Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-02 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про виконання зобов`язання з працевлаштування, стягнення середньої заробітної плати та моральної шкоди, посилаючись на таке. Наказом від 03.01.2018р. позивача [PERSON] було призначено на посаду медичної сестри у НВК «Вашківецька гімназія ім.І.Бажанського» на 0,25 ставки з 05.01.2018р. на час відпустки у зв`язку з вагітністю і пологами основного працівника [PERSON] . Строк дії договору, укладеного між позивачем та відповідачем згідно з наказом №1 від 03.01.2018р. було продовжено на період перебування у відпустці по догляду за дитиною та досягнення нею трирічного віку основного працівника - медичної сестри [PERSON] та до дня її фактичного виходу на роботу. 14.09.2020р. було внесено зміни до штатного розпису відповідача та додано 0,75 ставки до 0,25 існуючої ставки штатної одиниці медичної сестри та дотарифіковано 0,75 ставки основного працівника [PERSON] . Позивач [PERSON] повідомила директора про вагітність через мережу Фейсбук. 26.02.2021р. [PERSON] було звільнено з роботи у зв`язку із закінченням строку трудового договору згідно з п.2 ст.36 КЗпП України. Позивач вказує, що таке звільнення було здійснено з порушенням ч.3 ст.184 КЗпП, оскільки її, як вагітну жінку, яка працювала по договору на підприємстві - це підприємство зобов?язане було працевлаштувати, нарахувати та виплатити їй середню заробітну плату за період працевлаштування, але не більше ніж за 3 місяці з дня закінчення строкового трудового договору. У зв?язку зі вказаними порушеннями позивач понесла моральну шкоду, яку оцінює в 5000 грн. У зв?язку з викладеним позивач просить суд зобов?язати відповідача працевлаштувати її - позивача [PERSON] на посаду, що відповідає її кваліфікації відповідно до вимог законодавства, зобов?язати відповідача нарахувати та виплатити позивачу середню заробітну плату за період працевлаштування, але не більше ніж за 3 місяці з дня закінчення строкового трудового договору; стягнути з відповідача на користь позивача моральну шкоду в сумі 5000 грн. Вирішити питання про розподіл судових витрат. Відповідач надав відзив на позов у якому позов не визнав та просив відмовити у його задоволенні, виходячи з такого. Позивач була звільнена 26.02.2021р. у зв?язку із закінченням строку трудового договору на підставі п.2 ч.1 ст.36 КЗпП. З врахуванням позиції, викладеної у Постанові ВС від 03.02.2021р. у справі №682/2782/18, право позивача за ч.3 ст.184 КЗпП вважається порушеним у зв?язку зі спливом 3-х місяців з дня звільнення. На підставі викладеного право позивача вважається порушеним після 26.05.20201р. Крім того, відповідач не отримував від позивача жодних офіційних документів щодо стану вагітності позивача аж до отримання ухвали про відкриття провадження разом з копією позовної заяви, до якої було додано копію довідки ЛКК №154 від 01.03.2021р. про вагітність позивача. Відповідач не визнає позов у зв?язку з його передчасністю, але визнає право позивача на гарантії, передбачені ч.3 ст.184 КЗпП. Вказує при цьому, що реалізація цих гарантій повинна відбуватись з дотриманням передбаченої Законом процедури, тому позивач повинна була надати докази про свою вагітність безпосередньо відповідачу для того, щоб відповідач міг вчинити дії, направлені на забезпечення гарантій, передбачених ст.184 КЗпП. Крім того, отримавши разом з позовом докази вагітності позивача, відповідач вжив заходи щодо працевлаштування позивача: а саме видав наказ 18.05.2021р., яким вжито заходи щодо працевлаштування позивача та прийнято рішення про виплату їй середнього заробітку за час працевлаштування, але не більш як за три місяці, та направлено відповідні звернення до уповноважених установ з метою забезпечення працевлаштування позивача. Виходячи з викладеного, відповідач звертає увагу суду, що вказані дії ним вчинені на виконання вимог ст.184 КЗпП одразу після того, як відповідач отримав докази вагітності позивача. Відповідач жодним чином не порушував права позивача, позовом вважає передчасним, а тому просить у його задоволенні відмовити. Позивач, не погодившись з відзивом на позов, подав відповідь на відзив, в якому зазначив, що відповідач порушив право позивача, оскільки позивач була в стані вагітності під час звільнення та її не було працевлаштовано. При цьому директору було відомо про стан вагітності позивача. Позивач вказує, що застосування ч.3 ст.184 КЗпП не ставиться у залежність від своєчасного повідомлення працівницею власника або уповноваженого ним органу. Тому на думку позивача, її права, гарантовані ч.3 сит.184 КЗпП все ж було порушено. Відповідач, у свою чергу, подав заперечення на відповідь на відзив, у якому не погодився з аргументами, викладеним у відповіді на відзив, посилаючись на таке. В постанові ВС від 18.09.20219р. по справі №553/4211/15-ц зазначено, що «обов?язку роботодавця прийняти обробити листки непрацездатності та врахувати їх при видачі наказів з кадрових питань кореспондує обов?язок працівника своєчасно надавати оригінал листка непрацездатності роботодавцю. Вказане означає, що позивач, для підтвердження стану вагітності повинна була надати відповідача офіційний документ своєї вагітності. Разом з тим позивач цього не зробила. Але відповідач, одразу ж після отримання вказаної довідки про вагітність позивача, вчинив всі необхідні дії для забезпечення реалізації гарантій, передбачених ч.3 ст.184 КЗпП. Крім того, відповідач подав суду клопотання про покладення судових витрат на позивача, посилаючись на те, що витрати на правову допомогу та судовий збір за подачу передчасного позову позивач понесла не обгрунтовано. Позовна заява надійшла до суду 26.03.2021р. та ухвалою від 29.03.2021р. вона була залишена без руху у зв?язку з невідповідністю вимогам ст.175, 177 ЦПК України. Після усунення недоліків ухвалою від 21.04.2021р. було відкрито загальне позовне провадження у справі, та ухвалою від 22.06.2021р. було закрито підготовче провадження у справі та справу призначено до розгляду в порядку загального позовного провадження. Позивач [PERSON] та її представник Венерський О.С. в судовому засіданні 30.08.2021р. позовні вимоги підтримали, посилаючись на обставини, викладені в позові, відповіді на відзив. Зазначили, що позивач на момент звільнення була вагітною, але відповідач в особі директора Гуйванюк Л.М. не взяла дану обставину до уваги та звільнила позивача без виконання гарантій передбачених ч.3 ст.184 КЗпП. Чоловік позивача приходив до відповідача та подавав довідку ЛКК про вагітність позивача особисто відповідачу в особі директора Гуйванюк Л.М., але відповідач дану довідку не взяла. Позивач [PERSON] зазначила, що вона довідку ЛКК про свою вагітність НЕ подавала відповідачу та у неї немає жодних доказів, які б підтверджували, що відповідач отримував таку довідку. Крім цього, позивач отримала повідомлення відповідача про накази про виплату їй середнього заробітку за час на період працевлаштування, але не більше ніж за 3 місяці та про пропозиції відповідача щодо її працевлаштування. Відповідач в особі представника адвоката Байцара І.Б та директора НВК «Вашківецька гімназія ім.І.Бажанського» Гуйванюк Л.М. у судовому засіданні 30.08.2021р. позовні вимоги не визнали з підстав, вказаних у відзиві на позов та запереченні на заперечення на відзив - не визнали. Просили відмовити у задоволенні позову у зв?язку з його передчасністю. Вимогу про відшкодування моральних шкоду вважали необгрунтованою. Судове засідання було відкладено до 03.09.2021р. Сторони в судове засідання не з?явились. Надали заяви про подальший розгляд справи у їх відсутності. Крім того, від відповідача 02.09.2021р. надійшла до суду копія заяви позивача від 30.09.2021р. (очевидно поданої відповідачу позивачем одразу ж після відкладення судового засідання 30.09.2021р.) про надання відповідачу довідки ЛКК №154 від 01.03.2021р. про стан вагітності позивача станом на 01.03.2021р. Крім того, позивач надав суду довідку бухгалтерії від 02.09.2021р. №77 про те, що позивачу нараховано заробітна плата від 01.09.2021р., та лист-повідомлення про те, що [PERSON] здійснено нарахування середнього заробітку за тримісячний час працевлаштування в сумі 11878,38 грн. з квитанцією про направлення цього листа на адресу [PERSON] . Проаналізувавши обставини справи та відповідні їм правовідносини, оцінивши представлені сторонами докази, суд приходить до висновку, що у позові слід відмовити, виходячи з такого. Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Разом з тим, на думку суду позивачем не доведено, що на момент звернення до суду, так і на протязі всього періоду розгляду цивільної справи права позивача було порушено, та, на думку суду, позов подано передчасно. Судом встановлено, що наказом від 03.01.2018р. позивача [PERSON] було призначено на посаду медичної сестри у НВК «Вашківецька гімназія ім.І.Бажанського» на 0,25 ставки з 05.01.2018р. на час відпустки у зв`язку з вагітністю і пологами основного працівника [PERSON] . Вказане підтверджується копією наказу. Строк дії трудового договору, укладеного між позивачем та відповідачем згідно на підставі вказаного наказу від 03.01.2018р. було продовжено на період перебування у відпустці по догляду за дитиною та досягнення нею трирічного віку основного працівника - медичної сестри [PERSON] та до дня її фактичного виходу на роботу. Наказом від 30.09.2021р. було внесено зміни до з 14.09.2020р. до штатного розпису та додано 0,75 ставки до 0,25 існуючої ставки штатної одиниці медичної сестри та дотарифіковано 0,75 ставки основного працівника [PERSON] (яка перебувала у відпустці по догляду за дитиною до досягнення дитиною трирічного віку.) Внаслядок цього наказом від 30.09.202р. №51-к було донавантажено позивача з 14.09.2021р. на 0,75 ставки. Вказане підтверджується копією наказу. Позивач [PERSON] повідомила директора про вагітність через мережу Фейсбук. Вказане підтверджується скріншотами зі сторінки позивача. Відповідач визнає вказану обставину та вказані докази. 25.02.2021р. Позивач за допомого програми «Viber» надіслала Гуйванюк Л.М. , (яка являється директором гімназії ім.Бажанського та являється представником відповідача у даній справі) як приватній особі, скріншот медичної карти стаціонарного хворого, де зазначено, що [PERSON] станом на 25.02.2021р. є вагітною на 22 тижні вагітності. На пропозицію Гуванюк Л.М. подати позивачем на підприємство «офіційний документ, завірений мокрою печаткою ита підписмо лікаря у паперовому варіанті», який би підтверджував стан вагітності позивача - позивач відповіла, щоб Гуйванюк «давала запит у Кіцманську лікарню головному лікарю. Лікар вперше чує про таке». Вказане підтверджується скріншотом та визнається сторонами. 26.02.2021р. [PERSON] було звільнено з роботи у зв`язку із закінченням строку трудового договору згідно з п.2 ст.36 КЗпП України. Вказане підтверджується копією наказу від 26.02.2021р. №10-к. На адресу позивача [PERSON] було направлено лист-повідомлення №37 від 26.02.2021р., яким позивача було повідомлено, що її звільнено у зв?язку з виходом на роботу основного працівника [PERSON] , та позивачу було запропоновано з?явитись для ознайомлення з наказом та отримання трудової книжки. Вказаний лист було отримано позивачем 05.03.2021р. Вказане підтверджується листом-повідомленням, поштовим конвертом та трекінгом для відслідковування поштового відправлення на сайті Укрпошти за №5920002806878. З листка непрацездатності серії АДЗ №969886 вбачається, що [PERSON] перебувала на стаціонарному лікуванні з причині: «захворювання загальне» з 25.02.2021р. по 11.03.2021р. Будь-якої інформації з приводу вагітності позивача у ньому не зазначено. З довідки ЛКК №154 від 01.03.2021р. Вашківецького центру ПМСД вбачається, що [PERSON] встановлено діагноз «вагітність, 22-23 тижні». З довідки №79 від 18.05.2021р. НВК «Вашківецька гімназія ім.Бажанського», та штатного розпису вбачається, що у відповдіача відсутні вакантні посади, які б могла обіймати [PERSON] за своїм освітньо-кваліфікаційним рівнем. Довідкою №80 від 18.05.2021р. НВК «Вашківецька гімназія ім.Бажанського», підтверджує, що станом на 18.05.2021р. НВК «Вашківецька гімназія ім.Бажанського» не отримувала від [PERSON] оригінал довідки №154 від 01.03.2021р. чи інші документи, що підтверджують факт вагітності [PERSON] . Крім того, вказана обставина, також визнається і самою [PERSON] , що нею по день розгляду справи не подано до відповідача доказів її вагітності. З Наказу від 18.05.2021р. №22-к НВК «Вашківецька гімназія ім.Бажанського» вбачається, що у зв?язку зі звільненням [PERSON] , яка на момент звільнення була вагітною, «Вжито, передбачених законодпавством заходів щодо працевлашутвання [PERSON] . Зобов?язано [PERSON] подати до НВК оригінал довідки ЛКК №154 від 01.03.2021р. про її вагітність. Виплачено [PERSON] середню заробітну плату за час працевлаштування, але не більше ніж за 3 місяці.» Листом від 27.05.2021р. адміністрація НВК Вашківецька гімназія повідомила [PERSON] про відсутність вакантних посад для її працевлашутвання. З листа головного лікаря Сторожинецького центру ПМСД вбачається, що в Сторожинецькому ПМСД є вакантні посади завідувача, медсестри фельшерсько-акушерського пункту с.Дубове. З квитанції від 27.05.2021р. вбачається, що вказані листи були відправлені на адресу [PERSON] . Факт отримання вказаної пропозиції був визнаний самою [PERSON] судовому засіданні. З копії заяви позивача від 30.09.2021р. вбачається, що позивач надав відповідачу довідку ЛКК від 01.03.2021р. про свою вагітність тільки 30.08.2021р. З копії з довідки з бухгалтерії від 02.09.2021р. №77 вбачається, що позивачу нараховано заробітна плата від 01.09.2021р., та листом [PERSON] повідомлено, що їй здійснено нарахування середнього заробітку за тримісячний час працевлаштування в сумі 11878,38 грн. З копії квитанції вбачається, що вказаний лист-повідомлення направлені на адресу [PERSON] для відома. Згідно ч.3 ст.184 КЗпП Звільнення вагітних жінок і жінок, які мають дітей віком до трьох років (до шести років - частина шоста статті 179), одиноких матерів при наявності дитини віком до чотирнадцяти років або дитини з інвалідністю з ініціативи власника або уповноваженого ним органу не допускається, крім випадків повної ліквідації підприємства, установи, організації, коли допускається звільнення з обов`язковим працевлаштуванням. Обов`язкове працевлаштування зазначених жінок здійснюється також у випадках їх звільнення після закінчення строкового трудового договору. На період працевлаштування за ними зберігається середня заробітна плата, але не більше трьох місяців з дня закінчення строкового трудового договору. Вказане означає, що адміністрація НВК «Вашківенцька гімназія ім. Бажанського», після отримання разом з позовною заявою доказів того, що [PERSON] дійсно на момент звільнення перебувала у стані вагітності, - виконала всі вимоги щодо забезпечення [PERSON] гарантій як вагітній особі, передбачених ст.184 КЗпП. При цьому як на момент звільнення [PERSON] , так і на момент звернення [PERSON] до суду - сама [PERSON] не подала до адміністрації НВК «Вашківецька гімназія ім.Бажанського» жодного належного доказу, який би підтверджував стан її вагітності на момент звільнення. Самі по собі фото, розміщені в мережі інтернет - не можуть бути належним доказом того, що [PERSON] дійсно на момент звільнення була вагітною, та ці фото не можуть бути правовою підставою для забезпечення [PERSON] гарантій як вагітній особі, передбачених ст.184 КЗпП. У свою чергу адміністрація НВК «Вашківецька гімназія ім.Бажанського» визнає свої обов?язки, передбачені ст.184 КЗпП, та після отримання разом з копією позовної заяви та доданих до неї матеріалів довідки ЛКК №154 від 01.03.2021р. про вагітність [PERSON] - одразу ж винесла всі необхідні накази, для забезпечення виконання своїх обов?язків за ст.184 КЗпП. Вказане означає, що права [PERSON] , передбачені ст.184 КЗпП не були порушені ні на момент її звільнення, ні на момент звернення до суд з даним позовом. Тому вимоги щодо зобов?язання відповідача працевлаштувати [PERSON] та виплатити їй середній заробіток за час працевлаштування, але не більше ніж за 3 місяці - є передчасними, та у їх задоволенні слід відмовити. У задоволенні вимоги про стягнення моральної шкоди з відповідача, також, слід відмовити зважаючи на таке. Вимога про стягнення моральної шкоди безпосередньо пов?язана із задоволенням вимог про зобов?язання відповідача працевлаштувати [PERSON] та виплатити їй середні заробіток за час працевлаштування. Крім того, вимоги про стягенння моральної шкоди жодним чином не обгрунтована у позові. Суд знаходить і інші доводи позивача є безпідставними та такими, що не спростовують висновки суду про відсутність факту порушення відповідачем прав позивача та передчасність звернення позивача до суду. Як вже було зазначено, саме по собі усне твердження про вагітність особи без відповідного документального підтвердження не може бути достатнім доказом стану вагітності такої особи. Позивач стверджує, що відповідачу було відомо про вагітність позивача на момент звільнення. Разом з тим, сама позивач підтверджує обставину, що вона не подавала документальні докази своєї вагітності відповідачу. Тому, з врахуванням принципу диспозитивності цивільного права, суд знаходить, що до подачі відповідних належних доказів своєї вагітності позивач не повинна була розраховувати на забезпечення їй гарантій, передбачених ст.184 КЗпП. Крім того, безпідставним, на думку суду було і сподівання позивача про те, що фотографія з відображенням її вагітності, яка розміщена у мережі «фейсбук», чи усне повідомлення про свою вагітність у приватній розмові - буде достатнім для реалізації гарантій, передбачених ч.3 ст.184 КЗпП. Фотографії, розміщені в мережі «фейсбук», не можуть вважатися офіційними документами, аналогічно як і та повідомлення у приватних розмовах. Крім того, на думку суду, твердження, зазначене в постанові Верховного Суду від 21.10.2020р. по справі №640/11441/17, згідно якого «застосування ч.3 ст.184 КЗпП до виниклих правовідносин не ставиться в залежність від своєчасного повідомлення працівницею власника або уповноваженого ним органу про вагітність» слід розуміти так, що гарантії, передбачені ч.3 ст.184 КЗпП не пропадають навіть і тоді, коли працівниця повідомить про свою вагітність значно пізніше. Разом з тим, вказане твердження НЕ слід сприймати як таке, що звільняє працівницю від обов?язку подати власнику або уповноваженому ним органу належні докази про свою вагітність. Зважаючи на те, що позивачу у позові відмовлено повністю, суд, на підставі ст.141 ЦПК відмовляє й у стягненні з відповідача на користь позивача понесених процесуальних витрат. Крім цього, суд також відмовляє й у задоволенні клопотання відповідача про покладення процесуальних витрат на позивача. Так, відповідач просить суд покласти на позивача судові витрати оскільки позов виник внаслідок неправильних дій позивача. Разом з тим будь-яких доказів того, що відповідач поніс процесуальні витрати - до матеріалів справи не додано. У звязку з цим у задоволення клопотання слід відмовити. Щодо інших аргументів учасників справи, суд зазначає, що вони були досліджені у судовому засіданні та не наводяться у рішенні, позаяк не покладаються судом в його основу, тоді як Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди обгрнутовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (справа "Серявін проти України", рішення від 10.02.2010). Крім того, аналогічна правова позиція викладена в Постанові Верховного Суду від 26.06.2018 у справі № 127/3429/16-ц. На підставі ст.43 Конституції України, ст.ст.36, 40, 184 КЗпП,

Outcome: dismissed