Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-21 00:00:00

Рішенням Валківського районного суду Харківської області від 11.06.2019 року в задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю «ЛАН-ВСП» до [PERSON] , Товариства з обмеженою відповідальністю «Агрокомплекс заповіт» про визнання недійсним договору оренди землі №б/н від 24.04.2017 року, укладеного між [PERSON] та Товариством з обмеженою відповідальністю «Агрокомплекс Заповіт» на земельну ділянку площею 7,3545 га, кадастровий номер 6321287000:03:000:0148, зареєстрований 25.04.2017 року державним реєстратором Валківської державної районної адміністрації Харківської області Шевченко О.В. та скасування його державної реєстрації відмовлено. Ухвалою Харківського апеляційного суду від 03.09.2019 року цивільну справу повернуто до Валківського районного суду Харківської області для вирішення питання про ухвалення додаткового рішення та належного оформлення. В судовому засіданні представник позивача Журков В .І. вважав необхідним вирішити питання про ухвалення додаткового рішення, оскільки сторони надавали пояснення та докази щодо збільшених позовних вимог, але висновки суду відсутні. Інші сторони, будучи належним чином повідомленими, не з`явилися, що не є перешкодою у відповідності до положень ч.4 ст.270 ЦПК України для ухвалення додаткового рішення. Перевіривши матеріали цивільної справи № 615/1101/17, суд прийшов до наступного висновку. Згідно ч.1 ст.269 ЦПК України суд може з власної ініціативи або за заявою учасників справи виправити допущенні в рішенні чи ухвалі описки чи арифметичні помилки. Відповідно до вимог ч.1 ст.270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо: 1) стосовно певної позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення; 2) суд, вирішивши питання про право, не зазначив точної грошової суми, присудженої до стягнення, або майно, яке підлягає передачі, або дії, що треба виконати; 3) судом не вирішено питання про судові витрати; 4) суд не допустив негайного виконання рішення у випадках, встановлених статтею 430 цього Кодексу. Матеріали справи свідчать про те, що у вступній частині рішення зазначено предметом позовних вимог «розірвання договору оренди землі». Проте, в заяві про збільшення позовних вимог ТОВ «ЛАН-ВСП» просило, визнати недійсним договір оренди землі від 24.04.2017 року та скасувати його державну реєстрацію, визнати договір оренди землі від 23.07.2005 року поновленим на умовах додаткової угоди укладеної від 10.01.2015 року. З урахуванням викладеного, суд вважає необхідним виправити описку в рішенні суду та вважати вірним зазначення у вступній частині рішення предмету позовних вимог: розірвання договору оренди землі, визнання договору оренди землі поновленим. Крім того, наявні підстави для ухвалення додаткового рішення, оскільки ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «ЛАН-ВСП» не вирішено питання стосовно вимоги позивача про визнання поновленим договору оренди землі від 23.07.2005 року. Хоча у мотивувальній частині рішення міститься вказівка щодо вимог про порушення переважного права позивача, проте в резолютивній частині рішення висновки суду щодо вказаної вимоги відсутні. За змістом ст.ст.18,20 ЗУ "Про оренду землі"договір оренди землі набирає чинності після його державної реєстрації. Укладений договір оренди землі підлягає державній реєстрації. Державна реєстрація договорів оренди землі проводиться у порядку, встановленому законом. Отже, строк дії договору оренди землі, умовами якого передбачено, що відлік строку оренди настає з моменту державної реєстрації цього договору, починається після набрання ним чинності, а не з моменту його укладення. Набрання договором чинності є моментом у часі, коли починають діяти права та обов`язки за договором, тобто коли договір (як підстава виникнення правовідносин та письмова форма, в якій зафіксовані умови договору) породжує правовідносини, на виникнення яких було спрямоване волевиявлення сторін. Аналогічний правовий висновок міститься у постанові Верховного Суду України від 27.04.2017 року у справі № 6-422цс17. Ч.1ст.31 ЗУ «Про оренду землі» передбачає, що договір оренди землі припиняється в разі закінчення строку, на який його було укладено. Пунктом 37 Договору передбачено, що дія договору припиняється у разі закінчення строку, на який його було укладено. Ч.4 ст.124 ЗК України передбачено, що передача в оренду земельних ділянок, які перебувають у власності громадян і юридичних осіб, здійснюється за договором оренди між власником земельної ділянки і орендарем. Як вбачається з додаткової угоди від 10.01.2015 року до договору оренди землі від 23.07.2005 року, укладеного між [PERSON] (орендодавець) та ТОВ «ЛАН-ВСП» (орендар), сторони домовились внести в договір оренди землі зміни. Зокрема, в п.3 сторони прийшли до згоди продовжити дію договору на 10 років з моменту підписання даної додаткової угоди сторонами та її державної реєстрації. В п.4 також зазначено, що ця додаткова угода є невід`ємною частиною вищевказаного договору і набирає чинності з моменту її підписання сторонами та державної реєстрації. У відповідності до ЗУ «Про оренду землі» додаткова угода укладена в межах дії договору оренди земельної ділянки, проте враховуючи, що її державна реєстрація не здійснювалася, про що свідчить відсутність відмітки на додатковій угоді та відомості в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, строк дії договору оренди земельної ділянки закінчився 31.01.2016 року. Доводи представника позивача про те, що протягом 2016-2017 років позивач користувався спірною земельною ділянкою, сплачуючи відповідачу [PERSON] орендну плату, за відсутності належних та допустимих доказів сплати за 2017 рік, не можуть бути прийняті до уваги, оскільки орендна плата, якщо і виплачувалась у 2016 році - за фактичне користування майном. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed