Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-23 00:00:00

15 липня 2014 року позивач звернулася до суду з вказаним позовом, який обґрунтувала тим, що з відповідачем вона знаходилась у шлюбі з 7 червня 2003 року, який був розірваний 21.06.2013 року. Від подружнього життя з відповідачем вони мають доньку, [PERSON], [INFO] та сина [PERSON], [INFO], які проживають разом із нею. Дочка, [PERSON], знаходиться на обліку в комунальному закладі «Міська лікарня № 8» з діагнозом: смішана амбліопія лівого ока, гіперметропія середньої ступені правого ока та потребує постійного режиму зірового навантаження, спостереження окуліста за місцем проживання, проходження всіляких медичних процедур. Син, [PERSON], має астеноневротичний сіндром на резідуальном органічному фоні, защемлення сірдцевого м'яза, резидуальні наслідки раннього враження центральної нервової системи та перебуває на диспансерному обліку у невропатолога в Дніпропетровській клінічній психіатричній лікарні та потребує постійного медичного та медикаментозного лікування, санаторно-курортного лікування. Вказані обставини стали причиною звернення до суду з вказаним позовом, в якому позивач просить суд стягнути з відповідача на її користь в якості додаткових витрат аліменти на утримання дочки, [PERSON], [INFO], в розмірі 1000 гривень щомісяця, які підлягають індексації відповідно до закону до досягнення повноліття дочки, тобто до [INFO], і на утримання сина, [PERSON], [INFO], в розмірі 1000 гривень щомісяця, які підлягають індексації відповідно до закону до досягнення повноліття сина, тобто до [INFO] (а.с.1). Позивач та її представник в судовому засіданні позов підтримали. Відповідач заперечував проти позовних вимог, вказуючи на те, що він, у разі необхідності та проходження лікування і так готовий сплатити кошти, а утримувати в нього по 1000 гривень на кожну дитину щомісячно до досягнення ними повноліття - безпідставно, з огляду на те, що не відомо взагалі чи є і буде така необхідність в лікуванні дітей, на що позивачка сама ніколи грошей не витрачала. Вислухавши пояснення учасників процесу, дослідивши докази, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог з наступних підстав. Суд встановив, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі з 07 червня 2003 року по 21.06.2013 року (а.с.4). Від шлюбу сторони мають дочку, [PERSON], [INFO] та сина [PERSON], [INFO], які проживають разом із позивачем, що підтверджується копіями свідоцтв про їх народження та довідкою про склад зареєстрованих та проживаючих осіб (а.с.2,3,10). Позивач та відповідач на час розгляду справи тимчасово не працюють. Сторони в судовому засіданні визнали, що на теперішній час в проваджені суду перебуває також цивільна справа за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання дітей, в якій позивач просить суд стягнути з відповідача по 1500 гривень щомісячно на кожну дитину. З виписних епікризів вбачається, що дочка [PERSON] дійсно перебувала на лікуванні у комунальному закладі «Міська лікарня № 8» з діагнозом: смішана амбліопія лівого ока, гіперметропія середньої ступені правого ока. Гіперметропія високого ступеню лівого ока. Сходящєєся співдружнє, частково акомодаційна косоокість лівого ока (а.с.5-9). Згідно рекомендацій та призначень лікаря, для лікування дитини виписані лише корнерегель та флоксал мазь, які рекомендовано застосовувати 2 рази на рік та спостерігатися у лікаря. Відповідач не заперечував у разі необхідності визначеної лікарями нести витрати на лікування дитини та згоден самостійно придбавати ці ліки та компенсувати позивачу половину фактично понесених нею витрат на лікування дитини. Згідно ч. 1 ст. 185 СК України, той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов'язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Згідно вимог п.2 ч. 2 ст. 185 СК України додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватись після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно. У п. п. 18, 19 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року N 3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" звертається увага на те, що до передбаченої ст. 185 СК України участі в додаткових витратах на утримання дитини, викликаних особливими обставинами (розвитком її здібностей, хворобою, каліцтвом тощо), можна притягати лише батьків. У цих випадках ідеться про фактично зазнані або передбачувані витрати, тому їх необхідно визначати у твердій грошовій сумі. При одночасному розгляді вимог про стягнення аліментів і додаткових витрат їх має бути визначено у рішенні окремо. Вирішуючи питання по суті позовних вимог, суд виходив з приписів статей 150, 157 СК України, згідно якої батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, питання виховання вирішується батьками спільно і той з батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні з урахуванням доказів (письмових документів), які підтверджують наявність особливих обставин, що призвели до додаткових витрат на дитину. В силу ч. 1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог так і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. У відповідності до ч. 2 ст. 59 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Позивач в судовому засіданні не довела та не обґрунтувала необхідності стягнення додаткових витрат у розмірі по 1000 гривень на кожну дитину до досягнення ними повноліття, належним доказами необхідність у таких витратах не підтверджена та спростовується тим, що за призначенням лікаря не має необхідності у щомісячному обстеженні та прийманні двох ліків, які рекомендовано застосовувати донці лише 2 рази на рік. Щодо необхідності додаткових витрат на лікування сина, позивач взагалі не надала жодного доказу, відсутні будь які рекомендації та призначення лікаря. Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд виходив з того, що стягнення цих витрат наперед з відповідача, який не працює, не відповідало б ст. 3 Цивільного Кодексу України, а саме: справедливості, добросовісності та розумності, оскільки необхідність такого лікування та призначень лікаря не може продовжуватися до досягнення дітьми повноліття, не є необхідним щомісячним лікуванням, а тому позивач в свою чергу має право, в силу п.2 ч. 2 ст. 185 СК України, ставити питання про стягнення таких додаткових витрат після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно, таким чином компенсуючи їх частину за рахунок непрацюючого відповідача. Крім того, сам відповідач наголошував на тому, що всі необхідні та документально підтверджені витрати на лікування він згоден нести і самостійно та компенсувати у разі необхідності позивачці, але виключно в інтересах дітей, з врахуванням того, що позивач в іншій справі просить стягнути з нього аліменти на утримання дітей по 1500 гривень на кожного щомісячно, що підтвердила сама позивач в судовому засіданні. Не підтвердженими залишилися також доводи позивача щодо постійних щомісячних витрат на лікування дітей, оскільки призначень таких лікар не надавав, а тимчасове спостереження за донькою по місцю її проживання у комунальному закладі - не пов'язане з матеріальними витратами, а отже покладати обов'язок їх попереднього відшкодування на відповідача - є неприпустимим. Аналогічної правової позиції притримався Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ у своїй ухвалі по справі № 6-13656св13 від 27.11.2013 року. Аналізуючи приведені вище норми права та співвідношуючи їх із встановленими в судовому засіданні обставинами справи, суд не вбачає передбачених законом підстав для задоволення позову і приходить висновку про необхідність в його задоволенні відмовити.

Outcome: dismissed