Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-03 00:00:00

04 липня 2017 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, вказуючи на те, що 29 липня 1989 року він зареєстрував шлюб з відповідачкою по справі у Новоюливській сільській раді Софіївського району Дніпропетровської області, про що було зроблено актовий запис за № 6. Від шлюбу мають доньку, яка досягла повноліття. Причиною розпаду сім'ї, як зазначає позивач, стало те, що з травня 2015 року він з відповідачкою не підтримує шлюбні відносини, вони втратили почуття кохання один до одного, у них різні погляди щодо подальшого сумісного проживання, між ними часто виникали непорозуміння з різних побутових причини, тому вважає, що збереження сім'ї неможливе, оскільки суперечить їх інтересам. На теперішній час у позивача є інша жінка, з якою він бажає зареєструвати шлюб. Враховуючи, що сім'я фактично розпалась, примирення між сторонами неможливе, позивач просить розірвати шлюб у судовому порядку. Представник позивача в судове засідання не з'явився, але надав заяву з проханням справу розглянути у його відсутність, позовні вимоги підтримав, в разі неявки відповідача, просив винести рішення при заочному розгляді справи (а.с.19 ). Відповідачка в судові засідання неодноразово не з'явилася. Відповідно до довідки відділу адресно-довідкової роботи ГУ ДМС України в Одеській області від 10.07.2017 року (а.с.13), [PERSON], [INFO], зареєстрована в с. Струмок Татарбунарського району Одеської області. Судові повістки, відповідно до вимог абз.3 ч.5 ст.74 ЦПК України надсилалися відповідачці за адресою її місця проживання, зареєстрованому у встановленому законом порядку і отримані нею завчасно відповідно до вимог ч.3,8 ст.74 ЦПК України, що підтверджується надісланими до суду повідомленнями про вручення поштового відправлення (а.с.а.с.20,21). [PERSON] причини своїх неявок суду не повідомила, заяви про розгляд справи в її відсутність або заперечення проти позову суду не надала. Крім того, нею не надано суду жодного доказу, який би мав істотне значення для вирішення справи по суті, чи спростовування доводів позивача. Оскільки не має відомостей про причину неявки відповідачки, на підставі ч.4 ст.169 та ст.224 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу у її відсутність та ухвалити по справі заочне рішення згідно наявних доказів, на що позивач згоден. Згідно з частиною 2 статті 158 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. У такому разі фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу у відповідності з вимогами частини 2 статті 197 ЦПК України не здійснюється. Дослідивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, суд приходить до наступного. Як вбачається з свідоцтва про шлюб [NUMBER] від 29.07.1989 року (а.с.5), 29.07.1989 року був укладений шлюб між [PERSON] та [PERSON], який був зареєстрований у Новоюливській сільській раді Софіївського району Дніпропетровської області, про що було зроблено актовий запис за № 6. Відповідно до ч.ч.3,4 ст.56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини, примушування подружжя до припинення шлюбних стосунків чи їх збереження є неприпустимим і є порушенням права на свободу та особисту недоторканість. Згідно ст.112 Сімейного Кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Судом встановлено, що шлюб між сторонами носить формальний характер, вони фактично припинили подружні стосунки, відносини не підтримують, втратили почуття поваги та кохання один до одного, примирення не бажають. За таких обставин, суд вважає, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечать інтересам обох сторін, у зв'язку з чим, на думку суду, сім'я розпалась остаточно й шлюб між ними варто розірвати. При цьому, суд керується вимогами ст. 24 СК України, яка регламентує, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім'ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя (ст. 110 СК України). Оскільки позивач наполягає на розірванні шлюбу, то, відповідно, відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що є неприпустимим. Відповідно до ч.1 ст.110 СК України суд може розірвати шлюб за позовом одного із подружжя. В силу ст.113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Як видно із свідоцтва про шлюб, у зв'язку з реєстрацією шлюбу відповідачка змінила своє прізвище з "[PERSON]" на "[PERSON]". В матеріалах справи відсутня заява останньої про відновлення їй дошлюбного прізвища. Тому, підстав для відновлення дошлюбного прізвища відповідачки, суд не вбачає. Відповідно до ч.2 ст.114 СК України у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Суд також вважає за необхідне роз'яснити сторонам, що згідно абз.2 ч.3 ст.115 СК України документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Відповідно до ч.1 ст.88 ЦПК України, з відповідачки на користь позивача підлягають стягненню судові витрати, пов'язані з сплатою судового збору в сумі 640 гривень згідно квитанцій №0.0.799016350.1 (а.с.1) від 04.07.2017 року.

Outcome: approved