Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-03 00:00:00

У вересні 2019 року Приватне підприємство «Науково-комерційна фірма «ДЕМЕТРА» - заявник (далі - (НКФ «ДЕМЕТРА» ) звернувся до суду із вказаною заявою про розкриття банком інформації, яка містить банківську таємницю щодо наступної інформації: - чи звертався Національний банк України (далі - НБУ) до власників істотної участі ПАТ КБ «Хрещатик» для усунення виявлених недоліків і чи виконували всі вимоги та рекомендації власники та підтвердження такої інформації; - інформацію про здійснення НБУ інспекційної перевірки діяльності ПАТ КБ «Хрещатик» за період з 2005 до 2015 року включно та про строки надання результатів таких перевірок до ПАТ КБ «Хрещатик», а також звіти про здійснення інспекційної перевірки в зазначений період; - чи біли виявлені під час здійснення таких інспекційних перевірок недоліки у діяльності ПАТ КБ «Хрещатик» та які заходи вживались для їх усунення; - чи було визнано ПАТ КБ «Хрещатик» проблемним тв. Документ, який НБУ було надано такий статус; - інформацію щодо того, який рейтинг за системою CAMELS за результатами інспекційних перевірок було надано ПАТ КБ «Хрещатик» та в які строки надавались ПАТ КБ «Хрещатик» інформація відносно встановленого за результатами інспекційної перевірки рейтингу Банку за системою CAMELS. В обґрунтування заяви заявник зазначає, що вказана інформація надасть заявнику можливість підтвердити факт завданняНКФ "ДЕМЕТРА " шкоди. В судовому засіданні представник заявника заяву підтримала, просила задовольнити. Представник заінтересованої особи - Національного банку України, в судовому засіданні проти заяви заперечував. Просив відмовити з підстав її необґрунтованості та безпідставності. Представник заінтересованої особи - Публічного Акціонерного товариства «КБ Хрещатик»в судовому засіданні проти заяви заперечував. Просив відмовити з підстав її необґрунтованості та безпідставності. Дослідивши матеріали справи, заслухавши думку учасників, суд вважає, що заява задоволенню не підлягає з наступних підстав. Відповідно до ст. 1076 ЦК України, банк гарантує таємницю банківського рахунку, операцій за рахунком і відомостей про клієнта. Частиною 1 ст. 60 Закону «Про банки і банківську діяльність» визначено, що банківською таємницею є інформація щодо діяльності та фінансового стану клієнта, яка стала відомою банку у процесі обслуговування клієнта та взаємовідносин з ним чи третім особам при наданні послуг банку і розголошення якої може завдати матеріальної чи моральної шкоди клієнту, якою зокрема, є відомості про банківські рахунки клієнтів, операції, які були проведені на користь чи за дорученням клієнта, здійснені ним угоди Порядок розкриття банківської таємниці визначено ст. 62 Закону «Про банки і банківську діяльність». Цією нормою визначено коло осіб, на вимогу яких розкривається банківська таємниця, підстави її розкриття та обсяг інформації, яка надається. Виходячи зі змісту ч. 1 ст. 62 Закону, підставами для розкриття банками інформації, яка містить банківську таємницю, є: по-перше, письмовий запит або дозвіл власника інформації; по - друге, письмова вимога або рішення суду; по-третє, письмова вимога уповноважених державних органів, перелік яких визначено законом і є вичерпним. З аналізу зазначених правових норм вбачається, що на вимогу відповідних уповноважених державних органів банк вправі надати інформацію, яка містить банківську інформацію, у межах і обсягах, визначених цим та іншими законами, тобто банки надають обмежену законом інформацію. Проте, із матеріалів заяви вбачається, що заявник не входить до переліку осіб, на вимогу яких розкривається банківська таємниця, підстави її розкриття та обсяг інформації, яка надається. За приписами ч. 1 ст. 1076 Цивільного кодексу України, відомості про операції та рахунки можуть бути надані тільки самим клієнтам або їхнім представникам. Іншим особам, у тому числі органам державної влади, їхнім посадовим і службовим особам, такі відомості можуть бути надані виключно у випадках та в порядку, встановлених законом про банки і банківську діяльність. Пунктами 4, 5 ст. 348 ЦПК України встановлено, що заява про розкриття банківської таємниці має містити, поміж іншого, обґрунтування необхідності та обставини, за яких вимагається розкрити інформацію, що містить банківську таємницю, щодо особи, із зазначенням положень законів, які надають відповідні повноваження, або прав та інтересів, які порушено; обсяги (межі розкриття) інформації, яка містить банківську таємницю, щодо особи та мету її використання. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що звертаючись до суду із заявою, заявник не обґрунтував необхідності розкриття інформації, що містить банківську таємницю, а також те, що заявник входить до переліку осіб, на вимогу яких розкривається банківська таємниця, і не надав документів, які підтверджують право на отримання вказаної інформації, а відтак заява не підлягає задоволенню. Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 09 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п. 29). Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (рішення у справі «Суомінен проти Фінляндії» (Suominen v. Finland), N 37801/97, п. 36, від 01 липня 2003 року). На підставі викладеного, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні заяви про розкриття банківської таємниці. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed