Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-11 00:00:00

08.02.2018 року Шевченківська районна адміністрація Львівської міської ради (ЄДРПОУ 04056115, адреса місцезнаходження: м.Львів, вул.Липинського,11) звернулася до суду з позовною заявою до [PERSON], [INFO], який зареєстрований та проживає за адресою: [ADDRESS], якою просила зобов'язання [PERSON] демонтувати самочинно влаштовану сітчасту огорожу розміром 8,0 х 6,0м та металеві стовпці на [ADDRESS]. В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що розпорядженням голови Шевченківської районної адміністрації м.Львова від 19.10.2017 року за №529 «Про демонтаж самочинно влаштованої сітчастої огорожі та металевих стовпців» зобов'язано [PERSON] у місячний строк з дня отримання розпорядження демонтувати самочинно влаштовану сітчасту огорожу розміром 8,0х6,0м та металеві стовпці на [ADDRESS], однак добровільно відповідач розпорядження не виконує. У зв'язку з порушенням відповідачем норм визначених Положенням про порядок влаштування огорож у м.Львові змушені звернутися до суду. Ухвалою від 12.02.2018 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі. У судовому засіданні представник Шевченківської районної адміністрації Львівської міської ради Палайди-Тис О.М., яка діє на підставі довіреності від 18.01.2018 року № 36-вих.216 /а.с.21/ підтримала позовні вимоги, покликаючись на викладені в позовній заяві мотиви, просила позов задовольнити. 11.04.2018 року представником Шевченківської районної адміністрації Львівської міської ради Палайдою-Тис О.М. подано клопотання про залучення третьої особи на стороні позивача Львівську міську раду, оскільки рішення прийняте по справі може вплинути на права та обов'язки третьої особи. Відповідно до ч.1 ст.53 ЦПК України треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, можуть вступити у справу на стороні позивача або відповідача до закінчення підготовчого провадження у справі або до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження, у разі коли рішення у справі може вплинути на їхні права або обов'язки щодо однієї зі сторін. Їх може бути залучено до участі у справі також за заявою учасників справи. Оскільки представником позивача, пропущено строк у який можна звертатися з клопотанням про залучення третьої особи, заяви про поновлення строку на звернення з клопотанням про залучення третьої особи до суду не подано, то судом відмовлено у задоволенні даного клопотання. Відповідач в судове засідання повторно не прибув, хоча належним чином повідомлявся про час та дату судового засідання, що стверджується рекомендованим поштовим повідомленням, яке повернулося на адресу суду та долучено до матеріалів справи /а.с.25/, причин не прибуття до суду не повідомив, відзиву на позовну заяву відповідачем не подано, а тому за згодою позивача, на підставі ст.280, 281 ЦПК України суд проводить заочний розгляд справи. Заслухавши думку представника позивача, дослідивши зібрані у справі докази, з'ясувавши дійсні обставини справи, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що [PERSON] проживає та зареєстрований у будинку [ADDRESS] та це стверджується довідкою з місця проживання про склад сім'ї і реєстрації, виданої ЛКП «Північне 411» від 01.02.2018 року №383 /а.с.7/ і є власником будинку за цією ж адресою на підставі реєстраційного посвідчення №3-2782 від 08.10.2002року /а.с.7/. 19.10.2018 року головою Шевченківської районної адміністрації Львівської міської ради прийняте розпорядження за №529 «Про демонтаж самочинно влаштованої сітчастої огорожі та металевих стовпців», яким зобов'язано [PERSON] у місячний строк з дня отримання розпорядження демонтувати самочинно влаштовану сітчасту огорожу розміром 8,0 х 6,0 м. та металеві стовпці на [ADDRESS] у зв'язку з порушенням норм визначених Положенням про порядок влаштування огорож у м.Львові /а.с.10/. Шевченківська районна адміністрація Львівської міської ради, звертаючись з позовом про зобов'язання [PERSON] демонтувати самовільно встановлену металеву огорожу, як на підставу позову покликається на ч.1,4 ст.376 ЦК України, а саме: житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил. Якщо власник (користувач) земельної ділянки заперечує проти визнання права власності на нерухоме майно за особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво на його земельній ділянці, або якщо це порушує права інших осіб, майно підлягає знесенню особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, або за її рахунок. Питання знесення об'єктів самовільного будівництва регламентовано ч.7 ст. 376 ЦК України та статтею 38 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності", якими обумовлено, що такий демонтаж відбувається виключно на підставі рішення суду за наслідками відповідних позовів органів місцевого самоврядування та державного архітектурно-будівельного контролю. За змістом ст. 376 ЦК України залежно від ознак самочинного будівництва особи можуть вимагати від особи, яка здійснила самочинне будівництво: знесення самочинно збудованого об'єкта або проведення його перебудови власними силами або за її рахунок, приведення земельної ділянки у попередній стан або відшкодування витрат. Постановою Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.03.2012 № 6 «Про практику застосування судами статті 376 Цивільного кодексу України (про правовий режим самочинного будівництва)» роз'яснено, що знесення самочинного будівництва є крайньою мірою і можливе лише тоді, коли використано усі передбачені законодавством України заходи щодо реагування та притягнення винної особи до відповідальності. Знесення самочинного будівництва можливе добровільно особою, яка його здійснила (здійснює), а також, за наявності для цього підстав, примусово, однак лише за рішенням суду, зокрема, ухваленим за позовом відповідного органу місцевого самоврядування. Відповідно до п.25 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 6 від 30.03.2012р. «Про практику застосування судами статті 376 Цивільного кодексу України (про правовий режим самочинного будівництва)» відхилення від проекту забудови об'єкта нерухомості або від вимог будівельних норм і правил, які не є істотними, не порушують прав інших осіб та інтересів суспільства, не суперечать санітарно-технічним вимогам і правилам експлуатації, не впливають на міцність і безпечність цього об'єкта (зокрема, відхилення у житловому будинку від внутрішнього планування зі збереженням чи незначним відхиленням від установленого проектом розміру житлової площі, незначна зміна його зовнішніх габаритів, місця розташування тощо), не можуть бути підставою для задоволення вимог про перебудову чи про знесення об'єкта нерухомості. Позивач, звертаючись до суду долучає до позовної заяви письмові докази: ксерокопію припису ЛКП «Північне 411» від 20.09.17, акту від 27.09.2017 року ЛКП «Північне 411» та акту від 06.10.2017 року ЛКП "Північне 411", однак, такі належним чином не завірені та не надані оригінали для огляду представником позивача у судовому засіданні, а тому суд немає можливості надати їм оцінки. Згідно розпорядження №529 «Про демонтаж самочинно влаштованої сітчастої огорожі та металевих стовпців», [PERSON] зобовязано у місячний строк з дня отримання розпорядження демонтувати самочинно влаштовану сітчасту огорожу розміром 8,0 х 6,0 м. та металеві стовпці на [ADDRESS] у зв'язку з порушенням норм визначених Положенням про порядок влаштування огорож у м.Львові /а.с.10/. Так, з долученого до матеріалів справи опису (а.с.14) вбачається,що розпорядження № 529 направлено [PERSON] згідно штампу та фіскального чеку - 25.10.17. При цьому підтвердження про отримання такого розпорядження або неотримання з причин зазначених у повідломленні, позивач не подав. Актом № 576 від 27.11.2018 року ЛКП «Північне 411» (а.с.13) підтверджено, що демонтаж сітчастої огорожі не проведено. Однак, якщо і вважати, що таке розпорядження відповідач міг отримати, то постає питання чи станом на 27.11.17 сплив місячний строк для виконання такого розпорядження, з урахуванням терміну пересилання поштовим звязком та отримання розпорядження. Позивачем також до позовної заяви долучені неналежно оформлені докази: план земельної ділянки та та аркуш на якому відмічено «[ADDRESS] - 940». З даних матеріалів випливає висновок, що міською радою розглядалося питання про передачу у власність земельної ділянки за адресою: [ADDRESS] (а.с.15,16). При цьому, звертаючись з позовом до суду, позивач не установив зазначену обставину та не надав доказів в якій частині земельної ділянки встановлено сітчасту огорожу, які пункти Положення про порядок влаштування огорож у м.Львові. Позивач не подав жодних належних і допустимих доказів на підтвердження того, що влаштована огорожа розміщена поза межами земельної ділянки, яка передана у власність, і що така не відповідає вимогам, встановленими відповідними нормами і тим самим порушує права інших осіб. При цьому позовна заява містить перелік норм, без належних доказів про їх порушення. Усунення зазначених неточностей не позбавляє права особи повторно звернутися за захистом порушеного права. Враховуючи наведене, суд приходить до висновку, що позивач не довів порушення його прав та не надав на підтвердження позовних вимог доказів, а тому у задоволенні позову слід відмовити за недоведеністю. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, у разі відмови в позові судовий збір покладається на позивача.

Outcome: dismissed