overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-20 00:00:00

Позивач звернувся у Рівненський районний суд Рівненської області з позовною заявою до [PERSON] про зменшення розміру аліментів. В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що рішенням Рівненського районного суду Рівненської області від 26.06.2012 року з нього стягуються аліменти на користь відповідача на утримання двох неповнолітніх дітей: сина [PERSON] і дочки [PERSON] в розмірі 1/3 частки його заробітку (доходу), але не менше ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно починаючи з дня подачі позовної заяви і до досягнення дітьми повноліття та по 500 грн. 00 коп. на утримання відповідача, як дружини. В зв'язку із звільненням з постійного місця роботи він не має змоги сплачувати аліменти в такому розмірі та просить скасувати стягнення аліментів на утримання дружини і зменшити аліменти на утримання дітей до 400 грн. 00 коп. на утримання сина і 300 грн. 00 коп. на утримання дочки. В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав в повному обсязі пославшись на обґрунтування викладенні в позовній заяві. Відповідач позовні вимоги не визнала просила в задоволенні позову відмовити, оскільки позивач має змогу, та зобов'язаний забезпечувати дітей. Заслухавши пояснення учасників процесу, оцінивши дослідженні в судовому засіданні докази, суд приходить до переконання, що позов підлягає задоволенню частково Рішенням Рівненського районного суду Рівненської області від 26.06.2012 року по справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів та коштів на утримання дружини вирішено стягувати з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання дітей: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] в розмірі 1/3 частки його заробітку (доходу), але не менше ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно починаючи з дня подачі позовної заяви і до досягнення дітьми повноліття та по 500 грн. 00 коп. на утримання відповідача, як дружини. 24.09.2013 року [PERSON] був звільнений з посади менеджера з постачання лісоматеріалів ТОВ "ОДЕК", що підтверджено відповідним записом в трудовій книжці позивача та свідчить про погіршення його матеріального стану. Відповідно до вимог ст.192 Сімейного кодексу України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Враховуючи, що посилання позивача на погіршення його матеріального стану знайшли своє підтвердження доказами, суд вважає за необхідне зменшити розмір аліментів, що стягуються з позивача на користь відповідача на утримання дітей: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. Поряд з цим, приймаючи до уваги, що чинним законодавством не передбачено скасування аліментів, суд вважає за необхідне відмовити в задоволенні позовної вимоги щодо скасування призначених, рішенням Рівненського районного суду Рівненської області від 26.06.2012 року, аліменти на утримання відповідача, як дружини. На підставі ст. 192 ЦК України,

Outcome: dismissed
Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-09 00:00:00

Позивач звернулась в суд з позовом до відповідача про визнання таким, що втратив право користування кімнатою [ADDRESS] (далі - кімната). В обґрунтування позову вказує, що кімната у гуртожитку надана для проживання позивачу та членам її сім`ї, до складу якої входив відповідач, проте з 15.12.2017р. шлюб між сторонами розірвано, більше трьох років відповідач не проживає у кімнаті, речей відповідача у кімнаті немає, перешкод для користування кімнатою позивач не чинить, у зв`язку із цим позивач вважає відповідача таким, що втратив право користування вказаним житлом. Правовими підставами зазначає ст.ст.71,72 Житлового кодексу Української РСР. Належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи позивач, треті особи [PERSON] , [PERSON] та представник третьої особи Виконавчого комітету Вараської міської ради в судове засідання повторно не з"явились, про відкладення справи не клопотали. Від позивача 30.04.2020р. надійшла заява, в якій вона просила провести розгляд справи без її участі. 20.05.2020р. від третьої особи, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору - Виконавчого комітету Вараської міської ради надійшла заява про розгляд справи без участі представника. Відповідач в судове засідання повторно не з`явився, хоча був належним чином повідомлений про дату, час і місце розгляду справи через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, про причини неявки не повідомляв, заяви про відкладення судового засідання не подав. Відзиву відповідач також не подав. У зв"язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється, у відповідності із ч.2 ст.247 ЦПК. Дослідивши та оцінивши у сукупності наявні в справі докази,

Outcome: dismissed
Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-09 00:00:00

Позивач звернулась в суд з позовом до відповідача про стягнення аліментів на утримання дитини до 23 років, яка продовжує навчання. Позов обґрунтовує тим, що перебувала в зареєстрованому шлюбі з відповідачем з 31.08.1991 року, який розірвано 10.07.2012 року. Від шлюбу вони мають сина [PERSON], [INFO], який на даний час проживає з нею і навчається в Кіровоградському Державному педагогічному університеті ім. В. Винниченка на 2-ому курсі факультету історії та права. Відповідач жодної допомоги на утримання сина не надає, посилаючись на вимоги діючого законодавства. Просила стягнути з відповідача на свою користь аліменти на утримання сина в розмірі 1/4 частини всіх видів його заробітку (доходу) до досягнення сином 23 років. В судовому засіданні позивачка та її представник позовні вимоги підтримали посилаючись на обставини, викладені в позові та просили позов задовольнити. Відповідач та його представник в судовому засіданні позов не визнали. Відповідач пояснив, що близько трьох тижнів син проживає з ним у найманій квартирі та знаходиться на його утриманні. Позивачка жодної допомоги на утримання сина не надає, а тому її позов є безпідставним, просили відмовити в його задоволенні. Судом в якості третьої особи без самостійних вимог на стороні відповідача залучений син сторін - [PERSON], який пояснив суду, що дійсно з двадцятих чисел вересня проживає разом з батьком, ніяких відносин з матір»ю не підтримує, його утримання забезпечує батько і він має дуже негативне відношення до даного позову. Суд, заслухавши пояснення сторін та їх представників. пояснення третьої особи та дослідивши матеріали справи, встановив такі факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що дійсно сторони перебували в зареєстрованому шлюбі з 31.08.1991 року, який за їх спільними заявами розірвано Ленінським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Кіровоградського міського управління юстиції 10.07.2012 року. Від шлюбу сторони мають сина [PERSON], [INFO], який на даний час навчається в Кіровоградському Державному педагогічному університеті ім. В. Винниченка на 2-ому курсі факультету історії та права державної форми навчання до 30.06.2017 року, що підтверджується довідкою даного навчального закладу від 17.09.2014 року № 1364. Відповідно до ч. 1 ст.199 Сімейного Кодексу України якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв"язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов"язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу, а ч.3 вказаної статті передбачено, що право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання. Судом встановлено, що на даний час син сторін отримує стипендію, проживає разом з батьком, що підтверджується довідкою квартального комітету № 23 від 04.10.2014 року вих. № 432 та поясненнями сторін в судовому засіданні, а тому при наявності таких обставин, у суду відсутні підстави для задоволення позову [PERSON] На підставі викладеного і ст. 199 Сімейного Кодексу України,

Outcome: dismissed
Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-23 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовною заявою до [PERSON] про визнання права на проживання і вселення в квартиру [ADDRESS]. Мотивує свої вимоги тим, що вона була членом сім'ї власника квартири, а тому має право на проживання в спірній квартирі. Ухвалою суду від 15 квітня 2014 року до участі у справі в якості другого відповідача притягнуто [PERSON]. В судовому засіданні позивач підтримала позовні вимоги. Просить вселити її в спірну квартиру і визнати за нею право на проживання в якості колишнього члена сім'ї власника квартири. Заявила, що спірна квартира є її власністю, в зв'язку з тим, що вона перебувала в шлюбі з власником квартири. Відповідачка [PERSON], яка дії на підставі довіреності і від імені відповідача [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнала. Пояснила, що ніякого відношення до квартири позивачка не має, квартира належить на праві власності її сину - відповідачу по справі [PERSON]. Відповідачка заявила, що позивачка більше 10 років проживає в р. Молова, де має у власності два будинка. Вислухавши сторони, вивчивши письмові матеріали справи суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню. Як зазначено в довідці від 18.03.2014 року позивачка дійсно з 30 липня 2002 року зареєстрована в спірній квартирі в якості члена сім'ї власника квартири [PERSON] (а.с. 3). Згідно до положень ст.150 ЖК України, громадяни, які мають в приватній власності будинок, квартиру, користуються ними для особистого мешкання і мешкання членів їх сімей, мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закласти, укладати інші не заборонені законом договори. В судовому засіданні встановлено, що 23 серпня 2002 року [PERSON] продав спірну квартиру відповідачу по справі [PERSON]. Договір купівлі-продажу посвідчений державним нотаріусом Южноукраїнської державної нотаріальної контори Миколаївської області 23.08.2002 року. Відповідно до даних КП "Бюро технічної інвентаризації м. Южноукраїнська" право власності на квартиру [ADDRESS] зареєстровано за [PERSON]. Таким чином, в судовому засіданні встановлено, що ще в 2002 році колишній чоловік позивачки розпорядився належною йому спірною квартирою і на день розгляду справи власником квартири є [PERSON], членом сім'ї якого позивачка не являється. Той факт, що позивачка зареєстрована в спірній квартирі, за умови зміни власника квартири, не є підставою для визнання за нею права на проживання і вселення в квартиру до сторонньої особи. Посилання позивачки на ст. 156 ЖК України, як на підставу своїх вимог, є хибним, оскільки вона не є членом сім'ї [PERSON] - власника квартири [ADDRESS]. В рішенні Южноукраїнського міського суду від 19 грудня 2003 року, яким позивачці було відмовлено в позові про вселення в спірну квартиру, зазначено про необхідність позивачці оспорити приватизацію і продаж квартири її власником [PERSON], проте [PERSON] не вчинила ніяких дій направлених на захист її прав. Таким, чином, на день розгляду справи не має підстав для задоволення позовних вимог.

Outcome: dismissed
Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-01 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом до [PERSON] про стягнення додаткових витрат на дитину. Позовні вимоги мотивувала тим, що перебувала з відповідачем в шлюбі, від якого мають неповнолітню доньку [PERSON], [INFO]. Донька проживає з нею та перебуває на її утриманні. Згідно з рішенням Уманського міського суду від 25.12.2000 року, відповідач сплачує аліменти на її користь на утримання доньки в розмірі ? частини заробітку щомісячно до її повноліття. [PERSON] навчається на денній комерційній формі навчання за спеціальністю «Дошкільна освіта. Англійська мова» в Уманському гуманітарно-педагогічному коледжі ім. Т.Г.Шевченка. Вартість навчання складає 4900,00 грн. на рік. За навчання доньки на 1 та 2 курсі було сплачено 7500 грн. Строк навчання у зазначеному навчальному закладі становить 4 роки. Вважає, що відповідач зобов'язаний приймати участь у витратах, пов'язаних з навчанням їхньої доньки. Просить стягнути з відповідача на її користь додаткові витрати на навчання донько [PERSON] в розмірі 9800 грн. Позивач та її представник в судовому засіданні позовні вимоги підтримали у повному обсязі, просять позов задовольнити. Відповідач у судовому засіданні позовні вимоги [PERSON] не визнав. Посилаючись на те, що згідно з рішенням суду вже сплачує аліменти на утримання доньки до її повноліття. Крім того, додатково матеріально допомагає доньці, і вважає розмір допомоги що надає на утримання доньки достатнім для утримання останньої. Просить відмовити в задоволенні позову. Заслухавши пояснення учасників процесу, вивчивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов'язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Позивач у своєму позові посилається на те що оплата за навчання доньки - [PERSON] в Уманському гуманітарно-педагогічному коледжі ім. Т.Г.Шевченка є додатковими витратами в розумінні нормативних положень статті 185 СК України. Однак суд вважає, що ч. 1 ст. 185 СК України визначено, що такі витрати повинні бути викликаним саме особливими обставинами. Тому оплата навчання дитини в Уманському гуманітарно-педагогічному коледжі ім. Т.Г.Шевченка після закінчення школи не може розцінюватись як додаткові витрати, викликані особливими обставинами. Крім того, встановлено, що згідно з рішенням Уманського міського суду від 25.12.2000 року, [PERSON] на користь позивачки сплачує аліменти на утримання доньки [PERSON], [INFO] в розмірі ? частини всіх вдів заробітку щомісячно, але не менше ? частини неоподатковуваного мінімуму на одну дитину, починаючи з 13.12.2000 року до її повноліття. Враховуючи зазначене, позовні вимоги є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню. На підставі викладеного, ст.ст.185, 192 Сімейного Кодексу України, Закону України "Про виконавче провадження" та

Outcome: dismissed
Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-19 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом до відповідача про стягнення аліментів, посилаючись на те, що позивач є батьком відповідача, на теперішній час він є пенсіонером за віком, розмір його пенсії є недостатнім для повноцінного харчування , та не забезпечує йому мінімальний прожитковий мінімум. Його син є людиною забезпеченою , працює адвокатом ,але ніякої допомоги мені не надає . Єдиним джерелом його доходу є пенсія в розмірі 1972 грн. У зв'язку з чим просить стягнути аліменти на його користь. Позивач та його представник наполягав на задоволенні позовної заяви з підстав викладених в позовній заяві, пояснивши, що джерелом його доходу є пенсія в розмірі 1972 грн., також він працює однак у зв'язку з скороченням його будуть звільняти. Відповідач заперечує на задоволенні позовної заяви вказавши, що дохід позивача є достатнім для нормального існування. Суд вислухав позивача його представника, відповідача, дослідив письмові матеріали справи, вважає, що у задоволенні позову необхідно відмовити з наступних підстав. Судом встановлено, що позивач є батьком відповідача, на теперішній час він є пенсіонером за віком, розмір його пенсії становить 1972 грн. (а.с. 3-6) Крім того, згідно повідомлення Державного навчального закладу «Запорізький будівельний коледж» [PERSON] працює на посаді механіка коледжу. Відповідно до ст.202 СК України встановлено, що повнолітні дочка, син зобов'язані утримувати батьків, які є непрацездатними та потребують матеріальної допомоги. Згідно з ч. 1 ст. 204 СК України дочка, син можуть бути звільненні судом від обов'язку утримувати матір, батька та обов'язку брати участь у додаткових витратах, якщо буде встановлено, що мати, батько ухилялися від виконання своїх батьківських обов'язків. Отже, позивачем не було доведена необхідність надання йому матеріальної допомоги, яка визначається в залежності від матеріального становища батьків. До уваги при цьому приймається, зокрема: отримання батьками пенсії, державних пільг, субсидій. Сам факт непрацездатності батьків не зумовлює виникнення у дітей обов'язку надання їм утримання, бо стан непрацездатності має супроводжуватися необхідністю отримувати сторонню матеріальну допомогу. Свідченням такої потреби є отримання матір'ю чи батьком доходів, які є меншими за прожитковий мінімум. Згідно діючого законодавства, держава забезпечує необхідним утриманням непрацездатних осіб - пенсією за віком, пенсією з інвалідності, державною допомогою тощо. Тому суд при постановленні рішення має зважати на розмір такого державного утримання і ставити його у залежність із прожитковим мінімумом. Позивач отримує дохід більший ніж встановлений Законом України "Про Державний бюджет України на 2014 рік" суми прожиткового мінімуму. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed
Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-23 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом до Житлово-будівельного кооперативу "Молодіжний-10", в якому просила визнати проведені 14.04.2013 року загальні збори кооперативу ЖБК «Молодіжний-10» і вибори нового правління недійсними посилаючись на той факт, що вищевказані вибори проведені з грубим порушенням чинного законодавства та статуту ЖБК, і не можуть вважатися дійсними, а правління правомочним, а відтак змушена звертатись до суду з вказаним позовом . У судовому засіданні позивач та її представник - [PERSON] позовні вимоги підтримали у повному обсязі, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві. Представник відповідача - Бразинська-Колпакова О.О. у судовому засіданні проти задоволення заявлених вимог заперечувала, посилаючись на їх необґрунтованість, просила у їх задоволенні відмовити в повному обсязі, посилаючись на той факт, що 14.04.2014 року загальні збори відбулись без будь-яких порушень, а голова правління загалом обиралась не на загальних зборах, а в інший день на зборах правління ЖБК «Молодіжний-10». Суд,

Outcome: dismissed
Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-28 00:00:00

Позивач звернулась із позовом до [PERSON], [PERSON] про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням - квартирою [ADDRESS] у зв'язку з відсутністю останніх в ній з 2012 року без поважних причин. Позивач повідомлений про час та місце розгляду справи у встановленому законом порядку в судове засідання не з'явився, причини неявки суду невідомі. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив задовольнити. Відповідачі повідомлені про час та місце розгляду справи у встановленому законом порядку в судове засідання не з'явилися, причини неявки суду невідомі. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є не обґрунтованими та не підлягають задоволенню з огляду на наступне. Судом встановлено, що позивач [PERSON] є квартиронаймачем квартири [ADDRESS]. Виконавчим комітетом Чернігівської міської ради було видано ордер № 169 серії Д на квартиру [ADDRESS] на ім'я [PERSON] (а.с. 5). Відповідачі [PERSON] та [PERSON] являються донькою та колишньою дружиною [PERSON]. Відповідно до копії довідки про склад сім'ї в квартирі [ADDRESS] [PERSON] значиться таким, що знятий з місця реєстрації 11.09.2014 року. [PERSON] та [PERSON] зняті з реєстрації за адресою [ADDRESS] з 11.06.2013 року (а.с. 4, 6, 12-13). Відповідно до копії витягу з рішення виконавчого комітету Чернігівської міської ради від 26.08.2014 року № 152 [PERSON] дозволено відкрити особовий рахунок на квартиру [ADDRESS]. Відповідно до копії довідки КП «ЖЕК -13» від 15.09.2014 року № 1758 [PERSON] зареєстрований за адресою [ADDRESS] (а.с. 8). Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до ст.. 72 ЖК України, визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Визнання особи такою, що втратила право на користуання житловим приміщенням є підставою, відповідно до ч. 1 ст. 7 ЗУ " Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" для зняття з реєстрації місця проживання особи. Оскільки [PERSON] та [PERSON] добровільно знялися з реєстрації в квартирі [ADDRESS] 11.06.2012 року, у зазначеній квартирі не проживають і не зареєстровані у задоволенні позову слід відмовити.

Outcome: dismissed
Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-25 00:00:00

Позивач звернулася в Костопільський районний суд з позовом до відповідача, в якому просить визнати за нею право власності на 1/2 житлового будинку [ADDRESS] . В обгрунтування заявлених позовних вимог покликається на обставини, викладені у позовній заяві. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] позовні вимоги підтримав повністю та по аналогічних мотивах. Просить позов задоволити. Відповідач [PERSON] позов визнав частково та пояснив, що на будинок відсутні правовстановлюючі документи, оскільки даний будинок перебудовано. . Суд, заслухавши пояснення сторін, з"ясувавши обставини та вивчивши матеріали справи, вважає, що позов не підлягає до задоволення. Як встановлено судом, [INFO] мати позивачки [PERSON] померла . Після її смерті відкрилася спадщина на 1/2 частину житлового будинку загальною площею 68,0 кв.м., який знаходиться за адресою [ADDRESS]. 14.06.2011 року [PERSON] скала заповіт, згідно якого позивачці [PERSON] заповідається 1/2 частина житлового з надвірними будівлями та земельна ділянка для обслуговування даного будинку. З договору - купівлі продажу від 05.08.2003 року вбачається що [PERSON] продала а [PERSON] та [PERSON], в рівних долях купили вищезазначений житловий будинок загальною площею 68,0 кв.м , технічний паспорт від 08.10.1999 року «погашено 16.04.2003 року». Крім того відповідач [PERSON] долучив до матеріалів справи копію технічного паспорта на житловий будинок [ADDRESS], де вбачається що загальна площа 84,9 кв.м., та житлова 48,3 кв.м. змінена. Постановою Верховного Суду України від 04.12.2013 року висловлено правову позицію (у справі № 6-130 цс13), у розумінні ч. 1 ст. 376 ЦК України самочинним будівництвом є не тільки новостворений об'єкт, а і об'єкт нерухомості, який виник в результаті реконструкції, капітального ремонту, перебудови, надбудови уже існуючого об'єкта, здійснених без одержаного дозволу місцевих органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування, розробленої та затвердженої в установленому порядку проектної документації, дозволу на виконання будівельних робіт, наданого органами архітектурно-будівельного контролю, оскільки в результаті таких дій об'єкт втрачає тотожність з тим, на який власником (власниками) отримано право власності. Об'єкти нерухомого майна, до складу яких входять самочинно збудовані (реконструйовані, переплановані) об'єкти не є об'єктами права власності (ч. 2 ст. 376 ЦК України), а тому не можуть бути предметом поділу (виділу) згідно із нормами ст. ст. 364, 367 ЦК України. За таких обставин суд вважає, що в задоволенні позову необхідно відмовити в зв"язку з необгрунтованістю заявлених вимог. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed