Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-28 00:00:00

У листопаді 2013 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] - заступника директора з навчально - виховної роботи Броварської спеціалізованої школи І - ІІІ ступенів № 5 та до Броварської спеціалізованої школи І - ІІІ ступенів № 5 про захист честі, гідності, спростування відомостей та відшкодування моральної шкоди. Свої вимоги мотивував тим, що він працює в ВДАІ Броварського МВ РУМВС України у Київській області на посаді інспектора ДПС. Його дружина [PERSON] працює вчителем початкових класів Броварської спеціалізованої школи І - ІІІ ступенів № 5 та класним керівником 2-В класу. 23 серпня 2013 року з метою допомогти дружині підготувати клас до навчального року позивач прийшов до школи, проте його з дружиною не пустили до класу з мотивів відсутності погодження на це адміністрації школи. З цього приводу позивач зателефонував заступнику директора з навчально - виховної роботи [PERSON] та пояснив, що він має право як батько відвідати школу сина та допомогти дружині у прибиранні кабінету. У вересні 2013 року позивачу стало відомо, що [PERSON], заступник директора шкоди з навчально-виховної роботи Броварської спеціалізованої школи І-ІІІ ступенів № 5, 27 серпня 2013 року написала заяву до директора Броварської спеціалізованої школи І-ІІІ ступенів № 5, начальника управління освіти, науки та молоді Броварської міської ради Київської області, начальника ВДАІ Броварського району в Київській області з проханням надати їй допомогу та підтримку щодо вирішення питання про втручання позивача в навчально-виховний процес школи № 5, неодноразових погроз особисто [PERSON] та іншим працівникам освіти. Заяву [PERSON] мотивувала тим, що 23 серпня 2013 року [PERSON] погрожував по телефону особисто відповідачу та іншим працівникам освіти. Обставини, викладені у заяві [PERSON] не відповідають дійсності, оскільки позивач жодного разу не погрожував ні особисто відповідачу, ні тим більше іншим працівникам освіти. Складена [PERSON] заява є такою, що принижує честь й гідність позивача та є надуманою з перекручуванням фактів. Таким чином, відповідач розповсюдила відомості про особу [PERSON], які не відповідають дійсності та порочить його честь та гідність. Крім того, 27 вересня 2013 року управління освіти, науки та молоді Броварської міської ради Київської області листом № 1-10/86 повідомило позивача про те, що звернення [PERSON] не знайшло свого підтвердження. Позивач [PERSON] працює в ОВС 10 років, співпрацює з кваліфікованими колегами, професіоналами своєї справи, які шанують його та поважають, заява відповідача, адресована керівництву позивача та управлінню освіти, науки та молоді Броварської міської ради Київської області, обурила та засмутила позивача, адже негативні відзиви на його адресу мають негативний вплив на ділову репутацію позивача. У зв'язку з вищевикладеним [PERSON] був змушений звернутися до суду із зазначеним позовом. В судовому засіданні позивач [PERSON] та його представник [PERSON] позовні вимоги підтримали та просили їх задовольнити. Відповідач [PERSON] та її представник [PERSON], який є й представником Броварської спеціалізованої школи І - ІІІ ступенів № 5, позовні вимоги не визнали, просили відмовити у позові. Відповідач [PERSON] пояснила, що дійсно 23 серпня 2013 року між сторонами відбулася телефонна розмова з приводу того, що позивача та його дружину не пускають до класу № 106, оскільки вона була переведена на іншу посаду. У зв'язку з цим позивач зазначив - «розберемось», що вона сприйняла як погрозу на її адресу та на адресу керівництва школи. Тому й звернулася до начальника управління освіти, науки та молоді Броварської міської ради Київської області [PERSON], як до свого керівництва, який уповноважений провести відповідну перевірку за даним фактом. До начальника ВДАІ Броварського району в Київській області заява не направлялася. Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] дала покази про те, що дійсно за зверненням [PERSON] та за дорученням начальника управління освіти, науки та молоді Броварської міської ради Київської області [PERSON], нею в межах її повноважень було проведено перевірку та встановлено, що дійсно була між сторонами телефонна розмова, та зазначалося позивачем «розберемось», проте на її думку, це не було погрозою, про що вона підготувала відповідь на ім'я [PERSON] Заслухавши пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи та докази, заслухавши покази свідка, запис телефонної розмови, наданий позивачем, суд не знаходить підстав для задоволення позовних вимог. У ст. 34 Конституції України кожному гарантується право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань. Відповідно до статті 68 Конституції України кожен зобов'язаний неухильно додержуватися Конституції та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей. Праву на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань відповідає обов'язок не поширювати про особу недостовірну інформацію та таку, що ганьбить її гідність, честь чи ділову репутацію. Статтею 32 Конституції України передбачено судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім'ї. Ніхто не може зазнавати втручання в його особисте і сімейне життя, крім випадків, передбачених Конституцією. Не допускається збирання, зберігання, використання та поширення конфіденційної інформації про особу без її згоди, крім випадків, визначених законом, і лише в інтересах національної безпеки, економічного добробуту та прав людини. Відповідно до вимог ст.. 277 ЦК України фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім'ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації. Поширювачем інформації, яку подає посадова чи службова особа при виконанні своїх посадових (службових) обов'язків, вважається юридична особа, у якій вона працює. Судом встановлено, що 27 серпня 2013 року заступником директора з навчально - виховної роботи Броварської спеціалізованої школи І - ІІІ ступенів № 5 [PERSON] на ім'я директора Броварської спеціалізованої школи Броварської спеціалізованої школи І - ІІІ ступенів № 5 [PERSON], начальника управління освіти, науки та молоді Броварської міської ради [PERSON], начальника ВДАІ Броварського району Київської області [PERSON] написано заяву про те що, 23 серпня 2013 року о 19 год. 30 хв. вона мала телефонну розмову з [PERSON], в якій [PERSON] погрожував особисто їй, директору шкоди №5 [PERSON], та начальнику управління освіти [PERSON] Також судом з'ясовано, що вказана заява була подана тільки начальнику управління освіти, науки та молоді Броварської міської ради [PERSON], що сторони не заперечують у судовому засіданні. 27 вересня 2013 року заступник начальника освіти [PERSON] направила лист на адресу [PERSON] про те, що її звернення до управління освіти, науки та молоді розглянуто. Щодо втручання у навчально - виховний процес гр. [PERSON], його погроз на її адресу та адресу директора школи, начальника управління освіти не підтвердились. В судовому засіданні встановлено, й даний факт не оспорюється сторонами, що дійсно 23 серпня 2013 року між [PERSON] та заступником директора з навчально - виховної роботи Броварської спеціалізованої школи І - ІІІ ступенів № 5 [PERSON] відбулася телефонна розмова, під час якої [PERSON] зазначив фразу « розберемось», яка [PERSON] була сприйнята як погроза, оскільки зміст розмови був про роботу його дружини [PERSON] у Броварській спеціалізованій школі І - ІІІ ступенів № 5 та про те, що його з дружиною без погодження з адміністрацією та керівництвом школи не допускають до кабінету №106, а також щодо переведення його дружини на іншу посаду, з чим не погоджувався позивач. Пункт 19 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 лютого 2009 року №1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» передбачає, що вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначати характер такої інформації та з'ясовувати, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням. Відповідно до частини другої статті 471 Закону України "Про інформацію" оціночними судженнями, за винятком образи чи наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, зокрема критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, з огляду на характер використання мовних засобів, зокрема гіпербол, алегорій, сатири. Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості. Зважаючи на викладене, суд приходить до висновку, що в даному випадку мало місце особисте оціночне судження [PERSON] щодо висловлювання позивача «розберемось», що є вираженням суб'єктивної думки і поглядів відповідача, яку вона сприйняла як погрозу керівництву школи у зв'язку із спірними трудовими відносин дружини позивача з керівництвом школи. У зв'язку з викладеним, та відповідно до статті 277 ЦК не є предметом судового захисту оціночні судження, думки, переконання, критична оцінка певних фактів і недоліків, які, будучи вираженням суб'єктивної думки і поглядів відповідача, не можна перевірити на предмет їх відповідності дійсності (на відміну від перевірки істинності фактів) і спростувати. Також відповідно до положень ст. 40 Конституції України, усі мають право направляти індивідуальні чи колективні письмові звернення або особисто звертатися до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів, що зобов'язані розглянути звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк. У випадку, коли особа звертається до зазначених органів із заявою, в якій міститься та чи інша інформація, і в разі, якщо цей орган компетентний перевірити таку інформацію та надати відповідь, проте в ході перевірки інформація не знайшла свого підтвердження, вказана обставина не може сама по собі бути підставою для задоволення позову, оскільки у такому випадку мала місце реалізація особою конституційного права, передбаченого ст.40 Конституції України, а не поширення недостовірної інформації. Дана позиція також відображена у пункті 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України №1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи,а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» від 27.02.2009 року. Крім того, чинне законодавство не містить визначення понять гідності, честі чи ділової репутації, оскільки вони є морально-етичними категоріями й одночасно особистими немайновими правами, яким закон надає значення самостійних об'єктів судового захисту. Згідно з п. 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 лютого 2009 року №1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позовних вимог про захист честі, гідності та ділової репутації є сукупність наступних обставин: поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право. За змістом ст.277 ЦК України та п.18 вищезазначеної Постанови позивач повинен довести факт поширення інформації відповідачем, а також те, що внаслідок цього було порушено його особисті немайнові права, або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам. Проте, усупереч зазначеним положенням законодавства, позивач не довів у визначений законом спосіб тієї обставини, що в наслідок поширення даної інформації було порушено його особисті немайнові права, з урахуванням того, що вказана заява до його керівництва не направлялася, що ним визнано в судовому засіданні. Також не наведено, який саме негативний вплив мало звернення [PERSON] до свого керівництва, тобто до начальника управління освіти, науки та молоді Броварської міської ради [PERSON] із заявою про допомогу у вирішенні питання. За правилами ст. 23 Цивільного Кодексу України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Згідно п.5 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» N 4 від 31.03.95 відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Разом з тим у судовому засіданні позивачем [PERSON] не було доведено заподіяння йому моральної шкоди, моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, з чого виходить позивач при її визначенні. Зважаючи на вищевикладене, перевіривши всі докази у їх сукупності, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог [PERSON] до заступника директора з навчально - виховної роботи Броварської спеціалізованої школи І - ІІІ ступенів № 5 [PERSON], Броварської спеціалізованої школи І - ІІІ ступенів № 5 про захист честі, гідності, спростування відомостей та відшкодування моральної шкоди. За таких обставини та

Outcome: dismissed