Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-05 00:00:00

11.12.2015 року [PERSON] звернулась з позовом до [PERSON], [PERSON] про визнання договору купівлі-продажу квартири удаваним у частині покупця, визнання покупцем за договором, визнання права власності на квартиру. 10.02.2016 року [PERSON] подала уточнену позовну заяву, пред'явив позов до [PERSON], 3-тя особа [PERSON] про визнання договору купівлі-продажу квартири удаваним у частині покупця, визнання покупцем за договором, визнання права власності на ? частини квартири. [PERSON] зазначила, що 19.12.2011 року разом із [PERSON] ([PERSON] з 15.12.2015 року) А.Г. продали квартиру №13, яка знаходиться за адресою: Донецька область, м. Маріуполь, вул. Межова, буд.19. Зазначений договір купівлі-продажу був посвідчений приватним нотаріусом Маріупольського міського нотаріального округу [PERSON], реєстр № 2077. Після продажу квартири, вона, разом з відповідачкою та її сином [PERSON], [INFO], приїхали на постійне місце проживання в м. Зміїв. За декілька днів вона з відповідачкою знайшли квартиру №2 за адресою: м.Зміїв Харківської області, вул. Гагаріна, б.11, яку мали намір придбати. Позивачка вказала, що за відсутності у неї довідки про ідентифікаційний номер і неможливості за таких обставин посвідчити договір, було прийнято рішення та досягнута домовленість із [PERSON] про те, що договір купівлі-продажу квартири буде оформлено на її ім'я, а у подальшому половину квартири, буде оформлено на неї. [PERSON] зазначила, що фактично спірна квартира була придбана за 64 тис.грн., де частина 48270 грн. були отримані нею і відповідачкою від продажу 19.12.2011 року квартири в м. Маріуполь. Також на придбання квартири були витрачені її особисті кошти. Однак, право власності було оформлене на ім'я відповідачки. Згодом, у травні 2015 року відповідачка познайомилась із [PERSON], який поселився в спірній квартирі, а у вересні 2015 року вигнав її з неї. Тоді ж вона дізналась про продаж квартири. Відповідачка разом з дітьми виїхала на проживання до Львівської області. Позивачка стверджувала, що [PERSON] порушила взяті на себе зобов'язання щодо відчуження половини квартири, без її відома та згоди продала квартиру, залишив її без житла. Новий власник квартири [PERSON] звернулась до суду із позовом про визнання її такою, що втратила право користування житловим приміщенням зазначеною квартирою, тобто вона взагалі буде позбавлена житла. [PERSON] просить суд визнати договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS], який було посвідчено приватним нотаріусом Зміївського районного нотаріального округу Харківської області [PERSON] 28.12.2011 року, за реєстровим номером 2884, частково удаваним в частині покупця; визнати її покупцем ? частини квартири [ADDRESS]; визнати за нею право власності на ? частину квартири [ADDRESS]. За ініціативою суду, згідно ухвали від 13.06.2016 року у якості 3-тьої особи залучено приватного нотаріуса Зміївського районного нотаріального округу Харківської області [PERSON] У судовому засіданні [PERSON] наполягала на задоволенні позову, посилаючись на обставини, викладені в заяві. Вона зазначила, що відповідачка своїми діями залишила її без житла, хоча в 2011 році ними було продано квартиру в Маріуполі і на ці кошти із залученням її особистих збережень було придбано квартиру в м.Зміїв. З 2011 року вона не оспорювала договір купівлі-продажу квартири від 28.12.2011 року, оскільки була впевнена, що її дочка [PERSON] не вчинить відносно неї неправомірних дій. [PERSON] позов не визнала. Вона пояснила, що 19.12.2011 року разом з матір'ю продали квартиру в м. Маріуполь, яка належала їм у рівних частках. Після продажу своє частки квартири, додав кошти, які вона заощадила протягом життя, придбала житло в м.Змієві. Відповідачка стверджувала, що коштами від продажу своєї частки квартири [PERSON] розпорядилась на власний розсуд витратила на пожертвування в релігіозних об'єднаннях, розваги. Позивачка знала про умови договору купівлі-продажу спірної квартири від 28.12.2011 року, і будь-яких заперечень вона не мала. Тільки після того, як вона, [PERSON], вийшла заміж і переїхала за місцем проживання свого чоловіка, [PERSON] стала пред'являти претензії з надуманих підстав. [PERSON] просить відмовити [PERSON] у задоволенні позову. 3-тя особа [PERSON] зазначила, що підстав для задоволення позову [PERSON] відсутні. З урахуванням обставин, на які посилається позивачка, не доведено чому з грудня 2011 року [PERSON], яка вважала, що її права порушені, не заперечувала проти укладеного договору купівлі-продажу квартири, доказів про наявність домовленості між позивачкою та відповідачкою щодо оформлення ? частини квартири не представлено. На думку [PERSON] для визнання угоди удаваною, [PERSON] необхідно було довести, що обидві сторони угоди діяли свідомо для досягнення певних цілей, їх дії направлені на досягнення інших правових наслідків і приховати волю сторін угоди, наміру однієї сторони на укладання угоди недостатньо. До того ж, з урахуванням того, що вона є власником спірної квартири на день розгляду справи, не підлягають задоволенню вимоги щодо визнання за [PERSON] права власності на ? частину квартири. Договір купівлі-продажу квартири, укладений між нею, [PERSON] і [PERSON] 08.09.2015 року не є нікчемним та не визнано недійсним. [PERSON] просить застосувати строки позовної давності. 3-тя особа приватний нотаріус Зміївського районного нотаріального округу Харківської області [PERSON] повідомлена про час та місце розгляду справи, в судове засідання не з'явилась, заперечень не надала. Ознайомившись з матеріалами справи, заслухав пояснення позивачки, відповідачки, 3-тьої особи [PERSON], дослідив надані докази, суд приходить до наступного висновку. Відповідно до ст.655 ЦК України, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Згідно договору купівлі-продажу квартири від 28.12.2011 року, який посвідчено приватним нотаріусом Зміївського районного нотаріального округу Харківської області [PERSON] за реєстром №2884 між [PERSON] і [PERSON], [PERSON] -продавець передав квартиру у власність покупця - [PERSON], а яка прийняла квартиру і сплатила за неї грошову суму на умовах цього договору. Квартира, що відчужується за цим договором, розташована за адресою: [ADDRESS]. Продаж квартири за домовленістю сторін вчиняється за 64000 грн. На момент купівлі квартири покупець повідомила про те, що придбана квартира буде належати їй особисто. (а.с. 28) Позивачка [PERSON] не була стороною вищезазначеної угоди. За поясненнями [PERSON] вона на момент укладення цієї угоди була в приміщенні нотаріальної контори і будь-яких заперечень щодо передачі квартири по цьому договору саме на відповідачку не заявляла. Згідно ч.1 ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ч.1 ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 цього Кодексу. Ч.4 цієї статті вказуває на те, що доказування не може грунтуватись на припущеннях. В ході судового розгляду встановлено, що 19.12.2011 року [PERSON] і [PERSON] продали [PERSON] квартиру, яка розташована за адресою: [ADDRESS] за 48270 грн. При укладенні цього договору купівлі-продажу, який було посвідчено приватним нотаріусом Маріупольського нотаріального округу, покупець передав продавцю у рівних частках кожному 48270 грн. сам на сам готівкою. Продавці [PERSON] і [PERSON] зазначили, що відчужувані ними частки ( по ?) квартири не є спільною сумісною власністю та є їх особистою приватною власністю. (а.с.26 - 27) Відповідно до вимог ст. 235 ЦК України удаваним є правочин, який вчинено сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили. Якщо буде встановлено, що правочин був вчинений сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили, відносини сторін регулюються правилами щодо правочину, який сторони насправді вчинили. У разі встановлення факту неправомірності насправді вчиненого правочину удаваний правочин може бути визнаний недійсним на підставі вимог ч. 1 ст. 215 ЦК, адже в ньому зовнішнє волевиявлення сторін не збігається з їх внутрішньою волею. При укладенні удаваного правочину сторони мають намір своїми діями досягнути такого правового результату, який не є за законом наслідком даного волевиявлення, а намагаються досягнути іншого правового результату, про який вони фактично домовились. Тобто, за удаваним правочином права та обов'язки сторін виникають, але не ті, що випливають зі змісту правочину, удаваний правочин може бути вчинено його сторонами для приховування іншого правочину між цими ж сторонами. Воля сторін в удаваному правочині спрямована на настання інших цивільно-правових наслідків, ніж ті, що передбачені правочином. Відповідно до роз"яснень викладених у п. 25 постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» за удаваним правочином (ст. 235 ЦК України) сторони умисно оформляють один правочин, але між ними насправді встановлюються інші правовідносини. На відміну від фіктивного правочину, за удаваним правочином права та обов'язки сторін виникають, але не ті, що випливають зі змісту правочину. Встановивши під час розгляду справи, що правочин вчинено з метою приховати інший правочин, суд на підставі ст. 235 ЦК України має визнати, що сторонами вчинено саме цей правочин, та вирішити спір із застосуванням норм, що регулюють цей правочин. Якщо правочин, який насправді вчинено, суперечить закону, суд ухвалює рішення про встановлення його нікчемності або про визнання його недійсним. При вирішенні даного позову про визнання договору купівлі-продажу з підстав, що дійсним покупцем є інша особа, суду слід встановити, що фактично квартиру було придбано за кошти в т.ч. й [PERSON] За умови доведенності, що за договором купівлі-продажу майно було придбане не вказаним в договорі покупцем, а й іншою особою, за його кошти, суд відповідно до ст.235 ЦК України може визнати, що зазначений договір в частині, що стосується покупця, є удаваною угодою і що дійсним покупцем є особа, для якої за її кошти було придбане майно. Як стверджувала позивачка вона разом з [PERSON] придбали квартиру, сплативши її вартість грошима за продаж квартири в м.Маріуполь, додавши заощаджені кошти. Відповідачка [PERSON] заперечувала цей факт, вказав, що придбала квартиру за власні кошти, а [PERSON] розпорядилась грошима за продаж квартири в Маріуполі на власний розсуд. Згідно ч.2 ст.59 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. [PERSON] не довела того, що отримані нею від продажу квартири в Маріуполі гроші були витрачені саме на придбання квартири в м.Змієві 28.12.2011 року. Крім того, позивачка не надала доказів про наявність домовленості з відповідачкою як на момент придбання останьою квартири так і у подальшому щодо наміру відчуження її половини. За таких обставин, суд не вбачає підстав для задоволення позову та вирішує справу по суті. Відповідно до ч.1 ст.26 ЦПК України, до осіб, які беруть участь у справі відносяться сторони, треті особи. представники сторін та третіх осіб. 3-тя особа [PERSON] звернулась із заявою про застосування строків позовної давності. [PERSON] у позові визначила процесуальне місце [PERSON] як 3-тї особи, у порядку ст.33 ЦПК України клопотань щодо залучення [PERSON] не заявляла. Частиною третьою статті 267 ЦК України передбачена можливість застосування позовної давності, у тому числі й спеціальної, лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення рішення судом. Заява про сплив позовної давності, зроблена будь-якою іншою особою (в тому числі й учасником судового процесу, включаючи прокурора, який не є стороною у справі), крім сторони у спорі, не є підставою для застосування судом позовної давності. Тому підстав для задоволення заяви 3-тьої особи [PERSON] і відмови у задоволенні позову [PERSON] у зв"язку з пропуском строку позовної давності, судом не встановлено.

Outcome: dismissed