Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-03 00:00:00

16 листопада 2017 року позивач звернувся до Бобринецького районного суду Кіровоградської області з позовом, в якому просить ухвалити рішення, яким солідарно стягнути з [PERSON], [PERSON] на користь Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приват Банк», заборгованість у розмірі 10828 гривень 54 копійки за кредитним договором № KGBWAN08636729 від 27.11.2007 року, а також понесені судові витрати при звернені до суду. Свої вимоги мотивував тим, що між сторонами був укладений кредитний договір № KGBWAN08636729 від 27.11.2007 року, відповідно до якого Публічне акціонерне товариство комерційний банк «Приват Банк» зобовязався надати [PERSON] кредит у розмірі 69569 гривень 33 копійки на термін до 27.11.2014 року, а [PERSON] зобовязався повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку, встановлених договором. Відповідач [PERSON] як поручитель зобовязалася за виконання боржником умов кредиту. У порушення умов договору відповідач зобов'язання за вказаним договором не виконав належним чином, заборгованість не погасив. У зв'язку з зазначеними порушеннями зобов'язань за кредитним договором відповідач має заборгованість, яку в добровільному порядку сплачувати не бажає, у зв`язку з чим позивач звернувся до суду та просить стягнути суму заборгованості з відповідачів як боржника та поручителя. У судове засідання представник позивача не з'явився, про час, дату та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, надав до суду заяву про розгляду справи без участі представника, щодо винесення заочного рішення не заперечує. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явилася про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, що підтверджується розпискою про виклик до суду (а.с.69). Відповідач [PERSON] у судовому засіданні заперечував проти задоволення позову, просив суд в задоволенні предявлених позовних вимог відмовити в повному обсязі по причині відсутності заборгованості перед позивачем за кредитним договором. До суду надав відзив на позовну заяву, в якому позовні вимоги Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приват Банк» вважає необґрунтованими. Зазначив, що отримав кредит терміном на сім років на купівлю автомобіля. Погашення заборгованості здійснював з грудня 2007 року. У грудні 2013 року звернувся до Голови правління Приватного акціонерного товариства комерційний банк «Приват Банк» про перенесення строків платежу по кредиту по причині фінансових труднощів. У 2014 році, отримавши відповідь про можливу реструктуризацію заборгованості по кредиту, ним підписано додаткову угоду № 2 від 14 січня 2014 року з визначеними датами внесення коштів для погашення заборгованості. Погашення заборгованості здійснював в період з 27.01.2014 року по 24.06.2016 року згідно графіку. Зазначає що умови додаткової угоди виконав, а тому не має заборгованості перед банком. Судом встановлені наступні фактичні обставини. 27.11.2007 року між ПАТ КБ «ПРИВАТ БАНК» та [PERSON] укладено кредитний договір № KGBWAN08636729, відповідно до якого [PERSON] отримав кредит у розмірі 69569 гривень 33 копійки, з обовязком повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строк до 27.11.2014 року (а.с. 14-16). 06.02.2013 року між ПАТ КБ «ПРИВАТ БАНК» та [PERSON] укладено договір поруки для забезпечення виконання кредитного зобовязання [PERSON] (а.с. 17). 14.01.2014 року між ПАТ КБ «ПРИВАТ БАНК» та [PERSON] укладено додаткову угоду № 2 до кредитного договору № KGBWAN08636729, за якою були внесені зміни до кредитного договору, а саме суму заборгованості, що виникла в період з дати надання Позичальнику кредиту до дати підписання додаткової угоди зменшено на 3312 грн.63 коп. та викладено в новій редакції пункт 7.1 Договору, за яким банк зобовязався надати позичальнику кредитні кошти в строк з 27.11.2007 року до 28.06.2016 року включно у вигляді непоновлюваної кредитної лінії у розмірі 79857 грн.69 коп. на наступні цілі: 48330 грн. на купівлю автомобіля, а також у розмірі 34 грн. для сплати на реєстрацію предмета застави; на сплату страхових платежів за договором страхування транспортного засобу, договором особистого страхування на строк до 26.11.2008 року у сумі 2469,43 грн., а також винагороди за надання фінансового інструменту у розмірі 1449,90 грн. та у розмірі 27574,36 грн. на сплату страхових платежів у випадку та порядку, передбачених п.п.2.1.3.,2.2.7 Договору, зі сплатою за користування кредитом відсотків у розмірі 25,48% на рік на суму залишку заборгованості за Кредитом, щомісяця в період сплати у розмірі 0,14 % від суми виданого кредиту, відсотки за дострокове погашення кредиту згідно з п.3.11 Договору та винагороди за проведення додаткового моніторингу, згідно п.6.2. даного Договору. Боржнику встановлено строк внесення платежів та визначено графік погашення кредиту, який визнано невідємною частиною договору (а.с.61). Позивач, посилаючись на порушення відповідачем умов кредитного договору щодо сплати платежів, вказав на виниклу заборгованість, яка складається з: - 6213 гривень 45 копійок заборгованість за кредитом (тілом кредиту); - 43 гривні 77 копійок заборгованість по відсоткам за користування кредитом; - 73 гривні 20 копійок заборгованість по комісії за користуванням кредитом; - 4498 гривень 12 копійок пеня за несвоєчасність виконання зобовязань за договором. На підтвердження позовних вимог посилався на розрахунок заборгованості (а.с.4-9). Аналізуючи надані позивачем аргументи та докази на їх підтвердження, суд відзначає, що відповідно до ст. 76 ЦПК України\~доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Згідно ст. 80 ЦПК України\~достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Частиною 1 ст. 81 ЦПК України\~передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Так, надані позивачем докази щодо невиконання умов договору кредиту і, як наслідок, заборгованість спростована наданими відповідачем доказами, а саме додатковою угодою від 14.01.2013 року, додатком до договору графіком погашення заборгованості та квитанціями про сплату встановлених платежів (а.с.61,62,63-65), які в повній мірі вказують на виконане в повному обсязі зобовязання за договором кредиту. Крім того, відповідачем в судовому засіданні надано лист, адресований позивачем після відкриття провадження у справі, з якого вбачається, що банк пояснює наявну заборгованість по кредитному договору наявністю несплаченої в 2015 перестраховки та зазначено, що "саме тому з моменту списання страховки з тіла договору виникла прострочка" (а.с.72). Разом з тим, ні у вказаному листі, ні в позовній заяві не зазначено підстави такого списання відповідно до умов договору, часу та розміру такого списання. Позивачем не надано відповіді на відзив та не виконано повідомлення суду про ухвалене рішення відповідно до ст. 223 ч.2 п.5 ЦПК України про необхідність надання в судовому засіданні особистих пояснень позивачем з приводу заявлених позовних вимог (а.с.70), що унеможливлює суд перевірити доводи позивача. З цих підстав суд приймає рішення на підставі наданих сторонами та досліджених в судовому засіданні доказів. За викладених обставин, на думку суду права позивача не порушені, тому не підлягають захисту шляхом задоволення позовних вимог. Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Позивач при зверненні до суду, посилався на норми цивільного законодавства, що регулюють виконання зобовязання та забезпечення виконання зобовязання. Так, згідно до ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позику у тому обсязі та у строк, встановлений договором. Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для\~виконання сторонами. Всі умови договору з моменту його підписання стають однаково обов`язковими для виконання сторонами. Відповідно до ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ст. 612 Цивільного кодексу України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Відповідно до ст. 554 ЦК України у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Зазначені норми права, на які посилався позивач, судом не застосовуються з підстав недоведення позивачем обставин, на які він посилався. Згідно ч.ч. 1-4 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов'язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій При вирішенні спору по даній справі суд, вважає, що позивачем не доведено ті обставини на які він посилався, як на підставу своїх позовних вимог, а тому визнає надані докази відповідачем про відсутність заборгованості перед позивачем за кредитним договором належними та допустимими. З цих підстав позовні вимоги до відповідача [PERSON] як боржника та [PERSON] як поручителя не підлягає задоволенню. У зв'язку з відмовою у задоволенні позовних вимог, судові витрати відшкодуванню не підлягають.

Outcome: dismissed