Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-03 00:00:00

У серпні 2016 року позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] про звільнення самовільно зайнятої земельної ділянки та приведення її до придатного для використання стану, посилаючись на те, що відповідач без відповідних правових підстав використовує земельну ділянку площею 0,0009 га із земель житлової та громадської забудови біля будинку № [ADDRESS] під розміщення торгівельного павільйону з продажу овочів. У грудні того ж року позивач подав клопотанням про заміну відповідача, стверджуючи, що з 30.11.2016 року спірну земельну ділянку використовує [PERSON], а в січні 2017 року уточнив заявлені вимоги й просив зобов'язати [PERSON] та [PERSON] звільнити самовільно зайняту земельну ділянку. В судовому засіданні, представники Маріупольської міської ради підтримали позовні вимоги та просили їх задовольнити. Відповідачі в судове засідання не з'явились з невідомих суду причин, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, у зв'язку з чим суд ухвалив розглянути справу у порядку ст. 224 ЦПК України. Позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. З матеріалів справи вбачається, що 16.06.2016 року спеціалістами відділу контролю за використанням земель управління земельних відносин міської ради було проведено перевірку дотримання вимог земельного законодавства України [PERSON] та складено акт, згідно з яким відповідач використовує земельну ділянку із земель житлової та громадської забудови, загальною площею 0,0009га за адресою: [ADDRESS] під розміщення торгівельного павільйону з продажу овочів. Акт перевірки складено за участю двох працівників відділу контролю за використанням земель управління земельних відносин міської ради без участі [PERSON] (а.с. 6). Цього ж дня на ім'я [PERSON] було складено вказівку (попередження) №106/2016 про необхідність усунення порушень вимог земельного законодавства та надано час для усунення порушень діючого земельного законодавства протягом десяти днів. Попередження надіслано поштою на адресу відповідача (а.с.7). 26.07.2016 року спеціалістами відділу контролю за використанням земель управління земельних відносин міської ради було проведено повторну перевірку дотримання вимог земельного законодавства України [PERSON] та складено акт, згідно з яким відповідач вимоги, викладені в попередженні №106/2016 від 16.06.2016 року, не виконав, земельну ділянку не звільнив. Акт перевірки також було складено за участю двох працівників відділу контролю за використанням земель управління земельних відносин міської ради без участі [PERSON] (а.с.8). Згідно з актом перевірки дотримання вимог земельного законодавства від 30.11.2016 року [PERSON] самовільно зайняла та використовує під розміщення торгівельного павільйону з продажу овочів земельну ділянку площею 0,0009га із земель житлової та громадської забудови за адресою: пр. Нікопольський (біля будинку № 135), що є порушенням ст. ст. 125, 126, 211, 212 ЗК України. Акт складено за участю працівників відділу контролю за використанням земель управління земельних відносин міської ради без участі [PERSON] (а.с. 59). Відповідно до ст. 1 ЗУ «Про державний контроль за використанням та охороною земель» самовільним зайняттям земельних ділянок визначається будь-які дії, які свідчать про фактичне використання земельної ділянки за відсутності відповідного рішення органу виконавчої влади, чи органу місцевого самоврядування про її передачу у власність або надання у користування (оренду) або за відсутності вчиненого правочину щодо такої земельної ділянки, за винятком дій, які відповідно до закону є правомірними. Згідно зі ст.116 ЗК України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом. Статтею 123 ЗК України визначено порядок надання земельних ділянок державної або комунальної власності у користування та, зокрема, встановлено, що надання земельних ділянок державної або комунальної власності у користування здійснюється на підставі рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування. Згідно з ч.3 ст.125 ЗК України забороняється приступати до використання земельної ділянки до встановлення її меж у натурі (на місцевості), одержання документа, що посвідчує право на неї, та державної реєстрації. Відповідно до ст.212 ЗК України самовільне зайняття земельної ділянки означає фактичне використання земельних ділянок без відповідних правових підстав. При цьому, таке використання має за своїм характером виключати можливість нормального користування земельною ділянкою з боку інших осіб. Згідно з п."б" ч.1 ст. 211, 126 ЗК України громадяни та юридичні особи несуть цивільну, адміністративну або кримінальну відповідальність відповідно до законодавства за такі порушення, як зокрема, самовільне зайняття земельних ділянок. Юридичною підставою цивільно-правової відповідальності є закон, а фактичною - вчинення цивільного правопорушення. Тому особа підлягає цивільно-правовій відповідальності за наявності сукупності умов, які утворюють склад цивільного правопорушення. Умовами цивільно-правової відповідальності є обов'язкова наяв¬ність таких складових: протиправна поведінка (дія чи бездіяльність) особи; негативний результат такої поведінки - шкода; причинний зв'язок між протиправною поведінкою та шкодою; вина особи, яка заподіяла шкоду. Відповідно до ст. 16 ЦК України одним із способів захисту порушених прав та інтересів може бути припинення дії, яка порушує право. Водночас особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов'язковими для неї. Таким чином для реалізації цивільно-правової відповідальності та спонукання правопорушника припинити дію, яка порушує право передусім необхідно встановити його особу. Відповідно до ч.2 ст.10, ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Стаття 57 ЦПК України передбачає, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Згідно з ч.2 ст.60 ЦПК України докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, а ч. 4 цієї статті передбачає, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Проте під час судового розгляду позивачем не надано належних та допустимих доказів того, що саме відповідачі здійснюють користування торгівельним об'єктом, який відповідно до наданих позивачем актів знаходиться за адресою пр. Нікопольський, (біля будинку № 135) та самовільно займають земельну ділянку площею 0,0009га. Посилання позивача на те, що особа [PERSON], як порушника земельного законодавства, була встановлена під час первинної перевірки є неспроможним, оскільки акти перевірок складені службовими особами позивача, зацікавленими у вирішенні справи на його користь, за відсутності відповідачів, без залучення свідків і жодними фактичним даними не підтверджуються. Матеріали притягнення [PERSON] до адміністративної відповідальності за самовільне встановлення торгівельного столу з продажу продовольчих товарів (овочів та фруктів) на тротуарі по пр. Нікопольському, на перехресті з пр. Металургів (а.с. 70-71, 72, 73) не містять будь-яких даних, що підтверджують фактичні підстави позову. Звернення ж [PERSON] на гарячу урядову лінію щодо здійснення [PERSON] торгівлі на перехресті пр. Ілліча та пр. Металургів у овочевому кіоску без належних документів (а.с.82) вказує на наявність між відповідачами суперечки щодо здійснення торгівельної діяльності в межах спірної ділянки і свідчить про відсутність у позивача достовірної інформації про те, хто насправді самовільно зайняв земельну ділянку і повинен наразі відповідати за цим позовом. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed