overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-09 00:00:00

Позивач звернулася до суду із вказаним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що вона до 2016 року перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем і за час шлюбу у них народилась дитина син [PERSON],[INFO], який після розірвання шлюбу залишився проживати з нею у селі Шевченкове Кіровоградського району та області по вул. Братів Тобілевичів,14. Відповідач в свою чергу вихованням сина не займається. Матеріально не допомагає. Зі слів знайомих на даний час перебуває на заробітках в Польщі. Тому позивач вирішила звернутись з цим позовом до суду та просить визначити місце проживання дитини з нею. Представник позивача [PERSON] подав письмову заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримав в повному обсязі. Відповідач в судове засідання не з"явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, про причину неявки не повідомив. Представник третьої особи служби у справах дітей Кіровоградської РДА - [PERSON] в судове засідання не з"явилася, в письмовій заяві просила розглядати справу без її участі. Дослідивши подані сторонами докази, суд приходить до висновку, що позов не підлягає задоволенню з таких підстав. За змістом статей\~160\~та\~161 Сімейного кодексу України\~ місце проживання неповнолітніх дітей визначається за згодою батьків. Лише у випадку відсутності такої згоди спір між батьками щодо місця проживання дітей може вирішуватися судом на вимогу одного з них. В разі відсутності ж такого спору між батьками, вирішення судом справи позбавлено сенсу. Відповідно до частини 1\~статті 3 ЦПК України\~ кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Право на звернення до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів закріплено безпосередньо у ст.55 \~Конституції України. Таким чином, право на позов має особа, права, свободи або інтереси якої порушені, а в разі відсутності порушення або невизнання права, відсутня і необхідність його захисту в судовому порядку. Тому при зверненні до суду позивач повинен доводити свою юридичну заінтересованість у справі. Завдяки такому підходу реалізується принцип диспозитивності цивільного процесу, відповідно до якого кожна особа самостійно вирішує: звертатися їй до суду чи ні. Судом встановлено, що на даний час малолітній [PERSON], [INFO], проживає разом з позивачем, що підтверджено відповідними довідками з місця проживання, актом обстеження житлово-побутових умов позивача (а.с.6, 16, 23-24). В судовому засіданні не було встановлено будь-яких обставин, які б свідчили про невизнання або порушення відповідачем права позивача на проживання з нею дитини чи створення цьому перешкод. Таким чином, з огляду на вищевикладене, виходячи з інтересів малолітньої дитини, суд вважає, що в судовому засіданні були встановлені усі підстави, які надають суду прийти до висновку щодо відмови в задоволенні позову, у зв'язку з відсутністю спору. На підставі викладеного та у відповідності до\~статті 15 ЦК України,\~статті 161 СК України,

Outcome: dismissed
Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-13 00:00:00

Позивач звернулася з позовом до відповідача, в якому просила змінити розмір аліментів, які сплачує [PERSON] на її користь на утримання неповнолітніх дітей: доньки - [PERSON], [INFO], та сина [PERSON], [INFO] мінімальний розмір яких менший за мінімальний розмір алмінтів, передбачений законодавством на даний час, тому просить змінити їх розмір, стягнувши з відповідача аліменти на утримання дітей в розмірі 1/3 частини доходів відповідача, але е менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку починаючи з дня набрання рішенням законної сили і до повноліття дітей. Позивач до судового засідання не зявився , про дату, час та місце судового засідання повідомлений належним чином, надав суду заяву, в якій просив суд справу розглядати за його відсутності, вимоги позову підтримує. Відповідач у судове засідання не зявився, про час та дату судового засідання повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив. Дослідивши матеріали справи, давши оцінку доказам, суд приходить до висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що відповідно до рішення Центрального районного суду м. Миколаєва від 01.03.2016 року з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання двох малолітніх дітей доньки [PERSON], [INFO] та сина [PERSON], [INFO] стягуються аліменти в розмірі 1/3 частини від усіх видів його заробітку ( доходу) щомісячно, але не менше 30 % прожиткового мінімуму на кожну дитину відповідного віку, починаючи з 12 січня 2016 року і до їх повноліття. У відповідності зі\~ст. 180 Сімейного Кодексу України\~батьки зобов'язані утримувати дітей до досягненням ними повноліття, сплачуючи аліменти. Відповідно до ч. 4 ст. 273 ЦПК України передбачає, якщо після набрання рішенням суду законної сили, яким з відповідача присуджені періодичні платежі, зміняться обставини, що впливають на визначені розміри платежів, їх тривалість чи припинення, кожна сторона має право шляхом предявлення нового позову вимагати зміни розміру, строків платежів або звільнення від них. В той же час, відповідно до п. 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» зміна законодавства в частині визначення мінімального розміру аліментів на одну дитину не є підставою для перегляду постановлених раніше судових рішень про їх стягнення, оскільки зміна законодавства не є підставою в розумінні ст. 273 ч. 4 ЦПК України, що впливає на визначені розміри платежів, їх тривалість чи припинення. За таких обставин , вимога про зміну розміру аліментів є безпідставною, тому задоволенню не підлягає. Позивач же не позбавлена права звернення з заявою до виконавчої служби щодо нарахування аліментів у порядку встановленому ст.71 Закону України"Про виконавче провадження". Враховуючи вищевикладене, суд вважає що у задоволенні позовних вимог позивача слід відмовити.

Outcome: dismissed
Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-24 00:00:00

Позивачі [PERSON], [PERSON] звернулись в суд з позовом до [PERSON] про припинення права на частину у спільному майні. Свої вимоги обґрунтовують тим, що їм належить на підставі свідоцтва про право на спадщину виданого Буською державною нотаріальною конторою 15 березня 1994 року по 1/4 ідеальній частині будинку [ADDRESS]. Крім того згідно договору дарування від 25.04.2012 року, укладеного між [PERSON] та її племінницями [PERSON] та [PERSON] та посвідченого приватним нотаріусом Львівського міського територіального округу [PERSON] стала співвласницею ще 1/4 ідеальної частки вказаного будинку, тобто їй належить половина зазначеного будинку, а разом позивачам належить 3/4 ідеальних частки вказаного будинку, тому просять припинити належну відповідачу 1/4 ідеальну частку в будинку [ADDRESS] та визнати за ними право власності на вказану ідеальну частку даного будинку, стягнувши з них в користь відповідача 33100 грн. вартості 1/4 ідеальної частки вказаного будинку в порядку компенсації належної їй частки. В судове засідання з»явилась позивачка [PERSON], підтримала позовні вимоги та просила їх задоволити. В судове засідання позивач [PERSON] не з"явилась, її представник [PERSON] позовні вимоги підтримав та просив їх задоволити. Відповідач [PERSON] проти позову заперечила, просила відмовити в його задоволенні. Вважала, що позивачі хочуть позбавити її батьківської спадщини. Заслухавши пояснення сторін, вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позов до задоволення не підлягає з наступних підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 365 ЦК України право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо частка є незначною і не може бути виділена в натурі, річ є неподільною, спільне володіння і користування майном є неможливим, таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім"ї. Позивачі не подали суду доказів того, що частка відповідачки не може бути виділена їй в натурі. Навпаки з наданого позивачами висновку судової будівельно-технічної експертизи вбачається наявність трьох можливих варіантів поділу спільного майна. А тому з підстав зазначених в позовній заяві та на підставі наданих суду доказів позов до задоволення не підлягає.

Outcome: dismissed
Jurisdiction: civil
Date: 2017-08-13 00:00:00

Позивачі [PERSON] та [PERSON] звернулися до суду із позовом до [PERSON], [PERSON] про визнання будівництва господарських споруд незаконним, заборону незаконного проведення зварювальних робіт, стягнення матеріальної шкоди в розмірі 72000 гривень, стягнення 100000 гривень моральної шкоди, визнання недійними Договорів дарування земельної ділянки та Актів на право приватної власності. .................................................................................................................................................... На підставі вище наведеного, постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди", ст.ст. 15-16, 20, 23, 386, 1166, 1167 ЦК України, ст.91 ЗК України та

Outcome: dismissed
Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-21 00:00:00

Позивачі звернулись із зазначеним позовом, який повністю підтримала в судовому засіданні і просили його задовольнити. Представник відповідача в судове засідання не з'явився, натомність сільський голова направив листа, яким просив слухання справи проводити у відсутність їх представника. Суд, заслухавши пояснення позивачів та проаналізувавши їх у сукупності із дослідженими в судовому засіданні матеріалами справи встановив наступні факти і відповідно ним правовідносини. Позивачі є спадкоємцями за заповітом спадкодавця [PERSON], яка померла 5 травня 2009 року. За життя померла [PERSON] не зареєструвала право власності на обєкт нерухомості будинок № 154 по вулиці Гриценко с. Калинівка Житомирського району та області, що стало підставою державном\' нотаріусу відмовити у видачі свідоцтва про право на спадщину на зазначений будинок. В звязку з такими діями нотаріуса позивачі і звернулись з позовом, яким просять суд визнати за ними право власності на такий обєкт нерухомості. Зазначені правовідносин врегульовані наступними нормативними актами. Відповідно до ст. 30 - 1 Закону України "Про планування і забудову територій" - прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом обєктів здійснюється приймальними комісіями в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Частина 2 стаття 31 ЦК України (із змінами відповідно до Закону № 3201 від 15.12.2005 року чинними на момент виникнення правовідносин) передбачає, що право власності на новостворене нерухоме майно виникає з моменту завершення будівництва. Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з момент\' його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з момент\' державної реєстрації. Частина 3 тієї ж норми встановлює, що до завершення будівництва особа вважається власником матеріалів, обладнання тощо, які були використані в процесі цього будівництва. Положення ст. 25 ЦК України передбачають, що цивільна правоздатність, це здатність мати фізичної особи цивільна права та обовязки, що виникає у момент народження і припиняється у момент смерті. До складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті, що встановлює ст. 1218 ЦК України. За таких підстав суд приходить до висновку про відмову в задоволенні заявленого позову. На підставі вищевикладеного,

Outcome: dismissed
Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-21 00:00:00

Позивачі звернулись із зазначеним позовом, який повністю підтримала в судовому засіданні і просили його задовольнити. Представник відповідача в судове засідання не з'явився, натомність сільський голова направив листа, яким просив слухання справи проводити у відсутність їх представника. Суд, заслухавши пояснення позивачів та проаналізувавши їх у сукупності із дослідженими в судовому засіданні матеріалами справи встановив наступні факти і відповідно ним правовідносини. Позивачка [PERSON] проживала у зареєстрованому шлюбі із [PERSON], який помер 15 червня 2009 року. Інші позивачі є дітьми померлого та позивачки. За життя померлий побудував будинок № 23 по вулиці Довженко в с. Заможне Житомирського району та області, однак такий обєкт нерухомості на себе не зареєстрував, що в теперішній час стало підставою відмови державним нотаріусом у видачі свідоцтва про право на спадщину. В звязку з такими діями нотаріуса позивачі і звернулись з позовом, яким просять суд визнати за ними право власності на такий обєкт нерухомості. Зазначені правовідносин врегульовані наступними нормативними актами. Відповідно до ст. ЗО - 1 Закону України "Про планування і забудову територій" - прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом обєктів здійснюється приймальними комісіями в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Частина 2 стаття 31 ЦК України (із змінами відповідно до Закону № 3201 від 15.12.2005 року чинними на момент виникнення правовідносин) передбачає, що право власності на новостворене нерухоме майно виникає з моменту завершення будівництва. Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. Частина 3 тієї ж норми встановлює, що до завершення будівництва особа вважається власником матеріалів, обладнання тощо, які були використані в процесі цього будівництва. Положення ст. 25 ЦК України передбачають, що цивільна правоздатність, це здатність мати фізичної особи цивільна права та обовязки, що виникає у момент народження і припиняється у момент смерті. До складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті, що встановлює ст. 1218 ЦК України. За таких підстав суд приходить до висновку про відмову в задоволенні заявленого позову. На підставі вищевикладеного,

Outcome: dismissed
Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-16 00:00:00

Позивачі звернулися в суд з вказаним вище позовом в обґрунтування якого посилаються на те, що [PERSON], є 2/9 власником та проживає за адресою: [ADDRESS], що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину р.№ 1-2325 від 20.11.2009 року, видане Першою Дрогобицькою державною конторою. [PERSON] є власником 2/9 та проживає за адресою: [ADDRESS], що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину р.№ 1 -2323 від 20.11.2009 року, видане Першою Дрогобицькою державною конторою. [PERSON] є власником 5/9 та проживає за адресою: [ADDRESS], що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину р.№ 1-2321 від 20.11.2009 року, видане Першою Дрогобицькою державною конторою. Житловий будинок є їхнім основним, постійним та єдиним місцем проживання. Оплату за комунальні послуги здійснюють регулярно. Вони добросовісно використовують дану житлову площу, сплачують кошти за проживання, що підтверджується розрахунковими книжками. За власні кошти вони утримують даний житловий будинок у належному стані, постійно проводять капітальні та поточні ремонти. В належному їм будинку також зареєстровані: [PERSON], [INFO] (невістка) та [PERSON], [INFO] (брат невістки), однак з 2010 року відповідачі не проживають у вищевказаному житловому будинку. При цьому, зніматися з реєстраційного обліку (виписуватися) з даного будинковолодіння не бажають. Зазначені обставини підтверджуються Актами Снятинської сільської ради Дрогобицького району від 31.12.2014 року № 351, 31.12.2014 року № 352, 27.04.2015 року №101, 27.04.2015 року № 102 про не проживання у їхньому будинковолодінні відповідачів. У відповідності до ч. 1 ст. 319 ЦК України, "власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд". На даний час відповідачі для них є сторонніми особами і вони не бажають, щоб вони були зареєстровані у їхньому будинковолодінні, тим більше, ця реєстрація на цей час фактично є фіктивною. На даний час, у зв»язку із значним підвищенням тарифів на комунальні послуги, їм буде складно їх сплачувати без оформлення субсидії, а тому змушені звернутися з даним позовом в суд. Представник [PERSON] - [PERSON] в судовому засіданні, позовні вимоги підтримала з підстав викладених в позовній заяві, просить позов задоволити. Позивачі [PERSON] та [PERSON] в судове засідання не з»явилися, в матеріалах справи маються заяви про розгляд справи у їх відсутності, позовні вимоги підтримують повністю. Просять їх задоволити. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] не з'явилися в судове засідання, не повідомивши причин неявки, хоч повідомлялися належним чином про час та місце судового засідання рекомендованою кореспонденцією та через оголошення в пресі,

Outcome: dismissed
Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-29 00:00:00

Позивачі звернулися до суду з позовом, просили визначити за ними та відповідачем частки у спільній сумісній власності у розмірі 1?4 частини квартири, що знаходиться за адресою: м.Львів, вул.Медової Печери, будинок 38 «а», квартира 23. Позов мотивують тим, що разом з відповідачем їм на праві спільної сумісної власності належить двокімнатна квартира №23 у м.Львові по вулиці Медової Печери 38а. У звязку з наявністю у кожного з позивачів бажання щодо подальшого розпорядження своєю часткою та у звязку з неможливістю досягнення згоди з відповідачем щодо розміру таких, звернулися до суду для вирішення даного спору . Представник позивачів в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повномуобсязі з підстав передбачених у позовній заяві. Відповідач в судове засідання не з'явився, про дату та час розгляду справи був повідомлений належним чином, при причини неявки суд не повідомляв, заяви про розгляд справи у його відсутності не подавав. Суд вважає за можливе розглянути справу у його відсутності на підставі наявних у справі матеріалів та зі згоди представника позивачів постановити заочне рішення. З'ясувавши обставини справи, заслухавши думку представника позивачів, постановляючи рішення відповідно до вимог ст.ст. 215, 225, 226 ЦПК України, суд вважає, що позов слід задоволити частково з наступних підстав. Як вбачається зі свідоцтва про право власності на квартиру №Л16433 від 11.02.2005 року, виданого Личаківською районною адміністрацією Львівської міської ради квартира, яка знаходиться за адресою: м.Львів, вул.Медової Печери, будинок 38 «а», квартира 23 належить на праві спільної сумісної власності [PERSON], [PERSON]. [PERSON], [PERSON] (а.с.7). Відповідно до вимог ст.368 ЦК України спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного із них у праві власності є спільною сумісною власністю. Статтею 370 ЦК України передбачено, що у разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. Згідно свідоцтва про шлюб серії І-СГ №005619 від 06.08.2005 року, [PERSON] змінила прізвище на «Олексій». Оскільки квартира за адресою: м.Львів, вул.Медової Печери, 38"а"?23 належить на праві спільної сумісної власності сторонам і зважаючи на те, що відповідач не заявляв вимоги про визначення його частки у праві спільної сумісної власності, тому суд приходить до висновку, що позов слід задоволити частково.

Outcome: dismissed
Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-23 00:00:00

Позивачі звернулися до суду із даним позовом, просили скасувати наказ Національного університету державної податкової служби України від 28.01.2015 року № 27 "Про попередження працівників Науково-дослідного центру з проблем оподаткування про наступне звільнення", судові витрати покласти на відповідача. Заслухавши пояснення учасників судового процесу, вивчивши письмові докази по справі, враховуючи те, що для виготовлення повного тексту рішення необхідний значний час,

Outcome: dismissed
Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-28 00:00:00

Позивачі у грудні 2013 року звернулися до суду з позовом до відповідачів про визнання їх втратившими право користування житловим приміщенням за адресою: [ADDRESS]. У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав, просив визнати відповідачів втратившими право користування вищезазначеною квартирою, оскільки відповідачі не мешкають у квартирі понад шість років, особистих речей та меблі в квартирі не має, житлом не цікавляться, не оплачують комунальні послуги, поважних причин не мешкати у квартирі не мають, технічний стан квартири незадовільний, а тому вважають, що відповідачі втратили право користування спірним житловим приміщенням. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні позов не визнала, пояснила, що вона є інвалідом 1 групи за загальним захворюванням, а саме вона сліпа та потребує сторонньої допомоги і тому мешкає у племінниці, а не у спірній квартирі. Її дочка [PERSON] , яка є другим відповідачем по справі, померла [INFO] у м. Макіївка. Свідок [PERSON] у судовому засіданні підтвердила факт не проживання відповідачів у спірній квартирі понад п'ять років з причин, які їй невідомі. Суд, вислухавши сторони, вивчивши матеріали справи, вважає необхідним відмовити у задоволенні позову по наступним підставам. Оскільки відповідачка [PERSON] померла [INFO], у суду не має підстав для задоволення вимог позивача у цій частині позову. Що стосується позовних вимог КП ЖРУ № 7 про визнання втратившою право користування житловим приміщенням [PERSON] суд також вважає необхідним відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог з наступних підстав: Ст. 47 Конституції України гарантує кожному громадянину право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Відповідно до ст. 71 ЖК України особа може бути визнана такою, що втратила право користування житловим приміщенням, якщо буде встановлено, що вона не проживає у житловому приміщенні понад шість місяців без поважних причин. Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 12.04. 1985 року з наступними змінами та доповненнями " Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України" у справах про визнання наймача або члена його сім'ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням необхідно з'ясовувати причини відсутності відповідача. Суд вважає, що відповідачка [PERSON], яка є інвалідом 1 групи за зором з поважних причин не мешкає у спірній квартирі, оскільки, як встановлено довідкою МСЄК вона потребує сторонньої допомоги, а тому у задоволенні позову КП ЖРУ № 7 до [PERSON] про визнання її втратившою право на житло у кв. 17 б. 10 по вул. Єрмішина м. Єнакієве Донецької області необхідно відмовити.

Outcome: dismissed