Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-15 00:00:00

У листопаді 2019 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача - Нетішинський міський відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Хмельницькій області про зняття арешту та заборони на відчуження нерухомого майна. В обґрунтування позову позивач зазначила, що їй, її матері [PERSON] та батьку [PERSON] згідно договору міни від 03 травня 2007 року у рівних частках належить квартира [ADDRESS] . Під час оформлення спадщини після смерті батька [PERSON] , який помер [INFO] , було виявлено, що на квартиру на підставі постанови заступника начальника відділу Державної виконавчої служби Нетішинського міського управління юстиції Хмельницької області Гордійчука С.М. АА №693388 від 30 квітня 2009 року та на підставі ухвали судді Нетішинського міського суду Хмельницької області від 17 лютого 2009 року накладено арешт за зобов`язаннями [PERSON] . Позивач вважає, що накладення арешту на належне їй майно є безпідставним, обмежує її законні права як власника щодо вільного користування та розпорядження, тому посилаючись на приписи норм права, які містяться в ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження», ст.ст. 317, 319, 321 Цивільного кодексу України (далі ЦК України), просить зняти арешт та заборону на відчуження з об`єкта нерухомого майна - квартири [ADDRESS] , який накладений згідно ухвали Нетішинського міського суду Хмельницької області №2-439-09 від 17 лютого 2009 року та постанови АА №693388 від 30 квітня 2009 року заступника начальника відділу Державної виконавчої служби Нетішинського міського управління юстиції Хмельницької області Гордійчука С.М. 20 листопада 2019 року на адресу суду на виконання ухвали надійшла заява позивача про усунення недоліків позовної заяви. Відповідач відзив на позовну заяву із запереченнями щодо наведених позивачем обставин та правових підстав позову не надав. Ухвалою судді Нетішинського міського суду Хмельницької області від 11 листопада 2019 року вказана позовна заява була залишена без руху та позивачу надано строк для усунення недоліків. Ухвалою судді Нетішинського міського суду Хмельницької області від 21 листопада 2019 року вказана позовна завая прийнята до розгляду та відкрите провадження у справі, розгляд справи постановлено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження. Інші процесуальні дії у справі судом не здійснювалися. Позивач та третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача, будучи належним чином повідомленими про місце, час та дату розгляду справи, в судове засідання не з`явилися. Позивач подала заяву про розгляд справи у її відсутності, в якій зазначила, що підтримує заявлені вимоги. Відповідач, будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду справи, в судове засідання повторно не з`явився та не подав відзив, а тому суд, враховуючи думку позивача, яка не заперечує проти заочного розгляду справи, постановив ухвалу про заочний розгляд справи з дотриманням вимог, встановлених ст. 281 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України). Суд, з`ясувавши фактичні обставини у справі, на які позивач посилається, як на підставу своїх вимог, дослідивши та оцінивши докази по справі, проаналізувавши норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, вважає, що позов належить задовольнити зважаючи на таке. Судом установлено, що [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] згідно договору міни від 03 травня 2007 року у рівних частках належить квартира [ADDRESS] . Вказані обставини стверджуються даними договору міни квартири від 03 травня 2007 року, посвідченого державним нотаріусом Нетішинської державної нотаріальної контори Мельником А.П. (арк. спр. 5), витягу з державного реєстру правочинів №3926613 від 03 травня 2007 року (арк. спр. 6), витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно №14656218 від 23 травня 2007 року (арк. спр. 7). Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, станом на 11 жовтня 2019 року міститься інформація про арешт нерухомого майна: квартира [ADDRESS] , власник: [PERSON] , підстава обтяження: постанова АА №693388 від 30 квітня 2009 року заступника начальника відділу Державної виконавчої служби Нетішинського міського управління юстиції Хмельницької області Гордійчука С.М., реєстраційний номер обтяження в Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна: 8688777 (арк. спр. 8-9). Також з постанови заступника начальника відділу Державної виконавчої служби Нетішинського міського управління юстиції Хмельницької області Гордійчука С.М. про відкриття виконавчого провадження №12506247 від 24 березня 2009 року судом установлено, що арешт на зазначену вище квартиру накладений згідно ухвали Нетішинського міського суду Хмельницької області №2-439-09 від 17 лютого 2009 року про накладення арешту на майно та грошові кошти, що належать [PERSON] , [INFO] , жителю [ADDRESS] , в межах суми позову 26401 гривня 83 коп. (арк. спр. 11). Проте, накладення арешту на означене вище нерухоме майно перешкоджає позивачу, яка є спадкоємицею після смерті [INFO] батька [PERSON] , реалізувати спадкові права та оформити спадщину, в зв`язку з чим остання звернулася до суду з даним позовом про захист свого порушеного права. Таким чином, спірні правовідносини, які виникли між сторонами, регулюються нормами Цивільного кодексу України та Закону України «Про виконавче провадження». Відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Згідно ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Статтею 321 ЦК України визначено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійснені лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ч. 1 ст. 40 Закону України «Про виконавче провадження», У разі закінчення виконавчого провадження (крім закінчення виконавчого провадження за судовим рішенням, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також, крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат виконавчого провадження, нестягнення основної винагороди приватним виконавцем), повернення виконавчого документа до суду, який його видав, арешт, накладений на майно (кошти) боржника, знімається, відомості про боржника виключаються з Єдиного реєстру боржників, скасовуються інші вжиті виконавцем заходи щодо виконання рішення, а також проводяться інші необхідні дії у зв`язку із закінченням виконавчого провадження. Виконавче провадження, щодо якого винесено постанову про його закінчення, не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом. Про зняття арешту з майна (коштів) виконавець зазначає у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа, яка в день її винесення надсилається органу, установі, посадовій особі, яким була надіслана для виконання постанова про накладення арешту на майно (кошти) боржника, а у випадках, передбачених законом, вчиняє дії щодо реєстрації припинення обтяження такого майна (ч. 2 ст. 40 Закону України «Про виконавче провадження»). Статтею 59 Закон України «Про виконавче провадження» визначено порядок і підстави зняття арешту, в тому числі викладено вичерпний перелік підстав, який надає державному виконавцеві самостійно знімати арешт; також передбачено можливість особи у всіх інших випадках звертатися до суду за зняття арешту. Частиною першою та другою статті 59 Закону України «Про виконавче провадження`визначено, що особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. У разі набрання законної сили судовим рішенням про зняття арешту з майна боржника арешт з такого майна знімається згідно з постановою виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини». Приписами ч. 4 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено виключний перелік підстав для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини, а саме: 1) отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом; 2) надходження на рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця суми коштів, стягнених з боржника (у тому числі від реалізації майна боржника), необхідної для задоволення вимог усіх стягувачів, стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження та штрафів, накладених на боржника; 3) отримання виконавцем документів, що підтверджують про повний розрахунок за придбане майно на електронних торгах; 4) наявність письмового висновку експерта, суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання щодо неможливості чи недоцільності реалізації арештованого майна боржника у зв`язку із значним ступенем його зношення, пошкодженням; 5) відсутність у строк до 10 робочих днів з дня отримання повідомлення виконавця, зазначеного у частині шостій статті 61 цього Закону, письмової заяви стягувача про його бажання залишити за собою нереалізоване майно; 6) отримання виконавцем судового рішення про скасування заходів забезпечення позову; 7) погашення заборгованості із сплати періодичних платежів, якщо виконання рішення може бути забезпечено в інший спосіб, ніж звернення стягнення на майно боржника; 8) отримання виконавцем документального підтвердження наявності на одному чи кількох рахунках боржника коштів, достатніх для виконання рішення про забезпечення позову; 9) підстави, передбачені пунктом 1-2 розділу XIII "Прикінцеві та перехідні положення" цього Закону. При цьому, ч. 5 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» встановлює, що у всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду. Виходячи з аналізу наведених норм закону та встановлених судом обставин - накладення арешту на належне позивачу майно за зобов`язання іншої особи - боржника [PERSON] , суд вважає, що порушене право позивача підлягає захисту шляхом зняття арешту та заборони відчуження з об`єкта нерухомого майна - квартири [ADDRESS] . При цьому, суд враховує аргументи позивача з приводу наявності обмежень у праві здійснення нею законних прав, як власника майна, оскільки такі не спростовані відповідачем та знайшли своє підтвердження в ході дослідження наявних в матеріалах справи доказів. Вказані докази, на переконання суду, є належними, допустимими та достовірними в розумінні ст.ст. 77-79 ЦПК України. При вирішенні даного спору суд застосовує норми права, які містяться в ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження», ст.ст. 317, 319, 321 ЦК України, та на які вірно посилається позивач у поданому позові. За вказаних обставин, суд вважає, що права позивача, за захистом яких мало місце звернення до суду, порушені, а тому підлягають захисту шляхом задоволення позову повністю. Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд, зважаючи на задоволення позову повністю, стягує з відповідача на користь позивача 768 гривень 40 копійок судового збору, що відповідатиме вимогам ст. 141 ЦПК України.

Outcome: approved