Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-04 00:00:00

\~ \~ \~ \~18 січня 2018 року ТОВ «Кредекс Фінанс» (після зміни найменування ТОВ «Вердикт Капітал») звернулось із позовом про визнання відповідачів такими, що втратили право користування житловим приміщенням квартири [ADDRESS]. Вказували, що 10.10.2017 року позивач набув право власності на квартиру, проте на даний час в ній зареєстровані та проживають відповідачі без поважних на те причин, чим створюють перешкоди позивачу у розпорядженні його майном. 12.03.2018 року відповідач [PERSON] звернувся до ТОВ «Вердикт Капітал», державного реєстратора КП ММБТІ [PERSON] із зустрічним позовом про скасування державної реєстрації права власності. Вказував, що: - спірна квартира є іпотечним майном, право власності на яке позивач зареєстрував без належних правових підстав, оскільки на це майно поширюється дія ЗУ «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземні валюті». Так, іпотечне майно придбано відповідачем не за рахунок отриманого кредиту в іноземній валюті, є його єдиним житлом та має площу менше 140 кв.м.; - державний реєстратор при реєстрації права власності на спірну квартиру за позивачем не перевірив всіх обставин та умов, необхідних для реєстрації права власності; - спірна квартира є постійним та єдиним житлом відповідача та відсутні підстави для виселення відповідачів з цієї квартири без надання іншого житлового приміщення. ТОВ «Кредекс Фінанс» (ТОВ «Вердикт Капітал») проти зустрічного позову заперечували та надали відзив на зустрічний позов, згідно якого вважали, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав: -спірна квартира є предметом іпотеки за договором укладеним між сторонами та у звязку із невиконанням відповідачами зобовязань перед кредитором право власності на неї було зареєстровано за позивачем; -право власності на предмет іпотеки перейшло до відповідача на законних підставах, а саме на підставі застереження в іпотечному договорі, що було передбачено його умовами; -позивач як власник спірної квартири має право вимагати від відповідачів усунення перешкод у користуванні власністю. До того ж, відповідач державний реєстратор КП ММБТІ [PERSON] проти зустрічного позову також заперечувала та згідно наданого відзиву стверджувала, що: -під час реєстрації права власності на спірну квартиру за позивачем представником останнього були подані всі необхідні документи, передбачені чинним законодавством; -посилання [PERSON] на застосування норм ЗУ «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземні валюті» є хибними, оскільки дія вказаного закону на правовідносини, що виникли між сторонами не розповсюджується, так як він регулює звернення стягнення під час примусового виконання рішень, в той час як в даному випадку має місце добровільне звернення стягнення; -відповідач [PERSON] сам надав згоду на добровільне звернення стягнення на предмет іпотеки в разі невиконання зобовязань з погашення заборгованості перед кредитором. Згідно Ухвали від 26.01.2018 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження та призначено справу до розгляду в порядку загального позовного провадження. Відповідно до Ухвали від 13.03.2018 року до матеріалів справи долучено зустрічний позов для сумісного розгляду із первісним та обєднано цивільні позови в одне провадження. Згідно Ухвали від 14.03.2018 року застосовано заходи забезпечення зустрічного позову, а саме накладено арешт на спірну квартиру. Відповідно до Ухвали від 03.05.2018 року підготовче провадження закрито та справу призначено до розгляду по суті. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] заявлені вимоги підтримав в повному обсязі, наполягав на їх задоволенні. Заперечував проти зустрічного позову. Відповідач [PERSON] та його представник [PERSON] в судовому засіданні заперечували проти первісного позову та наполягав на задоволенні зустрічного позову. Відповідач [PERSON] проти позовних вимог заперечувала. Відповідач державний реєстратор КП «Миколаївське міське бюро технічної інвентаризації» [PERSON] в судове засідання не з'явилась. Встановивщи фактичні обставини, дослідивши надані докази, суд при вирішені справи виходить з такого. 06.08.2008 р. між [PERSON] Юрійовичем та ВАТ «Кредобанк» був укладений Кредитний договір №223Ф-08, відповідно до умов якого відповідач отримав від Банку кредит, у розмірі 54\~000,00 доларів США, на поточні потреби з терміном повернення 05.08.2019 року. З метою забезпечення виконання відповідачем зобовязань за вказаним кредитним договором між [PERSON] Юрійовичем та ВАТ «Кредобанк» був укладений Договір іпотеки, посвідчений 06.08.2008 р. приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу [PERSON] Згідно п.5.3 Договору іпотеки іпотеко держатель у разі виникнення у нього права на задоволення своїх вимог за рахунок предмета на власний розсуд звертає стягнення на предмет іпотеки у позасудовому порядку шляхом прийняття предмета іпотеки у свою власність. 17.02.2011 р. на підставі договору відступлення прав вимоги за іпотечним договором, посвідченим приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу [PERSON], іпотекодержатель ПАТ «Кредобанк» передало своє право вимоги за іпотечним договором укладеним з [PERSON] позивачу ТОВ «Кредекс Фінанс» (внаслідок зміни найменування 03.08.2018 року на ТОВ «Вердикт Капітал»). Про це ПН КМНО [PERSON] в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно зроблено відповідний запис. Згідно Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно станом на 03.01.2018 року вбачається, що на підставі внесеного до реєстру запису від 10.10.2017 року ТОВ «Кредекс Фінанс» є власником квартири [ADDRESS]. Позивач стверджує, що відповідачі проживають у спірній квартирі без жодних правових підстав, чим чинять перешкоди власнику у розпорядженні його майном. Згідно із частиною третьою\~статті 33 Закону України «Про іпотеку» звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. Згідно ст. 328 ЦК України право власності\~набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до ч. 4 ст. 41 Конституції України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Згідно ст. 317 ЦК України\~ власникові належить право володіння, користування та розпорядження майном. \~У\~статті 391 ЦК України\~визначено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Застосовуючи положення\~статті 391 ЦК України, відповідно до якої власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, навіть якщо вони не пов'язані із позбавленням права володіння, суд має виходити із такого. Відповідно до положень статей\~391,\~396 ЦК України\~позов про усунення порушень права, не пов'язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов'язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння. Такий позов підлягає задоволенню і в тому разі, коли позивач доведе, що існує реальна небезпека порушення його права власності чи правомірного володіння зі сторони відповідача. Аналіз наведених норм права свідчить, що для задоволення позовів про усунення перешкод у користуванні майном необхідна одночасна наявність двох підстав, позивач повинен бути власником майна, щодо якого чиняться перешкоди, та внаслідок дій відповідача порушується право власника на користування своїм майном. Згідно ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами, показаннями свідків і висновками експертів. Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Дослідивши надані докази суд вбачає, що позивач , після переходу 10.10.2017 року до нього права власності на спірну квартиру, жодним чином не повідомив іпотекодавця [PERSON] про те, що він більше не є власником іпотечного майна та не надсилав жодних вимог про зняття відповідачів з реєстраційного обліку за адресою житла. Сам факт вчинення реєстрації права власності на спірну квартиру за ТОВ «Кредекс Фінанс» не свідчить про те, що відповідачі чинять позивачу перешкоди у розпорядженні власністю. Тим більше, що про такий перехід вони позивачем не були повідомлені. До того ж, гарантії захисту порушених прав іпотекодержателя врегульовано статями\~37,38,\~39,40 Закону України «Про іпотеку». Проте з цих підстав ТОВ «Вердикт Капітал» до суду не зверталося. Так, частиною першою\~статті 40 Закону України «Про іпотеку»\~передбачено, що звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців, за винятком наймачів та членів їх сімей. Виселення проводиться у порядку, встановленому законом. Відповідно до частини четвертої\~статті 9 ЖК України ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Нормою, яка встановлює порядок виселення із займаного житлового приміщення, є стаття 109 ЖК Української РСР, у частині першій якої передбачені підстави виселення. За змістом частини другої статті 40 Закону України «Про іпотеку»\~та частини третьої статті 109 ЖК Української РСР після прийняття рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення шляхом позасудового врегулювання на підставі договору всі мешканці зобов'язані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги. Якщо мешканці не звільняють житловий будинок або житлове приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду. Таким чином, суд дослідивши надані сторонами докази дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення первісного позову. Разом з тим, при вирішенні зустрічних позовних вимог [PERSON] про визнання протиправним та скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію права власності на спірну квартиру за позивачем, суд виходить з такого. 10.10.2017 року ТОВ «Кредекс Фінанс» звернулось до [PERSON] із пакетом документів для здійснення державної реєстрації права власності на спірну квартиру за позивачем. Того ж дня, на підставі Договору про відступлення права за іпотечним договором від 17.02.2011 року, Договору іпотеки від 06.08.2008 року, рішення про прийняття у власність предмета іпотеки, заяви ТОВ «Кредекс Фінанс» державним реєстратором [PERSON] прийнято рішення про державну реєстрацію права власності на квартиру [ADDRESS] за ТОВ «Кредекс Фінанс». Згідно з частиною першою\~статті 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно»\~державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що підлягають державній реєстрації відповідно до цього\~Закону, виникають з моменту такої реєстрації (частини друга статті 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно»).\~\~ Згідно з частиною третьою\~статті 10 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно»\~державний реєстратор встановлює відповідність заявлених прав і поданих/отриманих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями, зокрема, відповідність відомостей про речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що містяться у Державному реєстрі прав, відомостям, що містяться у поданих/отриманих документах; наявність обтяжень прав на нерухоме майно;\~перевіряє документи на наявність підстав для проведення реєстраційних дій, зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, зупинення державної реєстрації прав, відмови в державній реєстрації прав та приймає відповідні рішення. Відповідно до пункту 12 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого\~постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2015 року № 1127\~(в редакції, чинній на час вчинення реєстраційних дій), розгляд заяви та документів, поданих для державної реєстрації прав, здійснюється державним реєстратором, який встановлює черговість розгляду заяв, що зареєстровані в базі даних заяв на це саме майно, відповідність заявлених прав і поданих документів вимогам законодавства, відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами та їх обтяженнями, а також наявність підстав для проведення державної реєстрації прав, зупинення розгляду заяви, зупинення державної реєстрації прав, відмови в державній реєстрації прав. [PERSON] вказує на незаконність такого рішення відповідача [PERSON], оскільки на момент вчинення державної реєстрації права власності за іпотеко держателем діяли норми Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України», який забороняв звертати стягнення на іпотечне майно, придбане громадянами за рахунок кредитних коштів в іноземній валюті та дія якого розповсюджувалась і на квартиру, придбану [PERSON] в іпотеку. Згідно ст. 1 Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України» протягом дії цього Закону не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом іпотеки згідно із\~статтею 5 Закону України "Про іпотеку", якщо таке майно виступає як забезпечення зобов'язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що: таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника / майнового поручителя або є об'єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно; загальна площа такого нерухомого житлового майна (об'єкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв. метрів для квартири та 250 кв. метрів для житлового будинку. Проте, суд вважає наведені посилання [PERSON] помилковими, оскільки вказаний Закон регулює правовідносини, що виникають у випадку примусового звернення стягнення на іпотечне майно або звернення стягнення без згоди власника, в той час як рішення про реєстрацію права власності було прийнято державним реєстратором на підставі Договору іпотеки від 06.08.2008 року, укладеного між ВАТ «Кредобанк» та [PERSON], який у зазначеному договорі надав свою згоду на звернення стягнення на предмет іпотеки в позасудовому порядку шляхом визнання права власності іпотечне майно за іпотекодержателем. Разом з тим, за п.п.57,61 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2015 року № 1127\~Для державної реєстрації права власності та інших речових прав на майно, яке набувається у зв'язку з виконанням умов правочину, з якими закон та/або відповідний правочин пов'язує можливість виникнення, переходу, припинення таких прав, також подається документ, що підтверджує наявність факту виконання відповідних умов правочину. Для державної реєстрації права власності на підставі договору іпотеки, що містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя шляхом набуття права власності на предмет іпотеки, також подаються: 1) копія письмової вимоги про усунення порушень, надісланої іпотекодержателем іпотекодавцеві та боржникові, якщо він є відмінним від іпотекодавця; 2) документ, що підтверджує наявність факту завершення 30-денного строку з моменту отримання іпотекодавцем та боржником, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмової вимоги іпотекодержателя у разі, коли більш тривалий строк не зазначений у відповідній письмовій вимозі. Наявність зареєстрованої заборони відчуження майна, накладеної нотаріусом під час посвідчення договору іпотеки, на підставі якого набувається право власності на предмет іпотеки іпотекодержателем, а також зареєстрованих після державної реєстрації іпотеки інших речових прав, у тому числі іпотеки, на передане в іпотеку майно не є підставою для відмови у державній реєстрації права власності за іпотекодержателем. Доводи [PERSON] щодо порушення позивачем пунктів 57,61, Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого\~постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2015 року № 1127, на переконання суду є безпідставними, оскільки спростовуються матеріалами справи (а.с.119-122), згідно яких вбачається, що 21.07.2017 року ТОВ «Кредекс Фінанс» направило [PERSON] вимогу з попередженням про намір звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі ст. 37 ЗУ «Про іпотеку», яка останнім була отримана 25.07.2017 року. За такого, суд вбачає, що державним реєстратором 10.10.2017 року рішення про реєстрацію права власності за ТОВ «Кредекс Фінанс» було прийнято правомірно та з дотриманням вимог чинного законодавства. З огляду на викладене, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні первісного та зустрічного позовів.

Outcome: dismissed