Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-02 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом мотивуючи тим, що 23.08.2005 року між позивачем та відповідачем укладено кредитний договір, відповідно до якого позичальнику надано кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку у розмірі 16200 грн. зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 48 % річних, відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою та тарифами банку складає між ним та банком договір, позичальник зобов'язувався погашати своєчасно заборгованість за кредитом та відсотками, але своїх зобов'язань не виконав, станом на 01.06.2014 року відповідач має заборгованість перед банком в сумі 30 783 грн. 95 коп. Позивач просить суд стягнути з відповідача вказану суму боргу та судові витрати. В судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги. Відповідач позов не визнав, пояснив, що він дійсно уклав із ЗАТ КБ «ПриватБанк» 23.08.2005 року кредитний договір на суму 3800 грн., за рішенням Білоцерківського міськрайонного суду від 23.06.2006 року цей кредитний договір було розірвано, стягнуто з нього на користь банку 6502 грн.16 коп. заборгованості по кредиту, ніякого іншого договору з банком на суму кредитного ліміту 16 200 грн. він не укладав, а тому вимоги позивача вважає необґрунтованими і просить суд відмовити в задоволенні позову. Заслухавши пояснення представника позивача, відповідача, оглянувши матеріали справи, цивільну справу № 2-3838/2006, суд дійшов висновку, що в задоволенні позову належить відмовити з наступних підстав. Так, судом встановлено, що між ЗАТ КБ «ПриватБанк» та відповідачем 23.08.2005 року було укладено кредитний договір шляхом підписання відповідачем заяви, яка разом з Умовами надання банківських послуг та Правилами користування платіжною карткою складає договір, за умовами якого банк надав позичальнику кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку в сумі 3800 грн. зі сплатою за користування кредитом відсотків у розмірі 4 % на місяць /48 % річних/, що стверджується копіями вказаних документів в матеріалах цивільної справи № 2-3838 за 2006 рік, яка оглядалася в судовому засіданні. Як зазначено в заяві позичальника, він ознайомлений і згодний з Умовами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою та тарифами банку. Він згодний з тим, що ця заява разом із Правилами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою, а також тарифами становить між ним та банком договір про надання банківських послуг. Таким чином, підписавши дану заяву відповідач підтвердив, що між ним та ЗАТ КБ «ПриватБанк» було укладено кредитний договір на вказаних вище умовах, чого відповідач в суді не оспорював. Відповідно до п.2.1 Умов надання банківських послуг банк відкриває клієнту картковий рахунок, видає картку та надає кредитний ліміт «Фінансовий фіксований». Банк заключає договір про надання банківських послуг. Датою укладення договору є дата відкриття рахунку, яка вказана у розділі «Відмітки банку». Згідно з п.6.5 Умов надання банківських послуг відповідач зобов'язувався погашати заборгованість по кредитному ліміту, процентам за його користування, по перевитратах платіжного ліміту, а також сплачувати комісії на умовах, передбачених цим договором. Порядок погашення заборгованості був визначений п.6.2.2 Правил користування платіжною карткою, а саме: відповідач мав сплачувати щомісячні платежі в розмірі 7% від суми заборгованості до 25 числа кожного місяця. Платіж включає нараховані проценти і частину заборгованості по кредитному ліміту. В суді також було встановлено, що відповідач не виконав умови договору щодо своєчасної сплати коштів на погашення кредиту та сплати відсотків за користування кредитом. А тому 31.05.2006 року ЗАТ КБ «ПриватБанк» звертається до суду з позовом до [PERSON] про розірвання договору та стягнення боргу. За рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 23.06.2006 року по справі № 2-3838 позов було задоволено, розірвано договір про надання банківських послуг, укладений 23.08.2005 року між відповідачем та ЗАТ КБ «Приватбанк», стягнуто з відповідача на користь банку заборгованість по кредиту в сумі 6502 грн.16 коп., це рішення суду набрало законної сили 28.12.2006 року відповідно до ухвали апеляційного суду Київської області, згідно якої клопотання [PERSON] про поновлення строку на апеляційне оскарження рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 23.06.2006 року залишено без задоволення, а апеляційну скаргу - без розгляду. Наведене стверджується матеріалами цивільної справи № 2-3838/2006. Як вбачається з матеріалів вказаної справи, сума заборгованості за кредитним договором, яку було стягнуто з відповідача на користь банку, складала: 2774,52 грн.-заборгованість по основному боргу, 1015,88 грн.- прострочена заборгованість по основному боргу, 219,19 грн.- заборгованість по процентам, 1135,12 грн. - прострочена заборгованість по процентам, 1357,45 грн. - пеня за несвоєчасну сплату відсотків. За ч.1 ст.634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. А згідно ч.1 ст.638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Як вказано вище в рішенні, сторони досягли всіх істотних умов договору шляхом підписання відповідних документів, а отже договір між ними є укладеним. Згідно ч.1 ст.509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона /боржник/ зобов'язана вчинити на користь другої сторони /кредитора/ певну дію /передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо/ або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. За ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. В ст.610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання /неналежне виконання/. Відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа /кредитодавець/ зобов"язується надати грошові кошти /кредит/ позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов"язується повернути кредит та сплатити проценти. За ч.2 ст.1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. За ч.1 ст.1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику /грошові кошти у такій самій сумі/ у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно зі ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Відповідно до ст.611 ЦК України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання або розірвання договору; зміна умов зобов'язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди. Як встановлено судом, відповідачем було порушено умови укладеного між сторонами договору щодо своєчасної сплати кредиту та відсотків, а тому позов ЗАТ КБ «ПриватБанк» судом задоволено, на що вказано вище. При вирішенні спору суд виходить з наступного. Так, позивач ПАТ КБ «ПриватБанк» звертається 22.07.2014 року до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором від 23.08.2005 року, тобто, про стягнення заборгованості за тим самим кредитним договором, який було судом розірвано в 2006 році. Позивач просить суд стягнути заборгованість за цим кредитним договором станом на 01.06.2014 року. Згідно зі ст.653 ЦК України у разі розірвання договору зобов'язання сторін припиняються. У разі зміни або розірвання договору зобов'язання змінюється або припиняється з моменту досягнення домовленості про зміну або розірвання договору, якщо інше не встановлено договором чи не обумовлено характером його зміни. Якщо договір змінюється або розривається у судовому порядку, зобов'язання змінюється або припиняється з моменту набрання рішенням суду про зміну або розірвання договору законної сили. Сторони не мають права вимагати повернення того, що було виконане ними за зобов'язанням до моменту зміни або розірвання договору, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо договір змінений або розірваний у зв'язку з істотним порушенням договору однією із сторін, друга сторона може вимагати відшкодування збитків, завданих зміною або розірванням договору. Таким чином, в силу зазначених правових норм, за загальним правилом, розірвання договору припиняє його дію на майбутнє і не скасовує сам факт укладення і дії договору включно до моменту його розірвання. Як встановлено судом, рішення суду про розірвання кредитного договору між сторонами набрало законної сили 28.12.2006 року, отже, з цього часу зобов'язання вважається припиненим. А тому вимоги позивача щодо стягнення з відповідача суми заборгованості за кредитним договором, яку нараховано позивачем станом на 01.06.2014 року, тоді як цей договір розірвано в 2006 році, суд вважає необґрунтованими. Крім того, представник позивача в судовому засіданні позовних вимог не уточнював, доказів того, що після розірвання договору зберігають дію окремі його умови щодо зобов'язань сторін, спеціально передбачені для застосування на випадок порушення зобов'язань і після розірвання договору, виходячи з характеру договірних відносин сторін, в суді не надавав. З наданого позивачем нового розрахунку заборгованості неможливо встановити, на якій підставі банк збільшив кредитний ліміт до 16 200 грн. після розірвання договору, до позовної заяви взагалі не додано заяви позичальника, яку мав підписувати відповідач та підписання якої відповідачем підтверджує факт укладення між сторонами договору про надання банківських послуг. До нової позовної заяви додано зовсім інші за змістом Умови та Правила надання банківських послуг, ніж ті, які знаходяться в матеріалах цивільної справи № 2-3838/2006 рік, та посилаючись на які банк обґрунтовував свої позовні вимоги, звертаючись з позовом в 2006 році. Як встановлено в судовому засіданні, ніякого іншого договору з банком відповідач не укладав, чого не заперечував і представник позивача, а тому посилання на інші Умови та Правила надання банківських послуг є безпідставним. Отже, з врахуванням всього вищенаведеного суд відмовляє в задоволенні позову за його необґрунтованості. Ті обставини, що відповідачем не виконано рішення по справі № 2-3838/2006 про стягнення з нього боргу на користь банку, не впливають на висновки суду по даній справі, оскільки виконання судових рішень, які набрали законної сили, здійснюється відповідно до Закону України «Про виконавче провадження». З матеріалів справи вбачається, що 17.07.2009 року проведено державну реєстрацію ПАТ КБ «ПриватБанк» в зв'язку зі зміною найменування юридичної особи, що стверджується копією свідоцтва про державну реєстрацію юридичної особи. А згідно виписки зі Статуту ПАТ КБ «ПриватБанк» /нова редакція/ , Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» є правонаступником всіх прав та зобов'язань Закритого акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк».

Outcome: dismissed