Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-07 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась в суд з позовом ПАТ «Дельта Банк», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача: Перший ВДВС міста Луцьк ГТУЮ у Волинській області, про визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню. В обгунтування позовних вимог вказує, що на виконанні у Першому ВДВС міста Луцьк ГТУЮ у Волинській області перебуває виконавче провадження ВП №12081609 за виконавчим написом Приватного нотаріуса Луцького нотаріального округу Ковальчук Л.С. № 349 від 17.02.2009 року про стягнення з неї в користь ТзОВ „Український промисловий Банк" заборгованості в сумі 145514,42 гривень за кредитним договором №12/п-07 від 22.01.2007 року та іпотечним договором 12/квіп-07 від 22.01.2007 року, шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки - однокімнатну квартиру за адресою: вул. Володимирська, 107/45, м. Луцьк, Волинська область. За договором від 30.06.2010 року первісного кредитора у зобов'язанні замінено на ПАТ „ДельтаБанк", в користь якого здійснюється стягнення за оскаржуваним виконавчим написом нотаріуса. Стягнення на предмет іпотеки підлягає до здійснення за вищезазначеним рішенням суду, що набрало законної сили і у відповідності до ст.14 ЦПК України є обов'язковим для виконання, в тому числі органом ДВС на підставі іншого виконавчого документа, у разі його пред'явлення до виконання стягувачем. Відповідач до органу ДВС з належним виконавчим документом не звертався. Вважає, що реалізація спірної квартири за виконавчим написом нотаріуса вже неможлива, оскільки судовим рішенням встановлений інший порядок реалізації предмета іпотеки. Посилається на те, що наявність судового рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки за результатами вирішення судового спору за позовом стягувача свідчить про спірність правовідносин між сторонами. Наслідком такого рішення суду є неможливість здійснення нотаріального напису, внаслідок чого він є виконавчим документом, що не підлягає виконанню. Відтак, нотаріусом порушено вимоги чинного законодавства при вчиненні виконавчого напису, а тому позивач просить суд визнати виконавчий напис приватного нотаріуса Ковальчук Л.С. № 12081609 про звернення стягнення на предмет іпотеки на квартиру по вул. Володимирська, 107/45 у місті Луцьку таким, що не підлягає до виконання у зв'язку з присудженням майна стягувачу рішенням суду. Ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 26 лютого 2018 року (головуючий суддя - Івасюта Л.В.) провадження у даній справі було закрито з підстав, передбачених п.3 ч.1 ст. 255 ЦПК України. Ухвалою апеляційного суду Волинської області від 08 травня 2018 року апеляційну скаргу позивача [PERSON] задоволено, ухвалу Луцького міськрайонного суду Волинської області від 26 лютого 2018 року в даній справі скасовано, а справу направлено до суду першої інстанції для продовження розгляду. Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями 21 травня 2018 року дану справу передано для розгляду судді Гриню О.М. Ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 23 травня 2018 року вказану справу прийнято до розгляду та вирішено розглядати її в порядку загального позовного провадження. 04.10.2018 року на адресу суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому ПАТ «Дельта Банк» заперечує проти задоволення позовних вимог, оскільки право вибору способу захисту порушеного права належить виключно ПАТ «Дельта Банк», а наявність рішення про звернення стягнення на майно не позбавляє стягувача права на реалізацію майна через прилюдні торги. Право власності на об'єкт нерухомого майна виникає з моменту його державної реєстрації. Крім того, постановою Волинського окрушного адміністративного суду від 31.01.2017 року у справі №161/618/16-а, що набрала законної сили, за позовом [PERSON] про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити певні дії, факт законності способу виконнання вже встановлювався (згідно висновків суду банк вправі на власний розсуд обирати спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки). З огляду на наведене, позовні вимоги є безпідставними та не підлягають до задоволення. У відповіді на відзив від 19.10.2018 року, позивач зазначає, що посилання відповідача на підстави виключного права стягувача щодо вибору способу судового захисту, є недоречним, оскільки вказане не стосується даного спору. В судовому засіданні представники позивача позов підтримали та просили його задовольнити, надали пояснення, аналогічні викладеним у позовній заяві та додаткових письмових запереченнях. Представник відповідача проти задоволення позову заперечував, просив відмовити в задоволенні позову. Представник Першого ВДВС міста Луцьк ГТУЮ у Волинській області в судове засідання не з'явився, до суду подав заяву про розгляд справи без його участі. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши письмові докази в справі, суд дійшов до висновку, що позов не підлягає до задоволення з наступних підстав. З матеріалів справи вбачається, що 22.01.2007 року між ТзОВ «Український промисловий банк» та [PERSON] був укладений кредитний договір № 12/П-07 (далі - Договір), згідно з умовами якого Банк надав Позичальнику кредитні кошти у розмірі 20 000, 00 дол.США з розрахунку 13, 5 % річних за весь час фактичного користування кредитом на строк з 22.01.2007 по 21.01.2022 року (а.с.16). За змістом ст.ст. 526, 530 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином у встановлені строки його виконання та відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Статтею 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ст. 512-519 ЦК України, ст. 92, 95 Закону України «Про банки та банківську діяльність», Постанови Правління НБУ №369 «Про затвердження Положення про застосування НБУ заходів впливу за порушення банківського законодавства», 30.06.2010 року між ТОВ «Укрпромбанк», АТ «Дельта Банк» та Національним банком України було укладено Договір про передачу активів та кредитних зобов'язань ТОВ «Укрпромбанку» на користь АТ «Дельта Банку», відповідно до п. 4.1 якого в порядку, обсязі та на умовах, визначених договором, ТОВ «Укрпромбанк» передає (відступає) АТ «Дельта Банк» права вимоги за кредитними та забезпечувальними договорами, що забезпечують виконання кредитних зобов'язань перед Національним банком, внаслідок чого АТ «Дельта Банк» замінює ТОВ «Укрпромбанк» як кредитора (стає новим кредитором) у зазначених зобов'язаннях, а згідно з п. 4.2 внаслідок передачі ТОВ «Укрпромбанк» АТ «Дельта Банк» прав вимоги до боржників, банку переходить (відступається) право вимагати (замість ТОВ «Укрпромбанк») від боржників повного, належного та реального виконання обов'язків за кредитними та забезпечувальними договорами (а.с.16). З метою забезпечення виконання грошових зобов'язань за вказаним Кредитним договором іпотекодавець [PERSON] за Договором Іпотеки № 12/Zквіп-07 від 22.01.2007 року передала у іпотеку нерухоме майно, а саме: однокімнатну квартиру, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], загальною площею 35,7 кв.м., житловою площею 18,3 кв.м., що належить на праві приватної власності Іпотекодавцю на підставі договору купівлі-продажу від 09.04.2002 року, посвідченого Першою Луцькою державною нотаріальною конторою за реєстровим номером 2-540, зареєстрованого Волинським ОБТІ на підставі витягу про реєстрацію прав власності на нерухоме майно 13.12.2006 року за № 12887028, в реєстровій книзі 93 д, номер запису 7048, та в електронному реєстрі прав власності на нерухоме майно 13.12.2006 року № 17137359, витяг прав власності на нерухоме майно 13.12.2006 року № 17137359 витяг з реєстру прав власності на нерухоме майно № 13036626 від 25.12.2006 року (а.с.17). На підставі ст.514 ЦК України та вказаного Договору до ПАТ «Дельта банк» перейшло право вимоги, що виникло з кредитного договору та договору іпотеки у обсязі та на умовах, що існували у первісного кредитора. У зв'язку із невиконанням [PERSON] своїх зобов'язань за кредитним договором та за заявою ТОВ «Укрпромбанк» 17.02.2009 року приватним нотаріусом Луцького міського нотаріального округу Ковальчук Л.С. було вчинено виконавчий напис за реєстровим № 349 на Договорі Іпотеки № 12/Zквіп-07 від 22.01.2007 року про звернення стягнення на нерухоме майно, а саме: однокімнатну квартиру, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], загальною площею 35,7 кв.м., житловою площею 18,3 кв.м., що належить на праві приватної власності [PERSON] (а.с.9). В подальшому вказаний виконавчий напис був переданий на виконання до Перший відділу ДВС міста Луцьк Головного територіального Управління юстиції у Волинській області (а.с. 10-12). Відповідно до ст. 7 Закону України «Про іпотеку», за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов'язанням у повному обсязі або в частині. Відповідно ч. 1 та ч. 3 ст. 33 Закону України «Про іпотеку», у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. Згідно ч. 1 ст. 88 Закону України «Про нотаріат» нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Згідно п.1 Постанови Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172 «Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріуса» для одержання виконавчого напису подаються оригінал нотаріально посвідченої угоди та документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов'язання. Відповідно до глави 16 Наказу Міністерства юстиції від 22.02.2012 року «Про затвердження Порядку вчинення нотаріальних дій» для вчинення виконавчого напису стягувачем або його уповноваженим представником нотаріусу подається заява, у якій, зокрема, мають бути зазначені: відомості про найменування і місце проживання або місцезнаходження стягувача та боржника; дата і місце народження боржника - фізичної особи, місце його роботи; номери рахунків у банках, кредитних установах, код за ЄДРПОУ для юридичної особи; строк, за який має провадитися стягнення; інформація щодо суми, яка підлягає стягненню, або предметів, що підлягатимуть витребуванню, включаючи пеню, штрафи, проценти тощо. Заява може містити також іншу інформацію, необхідну для вчинення виконавчого напису. У разі якщо нотаріусу необхідно отримати іншу інформацію чи документи, які мають відношення до вчинення виконавчого напису, нотаріус вправі витребувати їх у стягувача. Безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.99 N 1172. Зміст оспорюваного виконавчого напису нотаріуса від 17.02.2009 року та досліджені вищезазначені докази свідчать, що нотаріусу на обґрунтування стягнення на предмет іпотеки були подані документи, передбачені у Переліку документів, за якими стягнення проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріуса. Відповідно до ч.1 п. 9 Постанови Пленуму ВССУ № 5 від 30.03.2015 року право вибору способу судового захисту, передбаченого законом або договором (дострокове стягнення кредиту, стягнення заборгованості, у тому числі шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки/застави, одночасне заявлення відповідних вимог у разі, якщо позичальник є відмінною від особи іпотекодавця (майновий поручитель), одночасне заявлення вимог про стягнення заборгованості з позичальника з вимогами про стягнення заборгованості шляхом звернення стягнення на предмет застави/іпотеки, належні іпотекодавцю, який не є позичальником, розірвання кредитного договору, набуття права власності на предмет іпотеки тощо) належить виключно позивачеві (частина перша статті 20 ЦК, статті 3 і 4 ЦПК). Наявність рішення суду про звернення стягнення на майно, шляхом набуття у власність не позбавляє права стягувача на реалізацію вказаного майна через прилюдні торги. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 2 та ч. 2 ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (далі - державна реєстрація прав) - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних записів до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. В даному випадку стягувач сам обирає, яким чином йому реалізовувати своє право, щодо стягнення заборгованості із боржника. Рішення щодо реєстрації права власності та її відмови приймає державний реєстратор, повноваження якого наведенні в ст. 5 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». У постановах Верховного суду України від 14 вересня 2016 року № 6-1219цс16 (реєстраційний номер в ЄДРСР 61558682), від 06 липня 2016 року № 6-3174цс15 (реєстраційний номер в ЄДРСР 58976459), від 12 жовтня 2016 року № 200/5731/14-ц (реєстраційний номер в ЄДРСР 62126299) зроблений правовий висновок, що аналіз статей 36, 37, 38, 39 Закону України «Про іпотеку» та статей 328, 335, 376, 392 ЦК України дає підстави для висновку про те, що законодавцем визначено три способи захисту задоволення забезпечених іпотекою вимог кредитора шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки: судовий (на підставі рішення суду) та два позасудові (на підставі виконавчого напису нотаріуса і згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя). У свою чергу позасудовий спосіб захисту за договором про задоволення вимог іпотекодержателя або за відповідним застереженням в іпотечному договорі реалізується шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки або надання права іпотекодержателю від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу. Згідно постанови Волинського окружного адміністративного суду від 31.01.2017 року у справі № 161/618/16-а (залишена без змін ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 03.04.2017 року (справа № 876/2978/17) за адміністративним позовом [PERSON] до Першого ВДВС м. Луцька ГТУЮ у Волинській області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - АТ «Дельта Банк» про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити певні дії, вищевказаний факт законності способу виконання вже встановлювався, зокрема, судом було вказано, що банк вправі на власний розсуд обирати спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки або шляхом примусового виконання виконавчого напису нотаріуса, або шляхом набуття права власності на предмет іпотеки, оскільки, у даній справі банк не реєстрував на своє ім'я право власності на спірну квартиру, а тому в силу ч. 2 ст. 331 ЦК України, не набув права власності на квартиру. Підсумовуючи наведене, на основі повно та всебічно з'ясованих обставин, на які посилаються сторони, як на підставу своїх вимог та заперечень підтверджених доказами, перевіреними в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, а також достатність, взаємозв'язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд дійшов висновку про відмову в позові.

Outcome: dismissed