Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-23 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому, з урахуванням заяви від 28.07.2017 року, просив, зокрема, визнати 1906,10 грн. судовими витратами, понесеними позивачем при розгляді Житомирським апеляційним адміністративним судом 29.06.2016 року апеляційної скарги на постанову Житомирського окружного адміністративного суду від 23.02.2016 року та стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати в сумі 1906,10 грн., які складаються з вартості квитків - 803,07 грн. та 1102,40 грн. добових( 4 дні) В обгрунтування даних вимог позивач пояснив, що постановою Житомирського апеляційного адміністративного суду від 29.06.2016 року апеляційну скаргу [PERSON] задоволено частково, скасовано постанову Житомирського окружного адміністративного суду від 23.02.2016 року та прийнято нову, якою адміністративний позов [PERSON] задоволено частково. Питання щодо розподілу судових витрат Житомирським апеляційним адміністративним судом не вирішено, проте, в додатковій постанові колегія суддів вказала, що питання стягнення судових витрат може бути вирішено в іншому порядку. У звязку з викладеним, позивач звернувся до суду про стягнення судових витрат у порядку цивільного процесуального законодавства, які складаються з витрат за проїзд до суду - 803,07 грн. та добових - 1102,40 грн. 24.01.2018 року від відповідача надійшли заперечення на позовну заяву, згідно яких відповідач просить відмовити у задоволенні позовних вимог [PERSON] В обгрунтування заперечень відповідач вказав, що на виконання вимог додаткової постанови Житомирського апеляційного адміністративного суду від 30.11.2016 року та заяви [PERSON] від 27.12.2016 року було перераховано на картковий рахунок заявника судовий збір у розмірі 606,32 грн. Заявлені позовні вимоги про стягнення добових в сумі 1102,40 грн. вирішені додатковою постановою Житомирського апеляційного адміністративного суду від 30.11.2016 року, яка набрала законної сили та виконана, а тому провадження у справі підлягає закриттю. Також, відповідач, посилаючись на ст. 138 ЦПК України, вказав, що правові підстави для відшкодування позивачу витрат, повязаних з явкою до суду (транспортні) відсутні. Від позивача 24.01.2018 року надійшла заява про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримав та просив задовольнити. Від представника відповідача [PERSON] 24.01.2018 року надійшла заява про розгляд справи без її участі, проти позовних вимог заперечила у повному обсязі. На підставі ч. 3 ст. 211 ЦПК України, якою передбачено, що учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності, якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів, суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності сторін. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що постановою Житомирського апеляційного окружного суду від 29.06.2016 року апеляційну скаргу\~\~[PERSON]\~\~задоволено частково, постанову\~Житомирського окружного адміністративного суду\~від "23" лютого 2016 р. скасовано та прийнято нову про часткове задоволення позову, а саме зобов'язано Департамент праці та соціального захисту населення Житомирської обласної державної адміністрації вчинити дії (в тому числі й шляхом видачі необхідної довідки) щодо перереєстрації (переоформлення) автомобіля марки ЗАЗ-SENS, 2012 року випуску, яким був забезпечений інвалід [PERSON] на ім'я [PERSON], як такого, який сплатив до державного бюджету України вартість автомобіля з урахуванням розрахункової\~\~суми\~\~для\~\~викупу згідно виданої йому довідки-рахунку на суму 47 244 грн. 60 коп. В решті позову відмовлено. Відповідно до додаткової постанови Житомирського апеляційного адміністративного суду від 30.11.2016 року заяву [PERSON] про розподіл судових витрат задоволено частково, стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Департаменту праці та соціального захисту населення Житомирської обласної державної адміністрації на користь [PERSON] 606 (шістсот шість) грн. 32 (тридцять дві) коп. сплаченого ним судового збору. В решті заяву залишено без задоволення. Зі змісту додаткової постанови Житомирського апеляційного адміністративного суду від 30.11.2016 року вбачається, що 17 жовтня 2016 року [PERSON] звернувся до суду із заявою про ухвалення додаткової постанови, в якій, посилаючись на невирішення судом при винесенні постанови питання про розподіл судових витрат, просив в порядку\~ст. 168 КАС України\~прийняти додаткову постанову про стягнення судових витрат на користь позивача. Крім того, просив за рахунок Департаменту праці та соціального захисту населення Житомирської обласної державної адміністрації відшкодувати понесені ним витрати, що пов'язані із прибуттям його до суду, у відповідності до\~ст. 91 КАС України. Оскільки в матеріалах адміністративної справи не містилось доказів, які б підтверджували витрати позивача на харчування чи інші особисті потреби, повязані з переїздом позивача до суду апеляційної інстанції, а також про отримання вказаних добових, колегія суддів прийшла до висновку про недоведеність вимоги в частині відшкодування добових у розмірі 1102,40 грн. Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 255 ЦПК України суд закриває провадження по справі у випадку якщо набрали законної сили рішення суду або ухвала суду про закриття провадження у справі, ухвалені або постановлені з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, або є судовий наказ, що набрав законної сили за тими самими вимогами. Враховуючи, що додатковою постановою Житомирського апеляційного адміністративного суду від 30.11.2016 року, яка набрала законної сили, вирішено заяву [PERSON] про відшкодування добових у розмірі 1102,40 грн. та за наслідками розгляду відмовлено в її задоволенні, суд приходить до висновку, що провадження у цивільній справі в частині стягнення добових підлягає закриттю. Порядок відшкодування судових витрат, повязаних з розглядом адміністративних справи визначається Кодексом України про адміністративне судочинство. Відповідно до ст. 87 КАС України (в редакції, чинній станом на день розгляду адміністративної справи) судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов'язаних з розглядом справи, належать: витрати на правову допомогу; витрати сторін та їхніх представників, що пов'язані із прибуттям до суду; витрати, пов'язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів та проведенням судових експертиз; витрати, пов'язані з проведенням огляду доказів на місці та вчиненням інших дій, необхідних для розгляду справи. Відповідно до ч. 2 ст. 90 КАС України (в редакції, чинній станом на день розгляду адміністративної справи) стороні, на користь якої ухвалено судове рішення і яка не є суб'єктом владних повноважень, та її представнику сплачуються іншою стороною добові (у разі переїзду до іншого населеного пункту), а також компенсація за втрачений заробіток чи відрив від звичайних занять. Компенсація за втрачений заробіток обчислюється пропорційно від розміру середньомісячного заробітку, а компенсація за відрив від звичайних занять - пропорційно від розміру мінімальної заробітної плати. Частина перша ст. 98 КАС України (в редакції, чинній станом на день розгляду адміністративної справи)визначала, що питання щодо судових витрат вирішується судом, у постанові суду або ухвалою. Аналізуючи вказані норми права слідує висновок, що витрати, які пов'язані із прибуттям до суду повинні бути підтверджені документально, можуть бути відшкодовані лише в граничних розмірах та судом, який приймав рішення по суті позовних вимог. Відсутність документального підтвердження витрат та їх розрахунку є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування витрат, повязаних з прибуттям до суду. Стаття 1 ЦК України передбачає, що цивільним законодавством регулюються особисті немайнові та майнові відносини (цивільні відносини), засновані на юридичній рівності, вільному волевиявленні, майновій самостійності їх учасників. До майнових відносин, заснованих на адміністративному або іншому владному підпорядкуванні однієї сторони другій стороні, а також до податкових, бюджетних відносин цивільне законодавство не застосовується, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до ч.ч. 1-2 ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Частина перша ст. 1166 ЦК України передбачає можливість відшкодування майнової шкоди, завданої майну фізичної або юридичної особи. Проте, діючі норми права не передбачають можливість стягнення судових витрат, понесених стороною в адміністративні справі, шляхом звернення до суду з позовною заявою в цивільному провадженні. У даній позовній заяви позивач не навів правових підстав для стягнення з Департаменту праці та соціального захисту населення Житомирської обласної\~ державної адміністрації судових витрат, понесених ним при розгляді адміністративної справи. Посилання на норми Цивільного процесуального кодексу України є безпідставними, оскільки ними регулюється порядок стягнення судових витрат при розгляді цивільних справ. Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Частина перша ст. 4 ЦПК України визначає, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ч. 1 ст. 13 ЦПК України \~суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. З урахуванням викладеного вище, суд дійшов висновку про те, що позовна заява [PERSON] про повернення та компенсацію судових витрат, понесених під час розгляду адміністративної спаври є безпідставною, необґрунтованою та до задоволення не підлягає.

Outcome: dismissed