Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-23 00:00:00

18.08..2016 року до суду звернулася позивач з позовом до [PERSON] сільської ради Гуляйпільського району Запорізької області, про визнання права власності на нерухоме майно за набувальною давністю. В позові позивач посилалася на те, що 30.05.2006 року вона була прописана у житловому будинку, що знаходиться за адресою: с. Комсомольське, Гуляйпільського району, Запорізької області, вул. Лавренкова, 35. Власницею будинку на той час була [PERSON], яка 29.06.2006 року була знята з реєстрації в житловому будинку що знаходиться за адресою: с. Комсомольське, Гуляйпільського району, Запорізької області, вул. Лавренкова, 35, більше в селі не проживала, місцезнаходження її не відоме, виїхала з села у невідомому напрямку. Далі позивачка зазначила, що з того часу вона проживає в житловому будинку відкрито, добросовісно та безперервно, володіє та користується житловим будинком, сплачує комунальні послуги, уклала договір про надання послуг з газопостачання, сплата за спожитий газ виконується вчасно, регулярно сплачує рахунки за водокористування, електроенергію, згідно технічного паспорта від 01.08.2016 року була замовником виготовлення технічної документації на будинок, протягом всіх цих років виконує ремонт будинку та будівель, тримає його в чистоті. Згідно висновку про вартість майна, замовником якого вона є, оціночна вартість домоволодіння, що розташоване за адресою: с. Комсомольське, Гуляйпільського району, Запорізької області, вул. Лавренкова, 35, станом на 01.08.2016 року становить 44199,19 грн. Вважає, що доказом того, що вона володіє будинком є знаходження у неї оригіналу технічного паспорта на будинок та будинкової книги, та що вона відкрито та безперервно, більше, ніж 10 років, володіє нерухомим майном, не порушуючи права та інтереси будь-яких інших осіб. Прохає суд визнати за нею право власності на житловий будинок з господарськими будівлями, розташований за адресою: с. Комсомольське, Гуляйпільського району, запорізької області, вул. Лавренкова, 35, позначений в технічному паспорті літерою «А» та складається з: Літера «а» - прибудова, Літера «В» - сарай, Літера «Б» - сарай, паркан № - 1, ворота № - 2, паркан № - 3, паркан № - 4, за набувальною давністю. 24.10.2016 року ухвалою суду за клопотанням представника позивача (а с. 41) залучено до участі у справі співвідповідача [PERSON] (а. с. 46). У судове засідання позивач [PERSON], належним чином повідомлена про час і місце розгляду справи судом (а. с. 51), не з`явилась, в позовній заяві прохала позов задовольнити (а. с. 2-4). У судовому засіданні представник позивача [PERSON] позовну заяву підтримала, прохала позов задовольнити в повному обсязі, додатково суду пояснила, що правовстановлюючі документи на житловий будинок позивач не отримувала, їй було передано технічний паспорт і будинкову книгу. Власниця будинку виїхала в Крим, а позивач прописалася в ньому, до нотаріуса про переоформлення будинку не зверталися. Право власності чи користування на земельну ділянку під будинком позивач не оформляла, города не має. Представник відповідача [PERSON] сільської ради Гуляйпільського району Запорізької області, належним чином повідомлений про час і місце розгляду справи, в судове засідання не з`явився, надав суду письмові заяви про розгляд справи у свою відсутність, не заперечував проти задоволення позову (а.с.26, 36, 43, 50, 52). Співвідповідач [PERSON], належним чином повідомлений про час і місце розгляду справи, в судове засідання не з`явився, надав суду письмову заяву про розгляд справи у свою відсутність, підтримав у повному обсязі позовні вимоги, прохав їх задовольнити (а.с. 53, .54). Суд, оцінивши наявні у справі докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, вважає встановленими наступні обставини та відповідні їм правовідносини: Згідно витягу з технічного паспорту виданого Пологівським МП «Імпульс» (інвентарний номер 153, реєстровий номер 89 кн 28) від 16.01.1996 року, на житловий будинок, що знаходиться за адресою: с. Комсомольське, Гуляйпільский район, Запорізька область, вул. Лавренкова, буд. 35, власником житлового будинку зазначена: [PERSON], (згідно свідоцтва від 16.01.1996 року № 153 та свідоцтва на спадщину від 17.08.2005 року № 765) (у рівних частках) (а. с. 7). Згідно відмітки в паспорті серії СА № 531965 виданого Гуляйпільським РВ УМВС України 18.09.1997 року (а. с. 6 на звороті) та копії домової книги для прописки громадян, проживаючих в домі № 35 по вул. Лавренкова, с. Комсомольське, Гуляйпільського району, Запорізької області (а. с 8-9), [PERSON] з 30.05.2006 року по 11.08.2009 року була зареєстрована за адресою: [INFO]. З 11.08.2009 року зареєстрована за адресою: [INFO] (а. с. 6 на звороті) Відповідно до довідки від 20.07.2016 року № 86 виданої КП «СКГ «Веселка» [PERSON] сільської ради Гуляйпільського району Запорізької області, [PERSON] регулярно сплачує за водокористування за адресою: с. Комсомольське, Гуляйпільського району, Запорізької області, вул. Лавренкова, буд 35 (а. с. 15) Відповідно до довідки від 09.08.2016 року № 704 виданої ПАТ «Запоріжгаз» Оріхівське УЕГГ Гуляйпільський експлуатаційний цех [PERSON], про те що, її будинок, що розташований за адресою: с. Комсомольське, Гуляйпільського району, Запорізької області, вул. Лавренкова, буд 35 з 2007 року підключений до системи газопостачання (а. с. 17) Відповідно до довідки виданої 15.08.2016 року № 439 виконкомом [PERSON] сільської ради Гуляйпільського району Запорізької області, [PERSON], [INFO], є власницею будинку за адресою: вул. Лавренкова, буд. 35, с. Комсомольське, Гуляйпільського району, Запорізької області та знята з реєстрації 02.07.2006 року, в селі не проживає, місцезнаходження невідоме (а. с. 16) 01.08.2016 року ТОВ «Компанія «Земельно-кадастровий проектно-будівничий центр» м. Запоріжжя, видано технічний паспорт на житловий будинок № 35, вул. Лавренкова, с. Гуляйпільське, Гуляйпільського району, Запорізької області на імя замовника [PERSON] ( а. с .10-11) Згідно звіту про визначення оціночної вартості домоволодіння № ZKC01082016-001 01.08.2016 року ТОВ «Компанія «Земельно-кадастровий проектно-будівничий центр», ринкова (оціночна) вартість домоволодіння, загальною площею 40,6 кв. м., яке знаходиться за адресою: с. Гуляйпільське, Гуляйпільського району, Запорізької області, вул. Лавренкова, 35, становить 44199,19 грн. (а. с. 12) Згідно рішення [PERSON] сільської ради Гуляйпільського району Запорізької області від 18.11.2015 року № 9 с. Комсомольське, перейменовано на с. Гуляйпільське (а. с. 33). Згідно копії свідоцтва про смерть серії 1-АП №116318 виданого Коктебельською селищною радою м. Феодосія, Авт. Респ. Крим, Україна від 03.06.2008 року , [PERSON] померла 01.06.2008 року (а. с. 42) Суд, відмовляючи в задоволенні позову, виходить з наступного. Відповідно до ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Стаття 11 ЦПК України передбачає, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно із ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Результат оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті. Частиною першою ст. 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів чи осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Суд повинен установити, чи були порушені, невизнані або ос порені права, свободи чи інтереси цих осіб і, залежно від установленого, вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні. В порядку цивільного судочинства підлягає захисту саме порушене право. Позивач звернулася до суду з позовом про визнання права власності на будинок за набувальною давністю до відповідачів, які не оспорювали цього права та не доведено, що співвідповідач [PERSON] має до спадщини відношення, а [PERSON] сільська рада Гуляйпільського району Запорізької області могла б бути відповідачем у справі у разі відсутності спадкоємців, неприйняття ними спадщини, тобто коли є підстави для визнання спадщини відумерлою. За змістом ч. 1 ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Відповідно до ч. 4 ст. 344 ЦК України право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду. За роз'ясненнями п.п. 9, 12 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 07.02.2014 року "Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав", відповідно до ч.1 ст. 344 ЦК особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено ЦК. При вирішенні спорів, пов'язаних з набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке: -володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; -володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна; -володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. У разі втрати не із своєї волі майна його давнісним володільцем та повернення цього майна протягом одного року або пред'явлення протягом цього строку позову про його витребування набувальна давність не переривається (ч. 3 ст. 344 ЦК). Не переривається набувальна давність, якщо особа, яка заявляє про давність володіння, є сингулярним чи універсальним правонаступником, оскільки в цьому разі вона може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є (ч. 2 ст. 344 ЦК).\~\~Відповідачем за позовом про визнання права власності за набувальною давністю є попередній власник майна або його правонаступник. У разі якщо попередній власник нерухомого майна не був і не міг бути відомим давнісному володільцю, то відповідачем є орган, уповноважений управляти майном відповідної територіальної громади. За змістом ст. 344 ЦК України при набувальній давності тягар доказування лягає на позивача. Суд не приймає до уваги та критично відноситься до заяви співвідповідача [PERSON] (а. с. 54) про визнання позову, поскільки будь-яких доказів того, що він в установленому законом порядку прийняв за законом чи заповітом спадщину після померлої 01.06.2008 року [PERSON], нотаріально оформив свої спадкові права, суду не надано, як не надано доказів про коло спадкоємців власника житлового будинку, факт родинних відносин та правовстановлюючих документів на спірний будинок Також суд критично відноситься до довідки виданої 09.08.2016 року № 434 виконкомом [PERSON] сільської ради Гуляйпільського району Запорізької області, в частині, що [PERSON], [INFO], з 2006 року за адресою: с. Комсомольське, Гуляйпільського району, Запорізької області, вул. Лавренкова, буд 35 добросовісно користується житловим будинком (а. с 14) та до довідки від 18.10.2016 року № 233/01-46 [PERSON] сільської ради Гуляйпільського району Запорізької області в частині, що сільська рада не має заперечень щодо користування [PERSON] земельною ділянкою для обслуговування житлового будинку за адресою: вул. Лавренкова, буд. 35, с. Комсомольське, Гуляйпільського району, Запорізької області (а. с. 44), як виданих не у спосіб, передбачений діючим законодавством. З огляду на положення статті та роз'яснення, викладені в постанові Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 07.02.2014 року, набуття права власності на чужі речі за набувальною давністю здійснюється за умови, що річ, яка опинилася у володінні особи, є об'єктивно чужою, володілець суб'єктивно вважає майно своїм, володілець майна має бути добросовісним набувачем, володіння здійснюється протягом усього строку відкрито та продовжувалось безперервно, строк такого володіння нерухомим майном складає 10 років. Володіння має бути добросовісним, тобто володілець не повинен знати і не міг знати про те, що він володіє чужою річчю, а також обставини, у зв'язку з якими виникло володіння чужою річчю, не давали найменшого сумніву щодо правомірності набуття майна. Відповідно до вимог ст. 344 ЦК України позивачем не дотримано необхідних умов для набуття права власності на спірну нерухомість за набувальною давністю, вона вважала, що набула право власності на нерухоме майно [PERSON], а після її смерті її спадкоємців за набувальною давністю, оскільки проживала в вказаному житловому будинку з 30.05.2006 року, сплачувала комунальні послуги, проводила ремонтні роботи. Проте зазначені обставини не свідчать про отримання майна за підставами, достатніми для того, щоб мати право власності на нього з підстав передбачених ст. 344 ЦК. Позивач знала, і на це посилається і в позові, що користується майном яке належить іншій конкретній особі: [PERSON] (з моменту смерті останньої, її спадкоємцям), таким чином, добросовісність на зазначений позивачем як початковий момент заволодіння вищезазначеним майном була відсутня. Твердження позивача про добросовісність володіння майном не може бути прийнято до уваги. Позивач не надала жодного доказу, який би свідчив про добросовісність на момент заволодіння майном і її ж доводи, якими вона обґрунтовувала позов говорять про зворотне. Вирішуючи спір, суд дійшов висновку про відмову в позові, оскільки позивачем не доведено наявності сукупності умов для набуття права власності за набувальною давністю, що передбачено положеннями ст. 344 ЦК України. А тому позов не підлягає задоволенню як такий, що не ґрунтується на законі, не підтверджений встановленими обставинами та наданими суду доказами.

Outcome: dismissed