Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-12 00:00:00

22.07.2015 року Позивач звернувся до суду з зазначеним позовом, у якому посилається на те, що між ним та відповідачем 09.09.2011 року було укладено договір № НЕВ0RХ12570008, відповідно до якого відповідач на підставі заяви, як позичальник отримав кредит у розмірі 4530,71 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 0,12% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що заява підписана разом з Умовами надання кредиту фізичним особам «Розстрочка» «Стандарт», про що свідчить його підпис у заяві. Відповідно до умов Договору погашення заборгованості здійснюється в наступному порядку: щомісяця в період сплати Позичальник має надавати Банку грошові кошти (щомісячний платіж) для погашення заборгованості за Кредитом, яка складається із заборгованості зі Кредитом, за відсотками, комісією, а також інші витрати згідно Умов. У порушення норм закону та умов договору відповідач зобов'язання за вказаним договором належним чином не виконав, станом на 07.07.2015 року відповідач має заборгованість 11272,14 грн., з яких 2818,18 грн. - заборгованість за кредитом, 2,58 грон. - заборгованість за відсотками, 1585,70 грн. - заборгованість по комісії, 5852,72 грн. - пеня за несвоєчасність виконання зобов'язання за договором, 500 грн. - штраф (фіксована частина), 512,96 грн. - штраф процентна складова. Позивач просить суд стягнути з відповідача на користь ПАТ КБ «ПриватБанку» заборгованість за кредитним договором № НЕВ0RХ12570008 від 09,09.2011 року в сумі 11272,14 грн. та судові витрати по справі. В судове засідання представник позивача не з'явився, був належним чином повідомлений про день, час та місце розгляду справи, направив до суду клопотання, в якому просив розглядати справу за його відсутності ( а.с.23). Представник відповідача за дорученням [PERSON] позов не визнала, надала суду письмові заперечення та просила застосувати позовну давність, як одну з підстав для відмови у задоволенні позову. Відповідач [PERSON] до суду не з'явився, був повідомлений про день, час та місце розгляду справи. Суд, заслухавши пояснення представника відповідача, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що у задоволенні позову належить відмовити з наступних підстав. У відповідності до ч.3 ст.10, ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до ч. 4 статті 10 ЦПК України - суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій і сприяє їхніх прав у випадках встановлених нормами ЦПК України. Судом встановлено, що між позивачем, Публічним акціонерним товариством Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» та відповідачем [PERSON], 09.09.2011 року було укладено кредитний договір у формі Заяви позичальника № НЕВ0RХ12570008, відповідно до якого позивач надав відповідачу строковий кредит у сумі 4530,71 грн. на строк 24 місяця з 09.09.2011 по 08.09.2013 р. включно на придбання товару, зі сплатою за користування кредитом відсотків у розмірі 0,01% на місяць, на суму залишку заборгованості, єдино разової винагороди за надання фінансового інструменту у розмірі 153,21 грн. та щомісячної винагороди за надання фінансового інструменту у розмірі 158,57 грн., в обмін на зобов'язання відповідача з повернення кредиту, оплати відсотків, винагороди, комісії в зазначені в Заяві строки. Погашення заборгованості має здійснюватися щомісячно у сумі 347,59 грн. Дата останнього погашення заборгованості має бути не пізніше ніж 08.09.2013 р. (а.с.4) Відповідно до Договору відповідач ознайомлений та згодний з Умовами та правилами надання споживчого кредиту, які були надані йому у письмовій формі. Своїм підписом у Заяві Позичальника відповідач підтвердив надану йому повну інформацію про умови кредитування в ПАТ «КБ «ПриватБанк». З наданого суду розрахунку заборгованості за вказаним договором вбачається, що станом на 13.06.2012 року вже утворилася прострочена заборгованість по тілу кредиту по сплаті щомісячного платежу, а станом на 07.07.2015 року заборгованість складає в сумі 11272,14 грн., з яких 2818,18 грн. - заборгованість за кредитом, 2,58 грон. - заборгованість за відсотками, 1585,70 грн. - заборгованість по комісії, 5852,72 грн. - пеня за несвоєчасність виконання зобов'язання за договором, 500 грн. - штраф (фіксована частина), 512,96 грн. - штраф процентна складова. (а.с.3). Позивачем не надано суду Умови і правила надання споживчого кредиту, на які йдеться посилання в договорі, проте надано Умов і правил надання банківських послуг, пунктом 1.7.31 яких передбачено, що терміни позовної давності до вимог про стягнення кредиту, процентів за користування ним, винагороди, неустойки - пені, штрафів за договором установлені сторонами тривалістю в п'ятдесят років. (а.с.14) Таким чином, хоча в заяві позичальника на отримання кредиту зазначено, що він ознайомлений і згодний із Умовами надання споживчого кредиту, а суду надано позивачем Умови і правила надання банківських послуг, в яких строк позовної давності встановлений тривалістю в п'ятдесят років, однак указані Умови не містять підпису відповідача, будь-яких доказів, які б підтверджували, що саме із цими Умовами ознайомлений відповідач, підписуючи заяву позичальника, в матеріалах справи немає, немає також будь-яких доказів, які б підтверджували, що саме ці Умови розумів відповідач, підписуючи заяву позичальника, і вони діяли в момент підписання заяви, тому застосуванню підлягає положення статті 257 ЦК України, якою встановлено загальну позовну давність тривалістю в три роки. Відповідно до ст..256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Статтею 257 ЦК України встановлена загальна позовна давність строком у три роки. Частиною 1 ст.259 ЦК України передбачено, що позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі. Суд вважає, що позивач у порушення вимог ст..60 ЦПК України не надав суду належних та допустимих доказів на підтвердження наявності Договору про збільшення позовної давності, укладеного у письмовій формі. Частиною 1 статті 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа дізналась або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Кредитний договір укладений між сторонами на строк 24 місяця з 09.09.2011 по 08.09.2013 року, умовами кредитного договору повернення боргу передбачено періодичними, щомісячними платежами, а тому позовна давність у таких випадках обчислюється окремо по кожному простроченому платежу, та з останньої дати внесення такого платежу суд вважає починається перебіг строку позовної давності. Таким чином, у ПАТ КБ "ПриватБанк" виникло право вимагати повернення кредиту в червні 2012 року, проте банк звернувся до суду з позовом про захист свого порушеного права лише у липні 2015 року, тобто з пропуском трирічного строку позовної давності. З наданих представником відповідача Умови і правила надання банківських послуг встановлений термін позовної давності по вимогам про стягнення неустойки-пені, штрафів за даним Договором встановлюється сторонами тривалістю 3 роки, п.2.4.5.7 Умов (а.с.11 об.). Частиною 2 п.1 ст.258 ЦК України до таких правовідносин встановлений строк позовної давності у один рік. Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справу п.31 своєї постанови №5 від 30.03.2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», роз'яснив, що враховуючи положення пункту 7 частини тринадцятої статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів», суди мають виходити з того, що у справах щодо споживчого кредитування, кредитодавцю забороняється вимагати повернення споживчого кредиту, строк давності якого минув. Зі спливом строку позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, тощо), положення пункту 7 частини тринадцятої статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів», застосовуються й до додаткових вимог банку (іншої фінансової установи). Таким чином, суд приходить до висновку, що позивач звернувся до суду з пропуском загального трьохрічного строку позовної давності, та пропуском однорічного строку позовної давності щодо пені та штрафів, тому в задоволені позову необхідно відмовити. Саме до таких висновків зводяться правові висновки, що викладені в ухвалах колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 13 листопада 2013 року (№ 6-38753св13) та від 18 грудня 2013 року (№ 6-40942св13), які знайшли своє відображення в постанові Верховного Суду України від 11.03.2015 року в справі №6-16цс15. Статтею 88 ч.1 ЦПК України передбачено, що стороні на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Оскільки у задоволені позовних вимог належить відмовити, то не підлягають відшкодуванню позивачі судові витрати.

Outcome: dismissed