Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-01 00:00:00

Позивач Акціонерне товариства «Перший український міжнародний банк» звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором на загальну суму 128 000 гривень та витрат по сплаті судового збору в розмірі 1921 гривень. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що між ПАТ «Банк Ренесанс Капітал» та відповідачем 16 листопада 2012 року укладено кредитний договір №GP-3892020, на підставі якого видано кредит у розмірі 57 361,80 грн. 19 липня 2016 року ПАТ «Банк Ренесанс Капітал» припинилося шляхом приєднання до ПАТ «ПУМБ», яке є правонаступником усіх прав та зобов`язань ПАТ «Банк Ренесанс Капітал». Однак, відповідач свої кредитні зобов`язання належним чином не виконує довготривалий час, внаслідок чого станом на 23 липня 2019 року утворився борг у розмірі 128 000 грн., з яких: 26131,67 грн. заборгованість за кредитом, 3387,08 грн. заборгованість за процентами, 22335,58 грн. заборгованість за комісією, 76145,67 - штрафні санкції. Просить позов задовольнити в повному обсязі. Ухвалою Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 27.08.2019 по вказаній справі було відкрито провадження та призначено судове засідання для розгляду справи по суті в порядку спрощеного позовного провадження. У судове засідання представник позивача АТ «Перший Український Міжнародний Банк» не з`явився, просив розглянути справу у його відсутність, позовні вимоги просив задовольнити в повному обсязі (арк.с.103). Відповідач [PERSON] та його представник - адвокат Топчийов Є.В., будучи належним чином повідомленими про дату, час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явилися, представник відповідача надав суду заяву, якою просив слухати справу за їх відсутності, а також врахувати заяву від 12.09.2019 року про застосування строку позовної давності, в якій зазначив, що [PERSON] виконував взяті на себе зобов`язання у повному обсязі сплативши приблизно 44 000 гривень, останній платіж був зроблений 12.03.2014 році. Після того, як почалися бойові дії і був введений Закон України № 1669-7 «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» від 02.09.2014 року, Банк закрив свою філію на території України і [PERSON] не зміг в строк погасити взяті на себе зобов`язання. Договір з банком укладався з терміном дії з 16.11.2012 року до 19.11.2016 року. З цієї дати припиняються всі нарахування по відсоткам. Право у позивача настало з початку з наступного місяця, коли [PERSON] останній раз сплатив суму за кредитним Договором, тобто з 10.04.2014 року (останній платіж 12.03.2014 року). Саме з цієї дати починається відрахування строку позовної заяви для кожної окремої щомісячної вимоги. У зв`язку з тим, що позов поданий до суду 23.07.2019 року, то період за який може позивач звернутися на дату звернення до суду починається з 24.07.2016 року по 19.11.2016 року (останній день дії договору). Відносно того, що [PERSON] перервав строки позовної давності, слід врахувати, що ці всі платежі за період з 19.04.2019 року по серпень 2019 року зроблені в примусовому порядку на підставі виконавчого нотаріального напису (реєстраційний номер № 6245) від 13.03.2019 року вчинений приватним нотаріусом Хара Наталією Станіславівною, ліцензія 6685, про стягнення з [PERSON] на користь Публічного акціонерного товариства "ПУМБ" заборгованість в розмірі 57 861,45 грн. Ці всі відрахування з заробітної плати на погашення заборгованості за кредитним договором № GР - 3892020 від 16.11.2012 року зроблені незаконно на підставі виконавчого нотаріального напису, який згідно заочного рішення Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 15.07.2019 року по справі № 219/4725/19, провадження №2/219/1834/2019, яке набуло законної сили 15.08.2019 року, визнаний таким, що не підлягає виконанню. На підставі цього рішення у [PERSON] , після закриття виконавчого провадження відкритого приватним виконавцем (ВП №5875695), та отримання довідки про стягнення певної суми, з`являється право на звернення до суду про поворот виконання. Сума, яка в цей період була примусово стягнута становить приблизно 10 000 гривень. Зазначає, що також з [PERSON] штрафні санкції у розмірі 76145,67 гривень, нарахування яких вважає незаконними, так як позивач знав, де відповідач мешкає та зареєстрований і це місто входить до переліку міст у якому поширюється Закон України «Про АТО», який з 14.04.2014 року заборонив банкам нарахування штрафних санкцій, пені тощо. Заборона нарахування передбачено ст.2 Закону України №1669-7 «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» від 02.09.2014 року. Тобто у вимозі позивача в цій частині повинно бути відмовлено, а також, якщо це б і відбулося, то [PERSON] подав би заяву про застосування строків спеціальної позовної давності, так як на такі правовідносини розповсюджується строк позовної давності в один рік, який на час звернення до суду і сплинув. Отже, є підстави для застосування строків позовної давності (арк.с.84-85). На підставі ч. 2 ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України, у зв`язку з неявкою учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, дійшов висновку, що у задоволенні позовних слід відмовити з наступних підстав. З матеріалів справи вбачається, що 16.11.2012 року ПАТ «Банк Ренесанс Капітал» і [PERSON] підписали пропозицію укласти договір (оферта) № GP - 3892020, згідно якого банк надає останньому кошти у розмірі 57 361,80 грн. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана пропозиція укласти договір (оферта) разом з умовами надання кредиту фізичним особам складає між нею і Банком договір, про що свідчить підпис відповідача у пропозиції та на умовах кредитування (арк.с.7-10). ПАТ Банк «Ренесанс Капітал» свої зобов`язання за договором виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачу кредит у розмірі, встановленому договором. Відповідно до статуту ПАТ «Перший Український міжнародний банк» є правонаступником усіх прав та зобов`язань ПАТ Банк «Ренесанс Капітал» (а.с.40-75). 19 липня 2016 року ПАТ «Банк Ренесанс Капітал» припинилося шляхом приєднання до ПАТ «ПУМБ», що підтверджується витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань №1004722274 (а.с.21-39). У зв`язку з невиконанням відповідачем своїх зобов`язань за кредитним договором 23.01.2019 року банк направив письмову вимогу (повідомлення) [PERSON] за адресою його місця проживання з проханням погасити наявну заборгованість (арк.с.11). Згідно довідки про стан та історію заборгованості [PERSON] заборгованість за договором (оферта) №GP - 3892020 станом на 23.07.2019 року становить 128 000 грн., з яких: 26131,67 грн. - заборгованість за кредитом, 3387,08 грн. - заборгованість за процентами, 22335,58 грн. - заборгованість за комісією, 76145,67 грн. - штрафні санкції (арк.с.14-20). Відповідно до п. 1 ст. 104 ЦК України юридична особа припиняється в результаті реорганізації (злиття, приєднання, поділу, перетворення) або ліквідації. У разі реорганізації юридичних осіб майно, права та обов`язки переходять до правонаступників. У статуті ПАТ «ПУМБ», затвердженому позачерговими загальними зборами акціонерів, зазначено, що позивач є правонаступником всіх прав та зобов`язань ПАТ «Банк Ренесанс Капітал». Відповідно до частини другої статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав і обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини. Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. На підтвердження укладення кредитного договору між ПАТ «Банк Ренесанс капітал», правонаступником якого є позивач, та відповідачем [PERSON] від 16.11.2012 року подані не засвідчені копії Пропозиції укласти Договір карткового рахунку та договір страхування (оферта) від 16.11.2012 року та Загальні умови договорів кредитування, відкриття та ведення рахунків, підписані від імені [PERSON] 16.11.2012 року. Відповідно до ч.1-2 ст. 95 ЦПК України, письмовими доказами є документи, які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору. Письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії. Таким чином, процесуальним законодавством встановлено вимоги, за умови дотримання яких докази є допустимими, при цьому обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. За змістом ч.1 ст. 78 ЦПК України, суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Зважаючи на те, що копії Пропозиції укласти Договір карткового рахунку та договір страхування (оферта) від 16.11.2012 року та Загальних умов договорів кредитування, відкриття та ведення рахунків, підписаних від імені [PERSON] 16.11.2012 року не завірені належним чином, суд на підставі ч.1 ст. 78 ЦПК України, не бере їх до уваги, як такі, що подані з порушенням вимог ч.2 ст. 95 ЦПК України. До того ж, в обставинах викладених у позовній заяві, позивач стверджує про видачу кредиту [PERSON] у сумі 57 361,80 грн. на підставі кредитного договору № GP-3892020. Проте до суду не подано такого договору або будь-якого іншого документу від 16.11.2012 року, що підтверджували б укладення договору з [PERSON] . Крім того, на підтвердження обставин нарахування простроченої заборгованості за кредитом у сумі 26131,67 грн., заборгованості за процентами 3387,08 грн., заборгованості за комісією 22335,58 грн., та штрафних санкцій 76145,67 грн., до суду подана виписка з рахунка [PERSON] . Однак, суд не може прийняти вказану виписку, як належний і допустимий доказ існуючої у відповідача заборгованості, оскільки, дана виписка не містить підтвердження руху коштів по картковому рахунку із зазначенням суми заборгованості за кредитним договором, і, до того ж, не є відповідним розрахунком заборгованості та фінансовим документом на підтвердження розрахунків між банками та відповідачем. Крім того, надана позивачем довідка про стан та історію заборгованості [PERSON] не може слугувати підтвердженням існування боргу, оскільки не є первинним документом, так як не відповідає вимогам ст.9 Закону України «Про бухгалтерський олік та фінансову звітність в Україні», а саме: не зазначено посади осіб, відповідальних за здійснення такого розрахунку, відсутній особистий підпис та інші дані, які дають змогу ідентифікувати особу, що склала відповідну довідку. Суд також зазначає, що вищевказані документи, на які посилається банк як на підтвердження заборгованості [PERSON] суперечать один одному, оскільки містять різні суми вказаної заборгованості. Аналогічна позиція викладена Верховним Судом у постанові від 08.05.2018 у справі №315/353/17, де зазначено, що сам по собі розрахунок заборгованості, здійснений банком, за умови невизнання його розміру відповідачем, не може бути єдиним та безумовним доказом розміру наявної заборгованості за кредитним договором. У такому разі банк повинен надати суду належні докази на підтвердження розрахованої ним кредитної заборгованості, зокрема, виписку по картковому рахунку відповідача, дані про рух на ньому коштів тощо. У якості доказів Банком надано до суду копію письмової вимоги направленої [PERSON] щодо зобов`язання повернути борг. У підтвердження направлення відповідачу даної вимоги до суду було надано копію Списку згрупованих поштових відправлень № 930-1008 (а.с.12-13), яка сформована самим банком, без підпису, печатки, не містить штампів відділення поштового зв`язку про їх відправлення. Тобто такий документ не може бути визнаний доказом надіслання відповідної письмової вимоги відповідачу. Отже, суд не приймає до уваги дані докази, оскільки, боржник вважається належним чином повідомлений про вимогу щодо усунення порушень за кредитним договором в тому разі, коли банком не лише відправлено на адресу такого боржника листа про усунення порушень за кредитним договором, а й доведено факт його вручення адресату під розписку. Таким чином, суд вважає, що доказів на підтвердження укладення кредитного договору з позивачем, видачі кредиту позивачу та виникнення заборгованості за кредитним договором позивачем до суду не подано. Згідно з частиною першою статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Згідно з частиною другою статті 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Виходячи із наведеного, доводи позивача про те, що [PERSON] укладав кредитний договір, отримав кредит та у нього виникла заборгованість за кредитним договором, наданими доказами не підтвердилось. Згідно із п. 4 ст. 12 ЦПК України,кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Звертаючись до суду з позовом кожна особа має вчиняти кожну дію виважено та розсудливо, оцінюючи власні правові перспективи, виходячи з реалізації таких принципів цивільного судочинства як диспозитивності та змагальності цивільного процесу, надавши суду усі необхідні та достатні докази на обґрунтування власної правової позиції. Згідно зі ст. 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Системний аналіз ст.ст. 526, 527, 530 ЦК України визначає, що зобов`язання повинні виконуватися належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону. Згідно з частиною першою статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Згідно зі статтею 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 652 ЦК України встановлено, що зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно із частиною першою статті 653 та статтею 654 ЦК України у разі зміни договору зобов`язання сторін змінюються відповідно до змінених умов щодо предмета, місця, строків виконання тощо. Зміна або розірвання договору вчиняється в такій самій формі, що й договір, що змінюється або розривається. Згідно частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Крім того, згідно з ч. 1ст.104 ЦК України юридична особа припиняється в результаті реорганізації (злиття, приєднання, поділу, перетворення) або ліквідації. У разі реорганізації юридичних осіб майно, права та обов`язки переходять до правонаступників. У матеріалах справи відсутні будь-які докази про передання та приймання на баланс АТ«ПЕРШИЙ УКРАЇНСЬКИЙ МІЖНАРОДНИЙ БАНК» внаслідок приєднання ПАТ «Банк Ренесанс Капітал» заборгованості відповідача [PERSON] за кредитним договором, як між іншим і доказів надання відповідачу кредиту в сумі 57361,80 грн. Суд, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів, дійшов висновку, що позов задоволенню не підлягає за його необґрунтованістю та недоведеністю. Щодо застосування судом у даній справі позовної давності, як про це зазначає сторона відповідача, суд зазначає наступне. Судом встановлено, що останнє погашення заборгованості відповідачем мало місце 12 березня 2014 році, а позивач звернувся з даним позовом до суду лише 23 липня 2019 року. За змістом статей 256, 261, 267 ЦК України позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи. Тобто, перш ніж застосувати позовну давність, суд має з`ясувати та зазначити у судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. Якщо таке право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстави його необґрунтованості. Лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла, і про це зробила заяву інша сторона спору, суд відмовляє у позові через сплив позовної давності за відсутності поважних причин її пропуску, наведених позивачем. Такого висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 22 травня 2018 року у справі № 369/6892/15-ц ( провадження № 14-96цс18). Як вже зазначалось позивачем не було надано належні і допустимі докази на підтвердження факту укладення 16.11.2012 року між ПАТ «Банк Ренесанс Капітал» і відповідачем [PERSON] кредитного договору або договору карткового рахунку (банківських послуг), отримання платіжної картку та ПІН-код за кредитним договором, отримання відповідачем у кредит коштів та порушення відповідачем взятих на себе зобов`язань щодо повернення коштів. Як роз`яснено у п. 11 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року за № 14 «Про судове рішення у цивільній справі», установивши, що строк для звернення з позовом пропущено без поважної причини, суд у рішенні зазначає про відмову в позові з цих підстав, якщо про застосування позовної давності заявлено стороною у спорі, зробленою до ухвалення ним рішення. Ураховуючи вищевикладене, дослідивши та оцінивши докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню у зв`язку з тим, що позивачем не надано належних, допустимих, достовірних та достатніх доказів на підтвердження розміру заборгованості, яку просить стягнути. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed