Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-24 00:00:00

21.02.2020 року генеральний директор Комунального некомерційного підприємства Харківської обласної ради «Обласна клінічна психіатрична лікарня № 3» (далі - Лікарня) Коваленко В.В. звернувся до суду з заявою, в якій просить застосувати примусову госпіталізацію у психіатричний стаціонар невідомої особи чоловічої статі, яка в подальшому в ході розгляду справи була ідентифікована як громадянин Королівства Нідерланди [PERSON] , на підставі положень Закону України «Про психіатричну допомогу». В обґрунтування заяви зазначено, що [PERSON] був госпіталізований до Лікарні 21.02.2020 року о 10-15 год. з тяжким психічним розладом. Зі слів медпрацівників бригади швидкої допомоги, перебував на вході у Синагогу без верхнього одягу, босий, зовні був замазаний у крові. Не реагував на звернення равіну, тримав у руках книгу, молився, був психо-моторно збуджений, невпорядкований у поведінці, поводився агресивно по відношенню до оточуючих. Документів, що посвідчують особу, не мав, свої прізвище, ім`я та по-батькові за своїм станом повідомити не міг. Направлення на госпіталізацію було видане лікарем БШМД № 202 Іванченко, який після особистого огляду [PERSON] зробив висновок про необхідність застосування примусової госпіталізації у психіатричний стаціонар у зв`язку із наявністю у нього тяжкого психічного розладу, який обумовлює його небезпеку для себе і оточуючих. Підставою для висновку про необхідність госпіталізації є відомості про поведінку [PERSON] , які надійшли від молодшого інспектора роти УПО Харківської області сержанта поліції [PERSON] . На підставі цих відомостей [PERSON] був оглянутий лікарем-психіатром [PERSON] , який підтвердив висновок про необхідність госпіталізації. 21.02.2020 року [PERSON] був оглянутий комісією лікарів-психіатрів Лікарні. Комісія дійшла висновку, що [PERSON] страждає на тяжкий психічний розлад у формі гострого поліморфного психотичного розладу з симптомами шизофренії, внаслідок якого відсутнє усвідомлення психічної хвороби, немає критичного ставлення до своєї поведінки та агресивності, які обумовлені порушеннями мислення, волі та емоцій, шо спричиняє небезпеку для себе та оточуючих (злобний, дратівливий, агресивний, мовно-рухово-збуджений, імпульсивний, негативістичний, невпорядкований у поведінці). Потребує застосування примусової госпіталізації в психіатричний стаціонар згідно ст. 14 Закону України «Про психіатричну допомогу». Ухвалою судді Московського районного суду м. Харкова від 21.02.2020 року заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження в даній цивільній справі, розгляд справи призначено на 24.02.2020 року на 11 годин 00 хвилин, вирішено питання про призначення [PERSON] (до судового розгляду був зазначений як невідома особа чоловічої статі) представника (адвоката). В судовому засіданні 24.02.2020 року особою, відносно якої розглядається подання, було повідомлено, що він є громадянином Королівства Нідерланди, його звуть [PERSON] , [INFO] , він не розуміє українську мову, вільно володіє англійською мовою. У зв`язку з вказаним, судом було відкладено розгляд справи на 25.02.2020 року на 13-45 год. для вирішення питання щодо призначення [PERSON] перекладача для здійснення перекладу з англійської на українську мови, а також забезпечення останнього захисником (адвокатом) за договором. У судовому засіданні 25.02.2020 року представник Лікарні лікар-психіатр Кольцова Г.Г. підтримала заяву про примусову госпіталізацію та викладені в ній доводи. При цьому зазначила, що стан хворого суттєво покращився. Уточнила, що підтримує офіційну позицію Лікарні, викладену в заяві про примусову госпіталізацію. Прокурор в судовому засіданні заперечував проти заяви про госпіталізацію [PERSON] до Лікарні в примусовому порядку у зв`язку з відсутністю на день розгляду справи доказів, які б підтверджували наявність у [PERSON] тяжкого психічного розладу, який обумовлює його небезпеку для себе і оточуючих станом на даний час. Представник [PERSON] - адвокат Михайленко М.Д., який діяв на підставі договору, в судовому засіданні заперечував проти заяви про госпіталізацію [PERSON] до Лікарні в примусовому порядку. Зазначив, що останній не представляє небезпеку для себе та оточуючих, як про це вказано у поданій заяві. [PERSON] не володіє українською мовою, а лише англійською. В акті обстеження не зазначено, що [PERSON] було забезпечено послуги перекладача під час його обстеження та встановлення його психічного стану, хоча в акті й написано про мовний бар`єр спілкування. Акт обстеження від 21.02.2020 року є неактуальним не тільки станом на сьогоднішній день, а й на момент складання. В акті є багато суперечностей. В матеріалах справи є рапорт співробітника поліції, проте нічого не зазначено про те, що поведінка [PERSON] представляла небезпеку для себе та оточуючих, що виражалося у насильстві з його боку. [PERSON] , допитаний в судовому засіданні в якості свідка, показав, що він не є родичем [PERSON] . Знайомий з ним з 2013 року. Свідок по професії юрист в IT-сфері та надає [PERSON] правову допомогу. Обставини госпіталізації [PERSON] знає зі слів інших осіб. [PERSON] не володіє російською та українською мовами. Вони з ним спілкуються виключно англійською мовою. В присутності свідка [PERSON] жодного разу актів агресії та конфліктів не виявляв. Приблизно 2 роки тому [PERSON] став цікавитись релігією. Останній раз він бачив [PERSON] 18.02.2020 року. Тілесних ушкоджень у нього не було. Після його госпіталізації 24.02.2020 року свідок приїжджав до [PERSON] у Лікарню. Коли побачив [PERSON] , останній був наляканий. Він мислив логічно та зовнішньо виглядав здоровою людиною. Свідок спілкувався з батьком [PERSON] по телефону. Батько знає про госпіталізацію [PERSON] та очікує його вдома, в Нідерландах, для остаточного вирішення питання щодо стану його здоров`я. Паспорт [PERSON] свідок взяв в Синагозі, у працівника Синагоги . [PERSON] , допитаний в судовому засіданні в якості свідка, показав, що він є представником Харківської єврейської спільноти. [PERSON] він знає як [PERSON] , який є прихожанином їх спільноти. 21.02.2020 року вранці йому зателефонували зі спільноти за проханням равіна та повідомили, що [PERSON] весь у крові та ніхто не може зрозуміти, що в нього сталось. [PERSON] часто бував вдома у свідка в гостях. Свідок прихав в Синагогу та побачив, як [PERSON] стояв та молився. Автомобіль швидкої допомоги вже стояв на території Синагоги, але лікарі не могли посадити [PERSON] до автомобілю, оскільки той заперечував проти цього. Свідок підійшов до [PERSON] та сказав йому, що необхідно їхати до лікарні. [PERSON] після цього пішов до автомобіля швидкої допомоги та сів до нього. Потім, побачивши, що свідок не залишився в автомобілі та пішов, [PERSON] вискочив з автомобілю та побіг назад до Синагоги . Потім приїхав головний равін. У [PERSON] була порізана рука в області великого пальця. [PERSON] дав перев`язати йому руку, але сідати до автомобілю швидкої допомоги відмовлявся. [PERSON] був босий, у нижній білизні. Після цього приїхав наряд поліції, який допоміг [PERSON] сісти до автомобілю швидкої допомоги, без згоди на це останнього. [PERSON] поводив себе неадекватно, але жодної агресії до оточуючих не проявляв. При цьому [PERSON] заперечував проти того, щоб його забрали до Лікарні. Він втратив багато крові, його рана дуже кровоточила. [PERSON] є дуже доброю та комунікабельною людиною. Він знімав квартиру у знайомого свідка. Там у квартирі було знайдено розбите дзеркало. Коли вони з товаришем зайшли до квартири, то побачили у прихожій сумку з документами [PERSON] . В квартирі був зірваний кондиціонер та все було в крові. Також свідок уточнив, що [PERSON] був в неадекватному стані, проте агресії не виявляв, а лише чинив супротив спробам його увезти в примусовому порядку. [PERSON] в судовому засіданні заперечував проти його госпіталізації до закладу з надання психіатричної допомоги у примусовому порядку. Зазначив, що 21.02.2020 року він прокинувся вранці та перед шабатом вирішив підготувати квартиру, зробивши невеликий ремонт. Він передемонтував кондиціонер, потім вирішив перенести дзеркало, оскільки в шабат не дозволяється користуватись певними речами. Коли він знімав дзеркало, воно розбилось та він сильно порізав руку. Він є іноземцем, не знає української мови та вирішив, що треба йти до членів єврейської спільноти до Синагоги за допомогою, оскільки вважає себе частиною їх спільноти. Через те, що він порізався, йому було боляче та було багато крові, він перебував в шоковому стані та вискочив в тому одязі, який був на ньому, не задумуючись про це. Крім того, у нього дуже поганий зір та він був без контактних лінз. Коли він прийшов до Синагоги , в нього виник конфлікт з охоронцями, які не впізнали його та не дозволяли пройти всередину, штовхали його. Через те, що він погано бачив та не розумів мови, на якій говорили охоронці, він ще більше злякався та намагався потрапити до Синагоги . Коли приїхала машина швидкої допомоги, він не розумів, чи намагаються йому допомогти, або навпаки завдати шкоди. Раввін сказав йому, що йому треба йти з людьми, які приїхали, але він був наляканий та вирішив залишитися. Після цього приїхав наряд поліції, які насильно посадив його до автомобілю швидкої допомоги. В нього був глибокий поріз на руці. Пояснив, що він не намагався скоїти самогубство, поріз був випадковим. Госпіталізації він не потребує. В тій ситуації він був наляканий, оскільки таке з ним трапилось вперше. Коли [PERSON] приїхав до Синагоги , то дійсно він стояв та молився, оскільки коли у нього є проблеми в житті, він завжди молиться. А на той момент, після випадку вдома та конфлікту з охоронцями Синагоги , які не хотіли пускати його до єврейської спільноти, він перебував в шоковому стані та вирішив помолитись, оскільки молитва йому завжди допомагає. Заспокоївся він вже у Лікарні, до прийому заспокійливих ліків. Перед госпіталізацією він знаходився в шоковому стані. Зараз його стан нормальний. Він вважає неадекватним лікування та перебування в Лікарні, оскільки в Лікарні є люди, які палять прямо в палаті, деруться тощо. В зв`язку з наведеним [PERSON] просив відмовити в задоволенні клопотання Лікарні, зазначивши, що одразу після звільнення він планує придбати квитки на літак та повернутись до Королівства Нідерланди для того, щоб в умовах вказаної держави та підтримки його батьків, які вже чекають його повернення, провести повне обстеження стану свого психічного здоров`я та за необхідності вирішувати питання щодо лікування в умовах Королівства Нідерланди. Суд, заслухавши учасників судового процесу, дослідивши матеріали справи, встановив наступне. Згідно рапорту співробітника поліції від 21.02.2020 року, останнім повідомлено, що знаходячись на службі в складі екіпажу з [PERSON] та [PERSON] , близько 8-20 год. виїхали на виклик за адресою: м. Харків, вул. Пушкінська, буд. 12 . За прибуттям було викликано машину швидкої допомоги. Як вбачається із супровідного листка № 615/202, [PERSON] 21.02.2020 року був доставлений до Лікарні бригадою швидкої медичної допомоги з вулиці Пушкінська, буд. 12 (Синагога) з попереднім діагнозом: гострий психічний розлад, травма 1 пальця правої кісті. Згідно акту психіатричного огляду особи, особистість якої встановити не вдалося, госпіталізованої до психіатричної лікарні у примусовому порядку згідно ст. 14 Закону України «Про психіатричну допомогу» № 21/1346 від 21.02.2020 року, складеного комісією лікарів Лікарні, вказана особа страждає на тяжкий психічний розлад у формі гострого поліморфного психотичного розвитку з симптомами шизофренії, в результаті чого представляє безпосередню небезпеку для себе та оточуючих (злобний, дратівливий, агресивний, мовно-рухово збуджений, імпульсивний, негативістичний, невпорядкований у поведінці). Потребує примусової госпіталізації в психіатричний стаціонар згідно ст. 14 Закону України «Про психіатричну допомогу». З вказаного акту також вбачається, що зі слів медпрацівників бригади швидкої допомоги, перебував на вході у Синагогу без верхнього одягу, босий, зовні був замазаний у крові; не реагував на звернення раввіну, тримав у руках книгу, молився, був психо-моторно збуджений, невпорядкований у поведінці, поводився агресивно по відношенню до оточуючих. Документів, що посвідчують особистість, не мав, свої прізвище, ім`я та по-батькові за своїм станом повідомити не міг. У цьому акті також зазначено, що контакт з хворим носить непродуктивний характер через мовний бар`єр. На питання, що ставляться, не відповідає. На обличчі вираз страху. Зміст переживань, обставин госпіталізації з`ясувати не вдається. У хворого різана скальпована рана правої кисті (проведена ПХО, накладені шви). Частиною другою ст. 27 Закону України «Про психіатричну допомогу» передбачено, що виключно компетенцією лікаря-психіатра або комісії лікарів-психіатрів є встановлення діагнозу психічного розладу, прийняття рішення про необхідність надання психіатричної допомоги в примусовому порядку або надання висновку для розгляду питання, пов`язаного з наданням психіатричної допомоги в примусовому порядку. Відповідно до ч. 3 ст. 13 Закону України «Про психіатричну допомогу», особа може бути госпіталізована до психіатричного закладу в примусовому порядку на підставах, передбачених статтею 14 цього Закону. Згідно ст. 14 Закону України «Про психіатричну допомогу», особа, яка страждає на психічний розлад, може бути госпіталізована до закладу з надання психіатричної допомоги без її усвідомленої письмової згоди або без письмової згоди її законного представника, якщо її обстеження або лікування можливі лише в стаціонарних умовах, та при встановленні в особи тяжкого психічного розладу, внаслідок чого вона вчиняє чи виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для неї чи оточуючих, або неспроможна самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує її життєдіяльність. Заслухавши пояснення учасників судового розгляду, свідків, дослідивши матеріали справи та оцінивши зібрані у справі докази як окремо, так і в їх сукупності та взаємозв`язку в цілому, суд приходить до висновку, що станом на час вирішення справи в суді заявником не доведено наявність беззаперечних підстав для примусової госпіталізації, з огляду на таке. В судовому засіданні 25.02.2020 року, після залучення перекладача, [PERSON] надав суду детальні та ґрунтовні пояснення щодо обставин, за яких він отримав травму руки з кровотечею та опинився на території Синагоги . При цьому [PERSON] не заперечував факт перебування його у певному шоковому стані у зв`язку із вказаною травмою. Пояснив, що, будучи громадянином іншої держави, який не володіє українською мовою, але є членом єврейської спільноти Харкова, в цій ситуації єдиним для себе виходом він побачив звернутись за допомогою до членів цієї спільноти, які, як він знав, знаходяться в Синагозі . Остання знаходилась неподалік від житла, яке він орендував. В подальшому, після виникнення конфлікту з охороною Синагоги та нерозумінням, як йому далі поводитись, він як глибоко віруюча людина вирішив помолитись та в такий спосіб попросити допомоги у вирішенні своїх проблем. Вказані пояснення [PERSON] , на думку суду, не позбавлені логічного сенсу. Оцінюючи дані акту психіатричного огляду, суд враховує, що [PERSON] не володіє ані українською, ані російською мовами, що також знайшло відображення в акті у вигляді констатації факту мовного бар`єру. За таких обставин, не заперечуючи в цілому дані акту та компетенцію лікарів, які його склали, суд вважає обґрунтованими доводи адвоката відносно того, що під час складання акту [PERSON] у зв`язку із вказаними обставинами не міг повною мірою реалізувати свої права, в тому числі право надавати пояснення. Також суд враховує наступне. Згідно ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на свободу та особисту недоторканність. Нікого не може бути позбавлено свободи, крім таких випадків і відповідно до процедури, встановленої законом: е) законне затримання психічнохворих. Таким чином, виходячи з положень ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, примусова госпіталізація особи до медичного закладу розцінюється як фактично таке ж саме позбавлення свободи, як і у випадку взяття особи під варту за обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення. Як зазначено Конституційним Судом України, право на свободу та особисту недоторканність є одним з визначальних та фундаментальних конституційних прав людини. (абз. 3 п. 3.2. мотивувальної частини Рішення КСУ від 11 жовтня 2011 року № 10-рп/2011). Стаття 5 Конвенції гарантує право на свободу та особисту недоторканість, яке є ключовим елементом захисту особи, найважливішим у «демократичному суспільстві», позбавлення якого дуже ймовірно матиме прямий і негативний вплив на користування багатьма іншими правами (рішення у справі «Де Вілде, Оомс і Версип проти Бельгії» від 18 червня 1971 року). Конституційний суд України в абз. 4 п.п. 2.3. мотивувальної частини Рішення від 01 червня 2016 року № 2-рп/2016, аналізуючи практику Європейського суду з прав людини, вказав, що стаття 5 Конвенції, разом із статтями 2, 3 та 4, посідає провідне місце серед основоположних прав, що гарантують фізичну безпеку особи, і тому її важливість є надзвичайною. Її основною метою є запобігання свавільного чи невиправданого позбавлення свободи (пункт 30 рішення у справі "МакКей проти Сполученого Королівства" від 3 жовтня 2006 року). Таким чином, в даній справі вирішуватиметься питання щодо одного з визначальних та фундаментальних конституційних прав людини, яке є ключовим елементом захисту особи, найважливішим у «демократичному суспільстві». Враховуючи наведене, примусова госпіталізація [PERSON] до медичного закладу можлива лише за умови доведення обставин, які свідчать про безумовну необхідність такого обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість. Представник Лікарні в судовому засіданні зазначила, що станом на час розгляду справи стан психічного здоров`я [PERSON] значно покращився. На уточнююче запитання суду представник Лікарні також пояснила, що станом на час вирішення справи [PERSON] за станом свого психічного здоров`я явної небезпеки для себе та оточуючих не виявляє. Між тим підставами для примусової госпіталізації особи є наявність даних відносно того, що особа представляє безпосередню небезпеку для себе та оточуючих. За таких обставин суд, оцінюючи наявні докази станом на час вирішення справи, приходить до висновку щодо відсутності підстав для примусової госпіталізації, оскільки станом на час вирішення справи стан психічного здоров`я [PERSON] суттєво покращився та він за поясненнями представника Лікарні вже не представляє явну та безпосередню небезпеку для себе та оточуючих. Пояснення [PERSON] , надані в ході розгляду справи, відрізняються послідовністю, логічністю, розсудливістю та не містять даних щодо неадекватності сприйняття ним оточуючої дійсності. Враховуючи наведене, суд відмовляє в задоволенні заяви Лікарні.

Outcome: dismissed