Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-01 00:00:00

Представник позивача у серпні 2017 року звернувся до суду з указаним позовом, який мотивував тим, що [PERSON] був прийнятий у члени КСП «Рассвєт» 01.09.1992 року та перебував у лавах його членів до самої ліквідації КСП. 30.06.1995 року позивач, працюючи в КСП був призваний на строкову військову службу, з якої був звільнений в запас 11.11.1996 року. Під час проходження позивачем строкової військової служби, а саме у липні-серпні 1995 року, відбулося розпаювання майна та земель КСП «Рассвєт». 04.04.1997 року позивач був поновлений на роботі в КСП, де і працював до 31.08.1999 року. Під час роботи позивач декілька разів звертався усно до керівництва КСП з проханням виділити йому земельну частку (пай) , але прохання не було задоволено. Позивачу було розяснено, що з причин його відсутності в КСП «Рассвєт» під час розпаювання майна та земель він не був включений до списків на розпаювання, тому рухоме та нерухоме майно КСП, включаючи землі сільськогосподарського призначення вже розпайоване і поділене без нього та списки членів, які є додатком до Державного акту на право колективної власності на землю, були передані до [PERSON] районної державної адміністрації для виготовлення сертифікатів членів КСП на право на земельні частки (паї). Внаслідок отриманих пояснень позивач, вважав, що строкова військова служба перервала його членство в КСП, а через це у нього права на землю дійсно немає. У 2017 році позивач дізнався, що він має право на земельну частку (пай), що до списку-додатку до Державного акту на право колективної власності на землю КСП «Рассвєт» він не був включений помилково і безпідставно, а не те через те, що він був відсутній в селі під час розпаювання земель. 10.01.2017 року позивач звернувся із заявою до архіву [PERSON] районної державної адміністрації для надання довідки про підтвердження членства в КСП «Рассвєт»,на що отримав довідку №04-02/7 від 23.01.2017 року з інформацією з протоколів засідань правління та загальних зборів членів сільськогосподарського підприємства за 1992-1999 роки про направлення його на навчання в СПТУ-25 в 1992 році та про звільнення з роботи за власним бажанням 31.08.1999 року. Крім того, 03.04.2017 року позивач звернувся з письмовою заявою до голови [PERSON] районної державної адміністрації про визнання права на земельну частку (пай) та видачу сертифікату на право на земельну частку (пай), на підставі якого виділити земельну ділянку. Також 03.04.2017 року звернувся із заявою до голови Люджанської сільської ради про виділення його земельної ділянки сільськогосподарського призначення із складу земель запасу, або резервного фонду. На початку травня 2017 року позивач отримав відповідь від голови [PERSON] районної державної адміністрації, у якій йому було розяснено, що підставою для надання права на земельну частку (пай) в даному випадку може бути лише рішення суду. Представник позивача зазначив, що вважає, що позивач з поважних причин пропустив строк позовної давності, оскільки [PERSON] взагалі не уявляв, що його право на земельну частку (пай) було порушене у 1995 році в період розпаювання земель КСП «Рассвєт». Лише у 2017 році, коли позивач звернувся за отримання правової консультації з іншого питання, він випадково дізнався про своє право на земельну частку (пай) як члена КСП, тому саме з цього часу на думку представника позивача [PERSON] дізнався про порушення свого права на земельну частку (пай) і почав діяти для його поновлення. Посилаючись на указані обставини,остаточно уточнивши вимоги, представник позивача просить суд: 1) визнати поважною причину пропуску [PERSON] строку подання позову до суду та поновити його; 2) визнати за [PERSON] право на земельну частку (пай) у складі земель сільськогосподарського призначення Люджанської сільської ради Тростянецького району Сумської області у розмірі 4,7 умовних кадастрових гектарів, якийзазначений під час розпаювання земель КСП "Рассвєт" та зазначений у «Технічній документації по корегуванню схеми поділу земель колективної власності на земельні частки (паї) по КСП «Рассвєт» (а.с. 4-7, 96-98). Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні позов підтримав, та просив його задовольнити, посилаючись на обставини, викладені у позовній заяві. Крім того, представник позивача посилався на те, що право на земельний пай мають військовослужбовці строкової служби, якщо вони залишились членами КСП. Оскільки позивач на час паювання земель КСП «Рассвєт» перебував на строковій військовій службі і залишався членом колгоспу, він мав права на отримання земельної частки (пай). За даними Люджанської сільської ради на цей час обліковуються землі державної власності (землі запасу та резерву), які згідно з розясненнями Державного комітету України по земельних ресурсах у листі від 22.08.2001 № 14-17-2-П1580/4251 як виняток можуть передаватись у колективну власність для забезпечення земельними паями громадян-членів недержавних сільськогосподарських підприємств, які безпідставно (помилково) не були внесені до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю цього підприємства і на час видачі зазначеного акта були членами КСП. [PERSON] у судове засідання не зявився, був повідомлений належним чином про час і місце судового розгляду справи (а.с.110). Під час судового розгляду позивач підтримував позовні вимоги, пояснював, що під час розпаювання земель його не було у колгоспі, оскільки перебував на строковій військовій службі і при цьому він не виключався із членів колгоспу. Командири військових частин, оскільки відбувалась масове розпаювання земель, направляли у колгоспи заяви військовослужбовців про включення їх до списку осіб, що мають право на земельну частку (пай), таку заяву надсилав і [PERSON], але з невідомих причин до списків членів КСП «Рассвет» не був включений, на відміну від його членів родини, які також працювали у колгоспі і отримали свої земельні паї. Позивач зазначав, що не обізнаний у законодавстві і не знав, що також мав право на земельний пай. Представник відповідача Люджанської сільської ради Тростянецького району у судове засідання не зявився, сільська рада подала заяву, в якій просила справу розглядати без участі її представника, не заперечила проти задоволення позову (а.с.27,52). Представник відповідача [PERSON] районної державної адміністраціїу судове засідання не зявився, подана заява, в якій районна адміністрація просить справу розглядати без участі її представника, позовні вимоги визнає і не заперечує проти ухвалення судом рішення про задоволення позовних вимог. Представник відповідача [PERSON] управління Держгеокадастру у Сумській області в судове засідання не зявився, представником [PERSON] подано відзив,за змістом якого вимога визнання за позивачем права на земельну частку (пай) не підлягає задоволенню з огляду на пропущення строку позовної давності її подання. Державний акт на право колективної власності КСП «Рассвєт» серії СМ №000001 зареєстрований 22.05.1995 року. Позивач в позові зазначає, що 30.06.1995 року він призваний на строкову військову службу,звільнений в запас 11.12.1996 року, а звертається з позовом до суду 11.08.2017 року, тобто через 21 рік. У позовній та уточненій заявах не міститься належних доказів причини пропуску для відновлення таких дій після спливу більше ніж 20 років. Отже, позивачем пропущено строк звернення до суду з такою вимогою, що є підставою відмови у позові (а.с.117). Представник третьої особи відділу Держгеокадастру у [PERSON] районі Сумської області в судове засідання не зявився, відділом надіслана заява про те, що заперечень проти позову немає (а.с.39,67). Ухвалою суду від 06.02.2018 року, яка була постановлена протокольно, за клопотанням представника позивача як відповідача до участі у справі було залучено Головне управління Держгеокадастру у Сумській області (а.с.108). Заслухавши пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов не підлягає задоволенню, виходячи з таких мотивів. Судом установлено, що [PERSON] 01.09.1992 року прийнятий в члени КСП «Рассвєт» та направлений на навчання в СПТУ-25. З 05.07.1994 року прийнятий в КСП «Рассвєт» механізатором. В період з 30.06.1995 року по 11.12.1996 року проходив строкову військову службу в рядах армії. З 04.04.1997 року по 31.08.1999 року працював в КСП «Рассвєт» та звільнився за власним бажанням 31.08.1999 року (а.с.12,13). Рішенням Люджанської сільської ради народних депутатів від 24.03.1995 року № 17 колективному сільськогосподарському підприємству «Рассвєт» було передано у колективну власність 3186,4 га землі для сільськогосподарського використання та 22.05.1995 року указаному підприємству було видано Державний акт на право постійного користування землею серії СМ 000001, з додатком 1 «Список громадян членів колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу або товариства», додатком 2 «План зовнішніх меж» (а.с.41,42). До списку громадян-членів колективного сільськогосподарського підприємства «Рассвєт» Тростянецького району Сумської області, який був додатком 1 до Державного акту на право постійного користування землею серії СМ 000001, було включено 639 осіб - жителів с.Люджа, проте [PERSON] у зазначеному списку відсутній. За даними відділу у [PERSON] районі [PERSON] управління Держгеокадастру в Сумській області розмір земельної частки (паю) по САПТЗТ «Рассвєт» згідно з розпорядженням голови [PERSON] районної державної адміністрації від 22.03.1996 року № 168 складав 4,7 умовних кадастрових гектарів (а.с.40). На території Люджанської сільської ради під час розподілу земель на земельні частки (паї) був створений резервний фонд із земель запасу, які на цей час як землі сільськогосподарського призначення державної форми власності передано в оренду ПП «Рассвєт Агро» (86,5 га) та фермерському господарству «Білий Яр» (11,5 га) на підставі договорів, укладених з [PERSON] районною державною адміністрацією (а.с.53). Позивач 03.04.2017 року письмово звертався до голови [PERSON] районної державної адміністрації із заявою про визнання його права на земельну частку (пай), як члена КСП «Рассвєт» та видачу йому сертифікату про право на земельну частку,на що листом від 26.04.2017 року йому було повідомлено, що підставою для надання права на земельну частку (пай) із земель резервного фонду особам, що були помилково (безпідставно) не включені до списку-додатку до державного акту на право колективної власності на землю може бути лише за рішенням суду. У разі прийняття рішення щодо визначення права на земельну частку (пай) було рекомендовано звернутися повторно до [PERSON] районної державної адміністрації для вирішення питання щодо видачі сертифікату на право на земельну частку (пай) (а.с.14,15). Вирішуючи питання про те чи мав позивач право на земельну частку (пай) із земельної колективної власності колективного сільськогосподарського підприємства «Рассвєт», суд виходить з таких мотивів. Порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям урегульований Указом Президента України № 720/95 від 08.08.1995 року. Відповідно до пункту 2, 5 зазначеного Указу Президента України № 720/95 право на земельну частку (пай) мають члени колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства, в тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишаються членами зазначеного підприємства, кооперативу, товариства, відповідно до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю. При паюванні вартість і розміри в умовних кадастрових гектарах земельних часток (паїв) всіх членів підприємства, кооперативу, товариства є рівними. Видача громадянам сертифікатів на право на земельну частку (пай) єдиного в Україні зразка та їх реєстрація провадяться відповідною районною державною адміністрацією. Членами КСП були: постійні працівники - члени КСП, пенсіонери, які раніше працювали у КСП і залишились його членами, незалежно від місця їх проживання; особи, направлені на навчання особи, якщо вони залишилися членами КСП, військовослужбовці строкової служби, якщо вони теж залишилися членами КСП, жінки - члени КСП, які перебувають у відпустці у зв'язку з вагітністю або пологами чи по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, а також члени КСП, які займали виборні посади в органах державної влади або місцевого самоврядування, якщо збереження за ними членства в КСП передбачено його статутом. Право на земельну частку (пай) має особа, яка була членом КСП на час одержання акта на право колективної власності на землю, яка пізніше стала обєктом розпаювання. Судом установлено, що [PERSON] був прийнятий у члени КСП «Рассвєт» 01.09.1992 року. З архівної довідки від 23.01.2017 №04-02/7,виданоїархівним відділом [PERSON] районної державної адміністрації у документах архівного фонду колгоспу «Рассвєт» Люджанської сільської ради Тростянецького району Сумської області, установлено, щозгідно з протоколом №15 засідання правління від 18 липня 1992 [PERSON] був направлений на навчання в СПТУ-25, після чого він мав відпрацювати в колгоспі 3 роки.Відповідно до протоколу №12 розширеного засідання правління від 31 серпня 1999 року [PERSON] був звільнений з колгоспу за власним бажанням (а.с.11). На час одержання колективним сільськогосподарським підприємством «Рассвєт» було передано у колективну власність 3186,4 га землі для сільськогосподарського використання та отримання 22.05.1995 Державного акту позивач був членом указаного підприємства, а з 30.06.1995 року був призваний на строкову військову службу, а тому мав бути включений до списку членів КСП, які мають право на земельну частку (пай) і повинен був отримати сертифікат на земельну частку (пай) в розмірі 4,7 умовних кадастрових гектарів, що був визначений розпорядженням голови [PERSON] районної державної адміністрації від 22.03.1996 року № 168. У судовому засіданні свідки [PERSON], [PERSON], [PERSON] суду показали, що позивач дійсно був членом колективного сільськогосподарського підприємства «Рассвєт», на час проходження строкової військової служби з членів колгоспу не виключався, після служби в армії працював у будівельній бригаді. Невключення його до списку осіб, які мають право на земельну частку (пай) є результатом безвідповідального ставлення до цього працівників підприємства, які забули його внести до списку, і такий випадок не є поодиноким в їх селі. Отже, викладені обставини свідчать про те, що оскільки позивач на час видачі Державного акту на землю та складання списку громадян - членів підприємства був членом колективного сільськогосподарського підприємства «Рассвєт», він має право на земельну частку (пай) із земель, що перебувала у колективній власності указаного підприємства. Таким чином, право позивача було порушене внаслідок не включення його до списку членів КСП, що додавався до Державного акту на право колективної власності КСП «Рассвєт» серії СМ №000001. Разом з тим, Державний акт на право колективної власності КСП «Рассвєт» серії СМ №000001 зареєстрований 22.05.1995 року, що є часом виникнення у позивача права на земельну частку (пай). Позивач з 30.06.1995 року по 11.12.1996 року проходив строкову військову службу. Ураховуючи, що спірні правовідносини виникли у 1995 році, правові підстави застосування строку позовної давності у цьому випадку регулюються ЦК УРСР. Згідно із статтею 71 ЦК УРСР загальний строк для захисту права за позовом особи, право якої порушено (позовна давність), встановлюється в три роки. Позовна давність застосовується судом, арбітражем або третейським судом незалежно від заяви сторін (стаття 75 ЦК УРСР).Отже, за нормами статті 75 ЦК УРСР позовна давність підлягає обовязковому застосуванню судом незалежно від позицій сторін спору. Відповідно до статті 76 ЦК УРСР перебіг строку позовної давності починається з дня виникнення права на позов. Право на позов виникає з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення свого права. Винятки з цього правила, а також підстави зупинення і перериву перебігу строків позовної давності встановлюються законодавством Союзу РСР і статтями 78 і 79 цього Кодексу. З часу звільнення з військової служби 11.12.1996 року позивач повинен був дізнатись про порушення свого права. Позивач під час розгляду справи визнав, що після військової служби він продовжив працювати у КСП «Рассвєт», а його члени родини отримали право на земельну частку (пай), тобто [PERSON] було відомо про розпаювання земель підприємства. [PERSON] не доведено обставин, передбачених пунктами 1-3 статті 78 ЦК УРСР в силу яких строк позовної давності зупинявся. За таких обставин, строк позовної давності для захисту порушеного права [PERSON] закінчився 11.12.1999 року, але до суду останній звернувся лише 11.08.2017 року, тобто майже через 18 років після закінчення строку позовної давності. Відповідно до статті 80 ЦК УРСР закінчення строку позовної давності до пред'явлення позову є підставою для відмови в позові. Якщо суд, арбітраж або третейський суд визнає поважною причину пропуску строку позовної давності, порушене право підлягає захистові. Представник позивача подав клопотання про визнання поважними причин пропуску [PERSON] строку звернення з цим позовом до суду, посилаючись на те, що [PERSON] взагалі не уявляв, що його право на земельну частку (пай) було порушене у 1995 році в період розпаювання земель КСП «Рассвєт». Лише у 2017 році, коли позивач звернувся за отримання правової консультації з іншого питання, він випадково дізнався про своє право на земельну частку (пай) як члена КСП. Вирішуючи питання про наявність підстав для визнання поважною причину пропуску [PERSON] строку звернення з цим позовом до суду, суд виходить з таких мотивів. Пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожен має право на розгляд його справи судом. Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (пункт 1 статті 32 Конвенції), наголошує, що позовна давність це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Застосування строків позовної давності має кілька важливих цілей, а саме: забезпечувати юридичну визначеність і остаточність, захищати потенційних відповідачів від прострочених позовів, та запобігати несправедливості, яка може статися в разі, якщо суди будуть змушені вирішувати справи про події, що мали місце у далекому минулому, спираючись на докази, які вже, можливо, втратили достовірність і повноту із плином часу (пункт 51 рішення від 22 жовтня 1996 року за заявами № 22083/93, 22095/93 у справі «Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства»; пункт 570 рішення від 20 вересня 2011 року за заявою у справі «ВАТ «Нафтова компанія «Юкос» проти Росії»). Порівняльний аналіз термінів «дізналася» та «повинна була дізнатися», що містяться в статті 76 ЦК УРСР, дає підстави для висновку про презумпцію можливості та обов'язку особи знати про стан своїх майнових прав, а тому доведення факту, через який позивач не знав про порушення свого цивільного права і саме з цієї причини не звернувся за його захистом до суду, недостатньо. Позивач повинен також довести той факт, що він не міг дізнатися про порушення свого цивільного права, що також випливає із загального правила, встановленого статтею 81 ЦПК України, про обов'язковість доведення стороною спору тих обставин, на котрі вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Відповідач, навпаки, мусить довести, що інформацію про порушення можна було отримати раніше. Зазначені висновки узгоджуються з правовою позицією висловленою в постанові Верховного Суду України від 16 листопада 2016 року № 6-2469цс16. Позивачем та його представником всупереч вимог статей 13, 81 ЦПК України не доведено, що [PERSON] не міг дізнатися про порушення свого цивільного права до 2017 року. Правова необізнаність позивача є субєктивною причиною, і на переконання суду не є такою, що обєктивно перешкоджала позивачу своєчасно звернутись до суду чи до фахівця у галузі права для отримання відповідної правової консультації зі спірного питання. Інших причин не звернення до суду з цим позовом [PERSON] не повідомив і не довів належними доказами. Без вагомих причин, які б перешкоджали [PERSON] звернутись до суду, незастосування строків позовної даності на думку суду призвело б до необґрунтованого втручання до принципу правової визначеності, який є невід'ємною, органічною складовою принципу верховенства права, оскільки з часу розпаювання земель колективного сільськогосподарського підприємства «Рассвєт» минуло понад 20 років, і після цього між відповідними субєктами права на землю склались відповідні правові відносини, а землі запасу перебувають в оренді. Необґрунтоване втручання у відносини, що склались між землекористувачами може порушити стабільність, яка має забезпечуватись і дотримуватись, ураховуючи особливість обєкта - землі сільськогосподарського призначення. Таким чином, підстави для визнання поважною причину пропуску [PERSON] строку звернення з цим позовом до суду відсутні. З огляду на викладене, через закінчення строку позовної давності до звернення представника позивача до суду, у задоволенні його позову в інтересах [PERSON] слід відмовити. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed