Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-15 00:00:00

13 лютого 2020 року позивач звернулася до Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська з позовом до [PERSON] про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої злочином. В обґрунтування позову остання зазначила, що 05 вересня 2016 року відповідач прийшовши до дитячого садка в якому перебувала дитина позивача [PERSON] , 2014 року народження та наніс останньому тілесні ушкодження легкого ступеню. Вказані обставини встановлені матеріалами кримінальної справи, яка ухвалою Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська закрита у зв`язку із закінчення строків для притягнення до кримінальної відповідальності. Вважає, що неправомірними діями Відповідача було завдано істотної моральної шкоди дитині, яка полягає у спричиненні відчуття сильного фізичного болю, стресу внаслідок насильницьких дій з боку дорослого чоловіка. Внаслідок вказаних дій Відповідача у дитини порушився сон на тривалий час, з`явилася звичка повсюди розглядувати серед невідомих осіб саме того чоловіка, який спричинив йому біль, небажання знаходитися у публічних місцях, небажання відвідувати дитячий садок через побоювання повторного вчинення насильницьких дій з боку Відповідача, з`явилася боязнь темряви. З огляду на ці обставини, моральну шкоду позивач оцінює в 100000,00 гривень, що буде достатнім для вжиття заходів з поновлення нормального емоційного та психологічного стану дитини. Крім того просить стягнути матеріальну шкоду в розмірі 1056 грн. 73 коп., що полягає у витратах на лікування. Представник позивача в судовому засіданні позов підтримала, просила його задовольнити, вказавши на обставини, зазначені у позові. Відповідач правом на подання відзиву не скористався, своїх заперечень щодо позовних вимог не надав, у судове засідання не з`явився, про дату час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, причини не явки не повідомив. Враховуючи те, що відповідач належним чином повідомлений про день, час та місце проведення судового засідання, правом на подання відзиву не скористався, клопотань про відкладення справи розглядом до суду не надходило, суд, спираючись на норми ст. 247, 280 ЦПК України, розглянув справу у заочному порядку та ухвалив заочне рішення. Заслухавши представника позивача, з`ясувавши фактичні обставини у справі, на які позивач посилається, як на підставу своїх вимог, дослідивши та оцінивши докази по справі, проаналізувавши норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, вважає, що позов слід задовольнити частково зважаючи на таке. Судом установлено, що позивач [PERSON] є матір`ю [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] (а.с.7) 05.09.2016 близько 17-00 годин [PERSON] , перебуваючи на території дитячого садку № 210 по [ADDRESS] , підійшов до малолітнього [PERSON] , який в цей момент перебував на дитячому майданчику разом з іншими малолітніми дітьми, взяв його своєю правою рукою за праве вухо, підняв його з лавки, утримуючи вухо та кинув малолітнього [PERSON] на землю таким чином, що останній впав на спину і отримав тілесні ушкодження у виді забою та підшкірного крововиливу в проекції хребтової лінії в грудино поперековому відділі, які за своїм характером відносяться до легких тілесних ушкоджень, що мають незначні скороминущі наслідки. Після чого [PERSON] , підійшов до малолітнього потерпілого [PERSON] , який в цей момент лежав спиною на землі, та наніс йому один удар в область тулуба, чим спричинив малолітньому [PERSON] фізичний біль та тілесні ушкодження. Ухвалою Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 01 листопада 2019 року звільнено відповідача [PERSON] від кримінальної відповідальності за вчинення злочину передбаченого ч.1 ст. 125 КК України у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до адміністративної відповідальності. Разом з тим, ухвалою суду встановлено, що [PERSON] дійсно застосовував фізичну силу відносно малолітнього, а враховуючи те, що даних про отримання малолітнім виявлених у нього тілесних ушкоджень деінде не встановлено, то поза розумним сумнівом можна прийти до висновку, що вони утворились внаслідок саме протиправних дій [PERSON] , а тому його дії вірно кваліфіковано за ч. 1 ст. 125 КК України як умисне легке тілесне ушкодження. (а.с.8-12) Позивачем в позові зазначено, що матеріальну шкоду вона оцінює у сумі 1056,73 грн. - витрати на придбання ліків та товарів медичного призначення. Водночас положеннями статті\~76 ЦПК України\~передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Частиною першою\~статті 81 ЦПК України\~передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Приписами\~статті 95 ЦПК України\~передбачено, що письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору. Письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії, якщо інше не передбачено цим Кодексом. Копії документів вважаються засвідченими належним чином, якщо їх засвідчено в порядку, встановленому чинним законодавством. Учасник справи, який подає письмові докази в копіях (електронних копіях), повинен зазначити про наявність у нього або іншої особи оригіналу письмового доказу. Учасник справи підтверджує відповідність копії письмового доказу оригіналу, який знаходиться у нього, своїм підписом із зазначенням дати такого засвідчення. Якщо подано копію (електронну копію) письмового доказу, суд за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи може витребувати у відповідної особи оригінал письмового доказу. Якщо оригінал письмового доказу не подано, а учасник справи або суд ставить під сумнів відповідність поданої копії (електронної копії) оригіналу, такий доказ не береться судом до уваги. Із наданих позивачем фіскальних чеків убачається, що витрати позивача на придбання ліків та товарів медичного призначення, судом відхиляються, оскільки представником позивача не надано оригінали таких доказів, а їх копії надані суду не належної якості, встановити, що саме купувала позивачка не можливо. Відхиляються такі докази судом і з тих підстав, що позивачем не доведено, що витрати на придбання ліків були пов`язані з призначенням таких лікарем для [PERSON] . А тому позовні вимоги в частині стягнення матеріальної шкоди задоволенню не підлягають. Вирішуючи позовні вимоги про відшкодування моральної шкоди, суд дійшов наступного висновку. Відповідно до частини першої, пункту 2 частини другої, частини третьої\~статті 23 ЦК України\~особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Згідно з частиною першою\~статті 1167 ЦК України\~моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. В абзацах першому, другому пункту 4, абзаці другому пункту 5\~постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди»\~роз`яснено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок\~моральних чи фізичних страждань, або інших негативних\~явищ,\~заподіяних\~фізичній\~чи\~юридичній\~особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.\~Відповідно до\~чинного\~законодавства\~моральна\~шкода\~може полягати, зокрема:\~у\~моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні\~нормальних\~життєвих\~зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Відповідно до загальних підстав\~цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність\~діяння\~її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд,\~зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні,\~в якій\~грошовій\~сумі\~чи\~в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при\~цьому\~виходить,\~а\~також інші\~обставини,\~що\~мають\~значення для вирішення спору. На переконання суду, ступінь вини відповідача встановлений ухвалою Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 01 листопада 2019 року в рамках кримінального провадження №12016040650003829 та додатковому встановленню не підлягає. Відповідно до частини четвертої, п`ятої, шостої\~статті 82 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Вирок у кримінальному провадженні, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов`язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Моральна шкода завдана [PERSON] , полягає в тому, що останній зазнав істотної моральної шкоди, яка полягає у спричиненні відчуття сильного фізичного болю, стресу внаслідок насильницьких дій з боку дорослого чоловіка, і для повного відновлення психоемоційного та фізичного стану дитини потрібно багато часу. Факт спричинення [PERSON] в інтересах якого звернулася законний представник [PERSON] , моральних страждань у суду сумнівів не викликає. З урахуванням роз`яснень постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року з наступними змінами "Про судову практику в справах відшкодування моральної (немайнової) шкоди", виходячи із засад розумності, виваженості і справедливості, а також конкретних обставин справи, суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог [PERSON] та стягнення з [PERSON] на її користь моральної шкоди в розмірі 24\~156 гривень. Суд, враховуючи обґрунтування стороною позовних вимог в частині наявності моральної шкоди, визнає наявність такої шкоди, тому що дійсно з пояснень позивача щодо зміни звичного укладу життя на певний період часу, вбачається, що людина вимушена була саме з вини відповідача відновлювати стан здоров`я свого сина, що вплинуло на звичайний спосіб їх життя та побуту, але позивачем характер, ступінь моральних переживань та страждань не було достатньо обґрунтовано в процесі вирішення справи. Тому суд вважає, що позивачем завищена сума компенсації спричиненої винними діями відповідача моральної шкоди, не надано доказів в обґрунтування її в заявленому розмірі.

Outcome: dismissed