Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-11 00:00:00

До суду надійшла позовна заява [PERSON] про зменшення розміру аліментів. В обґрунтування свого позову він зазначив, що сплачує аліменти на користь відповідача на утримання неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 частини всіх видів доходу згідно судового наказу від 18.06.2021 року. Але він в добровільному порядку також сплачує аліменти на користь [PERSON] на утримання доньки [PERSON] , [INFO] , у розмірі 16,5% від всіх видів доходу. Він працює та отримує заробітну плату, яка за вересень 2021 року склала 16004,96 гривень, якої йому за відліком аліментів не вистачає для нормального життя. Просить зменшити розмір аліментів, сплачуваних на користь відповідача, до 16,5 відсотків всіх видів заробітку (доходу), але не менш 50 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку щомісячно з дати подання позову і до досягнення дитиною повноліття, але не більш 10 прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку. В судовому засіданні позивач позов підтримав, просив його задовольнити. Додатково позивач пояснив, що на даний час йому не вистачає грошей на себе. Утримання квартири, яка знаходиться у його власності та власності його матері, забирає купу грошей. Йому не вистачає грошей на придбання одягу. Коли [PERSON] пішла від нього, то забрала всі речі та побутову техніку. Судовий наказ про стягнення з нього аліментів не оскаржував. Не розуміє, чому син повинен отримувати аліменти більш ніж дочка і вважає, що діти повинні отримувати аліменти в рівних долях. При цьому він зазначив, що на першу дитину [PERSON] він раніше сплачував аліменти у розмірі 25% від доходу, але після народження сина [PERSON] за усною домовленістю із [PERSON] він став сплачувати аліменти у розмірі 16,5% . Крім того, позивач є учасником бойових дій, а 05.10.2021 року він взяв кредит на побутову техніку, відповідно до якого повинен сплачувати 1733 гривні щомісячно. Просив позов задовольнити. Представник відповідача в судовому засіданні позов не визнала, просила відмовити у його задоволенні. Вона вважає, що позивачем не було представлено відомостей щодо реального доходу та створені обставини для спотворення свого дійсного становища. Суд, вислухавши доводи сторін, якими вони обґрунтовують свої позиції, дослідивши матеріали цивільної справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, прийшов до наступного. Частиною 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12.06.2009р. №2 Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справи суді першої інстанції роз`яснено, що відповідно до статей 55, 124 Конституції України та статті 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. У п. 33 рішення ЄСПЛ від 19.02.2009 року у справі "Христов проти України" суд зазначив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване ч.1 ст.6 Конвенції, слід тлумачити в контексті преамбули Конвенції, яка, зокрема, проголошує верховенство права як складову частину спільної спадщини Договірних держав. Відповідно до ст. ст. 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Правилами ст. 12 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до ч. 5 ст. 81 ЦПК України, докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Судом встановлено, що згідно судового наказу Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 18.06.2021 року із [PERSON] стягнути аліменти на користь [PERSON] на утримання неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , в розмірі ј частини всіх видів доходів щомісячно, але не менш 50% прожиткового мінімуму, встановленого для дитини відповідного віку та не більш 10 прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, починаючи з 31.05.2021 року і до досягнення дитиною повноліття. Постановою державного виконавця Сєвєродонецького МВ ДВС Східного міжрегіонального управління МЮ (м.Харків) від 08.07.2021 року звернуто стягнення на дохід позивача за судовим наказом від 18.06.2021 року. Позивач є батьком [PERSON] , [INFO] , на утримання якої відповідно до рапорту від 22.02.2018 року він сплачує аліменти на користь [PERSON] у розмірі 16,5% всього доходу. Згідно довідки про доходи ГУДСУ з надзвичайних ситуацій у Луганській області від 11.10.2021 року дохід [PERSON] за вересень 2021 року склав 16004,96 гривень. Сума аліментів разом із заборгованістю за зазначений період склала 7816,78 грн. Відповідно до ст. 51 Конституції України та ст. 180 Сімейного кодексу України (далі - СК України) батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. При цьому, відповідно до ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини, за загальним правилом, не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Згідно ч. 1 ст. 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Аналогічне роз`яснення надане і Пленумом Верховного Суду України в п.23 Постанови «Про застосування судами окремим норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15 травня 2006 року № 3. Таким чином, конструкція ч.1 ст.192 СК передбачає альтернативні підстави для зміни розмірів аліментів: зміна матеріального стану, зміна сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я платника або одержувача аліментів, в інших випадках. При цьому, з аналізу ст. 192 СК України та наданих Пленумом Верховного Суду України роз`яснень вбачається, що зміна розміру аліментів є правом, а не обов`язком суду, тобто суд, виходячи з конкретних обставин справи, може задовольнити позов про зміну розміру аліментів (повністю або частково) або відмовити в задоволенні позову. Суд вважає, що батьки дитини повинні виконувати свої батьківські обов`язки сумлінно, дбати про здоров`я та матеріальний добробут дитини виходячи тільки з найкращих інтересів дитини. Найкращі інтереси дитини - це принцип зі сфери захисту прав дитини, що стосується прийняття рішень. В статті 3 Конвенції ООН про права дитини говориться: «В усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. В оцінці найкращих інтересів дитини необхідно дотримуватись балансу всіх елементів, необхідних для прийняття рішення в конкретній ситуації для конкретної дитини або групи дітей». Крім того, згідно ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Суд критично відноситься до доводів позивача щодо його скрутного становища, покладених ним в обгрунтування позовних вимог, бо до суду не було представлено жодного доказу того, що він утримує житло, доказів по сплаті ним комунальних послуг, стану його здоров`я та інших доказів, які б мали підтвердити його скрутний стан. Посилання позивача про введення відповідачкою його в оману щодо наявності спору про аліменти та неврахування інтересів старшої дитини при видачі судового наказу суд не приймає до уваги, бо це не є предметом даного спору і, крім того, позивач мав право звернутися до суду із заявою про скасування судового наказу. При цьому суд враховує, що позивач отримує зарплатню, має пільги як учасник бойових дій, є співвласником житла - квартири, додаткову матеріальну допомогу на дитину він не надає і іншим чином її не утримує. У сторін був спір щодо розподілу майна і суд приходить до висновку про наявність між сторонами неприязних відносин. А також те, що позивач вважає правильним лише те, що його діти повинні отримувати аліменти у рівних частках від його доходів, при цьому лише в бік зменшення. Крім того, суд критично відноситься до твердження позивача про наявність кредиту як на підставу зменшення розміру аліментів, так як усвідомлюючи свій, як він зазначає, тяжкий матеріальний стан, позивач все ж навмисно взяв кредит на побутову техніку, підписував його і розумів, що це додаткові витрати. Крім того, ця обставина виникла вже після подачі позову і суд вважає, що зроблено це було із розрахунком на посилення своїх позовних вимог. Посилання позивача на те, що він оплатив навчання доньки [PERSON] в «Малій комп`ютерній академії ШАГ» згідно договору від 10.08.2021 року суд не приймає і звертає увагу на те, що ці витрати є додатковими згідно ст.185 СК України, і неяким чином не впливають на розмір аліментів. Крім того, позивач надав суду розрахунок його доходу лише за 1 місяць, із якого неможливо фактично встановити його реальний дохід та співвідносити отримані суми з іншими місяцями. Враховуючи викладене, оцінивши всі доводи та докази в сукупності, суд прийшов до висновку по відмову у задоволенні позову.

Outcome: dismissed