Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-22 00:00:00

15.09.2017р. [PERSON] звернувся до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська із позовом до Дніпропетровського національного університету ім. Олеся Гончара (далі ДНУ ум. [PERSON]) про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, заподіяної падіння уламків паркану на автомобіль. Позивач в обґрунтування позовних вимог зазначив, що 27.03.2017р. приблизно о 10 год. 30 хв. він зупинив свій автомобіль марки «Деу Нанос», д/н [NUMBER], біля паркану буд. № 1-А по вул. Бронетанковій у м. Дніпрі, з метою робочої зустрічі. Відійшовши, приблизно через 20 - 30 хв. почув звук сигналізації свого автомобіля. Підійшовши, побачив, що паркан завалився на його авто, спричинивши механічні ушкодження. Викликані ним співробітники поліції склали протокол огляду місця події, зробили фотофіксацію, але у порушення кримінального провадження було відмовлено у зв'язку із відсутністю складу злочину. Він зясував, що вказаний паркан знаходиться на земельній ділянці, що належить ДНУ ім. О.Гончара, до якого він 28.03.2017р. звернувся із письмовою заявою про відшкодування заподіяної його майну шкоди. Відповідно до висновку судового експерта [PERSON] № ZU180417 від 18.04.2017р. розмір матеріальної шкоди, спричиненої власнику пошкодженого автомобіля [NUMBER] складає 52\~660грн.21коп. Вартість самого дослідження складає 1\~500грн. Враховуючи викладене, посилаючись на норми ст.ст. 22, 23, 1166, 1167 ЦК України, просив суд стягнути з відповідача матеріальну шкоду в розмірі 54\~160грн.21коп., а також моральну шкоду, розмір якої оцінює у 10\~000 грн. Позивач [PERSON] 23.11.2017р. надав суду заяву, в якій просив справу розглядати в судовому засіданні без його участі, на задоволенні позовних вимог наполягав (а.с. № 35). Представник відповідача ДНУ ім. О.Гончара [PERSON] (діє за довіреністю - а.а. № 34) також 23.11.2017р. надав суду заяву, в якій просив справу розглядати в судовому засіданні без його участі (а.с. № 37). Надав письмові заперечення на позов (а.с. № 29), в яких відзначив, що відповідно до акту візуального контролю при зовнішньому огляді від 28.03.2017р. № 1/17П, складеного службовими особами експлуатаційно-технічного відділу відповідача, подія з нанесенням ушкоджень автомобілю в результаті обвалення шлакового полотна, сталася безпосередньо на перехресті вул. Бронетанкової і Кішеневської у м. Дніпрі. Вважає, що спричинення шкоди майну позивача повязано з порушенням ним п. 15.9 Правил дорожнього руху щодо зупинки автомобіля на перехресті. Позивачем не надано доказів наявності вини ДНУ ім. О.Гончара. Зокрема, відповідач не притягався до адміністративної відповідальності за невиконання обов'язків щодо утримання в належному стані шлакового полотна паркану. Під час огляду пошкодженого транспортного засобу представник відповідача присутній не був, не надавав пояснення щодо причин пошкодження автомобіля. Тому відсутні умови, передбачені ст. 1166 ЦК України, які вказують на склад цивільного правопорушення (протиправна поведінка; шкода; причинний зв'язок між протиправною поведінкою заподіювана та шкодою; вина), що є підставами притягнення до відповідальності. Враховуючи викладене, просив відмовити у задоволенні позовних вимог. Суд вважає за можливе розглядати дану справу за відсутності сторін та без фіксації судового засідання технічними засобами відповідно до положень ст. 169, ч. 2 ст. 197 ЦПК України, а з урахуванням того, що відповідач надав суду свої письмові заперечення стосовно позовних вимог, отже його позиція щодо невизнання ним позовних вимог суду відома, суд вважає за можливе винести по справі рішення на загальних підставах, встановлених главою 7 розділу III ЦПК України. Суд, вивчивши позиції сторін, дослідивши матеріали справи, вважає, що в задоволенні позовних вимог слід відмовити з наступних підстав. 27.03.2017р. приблизно о 10 год. 30 хв. автомобіль позивача марки «Деу Нанос», д/н [NUMBER] був пошкоджений біля паркану буд. № 1-А по вул. Бронетанковій у м. Дніпрі, який знаходиться на земельній ділянці, що належить ДНУ ім. О.Гончара, оскільки паркан завалився на авто позивача, спричинивши механічні ушкодження. Як вбачається з матеріалів справи, позивач 27.03.2017р. звернувся із заявою про внесення до ЄРДР відомостей про кримінальне правопорушення до Соборного ВП ДВП ГУНП у Дніпропетровській області. З листа Соборного ВП від 06.04.2017р. № 45.5/ЄО-Ф-9238 (а.с. № 9) вбачається, що позивачу було відмовлено у внесенні відомостей до ЄРДР за його заявою щодо події, яка сталася за адресою: м. Дніпро, вул. Бронетанкова, 1а, а саме: пошкодження уламками забору автомобілю [NUMBER]. Зокрема, розбите заднє скло, вмята кришка багажника (лівої сторони), заднє ліве крило, ліві задні двері заднього лівого скла, поріг з лівої сторони автомобіля. Згідно висновку судового експерта [PERSON] № ZU180417 від 18.04.2017р. розмір матеріальної шкоди, спричиненої власнику пошкодженого автомобіля [NUMBER] складає 52 660грн.21 коп.(а.с. № 11 19). За дослідження позивач сплатив 1 500грн., що видно з наданої ним квитанції № 994_20 від 11.05.2017р. (а.с. № 21). Доказів сплати за ремонт автомобіля позивачем не надано. Статтею 1166 ЦК України встановлені загальні підстави відповідальності за завдану майнову шкоду, згідно із ч.ч. 1, 2 якої майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. З огляду на презумпцію вини заподіювача шкоди (ч. 2 ст. 1166 ЦК України) відповідач звільняється від обов'язку відшкодувати шкоду (у тому числі і моральну шкоду), якщо доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого (ч. 5 ст. 1187 ЦК України, п. 1 ч. 2 ст. 1167 ЦК України). Потерпілий подає докази, що підтверджують факт завдання шкоди за участю відповідача, розмір завданої шкоди, а також докази того, що відповідач є заподіювачем шкоди або особою, яка відповідно до закону зобов'язана відшкодувати шкоду. Як видно зі складеного службовими особами експлуатаційно-технічного відділу ДНУ ім. О.Гончара акту візуального контролю при зовнішньому огляді від 28.03.2017р. № 1/17П (а.с. № 30), при контролі виявлено, що на прилеглій території будівлі дільниці з поточного ремонту самозасівом виросли три дерева з кронами понад 6 м, з розташуванням впритул до паркану по вул. Бронетанковій у м. Дніпрі. Згідно ДБН 360-92** дозволяється розташування дерев до фундаментів будівель і споруд не ближче 5м. Частково зруйноване монолітне шлакове полотно паркану товщиною 300 мм до рівня фундаменту довжиною близько 3м на перехресті вулиць Бронетанкової і Кишинівської у м. Дніпрі. Фундамент паркану за жорсткою конструктивною схемою і підпором близько 55 мм не має: деформаційних швів для розділення на окремі відсіки; підсилень окремих елементів фундаментів, полотна паркану та звязків між ними; влаштування залізобетонних поверхових поясів; не влаштовано рельєфний та конструктивний захист водонепроникності основи фундаменту паркану. Як зазначено в акті, контроль виконано за розпорядженням проректора АГЧ ДНУ у зв'язку зі зверненням [PERSON] та згідно Положення про безпечну та надійну експлуатацію виробничих будівель і споруд. Суд зазначає, що Положення про безпечну та надійну експлуатацію виробничих будівель і споруд, затверджене спільним наказом Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики України і Держнаглядохоронпраці України 27.11.1997р. № 32/288, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 06.07.1998р. за N 424/2864, втратило чинність на підставі Наказу Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства № 193/507 від 11.07.2014р. Втрата чинності вказаного документу повязане із внесенням змін до Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» від 17.02.2011р. № 3038-VI, а саме, доповнення його статтею 39-2 згідно із Законом № 5496-VI від 20.11.2012р. Так, відповідно до сказаної норми власники або управителі обєктів будівництва забезпечують поточний огляд і періодичне обстеження прийнятих в експлуатацію у встановленому законодавством порядку обєктів протягом усього періоду їх існування та несуть відповідальність за їх експлуатацію згідно із законом. Обстеження обєкта будівництва здійснюється з метою оцінки його відповідності основним вимогам до будівель і споруд, визначеним технічним регламентом, та вжиття обґрунтованих заходів щодо забезпечення надійності та безпеки під час його експлуатації. Порядок проведення обстеження встановлює Кабінет Міністрів України. На виконання даної норми постановою Кабінету Міністрів України від 12.04.2017р. № 257 затверджено Порядок проведення обстеження прийнятих в експлуатацію обєктів будівництва. Згідно із преамбулою, цей Порядок визначає механізм проведення обстеження прийнятих в експлуатацію в установленому законодавством порядку обєктів будівництва (далі - обєкти) з метою оцінки їх відповідності основним вимогам до будівель і споруд, визначеним відповідним технічним регламентом, та вжиття обґрунтованих заходів до забезпечення надійності та безпеки під час експлуатації обєктів протягом усього періоду їх існування. Дія цього Порядку не поширюється на обєкти, що обстежуються з іншою метою, в тому числі для судової будівельно-технічної експертизи, здійснення заходів державного нагляду (контролю), проведення науково-дослідними організаціями дослідницьких обстежень для отримання наукових даних та виконання проектних робіт. Відповідно до п. 2. Порядку проведення обстеження обєкта забезпечується його власником або управителем шляхом залучення відповідальних виконавців окремих видів робіт (послуг), повязаних із створенням обєктів архітектури, або підприємств, установ чи організацій, у складі яких є відповідальні виконавці таких робіт (далі - виконавці). Інформація про виконавців розміщується на офіційному веб-сайті Держархбудінспекції. Відповідно до п. 6. Порядку за рішенням власників або управителів обєктів обстеження обєктів проводиться: у разі виявлення дефектів, пошкоджень і деформацій у процесі поточного огляду та технічного обслуговування обєкта, що здійснюються його власником або управителем; на підставі актів, складених уповноваженими органами у звязку з руйнуванням обєкта внаслідок пожежі, стихійного лиха, аварії; з метою проведення перевірки технічного стану обєкта; для проведення перевірки врахування потреб осіб з інвалідністю та інших маломобільних груп населення. Згідно з п. 7 Порядку обстеження обєкта включає комплекс заходів, спрямованих на визначення і проведення оцінки фактичних значень параметрів технічного стану будівельних конструкцій, характеристик основи фундаментів, інженерних мереж і систем (крім технологічного устаткування), що характеризують експлуатаційну надійність обєкта (в тому числі забезпечення доступу осіб з інвалідністю та інших маломобільних груп населення до реконструйованих або збудованих обєктів житлового та громадського призначення). Відповідно до ч. 3 ст. 39-2 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» результати обстеження відображаються у паспорті обєкта будівництва, форму та вимоги до якого затверджує центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері будівництва, містобудування та архітектури. Згідно із ч. 7 ст. 39-2 Закону контроль за дотриманням порядку проведення обстеження обєктів та реалізацією заходів щодо забезпечення надійності та безпеки під час їх експлуатації здійснюється органами державного архітектурно-будівельного контролю у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Відповідно до ч. 2 ст. 39-2 Закону незабезпечення обстеження та паспортизації обєкта, що підлягає обовязковому обстеженню, порушення порядку проведення такого обстеження та нереалізація заходів щодо забезпечення надійності та безпеки під час його експлуатації тягне за собою відповідальність, передбачену законом. З аналізу наведених норм випливає, що обстеження обєкта може здійснюватися за рішенням власника з метою виявлення пошкоджень. Разом із тим, такий контроль здійснюється з обовязковим залучення відповідальних виконавців окремих видів робіт, а порядок проведення обстеження контролюється органами державного архітектурно-будівельного контролю у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Метою даного обстеження є оцінка на відповідність основним вимогам до будівель і споруд, вжиття заходів до забезпечення надійності та безпеки під час експлуатації. Проте, таке обстеження не спрямоване на виявлення причин порушення будівельних норм, стану їх небезпечності, як фактору небезпечного впливу на той чи інший випадок, що стався внаслідок такого порушення, а результат обстеження не визначає зв'язок між порушенням і наслідками. Акт візуального контролю № 1/14П від 28.03.2017р. фактично є внутрішнім документом відповідача, складеним із залученням власних співробітників, що не є відповідальними виконавцями робіт, відображає фіксацію, як на їх думку, порушень ДБН, а отже не відповідає вимогам Порядку проведення обстеження прийнятих в експлуатацію обєктів будівництва, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.04.2017р. № 257. За вищезазначеного, суд дійшов висновку, що акт візуального контролю № 1/14П від 28.03.2017р. не є належним і допустимим доказом вини відповідача у руйнуванні забору, оскільки самі по собі порушення, виявлені працівниками університету (розташування дерев впритул фундаменту, часткове руйнування монолітного шлакового полотна паркану, відсутність підсилення його елементів тощо) не вказують, що викликало падіння і не свідчать про наявність вини відповідача. У матеріалах справи відсутні дані про притягнення відповідача до відповідальності органами державного архітектурно-будівельного контролю у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України за порушення вимог Порядку обстеження паркану, інших будівельних норм при його зведенні. Варто відзначити, що при цьому суд не приймає посилання відповідача на порушення позивачем правил паркування автомобіля на перехресті, адже пошкодження автомобіля трапилося не в результаті порушення правил дорожнього руху, а спір між сторонами витікає з цивільно-правових правовідносин щодо відшкодування шкоди, а не адміністративно-правових, повязаних із порушення правил дорожнього руху, наслідком чого є притягнення до адміністративної відповідальності. Суд зазначає, що один лише висновок експерта щодо розміру збитку від пошкодження автомобіля, наданий позивачем, не є достатньою підставою для спонукання відповідача його відшкодувати відповідно до ст. 1166 ЦК України. У зв'язку із відсутністю належних і допустимих доказів вини останнього у пошкодженні майна позивача, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позову про стягнення матеріальної шкоди. Відповідно до вимоги чинного законодавства України особа, якій завдано збитків, має також право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов'язана з розміром цього відшкодування. Згідно з ч. 2 ст. 23 ЦК України моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала, у т.ч. у зв'язку зі знищенням чи пошкодженням її майна. Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України у п. 5 постанови від 31.03.1995р. № 4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди", відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправними діяннями заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або витрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі, чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Згідно з п. 9 Постанови розмір відшкодування зазначеної шкоди суд повинен визначати залежно від характеру й обсягу страждань, яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат і з урахуванням інших обставин; при цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Відповідно до наведених вимог, позивачем жодним чином не обґрунтовано ані наявність моральної шкоди, ані її розмір, оцінений у 10\~000 грн. У позовній заяві позивач обмежився лише наведенням норм права, які регулюють порядок та підстави відшкодування шкоди, але не зазначив про факти заподіяння моральних чи фізичних страждань, витрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні. Тому, у задоволенні вимог про відшкодування моральної шкоди слід також відмовити. Обговорюючи питання розподілу судових витрат відповідно до ст. 88 ЦПК України, та приймаючи до уваги, що в задоволенні позовних вимог позивачу відмовлено, судові витрати стягненню з відповідача не підлягають. На підставі вищевикладеного,

Outcome: dismissed