Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-30 00:00:00

У червні 2019 року представник позивачки [PERSON] звернувся до суду з позовом про визнання відповідача таким, що втратив право користування жилим приміщенням. В обґрунтування позову зазначив, що його донька [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] . У квартирі зареєстрований її брат та син представника позивачки - [PERSON] - відповідач по справі. З серпня 2015 року та по теперішній час відповідач не проживає у квартирі, не сплачує комунальні послуги та не приймає участі в утриманні квартири. У квартирі не знаходиться ніяких особистих речей відповідача. Реєстрація відповідача перешкоджає позивачці користуватись квартирою. Просив визнати відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням за адресою: [ADDRESS] . Позивачка та її представник до суду не з`явились, надали заяви з проханням розглядати справу за їх відсутності, вимоги підтримали та просили задовольнити, не заперечували проти заочного розгляду справи. Відповідач у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся у встановленому законом порядку, про причини неявки суд не повідомив. Ухвалою суду від 31.10.2019 року постановлено проводити заочний розгляд справи. Суд, дослідивши письмові матеріали, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, дійшов висновку про те, що позов знайшов своє підтвердження представленими доказами і підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Частиною 1 ст. 319 ЦК України передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Статтею 391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Отже, гарантуючи захист права власності, закон надає власнику права вимагати усунення будь-яких порушень його права хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Права власника жилого будинку, квартири визначені ст.383 ЦК України та ст.150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Судом встановлено, що позивачці на підставі свідоцтва про право власності № [NUMBER] від 09.08.2007 року та договору дарування частини квартири, посвідченого 26.09.2018 року приватним нотаріусом Маріупольського міського нотаріального округу Саховою М.А., зареєстрованому у реєстрі № 6429, належить квартира [ADDRESS] , отже позивачка наділена повноваженнями звернення до суду з будь-яких питань, що пов`язані з володінням та користуванням цим майном. Відповідно до повідомлення відділу реєстрації місця проживання фізичних осіб Департаменту адміністративних послуг Маріупольської міської ради [PERSON] , [INFO] зареєстрований в [ADDRESS] з 05.09.2013 року. Згідно акту про не проживання у житловому приміщенні від 14.05.2019 року та письмових пояснень сусідів [PERSON] і [PERSON] , [PERSON] , [INFO] у квартирі [ADDRESS] не мешкає з серпня 2015 року. З акту голови КСН «Центральний 1» від 28.08.2019 року та повідомлення голови КСН «Центральний 1» від 29.08.2019 року вбачається, що [PERSON] , [INFO] за адресою: [ADDRESS] не мешкає з 2015 року. Відповідно до ч.2 ст.405 ЦК України, член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Згідно ст. 7 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні", зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. З наведеного суд дійшов висновку про те, що оскільки відповідач не проживає в спірній квартирі понад один рік, він втратив право користування цим житловим приміщенням.\~

Outcome: approved