Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-03 00:00:00

05 листопада 2014 року до суду звернувся [PERSON] з позовом до Державного підприємства «Світловодський комбінат твердих сплавів та тугоплавких металів» та просить ухвалити рішення, яким стягнути на його користь заборгованість по заробітній платі у сумі 38035 грн. 65 коп. та середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні. (а.с. 1-3, 19) Заявлені вимоги обґрунтовував тим, що 26 лютого 2013 року був звільнений на підставі ст.. 38 КЗпП України з Державного підприємства «Світловодський комбінат твердих сплавів та тугоплавких металів», при цьому розрахунок з ним проведений не був. Неодноразові звернення до відповідача з приводу виплати боргу по заробітній платі та середнього заробітку за час затримки розрахунку були залишені без належного реагування, через що він змушений був звернутися до суду за захистом порушених прав. В судовому засіданні позивач позов підтримав з підстав, наведених у заяві. Представник відповідача в судовому засіданні 24 грудня 2014 року позовні вимоги визнала частково, зокрема в частині позовних вимог про стягнення заборгованості по заробітній платі. Наявність підстав для стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільнені заперечила, вказуючи суду на те, що несвоєчасність розрахунку зумовлена протиправними діями самого позивача, який працював директором підприємства, а на даний час йому пред'явлено обвинувачення у вчинені кримінальних правопорушень , пов'язаних з його діяльністю на підприємстві, зокрема за ст.. 191, 219 та 364 КК України. Вислухавши пояснення позивача, представника відповідача, дослідивши письмові матеріали справи, суд встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. [PERSON] 26 лютого 2013 року був звільнений з Державного підприємства «Світловодський комбінат твердих сплавів та тугоплавких металів» на підставі ст.. 38 КЗпП України за власним бажанням. (а.с. 8-13) Відповідно до ч. 1 ст. 47 КЗпП України, власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу. Ст. 116 КЗпП України передбачено, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму. В день звільнення і дотепер позивачеві не виплачено заборгованість по заробітній платі у сумі 38035 грн. 65 коп., що підтверджується списком стану заборгованості по заробітній платі ДП «СКТСіТМ» (а.с. 20) З огляду на викладене позовні вимоги [PERSON] в частині стягнення сум, належних йому при звільненні підлягають задоволенню в межах підтвердженого боргу по заробітній платі. Згідно із ч. 1 ст. 117 КЗпП України, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст. 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. У п. 25 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 грудня 1999 року № 13 "Про практику застосування судами законодавства про оплату праці" роз'яснено, що не проведення розрахунку з працівником у день звільнення або, якщо в цей день він не був на роботі, наступного дня після його звернення з вимогою про розрахунок є підставою для застосування відповідальності, передбаченої ст. 117 КЗпП України. За своєю суттю середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні є компенсаційною виплатою за порушення права на оплату праці, яка нараховується в розмірі середнього заробітку. Середній заробіток працівника визначається відповідно до ст.27 Закону України «Про оплату праці» за правилами, передбаченими Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року №100. З урахуванням цих норм, середньомісячна заробітна плата працівника обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана виплата. Відповідно до п.5 розділу ІV Порядку основою для визначення загальної суми заробітку є середньоденна заробітна плата працівника, яка згідно з п.8 цього Порядку визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством - календарних днів за цей період. Як вбачається з копії Індивідуальних відомостей про застраховану особу (форма ОК-5), два останні повні календарні місяці роботи позивача - грудень 2012 року та січень 2013 року, відтак при визначенні розміру середньоденної заробітної плати, яка має враховуватися при обчисленні середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні слід враховувати заробіток саме за ці місяці. (а.с. 21) Таким чином, середньоденна заробітна плата позивача визначена шляхом ділення сукупного заробітку за грудень 2012 року та січень 2013 року на кількість робочих днів у цьому періоді і становить 123 грн. 018 коп. ( 5166, 77 грн. : 42 робочих дні = 123 грн. 018 коп.) Після визначення середньоденної заробітної плати як розрахункової величини для нарахування виплат працівнику, здійснюється нарахування загальної суми середнього заробітку, яка обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді. Відповідно до щорічного розрахунку норм тривалості робочого часу, з урахуванням дати звільнення позивача, у 2013 році ( з 27 лютого по 31 грудня ) - 212 робочих днів, у 2014 році - 251 робочий день, у 2015 році ( з 01 січня по 04 березня) - 33 робочих дні.( всього -506 робочих днів). За таких обставин на користь позивача підлягає стягненю середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 27 лютого 2013 року по 04 березня 2015 року у сумі 62247 грн. 11 коп. ( 506 робочих днів Х 123 грн. 018 коп. середньоденної заробітної плати =62247 грн. 11 коп.) Заперечення представника відповідача щодо необґрунтованості позовних вимог в частині стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні через те, що позивач, працюючи директором ДП «СКТСіТМ» допустив доведення підприємства до банкрутства, за що на даний час притягується до кримінальної відповідності за ст..ст. 191, 219, 364 КК України суд не приймає до уваги, з огляду на слідуюче. Так, п. 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 грудня 1999 року № 13 "Про практику застосування судами законодавства про оплату праці" визначено, що суд, установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв'язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред'явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст. 117 КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при непроведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. В даній цивільній справі правовідносини між позивачем та відповідачем розглядаються в площині працівник - роботодавець, які стосуються гарантій на оплату праці працівника. При цьому роботодавець ДП «СКТСіТМ» не може в межах цих правовідносин покладати відповідальність за невиконання ним норм ст. 116 КЗпП України на конкретного працівника підприємства та в зв'язку з цим доводити відсутність підстав для застосування положень ч. 1 ст.117 КЗпП України. У випадку, якщо внаслідок певних неправомірних дій працівника підприємству заподіяно шкоду, він, за наявності для того законних підстав , має нести за неї відповідальність в порядку та спосіб, що визначені чинним законодавством, зокрема положеннями глави ІХ КЗпП України. Судові витрати у справі суд розподіляє у відповідності до положень ст.. 88 ЦПК України та покладає їх на відповідача. На підставі викладеного,

Outcome: partial