Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-30 00:00:00

В лютому 2013 року позивач, ПАТ КБ "Приватбанк" звернувся до суду з позовом до [PERSON] в якому просив стягнути з відповідача на його користь заборгованість за кредитним договором б/н від 17.08.2006 року у розмірі 35 649,99 грн., судові витрати у розмірі 356,5 грн. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 17.08.2006 року між позивачем та [PERSON] було укладено кредитний договір б/н, згідно якого позивач надав відповідачу кредит у розмірі 250,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з умовами надання банківських послуг, правилами користування платіжною карткою складає між ним та банком договір, про що свідчить підпис відповідача у заяві. У порушення норм закону та умов договору, відповідач зобов'язання за вищевказаним договором належним чином не виконав, у зв'язку з чим станом на 31.01.2013 року виникла заборгованість у розмірі 35 649,99 грн., яка складається з наступного: - 9816,33 грн. - заборгованість за кредитом; - 23 659,85 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; а також штрафи відповідно до пункту 8.6 Умов та правил надання банківських послуг: - 500,00 грн. - штраф (фіксована частина); - 1673,81 грн. - штраф (процентна складова). Представник позивача позов підтримала у повному обсязі, наполягав на його задоволенні за вказаними в ньому підставами. Відповідач та її представник позов не визнали, надали до суду заперечення, у яких зазначили, що дійсно відповідач отримувала кредитну картку з встановленим лімітом, який в жовтні 2008 року було збільшено до 10000,00 грн. В березні 2009 року вперше була повідомлена банком про наявність кредиторської заборгованості, і після отримання виписки по рахунку встановила, що її карткою не санкціоновано користувалися, зокрема працівники Київського відділення банку. Спочатку намагалась встановити обставини самостійно, пізніше звернулась до правоохоронних органів, де за її заявою відкрито кримінальне провадження за фактом вчинення кримінального правопорушення, відповідальність за яке передбачене ч.1 ст.190 КК України. Відповідач не заперечує, що заборгованість по картковому рахунку існує, проте вона виникла з вини сторонніх осіб, припустимо працівників Київського відділення банку, які не санкціоновано користувались її рахунком. Оскільки з моменту останнього користування карткою сплив строк позовної давності, просили в задоволенні позову відмовити повністю. Заслухавши пояснення сторін, з'ясувавши фактичні обставини, що мають значення для справи, перевіривши їх доказами з огляду на їх достатність та взаємозв'язок, суд вважає, що позовні вимоги задоволенню не підлягають, з наступних підстав. Як вбачається з матеріалів справи і це встановлено судом та не оспорюється сторонами, між 17.08.2006 року між позивачем та [PERSON] було укладено кредитний договір б/н, згідно якого позивач надав відповідачу кредит у розмірі 2400,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку. Строк дії картки встановлено до 14.06.2009 року (а.с.6). Відповідно до п.1.2 Умов і правил надання банківських послуг вони регулюють відносини між Банком і Клієнтом з відкриття та обслуговування карткового рахунку клієнта, а також інших банківських послуг, зазначених у заяві. Пунктом 9.12 Умов і правил надання банківських послуг (а.с.9) передбачено, що договір діє протягом 12 місяців з моменту підписання. Якщо протягом цього строку жодна із сторін не проінформує іншу сторону про припинення дії договору, він автоматично пролонговується на такий самий строк. Згідно п.9.6 Умов при відсутності на картрахунку карти грошових коштів у розмірі, достатньому для оплати послуг банку для продовження дії карти і при ненадходженні грошових коштів протягом 3-х місяців з моменту закінчення строку дії карти, Банк стягує комісію за обслуговування рахунку згідно діючих тарифів. Вказана комісія стягується Банком за перебігом вказаного в цьому пункті строку щомісячно. У разі, якщо залишок на картрахунку менше розміру комісії, встановленої тарифами Банку, то розмір комісії за обслуговування картрахунку встановлюється у розмірі залишку на картрахунку Держателя. При нульовому залишку коштів на неактивному картрахунку карти останній закривається. З аналізу вказаних пунктів в сукупності вбачається, що п.9.12 Умов передбачає автоматичне пролонгування не терміну дії кредитного ліміту, який відповідає строку дії карти, визначеному у заяві, а лише умов щодо надання банківських послуг, які регулюють відносини між банком та клієнтом відносно відкриття та обслуговування карткового рахунку клієнта, а також інших банківських послуг. Між тим, умови продовження строку дії карти визначені у розділі 3 правил користування платіжною картою. Зокрема, передбачено, що строк дії карти зазначений на лицьовому боці карти (місяць і рік). Карта дійсна до останнього календарного дня місяця. По закінченню строку дії відповідна карта пролонговується Банком на новий строк (шляхом надання Клієнту карти з новим строком дії), якщо раніше (до початку місяця строку дії) не надійшла письмова заява Держателя про закриття карткового рахунку, а також за умови наявності грошових коштів на картрахунку для оплати послуг з виконання розрахункових операцій по картрахунку (у передостанній день місяця закінчення строку дії) і при дотриманні інших умов продовження, передбачених договором. Строк дії карт миттєвого випуску продовженню не підлягає. Замовлені клієнтом карти, в тому числі продовжені з новим строком дії, але не отримані, зберігаються в Банку для видачі клієнту: цільові (зарплатні, пенсійні, соціальні) - 3 місяці; корпоративні, особисті платіжні з дебетної, кредитної, дебетно-кредитної схемам - 6 місяців. Судом встановлено, що [PERSON] при укладенні договору видана кредитна карта [NUMBER], строк дії якої встановлений до 14.06.2009 року. Станом на зазначений період сума заборгованості, як вбачається з представленого розрахунку (а.с.47), складала 11551,38 грн. Відповідач по закінченню строку дії картки з заявою про її продовження не зверталась, позивач нову картку відповідачу не вручав. Згідно п.3.1.5 розділу 3 правил користування платіжною картою замовні клієнтом карти в тому числі продовжені з новим строком дії, але не отримані клієнтом зберігаються у банку для видачі клієнту: цільові (зарплатні, пенсійні, соціальні) - протягом 3-х місяців; корпоративні, особисті платіжні (дебетні, кредитні, дебетно-кредитні) - протягом 6-ти місяців. Строк дії картки продовжується банком, зокрема і при наявності грошових коштів на картрахунку для оплати послуг по виконанню розрахункових операцій по картрахунку. В судовому засідання представник позивача обставини пропуску строку позовної давності, оскільки відповідачем було визнано борг, шляхом часткового погашення існуючої заборгованості 24.05.2014 року. Такі доводи суд не вважає прийнятними, виходячи з наступного. Відповідно до ч.1 ст.264 ЦК України, перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку. З переставлених позивачем документів не вбачається, що [PERSON] вчиняла дії після закінчення строку дії кредитної карти [NUMBER], які б давали підстави вважати, що вона визнала борг. Так, з виписки з карткового рахунку відповідача вбачається, що банком 24.05.2011 року о14-02 год. проведено платіж в рахунок погашення заборгованості за картковим рахунком на суму 90,91 грн. (а.с.48). Погашення заборгованості відбулося шляхом здійснення переводу. З виписки не вбачається ким був здійснений цей перевід, в який спосіб. Інших доказів вчинення зазначеної дії саме боржником до суду не надано. Факт погашання заборгованості саме відповідачем є сумнівним, оскільки після досягнення максимальної суми кредиту картка до переводу 90,91 грн. не використовувалась майже 2 роки і чотири місяці. Відповідно до ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Відповідно до ч.4 цієї статті, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно ст.256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Згідно ст.257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Відповідно до ч.1, ч.2 п.1 ст.258 ЦК України для окремих видів вимог законом може встановлюватися спеціальна позовна давність: скорочена або більш тривала порівняно із загальною позовною давністю. Позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). У відповідності до ст.260 ЦК України позовна давність обчислюється за загальними правилами визначення строків, встановленими статтями 253-255 цього Кодексу. Порядок обчислення позовної давності не може бути змінений за домовленістю сторін. За вимогами ч.1, 5 ст.261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Відповідно до пунктів 3.1.1, 5.4 Правил користування платіжною карткою граничний строк дії картки (місяць і рік) указано на ній, і вона дійсна до останнього календарного дня такого місяця, строк погашення процентів за кредитом визначено щомісячними платежами, а строк погашення кредиту в повному обсязі визначено останнім днем місяця вказаного на картці (поле MONTH). Аналізуючи виписку з карткового рахунку боржника, судом встановлено, що збільшений 26.09.2009 року кредитний ліміт був досягнутий 13.01.2009 року, після видачі готівкових коштів в сумі 90,00 грн., сума заборгованості при цьому слала 9997,04 грн. з цього періоду картка не використовувалася. Строк дії картки закінчився 14.06.2009 року, на цей момент загальна заборгованість складала 11551,38 грн. Останній раз платіж на погашення відсотків за договором здійснено 06.01.2009 року в сумі 650 грн. (а.с.47). Платіж здійснювався через касу Київського відділення Банку з спеціального платіжного засобу - кредитна карта [NUMBER], держателем, якої є відповідач. Після цієї дати надходжень на карту не здійснювалось, а після закінчення дії картки (спеціального платіжного засобу) з її допомогою і не могло здійснюватись. Відтак суд доходить висновку, що строк позовної давності почав збігати з цієї дати, та збіг 06.01.2012 року. Однак Банк звернувся до суду із даним позовом лише 27.02.2013 року, тобто після спливу строку позовної давності. Тому за наявності відповідної заяви відповідача про застосування строку позовної давності, слід відмовити позивачу в задоволенні позову в повному обсязі. Така позиція збігається з правовою позицією Верховного Суду України, що висловлена в постанові від 19.03.2014 року справа №6-14цс14. На підставі викладеного суд вважає, що оскільки позивачем пропущено строк позовної давності для звернення до суду із вимогою про захист порушеного права, то підстав для задоволення його позову не має. На підставі ст.88 ЦПК України судові витрати стягненню не підлягають.

Outcome: dismissed