Jurisdiction: civil
Date: 2020-08-09 00:00:00

У травні 2020 року позивач [PERSON] , звернулась до суду з позовом про визнання права власності. Свої позовні вимоги мотивує тим, що є власником Ѕ частки житлового будинку по [ADDRESS] . Договір укладений на Кременчуцькій товарній біржі. У зв`язку з тим, що біржова угода нотаріальна не посвідчена, позивач змушена звернутись до суду про визнання права власності на нерухоме майно: Ѕ частки житлового будинку з надвірними будівлями по [ADDRESS] , що складається з житлового будинку літера А, площею 92, 20 кв.м., прибудови літ а, площею 9, 0 кв.м., житлової прибудова літ А1 площею 20. 40 кв.м., погріб літ ап, ганок літ аг, літньої кухні літ Б, прибудови б, сараю літ б1, сараю літ б2, гаражу літ Д, вбиральні літ З, гаражу літ Л. сараю літ М, убиральні літ Н, літнього душу літ О, літньої кухні літ П, прибудови літ П, вимощення літ І, колодязя літ К, колодязя літ К1, огорожі №1. Огорожі №2, розташованих на приватизований земельній ділянку в розміром 1 000 кв.м. кадастровий номер 5310436100:05:001:0649 Ухвалою суду від 15.06.2020 по справі відкрито спрощене провадження. Відповідачем Кременчуцькою міською радою відзив не подано. Позивач [PERSON] , надала письмову заяву. Позов підтримує, просить задовольнити. Представник відповідача Кременчуцької міської ради надав суду письмові пояснення. Третя особа [PERSON] не заперечує проти задоволення позову. Суд, вивчивши матеріали справи, приходить до наступних висновків. Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно зі ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Гарантії здійснення права власності та його захисту закріплені в Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 р., зокрема, в ст.1 Першого протоколу до неї (ратифіковано законом України від 17.07.1997р. №475/97-ВР), яка є складовою правової системи відповідно до ст. 9 Конституції України, а також у вітчизняному законодавстві. Так, відповідно до ч.4 ст.41 Конституції України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого майнового права та інтересу (ст.16 Цивільного кодексу України). При розгляді справи судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. Відповідно до договору купівлі продажу від 06.10.1999 року укладеного на Кременчуцькій товарній біржі. брокер брокерської контори №2 [PERSON] , , діюча за дорученням [PERSON] продав, а брокер брокерської контори №1 [PERSON] , діючий за дорученням [PERSON] , придбав Ѕ частину житлового будинку [ADDRESS] .. Договір купівлі продажу від 06.10. 1999 року, укладений на товарній біржі, зареєстрований КП «Кременчуцьке міське бюро технічної інвентаризації», р.№756. Відомості про реєстрацію права власності на спірну нерухомість в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, після 01.01.2013 року, відсутні, Іншим співвласником Ѕ частки домоволодіння [ADDRESS] є [PERSON] . Оскільки [PERSON] , належним чином виконані умови договору . [PERSON] добровільно виселився із спірного приміщення у 1999 році, його місце проживання невідоме. 22.12.2015 року рішенням Кременчуцької міської ради Полтавської області ""Про передачу чи відмову у передачі земельних ділянок у власність громадянам в м Кременчуці серія та номер б/н [PERSON] , надано для будівництва та обслугову4вання житлового будинку, господарських будівель і споруд земельну ділянку площею 1000 кв.м. кадастровий номер 5310436100:05:001:0649 по [ADDRESS] та 28.01.2016 року відбулася державна реєстрація права власності. 28.03.2019 держаним реєстратором прав на нерухоме майно Коршенко Л.В, відмовлено [PERSON] ,у державній реєстрація права власності на 1/2 частку житлового будинку [ADDRESS] , оскільки відсутнє нотаріальне посвідчення. У відповідності з ст. 224 ЦК УРСР, який діяв на момент виникнення спірних відносин, за договором купівлі-продажу продавець зобов`язується передати майно у власність покупцеві, а покупець зобов`язується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму. Згідно із ст. 225 ЦК УРСР, право продажу майна, крім випадків примусового продажу, належить власникові. В ст. 227 ЦК УPCP зазначено, що договір купівлі-продажу житлового будинку повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією з сторін є громадянин. Недодержання цієї вимоги тягне недійсність договору, як зазначено в статті 47 цього Кодексу. В той же час положеннями ч.2 ст.47 ЦК УРСР в передбачено, якщо одна з сторін повністю або частково виконала угоду, що потребує нотаріального посвідчення, а друга сторона ухиляється від нотаріального оформлення угоди, суд вправі за вимогою сторони, яка виконала угоду, визнати угоду дійсною. В цьому разі наступне нотаріальне оформлення угоди не вимагається. Таким чином, договори, зареєстровані на біржі, не прирівнюються до нотаріально посвідчених, в зв`язку з чим необхідно дотримуватися законодавчо встановленої форми угод про відчуження нерухомого майна незалежно від місця, де ці угоди укладаються. Таким чином, договори щодо придбання на біржових торгах об`єктів нерухомого майна вимагають оформлення в письмовій формі та підлягають нотаріальному посвідченню. Право укладати договори купівлі-продажу і реєструвати їх на товарній біржі передбачено статтею 15 Закону України „Про товарну біржу № 1956-ХП від 10.12.1991 року. Статтею 227 ЦК України (в редакції 1963 року) передбачалась необхідність нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу (міни) жилого будинку, якщо хоча б однією з сторін є громадянин. Недодержання цієї вимоги тягне недійсність договору (стаття 47 цього Кодексу). Таким чином, на дату укладання договору на товарній біржі в законодавстві існували протиріччя щодо необхідності нотаріального посвідчення вказаного договору, мала місце колізія норми ст. 15 Закону України «Про товарну біржу» та норми кодифікованого нормативно-правового акту, а саме ст. 277 ЦК Української РСР 1963 року. Відповідно до абз. 3 п. 2 Постанови №14 Пленуму Верховного Суду України «Про судове рішення у цивільній справі» від 18 грудня 2009 року, роз`яснено, що у випадку наявності суперечності між нормами законів (кодексів), що мають юридичну силу, застосуванню підлягає той, що прийнятий пізніше. В даному випадку, наявна колізія норм матеріального права, що мають однакову юридичну силу, при цьому суд акцентує увагу, що Закон України «Про товарну біржу» було прийнято в 1991 році, а Цивільний кодекс на момент укладання спірного правочину діяв з 1963 року. При вирішенні спору про необхідність чи відсутність необхідності нотаріального посвідчення правочину, укладеного на товарній біржі, суд вважає правомірним застосування положення ст. 15 Закону України «Про товарну біржу» (як нормативного акту, прийнятого пізніше), що дозволяв укладати біржові контракти щодо відчуження житлової нерухомості фізичною особою без нотаріального посвідчення. Відповідно до ч. 5 ст. 11 ЦК України, однією з умов виникнення прав та обов`язків учасників цивільних правовідносин є рішення суду. Згідно зі ст.ст. 15,16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого законного права чи інтересу в судовому порядку, зокрема, шляхом визнання права власності. Зі ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону, або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Суд встановив, що на момент укладання біржового договору така угода була законною, зареєстрована в КП «Кременчуцьке МБТІ», відчужувачи мали право на розпорядження майном, порушень прав інших осіб при цьому не відбулося. Під час укладення договору купівлі продажу нерухомості волевиявлення сторін було вільним і відповідало їх внутрішній волі. Угода була направлена на реальне настання правових наслідків. Сторони, які були членами біржі, досягли згоди з істотних умов угоди. Зі змісту біржового договору вбачається відсутність потреби у його нотаріальному посвідченні. Крім того, дані щодо місця знаходження товарної біржі, її код ЄДРПУО, номерів засобів зв`язку, офіційної електронної адреси та адреси електронної пошти, згідно відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань Міністерства юстиції України, станом на сьогоднішній день, відсутні Незважаючи на відсутність нотаріального посвідчення, держава, здійснивши реєстрацію договору купівлі-продажу нерухомості, тим самим визнала право на придбану квартиру за покупцем. У позивача наявний правовстановлюючий документ, технічний паспорт на спірне майно, відомості щодо виселення сторін та користування нерухомістю. Приймаючи до уваги наведене, суд задовольняє позовні вимоги про визнання права власності на майно Судові витрати необхідно розподілити згідно ст. 142 ЦПК України

Outcome: approved