Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-11 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду із відповідною позовною заявою в якій вказував, що перебуває у трудових відносинах із відповідачем по справі з 01 серпня 2000 року, коли був прийнятий на посаду вишкомонтажника четвертого розряду вишкомонтажного цеху до Прилуцького управління бурових робіт, що є відокремленим структурним підрозділом ПАТ «Укрнафта». 01.02.2002 року позивач був переведений на посаду майстра по ремонту бурового обладнання на бурових прокатно-ремонтного цеху бурового обладнання, з 01 вересня 2004 року переведений на посаду майстра по ремонту устаткування у виробничих процесах по бурінню свердловин прокатно-ремонтного цеху бурового обладнання, а з 01 лютого 2010 року переведений на посаду майстра зайнятого у виробничих процесах з буріння свердловин прокатно-ремонтного цеху бурового обладнання. 01 вересня 2004 року між ним та відповідачем було укладено договір №45 про повну матеріальну відповідальність, який при переведенні на іншу посаду не переукладався. Згідно наказу №349 від 28.11.2016 року позивач був притягнутий до дисциплінарної відповідальності за халатну підготовку до проведення інвентаризації, невиконання своїх посадових обовязків, наслідком яких став неякісний контроль за місцем знаходження цінностей, які передані позивачу під звіт, відсутність паспортів на обладнання, допущення лишків та нестач матеріальних цінностей, а наказом №360 від 06.12.2016 року з позивача наказано утримати нанесені збитки в розмірі 805 грн.49 коп., які позивач вважає незаконними та просить скасувати, як такі, що порушують його трудові права В ході судового розгляду позивач збільшив свої позовні вимоги та окрім визначеного у первісній позовній заяві просив також визнати незаконним та скасувати наказ №13 від 10.01.2017 року щодо результатів перевірки усунення порушень матеріально-відповідальної особи [PERSON] та стягнути на його користь моральну шкоду в розмірі 500 000 грн. В судові засідання позивач не зявлявся та не повідомляв про причини своєї неявки, хоча про день та час судового засідання був повідомлений належним чином. Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні повністю підтримала позовні вимоги [PERSON] та просила їх задовольнити, зважаючи на правомірність та законність вимог її довірителя. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні заперечила проти задоволення таких, зважаючи на законність притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності та відсутність підстав для скасування таких наказів , а відтак і для стягнення моральної шкоди, яка на її думку є необґрунтованою. Вислухавши пояснення сторін, дослідивши інші докази по справі суд приходить до наступного висновку: Відповідно до вимог ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. У відповідності до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обовязку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Суд може відмовити у захисті цивільного права та інтересу особи в разі порушення нею положень частин другої пятої статті 13 цього Кодексу. Відповідно до ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Статтею 10 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Виходячи зі ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. \~\~\~\~ Захист порушеного права у сфері трудових правовідносин забезпечується як відновленням становища, яке існувало до порушення цього права так і механізмом компенсації моральної шкоди як негативних наслідків (втрат) немайнового характеру, що виникли у результаті душевних страждань, яких зазнала особа у звязку із посяганням на її трудові права та інтереси. Згідно\~ст. 237-1 КЗпП України, відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. У відповідності до положень\~ст. 23 ЦК України\~особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода серед іншого полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення\~\~здібностей\~\~потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. Згідно зі ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діяти чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. \~\~\~\~\~\~\~ Відповідно до п. 7 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 року "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" (із подальшими змінами), заподіяна моральна шкода відшкодовується тій фізичній чи юридичній особі, права якої були безпосередньо порушені протиправними діями (бездіяльністю) інших осіб. \~\~\~\~ Згідно з п. 5 згаданого Пленуму ВСУ відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача, а також вини останнього в її заподіянні. \~\~\~\~Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності та справедливості. У відповідності до\~ст. 148 КЗпП України\~дисциплінарне стягнення застосовується власником або уповноваженим ним органом безпосередньо за виявленням проступку, але не пізніше одного місяця з дня його виявлення, не рахуючи часу звільнення працівника від роботи у звязку з тимчасовою непрацездатністю або перебуванням його у відпустці. Дисциплінарне стягнення не може бути накладене пізніше шести місяців з дня вчинення проступку. В судовому засіданні було встановлено, що [PERSON] 01 серпня 2000 року був прийнятий на роботу до Прилуцького УБР ВАТ «Укрнафта» на посаду вишкомонтажника 4 розряду вишкомонтажного цеху. 01 липня 2002 року - переведений майстром по ремонту бурового обладнання на бурових прокатно-ремонтного цеху бурового обладнання. 01 вересня 2004 року - переведений майстром з ремонту устаткування (у виробничих процесах по бурінню свердловин) прокатно-ремонтного цеху бурового обладнання, а з 01 лютого 2010 року переведений на посаду майстра (зайнятого у виробничих процесах з буріння свердловин) прокатно-ремонтного цеху бурового обладнання. Дані обставини підтверджуються записами у трудовій книжці позивача (а.с. 9-13) та не оспорюються сторонами. Перебуваючи на посаді майстра з ремонту устаткування, 01.09.2004 року, між [PERSON] та Прилуцьким УБР, в особі його керівника [PERSON], було укладено та підписано договір про повну матеріальну відповідальність (а.с.14), який продовжував діяти і після переведення позивача у 2010 році, що також не заперечувалося сторонами. За наказом начальника Прилуцького УБР ПАТ «Укрнафта» №282 від 16.09.2016 року перед складанням річної фінансової звітності наказано провести суцільну інвентаризацію, яка охоплює всі види зобовязань та всі активи УБР незалежно від їх місцезнаходження (а.с.5-6). На виконання вказаного наказу, 19.09.2016 року була проведена виробнича нарада працівників Прилуцького УБР, на якій будо обговорено порядок підготовки до інвентаризації та відкликання з простою підзвітних осіб, які мають перевірити наявність всіх , переданих їм під звіт матеріальних цінностей, наявність інвентарних номерів, їх відповідність обліковим даним, комплектність обладнання, наявність паспортів на обладнання. Всім підзвітним особам не допускати лишки та нестачі ТМЦ, визначити непридатні активи, на які подати документи для їх списання. 28 листопада 2016 року відбулося засідання інвентаризаційної комісії Прилуцького УБР, яка констатувала, що за результатами проведеної інвентаризації активів, що знаходяться в підзвіті майстра ПРЦ б/о [PERSON], встановлено часткову відсутність або невірне зазначення інвентарних номерів на обладнанні, що знаходяться у нього в підзвіті; відсутність паспортів на обладнання, відсутність обліку та контролю за обладнанням, що йому підзвітне та знаходиться на обєктах УБР, виявлення лишків та нестачі ряду товарно-матеріальних цінностей (а.с. 73-77). У звязку з цим, за халатну підготовку до проведення інвентаризації, невиконання своїх посадових обовязків, наслідком яких став недостатній контроль за місцезнаходженням цінностей, які йому передані у підзвіт, відсутність паспортів на обладнання, допущення лишків та нестач матеріальних цінностей, того ж 28.11.2016 року наказом начальника Прилуцького УБР [PERSON] оголошено догану (а.с.7). Обставини зазначені у наказі підтверджуються інвентаризаційними описами необоротних активів (придатних і непридатних), описами запасів, складеними комісійно при перевірці в натурі в присутності [PERSON] , який погодився з такими та не вказав неправильності чи неточності у випадку наявності таких, та відповідними актами, що підтверджують кожну обставину порушення, недостачі, лишку, які також підписані позивачем (а.с.41-72). Приймаючи участь у інвентаризації позивач не оспорював ті обставини, що саме він є матеріально-відповідальною особою того майна, яке було йому ввірене та інвентаризація якого проводилася. 28.11.2016 року позивачем, з приводу виявлених порушень під час проведеної інвентаризації, були подані відповідні письмові пояснення. (а.с. 71-72). Для визначення суми збитку, нанесеного в результаті нестачі товарно-матеріальних цінностей, що знаходяться у підзвіті [PERSON], було створено відповідну комісію (а.с.78), яка відповідно до акту оцінки ТМЦ 02.12.2016 року визначила загальний розмір збитків, які були заподіяні Прилуцькому УБР, що становлять 805 грн.49 коп., які комісія запропонувала стягнути і [PERSON] (а.с.79-81). На виконання наказу №349 від 28.11.2016 року (а.с.81) повторно було створену відповідну комісію для проведення перевірки виявлених під час перевірки [PERSON] недоліків, на усунення яких йому надавався двотижневий термін . За результатами перевірки встановлено часткове усунення [PERSON] виявлених недоліків та відсутність інвентарних номерів на 8 обєктах, відсутність паспортів на 24 обєкти інвентаризації, що вбачається із акту перевірки від 14.12.2016 року (а.с. 82-86). З приводу часткового виконання наказу та не усунення визначених недоліків [PERSON] 15.12.2016 року також були надані відповідні письмові пояснення (а.с. 87). На засіданні постійно-діючої інвентаризаційної комісії Прилуцького УБР, був затверджений акт робочої комісії від 14.12.2016 року по перевірці усунення матеріально-відповідальною особою [PERSON] порушень, виявлених під час проведення річної інвентаризації матеріальних цінностей, які були передані йому підзвіт, із не усунутими порушеннями, та рекомендовано притягнути [PERSON] до дисциплінарної відповідальності за невиконання ним своїх посадових обовязків. (а.с.88). Наказом №13 від 10 січня 2017 року , за несумлінне виконання [PERSON] своїх посадових обовязків, невиконання без поважних причин наказів керівника управління, що були повязані із проведенням інвентаризації та зафіксували відповідні порушення, [PERSON] було оголошено догану, позбавлено всіх видів матеріального заохочення з 10.01.2017 року по 09.01.2018 року. Крім того наказано [PERSON] в термін до 01.03.2017 року відновити інвентарні номери на підзвітному обладнанні, що знаходиться на БВО та паспорти, яких бракує на 24 одиницях обладнання, яке знаходиться у нього в підзвіті. Відповідно до ст.130 КЗпП України передбачено, що працівники несуть матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації внаслідок порушення покладених на них трудових обовязків. При покладенні матеріальної відповідальності права і законні інтереси працівників гарантуються шляхом встановлення відповідальності тільки за пряму дійсну шкоду, лише в межах і порядку , передбачених законодавством, і за умови, коли така шкода заподіяна підприємству, установі, організації винними протиправними діями (бездіяльністю) працівника. Межі матеріальної відповідальності працівників за шкоду, завдану підприємству, установі, організації розкраданням, умисним зіпсуттям, недостачею або втратою окремих видій майна та інших цінностей встановлюється законом. Саме ст.135-3 КЗпП передбачає визначення розміру шкоди в тому числі і у випадку недостачі. Відповідно до ст.136 КЗпП України визначено, що покриття шкоди працівниками в розмірі, що не перевищує середнього місячного заробітку, провадиться за розпорядженням власника або уповноваженого ним органу шляхом відрахування із заробітної плати працівника визначається за фактичними втратами, на підставі бухгалтерського обліку, виходячи з балансової вартості (собівартості) матеріальних цінностей за вирахуванням зносу згідно з установленими нормами . Факт передачі [PERSON] товарно-матеріальних цінностей підтверджується наказами №429-1 від 19.12.2012 року, №49 від 14.02.2013 року, №155 від 20.05.2013 року та актом передачі товарно-матеріальних цінностей від 30.06.2013 року (а.с. 155-163), накладною-вимогою від 01.11.2013 року (а.с. 164), з відповідними підписами позивача про прийняття вказаних товарно-матеріальних цінностей на своє відповідальне зберігання та відсутності зауважень до комісії з приводу наявності такого майна в натурі відповідно до опису. Відповідно до\~ст. 139 КЗпП України\~працівники зобовязані працювати чесно і сумлінно, своєчасно і точно виконувати розпорядження власника, або уповноваженого ним органу, додержуватись трудової і технологічної дисципліни, вимог нормативних актів в т.ч. і про охорону праці, дбайливо ставитися до майна власника з яким укладений трудовий договір. При притягненні працівника до дисциплінарної відповідальності, адміністрація повинна навести конкретні факти допущеного ним невиконання або неналежного виконання покладених на нього трудових обов'язків. Згідно\~ст. 149 КЗпП України до застосування дисциплінарного стягнення власник або уповноважений ним орган повинен зажадати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення. За кожне порушення трудової дисципліни може бути застосовано лише одне дисциплінарне стягнення. При обранні виду стягнення власник або уповноважений ним орган повинен враховувати ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяну ним шкоду, обставини, за яких вчинено проступок, і попередню роботу працівника. Стягнення оголошується в наказі (розпорядженні) і повідомляється працівникові під розписку. Підставою для притягнення працівника до дисциплінарної відповідальності є порушення трудової дисципліни. Закон не вимагає, щоб таке порушення обов'язково призводило до будь-яких шкідливих наслідків. Для притягнення працівника до дисциплінарної відповідальності досить, щоб був зафіксований сам факт порушення. Постановою Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів визначено, що при розгляді справ про накладення дисциплінарних стягнень за порушення трудової дисципліни судам необхідно з'ясовувати, в чому конкретно проявилося порушення, чи додержані власником або уповноваженим ним органом передбачені статтями 147-1-149 КЗпП України правила і порядок застосування дисциплінарного стягнення, зокрема, чи не закінчився встановлений для цього строк, чи враховані обставини, за яких вчинено проступок тощо. Виходячи з правової природи інституту дисциплінарної відповідальності, при притягнені працівника до даного виду відповідальності, адміністрація повинна навести конкретні факти допущенного ним невиконання або неналежного виконання покладених на нього трудових обовязків, тобто дуже важливо, щоб накази роботодавця були обґрунтованими та видавалися у чіткій відповідності з чинним законодавством. Наведені вище та досліджені в судовому засіданні докази підтверджують ті обставини, що відповідачем були належним чином зафіксовані допущені позивачем порушення. До прийняття відповідного рішення про застосування дисциплінарного стягнення отримані відповідні пояснення [PERSON] з приводу конкретних порушень, за які до позивача і було застосовано дисциплінарні стягнення, що чітко прописано у відповідних наказах, які винесені в межах визначених КЗпП строків. Таким чином, вирішуючи даний спір, суд приходить до висновку, що позивача цілком законно було притягнуто до дисциплінарної відповідальності у вигляді доган, дані дисциплінарні стягнення було накладені з дотриманням порядку, встановленого\~ст.149 КЗпП України, а вид накладених стягнень повністю відповідає характеру і ступені тяжкості вчинених проступків. Вирішуючи питання про відрахування із заробітної плати розміру заподіяної шкоди 805 грн.49 коп. , відповідач також діяв у межах вимог ст.ст.128,130,132 КЗпП України. При ухваленні рішення суд також враховує, що позивач належними та достатніми доказами не довів ні самого факту заподіяння йому моральної шкоди, ні обставин, які визначають її характер та обсяг. Не зазначив позивач і того, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір моральної шкоди, та якими доказами це підтверджується. На підставі наведеного,

Outcome: dismissed