Jurisdiction: civil
Date: 2019-08-05 00:00:00

04.03.2019 року позивачка звернулась до суду з позовом, в якому просить розділити майно, яке належить їм з відповідачем на праві спільної сумісної власності подружжя, виділивши та визнавши право власності за, [PERSON] , інд. [NUMBER] , Ѕ частки квартири [ADDRESS] ; за [PERSON] , інд. [NUMBER] , Ѕ частки квартири [ADDRESS] ; та розділити майно, що є з відповідачем - [PERSON] , спільною сумісною власністю, виділити та стягнути з [PERSON] , інд. [NUMBER] , на користь позивача [PERSON] , інд. [NUMBER] , кошти, а саме: Ѕ частину від загальної вартості 16 744 (шістнадцять тисяч сімсот сорок чотири) гривень, придбаної спальні « Лілія », а саме 8 372 (вісім тисяч триста сімдесят дві) гривнь; Ѕ частину від загальної вартості 2 435 (дві тисячі чотириста тридцять п`ять) доларів США, що на час подання позову складає 65 452 (шістдесят п`ять тисяч чотириста п`ятьдесят дві) гривень, згідно по курсу НБУ 26.88 гривень, придбаної дитячої меблі, а саме 32 726 (тридцять дві тисячі сімсот двадцять шість) гривень, посилаючись на те, що добровільно розділити спільне майно вони не можуть. Відповідно до автоматизованої системи документообігу цивільну справу було розподілено судді Київського районного суду м. Одеси Маломуж А.І. Ухвалою судді Київського районного суду м. Одеси Маломуж А.І. від 28.03.2019 року було прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у вказаній цивільній справі. Ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 05.06.2019 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду. В судове засідання позивачка та її представник не з`явились, повідомлені належним чином, надали до суду заяву про розгляд справи за їх відсутності, підтримали первісний позов, уточнену позовну заяву просили не розглядати. Відповідач та його представник в судове засідання не з`явились, повідомлені належним чином, надали заяву про визнання позову частково, а саме: визнати Ѕ частки квартири [ADDRESS] , та Ѕ частку меблів у розмірі 4186 грн. та 16363 грн. відповідно. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень ЦПК розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Розглянувши матеріали справи та дослідивши письмові докази, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, виходячи з такого. Як встановлено в судовому засіданні, сторони з 11.08.2006 року по 11.12.2018 року перебували в зареєстрованому шлюбі, що підтверджується рішенням Київського районного суду м. Одеси від.11.12.2018 року Під час шлюбу придбали нерухоме майно, а саме квартиру [ADDRESS] , що підтверджується договором купівлі продажу від 12.05.2009 року, посвідченим державним нотаріусом Другої одеської державної нотаріальної контори Масловою М.В., за реєстровим № 1-1076. Відповідно до Договорів купівлі-продажу № 261 від 16 серпня 2009 року та № 329 від 22.08.2009 року сторонами придбано спальня «Лілія» та дитячі меблі. Згідно зі статтею 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту (стаття 61 СК України). Здійснення подружжям права спільної сумісної власності регламентується статтею 63 СК України, згідно з якою дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Розпорядження спільним сумісним майном подружжя може відбутися шляхом його поділу, виділення частки. Поділ майна, що є у спільній сумісній власності подружжя, є підставою набуття особистої власності кожним з подружжя. Право подружжя на поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, закріплено у статті 69 СК України. Поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, здійснюється шляхом виділення його в натурі, а в разі неподільності присуджується одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними (частини перша, друга статті 71 СК України), або реалізується через виплату грошової чи іншої матеріальної компенсації вартості його частки (частина друга статті 364 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України). Частинами 1,2 ст.70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї. Принцип рівності часток застосовується незалежно від того, чи здійснюється поділ у судовому або у позасудовому порядку. Статтею 71 СК України встановлено, що майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Сутність поділу полягає в тому, що кожному з подружжя присуджуються в особисту власність конкретні речі, а також здійснюється розподіл майнових прав та обов`язків. При здійсненні поділу в судовому порядку суд має виходити з презумпції рівності часток. При винесенні рішення суд має керуватися "обставинами, що мають істотне значення", якими можуть бути, насамперед, ступінь трудової та (або) фінансової участі кожного з подружжя в утриманні спільного майна, зроблених поліпшеннях, доцільність та обґрунтованість укладених правочинів, спрямованих на розпорядження спільним майном, наявність або відсутність вчинення одним з подружжя дій, що порушують права другого з подружжя, суперечать інтересам сім`ї, матеріальне становище співвласників тощо. Поділ спільного сумісного майна подружжя здійснюється з визначення кола об`єктів спільної сумісної власності подружжя і встановлення їхньої вартості. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи (абзац перший пункту 22 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" від 21 грудня 2007 р. N 11). Зі змісту п.п. 23,24 постанови Пленуму ВСУ від 21.12.2007 №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» вбачається, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу можуть бути будь-які види майна, незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї. Відповідно до п.30 постанови Пленуму ВСУ від 21.12.2007 №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», рівність прав кожного із подружжя на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності (якщо інше не встановлено домовленістю між ними) та необхідність взаємної згоди подружжя на розпорядження майном, що є об`єктом права його спільної сумісної власності, передбачено ч.1 ст.63, ч.1 ст.65 СК. При цьому суд враховує правові позиції ВСУ з аналогічних спорів, в яких ВСУ роз`яснює, що у процесі розгляду спорів про поділ майна подружжя необхідно враховувати такі обставини: час придбання майна; кошти, за які таке майно було придбано (джерело придбання); мета придбання майна, яка дозволяє визначити правовий статус сумісної власності подружжя. При цьому суд підкреслює, що тільки у випадку, якщо придбання майна відповідало зазначеним критеріям, таке майно може бути визнане спільно нажитим і підлягає розподілу між подружжям на підставі ст.60 СК України. Відповідно до ст. 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Сторони визнають, що дана квартира та меблі є їх спільною сумісною власністю подружжя, а тому суд дійшов висновку про поділ майна подружжя, визнавши за позивачем частки квартири [ADDRESS] . Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що вимога про стягнення половини вартості меблів підлягає частковому задоволенню виходячи з наступного. Відповідно до наданого відповідачем експертного висновку № В-95 від 16 квітня 2019 року вартість спальні « Лілія » з урахуванням зносу складає Сп=16744*(1-50/100)=8372 гривні (вісім тисяч триста сімдесят дві гривні). Ринкова вартість Дитячої спальні з урахуванням зносу складає Сп=65452*(1-50/100)=32726 гривні (тридцять дві тисячі сімсот двадцять шість гривень). Позивачка не погоджується з вказаним висновком, та просить стягнути половину вартості меблів вказану у договорах купівлі-продажу, проте суд зазначає що, з 2009 року пройшов значний час, та меблі мають властивість зношуватись, а висновок експерта щодо вартості вказаного майна на даний час вже враховує коефіцієнт зносу. Інших доказів на підтвердження своїх вимог позивачка не надала. Згідно зі ст.ст. 12-13 та 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів. Перевіривши та з`ясувавши всі необхідні обставини справи та оцінюючи всі наявні докази по справі, досліджені в ході судового засідання в їх сукупності, приймаючи до уваги визнання позову відповідачем, суд вважає, що позовні вимоги є частково обґрунтованими та доведеними позивачем, а тому позовна заява підлягає частковому задоволенню. Згідно із ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, тому з відповідача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1705,49 грн., що пропорційно задоволеним вимогам.

Outcome: partial