Jurisdiction: civil
Date: 2020-07-13 00:00:00

20 вересня 2019 року Департамент служб у справах дітей Харківської міської ради звернувся до суду з позовом про позбавлення батьківських прав [PERSON] стосовно малолітнього сина [PERSON] , [INFO] та стягнення аліментів з [PERSON] на користь [PERSON] в розмірі Ѕ частки з усіх видів заробітку. В обґрунтування позовних вимог позивач посилався на те, що малолітній [PERSON] перебуває на обліку Служби у справах дітей по Слобідському району Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради, як дитина, позбавлена батьківського піклування. Рішенням Комінтернівського районного суду м. Харкова від 19 липня 2018 року малолітнього [PERSON] , 2012 року народження відібрано від батьків [PERSON] , [PERSON] без позбавлення батьківських прав та передано дитину органам опіки та піклування для подальшого влаштування. Згідно розпорядження Нововодолазької районної державної адміністрації Харківської області від 21.09.2018 року № 388 «Про утворення прийомної сім`ї [PERSON] та [PERSON] та передачу на виховання і спільне проживання малолітнього [PERSON] » [PERSON] передано на виховання та спільне проживання до прийомної сім`ї де він перебуває з 24 вересня 2019 року по даний час. Біологічні батьки за період з грудня 2018 року по липень 2019 року відвідували свого сина [PERSON] на нейтральній території шість разів, станом здоров`я сина не цікавилися, не виявляли бажання забрати дитину додому. В судовому засіданні представник Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради, [PERSON] , яка діяла на підставі та в межах виданої їй довіреності, позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила задовольнити. Відповідач [PERSON] проти задоволення позову про позбавлення її батьківських прав заперечувала. При цьому посилалася на те, що після ухвалення судом рішення про відібрання малолітньої дитини [PERSON] від батьків, нею було докорінно змінено позицію щодо виховання сина та участі у вихованні дитини. Крім того, припинила відносини з батьком дитини та переїхала до іншої оселі, де зробила косметичний ремонт, облаштувала окрему кімнату для дитини, придбала нові меблі для дитячої кімнати, іграшки та книги. На даний час відповідач працює офіційно та отримує заробітну плату, шкідливих звичок не має, на роботі характеризується позитивно. Крім того, всі зустрічі з дитиною, під час перебування його в прийомній сім`ї, які проводилися відповідно до рішення комісії проходили в радісній, позитивній та веселій атмосфері. Суд, заслухавши пояснення учасників справи, показання допитаних в судовому засіданні свідків [PERSON] , [PERSON] , дослідивши наявні в матеріалах справи докази в їх сукупності, приходить до висновку, що позов задоволенню не підлягає з наступних підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини. Згідно до ст. 165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Частинами 1-3 статті 150 СК України встановлено, що батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Частинами 1-2, 4 ст. 155 СК України закріплено, що здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Відповідно до п. 16 постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30 березня 2007 року "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і кожен в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Відповідно до свідоцтва про народження батьками малолітнього [PERSON] , [INFO] , є [PERSON] та [PERSON] , актовий запис про народження складено Комінтернівським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби ХМУЮ 08.12.2017 за № 588 (повторне свідоцтво про народження серії [NUMBER] ). [PERSON] - батько дитини помер [INFO] (свідоцтво про смерть Серії [NUMBER] ). [PERSON] перебуває на обліку Служби у справах дітей по Слобідському району Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради, як дитина, позбавлена батьківського піклування. Рішенням Комінтернівського районного суду м. Харкова від 19 липня 2018 року малолітнього [PERSON] , 2012 року народження відібрано від батьків [PERSON] , [PERSON] без позбавлення батьківських прав та передано дитину органам опіки та піклування для подальшого влаштування. Згідно розпорядження Нововодолазької районної державної адміністрації Харківської області від 21.09.2018 року № 388 «Про утворення прийомної сім`ї [PERSON] та [PERSON] та передачу на виховання і спільне проживання малолітнього [PERSON] » [PERSON] передано на виховання та спільне проживання до прийомної сім`ї де він перебуває з 24 вересня 2019 року по даний час. Біологічні батьки за період з грудня 2018 року по липень 2019 року відвідували свого сина [PERSON] на нейтральній території шість разів, станом здоров`я сина не цікавилися, не виявляли бажання забрати дитину додому. Відповідно до ч. 4 ст. 19 СК України при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи (ч. 5 ст. 19 СК України). При цьому суд може не погодитися із висновком органу опіки та піклування, оскільки він є недостатньо обґрунтованим і суперечить інтересам дитини (ч. 6 ст. 19 СК України). З висновку Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради від 11 вересня 2019 року № 579 вбачається, що малолітній [PERSON] перебуває на первинному обліку Служби у справах дітей по Слобідському району Департаменту служб у справах дітей ХМР, як дитина, позбавлена батьківського піклування. Рішенням Комінтернівського районного суду м. Харкова від 19 липня 2018 року малолітнього [PERSON] , 2012 року народження відібрано від батьків [PERSON] , [PERSON] без позбавлення батьківських прав та передано дитину органам опіки та піклування для подальшого влаштування, в судовому засіданні батьки зазначили, що позов визнають та не заперечували проти прийняття такого рішення. Згідно розпорядження Нововодолазької районної державної адміністрації Харківської області від 21.09.2018 року № 388 «Про утворення прийомної сім`ї [PERSON] та [PERSON] та передачу на виховання і спільне проживання малолітнього [PERSON] » [PERSON] передано на виховання та спільне проживання до прийомної сім`ї де він перебуває з 24 вересня 2019 року по даний час. Біологічні батьки за період з грудня 2018 року по липень 2019 року відвідували свого сина [PERSON] на нейтральній території шість разів, станом здоров`я сина не цікавилися, не виявляли бажання забрати дитину додому. Після спілкування з рідними батьками [PERSON] не реагує на зауваження прийомних батьків, стає більш нервовим, неконтрольованим. Дитина весь час переживає, щоб прийомна мати його не віддала рідним батькам, і коли мова заходить про це, починає плакати, нервувати. Батьки дитини, [PERSON] , [PERSON] до Департаменту з питанням про повернення дитини на виховання не зверталася. За час перебування дитини в прийомній сім`ї біологічні батьки станом здоров`я сина не цікавилися, не виявляли бажання забрати дитину додому. Таким чином [PERSON] та [PERSON] не змінили свого ставлення до дитини, злісно ухиляються від виконання своїх батьківських обов`язків. Посилаючись на вказані обставини Департамент служб у справах дітей Харківської міської ради вважає за доцільне позбавлення батьківських прав [PERSON] , [PERSON] відносно малолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Щодо, рекомендації органу опіки та піклування, суд вважає за необхідне зазначити наступне. Відповідно до цивільно-процесуального законодавства жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Таким чином, зазначений висновок органу опіки і піклування не може мати переваги над іншими доказами, а суд оцінює його в сукупності з іншими доказами. З висновку про результати психологічного дослідження [PERSON] , [INFO] , наданого спеціалістом з психології ФО-П [PERSON] , вбачається, що [PERSON] має затримку психомовного розвитку, синдром дефіциту уваги та гіперактивності, йому властива піроманія, жорстоке ставлення до тварин та енурез, що є тріадою, яка є результатом порушення розвитку механізмів пристосування до стресових навантажень. В судовому засіданні відповідач заперечувала проти позбавлення її батьківських прав, посилаючись на намір встановити з сином належні стосунки та брати участь у його вихованні та забезпеченні. Свідок [PERSON] - подруга відповідача [PERSON] , пояснила, що підтримує дружні стосунки з [PERSON] . Відповівдач [PERSON] прагне повернути дитину [PERSON] до рідної сім`ї та виконувати обов`язки по вихованню та утриманню дитини. Свідок [PERSON] - прийомна мати дитини, пояснила, що на вихованні у її сім`ї [PERSON] перебуває з вересня 2019 року по теперішній час. [PERSON] мав затримку психомовного розвитку, був схильний до крадіжок, жорстоко ставився до тварин, не міг насититися їжею. Завдяки перебуванню в прийомній сім`ї та належному вихованню вдалося змінити його поведінку на краще. Батьки дитини приїжджали декілька разів, потім відвідувала дитину тільки мати [PERSON] . Коли мати навідувається до дитини, [PERSON] радіє зустрічам з матір`ю, з задоволенням з нею спілкується як при особистих зустрічах, так і телефоном. Позитивно реагує на намір матері взяти його з собою, але він бажання повернутися до прийомної сім`ї. Суд приходить до висновку, що дійсно, на час відібрання дитини від батьків, були наявні підстави для позбавлення їх батьківських прав за ухилення від виконання батьківських обов`язків. Однак, на час звернення до суду та розгляду справи мати дитини змінила свою поведінку: переїхала до іншої оселі, зробила ремонт, облаштувала кімнату для дитини. Регулярно відвідує дитину в прийомній сім`ї. З показань опікуна [PERSON] , допитаної в якості свідка, дитина «тягнеться до матері», чекає її дзвінків та зустрічей з нею. Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків. Європейський суд з прав людини у справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року (заява № 31111/04) наголошував на тому, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (параграф 57, 58). Статтею 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ передбачено, що, держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. Суд вважає, що сам факт звернення Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради до суду з позовом про позбавлення батьківських прав, є достатнім стимулюючим заходом щодо спонукання відповідача змінити ставлення до виховання дитини, піклування про її фізичний і духовний розвиток та матеріальне забезпечення. Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків. Оскільки суд відмовив в задоволенні позову про позбавлення батьківських прав, позовна вимога про стягнення аліментів також не підлягає задоволенню, оскільки є похідною. Питання про відшкодування судових витрат суд вирішує відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed