Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-15 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до Глибоцької РДА, [PERSON] , Йорданештської сільської ради Глибоцького району Чернівецької області про скасування рішення Йорданештської сільської ради №40-29/2018 від 27.04.2018 року, скасування державної реєстрації права власності на земельну ділянку та визнання права на завершення приватизації. У позові вказує на те, що він є спадкоємцем усього майна після смерті батька [PERSON] . За життя батькові належала на праві користування земельна ділянка, яка розташована в [ADDRESS] площею 0,50 га. У 1994 році батько розпочав процедуру приватизації вказаної земельної ділянки, однак завершити її не встиг. Він не має змоги завершити приватизацію вказаної земельної ділянки, оскільки частина вище вказаної земельної ділянки виділена у окрему земельну ділянку і надана у власність [PERSON] . Крім того, на підставі договору дарування серії ВКВ №856337 від 23.10.2007 року він є власником житлового будинку, загальною площею 37 кв.м., який розташований в [ADDRESS] . Однак, не зважаючи на вказані обставини, Йорданештською сільською радою прийнято рішення №85-10/2016 від 22.09.2016 року про надання дозволу [PERSON] на складання проекту відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства, площею 0,2000 га, в межах населеного пункту с. Йорданешти по [ADDRESS] . Толока [ADDRESS] . При цьому у своїй заяві до сільської ради від 04.08.2016 року [PERSON] просив орган місцевого самоврядування надати дозвіл на витоплення технічної документації із землеустрою щодо відведення земельної ділянки у приватну власність. На підставі зазначеного рішення сільської ради [PERSON] було розроблено проект відведення земельної ділянки, кадастровий номер 7321082000:01:001:0444. Вказаний проект відведення затверджено рішенням Глибоцької РДА №40-29/2018 від 27.04.2018 року. Отже, [PERSON] , звернувшись до сільської ради із вказаною заявою, ініціював безоплатну передачу земельної ділянки у власність. При цьому у заяві останній повідомив, що земельна ділянка, щодо відведення у власність якої він звернувся, закріплена за адресою по [ADDRESS] . Однак вказана земельна ділянка для ведення особистого селянського господарства площею 0,2000 га у користуванні [PERSON] не перебувала. Йорданештська сільська рада, володіючи відомостями щодо відсутності підстав для задоволення заяви про надання дозволу на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність [PERSON] , прийняла рішення про надання вказаного дозволу. Наведене призвело до порушення його права на завершення приватизації спірної земельної ділянки. Зважаючи на вищевикладене, просить суд позов задовольнити та скасувати рішення Йорданештської сільської Глибоцького району Чернівецької області №40-29/2018 від 27.04.2018 року «Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки безоплатно у власність для ведення особистого селянського господарства в межах населеного пункту с. Йорданешти [PERSON] »; скасувати державну реєстрацію права власності за [PERSON] земельної ділянки, кадастровий номер 321082000:01:001:0444; визнати за ним в порядку спадкування за заповітом право на завершення приватизації земельної ділянки по [ADDRESS] , площею 0,46 га та одержання документів на його ім`я, що посвідчують право власності на земельну ділянку, приватизацію якої розпочав [PERSON] , який помер [INFO] , а також стягнути із відповідачів на його користь судовий збір. 29 жовтня 2018 року ухвалою Глибоцького районного суду було відкрито провадження по вказаній справі. 30 жовтня 2018 року ухвалою Глибоцького районного суду з метою забезпечення позову накладено арешт на спірну земельну ділянку. 07 листопада 2018 року від Глибоцької РДА до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому [PERSON] РДА посилається на те, що державним реєстратором Глибоцької РДА була здійснена перевірка документів, що подаюся для державної реєстрації прав та їх обтяжень. Останнім були вчинені дії та перевірені документи для встановлення факту відсутності підстав для відмови в державній реєстрації прав та їх обтяжень чи зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав та/або їх обтяжень. Отже, державний реєстратор діяв на підставі ст. 24 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», а тому просить Глибоцьку РДА замінити з відповідача на третю сторону по справі без самостійних вимог. 22 листопада 2018 року від [PERSON] до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому останній вказує наступне. Домогосподарство, в якому проживав його батько, відносилось до типу колгоспних дворів. Отже, земельна ділянка, яка вказана в погосподарській книзі, належала на праві користування не лише одному батьку позивача, а й іншим членам двору. Частка вказаного колгоспного двору, в тому числі і на земельну ділянку після смерті батька відповідача відносить до спадкового майна. Спадщину він прийняв в порядку ч.3 ст.1268 ЦПК України. Щодо рішення виконкому Карапчівської сільської ради про приватизацію спірної земельної ділянки, вказує на те, що цільове призначення вказаної земельної ділянки присадибна. З погосподарських книг слідує, що членам колгоспного двору по [ADDRESS] , а не одноосібно [PERSON] , належала земельна ділянка площею 0,44 га , а не 0,46 га, цільове призначення під ріллю, ведення особистого підсобного господарства, а присадибної ділянки для будівництва і обслуговування житлового будинку було тільки 0,06 га. Тобто, сільська рада не мала б надавати батьку позивача ділянку 0,46 га, як присадибну а тільки під селянське господарство. Згідно ст. 67 ЗК України розмір ділянок для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) повинен бути у сільських населених пунктах не більше 0,25 га. Тобто, надаючи [PERSON] дозвіл на приватизацію присадибної ділянки площею 0,46 га, сільська рада вийшла за межі встановлених законом норм, що свідчить про неправомірність рішення. Позовна вимога про визнання права на завершення приватизації земельної ділянки є безпідставною, оскільки остання розділена і вже приватизована [PERSON] в розмірі 0,20 га під селянське господарство. А позивачем приватизована в розмірі 0,25 га під будівництво та обслуговування житлового будинку. Щодо посилання позивача про сплату його батьком податку на спірну земельну ділянку, вважає такі посилання безпідставними, оскільки батько був звільнений від сплати податку на землю, будучи віднесеним до категорії пільговиків - пенсіонерів за віком. 07 грудня 2018 року від представника [PERSON] надійшла відповідь на відзив. 07 грудня 2018 року ухвалою Глибоцького районного суду залучено до участі у справі в якості співвідповідача Йорданештську сільську раду Глибоцького району Чернівецької області. 08 січня 2019 року ухвалою Глибоцького районного суду Чернівецької області зупинено провадження у справі. 13 серпня 2019 року від адвоката Загарія О.Д. надійшло доповнення на відзив, в якому останній вказує на те, що доводи позивача щодо приватизації вказаної спірної земельної ділянки є необґрунтованими, оскільки, виходячи із наявних у справі доказів, вбачається, що процедура приватизації спірної ділянки спадкодавцем [PERSON] не розпочалась, оскільки саме рішення виконавчого органу про приватизацію земельних ділянок не свідчить про те, що розпочата процедура приватизації землі особою. В матеріалах справи відсутні докази, що за життя спадкодавець звертався до відповідних установ для встановлення меж земельної ділянки в натурі. За таких обставин до [PERSON] не перейшло жодного права на завершення приватизації. 4 серпня 2019 року провадження у справі відновлено. 09 вересня 2019 року ухвалою Глибоцького районного суду Чернівецької області закрито підготовче провадження по справі, а справу призначено до судового розгляду по суті в загальному порядку. Позивач [PERSON] та його представники [PERSON] та [PERSON] збільшені позовні вимоги підтримали, підтвердили обставини, викладені в позовній заяві та просили суд позов задовольнити. Представники відповідача Глибоцької РДА до суду не з`явився, однак від адміністрації до суду надійшов лист, згідно якого Глибоцька РДА просить суд розглянути справу у відсутність їх представника. Представник відповідача [PERSON] [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, підтвердив обставини, викладені у відзиві на позовну заяву та просив суд у задоволені позову відмовити. Представника відповідача Йорданештської сільської ради Глибоцького району Чернівецької області в судове засідання не з`явився, проте від сільської ради до суду надійшла заява про те, що вона позовні вимоги не визнає та просить суд розглянути справу без участі представника відповідача. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що вона на даний час працює секретарем Йорданештської сільської ради Глибоцького району Чернівецької області. Оскаржуване рішення сільської ради вважає правомірним, оскільки земля, виділена відповідачу, відносилась до земель запасу сільської ради. Щодо обставин ведення погосподарського обліку в 1991-1994 роках на території села Йорданешти пояснень вона надати не може, оскільки такий облік здійснювався Карапчівською сільською радою Глибоцького району Чернівецької області. Вислухавши пояснення учасників процесу та дослідивши матеріали справи, суд встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини, а також визначив наступні правові норми, що їх регулюють. Так, рішенням сесії Карапчівської сільської ради народних депутатів Глибоцького району Чернівецької області від 26.10.1993 р. «Про делегування виконкому сільської ради народних депутатів рішення питань про регулювання земельних відносин» виконкому Карапчівської сільської ради народних депутатів делеговані повноваження сільської ради в частині надання дозволів на будівництво житлових будинків, виділення земельних ділянок та вирішення інших питань, які пов`язані з землею. Відповідно до архівного витягу за №1/3 від 04.01.2017 р. згідно протоколу №2 засідання виконкому Карапчівської сільської ради народних депутатів від 14.03.1994 р. прийнято рішення №2/1 «Про приватизацію присадибних ділянок громадян сіл Карапчів та [PERSON] », яким передано у власність батькові позивача - [PERSON] присадибну земельну ділянку в розмірі 0,46 га. Згідно заповіту від 23.06.2006 року, який зареєстрований в реєстрі за №70 Йорданештською сільською радою Глибоцького району Чернівецької області, [PERSON] є спадкоємцем всього майна спадкодавця [PERSON] , [INFO] , який мешкав в с. Йорданешти Глибоцького району Чернівецької області. 03.07.2018 року приватним нотаріусом Карпу Г.В. видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом, зокрема, на право на земельну частку (пай) розміром 1,43 га в умовних кадастрових гектарах без визначення цієї частки в натурі, що належала спадкодавцю його батьку [PERSON] . Відповідно до договору дарування житлового будинку від 23.10.2007 року [PERSON] подарував [PERSON] житловий будинок з господарським будівлями та спорудами, що розташований в [ADDRESS] . Право власності позивача на це майно підтверджується також і інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Вказане нерухоме майно станом на 1991 рік належало до суспільної групи колгоспних дворів та в ньому проживали: [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується особовим рахунком № [NUMBER] . Згідно погосподарських книг с. Йорданешти за господарством в [ADDRESS] \~Йорданешти [ADDRESS] обліковувалось з 1990 по 1996 роки 0,50 га землі; з 1997 по 2000 роки - 0,06 та для обслуговування житлового будинку і 0,44 га під ріллю (сільське господарство); в 2001 році - 0,25 га для обслуговування житлового будинку і 0,25 га для ведення особистого підсобного господарства; з 2002 по 2010 роки - 0,06 га для будівництва, обслуговування житлового будинку, господарських будівель і 0,44 га для ведення особистого селянського господарства. Відповідно особового\~рахунку №\~ [NUMBER] \~в цьому\~ж господарстві\~станом на\~1996\~ 2000\~роки проживали\~ [PERSON] \~та [PERSON] \~та за\~господарством обліковувалося\~0,50\~га земель,\~в тому\~числі 0,06\~га під\~будівлями та\~0,44\~га під\~ріллею. Як вбачається з квитанцій до прибуткових касових ордерів №№, 88, 137, 175, 449, 623 позивач [PERSON] сплачував грошові кошти на рахунок сільської ради в якості земельного податку за 2012-2015 роки. Рішенням Йорданештської\~сільської ради\~Глибоцького району\~Чернівецької області\~10\~сесії 5\~скликання \~№85-10/2016\~від 22.09.2016\~року «Про\~надання дозволу\~на складання\~проекту відведення\~на земельну\~ділянку у\~власність для\~ведення особистого\~селянського господарства\~на території\~Йорданештської сільської\~ради [PERSON] »\~підтверджується,\~що відповідачу\~надано дозвіл\~на складання\~проекту відведення\~земельної ділянки\~у власність\~для ведення\~особистого селянського\~господарства площею\~0,2000\~га в\~межах населеного\~пункту с.\~Йорданешти,\~в адміністративних\~ межах\~Йорданештської сільської\~ ради. В матеріалах справи також міститься проект землеустрою щодо відведення [PERSON] земельної ділянки у власність 01.03 для ведення особистого селянського господарства, яка розташована в с. Йорданешти Глибоцького району Чернівецької області. Як вбачається із рішення Йорданештської сільської ради 29 сесії 5 скликання №40-29/2018 від 27.04.2018 року, цим рішенням затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки безоплатно у власність [PERSON] для ведення особистого селянського господарства площею 0,2000 га, кадастровий номер №73210820000:01:001:0444, яка знаходиться в межах населеного пункту с. Йорданешти, Глибоцького району Чернівецької області, а також передано безоплатно у власність [PERSON] вищевказану земельну ділянку. Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №123125683 підтверджується, що [PERSON] є власником земельної ділянки - кадастровий номер 7321082000:01:001:0444, площею 0,2 га, для особистого селянського господарства, що розташована в с. Йорданешти Глибоцького району Чернівецької області. Відповідно до\~постанови Глибоцького\~районного суду\~від 29.05.2017\~року відмовлено\~у задоволенні\~адміністративного позову [PERSON] до Йорданештської сільської ради Глибоцького району Чернівецької області, третьої особа на стороні відповідача [PERSON] про визнання протиправним рішення органу місцевого самоврядування та його скасування. Ухвалою Вінницького апеляційного суду від 06.09.2017 року апеляційну скаргу [PERSON] залишено без задоволення, а постанову Глибоцького районного суду 29.05.2017 року залишено без змін. Згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна №64412865, власником земельної ділянки кадастровий номер 7321082000:01:001:0422, площею 0,25 га, для будівництва та обслуговування житлового будинку господарських будівель та споруд, що розташована в с. Йорданешти Глибоцького району Чернівецької області, є [PERSON] . Відповідно до довідки №822 від 12.05.2016 року, виданої Йорданештською сільською радою Глибоцького району Чернівецької області, [PERSON] був постійно зареєстрований та проживав в [ADDRESS] з 1998 року по день смерті 20.06.2013 року. За вищевказаною адресою на день смерті померлого були постійно зареєстровані та проживали: [PERSON] дружина, [PERSON] син. Відповідно до інформації на запит №360 від 19.11.2016 року [PERSON] був звільнений від сплати податку на землю, оскільки відносився до категорії пільговиків - пенсіонерів. Рішенням Глибоцького районного суду від 17.05.2019 року у задоволенні позовних вимог [PERSON] до [PERSON] , Карапчівської сільської ради Глибоцького району Чернівецької області, третьої особи без самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача Йорданештської сільської ради Глибоцького району Чернівецької області, про визнання недійсним та скасування рішення органу місцевого самоврядування відмовлено. Постановою Чернівецького апеляційного суду від 11.07.2019 року апеляційну скаргу [PERSON] залишено без задоволення. Вищевказане рішення суду залишено без змін. Відповідно до частини 2 статті 14\~Конституції України право власності на землю гарантується, це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до Закону. Відповідно до статті 1216\~ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Статтею 1218\~ЦК України встановлено, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно з пунктом «г» частини 1 статті 81\~Земельного кодексу\~України (далі - ЗК України) громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі прийняття спадщини. Захист прав власності громадян на земельні ділянки здійснюється, в тому числі, шляхом визнання права, як передбачено пунктом 1 частини 3 статті 152 ЗК України. Право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах із збереженням її цільового призначення, що передбачено частиною 1 статті 1225 ЦК України. Відповідно до статті 125\~ЗК України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають із моменту державної реєстрації цих прав. Якщо спадкодавець не набув права власності на земельну ділянку згідно зі статтею 125 ЗК України, проте розпочав процедуру приватизації земельної ділянки відповідно до чинного законодавства України, то спадкоємці мають право звертатися до суду із позовами про визнання відповідного права в порядку спадкування - права на завершення приватизації, а не права власності на земельну ділянку. З урахуванням викладеного у разі, коли громадянин, який висловив волю на приватизацію земельної ділянки, помер до прийняття компетентним органом рішення про приватизацію, до його спадкоємців у порядку спадкування переходить право вимагати завершення такої приватизації. Умовами статті 126\~ЗК України визначено, що право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень". Приватизація земельних ділянок передбачена постановою Верховної\~Ради України\~від 13\~березня 1992\~року №\~2200-ХІІ\~«Про прискорення\~земельної реформи\~та приватизацію\~землі» та Декретом Кабінету\~Міністрів України\~від 26\~грудня 1992\~року №\~15-92\~«Про приватизацію\~земельних ділянок» (далі - Декрет). Статтею 3\~ЗК України\~від 18\~грудня 1990\~року (у редакції, чинній станом на 1994 рік) розпоряджаються землею Ради народних депутатів, які в межах своєї компетенції передають землі у власність або надають у користування та вилучають їх. Передача земельних ділянок у власність громадян проводиться місцевими Радами народних депутатів відповідно до\~\~їх\~\~компетенції за плату або безплатно (стаття 6 ЗК України від 18 грудня 1990 року). Згідно зі статтею 17\~ЗК України\~від 18\~грудня 1990\~року передача земельних ділянок у колективну та приватну власність провадиться Радами народних депутатів, на\~\~території яких розташовані земельні ділянки (дію частини 2 статті 17 зупинено\~\~щодо власників земельних ділянок, визначених статтею 1\~Декрету від\~26\~грудня\~\~1992\~року №\~15-92 згідно з Декретом від 26 грудня 1992 року № 15-92). Власники земельних ділянок, переданих їм Радою народних депутатів, не вправі протягом\~\~шести років з часу набуття права власності продавати або іншими способами\~\~відчужувати належну їм земельну ділянку, крім передачі її у спадщину або Раді народних депутатів на\~\~тих\~\~же\~\~умовах,\~\~на яких вона була їм передана. При наявності поважних причин суд за позовом власника може скоротити зазначений строк.\~\~ Громадяни, заінтересовані у передачі їм у власність земельних ділянок із земель\~\~запасу, подають заяву про це до сільської, селищної, міської, а у разі відмови - до\~\~ районної, міської, в адміністративному підпорядкуванні якої є район, Ради народних депутатів за місцем розташування земельної ділянки. У заяві зазначаються бажані розмір і місце розташування ділянки, мета її використання і склад сім`ї. Відповідна Рада народних депутатів розглядає заяву і у разі згоди передати земельну ділянку у власність\~\~громадянину\~\~замовляє землевпорядній організації розробку проекту її відведення. Проект відведення земельної ділянки погоджується з сільською\~\~(селищною) Радою народних депутатів, з районними (міськими) землевпорядним, природоохоронним і санітарним органами, органом архітектури і подається до\~\~районної (міської) Ради народних депутатів для прийняття рішення про передачу\~\~громадянину земельної ділянки у власність. Зазначені земельні ділянки\~\~передаються у власність на підставі заяви громадянина і матеріалів, що підтверджують її розмір (земельно-кадастрова документація, дані бюро технічної інвентаризації, правлінь товариств і кооперативів тощо). Відповідно до статті 22\~ЗК України\~від 18\~грудня 1990\~року право власності на землю\~\~або право користування наданою земельною ділянкою виникає після встановлення\~\~землевпорядними організаціями меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) і одержання документа, що посвідчує це право. Приступати до використання земельної ділянки, у тому числі на умовах оренди, до встановлення\~\~меж\~\~цієї\~\~ділянки\~\~в натурі (на місцевості) і одержання документа, що посвідчує право власності або право користування землею, забороняється. Положеннями статей 6, 67\~ЗК України\~1990\~року (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) передбачено, що громадяни України мають право на одержання у власність земельних ділянок, зокрема, для будівництва та обслуговування жилого будинку і господарських будівель (присадибна ділянка). Громадянам за рішенням сільської, селищної, міської Ради народних депутатів передаються у власність земельні ділянки для будівництва індивідуальних жилих будинків, господарських споруд у розмірі не більше: у сільських населених пунктах - 0,25 га. Згідно з пунктом 3 Декрету Кабінету\~Міністрів України\~від 26\~грудня 1992\~року\~№ 15-92\~«Про приватизацію\~земельних ділянок» право приватної власності громадян на земельні ділянки, передані їм для цілей, передбачених\~\~статтею 1 цього Декрету, посвідчується відповідною Радою народних депутатів, про що робиться запис у земельно-кадастрових документах, з наступною видачею державного акта на право приватної власності на землю. Приватизація земельних ділянок передбачена постановою Верховної\~Ради України\~від 13\~березня 1992\~року №\~2200-ХІІ\~«Про прискорення\~земельної реформи\~та приватизацію\~землі» та Декретом Кабінету\~Міністрів України\~від 26\~грудня 1992\~року №\~15-92\~«Про приватизацію\~земельних ділянок» (далі - Декрет). Разом із тим порядок виготовлення та видачі державних актів на право власності на земельну ділянку було зазначено в Інструкції про порядок складання, видачі, реєстрації і зберігання державних актів на право власності на земельну ділянку і право постійного користування земельною ділянкою та договорів оренди землі, затвердженої наказом Державного\~комітету України\~по земельних\~ресурсах 04\~травня 1999\~року №\~43 (далі - Інструкція № 43). Законом України від 25 жовтня 2001 року № 2768-ІІІ прийнято нову редакцію ЗК України, який набрав чинності 01 січня 2002 року. Відповідно до пункту 1 розділу Х\~«Перехідні положення»\~ЗК України 2002 року рішення про надання в користування земельних ділянок, прийняті відповідними органами, але не виконані на момент введення у дію цього Кодексу, підлягають виконанню відповідно до вимог цього Кодексу. Установлено, що рішення про передачу громадянам України безоплатно у приватну власність земельних ділянок, прийняті органами місцевого самоврядування відповідно до Декрету, є підставою для виготовлення та видачі цим громадянам або їх спадкоємцям державних актів на право власності на земельну ділянку за технічною документацією щодо складання документів, що посвідчують право на земельну ділянку. Декретом постановлено сільським, селищним, міським Радам народних депутатів забезпечити передачу протягом 1993 року громадянам України у приватну власність земельних ділянок, наданих їм для ведення особистого підсобного господарства, будівництва і обслуговування жилого будинку і господарських будівель (присадибна ділянка), садівництва, дачного і гаражного будівництва, у межах норм, установлених ЗК України. Установлено, що передача громадянам України безоплатно у приватну власність земельних ділянок для цілей, вказаних у статті 1 цього Декрету, провадиться один раз, про що обов`язково робиться місцевими Радами народних депутатів відмітка у паспорті або документі, який його замінює. Право приватної власності громадян на земельні ділянки, передані їм для цілей, передбачених статтею 1 цього Декрету, посвідчується відповідною Радою народних депутатів, про що робиться запис у земельно-кадастрових документах, з наступною видачею державного акта на право приватної власності на землю. Згідно пунктів 3-5 Порядку передачі земельних ділянок у приватну власність громадянам України, затвердженого Наказом Державного комітету України по земельних ресурсах від 15 лютого 1993 року\~\~№ 10,\~\~передача у приватну власність земельних ділянок, що були раніше надані громадянам, провадиться відповідними Радами народних депутатів за місцем розташування цих ділянок. Зазначені земельні ділянки передаються безплатно у приватну власність на підставі матеріалів, що підтверджують їх розмір (земельно-кадастрова документація, дані бюро технічної інвентаризації, правлінь товариств і кооперативів тощо), і заяв громадян (додаток N 1). Відповідні Ради народних депутатів перевіряють обґрунтованість заяв громадян та матеріалів у місячний строк і приймають відповідне рішення. Право приватної власності громадян на земельні ділянки, передані їм для вищезазначених цілей, посвідчується відповідною Радою народних депутатів, про що робиться запис у земельно-обліковому документі - Книзі реєстрації громадян, яким безплатно передано земельні ділянки у приватну власність (додаток N 2). Встановлення меж земельних ділянок у натурі (на місцевості) виконують землевпорядні органи за замовленням Рад народних депутатів. Після встановлення меж земельних ділянок, що передаються у приватну власність, громадяни одержують Державний акт на право приватної власності на землю, який видається і реєструється відповідною Радою народних депутатів. Якщо при встановленні меж земельних ділянок будуть виявлені розбіжності в даних про розміри земельних ділянок, переданих у власність, з фактичними розмірами, то остаточний розмір площі таких ділянок визначається Радою народних депутатів. Пунктами 1.15 та 1.16 Інструкції №\~43 визначено суб`єктів розробки технічної документації зі складання державного акта на право власності на земельну ділянку та документи, необхідні для технічної документації. До технічної документації зі складання державного акта на право власності на земельну ділянку обов`язково додається копія справи щодо підготовки рішення про передачу земельної ділянки у приватну власність (пункт 1.17 Інструкції № 43). Згідно з пунктом 2.1 Інструкції №\~43 роботи зі складання державного акта на право власності на земельну ділянку виконуються в такій послідовності: - підготовчі роботи; - встановлення (відновлення) в натурі (на місцевості) меж земельної ділянки та меж обмежень на використання земельної ділянки; - складання кадастрового плану земельної ділянки; - заповнення бланка державного акта. Отже, право власності на землю виникає після одержання документа, що посвідчує це право, яким як станом на час отримання спадкодавцем спірної земельної ділянки, так і в подальшому є державний акт на право власності на землю. Таку правову позицію Верховний Суд виклав в постановах від 6 березня 2018 року у справі № 299/2534/15-ц та від 20 березня 2019 року у справі № 350/67/ 15-ц. Відповідно до ст. 16 ЦК України передбачено, що одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Відповідно до ч. 1 ст. 393 ЦК України правовий акт органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, який не відповідає законові і порушує права власника, за позовом власника майна визнається судом незаконним та скасовується. Відповідно до ч. 3 ст. 152 ЗК України захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом, у тому числі, визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування. Частиною 1 статті 155 ЗК України передбачено, що у разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним. Відповідно до ч.1 ст.2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. В ході розгляду справи судом достовірно встановлено, що [PERSON] за життя не звертався до землевпорядних організацій для встановлення меж земельної ділянки в натурі, не отримував державного акту на спірну земельну ділянку. В матеріалах справи також відсутні докази того, що виконкомом Карапчівської\~сільської ради\~народних депутатів\~14.03.1994\~р.\~прийнято рішення\~про передачу\~спадкодавцю позивача\~ [PERSON] саме спірної на сьогодні земельної ділянки у власність на підставі розробленої земельно-кадастрової документації, в якій було б визначено розмір, конфігурацію та місце розташування земельної ділянки. Розпорядження земельними ділянками, що перебувають на території відповідного села, відноситься до виключної компетенції відповідного орану місцевого самоврядування і в судовому засіданні належними і допустимими доказами не доведено, що при прийнятті рішень органом місцевого самоврядування були допущені порушення.\~ За таких обставин суд вважає, що позивачем в судовому засіданні не доведено належними та допустимими доказами факту порушення його права на земельну ділянку, яка була передана безоплатно у власність відповідачу [PERSON] , кадастровий номер 7321082000:01:001:0444, площею 0,2 га, для особистого селянського господарства, що розташована в с. Йорданешти Глибоцького району Чернівецької області, оскільки таке право у позивача не виникло. При цьому суд відхиляє посилання позивача на квитанції про сплату податку на землю в якості доказу підтвердження його права на спірну земельну ділянку, оскільки саме по собі перерахування протягом тривалого часу коштів з власної ініціативи на рахунок сільської ради в якості сплати податку на спірну земельну ділянку не свідчить про існування у позивача такого права. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed