Jurisdiction: civil
Date: 2021-07-07 00:00:00

Представник позивача АТ КБ «ПриватБанк» Гребенюк О.С., який діє на підставі довіреності, звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON] , в якій просить стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором про надання банківських послуг №б/н від 16 серпня 2011 року у розмірі 133 367 грн. 61 коп. та судові витрати у розмірі 2102 грн. В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що відповідач звернувся до АТ КБ «ПриватБанк» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписав заяву №б/н від 16 серпня 2011 року. Відповідачу було відкрито кредитний рахунок та встановлено початковий кредитний ліміту у розмірі, що зазначений у довідці про зміну умов кредитування та обслуговування карткового рахунку. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що заява разом з Умовами та Правилами надання банківських послуг та Тарифами банку, які викладені на банківському сайті, складає між ним та банком договір, що підтверджується підписом у заяві. У подальшому розмір кредитного ліміту збільшився до 9500 грн., при цьому при встановленні та зміні кредитного ліміту банк керувався п.п.2.1.1.2.3, 2.1.1.2.4 Договору, на підставі яких відповідач при укладанні Договору дав свою згоду щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту та його зміни за рішенням та ініціативою банку. Банк свої зобов`язання за договором виконав в повному обсязі, надавши відповідачеві кредитні кошти в розмірі, встановленому договором. Добровільно відповідач заборгованість не сплачує, у зв`язку з чим станом на 02 квітня 2020 року утворилась заборгованість в загальному розмірі 298 201 грн. 42 коп., з яких: заборгованість за кредитом у розмірі 9 017 грн. 13 коп., заборгованість за нарахованими відсотками 287 784 грн. 52 коп., заборгованість за простроченими відсотками 1 399 грн. 77 коп. Однак, з урахуванням того, що законодавством не передбачено вимагати від боржника повернення лише повної суми заборгованості та кредитодавець на свій розсуд може вимагати від боржника будь-яку частину суми заборгованості за кредитом, у зв`язку з чим, позивач просить стягнути заборгованість у розмірі 133 367 грн. 61 коп., з яких: заборгованість за кредитом у розмірі 9 017 грн. 13 коп., заборгованість по процентам за користування кредитом за період з 16 серпня 2011 року по 02 квітня 2019 року 124 350 грн. 48 коп. Заочним рішенням Червонозаводського районного суду м.Харкова від 04 лютого 2021 року позов Акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості було задоволено та стягнуто з [PERSON] на користь Акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором № б/н від 16.08.2011 року у розмірі 133 367 (сто тридцять три тисячі триста шістдесят сім) грн. 61 коп., яка складається з наступного: 9017, 13 грн. - заборгованість за кредитом; 124 350, 48 грн. -заборгованість по процентам за користування кредитом з 16.08.2011 року по 02.04.2019 рік., а також судовий збір у розмірі 2102 (дві тисячі сто дві) грн. 00 коп. Ухвалою Червонозаводського районного суду м.Харкова від 12 травня 2021 року за заявою відповідача [PERSON] скасовано заочне рішення Червонозаводського районного суду м.Харкова від 04 лютого 2021 року по справі за позовом Акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості. Ухвалою Червонозаводського районного суду м.Харкова від 27 травня 2021 року цивільну справу за позовом Акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості прийнято до провадження судді Демченко С.В., розгляд справи ухвалено здійснювати в порядку спрощеного позовного провадження в судовому засіданні з викликом сторін. Відповідачу запропоновано надати відзив на позовну заяву. 07 липня 2021 року засобами Електроннного суду відповідач надіслав додаткові пояснення, в яких просив відмовити у задоволенні позовних вимог та застосувати строк позовної давності. Вважає, що позивач пропустив строк звернення до суду, оскільки Банк вже звертався до суду з аналогічним позовом до відповідача про стягнення заборгованості за кредитним договором від 16 серпня 2011 року, у зв`язку з чим 06 червня 2017 року було ухвалено заочне рішення у справі 640/3943/17, яким позовні вимоги Банку були задоволені. Проте, ухвалою суду від 04 липня 2017 року вказане заочне рішення було скасовано, а справу призначено до розгляду та в подальшому позов залишено без розгляду. З урахуванням того, що 03 квітня 2017 року було відкрито провадження у справі №640/3943/17 про стягнення заборгованості за договором б/н від 16 серпня 2011 року, банку було відомо про порушення свого права та особу, яка його порушила, у зв`язку з чим строк звернення до суду з вказаними позовними вимогами сплив. 07 липня 2021 року на адресу суду від відповідача надійшло клопотання, в якому останній просить застосувати строк позовної давності до пред`явлених вимог Банку та відмовити у задоволенні позовних вимог у зв`язку зі спливом строків позовної давності з підстав, зазначених в додаткових поясненнях. Представник позивача АТ КБ «ПриватБанк» Железнякова І.М. у судове засідання не з`явилася, в матеріалах справи міститься заява про розгляд справи без участі представника позивача, в якому вона позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Відповідач у судове засідання не з`явився, надав до суду заяву, в якій просив задовольнити клопотання про відмову у задоволенні позову в повному обсязі, оскільки стороною позивача пропущено строк позовної давності, а також просив розглядати справу за його відсутності та відсутності його представника. Оскільки сторони у судове засідання не з`явились, у відповідності до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового засідання технічними засобами не здійснювалось. Суд, дослідивши надані сторонами докази, всебічно та повно з`ясувавши обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, приходить до такого висновку. Судом встановлено, що відповідач звернувсь до АТ КБ «ПриватБанк» з метою отримання банківських послуг та 16 серпня 2011 року підписав заяву № б/н про приєднання до «Умов та правил надання банківських послуг» в «ПриватБанк». При підписанні анкети-заяви відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами» становлять між позичальником та банком договір про надання банківських послуг. Подавши банку анкету-заяву від 16 серпня 2011 року [PERSON] приєднався до запропонованих банком умов кредитування, які встановлені у стандартних формах Умовах і Правилах, Тарифах. При цьому, відповідач своїм підписом підтвердив, що він ознайомивсь та погоджується із запропонованими банком умовами кредитування. 14 червня 2018 року відбулася державна реєстрації та змінено повне та скорочене найменування позивача з Публічного акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» (скорочена назва - ПАТ КБ «ПриватБанк») на Акціонерне товариство Комерційний Банк «ПриватБанк» (скорочена назва - АТ КБ «ПриватБанк»). З довідки,\~яка міститься\~в матеріалах\~справи,\~вбачається,\~що на\~підставі укладеного\~кредитного договору\~між позивачем\~та відповідачем\~№ б/н,\~ [PERSON] \~були видані\~кредитні картки:\~№ [NUMBER] ,\~дата відкриття\~09.11.2012,\~термін дії\~якої до\~11/15,№ [NUMBER] , дата відкриття 02.04.2012, термін дії якої до 02/16, № [NUMBER] , дата відкриття 09.11.2012, термін дії якої до 05/16, № [NUMBER] , дата відкриття 01.02.2014, термін дії якої до 08/17 та кредитна картка № [NUMBER] , дата відкриття 14.10.2013, термін дії якої до 10/17. Відповідно до довідки про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної кратки, оформленої на [PERSON] , 01.02.2014 відповідачу була видана кредитна картка № [NUMBER] та встановлено кредитний ліміт у розмірі 8000 грн. У подальшому 26.06.2014 відбулося збільшення кредитного ліміту до 9500 грн., після чого 03.04.2015 кредитний ліміт зменшився до 9010 грн., а з 10.01.2020 кредитний ліміт становив - 0. Відповідно до\~розрахунку заборгованості\~за договором\~№б/н\~від 16\~серпня 2011\~року станом\~на 02\~квітня 2020\~року заборгованість\~ [PERSON] \~перед АТ\~КБ «ПриватБанк»\~складає 133\~367\~грн.\~61\~коп.,\~з яких:\~заборгованість за\~кредитом -\~9017\~грн.\~13\~коп.,заборгованість за відсотками за період з 16.08.2011 року по 02.04.2019 рік - 124 350, 48 грн. Таким чином, між сторонами склалися правовідносини щодо виконання зобов`язання за кредитним договором, які врегульовані нормами Глави 71 ЦК України. Відповідно до ч.1, 2 ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Як передбачено ст.641 ЦК України пропозицію укласти договір (оферту) може зробити кожна із сторін майбутнього договору. Пропозиція укласти договір має містити істотні умови договору і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття. Реклама або інші пропозиції, адресовані невизначеному колу осіб, є запрошенням робити пропозиції укласти договір, якщо інше не вказано у рекламі або інших пропозиціях. Згідно з положеннями, викладеними в ст.644 ЦК України, якщо пропозицію укласти договір зроблено усно і в ній не вказаний строк для відповіді, договір є укладеним, коли особа, якій було зроблено пропозицію, негайно заявила про її прийняття. Якщо пропозицію укласти договір, в якій не вказаний строк для відповіді, зроблено у письмовій формі, договір є укладеним, коли особа, яка зробила пропозицію, одержала відповідь протягом строку, встановленого актом цивільного законодавства, а якщо цей строк не встановлений, - протягом нормально необхідного для цього часу. За вимогами ст.626 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до ст.1054\~ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Згідно зі ст.\~1056-1\~ЦК України процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору. Фіксована процентна ставка є незмінною протягом усього строку кредитного договору. Частиною 1 ст.1049\~ЦК України передбачено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ч.1 ст.1048\~ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів установлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Припис абз. 2 ч. 1 ст.1048\~ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише в межах погодженого сторонами строку кредитування. Враховуючи викладене, право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно із ч. 2 ст. 1050 ЦК України. Отже, на підставі наданих позивачем доказів судом встановлено, що дійсно 16 серпня 2011 року між [PERSON] та АТ КБ «ПриватБанк» укладено договір про надання банківських послуг. Під час судового розгляду судом встановлено факт невиконання належним чином відповідачем зобов`язань щодо повернення кредитних коштів позивачу. У зв`язку\~з порушеннями\~зобов`язань\~за укладеним\~договором б/н\~від 16\~серпня 2011\~року відповідач\~станом 02\~квітня 2020\~року має\~заборгованість у\~розмірі 133\~367\~грн.\~61\~коп.,з яких: заборгованість за кредитом у розмірі 9017 грн. 13 коп., заборгованість по процентам за користування кредитом за період з 16 серпня 2011 року по 02 квітня 2019 року 124 350 грн. 48 коп. Тому позовні вимоги суд вважає обґрунтованими. Відповідачем заявлено клопотання про застосування строку позовної давності до вимог, пред`явлених АТ КБ «ПриватБанк», оскільки позивач вже звертався до суду з позовом про стягнення заборгованості з [PERSON] за договором №б/н від 16 серпня 2011 року та заочним рішенням Київського районного суду м. Харкова від 06 червня 2017 року позовні вимоги АТ КБ «ПриватБанк» були задоволені. Проте, на підставі заяви відповідача про перегляд заочного рішення, вказане рішення суду від 06 червня 2017 року було скасовано, а позовна заява АТ КБ «ПриватБанк» залишена без розгляду. З урахуванням того, що позивач вже звертався до суду з позовною заявою до відповідача про стягнення заборгованості за кредитним договором №б/н від 16 серпня 2011 року та ухвалою Київського районного суду м. Харкова від 03 квітня 2017 року провадження у справі №640/3943/17 за вказаною позовною заявою було відкрито, тому строк позовної давності слід обчислювати саме з 03 квітня 2017 року. Аналізуючи доводи відповідача, судом з відкритих джерел інформації - Єдиного державного реєстру судових рішень встановлено, що ухвалою Київського районного суду м.Харкова від 03 квітня 2017 року відкрито провадження у справі за позовом ПАТ КБ «Приват Банк» до [PERSON] про стягнення заборгованостіза кредитним договором №б/н від 16 серпня 2011 року ( справа №640/3943/17). 06 червня 2017 року заочним рішенням Київського районного суду м.Харкова стягнуто з [PERSON] на користь Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором б/н від 16 серпня 2011 року у сумі 27 615,98, (двадцять сім тисяч шістсот п`ятнадцять тисяч ) грн. 98 коп., а також судовий збір в розмірі 1600 /одна тисяча шістсот/ гривень 00 коп. Ухвалою Київського районного суду м. Харкова від 04 липня 2018 року заочне рішення Київського районного суду м. Харкова від 06 червня 2017 року по справі за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк "Приват Банк" до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором скасовано, і призначено справу до розгляду в загальному порядку. 17 березня 2020 року позовну заяву Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до [PERSON] залишено без розгляду, на підставі п.9 ч.1 ст. 257 ЦПК України. Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну. Відповідно до ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність. Зокрема, ч.2 ст. 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). Відповідно до ст. 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила; за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частини перша та п`ята статті 261 ЦК України). Таким чином початок перебігу строку давності пов`язується не стільки зі строком дії (припинення) договору, як з певними подіями (фактами), які свідчать про порушення прав особи. Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення в зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Якщо умовами договору встановлено окремі самостійні зобов`язання, які деталізують обов`язок боржника повернути весь борг частинами та встановлюють самостійну відповідальність за невиконання цього обов`язку, то право кредитора вважається порушеним з моменту недотримання боржником строку погашення кожного чергового траншу, а тому й початок перебігу позовної давності за кожний черговий платіж починається з моменту порушення строку його погашення. У разі неналежного виконання позичальником зобов`язань за кредитним договором, позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредиту, погашення якого відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу. Зазначений висновок викладений у правовій позиції Верховного Суду України, що викладений у постанові від 30 вересня 2015 року № 6-154цс15 та у постанові Верховного Суду від 21 жовтня 2019 року у справі № 637/105/17 (провадження № 61-28440св18). Судом встановлено, що ПАТ КБ «ПриватБанк» реалізував своє право на захист в судовому порядку, звернувшись до Київського районного суду м. Харкова з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором б/н від 16 серпня 2011 року, який ухвалою суду від 17 березня 2020 року залишено без розгляду. Тобто, позивач, встановивши факт порушення [PERSON] умов кредитного договору б/н від 16 серпня 2011 року (непогашення боржником чергового платежу) та відповідно прав АТ КБ «ПриватБанк», звернувся до суду з позовом про стягнення заборгованості, у зв`язку з чим, ухвалою суду від 03 квітня 2017 року провадження у справі №640/3943/17 за вказаною позовною заявою було відкрито, таким чином, саме з 03 квітня 2017 року почався перебіг строку позовної давності. Разом з тим, положеннями ч.1 ст.265 ЦПК України встановлено, що залишення позову без розгляду не зупиняє перебігу позовної давності. Після чого, АТ КБ «ПриватБанк» звернувся до суду з позовом про стягнення з [PERSON] заборгованості за цим же кредитним договором б/н від 16 серпня 2011 року лише 13 липня 2020 року, тобто з пропуском встановленого ЦК України строку позовної давності. За змістом ст.89\~ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності . Згідно зі ст.81\~ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до ч. 5 ст. 81 та ч. 2 ст. 83\~ЦПК України докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви. Представник позивача не просив суд визнати причини пропущення позовної давності поважними, не ставив таке клопотання на розгляд суду та не скористався своїм правом надати суду підтверджуючі документи в обґрунтування поважності пропуску строку позовної давності. Згідно з приписами ст. 267 ЦК України особа, яка виконала зобов`язання після спливу позовної давності, не має права вимагати повернення виконаного, навіть якщо вона у момент виконання не знала про сплив позовної давності. Заява про захист цивільного права або інтересу має бути прийнята судом до розгляду незалежно від спливу позовної давності. Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту. Таким чином, позовна давність пов`язується із судовим захистом суб`єктивного права особи в разі його порушення, невизнання або оспорювання. Якщо упродовж установлених законом строків особа не подає до суду відповідного позову, то за загальним правилом ця особа втрачає право на позов у розумінні можливості в судовому порядку здійснити належне їй цивільне майнове право. Тобто сплив позовної давності позбавляє цивільне суб`єктивне право здатності до примусового виконання проти волі зобов`язаної особи. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 7 серпня 2019 року (справа № 2004/1979/12, пункт 71) зазначила, що суд застосовує позовну давність лише тоді, коли є підстави для задоволення позовних вимог, звернутих позивачем до того відповідача у спорі, який заявляє про застосування позовної давності. Тобто, перш ніж застосувати позовну давність, суд має з`ясувати та зазначити у судовому рішенні, чи було порушене право, за захистом якого позивач звернувся до суду. Якщо це право порушене не було, суд відмовляє у позові через необґрунтованість останнього. І тільки якщо буде встановлено, що право позивача дійсно порушене, але позовна давність за відповідними вимогами спливла, про що заявила інша сторона у спорі, суд відмовляє у позові через сплив позовної давності у разі відсутності визнаних судом поважними причин її пропуску, про які повідомив позивач. З огляду на те, що відповідач звернувся до суду із заявою про застосування строку позовної давності, суд приходить до висновку про доцільність застосування строку позовної давності до даних позовних вимог. За правилами ст. 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо). Сплив позовної давності, який є підставою для відмови у позові відповідно до частини 4 статті 267 ЦК України, означає, що вже жодна вимога не підлягає примусовому здійсненню за будь-якого розгляду суперечки, порушеної після цього моменту. З огляду на те, що закінчення строку позовної давності є підставою для відмови в задоволені позову та, враховуючи, що відповідач звернувся до суду із такою заявою, суд дійшов висновку, що в задоволені позову Акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості слід відмовити у зв`язку зі спливом строку позовної давності. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи, що суд прийшов до висновку про відмову в задоволенні позову Акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» про стягнення заборгованості, судові витрати слід залишити за позивачем. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed