Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-24 00:00:00

І. ПРОЦЕДУРА 05.01.2021 року позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом до відповідача, в якому просить визнати недійсним Договір позики між нею та ТОВ «1 Безпечне Агентство Необхідних Кредитів». Позов пред`явлено на підставі ст. ст. 202, 203, 204, 205, 207, 215, 216, 509, 548, 627, 640, 1046, 1047 ЦК України, ЗУ «Про захист прав споживачів», ЗУ «Про споживче кредитування». Ухвалою від 11.01.2021 року відкрито провадження по справі та призначено підготовче засідання. Позивач надала до суду разом з позовом окрему заяву про розгляд справи за її відсутності. /а.с.7/. 02.03.2021 року судом прийнята ухвала про задоволення клопотання позивача про витребування доказів. /а.с.24/. 22.03.2021 року від відповідача надійшли пояснення та заява про залучення до участі в справі правонаступника та розгляд справи за відсутністю відповідача. Ухвалою суду від 25.03.2021 року залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору Товариство з обмеженою відповідальністю "1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНТСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ". 11.05.2021 року до суду надійшли письмові пояснення третьої особи, на додаток до яких залучені докази, а також заява про розгляд справи за відсутністю представника третьої особи. Ухвалою судді Київського районного суду від 25.05.2021 року підготовче провадження по справі закрито та призначено справу до судового розгляду по суті. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. ІІ. АРГУМЕНТИ (ДОВОДИ) УЧАСНИКІВ СПРАВИ В позовних вимогах позивач [PERSON] посилається на те, що між нею та ТОВ «1 Безпечне Агенство Необхідних Кредитів» було укладено договір, відповідно до якого позивач отримала позику, однак ознайомившись зі змістом вказаного договору вона вважає, що укладений договір є недійсним. Позивач зазначає, що ТОВ «1 Безпечне Агентство Необхідних Кредитів» було надано фінансову послугу шляхом обрання форми укладеного договору за допомогою інформаційно-телекомунікаційної системи, проте [PERSON] вказаний договір не підписувала. Позивач вважає, що їй, як споживачу, не була надана інформація, яка стосується суті надання відповідачем фінансових послуг, а отже відсутнє і будь-яке письмове підтвердження ознайомлення її з вищенаведеною інформацією та взагалі з усіма умовами кредитного договору. Проте позивачу як позичальнику бракувало знань, необхідних для здійснення правильного вибору при підписанні оспорюваного договору, вона була введена в оману при отриманні кредитних послуг, а відповідач, в порушення вимог Закону України «Про захист прав споживачів», не виконав встановлені імперативні вимоги вказаного Закону та не надав позивачу відомості, які потрібні клієнту при укладені кредитного договору. Крім того, прийняття пропозиції від відповідача укласти електронний договір здійснено шляхом зазначення у відповідному чекбоксі галочки на сторінці сервісу з наданням онлайн позики відповідачем та введення одноразового ідентифікатора без заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття пропозиції в електронній формі, не відповідає положенням аб. 3 ч. 6 ст. 11 Закону України «Про електрону комерцію». Також позивач вказує на те, що в оспорюваному договорі не була вказана ціна та сукупна вартість отриманого кредиту, представниками ТОВ «1 Безпечне Агентство Необхідних Кредитів» не було надано розрахунку загальних витрат за споживчим кредитом, тобто витрат, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням та поверненням кредиту. У зв`язку з цим реально нарахований [PERSON] відсоток за користування кредитними коштами став значно більшим, чим зазначений працівниками фінансової установи розрахунок платежів. [PERSON] вважає, що вищенаведені дії відповідача розглядаються як нечесна підприємницька практика в розумінні Закону України «Про захист прав споживачів», а тому, за нормами ст. 19 Закону України «Про захист прав споживачів», спірний правочин є недійсним. Між ТОВ «Фінансова компанія Профіт капітал» та ТОВ «1 Безпечне Агентство Необхідних Кредитів» було укладено договір про відступлення права вимоги за договором, відповідно до якого відповідач отримав право вимоги заборгованості за кредитним договором укладеним між позивачем та третьою особою. 22.03.2021 року ТОВ «Фінансова компанія Профіт капітал» було надано до суду пояснення по справі, відповідно до яких відповідач позов не визнає в повному обсязі та заперечує проти його задоволення. Представник відповідача зазначає, що 10.07.2020 року між ТОВ «Фінансова компанія Профіт капітал» та ТОВ «1 Безпечне Агентство Необхідних Кредитів» укладено договір факторингу № 10072020, відповідно до якого ТОВ «1 Безпечне Агентство Необхідних Кредитів» передало, а ТОВ «ФК Фінансова компанія Профіт капітал» прийняло права вимоги до [PERSON] за Договором позики № 6499938 від 01.03.2020 року. 10.03.2021 року між ТОВ «Фінансова компанія Профіт капітал» та ТОВ «1 Безпечне Агентство Необхідних Кредитів» було укладено акт повернення права вимоги, відповідно до якого відповідачем було повернуто право вимоги до [PERSON] за Договором позики № 6499938 від 01.03.2020 року. Таким чином ТОВ «Фінансова компанія Профіт капітал» було втрачено право вимоги, а ТОВ «1 Безпечне Агентство Необхідних Кредитів» було набуто право вимоги до [PERSON] . З огляду на наведене, ТОВ «Фінансова компанія Профіт капітал» вважає себе неналежним відповідачем по даній справі. 11.05.2021 року до суду надійшли пояснення на позовну заяву від ТОВ «1 Безпечне Агентство Необхідних Кредитів», у яких зазначено, що позивачу було надано всю відповідну інформації стосовно умов кредитного договору та правил надання і повернення кредиту, підписав кредитний договір позичальник підтвердила, що вивчила умови договору. Таким чином, позивач була повністю ознайомлена з правилами, умовами та процедурою укладання договору. Крім того, позивачем було вчинено чітку сукупність дій спрямованих на отримання позики за допомогою інформаційно-телекомунікаційної системи. Тобто відсутні ознаки нечесної підприємницької практики, а тому ТОВ «1 Безпечне Агентство Необхідних Кредитів» позов не визнає в повному обсязі та заперечує проти його задоволення. ІІІ. ФАКТИЧНІ ОБСТАВИНИ СПРАВИ Судом встановлено, що 01.03.2020 року між [PERSON] та ТОВ «1 Безпечне Агентство Необхідних Кредитів» було укладено Договором позики № 6499938. /а.с. 48/ 10.07.2020 року між ТОВ «Фінансова компанія Профіт капітал» та ТОВ «1 Безпечне Агентство Необхідних Кредитів» укладено договір факторингу № 10072020, відповідно до якого ТОВ «1 Безпечне Агентство Необхідних Кредитів» передало, а ТОВ «ФК Фінансова компанія Профіт капітал» прийняло права вимоги до [PERSON] за Договором позики № 6499938 від 01.03.2020 року /а.с. 27/ 10.03.2021 року між ТОВ «Фінансова компанія Профіт капітал» та ТОВ «1 Безпечне Агентство Необхідних Кредитів» було укладено акт повернення права вимоги, відповідно до якого відповідачем було повернуто право вимоги до [PERSON] за Договором позики № 6499938 від 01.03.2020 року до Первісного кредитора. /а.с. 29 Відповідно до п. 1.4. Акту ТОВ «Фінансова компанія Профіт капітал» втратило право вимоги, а ТОВ «1 Безпечне Агентство Необхідних Кредитів» набуло право вимоги до [PERSON] . Договір позики № 6499938 між сторонами по справі не укладався. Однак відповідач певний період часу з 10.07.2020 року по 10.03.2021 року мав право вимоги до позивача за вказаним договором, право вимоги було повернуто третьої особі на підставі акту від 10.03.2021 року. IV. ПРАВОВІ НОРМИ, ЩО ПІДЛЯГАЮТЬ ЗАСТОСУВАННЮ Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку Статтею 1046 ЦК України передбачено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно із ч.ч. 1,2 ст. 1055 ЦК України, кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним. Як передбачено статтею 13 Закону України «Про споживче кредитування», договір про споживчий кредит, договори про надання додаткових та супутніх послуг кредитодавцем і третіми особами та зміни до них укладаються у письмовій формі (у паперовому або електронному вигляді з накладенням електронних підписів, електронних цифрових підписів, інших аналогів власноручних підписів (печаток) сторін у порядку, визначеному законодавством). Відповідно до ч.ч. 1-5 ст. 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Відповідно до ст. 202 ЦК України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Дво- чи багатостороннім правочином є погоджена дія двох або більше сторін. За змістом ст. 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Згідно із ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Вимогами статті 204 ЦК України роз`яснено, що правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. V. ОЦІНКА ДОВОДІВ УЧАСНИКІВ СПРАВИ ТА ВИСНОВКИ СУДУ Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно з ч. 3 ст. 3 ЦК України, провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. У позовній заяві позивач просить визнати недійсним Договір позики укладений між нею та ТОВ «1 Безпечне Агентство Необхідних Кредитів», при цьому в якості відповідача [PERSON] зазначено ТОВ «Фінансова компанія Профіт капітал». Відповідно до ч. 1, 3 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Відповідно до діючого процесуального законодавства позивач визначає підстави, предмет та учасників позову. Частинами 1, 2 ст. 51 ЦПК України передбачено, що суд першої інстанції має право за клопотанням позивача до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання залучити до участі у ній співвідповідача. Якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справ. Сторони по справі під час судового розгляду позивачем не уточнювалися. Враховуючі той факт, що договір позики № 6499938 від 01.03.2020 року між сторонами по справі не укладався, однак відповідач певний період часу з 10.07.2020 року по 10.03.2021 року мав право вимоги до позивача за вказаним договором, яке було повернуто Первісному кредитору на підставі акту від 10.03.2021 року, суд приходить до висновку, що в матеріалах справи відсутні будь-які підтвердження того, що ТОВ «Фінансова компанія Профіт капітал» є належним відповідачем по вказаній справі, оскільки діями останнього права та інтереси позивача не порушені. Відповідно до положень ст. 11 ЦК України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є: 1) договори та інші правочини; 2) створення літературних, художніх творів, винаходів та інших результатів інтелектуальної, творчої діяльності; 3) завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі; 4) інші юридичні факти. Цивільні права та обов`язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства. У випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов`язки виникають безпосередньо з актів органів державної влади, органів влади Автономної Республіки Крим або органів місцевого самоврядування. У випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов`язки можуть виникати з рішення суду. У випадках, встановлених актами цивільного законодавства або договором, підставою виникнення цивільних прав та обов`язків може бути настання або ненастання певної події. За змістом ст.ст.15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов`язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках. Суд може відмовити у захисті цивільного права та інтересу особи в разі порушення нею положень частин другої - п`ятої статті 13 цього Кодексу. З огляду на вищенаведене суд вважає, що позивач звернувся до відповідача про визнання недійсним Договору позики № 6499938 від 01.03.2020 року, укладеного між [PERSON] та ТОВ «1 Безпечне Агентство Необхідних Кредитів», як до неналежного. ТОВ «Фінансова компанія Профіт капітал» не може бути відповідачем по справі, оскільки вимоги в межах даної цивільної справи стосуються прав та обов`язків інших осіб, у даному випадку - ТОВ «1 Безпечне Агентство Необхідних Кредитів», зазначеного як третя особа, а відтак вирішення справи є можливим шляхом пред`явлення позовних вимог до ТОВ «1 Безпечне Агентство Необхідних Кредитів». Клопотання залучення співвідповідача під час розгляду справи заявлено не було, відповідних уточнень до позовної заяви не надано, що в свою чергу виключає можливість задоволення позову пред`явленого до неналежного відповідача. Велика Палата Верховного Суду у Постанові від 17.04.2018 (справа № 523/9076/16-ц, провадження 14-61цс18 від 17.04.2018 року) дійшла наступних висновків: «Пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі, оскільки заміна неналежного відповідача здійснюється в порядку, визначеному ЦПК України. За результатами розгляду справи суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача». Таким чином, визначення відповідача, предмета та підстав спору є правом позивача. Водночас встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи, а не на стадії відкриття провадження. Оскільки пред`явлення вимог до неналежного відповідача є самостійною підставою для відмови у позові, то вимоги, виходячи з їх підстав, розглянуті по суті у цій справі до неналежного відповідача, бути не можуть. За таких обставин, з урахуванням наявних в матеріалах справи доказів та пояснень сторін, проаналізувавши та оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що вимоги позивача не підлягають задоволенню, оскільки пред`явлені до неналежного відповідача. VI. РОЗПОДІЛ СУДОВИХ ВИТРАТ Згідно з ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У разі відмови у задоволенні позову витрати на сплату судового збору залишаються за позивачем.

Outcome: dismissed