Jurisdiction: civil
Date: 2020-07-12 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] , Моторно (транспортного) страхового бюро України про відшкодування шкоди завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди. В обґрунтування позову позивач зазначив, що 27.09.2018 р. приблизно о 10 год. 00 хв. в м. Харкові на дорозі по вул. Гвардійців Широнінців в районі буд.108 сталася ДТП за участю автомобіля «RANGE ROVER SPORT», д.н.з. [NUMBER] , під його керуванням та «VOLKSWAGEN», д.н.з. [NUMBER] , під керуванням [PERSON] , внаслідок чого його транспортний засіб отримав механічні пошкодження, а йому було завдано майнової шкоди, яка виразилася в необхідності відновлення транспортного засобу. Згідно інформації з офіційного сайту «Моторно-транспортного страхового бюро України» транспортний засіб «VOLKSWAGEN», д.н.з. [NUMBER] , станом на 27.09.2018 страхового полісу не мав. Відповідно до полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №150783865 його автомобіль «RANGE ROVER SPORT», д.н.з. [NUMBER] , станом на час ДТП був забезпечений у СГ «ТАС». Постановою Київського районного суду м. Харкова від 12.02.2020 року по справі №640/18419/18, суд, окрім того, що визнав в його діях склад адміністративного правопорушення за настання вищезазначеної ДТП, також погодився з відповідним висновком експерта Харківського ХНДІСЕ ім. засл. проф. М.С. Бокаріуса №19125/25899 від 27.11.2019 р. та дійшов висновку про те, що дії [PERSON] не відповідали вимогам п.п. 12.3, 12.4, 12.9 «б» Правил дорожнього руху України та з технічної точки зору знаходилися в причинному зв`язку з виникненням даної дорожньо-транспортної пригоди. На даний час постанова Київського районного суду м. Харкова набрала законної сили. Позивачем було направлено лист до відповідача МТСБУ із примірником вищевказаної постанови суду для виплати йому страхового відшкодування. Проте жодних виплат він не отримував. ДТП відбулася як з вини позивача, так і з вини відповідача [PERSON] . За таких умов на його думку йому повинно компенсуватися 50% від завданої матеріальної шкоди. Відповідно до норм законодавства обов' язок щодо відшкодування йому майнової шкоди виникає у відповідача Моторного (транспортного) страхового бюро України в межах страхових виплат, а також у відповідача водія автомобіля «VOLKSWAGEN», д.н.з. [NUMBER] , [PERSON] , який зобов`язаний компенсувати йому різницю між страховою виплатою та фактично завданою шкодою. Таким чином позивачем обрано спосіб захисту своїх майнових прав у вигляді звернення вимог до Моторного (транспортного) страхового бюро України в межах страхових виплат та до винної особи - відповідача [PERSON] щодо стягнення різниці між страховою виплатою та фактично завданою шкодою. Представником відповідача [PERSON] - адвокатом Дергачовою В.В. подано відзив на позов, в якому просить відмовити у задоволенні позову посилаючись на те, що 27.09.2018 року сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобілів «RANGE ROVER SPORT», д.н.з. [NUMBER] , та «VOLKSWAGEN», д.н.з. [NUMBER] , а саме водій [PERSON] , керуючи транспортним засобом «RANGE ROVER SPORT», д.н.з. [NUMBER] , за адресою: м. Харків, вул. Гвардійців Широнінців, 108, при виїзді з другорядної прибудинкової території, не надав перваги в русі автомобілю «VOLKSWAGEN», д.н.з. [NUMBER] , під керуванням відповідача [PERSON] , який рухався по головній дорозі. В результаті ДТП автомобілі отримали механічні пошкодження. Співробітниками УПП у Харківській області, які прибули на місце вчинення ДТП, встановлено, що саме водієм автомобіля «RANGE ROVER SPORT», д.н.з. [NUMBER] , [PERSON] допущено порушення п.п. 16.11, 8.4.б Правил дорожнього руху України, за що передбачена відповідальність згідно ст. 124 КУпАП. Відносно водія автомобіля «RANGE ROVER SPORT», д.н.з. [NUMBER] , [PERSON] було складено протокол про адміністративне правопорушення серії ОБ № 182203. В діях водія автомобіля ««VOLKSWAGEN», д.н.з. [NUMBER] , [PERSON] жодних порушень Правил дорожнього руху при виникненні даної дорожньо-транспортної пригоди не встановлено, відповідний протокол не складався. За наслідками розгляду протоколу про адміністративне правопорушення Київським районним м. Харкова прийнято постанову від 12.02.2020 року у справі № 640/18419/18, якою провадження по справі відносно [PERSON] за ст. 124 КпАП України закрито, у зв`язку із закінченням на момент розгляду справи строків накладення адміністративного стягнення. В той же час, судом встановлено, що виключно в діях [PERSON] міститься склад адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, тобто порушення правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів і відповідно встановлено вину вказаної особи у вчиненні цієї дорожньо-транспортної пригоди. Зазначене рішення суду набрало законної сили та не оскаржене винною особою. Тим самим, можна дійти висновку, що позивач [PERSON] визнає свою провину у вчиненні дорожньо-транспортної пригоди, що ним також підтверджується у викладеній позовній заяві. В ході розгляду справи про адміністративне правопорушення було проведено низку експертних досліджень, в тому числі, Київським районним судом м. Харкова призначено судову автотехнічну експертизу, проведення якої доручено експертам ХНДІСЕ ім. засл. проф. М.С. Бокаріуса. Згідно висновку експерта ХНДІСЕ ім. Засл. проф. М.С. Бокаріуса № 19125/25899 27.11.2019 р., в даній дорожньо-транспортній ситуації водій автомобіля «RANGE ROVER SPORT», [PERSON] повинен був діяти у відповідності до вимог дорожнього знаку 2.1 та п. 16.11 Правил дорожнього руху України. В даній дорожньо-транспортній ситуації технічна можливість уникнути зіткнення транспортних засобів для водія автомобіля «RANGE ROVER SPORT», [PERSON] визначалась шляхом виконання вимог дорожнього знаку 2.1 «Дати дорогу» та п. 16.11 Правил дорожнього руху України, для чого в нього не було перешкод технічного характеру. В даній дорожньо-транспортній ситуації дії водія автомобіля «RANGE ROVER SPORT», [PERSON] не відповідали вимогам дорожнього знаку 2.1 «Дати дорогу» та п. 16.11 Правил дорожнього руху України та, з технічної точки зору знаходились в причинному зв`язку з виникненням даної дорожньо-транспортної пригоди. Стосовно водія автомобіля «VOLKSWAGEN», д.н.з. [NUMBER] , [PERSON] висновком експерта визначено, що в даній дорожньо-транспортній ситуації він повинен був діяти у відповідності до вимог п.п. 12.3, 12.4, 12.9 «б» Правил дорожнього руху України. Проте, вирішити питання «Чи мав водій автомобіля «VOLKSWAGEN», [PERSON] технічну можливість уникнути зіткнення транспортних засобів? та чи вбачаються в його діях порушення вимог Правил дорожнього руху, які знаходяться, з технічної точки зору, в причинному зв`язку з виникненням даної ДТП?» - експертним шляхом встановити неможливо. Надавши відповідну оцінку, суд погодився з викладеними доводами висновку експерта, виклавши їх у своїй постанові від 12.02.2020 року у справі № 640/18419/18. Також під час розгляду справи про адміністративне правопорушення за результатами висновків експертів, представником [PERSON] - адвокатом Прасоловим І.В. заявлялися клопотання щодо направлення судом відповідних матеріалів до органів поліції з метою складення протоколу про адміністративне правопорушення відносно водія автомобіля «VOLKSWAGEN» [PERSON] , проте такі клопотання судом залишені без задоволення у зв`язку з їх недоцільністю та юридичною неспроможністю. Таким чином, жодних протоколів про адміністративне правопорушення відносно водія автомобіля «VOLKSWAGEN», д.н.з. [NUMBER] , [PERSON] органами поліції не складалося, питання щодо наявності в його діях ознак адміністративного правопорушення та відповідно наявності у вчиненні дорожньо-транспортної пригоди судом не вирішувалося. Отже, на думку представника відповідача, на даний час, відсутнє будь-яке відповідне рішення суду, що набрало законної сили, яким би встановлювалася вина відповідача [PERSON] у вчиненні даної дорожньо-транспортної пригоди і відповідно виникав обов`язок відшкодування завданої матеріальної шкоди. Представником відповідача МТСБУ - [PERSON] подано відзив на позов, в якому просить відмовити у задоволенні позову посилаючись на те, що у позовній заяві позивач посилається на висновок експерта ХНДІСЕ ім. засл. проф. М.С. Бокаріуса № 19125/25899 від 27.11.2019 року, як на основний доказ, яким підтверджується порушення відповідачем [PERSON] . Правил дорожнього руху України, а саме п.п. 12.3, 12.4, 12.9 (б) та вважає, що за результатами дорожньо-транспортної пригоди наявна обопільна вина двох водіїв. При цьому, із постанови Київського районного суду м. Харкова від 12.02.2020 року по справі №640/14419/18 вбачається, що в ході розгляду зазначеної справи було проведено автотехнічну експертизу, проведення якої доручили експерту Харківського НДЕКЦ МВС України. За результатами проведення експертного дослідження було складено Висновок № 7/28СЕ-19 від 18.01.2019 року, згідно якого за показами свідка [PERSON] було встановлено, що в діях відповідача [PERSON] , водія транспортного засобу «VOLKSWAGEN», реєстраційний номер [NUMBER] , в дорожній обстановці яка сталася 27.09.2018 року, не можливо встановити невідповідність вимогам ПДР та причинний зв`язок із ДТП. Проте позивач залишає поза увагою суду такий висновок, використовуючи більш «вигідний» варіант. Зважаючи, що адміністративне провадження щодо притягнення відповідача [PERSON] до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП не було відкрите, а питання про його винуватість або не винуватість не вирішувалося, то цивільно-правова відповідальність в результаті ДТП не настала і у відповідачів відсутній обов`язок зі сплати матеріальної шкоди. Постановою Київського районного суду м. Харкова від 12.02.2020 року по справі № 640/14419/18 було встановлено низку фактів, що є преюдиціальними, а саме те, що внаслідок винних дій (порушення вимог п.п. 16.11 та 8.4 (б) ПДР) позивача відбулась дорожньо-транспортна пригода. У всіх висновках експертиз, які проводились в рамках розгляду адміністративної справи було встановлено невідповідність дій позивача у дорожній обстановці та причинно-наслідковий зв`язок. Отже, факт винних дій позивача (недотримання вимог ПДР України), внаслідок яких відбулося зіткнення встановлено судовим рішенням, що набуло законної сили (є преюдиціальним та не потребує доказування), а дії відповідача [PERSON] не були визнані рішенням суду такими, що не відповідають ПДР України та знаходяться у причинному зв`язку із наслідками. Позивач не звертався до відповідача МТСБУ із заявою про виплату страхового відшкодування з банківськими реквізитами впродовж одного року з дня дорожньо- транспортної пригоди, а тому у МТСБУ не виникло обов`язку зі сплати такого відшкодування. Представником позивача подано відповідь на відзив МТСБУ в якій зазначив, що в своєму відзиві представник відповідача МТСБУ - [PERSON] повідомляє суду неправдиву інформацію щодо обставин звернення [PERSON] до МТСБУ за даним страховим випадком. Згідно відповіді МТСБУ №3.1-0.5/34854 від 09.11.2018 р., то немає правових підстав для виплати [PERSON] відшкодування з фонду захисту потерпілих, оскільки відповідно до інформації отриманої з бази АІПС ДТП зазначена вище подія сталася внаслідок порушення саме [PERSON] правил дорожнього руху. Проте відповідно до постанови Київського районного суду м.Харкова від 12.02.2020 року по справі №640/18419/18 вищезазначена позиція МТСБУ не знайшла свого підтвердження. Відповідь МТСБУ №3.1-0.2/10416 від 31.03.2020 р. містить посилання на попередній свій лист №3.1-0.5/34854 від 09.11.2018 р. та повідомляється, що підстав для перегляду раніше прийнятого рішення немає. Таким чином за фактом ДТП, яка сталася 27.09.2018 р. листом №3.1-0.5/34854 від 09.11.2018 р. МТСБУ вже надало відповідь щодо відмови у виплаті страхового відшкодування. Крім того до позовної заяви було додано копію поштового чеку із якого вбачається, що [PERSON] 24.10.2018 р. направляв необхідну документацію до МТСБУ. Таким чином вищезгадані документи спростовують інформацію, надану представником відповідача МТСБУ - Марченко Н.М. щодо відсутності факту звернення [PERSON] до МТСБУ за даним страховим випадком протягом року після ДТП. Ухвалою Московського районного суду м.Харкова від 03.04.2020 р. накладено арешт на 2/3 частини квартири, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] , що належать відповідачу [PERSON] , заборонивши будь-яким іншим способом здійснювати будь-які дії, які пов`язані з відчуженням даного майна. Суд, вивчивши матеріали справи та дослідивши надані докази, встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. З матеріалів справи вбачається, що 27.09.2018 р. приблизно о 09 год. 20 хв. [PERSON] , керуючи автомобілем «RANGE ROVER SPORT», д.н.з. [NUMBER] , за адресою: м. Харків, вул. Гвардійців Широнінців 108, при виїзді з придомової території, не надав переваги в русі автомобілю «VOLKSWAGEN», д.н.з. [NUMBER] , під керуванням [PERSON] , який рухався по головній дорозі, та скоїв з ним зіткнення, при ДТП автомобілі отримали механічні пошкодження. Постановою Київського районного суду м. Харкова від 12.02.2020 року встановлено, що в діях [PERSON] міститься склад адміністративного правопорушення, передбасченого ст. 124 КУпАП, тобто порушення правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспорного засобу, яким керував відповідач, але провадження по справі відносно [PERSON] за ст. 124 КУпАП закрито у зв`язку із закінченням на момент розгляду справи строків накладення адміністративного стягнення. Позивач у своєму позові посилається на дану постанову, як на доказ його вини та вини відповідача [PERSON] , оскільки вважає, що у постанові суд посилається на висновок експерта Харківського ХНДІСЕ ім. засл. проф. М.С. Бокаріуса №19125/25899 від 27.11.2019 р. та дійшов висновку про те, що дії [PERSON] не відповідали вимогам п.п. 12.3, 12.4, 12.9 «б» Правил дорожнього руху України та з технічної точки зору, знаходилися в причинному зв`язку з виникненням даної дорожньо-транспортної пригоди. Між тим, суд вважає, що це твердження позивача є помилковим, і виходить при цьому з наступного. Дійсно, відповідно до ч. 6 ст. 82 ЦПК України постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, яка набрала законної сили, є обов`язковою для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалено постанову суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. В постанові Київського районного суду м. Харкова від 12.02.2020 р., наданої суду в якості доказу, зазначено, що суд погоджується з доводами, викладеними у висновку експерта Харківського НДІСЕ ім.Засл. проф.М.С.Бокаріуса від 27.11.2019 р. стосовно того, що дії [PERSON] не відповідають вимогам п.п.12.3, 12,4, 12.9 "б" Правил дорожнього руху України, але це лише правова оцінка, надана судом певному факту, яка не є обов`язковою для суду при розгляді іншої справи відповідно до ч.7 ст. 82 ЦПК України. Під час розгляду адміністративного матеріалу було проведено експертизи, на які суд посилається у постанові від 12.02.2020 р., проте судом лише були описані висновки експертів, але оцінка їм не надавалася, як не надавалася оцінка й іншим доказам по справі. При розгляді даного позову позивачем не надані суду зазначені вище експертизи, як не надано суду й інших доказів, на підставі яких суд міг би всебічно та повно оцінити висновки експертів та зробити свої висновки, а саме, схеми ДТП та організації дорожнього руху, протокол про адміністративне правопорушення, де зазначаються зауваження учасників ДТП щодо схеми та зазначаються технічні пошкодження, які мали автомобілі внаслідок ДТП, відсутні пояснення самих учасників ДТП та можливих свідків, та інше, в зв`язку з чим суд позбавлений можливості безпосередньо дослідити дані докази, надати їм оцінку в цілому та зробити певні висновки, щодо наявності вини у діях відповідача. Докази, які надані позивачем до позову, а саме: свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу, висновок щодо вартості матеріального збитку заподіяного власнику колісного транспортного засобу №123/05-19, протокол технічного огляду КТЗ, ремонтна калькуляція, фотознімки, поліс №150783865, копія квитанції заява [PERSON] до МТСБУ від 13.03.2020 р. не дозволяють суду зробити висновок про обгрунтованість вимог позивача, оскільки не містять достатньої інформації щодо предмету доказування, а саме, вини відповідача. Клопотання про витребування доказів позивачем суду не заявлялися. Відповідно до положень ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Відповідно до ст. 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: 1) шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою; 2) за наявності вини лише особи, якій завдано шкоди, вона їй не відшкодовується; 3) за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення. Таким чином, для визначення правильності покладення відповідальності за завдану шкоду, необхідно визначити чи є вина у діях одного водія, чи у діях обох водіїв, і якщо встановлена вина у діях обох, то в якому розмірі необхідно визначити відповідальність між учасниками ДТП. Відповідно до вимог ст.ст. 12, 13, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цих Кодексом, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках, судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. При оцінці доказів суд враховує положення ст.ст. 79, 80 ЦПК України, відповідно до яких достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи, а достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин, які входять до предмету доказування. Відповідно до ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Відповідальність страхувальника є похідною від відповідальності заподіювача шкоди, яким є на думку позивача відповідач [PERSON] . Оскільки, за заначених вище обставин суд не вважає доведеним наявність вини у діях відповідача [PERSON] , то відсутні підстави до стягнення сум з відповідача МТСБУ. За встановлених обставин суд вважає, що позовні вимоги задоволенню не підлягають через їх недоведеність, так як надані суду докази не є достатніми для визначення вини відповідача [PERSON] та обов`язку його по відшкодуванню завданої позивачу шкоди. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed