Jurisdiction: civil
Date: 2014-08-13 00:00:00

У лютому 2014 року позивач ТОВ «Вердикт Фінанс» звернувся до суду з позовом до Відділу державної виконавчої служби Голосіївського районного управління юстиції у м. Києві, [PERSON], про звільнення майна з-під арешту. В обґрунтування заявлених вимог позивачем зазначено, що 30.05.2008 року між ВАТ «Сведбанк», правонаступником якого є ПАТ «Сведбанк» та [PERSON] укладено кредитний договір № 2621/0508/71-115 від 30.05.2008 року на суму 200 000,00 дол. США, строком до 28.05.2033 року. З метою забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором укладено договір іпотеки № 2621/0508/71-115-Z-1 від 13.05.2008 року. На підставі вищевказаного договору іпотеки відповідачем передано в іпотеку нерухоме майно: квартиру [ADDRESS]. 02.02.2012 року ПАТ «Сведбанк», відступило ТОВ «Вердикт Фінанс» відповідно до Договору факторингу № 11 свої прав вимоги заборгованості за вказаним кредитним договором. Окрім цього, 02.02.2012 року ПАТ «Сведбанк» та ТОВ «Вердикт Фінанс» уклали Договір про відступлення прав за іпотечним договором відповідно до якого товаристу відступлено прави вимоги за вищевказаним Договором забепечення. 12.06.2009 року Державним виконавцем Відділу державної виконавчої служби Голосіївського районного управління юстиції у м. Києві, під час здійснення виконавчих дій за виконавчим провадженням боржником по якому є [PERSON], було винесено постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження серії АА № 184128. Даною постановою було накладено арешт на нерухоме майно, а саме: квартиру [ADDRESS] (предмет іпотеки). В зазначеній постанові Відповідач 1 зазначив власником [PERSON] в той же час, згідно договорів купівлі-продажу частки квартири, арештоване майно відчужено 14.11.2007 року на користь третьої особи, [PERSON], а 30.05.2008 року укладено договір купівлі-продажу, що посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу [PERSON] та зареєстровано в реєстрі за № 1790. Згідно вказаного договору [PERSON] передав у власність [PERSON] вказану квартиру. Посилаючись на те, що арешт майна, яке виступає предметом іпотеки, накладено незаконно, порушує права позивача, як іпотекодержателя, а також набуття ним у майбутньому права власності на предмет іпотеки, позивач ТОВ «Вердикт Фінанс» просить звільнити вказане майно з-під арешту. У судовому засідання представник позивача ТОВ «Вердикт Фінанс» не з'явився, надав клопотання про розгляд справи за його відсутності. Відділ державної виконавчої служби Голосіївського районного управління юстиції у м. Києві у судове засідання не забезпечив явку свого представника, направив на адресу суду клопотання про розгляд справи за його відсутності. У судове засідання відповідач [PERSON] повторно не з'явився, про день, час та місце судового засідання була повідомлена судом у встановленому ст. ст. 74, 76 ЦПК України порядку. Судові повістки повернулись до суду без вручення адресату у зв'язку із закінченням терміну зберігання. На підставі ст.ст. 224-226 ЦПК України , за письмовою згодою позивача, суд вважає за можливе провести заочний розгляд даної цивільної справи. Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази у сукупності з нормами чинного законодавства України, суд дійшов висновку про задоволення позову, виходячи з наступного. Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що 30.05.2008 року між ВАТ «Сведбанк», правонаступником якого є ПАТ «Сведбанк» та [PERSON] укладено кредитний договір № 2621/0508/71-115 від 30.05.2008 року на суму 200 000,00 дол. США, строком до 28.05.2033 року. В забезпечення виконання зобов'язання за кредитним договором № 2621/0508/71-115 від 30.05.2008 року, що був укладений ВАТ "Сведбанк" та [PERSON], 13.05.2008 року укладено договір іпотеки № 2621/0508/71-115-Z-1 (а.с. 15-19) За вказаним договором предметом іпотеки є квартира [ADDRESS]. 02.02.2012 року ПАТ «Сведбанк», відступило ТОВ «Вердикт Фінанс» відповідно до Договору факторингу № 11 свої прав вимоги заборгованості за вказаним кредитним договором. Окрім цього, 02.02.2012 року ПАТ «Сведбанк» та ТОВ «Вердикт Фінанс» уклали Договір про відступлення прав за іпотечним договором відповідно до якого товаристу відступлено прави вимоги за Договором іпотеки № 2621/0508/71-115-Z-1 від 13.05.2008 року. В порушення кредитного договору позичальник не виконує належним чином основного зобов'язання. Судом встановлено, що 12.06.2009 року Державним виконавцем Відділу державної виконавчої служби Голосіївського районного управління юстиції у м. Києві, під час здійснення виконавчих дій за виконавчим провадженням боржником по якому є [PERSON], було винесено постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження серії АА № 184128. Даною постановою було накладено арешт на нерухоме майно, а саме: квартиру [ADDRESS] (предмет іпотеки). В зазначеній постанові Відповідач 1зазначив власником [PERSON] в той же час, згідно договорів купівлі-продажу частки квартири, арештоване майно було відчужено 14.11.2007 року на користь третьої особи, [PERSON], а 30.05.2008 року було укладено договір купівлі-продажу, що посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу [PERSON] та зареєстровано в реєстрі за № 1790 згідно вказаного договору [PERSON] передав у власність [PERSON] вказану квартиру. З огляду на зазначене, на момент винесення постанови вказане майно належало не боржнику у рамках виконавчого провадження [PERSON], таким чином при накладенні арешту відбулося порушення Відповідачем 1 норм чинного законодавства, оскільки згідно зі ст. 11 розділу 4 Закону України «Про виконавче провадження» можливе звернення стягнення тільки на майно, що належить боржнику. Отже Відділом не лише помилково було накладено арешт на майно, яке не належало боржнику за виконавчим провадженням, а й було арештовано і Іпотечне майно - вищевказану квартиру. Згідно ст. 27 Закону України «Про заставу» застава зберігає силу і у випадках, коли у встановленому законом порядку відбувається уступка заставодержателем забезпеченої заставою вимоги іншій особі або переведення боржником боргу, який виник із забезпеченої заставою вимоги, на іншу особу. Відповідно до ст. ст. 572, 590 ЦК України, в силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов'язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави); заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, коли зобов'язання не буде виконано у встановлений строк (термін), якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ч.ч.1, 3 ст. 33 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. За правилами ст. 14 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень», обтяжувач з вищим пріоритетом має переважне право на звернення стягнення на предмет обтяження. Відповідно до ч. 6 та 7 ст. 3 Закону України «Про іпотеку» у разі порушення боржником основного зобов'язання відповідно до іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити забезпечені нею вимоги за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими особами, права чи вимоги яких на передане в іпотеку нерухоме майно зареєстровані після державної реєстрації іпотеки. Якщо пріоритет окремого права чи вимоги на передане в іпотеку нерухоме майно виникає відповідно до закону, таке право чи вимога має пріоритет над вимогою іпотекодержателя лише у разі його/її виникнення та реєстрації до моменту державної реєстрації іпотеки. Пріоритет права іпотекодержателя на задоволення забезпечених іпотекою вимог за рахунок предмета іпотеки відносно зареєстрованих у встановленому законом порядку прав чи вимог інших осіб на передане в іпотеку нерухоме майно виникає з моменту державної реєстрації іпотеки. Зареєстровані права та вимоги на нерухоме майно підлягають задоволенню згідно з їх пріоритетом - у черговості їх державної реєстрації. Статтею 54 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено право іпотекодержателя звернутися до суду про звільнення заставленого майна з-під арешту. Судом також встановлено, що 30.05.2008 року кредитором, на виконання ст. 4 Закону України «Про іпотеку» здійснена державна реєстрація іпотеки, а саме: було зареєстоване обтяження квартири [ADDRESS], що підтверджується Витягом з Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна № 18860241 від 30.05.2008 року (обтяження зареєстровано за №7292198) та Витягом з Державного реєстру іпотек № 18860476 від 30.05.2008 року (обтяження зареєстровано за № 7292234). З огляду на наведене та враховуючи, що право позивача на задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки виникло 30.05.2008 року (з моменту державної реєстрації предмету іпотеки), а постанова державного виконавця про арешт майна та заборону на його відчуження винесена 12.06.2009 року, суд приходить до висновку, що позивач має вищий пріорітет на предмет іпотеки, а тому позов підлягає задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved