Jurisdiction: civil
Date: 2015-01-21 00:00:00

Позивач свої вимоги мотивує тим, що 25.09.2007 року він уклав шлюб з [PERSON] та вони мають спільну неповнолітню дитину - сина [PERSON] Його дружина, син та відповідач [PERSON] є власниками квартири [ADDRESS] і вказана квартира належить їм на праві спільної сумісної власності. У спірній квартирі зареєстровані його дружина з сином, також відповідачі. З серпня 2007 року між його родиною та відповідачами виникають постійні сварки, що ускладнює спільне проживання у квартирі. Відповідачі постійно створюють перешкоди у користуванні квартирою, у зв'язку з чим 20.08.2014 року він з дружиною та сином були вимушені залишити квартиру та винаймати інше житло. За судовим рішенням його дружині та сину усунуті перешкоди у користуванні квартирою та вселено їх у спірну квартиру. Зазначив, що дії відповідачів перешкоджають йому у проживанні у належній його дружині та сину частці квартирі. Тому просить вселити його у квартиру [ADDRESS], стягнувши з відповідачів понесені по справі судові витрати. В судовому засіданні представник позивач позов підтримав та зазначив, що позивач вселився у квартиру у 2007 році, відразу після реєстрації шлюб з [PERSON] Відповідачі позов заперечили та пояснили, що вони з самого початку були проти одруження [PERSON] та позивача. Вони не заперечують щоб у квартирі мешкала [PERSON] з сином - їхнім онуком. В той же час зазначили, що вони не надавали згоди на вселення позивача у квартиру. Позивач має інше житло та у квартирі мешкав без їх згоди періодично та тимчасово, при цьому постійно влаштовував сварки. Просять відмовити у задоволенні позову за його необґрунтованістю. [PERSON] повідомлена про час та місце розгляду справи, але до суду не з'явилася. Суд, заслухавши пояснення представника позивача, відповідачів, дослідивши фактичні обставини справи та перевіривши їх доказам наданими сторонами, вважає позов необґрунтованим з наступних підстав. Згідно зі ст.ст. 10-11, 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів. Обґрунтовуючи свій позов позивач та його представник зазначили, що позивач вселився у спірне житлове приміщення у 2007 році. В подальшу спірне житлове приміщення було приватизоване відповідачем [PERSON], його дружиною та неповнолітнім сином, у зв'язку з чим квартира перебуває у спільній частковій власності вказаних осіб. Відповідачі в супереч вимогам ст. 361 ЦК України чинять йому перешкоди у проживанні у належній на праві спільної часткової власності його дружині та синові квартирі. В той же час, в супереч вимогам закону позивач не надав суду жодних доказів на підтвердження обставин, якими він обґрунтовує позов та, зокрема, дотримання встановленого законом порядку вселення до житлового приміщення. Відповідно до ч. 1 ст. 64 ЖК України - члени сім'ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов'язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. За положеннями ст. 65 ЖК України - наймач вправі в установленому порядку за письмовою згодою всіх членів сім'ї, які проживають разом з ним, вселити в займане ним жиле приміщення свою дружину, дітей, батьків, а також інших осіб. На вселення до батьків їх неповнолітніх дітей зазначеної згоди не потрібно. Особи, що вселилися в жиле приміщення як члени сім'ї наймача, набувають рівного з іншими членами сім'ї права користування жилим приміщенням, якщо при вселенні між цими особами, наймачем та членами його сім'ї, які проживають з ним, не було іншої угоди про порядок користування жилим приміщенням. Частиною 1 ст. 405 ЦК України також передбачає, що члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. До членів сім'ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині другій статті 64 СК України, тобто дружина, діти, батьки. Частина 1 ст. 368 ЦК України передбачає, що спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦК України, співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. За змістом ст. 156 ЖК України члени сім'ї власника житлового будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням; співвласник жилого будинку (квартири) вправі вселити в належне йому жиле приміщення членів своєї сім`ї за згодою всіх інших співвласників. Судом встановлено, що 25 вересня 2007 року між позивачем та [PERSON] був укладений шлюб, від якого [INFO] народився син [PERSON] (а.с. 10,11). 25 березня 2011 року [PERSON], її син [PERSON] та її мати [PERSON] отримали свідоцтво про право власності на житло, приватизувавши у спільну сумісну власність двокімнатну квартиру [ADDRESS], що підтверджується копією свідоцтва про право власності на житло, витягом з державного реєстру прав власності від 11 травня 2011 року, копією паспорту [PERSON] з відміткою про безоплатну приватизацію житла (а.с.8-9, 13,14). З довідки КП "Сумижитло" (а.с. 12) вбачається, що в спірній квартирі зареєстровані чотири особи: співвласники квартири [PERSON], її дочка [PERSON] та онук [PERSON], чоловік [PERSON] - [PERSON] З наведеного вбачається, що для вселення у спірне житлове приміщення у серпні 2007 році (вказана дата зазначена позивачем у позові та його представником у поясненнях в судовому засіданні) була необхідна письмова згода наймача спірної квартири та усіх членів його сім'ї, а для вселення у спірну квартиру після 21.04.2011 року - була потрібна згода усіх співвласників квартири. В той же час, позивач не надав суду доказів на підтвердження дотримання наведених вище вимог закону України при вселенні до квартири. Більш того, як вбачається з пояснень відповідача [PERSON] (як була наймачем спірної квартири, а на час розгляду справи у суді є її співвласником) у судовому засіданні - вона не надавала згоди на вселення позивача до квартири. З пояснень представника позивача в судовому засіданні вбачається, що ще з серпня 2007 року відповідачі чинили позивачу перешкоди у проживанні у спірному житловому приміщенні. Також з пояснень представника позивача та відповідачів у судовому засіданні встановлено, що між співвласниками квартири не визначений порядок користування нею. З копії паспорту [PERSON] вбачається, що позивач зареєстрований в с. Деркачівка Недригайлівського району Сумської області (а.с. 6). Посилання позивача в обґрунтування свого позову на рішення суду від 12.11.2014 року у справі за позовом [PERSON], [PERSON] до [PERSON], треті особи: служба у справах дітей Сумської міської ради, [PERSON], про вселення в житлове приміщення та усунення перешкод у користуванні житловим приміщенням є безпідставним, оскільки вказаним рішенням було відмовлено у задоволенні позову в частині вселення [PERSON] до спірної квартири та встановлений факт створення відповідачем перешкод іншим співвласникам квартири ( [PERSON] та неповнолітньому [PERSON]) у користування спірним житловим приміщенням. Наведене у своїй сукупності свідчить на недотримання встановленого законом порядку вселення позивача до спірної квартири, у зв'язку з чим суд вважає, що у позивача не виникло право користування спірним житловим приміщенням. З урахуванням наведених вище обставин суд вважає, що вимоги позивача не ґрунтуються на законі, а тому у їх задоволенні належить відмовити з їх необґрунтованістю. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed