Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-10 00:00:00

\~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~Позивач звернувся до суду з позовною заявою, в якій просить суд стягнути з відповідача на їх користь заборгованість за кредитним договором № 500969078 від 13 січня 2015 року у розмірі 46678,47 грн., а також стягнути витрати на правову допомогу у розмірі 20000 грн та судовий збір. \~ \~ \~ \~В обґрунтування своїх позовних вимог посилались на те, що відповідач та ПАТ «Альфа-Банк» 13 січня 2015 року уклали кредитний договір № 500969078, відповідно до якого відповідач отримала кредит у розмірі 11397,24 грн. зі сплатою 15,99% річних. 21 червня 2016 року ПАТ «Альфа-Банк» відступив право вимоги за кредитним договором № 500969078 ТОВ «Кредитні ініціативи». 26 грудня 2018 року між ТОВ «Кредитні ініціативи» та ТОВ «ФК Веста» було укладено договір про відступлення прав вимоги, в тому числі за кредитним договором № 500969078. 16 січня 2019 року ТОВ «ФК Веста» та ТОВ «Вердикт Капітал» уклали договір про відступлення прав вимоги, в тому числі за кредитним договором № 500969078. Відповідач, у порушення умов кредитного договору, станом на 03 грудня 2019 року має заборгованість у розмірі 46678,47 грн., з яких 1015,33 грн. нараховані 3% річних; 3408,66 грн. втрати від інфляції; 3957,87 грн. подвійна облікова ставка НБУ; 11272,01 грн. заборгованість за тілом кредиту; 16211,38 грн. - заборгованість за відсотками на дату відступлення права вимоги, 1613,22 грн. заборгованість за нарахованими відсотками, згідно кредитного договору з моменту відступлення права вимоги; 9200 грн. заборгованість з пені. Ухвалою від 01 квітня 2020 року справа призначена до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження. 20 липня 2020 року представник відповідача подав до суду відзив на позовну заяву, в якому позовні вимоги не визнала. На обґрунтування відзиву зазначила, що відповідач після укладання кредитного договору здійснила тільки два платежі в рахунок погашення заборгованості на загальну суму 943,89 грн. Наголошує на тому, що відповідач здійснювала платежі одразу після укладання договору, а не 05 листопада 2019 року, як вказує позивач. Зазначає, що відповідно до графіку платежів наступний платіж мав бути здійснений 14 квітня 2015 року у сумі 492,51 грн. і саме з цієї дати у позивача виникло право вимоги про дострокове погашення суми заборгованості за кредитним договором. Позивач звернувся до суду 28 лютого 2020 року, а крайній строк для звернення до суду спливав 14 квітня 2018 року. Таким чином, сплив строк позовної давності, тому у позовній заяві слід відмовити. 17 серпня 2020 року представник позивача надав відповідь на відзив, в якій зазначив, що у відповідності до п. 5 Кредитного договору, підписанням цього договору позичальник підтверджує, що він попередньо ознайомлений у письмовій формі з умовами надання кредиту, в тому числі вартістю кредиту...; що він ознайомлений з загальними умовами кредитування фізичних осіб ПАТ «Альфа-Банк», затвердженими Розпорядженням ПАТ «Альфа-Банк» № 2011 від 31 липня 2013 року, які оприлюднені на Інтернет-сторінці банку за електронною адресою alfabank.com.ua та які йому роз`ясненні, зрозумілі та із якими він згоден. У відповідності до п. 23 Розділу № 2 Кредитного договору, сторони домовились про те, що позовна давність за спорами, що впливають із Договору, включаючи, але не обмежуючись, відшкодуванням збитків, сплати неустойок (штрафів) тощо, становить 50 років. Зазначають, що всі нарахування відбувались відповідно до вимог чинного законодавства та просить задовольнити позов. Представник позивача у судове засідання не з`явився, надав суду заяву, згідно якої просить розглядати справу за його відсутності, просив задовольнити позов. Представник відповідача у судове засідання не з`явилась, надала суду заяву з клопотанням про розгляд справи у її відсутності, підтримала свою позицію, викладену у відзиві на позовну заяву. \~ \~ \~ \~В порядку ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Вивчивши матеріали справи, дослідивши письмові докази, суд вважає позов таким, що не підлягає задоволенню за наступних підстав. Судом встановлено, що 13 січня 2015 року ПАТ "Альфа-банк" уклали кредитний договір № 500969078, відповідно до якого відповідач отримала кредит у розмірі 11397,24 грн. зі сплатою 15,99% річних, що підтверджується копією анкети-заяви на отримання кредиту по продукту «Рефінансування споживчих та готівкових кредитів» (а.с. 14), копією кредитного договору № 500969078 (а.с. 15-20). 21 червня 2016 року ПАТ «Альфа-Банк» відступив право вимоги за кредитним договором № 500969078 ТОВ «Кредитні ініціативи», що підтверджується копією договору факторингу №1 від 21 червня 2016 року (а.с. 29). 26 грудня 2018 року між ТОВ «Кредитні ініціативи» та ТОВ «ФК Веста» було укладено договір про відступлення прав вимоги, в тому числі за кредитним договором № 500969078, що підтверджується копією договору факторингу №2019-1КІ/ВЕСТА від 26 грудня 2018 року (а.с. 30-40) та актом приймання передачі (а.с. 41). 16 січня 2019 року ТОВ «ФК Веста» та ТОВ «Вердикт Капітал» уклали договір про відступлення прав вимоги, в тому числі за кредитним договором № 500969078, що підтверджується копією договору факторингу №16-01/19/1 від 16 січня 2019 року (а.с. 42-52) та актом приймання-передачі (а.с. 53). Відповідач неналежним чином виконував зобов`язання за договором. Згідно з наданими позивачем розрахунками (а.с. 24-28), відповідач станом на 03 грудня 2019 року має заборгованість у розмірі 46678,47 грн., з яких 1015,33 грн. нараховані 3% річних; 3408,66 грн. втрати від інфляції; 3957,87 грн. подвійна облікова ставка НБУ; 11272,01 грн. заборгованість за тілом кредиту; 16211,38 грн. - заборгованість за відсотками на дату відступлення права вимоги, 1613,22 грн. заборгованість за нарахованими відсотками, згідно кредитного договору з моменту відступлення права вимоги; 9200 грн. заборгованість з пені. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом статей 626, 628 ЦК України,\~договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною 1 ст. 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. У ст. 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Частиною 2 ст. 1054 ЦК України встановлено, що\~до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. \~Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним\~(стаття 1055 ЦК України). Згідно із ч. 1 ст. 633 ЦК України,\~ публічним є договір, в якому одна сторона підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). \~Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. За змістом ст. 634 \~ЦК України, договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку ПАТ «Альфа-Банк»). Згідно зі ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.\~Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. У ч .ч. 1, 3 ст. 509 ЦК України вказано, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. За змістом ст. 549 ЦК України\~ неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. \~Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання.\~ Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Згідно з ч.1 ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Позивач, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором від 13 січня 2015 року та кредитного договору, посилався на загальні умовами кредитування фізичних осіб ПАТ «Альфа-Банк», затвердженими Розпорядженням ПАТ «Альфа-Банк» № 2011 від 31 липня 2013 року, які оприлюднені на Інтернет-сторінці банку за електронною адресою alfabank.com.ua як\~невід`ємні частини спірного договору. Витягом з Загальних умов споживчого кредитування фізичних осіб ПАТ «Альфа-Банк», затвердженими Розпорядженням ПАТ «Альфа-Банк» № 2011 від 31 липня 2013 року, які оприлюднені на Інтернет-сторінці банку за електронною адресою www.alfabank.com.ua, що надані позивачем на підтвердження позовних вимог, визначені, в тому числі позовну давність щодо вимог банку 50 років (пункт 23 згаданих Умов), та інші умови. При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме цей\~Витяг з Умов\~розуміла відповідачка та ознайомилася і погодилася з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до умов та Правил надання банківських послуг ПАТ «Альфа-Банку», а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачкою кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та щодо сплати неустойки (пені, штрафів), та, зокрема саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви розмірах і порядках нарахування. Крім того, роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, що підтверджено й у\~постанові Верховного Суду України\~від 11 березня 2015 року (провадження № 6-16цс15) і не спростовано позивачем при розгляді вказаної справи. Аналогічна правова позиція викладена у Постанові від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17 Великої Палати Верховного Суду. Таким чином, суд приходить до висновку, що надані позивачем\~Загальні умови споживчого кредитування фізичних осіб ПАТ «Альфа-Банк», з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил,\~чи можливості\~використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої\~вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останньою і лише цей факт може свідчити про прийняття\~позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору. Аналогічна правова позиція про неможливість вважати\~складовою частиною укладеного між сторонами кредитного договору, однак щодо\~Умов надання споживчого кредиту фізичним особам («Розстрочка») (Стандарт) та, зокрема пункту 5.5 цих Умов, яким установлено позовну давність тривалістю в п`ять років, оскільки такі не містять підпису позичальника, а також через те, що у заяві останнього домовленості сторін щодо збільшення строку позовної давності немає,\~викладена у постанові Верховного Суду України\~від 11 березня 2015 року (провадження № 6-16цс15). Суд, з урахуванням того, що Витяг з Загальних умов споживчого кредитування фізичних осіб ПАТ «Альфа-Банк», які містяться в матеріалах даної справи не містять підпису позивачки, вважає що їх не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами 13 січня 2015 року шляхом підписання заяви-анкети. Отже, відсутні\~підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами, а також відповідальність у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань. Відповідно до\~ст. 256 ЦК України, позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч. 4\~ст. 267 ЦК України). Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України). Частина друга\~статті 258 ЦК України\~передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). Відповідно до ст. 253 ЦК України, перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1\~ст. 261 ЦК України). Згідно зі\~ст. 266 ЦК України, зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі (ч.1\~ст. 259 ЦК України). Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Як вбачається з тексту кредитного договору, він не містить застереження щодо збільшення строку позовної давності. Саме такого правового висновку дійшов Верховний Суд України у постанові від 11 березня 2015 року за №6-16цс15. Виходячи з вищевикладеного, суд не приймає доводів представника позивача, що п. 23 Розділу № 2 Кредитного договору є договором про збільшення позовної давної, оскільки таке твердження суперечить викладеній правовій позиції у Постанові від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17 Великої Палати Верховного Суду. Останній платіж здійснено відповідачкою в березні 2015 року. Відповідно до графіку платежів. наступний платіж мав бути здійснений 14.04.2015 року. На думку суду, саме з цієї дати у позивача виникла право на вимогу про дострокоме погашення всієї суми. Враховуючи вищевикладене, ґрунтуючись на засадах верховенства права, повно та всебічно з`ясувавши обставини, на які посилалися сторони та які були досліджені у судовому засіданні, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, оскільки позивеч був пропущений строк позовної давності. З огляду на вимоги\~п. 2 ч. 2 ст. 141 ЦПК України,\~судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі відмови у позові, покладаються на позивача.

Outcome: dismissed