Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-18 00:00:00

ПУБЛІЧНЕ АКЦІОНЕРНЕ ТОВАРИСТВО КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРИВАТБАНК» звернулось до Деснянського районного суду міста Києва з зазначеною позовною заявою, в якій просить стягнути на його користь з [PERSON] заборгованість за кредитним договором №б/н від 10.04.2008 року у розмірі 24447,00 грн., зазначивши, що відповідно до укладеного договору №б/н 10.04.2008 року [PERSON] отримала кредит у розмірі 3000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 24% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. [PERSON] підтвердила свою згоду, на те, що підписана заява разом з Умовами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою складає між сторонами Договір, що підтверджується підписом у заяві, сторони при цьому керувались ч. 1 ст. 634 ЦК України. Позивач також зазначив, що відповідно до п. 9.12 Умов та правил надання банківських послуг договір діє протягом 12 місяців з моменту підписання, якщо протягом цього терміну жодна зі сторін не проінформує іншу сторону про припинення дії Договору, він автоматично лонгується на такий же термін. Договором передбачений порядок та умови погашення кредиту, погашення заборгованості по кредиту, сплата нарахованих за період користування відсотків. Комісії за користування кредитом та інших витрат. Відповідач не надав своєчасно позивачу грошові кошти для погашення заборгованості за Кредитом, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов Договору, зобов'язання за даним договором не виконав, у зв'язку з зазначеними порушеннями зобов'язань за кредитним договором має заборгованість у розмірі 24447,00 грн., що відображено у Розрахунку заборгованості за договором. Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі. Відповідач у судовому засідання проти позовних вимог заперечувала у повному обсязі, звернувшись до суду з заявою про застосування строків позовної давності. Дослідивши та проаналізувавши докази, які містяться в матеріалах справи, заслухавши пояснення, суд на основі повно та всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог та заперечень, дійшов наступних висновків. Судом встановлено, що 10.04.2008 року між Закритим акціонерним товариством комерційний банк "ПРИВАТБАНК", найменування якого змінено на ПУБЛІЧНЕ АКЦІОНЕРНЕ ТОВАРИСТВО КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРИВАТБАНК» та [PERSON] було укладено договір про надання банківських послуг №б/н за умовами якого затверджений кредитний ліміт у сумі 3000,00 грн., базова процентна ставка за кредитом 2% на місяць на залишок заборгованості, щомісячна комісія 3,5%, щомісячний платіж 420,00 грн., з можливістю погашення заборгованості за кредитом шляхом внесення коштів на картку клієнтом або шляхом списання коштів з картки [NUMBER] (а.с. 7). Відповідно Заяви [PERSON] погодилася, що дана заява разом з Пам'яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами, становить між нею та позивачем Договір про надання банківських послуг, ознайомившись та погодившись з Умовами та Правилами надання банківських послуг, Тарифами банку, які були надані їй для ознайомлення у письмовому вигляді (а.с. 7-11). Відповідно до змісту заяви позивач зазначив, що відповідач повинен здійснювати щомісячні платежі в розмірі не менше 14% від суми затвердженого кредитного ліміту, що містять у собі оплату тіла кредиту, щомісячної комісії та базової процентної ставки за договором, що необхідно вносити не пізніше 25 числа місяця на номер картки, зазначеній у Анкеті (а.с. 7). Відповідно до статті 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Відповідно до розрахунку заборгованості за договором, станом на 14.10.2013 року у відповідача перед позивачем наявна заборгованість у розмірі 24447,00 грн., яка складається з: 3000,00 грн. заборгованості за кредитом; 12981,67 грн. заборгованості за процентами, в тому числі 17,9 грн. - несплачені проценти на поточну заборгованість та 12963,77 грн. - несплачених процентів на прострочену заборгованість; 105,00 грн. нарахованої комісії; 6720,00 грн. простроченої комісії; 1640,33 грн. заборгованості по судовим штрафам (а.с. 4-6). Судом об'єктивно встановлено, що між сторонами у справі на підставі укладеного кредитного договору виникли зобов'язання, за якими позивач надав відповідачеві послуги, а останній зобов'язався їх оплатити на визначених умовах та у відповідний строк. Проте, всупереч взятим на себе зобов'язанням по виплаті кредитних коштів у визначені договором строки, відповідач їх належним чином не виконав, у зв'язку з чим у відповідача перед позивачем виникла прострочена заборгованість. Відповідно до ст. 1054 ЦК за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, установлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1048 ЦК). Відповідно до ч. 1 ст. 634 ЦК України, договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Договір є обов'язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК). Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків (ч. 1 ст. 626 ЦК). Визначення поняття «зобов'язання» міститься у ч. 1 ст. 509 ЦК. Відповідно до цієї норми зобов'язання - це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Згідно з нормою ст. 526 ЦК зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обігу або інших вимог, що звичайно ставляться. У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов'язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (ст. 611 ЦК). Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК). Одним із видів порушення зобов'язання є прострочення - невиконання зобов'язання в обумовлений сторонами строк. При цьому в законодавстві визначаються різні поняття - як «строк дії договору», так і «строк (термін) виконання зобов'язання» (ст.ст. 530, 631 ЦК). Якщо в зобов'язанні встановлено строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк (термін). Як убачається з матеріалів справи, сторони встановили як строк дії договору - протягом 12 місяців з моменту підписання, якщо протягом цього терміну жодна зі сторін не проінформує іншу сторону про припинення дії Договору, він автоматично лонгується на такий же термін, так і строки виконання зобов'язань зі щомісячним погашенням платежів - щомісяця не пізніше 25 числа кожного календарного в розмірі не менше 14% від суми затвердженого кредитного ліміту, що містять у собі оплату тіла кредиту, щомісячної комісії та базової процентної ставки за договором. Наслідки прострочення позичальником повернення позики визначено у ст. 1050 ЦК. Якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 цього кодексу (ч. 2 ст. 1050 ЦК). Про правові наслідки порушення зобов'язання боржником йдеться також у ч. 1 ст. 611, ч.ч. 2- 4 ст. 612 ЦК, ч.ч. 1, 2 ст. 220 ГК, які передбачають відповідальність боржника. Як зазначалося вище, сторони встановили як строк дії договору відповідно п. 9.12. Умов та правил надання банківських послуг, так і відповідно Заяви, строки виконання зобов'язань щомісячними платежами, що містять у собі оплату тіла кредиту, щомісячної комісії та базової процентної ставки за договором, не пізніше 25 числа місяця, перший з яких у визначеній сумі в розмірі 420,00 грн. підлягав виконанню у строк не пізніше 25.04.2008. Таким чином, умовами договору погашення кредитної заборгованості та строки сплати чергових платежів визначено місяцями. Отже, поряд з установленням строку дії договору сторони встановили й строки виконання боржником окремих зобов'язань (внесення щомісячних платежів), що входять до змісту зобов'язання, яке виникло на основі договору. Строк виконання кожного щомісячного зобов'язання, згідно із ч. 3 ст. 254 ЦК, спливає у відповідне число останнього місяця строку. Перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язаний його початок (ст. 253 ЦК). Відповідно до ст. 256 ЦК позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інте ресу. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові (ч.4 ст.267 ЦК). Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у 3 роки (ст. 257 ЦК). Для окремих видів вимог законом встановлено спеціальну позовну давність. Зокрема, ч. 2 ст. 258 ЦК передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). За загальним правилом, перебіг загальної та спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК). Так, за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (ч. 5 ст. 261 ЦК). Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться у ст.ст. 252- 255 ЦК. При цьому початок перебігу позовної давності пов'язується не стільки зі строком дії (припиненням дії) договору, скільки з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи (ст. 261 ЦК). За змістом цієї норми, початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення в зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Суд установив, що згідно з умовами договору про надання банківських послуг позичальник зобов'язаний здійснювати повернення кредиту частинами (щомісячними платежами) у розмірі та в строки, визначені договором, і щомісяця сплачувати проценти за користування кредитом, щомісячні комісії. Оскільки умовами договору передбачені окремі самостійні зобов'язання, які деталізують обов'язок боржника повернути весь борг частинами та встановлюють самостійну відповідальність за невиконання цього обов'язку, то право кредитора вважається порушеним з моменту недотримання боржником строку погашення кожного чергового платежу, а отже, і початок перебігу позовної давності за кожний черговий платіж починається з моменту порушення строку його погашення. Таким чином, ураховуючи, що за умовами договору погашення кредиту повинно здійснюватися позичальником частинами не пізніше 25 числа кожного місяця, то початок перебігу позовної давності для стягнення цих платежів необхідно обчислювати з моменту (місяця, дня) невиконання позичальником кожного із цих зобов'язань. За правилами ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасного виконання грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Стаття 266 ЦК України передбачає, що зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо). Аналіз норм ст. 266, ч. 2 ст. 258 ЦК України дає суду підстави для висновку про те, що стягнення неустойки (пені, штрафу) обмежується останніми 12 місяцями перед зверненням кредитора до суду, а починається з дня (місяця), з якого вона нараховується, у межах строку позовної давності за основною вимогою. Судом встановлено, [PERSON] не виконувала щомісячні зобов'язання з погашення кредиту та процентів за користування кредитом з 26.04.2008, що підтверджується розрахунком заборгованості, у якому відсутні дані щодо здійснення щомісячного платежу, у зв'язку із чим станом на 01.05.2008 утворилася заборгованість за Договором (а.с. 4). У свою чергу банк звернувся до суду з позовом до неї 06.12.2013 (а.с. 18). Отже, аналізуючи умови договору сторін і зміст зазначених правових норм, суд доходить висновку про те, що у разі неналежного виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів і процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу. Аналогічна правова позиція та висновки містяться у постанові ВСУ від 19 березня 2014 року №6-20цс14. Отже, позивачу стало відомо про порушення відповідачем умов договору 26.04.2008 року, однак позовні вимоги пред'явлені ним до суду лише 06.12.2013 року, після спливу позовної давності. За змістом ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Згідно ст. 4 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Відповідно до ч. ч. 1, 4 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Разом з тим, позивачем суду не надано жодних належних та допустимих доказів у спростування заяви позивача про застосування позовної давності до позовних вимог, не здобуто таких доказів і в ході судових засідань. Повно та всебічно з'ясувавши обставини справи, оцінивши зібрані у справі докази, суд приходить до висновку, що наявні підстави для відмови у позові, оскільки позивач звернувся до суду з позовними вимогами після спливу позовної давності. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed