Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-22 00:00:00

25 квітня 2018 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до Баратівської сільської ради Снігурівського району Миколаївської області, [PERSON] про визнання права власності на житловий будинок за набувальною давністю. Позовні вимоги мотивує тим, що у 2002 році її співмешканець [PERSON] придбав у [PERSON] неоформлений житловий будинок з господарськими спорудами, розташований в [ADDRESS] , власником якого є померла [PERSON] , сплативши двома платежами грошові кошти в сумі 2600 грн. та 100 доларів США. в якості повної оплати вартості будинку, про що складені відповідні розписки. З того часу вони постійно проживали у вказаному будинку, користувались ним та утримували в належному стані. В 2017 році [PERSON] раптово помер. Зареєструвати власність на нерухоме майно на своє ім"я позивачка не має можливості, оскільки будинок на балансі сільської ради не перебуває, а його власником за даними погосподарського обліку значиться померла [PERSON] Зважаючи на те, що вона добросовісно та відкрито на протязі більше 15 років володіє та користується вказаним будинком, просить визнати за нею право власності на будинок за набувальною давністю. У судове засідання учасники справи не з`явилися, про день, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином та своєчасно. Позивач [PERSON] подала суду заяву про слухання справи у її відсутність, позов підтримала повністю та просила про його задоволення. Представник відповідача Баратівської сільської ради Снігурівського району Миколаївської області також подав суду заяву про слухання справи в його відсутність, проти задоволення позову заперечень не мав. Відповідач [PERSON] про причини неявки суду не повідомила. Судом ухвалено про розгляд справи у відсутність учасників процесу. Відповідно до частини 2 статті 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов до таких висновків. За відомостями Баратівської сільської ради Снігурівського району Миколаївської області №343 від 08 червня 2018 року, власником житлового будинку, розташованого за адресою [ADDRESS] , відповідно до записів погосподарських книг Баратівської сільської ради, є [PERSON] (а.с.21). Згідно довідки Баратівської сільської ради №593 від 05.04.2019 року, згідно записів в погосподарських книгах сільської ради, починаючи з 1991 року власником будинку записаний [PERSON] . За довідкою Снігурівської філії Миколаївського МБТІ від 05 грудня 2018 року №83, право власності на будинок № [ADDRESS] не зареєстровано (а.с.51). [INFO] в с.Новософіївка Снігурівського району Миколаївської області [PERSON] померла, про що 18 травня 1994 року складено актовий запис №19 та виконавчим комітетом Баратівської сільської ради 18 травня 1994 року видано свідоцтво про смерть серії [NUMBER] (а.с.6). Як вбачається з повідомлення Снігурівської державної нотаріальної контори від 04 грудня 2018 року за вих. №2979/01.16, спадкова справа після смерті [PERSON] не заводилася (а.с.47). [PERSON] помер [INFO] в м.Херсон, про що 14.09.1995 року складено актовий запис №3530 та міським відділом реєстрації актів громадянського стану м. Херсона 14.09.1995 року видано свідоцтво про смерть серії [NUMBER] . Після смерті [PERSON] Третьою Херсонською державною нотаріальною конторою заведено спадкову справу №143/1996. Спадкоємцем померлого є його дружина [PERSON] Відповідно до копій розписок від 07.02.2003 року та 05.08.2003 року, [PERSON] отримала від [PERSON] грошові кошти в сумі 1500 грн. та 100 доларів США, а також 1100 грн. відповідно, в якості завдатку та авансу за будинок (а.с.9-10). Факт проживання позивачки разом з сім"єю, в тому числі і співмешканцем [PERSON] , в спірному будинку [ADDRESS] , в період з 2002 року по 2016 рік, підтверджується актом депутата Баратівської сільської ради Маценко Н.С. від 29 березня 2016 року (а.с.13). За повідомленням Баратівської сільської ради Снігурівського району Миколаївської області від 08 червня 2018 року №343, дійсно [PERSON] в 2002 році придбав будинок за адресою [ADDRESS] , без укладання договору купівлі-продажу та проживав разом із співмешканкою за вказаною адресою до дня своєї смерті. Після смерті [PERSON] за даними спадкової справи № 20/2018, заведеної Снігурівською державною нотаріальною конторою 19.01.2018 року, спадкоємцем майна померлого є його донька [PERSON] (а.с.59-77). Співмешканка [PERSON] і надалі продовжує проживати за вказаною адресою; будинок на балансі сільської ради не перебуває, і відповідно до записів з погосподарських книг сільської ради власником будинку записана [PERSON] , яка померла [INFO] (а.с.21). Відповідно до ч.1 ст.344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні; володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. При вирішенні спорів має значення факт добросовісності заявника саме на момент отримання ним майна, тобто на той початковий момент, який включається в повний давнісний строк володіння майном, визначений законом. Крім того, позивач, як володілець майна, повинен бути впевнений у тому, що на це майно не претендують інші особи і він отримав це майно за таких обставин і з таких підстав, які є достатніми для отримання права власності на нього. Добросовісність передбачає, що володілець майна не знав і не міг знати про те, що він володіє чужим майном, тобто ті обставини, які обумовили його володіння, не давали і не могли давати володільцю сумніву щодо правомірності його володіння майном. За набувальною давністю може бути набуто право власності на нерухоме майно, яке не має власника, або власник якого невідомий, або власник відмовився від права власності на належне йому нерухоме майно та майно, що придбане добросовісним набувачем і у витребуванні якого його власнику було відмовлено. Стаття 328 ЦК України передбачає, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Отже, давність володіння є добросовісною, якщо особа при заволодінні майном не знала і не повинна була знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності. Позов про право власності за давністю володіння не може заявляти особа, яка володіє майном за волею власника і завжди знала, хто є власником. З матеріалів справи вбачається, що позивач на момент отримання у фактичне володіння спірного будинку знала і повинна була знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності на нього, оскільки розписки про отримання задатку за домоволодіння [PERSON] від [PERSON] не свідчить про добросовісність володіння позивачем спірним майном. Оскільки позивач не довела, що добросовісно заволоділа чужим майном, підстави для застосування положень ст.344 ЦК України відсутні, а тому позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Outcome: dismissed