Jurisdiction: civil
Date: 2020-05-19 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовною заявою до [PERSON] , третя особа: Управління ведення Реєстру територіальної громади Департаменту реєстрації Харківської міської ради про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що відповідно до запису у будинковій книзі у домоволодінні за адресою: [ADDRESS] , зареєстровано дві особи: позивач та відповідач, останній фактично з 2014 року у домоволодінні не проживає, оскільки уклав шлюб та виїхав до місця проживання дружини та малолітніх дітей. Відповідач приховує від позивача адресу, за якою він проживає, оскільки ще до укладання шлюбу між позивачем та його дружиною склалися неприязні стосунки. Позивач навіть змушена була звернутися до відповідних органів зі скаргою на те що відповідач та його дружина перешкоджають спілкуванню позивача із малолітніми онучками. При цьому, позивач вказує на те, що вона намагалася з відповідачем вирішити питання щодо зняття з реєстрації, але останній відмовляється та зазначає, що він є співвласником домоволодіння, однак дане твердження не відповідає дійсним обставинам справи. Надавати кошти на утримання майна відповідач відмовляється. Крім того, позивача вказує на те що, відповідач, в ті дні, коли приїздить до належної їй оселі, застосовує до неї дії, які кваліфікуються, як домашнє насильство. Саме з цих підстав сумісне проживання неможливе. Проте, позивач вважає, що відповідач, який не проживає за адресою [ADDRESS] протягом тривалого строку, без поважної причини, втратив право користування зазначеним житлом, внаслідок його відсутності в належному позивачці домоволодінні без поважних причин понад один рік. Оскільки, за вищевказаною адресою відповідач не проживає, виникають проблеми зі сплатою надмірних комунальних послуг, які не надаються, але нараховуються, чим об`єктивно порушуються права позивача, тому вона змушена звернутися за захистом до суду. Враховуючи викладене, позивач просить суд визнати відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням за адресою: [ADDRESS] . Представником третьої особи [PERSON] , що діє на підставі довіреності від 23.08.2019 року, подано до суду пояснення на позовну заяву, в яких,зазначено,на виконання вимог законодавства України Харківською міською радою було створено Департамент реєстрації та цифрового розвитку , який є самостійним виконавчим органом міської ради, основними завданнями якого, відповідно до Положення про Департамент реєстрації та цифрового розвитку Харківської міської ради 7 скликання від 20.11.2015 року № 7/15 (в редакції рішення від 21.08.2019 року № 1689/19) є, зокрема, реєстрація та зняття з реєстрації місця проживання/перебування фізичних осіб; формування та ведення Реєстру територіальної громади міста Харкова. У зв`язку з цим, рішення,яке набрало законної сили,та подане до Департаменту реєстрації та цифрового розвитку Харківської міської ради як підстава проведення реєстраційної дії в порядку, встановленому Правилами, є обов`язковим до виконання,тому не потребують додаткового зобов`язання в резолютивній частині рішення щодо відповідного суб`єкта реєстраційних дій. Департамент реєстрації Харківської міської ради просить розглянути справу у відповідності до норм матеріального та процесуального права. Присутня в судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала в повному обсязі та наполягала на їх задоволенні, посилаючись на обставини, викладені в позові. Вказувала на те, що відповідач [PERSON] є її сином, який раз в пів року приїздить до неї, так в 2018 році був 2 рази, в 2019 році - 1 раз в 4 місяця, всього був 3-4 рази, в 2020 році приїздив 07 або 08 березня. При цьому, зазначала, що після ремонту, в домоволодінні за адресою: [ADDRESS] , замінила двері. Відповідач не відвідує її з причини поганих стосунків, отже надати ключі від нових дверей не виявилось можливим. При цьому син не просив ключі, а позивач зі свого боку не пропонувала. Однак позивач вказувала, що у відповідача є ключі від тамбура та калитки. Відповідач в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений своєчасно та належним чином,відзиву на позов не подав. Представник третьої особи - Департамент реєстрації та цифрового розвитку Харківської міської ради в судове засідання не з`явилась, про час та місце розгляду справи був повідомлений своєчасно та належним чином, надав до суду клопотання про розгляд справи без участі представника Департаменту реєстрації та цифрового розвитку Харківської міської ради. З огляду на положення ст. 280 ЦПК України,судом, за згодою позивача, проведено заочний розгляд справи. Ухвалою Фрунзенського районного суду м. Харкова від 24 липня 2019 року прийнято до розгляду та відкрито провадження у даній цивільній справі, розгляд справи ухвалено проводити в порядку загального позовного провадження. Ухвалою Фрунзенського районного суду м. Харкова від 25 листопада 2019 року закрито підготовче засідання по даній справі, призначено справу до судового розгляду по суті у відкритому судовому засіданні та залучено в якості третьої особи Управління ведення Реєстру територіальної громади Департаменту реєстрації Харківської міської ради. 20 грудня 2019 року на адресу суду надійшли письмові пояснення представника Департаменту реєстрації та цифрового розвитку Харківської міської ради. Суд, вислухавши пояснення позивача, свідків, дослідивши надані докази у їх сукупності, вважає позов таким, що не підлягає задоволенню, виходячи із наступного. Суди, відповідно до ч. 1ст. 19 ЦПК України, розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Частиною 2ст.\~15\~ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Відповідно до статті 150 Житлового кодексу України, громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Судом встановлено, що [PERSON] є власником житлового будинку за адресою: [ADDRESS] . Так, відповідно до договору дарування від 13 лютого 1987 року, [PERSON] прийняла в дар 61/100 частину житлового будинку з відповідною частиною надвірних будівель, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до договору дарування від 21 квітня 1983 року, [PERSON] прийняла в дар 39/100 частин житлового будинку з відповідною частиною надвірних будівель, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . З будинкової книги вбачається, що за адресою: [ADDRESS] , зареєстрованими є [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , що також підтверджується довідкою про зареєстрованих у житловому приміщені осіб від 03.07.2019 року. В матеріалах справи мається висновок в.о. начальника СДІМ Фрунзенського РВ ХМУ ГУМВС України в Харківській області [PERSON] від 09 квітня 2013 року, відповідно до якого, 06.04.2013 року до чергової частини Фрунзенського РВ ХМУ ГУМВС України в Харківській області від [PERSON] , 1959 року народження, що мешкає за адресою: [ADDRESS] , надійшла заява в якій остання просить вжити заходи до сина, [PERSON] , 1990 року народження, що мешкає за адресою: [ADDRESS] , який вчинив сварку з останньою, на зауваження не реагував. Опитаний з вищевказаного приводу гр.. [PERSON] повідомив, що дійсно відбулася сварка у нього з матір`ю. Так, з останнім проведено профілактичну бесіду, щодо недопущення порушення громадського порядку та підтримання добросусідських відносин. Висновком в.о. начальника СДІМ Фрунзенського РВ ХМУ ГУМВС України в Харківській області [PERSON] від 31 грудня 2013 року, зазначено, що 31.12.2013 року до чергової частини Фрунзенського РВ ХМУ ГУМВС України в Харківській області від гр.. [PERSON] , 1959 року народження, що мешкає за адресою: [ADDRESS] надійшла заява, в якій остання просить вжити заходи до сина, [PERSON] , 1990 року народження, що мешкає за адресою: [ADDRESS] , який вчинив сварку з останньою. Так, опитати з вищевказаного приводу гр. [PERSON] не надалося можливим, оскільки на неодноразові запрошення до Фрунзенського РВ не з`являвся, на неодноразові виїзди був відсутній за місцем мешкання. В бесіді з сусідами було встановлено, що за вказаною адресою громадянський порядок не порушувався. Зі змісту висновку начальника СДІМ Фрунзенського РВ ХМУ ГУМВС України в Харківській області [PERSON] від 29 жовтня 2014 року, вбачається, що вході проведення перевірки за заявою [PERSON] було встановлено, що працівників поліції викликала гр. [PERSON] , яка повідомила, що її син вчинив з нею сварку. Опитаний з вищевказаного приводу гр. [PERSON] повідомив, що дійсно 09.10.2014 року відбулася сварка у нього з матір`ю, та пояснив, що у нього з гр. [PERSON] склалися неприязні стосунки на побутовому ґрунті. Також пояснив, що в ході сварки в адресу своєї матері брудною лайкою не висловлювався, фізичною силою не погрожував, гроші не вимагав. Крім того , [PERSON] пояснив, що його матір [PERSON] постійно скаржиться на нього в органів міліції безпідставно та надає неправдиву інформацію. Висновком начальника СДІМ Фрунзенського РВ ХМУ ГУМВС України в Харківській області [PERSON] О. від 01 вересня 2015 року, зазначено, що вході перевірки заяви [PERSON] щодо надання інформації відносно місця мешкання [PERSON] , було встановлено під час бесіді з [PERSON] , що на протязі тривалого часу за адресою: [ADDRESS] [PERSON] немешкає. На теперішній час встановити адресу місця мешкання останнього не надається можливим, оскільки ніяких контактів з останнім не має. Крім того, довідкою, виданою начальником сектору превенції ПП Немишлянського ВП ГУ НП в Харківській області [PERSON] від 10.06.2019 року, зазначено, що під час перевірки звернення [PERSON] щодо засвідчення факту не мешкання [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , встановлено зі слів мешканців сусідніх домоволодінь, що гр. [PERSON] зареєстрований, але дійсно не мешкає з особистих причин за адресою: [ADDRESS] більше [ADDRESS] років. Відповідно до довідки, виданою начальником сектору превенції ПП Немишлянського ВП ГУ НП в Харківській області [PERSON] від 30.07.2019 року, вбачається, що в ході перевірки було встановлено, що до Немитшлянського ВП ГУ НП в Харківській області з заявою звернулась гр. [PERSON] , в якій просила вжити заходи до її сина гр. [PERSON] [INFO] , який [INFO] знаходячись за місцем реєстрації за адресою: [ADDRESS] , вчинив сварку, в ході якої висловлювався на адресу матері брутальною лайкою, поводив себе агресивно, намагався пошкодити мобільний телефон та видалити з нього інформацію. За даним фактом, додатково було опитано заявницю [PERSON] , яка повідомила, що її син [PERSON] за адресою реєстрації не мешкає близько 5 років., де мешкає не відомо, у зв`язку з тим, що у заявниці з жінкою сина виникли неприязні стосунки та на теперішній час стосунки не підтримують. На запит суду начальник Немишлянського ВП ГУНП в Харківській області полковник поліції [PERSON] , 02.12.2019 року повідомив, що відповідач [PERSON] в період з 2014 року і по теперішній час з заявами щодо перешкоджань йому у праві в користування житловим приміщенням, за адресою: [ADDRESS] ,\~до органів\~поліції не звертався. На запит суду головний лікар Комунального некомерційного підприємства «Міська поліклініка № 3» Харківської міської ради [PERSON] 10.12.2019 року повідомив, що [PERSON] , [INFO] , який зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , за період з 2014 року по теперішній час за медичною допомогою до поліклініки не звертався, медична документація відсутня. Декларацію про надання медичних послуг з лікарями КНП «Міська поліклініка № 3» ХМР не підписував. З листів заступника міського голови виконавчого комітету Мерефянської міської ради - Рудницької Світлани від 18.02.2020 року, вбачається, що [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] зареєстровані за адресою: [ADDRESS] , зареєстровані з 07.06.2018 року та по теперішній час. Судом було задоволено клопотання позивача та допитані у якості свідків [PERSON] та [PERSON] . Свідок [PERSON] , [INFO] , у судовому засіданні пояснила, що перебуває з позивачем в дружніх відносинах з 2002 року, при цьому з відповідачем не знайома та жодного разу не бачила його, однак відомо, що син позивачки мешкає в м. Мерефа разом зі своєю дружиною. За період з 01.01.2018 року по 01.08.2019 року відвідувала оселю позивачки не часто. При цьому, зазначає, що не бачила чоловічих речей в будинку. При цьому, зі слів позивача, відомо, щодо висловлювання відповідачем нецензурною лайкою на адресу позивача. Також, зазначає, що невідомі випадки чинення відповідачу будь-яких перешкод у користуванні житлом з боку позивача. Допитана у судовому засіданні свідок [PERSON] пояснила, що перебуває з позивачем у дружніх відносинах з 1995 року, відповідача, який є сином позивача, знає з дитинства. З 2013 року між сторонами виникли конфлікти з приводу непорозуміння з невісткою, тому відповідач зібрав свої речи та покинув домоволодіння за адресою: [ADDRESS] , переїхавши до майбутньої дружини у м. Мерефу. Зазначала, що між сторонами виникли неприязні відносини, проте відповідач періодично відвідує позивача в домоволодінні за вказаною вище адресою та створює сварки. Так, їй відомо, що з 08 на 09 березня 2018 року син позивача ночував у зазначеному будинку, а в 2019 році був в у матері 4 рази. Проте, речей відповідача в будинку позивача немає. Позивач не чинить перешкод відповідачу в користуванні вказаним домом. Також, свідку відомо, що позивач змінила двері в будинок, проте, їй не відомо чи є ключі у відповідача. Позивач вказує, що її син фактично за місцем реєстрації не мешкає з 2013 року, його особисті речі відсутні, оплату за комунальні платежі не проводить, житлом не цікавиться. Статтею 41 Конституції України \~ \~ \~ \~визначено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.1997 р. відповідно до Закону №475/97-ВР від 17.07.1997р. «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2,4,7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися та розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. За ч. 1ст.\~321\~ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. \~\~\~\~\~\~ Так, частиною 1\~ст. 383 ЦК України\~визначено, що власник житлового будинку, квартири має право використовувати приміщення для власного проживання, проживання членів його сім`ї, інших осіб. Статтею 386\~ЦК України передбачено, що власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. \~\~\~\~\~\~ На підставі\~ст. 391 ЦК України\~закріплено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. \~\~\~\~\~\~ Згідно ч. 1\~ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні»\~зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі: судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. \~ \~ \~ \~Згідно\~ст. 405 ЦК України, член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Згідно з постановою Пленуму Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ 07.02.2014 № 5 " Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав "Члени сім`ї власника житла, які проживають разом із ним, мають право користування цим житлом відповідно до закону (особистий сервітут, частина перша статті 405 ЦК). Суди повинні мати на увазі, що таким законом не може бути ЖК УРСР, а застосуванню підлягають норми, передбачені главою 32 ЦК. З урахуванням зазначеного суди повинні виходити з того, що стосовно права членів сім`ї власника житлового приміщення на користування ним підлягають застосуванню положення статті 405 ЦК. Оскільки інше не встановлено законом, договором чи заповітом, на підставі яких встановлено сервітут, то відсутність члена сім`ї понад один рік без поважних причин є юридичним фактом, що є підставою для втрати членом сім`ї права і користування житлом. Доказів, які б свідчили про наявність домовленості між сторонами про тимчасове проживання відповідача за іншою адресою та збереження у цей час за ним права користування житлом, суду не надано. За змістом частини 1\~статті 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Виходячи із порівняльного аналізу статей\~383,\~391,\~405ЦК України\~та статей\~64, 150,\~156\~ЖК УРСР слід дійти висновку, що положення статей 383, 391ЦК України\~передбачають право вимоги власника про захист порушеного права власності на жиле приміщення, будинок, квартиру від будь-яких осіб, у тому числі і тих, які не є і не були членами його сім`ї, а положення\~статей 405 ЦК України, статей\~64, 150,156ЖК УРСР регулюють взаємовідносини власника жилого приміщення та членів його сім`ї (правова позиція, викладена у постанові Верховного Суду України від 16 листопада 2016 року у справі № 6-709цс16). Відповідно до\~статті 47 Конституції України\~кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Статтями\~317,\~319 ЦК України\~передбачено, що власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно\~статті 391 ЦК України\~власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.\~Статтею 156 ЖК України\~та\~статтею 405 ЦК України\~передбачено, що члени сім`ї власника жилого будинку, які проживають разом із ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Аналіз наведених норм права дає підстави для висновку, що для визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, необхідна наявність одночасно двох умов, зокрема, відсутність члена сім`ї без поважних причин понад один рік, а також відсутність поважних причин не проживання за адресою такого житлового приміщення. Позивачем доведено факт не проживання відповідача у спірному будинку. Разом з тим позивачем не доведено належними та допустими доказами факт того, що відповідач не проживає у спірному будинку без поважних причин, що відповідачу не чинились перешкоди у користуванні спірною квартирою. Несплата відповідачем комунальних платежів не є підставою для визнання особи такою, що втратила право користування квартирою, оскільки позивач не позбавлена права на стягнення сплачених нею коштів з відповідача на її користь. Судом встановлено, що відповідач з поважних причин не проживає у спірному житловому приміщені, а саме через конфлікти та суперечки з позивачкою. Позивачем не надано доказів того, що відповідач перешкоджає їй користуватися, володіти та розпоряджатися своєю власністю, а також те, що відповідач не проживає у спірному житловому приміщені без поважних причин, та втратив інтерес до спірного житла. Крім того, суд враховує, що [PERSON] не має доступу до зазначено будинку, оскільки позивач змінила двері в будинку, однак сину не надала ключі, при цьому він не втратив інтересу до спірного житлового будинку. Відповідно до ч.1 ст.\~81\~ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Таким чином, суд вважає, що причини не проживання відповідача у спірному будинку є поважними. Відповідач періодично приходить до будинку, що підтверджується поясненнями позивача та свідків, а також неодноразовими висновками з органів поліції, щодо сварок в будинку. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про відмову в задоволені позовних вимог [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням [PERSON] , таким, що втратив право користування житлом за адресою: [ADDRESS] . На підставі викладеного та

Outcome: dismissed