Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-10 00:00:00

07.08.2020 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] та [PERSON] про визнання такими, що втратили право користування жилим приміщенням квартирою [ADDRESS] . В обґрунтування позову зазначає, що на підставі договору купівлі-продажу від 22.07.2020 року укладеного з [PERSON] , яка діяла від свого імені та на підставі довіреності від імені [PERSON] , набув у власність квартиру [ADDRESS] . Зазначає, що [PERSON] була власником 1/2 частки даної квартири, а тому відповідач [PERSON] , був зареєстрований в квартирі, як член сім`ї власника квартири. У зв`язку з тим, що відповідачі, будучи зареєстрованими, в зазначеній квартирі, порушують його право власності просить визнати їх такими, що втратили право користування жилим приміщенням. Сторони в судове засідання не з`явились. Позивач направив до суду письмову заяву, в якій просить розглянути справу без його участі, зазначивши, що підтримує позовні вимоги та не заперечує проти ухвалення заочного рішення. Відповідачі причину неявки суду не повідомили, про день місце та час розгляду справи сповіщені шляхом розміщення оголошення про виклик в судове засідання, на офіційному веб-сайті судової влади України, в порядку передбаченому ст. 128 ЦПК України. На підставі ч. 2\~ ст. 247 ЦПК України, у зв`язку неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Згідно\~ ч. 4 ст. 223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). У відповідності до ч.1 ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Судом встановлено, що відповідачі [PERSON] та [PERSON] про дату, час і місце судового засідання повідомлені належним чином, про причини неявки суду не повідомили, відзив на позов не надали, позивач не заперечує проти ухвалення заочного рішення, про що зазначив у заяві. За такого суд вважає можливими ухвалити у справі заочне рішення. Дослідивши письмові матеріали справи судом встановлено, що на підставі договору купівлі-продажу від 22.07.2020 року укладеного між [PERSON] та [PERSON] , яка діяла від свого імені та на підставі довіреності від імені [PERSON] , останній набув у власність квартиру [ADDRESS] (а.с. 4-5). Право власності [PERSON] зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності (а.с. 6). З довідки (виписки з домової книги про склад сім`ї та реєстрацію) від 03.08.2020 року вбачається, що в квартирі [ADDRESS] , зареєстровані [PERSON] та [PERSON] (а.с. 13). Позивач зазначає, що відповідачі [PERSON] та [PERSON] в спірному жилому приміщенні не проживають з 2008 року. На підтвердження цього надав акти про непроживання за місцем реєстрації від 06.07.2020 року та від 06.08.2020 року, складені комісією у складі членів правління ОСББ «Соборності 7» (а.с. 7, 8). Статтею 41 Конституції України визначено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Відповідно до ст. 150 ЖК України, громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. За результатами розгляду справи судом встановлено, що [PERSON] , є власником квартири [ADDRESS] (а.с. 4-5, 6). Згідно положень ст.ст. 317, 319, 391 Цивільного Кодексу України, власникові належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд та має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Зі змісту ст.ст. 386, 391 ЦК України слідує, що власник має право звертатися до суду за захистом свого права власності та вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження\~ своїм майном. Верховний Суд України, у своїй постанові від 16.01.2012 року висловив правову позицію, відповідно до якої у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред`явивши разом з тим одну із таких вимог: 1) про позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) про позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) про визнання особи безвісно відсутньою; 4) про оголошення фізичної особи померлою. Згідно з п.34) постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальний справ №5 від 07.02.2014 року "Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав", під час розгляду позовів про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, судам необхідно чітко розмежовувати правовідносини, які виникають між власником та попереднім власником житла, і правовідносини, які виникають між власником житла та членами його сім`ї, попередніми членами його сім`ї, а також членами сім`ї попереднього власника житла. Відсутність відповідачів [PERSON] та [PERSON] у спірній квартирі понад встановлені строки підтверджується актами про непроживання за місцем реєстрації від від 06.07.2020 року та від 06.08.2020 року (а.с. 7, 8). Згідно ст. 72 ЖК України, визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки провадиться в судовому порядку. Оскільки відповідачі [PERSON] та [PERSON] в квартирі [ADDRESS] , яка належить на праві приватної власності [PERSON] , не проживають з 2008 року, суд вважає, що вони втратили право користування вказаним жилим приміщенням, а тому позовні вимоги [PERSON] суд вважає обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Відповідно до ст. 7 Закону України від 11.12.2003 року "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі остаточного рішення суду про позбавлення права користування житловим приміщенням. Відповідно до ч.1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Однак позивачем не ставиться питання про відшкодування судового збору.

Outcome: approved