Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-15 00:00:00

20.09.2018 року позивач звернулась до суду з позовом, в якому просить збільшити розмір аліментів, які стягуються з [PERSON] на її користь на підставі рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 21.03.2016 року, на дітей [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], визначивши розмір аліментів в твердій грошовій сумі по 2000 грн. на кожну дитину щомісяця, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, з дня предявлення позову і до досягнення дітьми повноліття. В обґрунтування позову позивач посилається на те, що рішенням Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 21.03.2016 року на її користь з відповідача [PERSON] стягуються аліменти на дітей [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], в розмірі по 1/3 частині з усіх видів заробітку відповідача щомісячно, але не менше встановлених законодавством 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, з дня предявлення позову до суду і до досягнення дітьми повноліття. Зазначає, що з часу ухвалення рішення про стягнення аліментів, розмір витрат на утримання дітей значно збільшився, зокрема витрати на одяг, взуття, харчування, лікування, дозвілля, а також підвищилися тарифи на комунальні послуги. Добровільно домовитися з відповідачем про його участь в утриманні неповнолітніх дітей неможливо, оскільки останній знаходиться за кордоном, а тому змушена звернутися до суду з позовом про збільшення розміру стягуваних аліментів. Просить суд постановити рішення, яким змінити розмір аліментів та стягувати з відповідача аліменти на утримання дітей в розмірі по 2000 грн. щомісячно на кожну дитину. 21.09.2018 року направлено запит до Відділу АДР Головного управління Державної міграційної служби України у Львівській області щодо реєстрації місця проживання відповідача, що містяться в картотеці реєстраційного обліку, відповідь на який отримано судом 10.10.2018 року. Ухвалою від 17.10.2018 року в зазначеній справі відкрито провадження та постановлено розглядати дану справу в порядку спрощеного провадження без повідомлення (виклику) сторін на 16.11.2018 року, встановлено відповідачу пятнадцятиденний строк\~з дня вручення даної ухвали\~для подання відзиву на позовну заяву, предявлення зустрічного позову. Також позивачу встановлено пятиденний строк з дня отримання відзиву для подання відповіді на відзив, а відповідачу\~пятиденний строк з дня отримання відповіді на відзив для подання заперечення. Відповідно до ч. 5\~ст. 279 ЦПК України\~суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. Клопотання про розгляд справи за участю сторін від учасників судового процесу не надходило. Натомість, відповідачем 08.11.2018 року подано відзив на позовну заяву та докази направлення такого позивачу, в якому останнім зазначено, що він є інвалідом 3-ї групи і розмір його пенсії складає 1 247 грн. в місяць. Це єдиний його дохід. Крім того, йому протипоказана важка фізична праця і рекомендовано систематичне та вартісне лікування у лікаря-ортопеда. При цьому, він не має у власності свого житла, будь-якого нерухомого майна і зареєстрований та проживає в будинку зі своєю матірю та батьком, які являється особами похилого віку та пенсіонерами, тобто є непрацездатними особами і одержують незначні доходи у вигляді пенсії. Також вимушений приймати участь у придбанні продуктів харчування, медикаментів, сплаті комунальних платежів. Зазначає, що позивачка ніколи не зверталась до нього за допомогою в лікуванні дітей і оплаті додаткових витрат на фізичний та духовний розвиток дітей. Отже, таких витрат позивачка не несе. Інших дітей на її утриманні також не має, кредитні чи інші грошові зобовязання у неї відсутні, а стан її здоровя задовільний. Крім того, для лікування та придбання медикаментів він та його мати одержали кредити, які повертають по даний час. Проте, навіть незважаючи на викладені обставини, він систематично несе посильні для нього витрати на утримання своїх дітей, а саме придбав їм планшети, мобільний телефон, водить їх в кінотеатр, що підтверджується квитанціями, приєднаними до відзиву. У період канікул, особливо влітку, діти постійно знаходяться за його та його батьків місцем проживання і він самостійно несе витрати по їх утриманню, купляє їм продукти харчування, солодощі, одежу, іграшки. А тому вважає, що позовна заява [PERSON] є немотивованою, не обґрунтованою, а відтак такою, що не підлягає задоволенню. Відповіді на відзив позивач не подала. У відповідності до ч. 2\~ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього\~Кодексу\~розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд дослідивши матеріали справи, встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. Матеріалами справи встановлено і сторонами не оспорюється що відповідач по справі [PERSON] є батьком [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвами про народження останніх серії І-СГ № 079738 від 16.11.2006 року та серії 1-СГ № 246975 від 14.08.2010 року. Рішенням Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 21.03.2016 року постановлено стягувати з відповідача [PERSON] на користь позивачки [PERSON] аліменти на дітей [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], в розмірі по 1/3 частині з усіх видів заробітку відповідача, щомісячно, але не менше встановлених законодавством 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, з дня предявлення позову до суду і до досягнення дітьми повноліття. Відповідно до чч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. За змістом\~ст. 180 СК України\~батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі (ч. 3\~ст. 181 СК України). Частина перша\~статті 192 СК України\~передбачає, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Враховуючи зміст ст. ст.\~181,\~192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Сімейний кодекс України\~передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не пов'язує їх зі способом присудження (ч. 3\~ст. 181 СК України).\~Стаття 192 СК України\~тільки вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Частиною 2\~статті 182 СК України\~визначено, що розмір аліментів має бути необхідним і достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Як вбачається з обставин справи, змісту позовної заяви та змісту положень закону, якими врегульовано питання зміни розміру аліментів, позивач ставить питання про збільшення розміру аліментів, що стягуються з відповідача на дітей у звязку з тим, що розмір витрат на утримання дітей значно збільшився, зокрема зросли витрати на одяг, взуття, харчування, лікування, дозвілля, а також підвищилися тарифи на комунальні послуги. Виходячи зі змісту пункту 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж зазначений у ч. 2 ст. 182 СК України. При цьому необхідно мати на увазі, що зміна законодавства в частині визначення мінімального розміру аліментів на одну дитину не є підставою для перегляду постановлених раніше судових рішень про їх стягнення. Згідно з пунктом 23 постанови Пленуму Верховного Суду України 15.05.2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв'язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров'я когось із них. Вимогами ст. ст. 13, 81 ЦПК України визначено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом. При цьому, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. В цьому зв'язку, виходячи із зазначених вимог закону, позивач зобов'язана довести зміни матеріального або сімейного стану відповідача, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них. Однак, таких доказів позивачкою суду не представлено, натомість відповідачем подано докази про те, що він являється інвалідом ІІІ групи, отримує мінімальну пенсію. Посилання позивачки про те, що відповідач перебуває за кордоном не підтверджено належними та допустимими доказами. Разом з тим, відповідач стверджує, що добровільно надає позивачу додаткову допомогу для дітей у вигляді продуктів харчування, одягу. Доказів протилежного позивачем суду не надано. Таким чином, позивачка належним чином не обґрунтувала запропонований нею розмір аліментів, не довела покращення матеріального стану відповідача. На думку суду, раніше визначені аліменти в розмірі від доходу відповідача відповідають інтересам дитини, враховуючи їхній вік та матеріальні потреби. Крім цього, звертаючись до суду з даним позовом, позивач просила збільшити розмір аліментів, однак її вимоги фактично зводяться до зміни способу стягнення аліментів з відповідача, який присуджено у частці від доходу на тверду грошову суму. Підстав для такої зміни позивачем не наведено і в судовому засіданні не здобуто. При наявності у позивача доказів про одержання відповідачем доходів у більшому розмірі, позивач не позбавлена можливості заявити повторно вимогу про збільшення розміру аліментів. За таких обставин, враховуючи відсутність доказів про зміну матеріального стану сторін, які б давали підстави для збільшення розміру аліментів, які сплачує відповідач, суд дійшов висновку, що позов не підлягає задоволенню. Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує питання як слід розподілити між сторонами судові витрати, а тому згідно з вимогами ст. 141 ЦПК України та ст. 5 Закону України "Про судовий збір", а також враховуючи, що позивачі при предявленні позову про стягнення аліментів звільнені від сплати судового збору, а у задоволенні даного позову відмовлено повністю, суд вважає, що судовий збір покласти за рахунок витрат держави. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed