Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-20 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПРИВАТБАНК», треті особи Головне управління Держпродспоживслужби у Дніпропетровській області, [PERSON] про захист прав споживачів, визнання недійсним кредитного договору, договорів іпотеки та поруки. Відповідно до позовних вимог просив суд винести рішення яким визнати кредитний договір за №DNHDGK00000330 від 04.08.2006 року укладений між Публічним акціонерним товариство «Комерційний Банк «Приватбанк» та [PERSON] недійсним, визнати договір іпотеки №DNHDGK00000330 від 04.08.2006 року укладений між Публічним акціонерним товариство «Комерційний Банк «Приватбанк» та [PERSON] недійсним, визнати договір поруки №DNHDGK00000330 від 04.08.2006 року укладений між Публічним акціонерним товариство «Комерційний Банк «Приватбанк» та [PERSON] - недійсним. Позивач вважає вищезазначені договори такими, що укладені з порушенням вимог чинного законодавства України, та на підставі зазначеного він звернувся до суду за захистом своїх прав. Представник позивача в судовому засіданні, позовні вимоги підтримав та просив суд їх задовольнити. Представник відповідача в судове засідання не зявився, причини неявки суду не повідомивши. Представники третіх осіб в судове засідання також не зявились. Суд, вислухавши представника позивача, дослідивши матеріали справи, як докази, вважає позовну заяву такою, що не підлягає задоволенню. З'ясувавши дійсні обставини справи, дослідивши зібрані у справі докази у їх сукупності, вирішуючи спір в межах заявлених позовних вимог, на підставі наданих доказів, судом встановлено такі обставини та відповідні їм правовідносини. Статтею 3 ЦПК України встановлено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. За змістом пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року N 475/97-ВР "Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів N 2, 4, 7 та 11 до Конвенції", кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист цивільних прав та інтересів у разі їх порушення. Частиною 2 ст. 16 ЦК України визначено, що способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; відшкодування моральної шкоди, тощо. На підставі ч.ч.1 та 3 ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів в їх сукупності. Судом було достовірно встановлено, що 04 серпня 2006 року між [PERSON] та ПАТ «КБ» ПРИВАТБАНК» було укладено кредитний договір за №DNHDGK00000330, відповідно до якого банком було надано у тимчасове користування на умовах забезпеченості, строковості та платності грошові кошти готівкою через касу у сумі 59 524, 00 (п'ятдесят дев'ять тисяч п'ятсот двадцять ) доларів США з кінцевим терміном повернення кредиту 03 серпня 2021 року, а також 9 372,72 доларів США на сплату страхових платежів. В забезпечення зобов'язання по кредитному договору 04 серпня 2006 року між позичальником та банком було укладено договір іпотеки №DNHDGK00000330, відповідно до умов якого позичальник передав, а банк прийняв в іпотеку нерухоме майно, а саме квартиру, що знаходиться за адресою: м. Дніпро, вул. Литовська, будинок 3, секція 1, квартира 7. Також в забезпечення зобов'язань по кредитному договору 04 серпня 2006 року між банком та [PERSON] було укладено договір поруки №DNHDGK00000330 відповідно до якого поручитель відповідає перед банком за виконання зобов'язань за кредитним договором в тому розмірі, що і позичальник. Відповідно до змісту ч. 1 ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання його стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч. ч. 1-3, 5, 6 ст. 203 цього Кодексу, саме в момент вчинення правочину. Як встановлено у судовому засіданні згідно доводів представника позивача він зазначає, що результатами експертного економічного дослідження встановлено, що за кредитним договором №DNHDGK00000330 від 04.08.2006 року були штучно збільшені відсотки у зв'язку із використанням методу нарахування відсотків «факт/360», що призвело до фактичного завищення нарахування відсотків на суму 3 268 доларів США за весь період кредитування. Крім того, за кредитним договором №DNHDGK00000330 від 04.08.2006 року було збільшення зобов'язань по сплаті комісії на суму 500 доларів США (22 500,00 дол. США - 22 000,00 доларів США) та збільшення кінцевого строку погашення кредиту на 4 місяці (03.08.2021 року - 31.03.2021 року). Загальна сума коштів сплачених позивачем, яка відображена у виписці банку по рахунку 29092050037333 становить 91 338, 38 доларів США. За результатами експертного дослідження документально на підставі квитанцій на погашення заборгованості по кредитному договору підтверджується сплата коштів у сумі 92 408, 38 доларів США, відповідно до наданих квитанцій встановлено, що банком не проведено зарахування коштів по рахунку позичальника [PERSON] по трьох квитанціях на загальну суму 1070 доларів США. На підставі ст.ст. 10, 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених позивачем вимог та зазначених і доведених сторонами обставин. У відповідності до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Доказами відповідно до ст. 57 ЦПК України є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Докази мають бути належними (ст. 58 ЦПК України) та допустимими (ст. 59 ЦПК України). Крім того, відповідно до вимог ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Разом з тим, відповідно до ч. 2 ст. 59 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Згідно з положеннями ч. 1 ст. 179 ЦПК України, предметом доказування під час судового розгляду є факти, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для вирішення справи (причини пропуску строку позовної давності тощо) і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Так, відповідно до ст. 627 ЦК України, відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. У договорах за участю фізичної особи - споживача враховуються вимоги законодавства про захист прав споживачів. Згідно із ч. 1 ст. 638 та ч. 1 ст. 640 ЦК України, договір є укладеним з моменту досягнення в належній формі згоди з усіх істотних умов договору. На підставі ч. 2 ст. 640 ЦК України, у разі, якщо відповідно до акта цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання майна або вчинення певної дії. Законодавець пов'язує момент укладення договору з моментом передання грошей у випадку укладення договору позики, що передбачено ст. 1046 ЦК України. Суд прийшов до висновку, що 04 серпня 2006 року між [PERSON] та ПАТ «КБ» ПРИВАТБАНК» було укладено кредитний договір за №DNHDGK00000330, відповідно до якого банком було надано у тимчасове користування на умовах забезпеченості, строковості та платності грошові кошти готівкою через касу у сумі 59 524, 00 (п'ятдесят дев'ять тисяч п'ятсот двадцять ) доларів США з кінцевим терміном повернення кредиту 03 серпня 2021 року, а також 9 372,72 доларів США на сплату страхових платежів. Розділ 1 Кредитного договору №DNHDGK00000330 від 04.08.2006 року містить істотні умови договору, таким чином, позичальник був належним чином ознайомлений з умовами підписання кредитного договору та погодився на такі умови, про що свідчить підпис позивача на кожному аркуші спірного договору. Так само позивач був належним чином ознайомлений з умовами підписання договору поруки та погодився на такі умови, про що свідчить його підпис на спірному договорі. Крім того, на протязі часу позивач сплачував передбачені договором платежі, що свідчить про те, що він був знайомий з усіма умовами цього договору і добровільно погодився їх виконувати, у звязку з чим сплачувала передбачені суми коштів. Подальші послідовні та узгоджені дії позивача, який отримав кредит ще у серпні 2006 року, а до суду з приводу оскарження кредитного договору не звертався, свідчать про визнання ним кредитного договору, як такого, що відповідає вимогам закону та його волевиявленню. Всі інші обставини, вказані позивачем в його позові, також не є підставою для визнання недійсними спірних договорів, та свідчать лише про бажання позивача уникнути відповідальності як боржника по кредитним зобовязанням по кредитному договору №DNHDGK00000330, які він (позивач) в добровільному порядку взяв на себе. Суд звертає увагу, що Законом України «Про іпотеку» визначено перелік підстав з яких договір іпотеки вважається припиненим, він є вичерпним. Таким чином, твердження позивача не знайшли свого підтвердження під час розгляду даної справи, є необґрунтованими та безпідставними, оскільки на момент укладення спірних договорів між сторонами було досягнуто згоди з усіх істотних умов, в тому числі, щодо обсягу кредитних зобовязань. Оскільки відсутні обставини для визнання недійсним кредитного договору №DNHDGK00000330, судом також не вбачається підстав й для визнання недійсними договорів поруки та іпотеки. За таких обставин, з урахуванням всього вищевказаного, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, суд вважає необхідним відмовити позивачу у задоволенні його позовних вимог. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed