Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-27 00:00:00

Позивач [PERSON], звернувся до суду з позовом до відповідача Державного підприємства "Об'єднана гірничо-хімічна компанія" філії «Вільногірський гірничо-металургійний комбінат» про поновлення на роботі і стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу. В обґрунтування позову зазначив, що з 2005 року, він працював у відповідача водієм автотранспортних засобів відділення вантажно-пасажирського транспорту дільниці спеціалізованого та вантажопасажирського транспорту гірничо-транспортного виробництва. 05.06.2016 року, приблизно о 15.40 год., коли він знаходився на технологічному майданчику № 2 дільниці хвостового господарства, до нього підійшли два співробітники відомчої охорони і повідомили, що він знаходиться в нетверезому стані, за що він був затриманий. Обстеження на стан алкогольного спяніння було проведено на території підприємства, а не в медичному закладі. Ніяких письмових пояснень він не надавав, так як їх від нього не вимагали. Згодом його попередили про його звільнення з підприємства за появу на роботі в нетверезому стані. Відповідно до наказу від 13.06.2016 року, був звільнений з 14.06.2016 року, згідно п.7 ст.40 КЗпП (поява на роботі в нетверезому стані). Вважає своє звільнення незаконним, а тому просить поновити його на роботі водієм автотранспортних засобів відділення вантажопасажирського транспорту дільниці спеціалізованого та вантажопасажирського транспорту гірничо-транспортного виробництва філії «ВГМК» ДП «ОГХК» та стягнути з роботодавця на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу з 14.06.2016 року до дня поновлення на роботі. У судовому засіданні представник позивач позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив їх задовольнити, посилаючись на обставини викладені в позові та докази, що їх стверджують. Позивач в судовому засіданні позов та обставини викладені в ньому підтримав повністю та пояснив, що 05.06.2016 року перед роботою він заїхав додому до свого знайомого на імя Валера, прізвища він не памятає, який працював на підприємстві на посаді - «медичної сестри з масажу», для проставлення запису про результат контролю стану здоровя водія в подорожньому листі, так як той мав печатку лікаря, оскільки раніше працював на філії «ВГМК» ДП «ОГХК» в медико-санітарної частині і печатка, була йому видана для виконання його обовязків. До медсанчастини, де звичайно він проходив передрейсовий огляд, в цей день він не звертався, так як боявся звільнення, оскільки часто хворіє та перебуває на лікарняному. Стверджує, що запах алкоголю в нього був від випитого квасу. Представник відповідача [PERSON], позов не визнала у повному обсязі, подала письмові заперечення та пояснила, що всупереч встановленим на підприємстві нормам, в тому числі «Положення про медичний огляд кандидатів у водії та водіїв транспортних засобів», затвердженого наказом Міністерства охорони здоровя України, Міністерства внутрішніх справ України 31.01.2013 року № 65/80 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 22.02.2013 року за № 308/22840, 05.06.2016 р., [PERSON], не зявився на щозмінний передрейсовий медичний огляд до здравпункту № 2 медико-санітарної частини та відповідно не пройшов щозмінний передрейсовий медичний огляд. В той же день працівниками відомчої охорони підприємства було виявлено, що позивач, перебував на робочому місці у нетверезому стані у зв'язку із чим був доставлений у медичний пункт для проходження огляду на стан алкогольного сп'яніння. За результатами огляду медичним працівником була складена довідка, якою встановлено стан алкогольного спяніння [PERSON], додаткового обстеження він не хотів проводити. Відповідно до наказу від 13.06.2016 року, був звільнений з 14.06.2016 року, згідно п.7 ст.40 КЗпП (поява на роботі в нетверезому стані) та з ним був здійснений повний розрахунок, з дотриманням всіх вимог трудового законодавства. Заслухавши пояснення сторін, з'ясувавши обставини справи, перевіривши їх доказами, суд дійшов до висновку, що в задоволенні позову необхідно відмовити виходячи з наступного: Так згідно ст.10,60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до\~ст. 139 КЗпП України, працівники зобов'язані працювати чесно і сумлінно, своєчасно і точно виконувати розпорядження власника або уповноваженого ним органу, додержувати трудової і технологічної дисципліни, вимог нормативних актів про охорону праці, дбайливо ставитися до майна власника, з яким укладено трудовий договір. Згідно до\~ст.40 КЗпП України, трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом\~\~у випадках появи на роботі в нетверезому стані, у стані наркотичного або токсичного сп'яніння. Судом встановлено, що 02.01.2015 року позивач був прийнятий в порядку переведення, у гірничотранспортне виробництво даного підприємства, водієм автотранспортних засобів 3 класу автомобілів всіх типів дільниці спеціалізованого та вантажопасажирського транспорту ДП «ОГХК» філії «ВГМК», що підтверджується копією його трудової книжки (а.с.6-7). Відповідно до наказу № 499-п від 13.06.2016 року, позивача було звільнено з посади за появу на робочому місці в нетверезому стані відповідно до п. 7\~ст. 40 КЗпП України\~з 14.06.2016 року, із вказаним наказом позивач ознайомлений 14.06.2016 року, про що мається його підпис (а.с.8). З письмових пояснень охоронників відомчої охорони [PERSON] та [PERSON] вбачається, що о 15-40 год. 05.06.2016 року ними було виявлено позивача в стані алкогольного спяніння, який від проведення огляду на стан алкогольного спяніння в КЗ «Вільногірська міська лікарня» - відмовився (а.с.85,86). З довідки № 02034 від 05.06.2016 р. про проведення контролю вмісту алкоголю у видихуваному повітрі, виданої медичним працівником підприємства, вбачається, що о 16-00 год. 05.06.2016 року нею був оглянутий позивач та при проведенні тестування видихуваного повітря [PERSON], виявлено вміст парів алкоголю - 2,44 %. (а.с.87-88 ). Відповідно до Інструкції щодо усунення від роботи працівників Комбінату за появу на робочому місці чи території промислового майданчику комбінату в стані алкогольного, токсичного або наркотичного спяніння, у разі появи працівника на робочому місці чи території промислового майданчика в стані алкогольного, токсичного або наркотичного спяніння, адміністрація підрозділу супроводжує його до медико-санітарної частини Комбінату для обстеження та складання медичного висновку. Спеціаліст медико-санітарної частини обстежує працівника і дає висновок згідно з Інструкцією МЗО СРСР від 01.09.1988 № 06-14/33-14 та наказом МЗО, МЮ України від 24.02.1995 року № 114/38/15-36-18. Якщо працівник не згоден з медичним висновком чи відмовляється підписувати його, протягом однієї години він супроводжується працівниками відомчої охорони до КЗ «Вільногірська центральна міська лікарня» разом з направленням для обстеження, яке видається спеціалістом медико-санітарної частини Комбінату. Працівники відомчої охорони направляють відповідні документи по факту порушення працівником трудової дисципліни до юридичного відділу для підготовки проекту наказу про накладення дисциплінарного стягнення (а.с. 29). В свою чергу, [PERSON], погодився з результатами обстеження, що засвідчується його підписом в вищезгаданій довідці № 02034 від 05.06.2016 р. та не бажанням пройти додаткове обстеження в КЗ «Вільногірська центральна міська лікарня», та доказів на спростування стану алкогольного спяніння подано ним не було. Окрім того, позивач всупереч наведеним нормам не з'явився на щозмінний передрейсовий медичний огляд 05.06.2016 року до здравпункту №2 медико-санітарної частини Філії «Вільногірський ГМК» ДП» ОГХК» та відповідно не пройшов щозмінний переадрейсовий медичний огляд, що підтверджується Журналом щозмінного передрейсового та післярейсового медичних оглядів водіїв за період з 02.06.2016 р по 13.06.2016 року, в якому відсутні записи про проходження позивачем такого огляду 05.06.2016 року(а.с.64,78), даний факт не заперечував і сам позивач в судовому засіданні. Відповідно до п. 25\~Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів»\~(із змінами), вирішуючи позови про поновлення на роботі осіб, трудовий договір з якими розірвано за п. 7\~ст. 40 КЗпП, суди повинні мати на увазі, що з цих підстав можуть бути звільнені з роботи працівники за появу на роботі у нетверезому стані, у стані наркотичного або токсичного сп'яніння в будь-який час робочого дня, незалежно від того, чи були вони відсторонені від роботи, чи продовжували виконувати трудові обов'язки. Для працівника з ненормованим робочим днем час знаходження на роботі понад встановлену його загальну тривалість вважається робочим. Нетверезий стан працівника або наркотичне чи токсичне сп'яніння можуть бути підтверджені як медичним висновком, так і іншими видами доказів (ст. 27 ЦПК), яким суд має дати відповідну оцінку. Аналізуючи зазначені докази у їх сукупності, суд вважає доведеним факт перебування позивача [PERSON] на робочому місці у нетверезому стані. Вирішуючи питання щодо правомірності наказу про звільнення позивача [PERSON] № 499-п від 13.06.2016 року, суд виходить з того що відповідно до п. 7 ч.1\~ст. 40 КЗпП України, трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку появи на роботі в нетверезому стані, у стані наркотичного або токсичного сп'яніння. Відповідно до\~ст. 147 КЗпП України\~звільнення є заходом стягнення за порушення трудової дисципліни, а тому при застосуванні такого стягнення власник або уповноважений ним орган повинен дотримуватися порядку застосування дисциплінарних стягнень, передбаченого\~ст. 149 КЗпП України. Частиною 1\~статті 43 КЗпП України, передбачено, що розірвання трудового договору з підстав, передбачених пунктами 1 (крім випадку ліквідації підприємства, установи, організації), 2 - 5, 7 статті\~40\~пунктами 2 і 3 статті\~41\~цього\~Кодексу, може бути проведено лише за попередньою згодою виборного органу (профспілкового представника) первинної профспілкової організації, членом якої є працівник. Позивач не був членом профспілкової організації підприємства, тому згода профспілки при його звільненні не потрібна та відповідно до наказу від 13.06.2016 року за № 499-п, був звільнений з займаної посади з 14 червня 2016 року, згідно п.7 ст.40 КЗпП України за появу на роботі в нетверезому стані (а.с.8), після чого проведений розрахунок, в результаті чого ним отримано 3938,64 грн. (а.с.9). Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін, оцінивши докази в їх сукупності суд вважає, що позов не підлягає задоволенню у зв'язку із недоведеністю порушень трудового законодавства відповідачем під час звільнення з роботи позивача [PERSON] Суд не погоджується з твердженнями позивача про те, що медичний огляд є незаконним, оскільки його проводив не лікар, а особа, яка не має на це повноважень, оскільки це спростовується матеріалами справи та не суперечить тимчасовій інструкції «Про порядок медичного огляду для встановлення факту вживання алкоголю та стану сп'яніння», яка затверджена заступником міністра з охорони здоров'я СССР від 01.09.1988 року № 06-14/33-14, «Інструкції щодо усунення від роботи працівників комбінату за появу на робочому місці чи території промислового майданчика Комбінату в стані алкогольного, токсичного або наркотичного спяніння», оскільки її дії здійснювалися для попереднього виявлення стану алкогольного сп'яніння за добровільною згодою [PERSON] і якщо він був не згоден з результатами огляду, то мав право звернутися в медичну установу для точного встановлення стану сп'яніння, тобто поступити відповідно примітці до п. 4 зазначеної інструкції. [PERSON], результати попереднього огляду на стан сп'яніння не оспорював, тобто визнавав їх, отримувати направлення в медичну установу для глибокого обстеження на предмет алкогольного сп'яніння відмовився, що підтверджується його підписом в довідці № 02034 від 05.06.2016 року та відсутністю будь-яких письмових заперечень з його боку, тобто своїм правом відповідно примітці до п. 4 вищезазначеної інструкції не скористався, і таким чином результати огляду проведеного медичною сестрою медико-санітарної частини не оспорив та не спростував. Факт відмови від огляду на стан алкогольного спяніння в медичному закладі підтверджуються письмовими поясненнями свідків [PERSON] та [PERSON], що і не заперечував сам позивач в судовому засіданні. [PERSON], як медична сестра медико-санітарної частини, має відповідну освіту та відповідну підготовку для проведення оглядів на стан сп'яніння, що підтверджується її дипломом молодшого спеціаліста НР № 13088589 виданого 26.06.2000 р. (а.с.116), відповідно до якого вона має кваліфікацію медичної сестри, посвідченням № 51/1776-05/15 про підтвердження кваліфікаційної зі спеціальності «сестринська справа» (а.с.117), та свідоцтвами про право на проведення передрейсових (післярейсових) медичних оглядів водіїв № 0495061, № 04120116 (а.с119,120.), які підтверджують її досвід роботи саме з проведення передрейсових (після рейсових) медичних оглядів водіїв з 21.07.2009 року. Огляд проводила згідно службової інструкції та за допомогою прибору «Alcotest-6510», який відповідним чином допущений до використання згідно свідоцтва про повірку робочого засобу вимірювальної техніки Державним підприємством «Харківський регіональний науково-виробничий центр стандартизації, метрології та сертифікації» (а.с.89-92). Положенням ч. 2\~ст. 59 ЦПК України\~встановлено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Відповідно до\~ст. 212 ЦПК України\~суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємозв'язок доказів у їх сукупності. У відповідності до п. 1 ч. 1\~ст. 214 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд зокрема має вирішити чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються. Враховуючи зміст наведених вище норм права та встановлених в судовому засіданні фактичних обставини справи, суд доходить висновку про те, що в задоволенні позовних вимог позивача про скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу слід відмовити повністю. Звільнення позивача було на законних підставах, тому відповідно до\~ст. 235 КЗпП України\~відсутні підстави для поновлення позивача на роботі і стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу. На підставі\~ст. 88 ЦПК України, у зв'язку із відмовою у задоволенні позову позивача, який звільнений від сплати судового збору, судові витрати компенсуються за рахунок держави. На підставі викладеного та ст.ст.\~40,\~43,\~147,\~149, 232, 235 КЗпП України,

Outcome: dismissed