Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-03 00:00:00

у грудні 2013 року позивач звернулася в суд з позовом до відповідача про визнання права власності на 1/2 частину квартири за набувальною давністю. Свої вимоги мотивувала тим, що 1/2 частина квартири [ADDRESS] належала на праві власності [PERSON], яка була її тіткою. [INFO] року [PERSON] Померла. За життя тітка заповіту не склала. Позивач зазначає, що вона постійно проживає в даній квартирі, а також є власником іншої 1/2 частини вказаної квартири. Враховуючи те, що вона добросовісно заволоділа нерухомим майном, а саме 1/2 частиною квартири і продовжує відкрито, безперервно нею володіє протягом більш ніж шістнадцять років, просила суд визнати за нею право власності на зазначене майно за набувальною давністю. В судовому засіданні представник позивача підтримала позовні вимоги та просила суд задовольнити позов з вищевказаних підстав. Відповідач Київська міська рада в судове засідання не забезпечила явку свого представника. У письмових заперченнях просить відмовити у задоволенні позову. Вислухавши пояснення представника позивача та дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з огляду на наступне. Судом встановлено, що квартира [ADDRESS] належить на праві власності [PERSON] та [PERSON] в рівних долях на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого 21 жовтня 1996 року відділом приватизації державного житлового фонду Печерського району м. Києва. (а.с. 11, 13, 42) [INFO] року померла [PERSON], що підтверджується даними свідоцтва про смерть, виданого 07 жовтня 1997 року відділом реєстрації актів громадянського стану Печерського району м. Києва. (а.с. 15) Позивач зазначає, що [PERSON] Є її тіткою. За час життя [PERSON] заповіту не склала. Після смерті [PERSON], померлої [INFO] року, відповідні права, (право власності) на спірну частину квартири оформлені не були, із заявами про відкриття спадщини будь-які особи не зверталися, що також підтверджується листом Першої киїської державної нотаріальної контори №2635/02-14 від 25 березня 2014 року, в якому зазначено, що спадкова справа після смерті [PERSON] не заводилась. Квартира [ADDRESS] розташована на 13 поверсі 16 поверхового будинку та складається з 2 кімнат житловою площею 28,8 кв.м, у тому числі: 1-а кімната 16,1 кв.м, 2-а кімната 12,7 кв.м, кухні площею 8,5 кв.м, ванної кімнати площею 2,6 кв.м, вбиральні площею 1,0 кв.м. Квартира обаднана двома лоджіями. Загальна площа квартири становить 55,4 кв.м. (а.с. 8) Відповідно до довідки№ 1428 від 16 листопада 2012 року, виданої КП "ЖЕО-110 Голосіївського району", у квартирі [ADDRESS] зареєстровані [PERSON] (позивач у справі) з 29 вересня 1988 року, [PERSON] (мати чоловіка) з 04 грудня 2003 року, [PERSON] (дочка) з 04 грудня 2003 року, [PERSON] (чоловік) з 19 квітня 2007 року та [PERSON], [INFO], (онук) з 04 грудня 2003 року. (а.с. 14) Звертаючись до суду з даним позовом [PERSON] зазначала, що після смерті [PERSON], вона до теперішнього часу продовжує проживати у спірній квартирі, в якій проживала покійна [PERSON] Також зазначала, що вона сплачує за житлово-комунальні та інші послуги. Враховуючи наведене та на підставі ст.344 ЦК України, просила задовольнити її позовні вимоги та визнати за нею право власності на 1/2 частину вищевказаної квартири за набувальною давністю. Відповідно до ч.1,2 ст. 344 Цивільного кодексу України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Особа, яка заявляє про давність володіння, може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є. За змістом ч. 4 ст. 344 ЦК України право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду. Частиною 8 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України передбачено, що правила статті 344 Цивільного кодексу України про набувальну давність поширюються також на випадки, коли володіння майном почалося за три роки до набрання чинності цим Кодексом. Цивільний кодекс України набрав чинності 1 січня 2004 року, у зв'язку з чим стаття 344 цього Кодексу може застосовуватися до правовідносин, які виникли після 1 січня 2001 року. Для набуття права власності на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери перебігу строку набувальної давності недостатньо. Умови набувальної давності підтверджуються судовим рішенням. Давнісний володілець повинен довести факти добросовісності, відкритості, безперервності і тривалості свого володіння. Позивач зазначає, що вона, як єдиний спадкоємець, добросовісно заволоділа майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном понад десять років. Заявляючи позов до Київської міської ради позивач не зазначала, що саме цей відповідач оспорює чи не визнає її право власності на спадкове майно. Виходячи зі змісту ст.344 ЦК України інститут набувальної давності базується на сукупності таких обставин: тривалого добросовісного, відкритого та безперервного володіння майном як своїм власним. Тривалість володіння передбачає, що має закінчиться визначений законодавством строк перебування речі у володінні певної особи. Виходячи зі змісту ст. 344 ЦК України, обставинами, які мають значення для справи та які повинен довести саме позивач (ч. 1 ст. 60 ЦПК України), є: законний об'єкт володіння, добросовісність володіння, відкритість володіння, давність володіння та його безперервність (строк володіння). Зокрема, володілець за давністю є незаконним володільцем, про що зазначено в ч. 1 ст. 344 ЦК України (особа заволоділа чужим майном). Право власності на стороні володільця за давністю виникає поза волею та незалежно від волі колишнього власника. При цьому добросовісне володіння означає, що особа не знала і не повинна була знати, що володіє річчю незаконно. Відкритість та безперервність володіння теж є необхідними умовами для набуття права власності за набувальною давністю і означають, що володілець володіє річчю відкрито, без таємниць, а також те, що протягом зазначеного в законі строку володілець не вчиняв дій, що свідчили б про визнання ним обов'язку повернути річ власнику, а також йому не пред'являвся правомочною особою позов про повернення майна. Однією з основних умов для набуття права власності за набувальною давністю є добросовісне володіння, тобто володілець не знав і не міг знати про те, що володіє чужою річчю, інакше кажучи, обставини, у зв'язку з якими виникло володіння чужою річчю, не давали найменшого сумніву щодо правомірності набуття майна. Однак, при цьому текст позову не містить у собі обставин щодо визначення моменту набуття права власності позивачем на 1/2 частину вищевказаної квартири за правилами ст. 344 ЦК,так обставин та подій які б дали можливість суду перевірити наявність сукупності обставин (тривале, добросовісне, відкрите та безперервне володіння майном як своїм власним), що давали б підстави позивачу для набуття права власності за набувальною давністю у відповідності до положень ст. 344 ЦК. Позов про право власності за давністю володіння не може пред'явити законний володілець або особа, яка володіє майном за волею власника і завжди знала, хто є її власником. Тобто, виключено набуття права власності на майно, яке знаходиться у володінні власника і ніколи не вибувало з його володіння. Суд дійшов висновку, що оскільки позивач є співвласником квартири [ADDRESS], а також проживає у даній кварирі та зареєстрована ще з 1988 року, а не піся смерті [PERSON], останній відомо, що вона неправомірно володіє чужим майном, а тому позивача не можна вважати такою, що добросовісно заволоділа чужим майном. Таким чином, суд вважає, що у задоволенні позову необхідно відмовити.

Outcome: dismissed