки протягом шести місяців з встановленої банком дати виконання основного зобов`язання банк позов до поручителя не пред`явив, право кредитора й обов`язок поручителя після спливу строку поруки припиняється. У зв`язку із цим, просила про задоволення позовних вимог. Представник позивача та третьої особи у судовому засіданні позовні вимоги підтримали та просили задовольнити їх вимоги з підстав наведених у позовній заяві. Представник відповідача у судовому засіданні у задоволенні позову просив відмовити з підстав пропуску строку позовної давності, крім того вказував, що починаючи з 15.07.2010 року, при кожному укладенні додаткових угод до кредитного договору між банком та позивачем укладались окремі договори поруки на підставі яких виникав обов`язок поручителя сплатити заборгованість за кредитним договором з урахуванням укладеної відповідної додаткової угоди. Отже, єдиним актуальним договором поруки, яким наразі забезпечено виконання зобов`язань за кредитним договором №068-2008-1749 від 28 травня 2008 року та за яким у ПАТ «Універсал Банк» виникають вимоги до [PERSON] є Договір поруки №б/н від 26.02.2016 року. Про укладення всіх договорів поруки позивач в своєму позові не вказує та, на думку банку, взагалі навмисно замовчує факт укладення інших 5-ти договорів поруки та однієї додаткової угоди до договору поруки. Посилання позивача на отримання претензії-вимоги №2679/52 ГО від 23.08.2017 року є безпідставним, оскільки в даній вимозі чітко зазначено, що її направлено взагалі на підставі іншого договору поруки, який не є предметом позову по даній цивільній справі. Водночас, доказів направлення банком претензії/вимоги за Договором поруки № б/н від 19.06.2012 року позивачем не надано, як не надано доказів про наявність самого спору між сторонами. Отже, в зв`язку з відсутністю вимог ПАТ «Універсал Банк» про погашення заборгованості саме на підставі Договору поруки б/н від 19.06.2012 року - відсутній спір по справі. Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши письмові матеріали справи, вивчивши відзив на позов, судом встановлено наступне. 28.05.2008 року між ПАТ «Універсал Банк» та третьою особою [PERSON] було укладено Кредитний договір №068-2008-1749, відповідно до умов якого банк надав останньому кредит в розмірі 190 000 доларів США, а позичальник зобов`язався повернути до 10.05.2038 року згідно з графіком щомісячних платежів та сплатити за користування кредитом проценти у розмірі 12,45% річних, а за простроченим кредитом - 37,35% річних (а.с.7-9). В подальшому до Кредитного договору №068-2008-1749 від 28.05.2008 року було укладено Додаткову угоду б/н від 19.06.2012 року, якою кредитний договір було викладено в новій редакції. (а.с.10-18). Відповідно до ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно ст. 526 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином і відповідно до умов договору. Відповідно ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Згідно ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Для забезпечення виконання Кредитного договору №068-2008-1749 від 28.05.2008 року та Додаткової угоди б/н від 19.06.2012 року був укладений договір поруки №б/н, за яким [PERSON] зобов`язалась нести солідарну відповідальність з позичальником за кредитним договором. (а.с.19-22). Відповідно до ст. 553 ЦК України передбачено, що за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником. Відповідно до ч. 1 ст. 543 ЦК України визначено, що у разі солідарного обов`язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов`язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом так і від будь-кого з них окремо. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки (частини перша, друга статті 554 ЦК України). У відповідності до договору поруки б/н від 19.06.2012 року укладеного між ПАТ «Універсал Банк» та [PERSON] поручитель зобов`язується перед кредитором відповідати за невиконання [PERSON] усіх його зобов`язань, що виникли з кредитного договору №068-2008-1749 від 28.05.2008 року та додаткової угоди б/н від 19.06.2012 року у повному обсязі. За п.4.1 Договору поруки, цей договір набирає чинності з моменту його підписання та діє до повного припинення всіх зобов`язань боржника за основним договором. Відповідно до ч.1 ст. 251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами (частина перша статті 252 ЦК України). Припинення поруки пов`язане, зокрема, із закінченням строку її чинності. За змістом ч.4 ст. 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя. Отже, порука - це строкове зобов`язання, і незалежно від того, встановлений строк її дії договором чи законом, його сплив припиняє суб`єктивне право кредитора. Разом з тим із настанням певної події, яка має юридичне значення, законодавець пов`язує термін, який визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати (ст.ст. 251, 252 ЦК України). Таким чином, умови договору поруки про його дію до повного припинення зобов`язань боржника не свідчать про те, що цим договором установлено строк припинення поруки в розумінні ст. 251, ч.4 ст. 559 ЦК України, тому в цьому випадку підлягають застосуванню норми ч.4 ст. 559 ЦК України про те, що порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя. Так, під виконанням сторонами зобов`язання слід розуміти здійснення ними дій з реалізації прав і обов`язків, що випливають із зобов`язання, передбаченого договором. Отже, "основне зобов`язання" - це не зміст кредитного договору, а реально існуючі правовідносини, зміст яких складають права та обов`язки сторін кредитного договору. Як установлено судом, [PERSON] (а відтак і поручитель) взяв на себе зобов`язання повернути суму кредиту з відповідними процентами до 10.05.2038 року, сплачуючи її щомісячними платежами згідно з графіком платежів. Отже, поряд з установленням строку дії договору сторони встановили й строки виконання боржником окремих зобов`язань (внесення щомісячних платежів), що входять до змісту зобов`язання, яке виникло на основі договору. Крім того, згідно умов кредитного договору банк залишив за собою право вимагати від позичальника дострокового повернення всієї наданої суми кредиту та повної сплати за кредит, змінивши при цьому терміни повернення кредиту та плати за кредит в сторону зменшення. Аналіз ст. 559 ЦК України дає підстави для висновку про те, що строк дії поруки (будь-який із зазначених у частині четвертій статті 559 ЦК України) не є строком захисту порушеного права, а є строком існування суб`єктивного права кредитора й суб`єктивного обов`язку поручителя, після закінчення якого вони припиняються. Це означає, що зі збігом цього строку (який є преклюзивним) жодних дій щодо реалізації свого права за договором поруки, у тому числі застосування судових заходів захисту свого права (шляхом пред`явлення позову), кредитор вчиняти не може. Відповідно закінчення строку, установленого договором поруки, так само як сплив шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання або одного року від дня укладення договору поруки, якщо строк основного зобов`язання не встановлений, припиняє поруку за умови, що кредитор протягом строку дії поруки не звернувся з позовом до поручителя. Зазначена позиція збігається з позицією Верховного Суду України виказаною у Постанові від 17.09.2014 року у справі №6-53цс14. ПАТ «Універсал Банк» повідомленням від 23.08.2017 року надіслав третій особі - [PERSON] та позивачу - [PERSON] вимоги за вих. №2679/52ГО та 2679/52ГО про усунення порушень умов кредитного договору та вимогу погасити прострочену заборгованості за кредитним договором у сумі 212 098.27 доларів США, із зазначенням, що у випадку не виконання даної вимоги протягом 60 днів банк просить вважати термін повернення кредиту таким, що настав достроково та зазначив, що буде примусово стягувати всю заборгованість в судовому порядку. З рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення та витягу з Укрпошти вбачається, що позивачем та третьою особою дана вимога отримана 11.09.2017 року, при цьому заборгованість протягом встановленого 60 строку погашена не була, у зв`язку з чим строк виконання основного зобов`язання вважається таким що настав з 12 листопада 2017 року (а.с. 24). Виходячи з положень ч. 4 ст. 559 ЦК України слід дійти висновку про те, що вимогу до поручителя про виконання ним солідарного з боржником зобов`язання за договором повинно бути пред`явлено в судовому порядку в межах строку дії поруки, тобто, протягом шести місяців з моменту настання строку погашення чергового платежу за основним зобов`язанням (якщо умовами договору передбачено погашення кредиту періодичними платежами) або з дня, встановленого кредитором для дострокового погашення кредиту в порядку реалізації ним свого права, передбаченого частиною другою статті 1050 ЦК України, або з дня настання строку виконання основного зобов`язання (у разі якщо кредит повинен бути погашений одноразовим платежем). Таким чином закінчення строку, установленого договором поруки, так само як сплив шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання або одного року від дня укладення договору поруки, якщо строк основного зобов`язання не встановлений, припиняє поруку за умови, що кредитор протягом строку дії поруки не звернувся з позовом до поручителя. Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у своїй постанові від 29 січня 2018 року по справі №756/12263/15-ц. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідачем не надано відомостей, що кредитор звертався до суду з позовними вимогами до поручителя в межах дії договору поруки. Крім того, суду надано адвокатський запит [PERSON] стосовно дії чи то припинення спірного договору поруки, оскільки як посилався відповідач у відзиві замість даного договору поруки від 19.06.2012 року актуальним є договір поруки №б/н від 26.02.2016 року. На адвокатський запит щодо припинення дії договору поруки ПАТ «Універсал Банк» аргументованої відповіді не надав, лише повідомив, що зазначена інформація складає банківську таємницю. В судовому засіданні відповідач також не довів, що кожен наступний договір поруки припиняє попередній договір, а тому є окремим договором забезпечення, який укладений до кредитного договору №068-2008-1749 від 28.05.2008 року в новій редакції. Окрім того, відповідач у судовому засіданні не спростував, що ПАТ «Універсал Банк» має грошові вимоги чи то немає за договором поруки від 19.06.2012 року, який є забезпеченням кредитного договору №068-2008-1749 від 28.05.2008 року. З урахуванням викладеного, суд вважає необхідним визнати припиненою з 12 травня 2018 року поруку за договором поруки № б/н від 19.06.2012, укладеним між ПАТ «Універсал Банк» та [PERSON] . Відповідно до ст. 133, 141 ЦПК України суд вбачає необхідним стягнути з відповідача на користь позивача понесені судові витрати у розмірі 704,80 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved