Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-28 00:00:00

7 липня 2014 року публічне акціонерне товариство «Альфа-Банк» (далі - ПАТ «Альфа-Банк») звернулося до суду з вказаним позовом до [PERSON] (далі - відповідач). В обґрунтування позовних вимог, які його представник підтримав в надісланому суду клопотанні, позивач посилається на те, що 17.12.2007 року закрите акціонерне товариство «Альфа-Банк» (далі - ЗАТ «Альфа-Банк»), яке рішенням загальних зборів акціонерів ЗАТ «Альфа-Банк» у зв'язку з приведенням своєї діяльності у відповідність до норм Закону України «Про акціонерні товариства» 19.08.2009 року змінило своє найменування на ПАТ «Альфа-Банк», яке виступає правонаступником по всіх правах та зобов'язаннях ЗАТ «Альфа-Банк», та [PERSON] (далі - третя сторона) уклали кредитний договір №700002598 (далі - Договір), за яким надало позичальнику кредит у сумі 42434,24 доларів США з цільовим використанням для придбання автомобіля Ford Focus ST, 2007 року випуску, чорного кольору, державний номер [NUMBER], (далі - транспортний засіб) строком до 18.12.2014 року зі сплатою 13% річних . В якості забезпечення виконання позичальником зобов'язань щодо погашення кредиту, сплати відсотків та інших платежів, передбаченим цим Договором, можливих штрафних санкцій, останній передав в заставу вказаний автотранспортний засіб, вартість якого за домовленістю сторін складає 249600 грн.. Позивач надав позичальнику кредит в обумовленій в договорі сумі, чим виконав свої зобов'язання за кредитним договором. У порушення умов Договору позичальник свої зобов'язання належним чином не виконав, внаслідок чого станом на 04.06.2014 року його прострочена заборгованість складає: за кредитом - 41533,84 доларів США, за відсотками - 19723,10 доларів США, пеня за останні 12 місяців - 2654011,02 грн. В забезпечення виконання зобов'язань позичальника [PERSON], що випливають з Договору, 17.12.2007 року позивач та відповідач [PERSON] уклали договір поруки №700002598-П, відповідно до умов якого остання, як поручитель, поручилася за виконання позичальником обов'язків, що виникли з Договору, у тому ж обсязі, що і боржник. Посилаючись на те, що відповідач, якій було направлено вимогу про дострокове повернення кредиту, вказану вимогу добровільно не виконала, позивач просить стягнути з неї зазначену заборгованість позичальника [PERSON] по кредиту, відсоткам та пеню. Представник позивача в судове засідання не з'явився, надіслав заяву про розгляд справи за його відсутності на підставі наявних доказів та матеріалів. Відповідач [PERSON] та її представник [PERSON] у судовому засіданні проти позову заперечували, зазначаючи, що вимоги позивача є безпідставними, оскільки порука, згідно договору поруки від 17.12.2007 року № 700002598-П, станом на 18.10.2008 року припинилася. Відповідач пояснила, що вимогу про досудове врегулювання спору вона не отримувала, оскільки у доданій до справі вимозі неправильно зазначена адреса її проживання. Представник відповідачки пояснив, що кінцевим строком виконання Договору, який безпосередньо в ньому зазначений, є 18.12.2014 року, на відміну від договору поруки, строк дії якого не зазначений, а тому порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку погашення чергового платежу за основним зобов'язанням не пред'явить вимоги до поручителя. Оскільки, такі вимоги до поручителя не пред'являлися в строк протягом шести місяців від дня настання вказаного строку порука [PERSON] припинилася, а тому і підстави для стягнення з неї кредитної заборгованості відсутні. Третя особа [PERSON] , якого телеграмою було повідомлено про дату, час та місце розгляду справи, в судове засідання не з'явився, про причину неявки суд не повідомив. З викладених підстав суд вважає можливим провести розгляд справи без участі представника позивача та третьої особи, на підставі наданих суду доказів. Заслухавши пояснення відповідачки та її представника, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до приписів ст.10 ЦПК України обставини цивільних справ встановлюються судом за принципом змагальності. Суд же, зберігаючи об'єктивність і неупередженість, лише створює необхідні умови для всебічного і повного дослідження обставин справи. При дослідженні і оцінці доказів, встановленні обставин справи і ухваленні рішення суд незалежний від висновків органів влади, експертиз або окремих осіб. Згідно ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів. Крім того згідно ст.60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на основу своїх вимог або заперечень. Судом встановлено і не заперечується сторонами, що 17.12.2007 року ЗАТ «Альфа-Банк», правонаступником якого по всіх правах та зобов'язаннях виступає ПАТ «Альфа-Банк», та [PERSON] уклали Договір №700002598, за яким надало позичальнику кредит у сумі 42434,24 доларів США на цілі, визначені у п. 2.4. Договору, у порядку, передбаченому п. 2.8. Договору, а Позичальник зобов'язався своєчасно та у повному обсязі виплачувати Банку проценти за користування кредитом у розмір 13 % річних, використати його за цільовим призначенням, виконати інші умови договору та повернути кредит Банку рівними частинами, у терміни, визначені у графіку повернення, який наведено у Додатку № 1 до договору, але в будь-якому випадку не пізніше 18.12.2014 року згідно п.2.3.кредитного договору. Пунктом 2.4. Договору визначено цільове призначення кредиту, а саме: придбання транспортного засобу марки «Ford Focus ST», 2007 року випуску, чорного кольору, державний номер [NUMBER], № кузову [NUMBER], тип-Легковий седан, згідно з Договором купівлі - продажу № б/н від 17.12.2007 року, укладеним між Позичальником та ТОВ «Опус Авто». В якості забезпечення виконання [PERSON] зобов'язань щодо погашення кредиту, сплати відсотків та інших платежів, передбаченим цим Договором, можливих штрафних санкцій, останній передав в заставу вказаний автотранспортний засіб, вартість якого за домовленістю сторін складає 249600 грн.. Позивач надав позичальнику кредит в обумовленій в договорі сумі, чим виконав свої зобов'язання за Договором. Пунктами 4.3., 6.1. Договору передбачено право Банку вимагати від позичальника: повертати Банку кредит рівними частинами, у терміни та в розмірі визначені цим Договором; щомісяця сплачувати Банку проценти за користування кредитом у терміни та в розмірі, визначені цим договором; у випадках, передбачених Договором або законодавством України, у строк не пізніше 10 днів з дати пред'явлення відповідної вимоги достроково повернути Банку кредит, сплатити проценти за користування ним і виконати інші обов'язки, що виникають із цього Договору; дострокового виконання зобов'язань з повернення кредиту за Договором у разі затримання сплати частини кредиту та/або процентів за його користування, щонайменше на один календарний місяць. Згідно з пунктом 8.1. Договору позичальник зобов'язаний повернути кредитору кредит та сплатити проценти за користування кредитом частинами у терміни, що визначені відповідно до цього Договору, а також належним чином виконати інші зобов'язання, викладені в цьому Договорі. Згідно з п. 2.8 Договору платежі з повернення кредиту та сплати процентів за його користування здійснюються щомісячно рівними частинами відповідно до графіку платежів та розрахунку сукупної вартості споживчого кредиту та реальної процентної ставки, з урахуванням вартості всіх супутніх послуг, який є додатком №1 до Договору та його невід'ємною частиною в порядках та на умовах, визначених цим Договором. Позичальник [PERSON] належним чином не виконував умов Договору, внаслідок чого станом на 04.06.2014 року прострочення платежу складає 2269 днів, заборгованість становить: за кредитом - 41533,84 доларів США, за відсотками - 19723,10 доларів США, пеня за останні 12 місяців - 2654011,02 грн. У відповідності до наданого позивачем розрахунку заборгованості за кредитом останній платіж позичальник [PERSON] провів 01.04.2008 року в сумі 726 доларів США, з яких 272,42 долара США віднесені на погашення тіла кредиту, а 453,58 долара США на погашення відсотків. [PERSON] не зробив письмову заяву про неспроможність виконати свої зобов'язання за кредитним договором належним чином. Відповідно до ст. 546 Цивільного кодексу України виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. В забезпечення виконання кредитних зобов'язань по кредитному договору 17.12.2007 року ЗАТ «Альфа Банк» та відповідач [PERSON] уклали договір поруки №700002598-П, відповідно до п.2.1. ст.2 якого остання поручилася перед кредитором боржника за виконання останнім наступних обов'язків: повертати Банку кредит рівними частинами, у терміни, визначені основним договором та додатком №1 до Основного договору, але в будь - якому випадку не пізніше 18.12.2014 року; щомісяця сплачувати Банку проценти за користування Кредитом у терміни, визначені Основним договором та додатком №1 до нього; у випадках, передбачених Основним договором або законодавством України, у строк не пізніше 10 днів з дати пред'явлення відповідної вимоги достроково повернути Банку Кредит, сплатити проценти за користування ним і виконати інші обов'язки , що виникають із Основного договору;сплатити Банку неустойку та понад суму неустойки відшкодувати збитки, заподіяні Банку невиконанням або неналежним боржником своїх зобов'язань за Основним договором. Згідно п.3.1. ст. 3 договору поруки боржник та поручитель відповідають перед Банком за порушення обов'язків, перелічених у ст.2 цього договору, як солідарні боржники. Поручитель відповідає перед Банком у тому ж обсязі, що і боржник. Відповідно до п.3.2. ст.3 договору поруки передбачена п.3.1. цього договору відповідальність поручителя наступає у випадку, якщо боржник допустить прострочення виконання будь - якого з обов'язків, зазначених у п.2.1. цього договору Поручитель згідно п 3.3. ст.3 договору поруки має право виконати обов'язки, зазначені в п.2.1. цього договору, або їх частину достроково та за відсутності передбачених Основним договором або законодавством України підстав для дострокової вимоги їх виконання Банком у випадку, якщо боржник зробив письмову заяву про свою неспроможність виконати їх належним чином. Доданою позивачем до позовної заяви вимоги про дострокове повернення кредиту за №51005-102 від 12.06.2014 року підтверджується, що зазначена в ній адреса поручителя [PERSON] не відповідає поштовому індексу та адресі місця проживання останньої, яка зазначена в ст.7 договору поруки, що підтверджує пояснення відповідача про те, що вона від позивача вимоги не отримувала. Доказів, які б спростовували це твердження відповідача позивач суду не надав. Відомостей суду про те, чи виконав вказану вимогу про дострокове повернення кредиту позичальник [PERSON] і чи звертався ПАТ «Альфа Банк» до нього з позовом до суду, позивач суду не надав. У п.2.3. кредитного договору строк виконання зобов'язання чітко визначено, що дата остаточного повернення кредиту 18.12. 2014 року. Зобов'язання виникають із підстав, передбачених ст. 11 ЦК України, зокрема договорів. Згідно ч.1 ст.1054 ЦПК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ч.1 ст.553 ЦК України поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. Відповідно до частин 1,2 ст.554 ЦК України у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Припинення поруки пов'язане, зокрема, із закінченням строку її чинності. За змістом частини четвертої статті 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Договором поруки не визначено строк, після закінчення якого порука припиняється, оскільки умовами цього договору встановлено, що він діє до повного припинення усіх зобов'язань боржника за Основним договором Порука - це строкове зобов'язання, і незалежно від того, встановлений строк її дії договором чи законом, його сплив припиняє суб'єктивне право кредитора. Відповідно до ч.1 ст. 251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов'язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Разом з тим, відповідно до ст.ст.251,252 ЦК України із настанням певної події, яка має юридичне значення, законодавець пов'язує термін, який визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати. Таким чином, умови договору поруки про його дію до повного припинення зобов'язань боржника не свідчать про те, що цим договором установлено строк припинення поруки в розумінні ст. 251, ч.4 ст. 559 ЦК України, тому в цьому випадку підлягають застосуванню норми ч.4 ст. 559 ЦК України про те, що порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Верховним Судом України в постановах у справах №6-20 цс14 від 19 березня 2014 року, № 6- 53 цс 14 від 17.09.2014 року було висловлено правову позицію, згідно якої строк дії поруки (будь-який із зазначених у частині четвертій статті 559 ЦК України) не є строком захисту порушеного права, а є строком існування суб'єктивного права кредитора й суб'єктивного обов'язку поручителя, після закінчення якого вони припиняються. Це означає, що зі збігом цього строку (який є преклюзивним) жодних дій щодо реалізації свого права за договором поруки, у тому числі застосування судових заходів захисту свого права (шляхом пред'явлення позову), кредитор вчиняти не може. З огляду на преклюзивний характер строку поруки й обумовлене цим припинення права кредитора на реалізацію даного виду забезпечення виконання зобов'язань застосоване в другому реченні частини четвертої статті 559 ЦК України словосполучення "пред'явлення вимоги" до поручителя протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання як умови чинності поруки слід розуміти як пред'явлення кредитором у встановленому законом порядку протягом зазначеного строку саме позовної, а не будь-якої іншої вимоги до поручителя. Зазначене положення при цьому не виключає можливість пред'явлення кредитором до поручителя іншої письмової вимоги про погашення заборгованості за боржника, однак і в такому разі кредитор може звернутися з такою вимогою до суду протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання. Виходячи з положень другого речення частини четвертої статті 559 ЦК України слід дійти висновку про те, що вимогу до поручителя про виконання ним солідарного з боржником зобов'язання за договором повинно бути пред'явлено в судовому порядку в межах строку дії поруки, тобто протягом шести місяців з моменту настання строку погашення чергового платежу за основним зобов'язанням (якщо умовами договору передбачено погашення кредиту періодичними платежами) Закінчення строку, установленого договором поруки, так само як сплив шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання або одного року від дня укладення договору поруки, якщо строк основного зобов'язання не встановлений, припиняє поруку за умови, що кредитор протягом строку дії поруки не звернувся з позовом до поручителя. У відповідності до наданого позивачем розрахунку заборгованості за кредитом останній платіж позичальник [PERSON] провів 01.04.2008 року в сумі 726 доларів США, з яких 272,42 долара США віднесені на погашення тіла кредиту, а 453,58 долара США на погашення відсотків. Таким чином, заборгованість, з приводу якої заявлений позов у справі, виникла в боржника за період з 18.04.2008 року до 04.06.2014 року у зв'язку з несплатою боржником поточних щомісячних платежів із погашення кредиту та процентів за користування ним, а тому обрахування встановленого ч.4 ст. 559 ЦК України шестимісячного строку для пред'явлення вимог до поручителя слід проводити з 18.04.2008 року і саме протягом шести місяців з цієї дати позивач зобов'язаний був пред'явити позов до відповідача [PERSON]. Такий позов до відповідача банк пред'явив лише 07 липня 2014 року, звернувшись до суду, тобто вже після спливу встановленого ч. 4 ст. 559 ЦК України шестимісячного строку. З огляду на викладене та з урахуванням ст. 360-7 ч.1 ЦПК України, згідно якої рішення Верховного Суду України, прийняте за наслідками розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначену норму права, та для всіх судів України, суд приходить до висновку, що позов повністю не підлягає задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed