Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-04 00:00:00

[PERSON] звернувся в суд з позовом до [PERSON], третя особа на стороні відповідача Відділ державної виконавчої служби Рівненського міського управління юстиції про визнання доручення удаваним правочином, визнання укладеним договору купівлі-продажу транспортного засобу, визнання права власності на транспортний засіб та зняття арешту з рухомого майна посилаючись на те, що 23 серпня 2011 року він придбав у [PERSON] автомобіль Мерседес-Бенц з реєстраційним номером [NUMBER] за 50 000 гривень. Оскільки у сторін не було можливості зняти з реєстрації автомобіль в органах ДАІ через несплачені [PERSON] штрафи та укласти договір купівлі-продажу [PERSON] видав на ім»я [PERSON] довіреність на право розпоряджатись належним йому автомобілем, та передав йому автомобіль та документи на нього на підставі розписки. Вказує, що довіреність на право розпорядження автомобілем фактично приховала укладений сторонами договір його купівлі-продажу, а тому вважає правочин удаваним і відносини сторін повинні регулюватись правилами щодо договору купівлі-продажу. Просить визнати доручення видане [PERSON] на ім»я [PERSON] та [PERSON] удаваним правочином, визнати укладеним 23 серпня 2011 року між сторонами договір купвлі-продажу, визнати за [PERSON] право власності на автомобіль марки Мерседес-Бенц та зняти із спірного автомобіля арешт. Позивач [PERSON] в судове засідання не з»явився про день та час слухання справи повідомлявся належним чином. У судовому засіданні представник позивача [PERSON] підтримав позовні вимоги та просив їх задоволити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з»явився, подав до суду заяву в якій позовні вимоги визнав повністю, просив справу розглянути в його відсутність. Представник третьої особи на стороні відповідача ВДВС Рівненського міського управдління юстиції в судове засідання не з"явився, подав до суду заяву в якій просив справу розглянути в його відсутність. Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши документи і матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши обставини, якими сторони обґрунтовують свої вимоги та заперечення, давши оцінку доказам, що мають значення для справи, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги не підлягають до задоволення. Як вбачається із матеріалів справи 23 серпня 2011 року [PERSON] видана довіреність на ім»я [PERSON] та [PERSON] на право розпоряджатись (а саме зняти з обліку в органах ДАІ, продати за ціну та на умовах на свій розсуд, обміняти) належний йому на праві свідоцтва про реєстрацію [NUMBER], виданого 1-им МРВ ДАІ м. Рівне 19.10.2007 року автомобілем марки Мерседес-Бенц модель 814, реєстраційний номер [NUMBER] нотаріально посвідченої приватним нотаріусом Рівненського міського нотаріального округу [PERSON] Відповідно до ч.1 ст.3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Виходячи з принципу диспозитивності, передбаченого ч.1 ст.10 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. На підтвердження набуття права власності на спірний автомобіль позивачем подано до суду лише довіреність якою [PERSON] уповноважує його розпоряджатись належним йому автомобілем. Із поданої копії свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу Мерседес-Бенц з реєстраційним номером [NUMBER] вбачається, що він зареєстрований на [PERSON].. Спірний автомобіль Мерседес -Бенц був описаний та арештований, як власність боржника [PERSON], державним виконавцем відділу державної виконавчої служби Рівненського міського управління юстиції Бернацькою Н.П. при примусовому виконанні виконавчого листа № 1715/9793/12 від про стягнення з [PERSON] солідарно із [PERSON] на користь ПАТ «Банк Фінанси та кредит» заборгованості по кредиту на несвоєчасну сплату процентів 19109,51 грн та судових витрат. Як вбачається із позовної заяви [PERSON] було усно відмовлено працівниками МРЕВ ДАІ у знятті з реєстрації вказаного автомобіля, проте доказів, які б свідчили про здійснення позивачем дій, спрямованих на правомірне набуття права власності на вказаний транспортний засіб чи звернення до відповідного реєструючого органу з метою перереєстрації на нього вказаного авто, та отримання у зв'язку з цим відповідної відмови у здійснення такого права до суду не подано і в судовому засіданні представник позивача не довів вказаних обставин. Тому, суд вважає, що право позивача ніяким чином не порушено. Відповідно до ст.. 208 ЦК України у письмовій формі належить вчиняти: 1) правочини між юридичними особами; 2) правочини між фізичною та юридичною особою, крім правочинів, передбачених частиною першою статті 206 цього Кодексу; 3) правочини фізичних осіб між собою на суму, що перевищує у двадцять і більше разів розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, крім правочинів, передбачених частиною першою статті 206 цього Кодексу; 4) інші правочини, щодо яких законом встановлена письмова форма. Відповідно до ч. 4 ст. 203 ЦК України правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 208 ЦК України до правочинів, що належить вчиняти у письмовій формі відносяться правочини фізичних осіб між собою на суму, що перевищує у двадцять і більше разів розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, крім правочинів, передбачених частиною першою статті 206 цього Кодексу. З аналізу наведених правових норм вбачається, що договір купівлі-продажу автомобіля між сторонами слід було укладати в письмовій формі, оскільки така форма передбачена законодавством, проданий автомобіль був за ціною, що перевищує 20 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян. Виходячи з того, що договір купівлі-продажу - це двосторонній правочин, де правами і обов»язками наділені обидві сторони, кожна з них виступає одночасно і як кредитор, і як боржник. Тому для виникнення, зміни чи при припинення правовідносин у договорі купівлі-продажу необхідна воля кількох сторін, де відбувається розподіл взаємних прав та обов»язків між сторонами, на відміну від якого договір доручення являє собою односторонній правочин, де одна сторона має лише суб»єктивні права, а інша - лише субґєктивні обовґязки. Порядок державної реєстрації автомобілів передбачено ст.34 Закону України „Про дорожній рух " та Постановою КМ України № 1388 від 7 вересня 1998 року, відповідно до якої державна реєстрація транспортних засобів є обов'язковою для всіх юридичних та фізичних осіб та проводиться з метою здійснення контролю за відповідністю конструкції та технічного стану транспортних засобів установленим вимогам стандартів, правил і нормативів, дотриманням законодавства, що визначає порядок сплати податків і зборів обов'язкових платежів), а також для ведення їх обліку та запобіганню вчиненню щодо них протиправних дій. Відповідно до порядку державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 7 вересня 1998 р. N 1388 у редакції постанови Кабінету Міністрів України від 23 грудня 2009 р. N 1371 власники транспортних засобів та особи, що експлуатують такі засоби на законних підставах, або їх представники зобов'язані зареєструвати (перереєструвати) транспортні засоби протягом десяти діб після придбання (одержання) або митного оформлення, або тимчасового ввезення на територію України, або виникнення обставин, що є підставою для внесення змін до реєстраційних документів. Експлуатація транспортних засобів, що не зареєстровані (не перереєстровані) у підрозділах Державтоінспекції (крім транспортних засобів, зареєстрованих до набрання чинності цим Порядком) та без номерних знаків, що відповідають державним стандартам, а також ідентифікаційні номери складових частин яких не відповідають записам у реєстраційних документах або знищені чи підроблені, забороняється. Відповідно до п.8 зазначених Правил правомірність придбання транспортного засобу підтверджується зазначеними в них документами, зокрема: довідкою-рахунком, виданою за формою згідно з додатком №1 до цих Правил; договором та іншими посвідченими в установленому порядку документами, що встановлюють право власності на автомобіль. Бланки довідок-рахунків є бланками суворого обліку і виготовляються в порядку, передбаченому постановою Кабінету Міністрів України від 19 квітня 1993 року №283. Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказом набуття права власності на автомобіль є видане у встановленому законом порядку свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу. Однак позивачем не надано суду належних та допустимих доказів на підтвердження набуття ним права власності на вказаний автомобіль, а отже у суду відсутні правові підстави для задоволення позову. Позивач не надав суду доказів того, що при укладенні усного договору купівлі - продажу ним чи продавцем були сплачені на користь держави всі належні податки, збори та обов'язкові платежі, а тому несплата позивачем таких податків, зборів, інших обов'язкових платежів суперечить інтересам держави, а визнання права власності на вказаний автомобіль є неприпустимим в контексті положень ст.. 235 ЦК України за наведених обґрунтувань. Згідно чинного законодавства, удаваним є правочин, який вчинено сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили - ст..235 ЦК України. Аналізуючи наведену норму для визнання угоди удаваною слід установити, що дії сторін угоди були направлені на досягнення інших правових наслідків і приховують іншу волю учасників угоди та обидві сторони договору діяли свідомо для досягнення якоїсь особистої користі. Виходячи з положень п.25 Постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 6 листопада 2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», видану позивачу довіреність суд не визнає удаваним правочином, оскільки належних доказів укладення договору купівлі-продажу автомобіля до суду не подано. Згідно до ст..ст.237,244,245 ЦК України довіреність це письмовий документ, що видається однією особою іншій особі для представництва перед третіми особами і ґрунтується на договорі та визначає правовідношення, в якому одна сторона ( представник) зобовязана або має право вчинити правочин від імені другої сторони, яку вона представляє. Позивач не надав суду доказів з приводу існування іншої волі довірителя, та за цих мотивів суд дійшов висновку про відсутність підстав вважати довіреність удаваним правочином, а отже в задоволенні позову слід відмовити.

Outcome: dismissed