Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-22 00:00:00

В листопаді 2018 року Акціонерне товариство комерційний банк "Приватбанк" звернувся до суду з зазначеним позовом до [PERSON] про стягнення боргу кредитором спадкодавця в сумі 16128,19 гривень, посилаючись на те, що відповідно до укладеного договору № б/н від 27.02.2006 року [PERSON] отримав кредит у розмірі 15500,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, зі сплатою відсотків за користування кредитом згідно умов договору. Позивачеві стало відомо, що 20.06.2015 року позичальник помер. Позивачем 24.09.2015 року була направлена претензія кредитора до Ізюмської державної нотаріальної контори. 09.10.2015 року позивачем було отримано відповідь Ізюмської державної нотаріальної контори, в якій зазначалось, що спадкоємця померлого [PERSON], які звернулись із заявами про прийняття спадщини є [PERSON]. Згідно заяви [PERSON] існує спадкоємець за заповітом [PERSON]. Станом на дату смерті заборгованість позичальника перед банком за кредитним договором № б/н від 27.02.2006 року становить 16128,19 грн., яка складається з наступного: 14812,54 грн. - заборгованість за кредитом та 1315,65 грн. - заборгованість за відсотками, яку позивач просить стягнути з відповідача та судові витрати по справі. Представник позивача надав клопотання про розгляд справи без їх участі, та розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження за наявними у справі матеріалами. Частиною 5 статті 279 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін У судове засідання відповідач не зявилася, заяву із запереченням проти розгляду справи в порядку спрощеного провадження та відзиву на позов, у встановлений судом строк, не подала. Про причини неявки суд не повідомила, про час і місце розгляду справи повідомлена належним чином. У разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. (ч. 8 ст. 178 ЦПК України). Відповідно до частин 2-6 статті 19 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється за правилами, передбаченими цим Кодексом, серед іншого, у порядку позовного провадження (загального або спрощеного). З огляду на предмет позову, зокрема, те що дана справа є малозначною справою і ціна позову не перевищує пятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, яка підлягає розгляду за правилами спрощеного позовного провадження. Обставини справи, що згідно частини третьої статті 274 ЦПК України, мають значення для вирішення питання про можливість розгляду справи в порядку спрощеного провадження, також свідчать про наявність підстав для розгляду цієї справи в спрощеному порядку. Оскільки предметом позову є стягнення грошової суми, розмір якої не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб та характер спірних правовідносин та предмет доказування у справі не вимагають проведення судового засідання з повідомленням сторін для повного та всебічного встановлення обставин справи суд вважає за можливе розглянути справу в порядку спрощеного позовного. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, перевіривши матеріали справи, вважає, що в задоволенні позову слід відмовити з наступних підстав. Судом встановлено, що відповідно до укладеного договору № б/н від 27.02.2006 року [PERSON] отримав кредит у розмірі 15500,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, зі сплатою відсотків за користування кредитом згідно умов договору. Відповідно до ст.\~526\~ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та актів цивільного законодавства. Згідно ст.\~1054\~ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. 20 червня 2015 року [PERSON] помер, що підтверджено свідоцтвом про смерть [PERSON] І-ВЛ № 501770 (а.с.26). На час його смерті заборгованість [PERSON] за кредитним договором обрахована банком у розмірі 16128,19 грн., яка складається з: 14812,54 грн. - заборгованість за кредитом та 1315,65 грн. - заборгованість за відсотками (а.с.5-11). Кредитні правовідносини, які виникли між КБ «ПриватБанк» та [PERSON] допускають правонаступництво. У звязку з цим позивач в порядку ст.\~1281\~ЦК України в шестимісячний строк з дня відкриття спадщини звернувся до нотаріальної контори з претензією кредитора до спадкоємців [PERSON] від 18.09.2015 року за вих.№SAMDN20000005933439, у якій повідомив про заборгованість спадкодавця у розмірі 16628,19 грн. (а.с.30). До нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини звернулась донька померлого [PERSON], свідоцтво про право на спадщину не видавалось, що підтверджується інформацією Ізюмської державної нотаріальної контори від 30.09.2015 року № 2730/02-14. (а.с.31). Згідно ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом.( ст. 1217 ЦК України) Відповідно статті 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Спадкоємцями за заповітом можуть бути юридичні особи та інші учасники цивільних відносин (стаття 2 цього Кодексу). (ст. 1222 ЦК України) Згідно ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Право на заповіт має фізична особа з повною цивільною дієздатністю. Право на заповіт здійснюється особисто. Вчинення заповіту через представника не допускається. Заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин. Заповідач може без зазначення причин позбавити права на спадкування будь-яку особу з числа спадкоємців за законом. У цьому разі ця особа не може одержати право на спадкування. Заповідач має право охопити заповітом права та обов'язки, які йому належать на момент складення заповіту, а також ті права та обов'язки, які можуть йому належати у майбутньому. Заповідач має право скласти заповіт щодо усієї спадщини або її частини. Якщо заповідач розподілив між спадкоємцями у заповіті лише свої права, до спадкоємців, яких він призначив, переходить та частина його обов'язків, що є пропорційною до одержаних ними прав. Чинність заповіту щодо складу спадщини встановлюється на момент відкриття спадщини. Позивач вказує, що згідно заяви [PERSON] існує спадкоємець за заповітом [PERSON]. Однак предявляючи позов до суду, позивачем не надано інформації та відповідних доказів, щодо наявності або відсутності чинного заповіту після смерті [PERSON], який помер 20.06.2015 року. Відповідно до ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Таким чином суд позбавлений можливості встановити коло спадкоємців за законом чи заповітом. За відомостями відділу державної реєстрації виконавчого комітету Ізюмської міської ради Харківської області від 12.11.2018 р. № 1776 відповідач [PERSON] зареєстрована в [INFO]. (а.с.39). Відповідно до ч. 3 ст.\~1268\~ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Відомостей про те, що [PERSON] в установленому законом порядку прийняла спадщину позивачем не надано. Згідно ч. 1 ст.\~1282\~ЦК України спадкоємці зобов'язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов'язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині. Вимоги кредитора спадкоємці зобов'язані задовольнити шляхом одноразового платежу, якщо домовленістю між спадкоємцями та кредитором інше не встановлено. У разі відмови від одноразового платежу суд за позовом кредитора накладає стягнення на майно, яке було передане спадкоємцям у натурі. Доказів, з яких би вбачалась інформація про наявність будь-якого спадкового майна, яке після смерті [PERSON] ввійшло до спадкової маси, його вартості, чи перевищує вона розмір боргу, про стягнення якого заявляє кредитор, сторонами суду надано не було. Відповідно до ст.\~12\~ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною 1 ст.\~13\~ЦПК України також передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Вирішуючи справу на підставі доказів, долучених до справи, застосовуючи положення ст.\~13\~ЦПК України про диспозитивність цивільного судочинства, який підлягає до застосуванню по цій справі, враховуючи, що позивачем не надано належних та допустимих доказів, суд приходить до висновку, що в задоволенні позовних вимог АТ КБ «ПриватБанк» необхідно відмовити за їх недоведеністю. За відсутності таких доказів позивач не виконав передбачені у ст. ст. 12, 81\~ЦПК України процесуальні обовязки щодо доведення своїх вимог. У звязку з відмовою в задоволенні позову не підлягають відшкодуванню позивачу понесені ним судові витрати. На підставі наведеного та

Outcome: dismissed