Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-11 00:00:00

Позивач звернувся з позовом до відповідача Міністерства оборони України про відшкодування моральної шкоди. Свої вимоги обґрунтовує тим, що він проходив військову службу у Збройних\~ Силах\~ на території\~ Демократичної Республіки Афганістан в період з 11.11.1986 року по 04.02.1989 року. Під час виконання свого військового обов`язку в зоні Демократичної Республіки Афганістан отримав осколкове поранення голови. У 2013 році йому було первинно встановлено 3 групу інвалідності, причина якої є поранення - контузія, пов`язана з участю у бойових діях на території\~ іншої держави, що підтверджується довідкою МСЕК.\~ А вже у 2016 році при черговому огляді МСЕК\~ йому встановлена 2 група інвалідності.\~\~ Наслідками поранень є рубці шкіри з зазначених анатомічних областях, які у подальшому призвели до розвитку «Післятравматичної енцефалопотії ІІ ст., ускладненої\~ гіпертензивною енцефалопатією, перенесеним ішемічним\~ інфарктом головного мозку у правій\~ гемісфері (16.07.2013р.) з рефлекторним тетрапарезом, помірно вираженим вестибуло-атактичним синдромом, мнестичними\~ порушеннями ». Зазначив, що він проходив неодноразові стаціонарні лікування. Внаслідок зазначеної травми, позивач змушений тривалий час знаходитись на лікарняному, проходити чисельні медичні огляди та обстеження, відновлювальні процедури. У зв`язку з цим, він позбавлений можливості вести повноцінний спосіб життя, постійно відчуває страждання, психологічний дискомфорт, багато коштів витрачає на лікування. Просив стягнути з Міністерства оборони України на свою користь 100000 грн. у якості відшкодування моральної шкоди, завданої ушкодженням здоров`я, що пов`язано з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велись бойові дії. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав\~ та наполягав на їх задоволенні.\~ Представник відповідача в судовому засіданні проти задоволення позову заперечував посилаючись на те, що Міністерство оборони України не несе відповідальності за шкоду спричинену\~ Міністерством оборони Радянського Союзу, не є його правонаступником. Також позивачем не надано належних доказів завдання моральної шкоди та причинно-наслідкового зв`язку з діями відповідача. Суд, вислухавши пояснення представника позивача, представника відповідача, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що позивач проходив військову службу у Збройних Силах\~ Радянського Союзу з 11 листопада 1986 року по 04 лютого 1989 року, в тому числі проходив військову службу у складі діючої армії\~ в період бойових дій на території Демократичної\~ Республіки Афганістан у складі в/ч п.п. 24785 з 16 травня 1987 року по 04 лютого 1989 року (а.с.14) 09.12.2013 року згідно з випискою з акта огляду медико-соціальної експертної комісії серії АВ №0236213, позивачу [PERSON] була встановлена ІІІ група інвалідності в зв`язку\~ пораненням - контузією, яка пов`язана з участю у бойових діях на території\~ іншої держави. Відповідно з випискою акта огляду медико-соціальної експертної комісії серії ААА №072534 від 14.11.2016 року , позивачу [PERSON] була встановлена ІІ група інвалідності в зв`язку\~ пораненням - контузією, яка пов`язана з участю у бойових діях на території\~ іншої держави Наслідками поранень є три рубці у лівій скронево-тім`яній області та потиличній області по центру та дещо праворуч, підтвердженні висновком спеціаліста №18-Д від 31.07.2013 року, виданим КЗ «Дніпропетровське\~ обласне бюро\~ судово-медичної експертизи» ДОР, які у подальшому призвели до розвитку післятравматичної енцефалопотії ІІ ст., ускладненої\~ гіпертензивною енцефалопатією, перенесеним ішемічним\~ інфарктом головного мозку у правій\~ гемісфері (16.07.2013р.) з рефлекторним тетрапарезом, помірно вираженим вестибуло-атактичним синдромом, мнестичними\~ порушеннями, гіпетронічною\~ хворобою ІІІ ст., 2 ст. ризик високий, постравматичного церебростинічного\~ синдрому, що підтверджені військово - обліковими та медичними документами. Зазначене підтверджується також витягом з протоколу засідання Центральної військово-лікарської комісії по встановленню причинного зв`язку захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв від 12.12.2013 року. Згідно з ч. 1\~ст. 1167 ЦК України\~моральна шкода, завдана фізичній\~\~або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. У п. 5\~постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня\~\~ 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди»\~судам роз`яснено, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Отже, наявність шкоди ще не породжує обов`язку її компенсації,\~\~так як необхідно довести наявність всіх складових цивільно-правової відповідальності, при цьому правильно визначивши суб`єкта такої відповідальності. Постановою Верховної Ради України від 24 серпня 1991 року «Про військові формування в Україні», визначено підпорядкувати\~ всі\~ військові формування, дислоковані на території України, Верховній Раді України; утворити\~ Міністерство Оборони України; Урядові приступити\~ до створення\~ Збройних Сил України».\~\~\~\~ Відповідно до ст.17 Конституції України забезпечення державної безпеки і захист\~ державного кордону України покладаються на відповідні\~ військові\~ формування та правоохоронні органи держави, організація\~ і порядок діяльності яких визначається законом. Держава забезпечує\~ соціальний захист громадян\~ України, які перебувають на службі у Збройних Силах\~ України та в інших військових\~ формуваннях, а також\~\~ членів їх сім`ї. Стаття 2 Закону України «Про Збройні Сили України» передбачає, що правовою основою діяльності Збройних Сил України є Конституція України, цей Закон, Закон України "Про оборону України" ( 1932-12), статути Збройних Сил України, інші закони України, акти Президента України, Кабінету Міністрів України, міжнародні договори України, що регулюють відносини в оборонній сфері. Міністерство оборони України є центральним органом виконавчої влади і військового управління, у підпорядкуванні якого перебувають Збройні Сили України. (ст.3 вказаного Закону), а у ст. 7 зазначено, що керівництво Збройними Силами України в межах, передбачених Конституцією України ( 254к/96-ВР), здійснює Президент України як Верховний Головнокомандувач Збройних Сил України. Начальник Генерального штабу - Головнокомандувач Збройних Сил України здійснює безпосереднє військове керівництво Збройними Силами України. Тобто, за виконання конституційного обов`язку повинна відповідати Держава в особі Президента України як Головнокомандувача та Збройні Сили України, де військовослужбовці проходять військову службу. Це підтверджується змістом Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», який здійснює правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також визначає загальні засади проходження в Україні військової служби. Відповідно до ст. 16 Закону України «Про Збройні Сили України», Держава забезпечує соціальний і правовий захист військовослужбовців, резервістів, які виконують обов`язки\~\~ служби у\~ військовому резерві, та військовозобов`язаних, призваних на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, членів їх сімей, працівників Збройних Сил України, а також членів сімей військовослужбовців, резервістів та військовозобов`язаних, які загинули (померли), пропали безвісти, стали інвалідами під час виконання службових обов`язків або постраждали у полоні в ході бойових дій (війни), в умовах надзвичайного стану чи під час виконання службових обов`язків за межами України в порядку військового співробітництва або у складі національного контингенту чи національного персоналу у міжнародних операціях з підтримання миру і безпеки. Відповідно до наведених законодавчих актів України\~ держава в особі Міністерства оборони України забезпечує соціальний захист своїх громадян. Статтею 17 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців\~та членів їх сімей»\~визначено, що відшкодування військовослужбовцям заподіяної моральної і матеріальної шкоди проводиться у встановленому законодавством порядку. Однак, позивач проходив військову службу у складі діючої армії Збройних Сил\~ Радянського Союзу в період бойових дій на території Демократичної\~ Республіки Афганістанв період\~ з 11 листопада 1986 року по 04 лютого 1989 року, де отримав контузію та йому у 2013 року була встановлена 3 група інвалідності, а в 2016 встановлено 2 групу та на нього поширюються положення Закону України « Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту». В Законі України «Про правонаступництво України» від 12 вересня 1991 року не передбачено відповідальності України за шкоду, спричинену громадянам\~ протиправними діями\~ держави в особі Радянської армії, а визначена відповідальність за соціальний захист\~ колишніх військовослужбовців. Відповідно до ст. 4 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту»\~ ветеранами війни є особи, які брали участь у захисті Батьківщини чи в бойових діях на території інших держав.\~До ветеранів війни належать: учасники бойових дій, інваліди війни, учасники війни. В Постанові Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1994 року №63 «Про організаційні заходи щодо застосування Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» не передбачена відповідальність Міністерства оборони України за події, які відбувались на території Афганістану в радянські часи, встановлена відповідальність за соціальний захист ветеранів війни та учасників бойових дій, що не ототожнюється з моральною шкодою. Виходячи з вищевикладеного, беручи до уваги, що позивач проходив строкову військову службу та приймав участь у бойових діях, однак не був військовослужбовцем Збройних Сил України або іншого утвореного відповідно законів України військового формування та правоохоронного органу спеціального призначення, так як проходження позивачем військової служби відбувалось у період існування Української Радянської Соціалістичної Республіки, коли Збройні Сили України та інші військові формування створені не були, порядок відшкодування моральної шкоди, який визначений\~ст. 1167 ЦК України, передбачений для деліктної відповідальності на спірні правовідносини не поширюється, оскільки законом чітко врегульовано правовий та соціальний ззахист військовослужбовців у разі встановлення інвалідності, а тому суд не вбачає законних підстав для задоволення позову.\~\~ Відповідно до ст.88 ЦПК України судові витрати підлягають віднесенню за рахунок держави.

Outcome: dismissed