Jurisdiction: civil
Date: 2020-04-06 00:00:00

05.12.2018 року позивачка звернулась до суду з позовом, який мотивований тим, що 31.01.2007 року відповідач надіслав на її адресу листа, який має оціночні судження в образливій, брутальній формі. Зокрема, відповідач обізвав позивачку «жабою» і «гнидою». Вона вважала, що [PERSON] адресував лист саме їй. Своїми образливими словами відповідач принизив її честь перед собою, гідність, самоповагу, відношення до себе. Відповідач показав свою зневагу, внаслідок чого вона втратила душевний спокій, до цього часу не може отямитись, змушена приймати ліки, щоб заснути, та заспокійливі, серцеві препарати. Її переживання впливають на фізичне здоров`я та на самопочуття. Посилаючись на викладене, просила суд встановити факт того, що оціночні судження «жаба і «гнида» [PERSON] у його листі від 31.01.2007 року висловлені в образливій, брутальній формі, встановити факт заподіяння відповідачем позивачці моральної шкоди, відшкодувати моральну шкоду шляхом стягнення з пенсії відповідача періодичних платежів в сумі 7446 грн. Ухвалою Тростянецького районного суду Сумської області від 13.12.2018 позовну заяву залишено без руху та надано строк позивачу для усунення недоліків. Ухвалою Тростянецького районного суду Сумської області від 15.01.2019 відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження, призначено до судового розгляду. Згідно з ухвалою Тростянецького районного суду Сумської області від 22.02.2019 відмовлено позивачці у виправленні описки в ухвалі суду про відкриття провадження від 15.01.2019. Згідно з ухвалою Тростянецького районного суду Сумської області від 07.03.2019 провадження у справі зупинено до перегляду у порядку апеляційного провадження ухвали Тростянецького районного суду Сумської області від 22.02.2019. Згідно з постановою Сумського апеляційного суду від 10.04.2019 апеляційну скаргу [PERSON] залишено без задоволення, ухвалу Тростянецького районного суду від 22.02.2019 залишено без змін. Згідно з протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 25.04.2019, в зв`язку з відрахуванням судді [PERSON] зі штату Тростянецького районного суду Сумської області, справа передана до провадження судді Тростянецького районного суду Сумської області Линник О.С. Згідно з ухвалою Тростянецького районного суду Сумської області від 26.04.2019 справа прийнята до провадження та призначена до судового розгляду. Згідно з ухвалою Тростянецького районного суду Сумської області від 22.05.2019 постановлено провести процедуру врегулювання спору за участю судді, провадження у справі зупинено до врегулювання спору. Згідно з ухвалою Тростянецького районного суду Сумської області від 21.06.2019 припинено процедуру врегулювання спору за участі судді у справі, провадження поновлено. Справу передано для визначення іншого судді, визначеного в порядку, встановленому статтею 33 ЦПК України. Згідно з розпорядженням голови Тростянецького районного суду Сумської області від 02.07.2019 у зв`язку з відсутністю потрібної кількості суддів для розподілу справи цивільна справа передана до Охтирського міськрайонного суду Сумської області для розгляду. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи від 08.07.2019, матеріали цивільної справи № 588/2053/18, провадження № 2/583/787/19, передано до провадження судді Ковальової О.О. Згідно з ухвалою Охтирського місьрайонного суду Сумської області від 15.07.2019 справа прийнята до провадження та призначена до підготовчого засідання за правилами загального позовного провадження. 13.08.2019 відповідач подав відзив на позов, в якому вважав, що позовні вимоги є необґрунтованими, недоведеними та такими, що не підлягають задоволенню. Відповідач вважав, що інформація, поширена у листі, є оціночними судженнями і містить у собі фактичну критику дій та вчинків позивача щодо нього та не спрямована на приниження її честі та гідності. Позивачкою не надано доказів образливої та брутальної форми оціночних суджень «жаба» та «гнида». Зауважив, що підставою для написання вказаного критичного листа на адресу позивачки було безпідставне та необґрунтоване направлення відповідача на лікування до Комунального закладу Сумської обласної ради «Обласна спеціалізована психіатрична лікарня № 2» у 2005 році за заявою [PERSON] . Позивачка не довела факту заподіяння їй моральних чи фізичних страждань, не надала доказів, зокрема, звернення до закладів охорони здоров`я з метою проходження лікування за наслідками глибокої образи та понесених душевних чи фізичних страждань, доказів понесених нею витрат на проходження лікування. Відповідач просив суд відмовити в задоволенні позовних вимог за необґрунтованістю. 16.09.2019 позивачка подала відповідь на відзив, в якій зазначила, що позиція відповідача щодо ненадання нею доказів образливої та брутальної форми оціночних суджень «жаба» та «гнида», є безпідставними. Крім того, зазначила, що її звернення до лікаря-психіатра внаслідок неадекватної поведінки чоловіка, а саме відмови від харчування, не є підставою її ображати, оскільки його поведінка загрожувала життю і здоров`ю відповідача. Правом на подачу заперечень на відповідь на відзив, відповідач не скористався. Згідно з ухвалою Охтирського місьрайонного суду Сумської області від 03.10.2019 закрито підготовче провадження, призначено справу до судового розгляду. Ухвалою суду від 31.03.2020 справу прийнято до провадження суддею Соколовою Н.О. та призначено до судового розгляду на 07.04.2020. Позивачка в судове засідання не з`явилася, про час і місце слухання справи повідомлена належним чином, про причини неявки не повідомила. Відповідач в судове засідання не з`явився, про час і місце слухання справи повідомлений належним чином, про причини неявки не повідомив. Суд, дослідивши наявні у справі докази встановив такі факти та відповідні їм правовідносини. 31.01.2007 [PERSON] написав листа, в якому використав слова «жаба» і «гнида» (а.с. 9). З листа заступника головного лікаря з загальних питань комунального некомерційного підприємства Сумської обласної ради «Обласний клінічний медичний центр соціально небезпечних захворювань» № 01-17/01/49 від 21.10.2019 року вбачається, що [PERSON] 18.07.2005 року в супроводі працівників міліції за направленням лікаря-психіатра в зв`язку з неправильною поведінкою: не їв, боявся, що його хочуть отруїти, погано спав, був доставлений до стаціонарного підрозділу Закладу за адресою вул. Охтирська, 1, с. Кудряве, Охтирського району, Сумської області, де був госпіталізований в примусовому порядку за рішенням лікаря-психіатра. 19.07.2005 року [PERSON] був оглянутий комісією лікарів-психіатрів, встановлений діагноз «психічно здоровий» та виписаний зі стаціонару. Впродовж 2016 року на стаціонарному лікуванні відділеннях Закладу не перебував. На а.с. 10-16 наявні інструкції для медичного застосування деяких препаратів, які, на думку суду, доказового значення не несуть. Відповідно до ч. 1 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Згідно з ч. 1 ст. 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Відповідно до ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Стаття 81 ЦПК України визначає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У разі посилання учасника справи на невчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події суд може зобов`язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину невчинення відповідних дій або відсутності події встановленою. Відповідно до частини 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ст. 10 Конвенції про захист прав та основних свобод кожен має право на свободу вираження поглядів. Відповідно до ст. 34 Конституції України кожному гарантується право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань. Разом з тим відповідно до статті 68 Конституції України кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей. Праву на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань відповідає обов`язок не поширювати про особу недостовірну інформацію та таку, що ганьбить її гідність, честь чи ділову репутацію. У зв`язку з цим статтею 32 Конституції України передбачено судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім`ї, а також право на відшкодування матеріальної і моральної шкоди, завданої збиранням, зберіганням, використанням та поширенням такої недостовірної інформації. Відповідно до ст. 297 ЦК України кожен має право на повагу до його гідності та честі. Гідність та честь фізичної особи є недоторканними. Фізична особа має право звернутися до суду з позовом про захист її гідності та честі. Відповідно до положень п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України №1 від 27 лютого 2009 року «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» чинне законодавство не містить визначення понять гідності, честі чи ділової репутації, оскільки вони є морально-етичними категоріями й одночасно особистими немайновими правами, яким закон надає значення самостійних об`єктів судового захисту. Зокрема, під гідністю слід розуміти визнання цінності кожної фізичної особи як унікальної біопсихосоціальної цінності, з честю пов`язується позитивна соціальна оцінка особи в очах оточуючих, яка ґрунтується на відповідності її діянь (поведінки) загальноприйнятим уявленням про добро і зло. Судом встановлено, що відповідач застосував у власному листі висловлення «жаба» та «гнида» в адресу позивачки. Оціночними судженнями, за винятком наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема з огляду на характер використання мовно-стилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості. Якщо особа вважає, що оціночні судження або думки принижують її гідність, честь чи ділову репутацію, а також інші особисті немайнові права, вона вправі скористатися наданим їй законодавством правом на відповідь, а також на власне тлумачення справи у тому самому засобі масової інформації з метою обґрунтування безпідставності поширених суджень, надавши їм іншу оцінку. Якщо суб`єктивну думку висловлено в брутальній, принизливій чи непристойній формі, що принижує гідність, честь чи ділову репутацію, на особу, яка таким чином та у такий спосіб висловила думку або оцінку, може бути покладено обов`язок відшкодувати завдану моральну шкоду (ст. 30 ЗУ «Про інформацію») . Таким чином, якщо позивач вважає, що висловлювання відповідача висловлено в образливій, брутальній формі, належним способом захисту у даному випадку є відшкодування моральної шкоди. Таким чином позовна вимога: встановити, що оціночні судження «жаба і «гнида» [PERSON] у його листі від 31.01.2007 року висловлені в образливій, брутальній формі є неналежним способом захисту у даному випадку, тому задоволенню не підлягає. Відповідно до положень п. 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України №1 від 27 лютого 2009 року «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» при розгляді справ зазначеної категорії суди повинні мати на увазі, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право. Під поширенням інформації слід розуміти: опублікування її у пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації; поширення в мережі Інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв`язку; викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам; повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі. Поширенням інформації також є вивішування (демонстрація) в громадських місцях плакатів, гасел, інших творів, а також розповсюдження серед людей листівок, що за своїм змістом або формою порочать гідність, честь фізичної особи або ділової репутації фізичної та юридичної особи. Проте судам необхідно враховувати, що повідомлення оспорюваної інформації лише особі, якої вона стосується, не може визнаватись її поширенням, якщо особа, яка повідомила таку інформацію, вжила достатніх заходів конфіденційності для того, щоб ця інформація не стала доступною третім особам. Однак, позивачкою не надано належних та допустимих доказів, що висловлювання відповідача образливими словами в листі набули поширення, а таким чином принизили її честь та гідність, за таких обставин відсутня складова, що може бути підставою для задоволення позову. Відповідно до виписки з протоколу № 154 засідання ЛКК КУ «Сумська міська поліклініка № 3» від 03.08.2007 року [PERSON] , 1961 року народження, хворіла на хворобу, яка не пов`язана з перенесеними душевними стражданнями. (а.с. 25). Відповідно до висновку ультразвукового дослідження від 18.08.2011 року, [PERSON] має захворювання щитовидної залози, що також не має відношення до душевних страждань (а.с.27). Суд вважає неналежним доказом консультативне заключення кандидата медичних наук, доцента кафедри терапії медичного факультету Сумського державного університету [PERSON] щодо встановленого діагнозу [PERSON] нейроциркуляторної дистонії з синдромом кардіології і респіраторних розладів (а.с.26), оскільки він датований 03.02.2006 року, тобто за рік до написання листа відповідачем. При з`ясуванні фактів, з якими закон пов`язує відшкодування моральної шкоди, суд виходить з вимог ст. 1167 ЦК України, яка визначає підстави покладання обов`язку по відшкодуванню такої шкоди та обставини, які мають враховуватися при визначенні розміру відшкодування. Стаття 23 ЦК України передбачає підстави моральної шкоди. Моральна шкода, зокрема, полягає у фізичному болі і стражданнях, що особа зазнала в зв`язку з каліцтвом чи іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, що фізична особа зазнала в зв`язку з протиправною поведінкою у відношенні його; у душевних стражданнях, що фізична особа зазнала в зв`язку з ушкодженням чи знищенням майна; у приниженні честі, достоїнства, а також ділової репутації. Моральна шкода стягується незалежно від стягнення майнової шкоди. У пункті 3 постанови № 4 Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року "Про судову практику по справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" указується, зокрема, порушення нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні відносин з оточуючими людьми, настання інших негативних наслідків. Звідси, потерпілий вважається зазнавшим моральну шкоду, якщо він перетерпів душевні страждання у виді негативних змін душевно-психологічного функціонування організму чи фізичні страждання у виді негативних змін біологічного функціонування організму. Відповідно до роз`яснень, даних в п. 5 цієї постанови обов`язковому з`ясуванню при вирішенні справ про відшкодування моральної шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою та протиправними діяннями її заподіювача та вина останнього в її заподіянні. Жодних доказів, які б підтверджували причинно-наслідковий зв`язок між діями відповідача і шкодою, завданою позивачу, суду не надано. За таких обставин позовна вимога щодо встановлення наслідком образ заподіяння позивачу моральної шкоди - задоволенню не підлягає. З тих же підстав не підлягають задоволенню позовні вимоги про відшкодування моральної шкоди шляхом стягнення з пенсії відповідача періодичних платежів в сумі 7446 грн.

Outcome: dismissed