Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-01 00:00:00

04.06.2020 року [PERSON] звернулась до Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська з позовною заявою [PERSON] про стягнення аліментів на утримання дитини. В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що вона з відповідачем від подружнього життя мають доньку - [PERSON] , [INFO] . Донька проживає разом з нею та перебуває на її утриманні. Між нею та відповідаче не досягнуто згоди з приводу матеріального утримання та виховання дитини. З урахуванням викладеного, позивач просить суд стягнути з відповідача на свою користь аліменти на утримання доньки у розмірі ј частки всіх видів доходів відповідача, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з дня подання даного позову і до досягнення дитиною повноліття. Ухвалою від 15.07.2020 року відкрито провадження управі та вирішено розглядати її у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Внаслідок відсторонення судді [PERSON] від здійснення правосуддя на підставі рішення Третьої дисциплінарної палати Вищої ради правосуддя за № 3351/3дп/15-20 від 02.12.2020 року, справу протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 24.03.2021 року передано у провадження цього складу суду. Ухвалою від 29.03.2021 року справу прийнято до провадження та вирішено розглядати її у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Ухвалою від 01.07.2021 року задоволено клопотання відповідача про про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. Відповідачем подано до суду відзива на позовну заяву, у якому зазначає, що твердження позивача про те, що донька проживає разом з нею є безпідставним. Донька проживає по 3-4 дні на тиждень як з батьком так і з матірю за домовленістю з позивачем. На сьогодні [PERSON] одинадцять років й вона самотійно обирає з ким проживати протягом літніх канікул. Вона проживає разом з батьком, що підтверджується фотокартками зі свят, прогулянок, відпочинку та повсякденного життя. Відповідач приймає участь в оплаті навчання у музикальній школі, оплаті за харчування у школі та оплаті фондів. В листопаді 2020 року відповідачем було оплачено навчання корейської мови. Відповідач допомогає позивачу утримувати доньку, а саме надсилає кошти, що підтверджується квитанціями. Позивачем подано відповідь на відзив, у якому зазначає, що всі надані відповідачем докази це витрачені кошти на додаткові виртаи у розумінні ч. 2 ст. 185 СК України, про стягнення яких у позові не зазначається. Відповідач працює в ІТ сфері та отримує пристойний дохід. Платіжні доручення про перерахування коштів відповідачем за попердні 3 роки на загальну суму 3145,73 грн. підтверджують відстуність періодичності надання коштів на утримання дитини та відсутність між сторонами домовленості про розмір і порядок сплати аліментів у добровільному порядку. Позивач та представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримали. Відповідач та представник відповідача у судовому засіданні просили відмовити у задоволенні позову. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог з наступних підстав. Відповідно до вимог ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно з вимогами ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Судом встановлено, що позивач та відповідач від подружнього життя мають доньку [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження виданим Комунарським відділом реєстрації актів цивільного стану Запорізького міського управління юстиції, актовий запис № 204. З позовної заяви вбачається, що сторони з березня 2018 року проживають окремо. У судовому засіданні вислухано думку малолітньої [PERSON] , яка повідомила суду, що вона у період навчання проживає разом з матір`ю, там знаходяться її особисті речі та шкільне приладдя. На вихідних та період шкільних канікул вона більше часу перебуває у батька. Свідок [PERSON] у судовому засіданні пояснила, що вона є сусідкою відповідача. Добре з ним спілкується, часто буває у нього вдома, у зв`язку із чим, обізнана про життя відповідача та відносини його з донькою. Відповідач постійно гуляє з донькою, купує їй одяг та інші речі, зокрема телефон. Допитана свідок [PERSON] повідомила суду, що перебуває у шлюбі з відповідачем. До початку карантину [PERSON] проживала разом з відповідачем та нею 2-3 рази на тиждень. Відповідач оплачує [PERSON] навчання, гуртки, купував техніку, одяг. Допитаний свідок [PERSON] повідомила суду, що є матір`ю позивача. Вона іноді проживає разом з донькою, допомагає їй. Минулий учбовий рік [PERSON] проживала разом з позивачем, до батька ходила на вихідні, та після школи. У червні цього року дитина проживала разом з батьком. Всі речі дитини знаходяться у позивача. Допитаний свідок [PERSON] повідомила суду, що була колегою позивача та підтримує з нею дружні стосунки. Обізнана про те, що дитина більше часу проживає разом з позивачем, оскільки вони часто гуляють разом. Відповідно до частин першої, другої статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 pоку, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27 лютого 1991 pоку та набула чинності для України 27 вересня 1991 p., держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ст. 11 ЗУ "Про охорону дитинства" батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Згідно з ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька (або) у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Так, Пленум Верховного Суду України упостанові від 15 травня 2006 р. N 3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів", вказав, що частиною 1 ст.189 цього Кодексу батькам надано право укласти договір про сплату аліментів на дитину, умови якого (про розмір аліментів,строки їх виплати тощо) не повинні порушувати її права. При цьому розмір аліментів сторони визначають за домовленістю між собою, але за жодних обставин він не може бути меншим від передбаченого у ч. 2 ст. 182 СК. Якщо розмір аліментів визначено у твердій грошовій сумі, до договору треба включати умови про індексацію, як вимагає ч. 2 ст. 184 того ж Кодексу. Договір має бути укладений письмово та підлягає нотаріальному посвідченню. У разі невиконання батьком (матір`ю) свого обов`язку за договором стягнення аліментів здійснюється не за судовим рішенням, а на підставі виконавчого напису нотаріуса органом державної виконавчої служби. За відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Таким чином, у випадку відсутності письмової домовленості між сторонами про сплату аліментів на дитину, їх розмір, позивач має право звернутися до суду з позовом про стягнення аліментів, крім того, в Сімейному кодексі України відсутня вказівка про те, що таке право обумовлене виключно ухиленням відповідача від свого обов`язку щодо матеріального утримання дитини. Оскільки під час судового розгляду встановлено, що малолітня [PERSON] постійно проживає разом з позивачем, суд вважає, що вимога про стягнення з відповідача аліментів є обгрунтованою. При цьому суд зазначає, що проживання дитини разом з відповідачем протягом шкільних канікул, на вихідних чи в інший час за домовленістю між позивачем та відповідачем не позбавляє відповідача обов`язку приймати участь в утриманні дитини. Посилання позивача на те, що він оплачує навчання, гуртки, купує одяг та інші речі, суд не приймає до уваги, оскільки такі витрати з боку відповідача, є додатковими витратами на утримання дитини. Аліменти ж на відміну від додаткових витрат покликані забезпечувати базові потреби дитини для її фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Норми Сімейного кодексу України визначають, що аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини. Той із батьків або інших законних представників дитини, на ім`я якого виплачуються аліменти, розпоряджається аліментами виключно за цільовим призначенням в інтересах дитини. Неповнолітня дитина має право брати участь у розпорядженні аліментами, одержаними на її утримання. Відповідно до практики ЄСПЛ рівність прав батьків є похідною від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й, у першу чергу, повинні бути визначені інтереси дитини у ситуації спору, а вже тільки потім права батьків. Відповідно до ст. 191 СК України аліменти присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Згідно з ч. 2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. З огляду на встановлені у справі обставини та наведені положення Закону, суд вважає необхідним присудити стягнення аліментів з відповідача на користь позивача на утримання малолітньої дитини, [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 частини усіх видів заробітку, але не менш ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно. Суд також звертає увагу позивача, що відповідно до ч.3 ст.181 СК України спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, може бути змінений за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. В той же час, ч. 1 ст. 192 СК України гарантує право платника аліментів звернутись до суду із позовом про зміну розміру аліментів у разі істотної зміни матеріального становища, яке унеможливлює виконання ним відповідного рішення про стягнення аліментів. Відповідно до вимог ч. 6 ст. 141 ЦПК України, судовий збір слід віднести за рахунок держави, оскільки позивач при поданні позову до суду була звільнена від його сплати за законом. На підставі викладеного та

Outcome: approved