Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-20 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з вказаним позовом та просила суд ухвалити рішення, яким визнати за нею право на спадкування після смерті [PERSON], померлого 19 вересня 2016 року, за першою чергою разом з [PERSON]. Свої вимоги мотивує тим, що 19.09.2016 року помер [PERSON], з яким вона перебувала у фактичних шлюбних відносинах з 2009 року та проживала з покійним до дня його смерті за адресою: [ADDRESS], де продовжує проживати і до теперішнього часу. Позивачка звернулася із заявою про прийняття спадщини до Біляївської державної нотаріальної контори, але нотаріус відмовив їй у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, через те, що є спадкоємець першої черги - син померлого [PERSON], який також звернувся до Біляївської районної державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після смерті батька. У звязку з викладеним позивачка звернулась до суду з вказаним позовом. Позивачка та її представник в судовому засіданні на позові наполягали та просили його задовольнити. У судовому засіданні відповідач та його представник просили відмовити у задоволенні позову, при цьому посилалися на письмові заперечення (а.с.49-52). Свідок [PERSON] у судовому засіданні пояснила, що позивачка проживала разом із спадкодавцем [PERSON] 8 років, жили як чоловік з дружиною, разом зробили ремонт в квартирі, вели спільне господарство за їх спільні гроші, також пояснила, що [PERSON] допомагав своєму сину, але син на квартиру до батька не приїжджав та не допомагав йому, у позивачки була своя квартира. В судовому засіданні свідок [PERSON] пояснила, що вона проживає в селищі з 1965 року, [PERSON] з позивачкою в квартирі почали проживати разом з весни 2009 року, також зазначила, що позивачка разом з [PERSON] зробили обмін квартири на кімнату в Червоному Проміні. Сина бачила лише один раз, більш його не бачила, [PERSON] при розлученні будинок, в якому проживав, залишив дружині та сину, яким завжди продовжував допомагати, син ніяк не допомагав батьку. В квартирі вони разом з позивачкою зробили ремонт, [PERSON] називав позивачку своєю дружиною, жили вони дружно, їздили разом відпочивати до Криму, [PERSON] працював на трьох роботах, заробляв добре і всі кошти йшли в сім`ю. Заслухавши пояснення сторін, свідків, дослідивши матеріали справи, оцінивши надані докази, суд дійшов до наступного. Як встановлено у судовому засіданні, 19.09.2016 року помер [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть серії І-ЖД № 466906 від 20.09.2016 року (а.с.8). Після смерті якого залишилася спадщина, а саме: квартира [ADDRESS] (а.с. 37). Позивачка звернулася із заявою про прийняття спадщини до Біляївської державної нотаріальної контори Одеської області, однак у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом їй було відмовлено, згідно листа №1159/02-14 від 12.03.2017 року, через те, що є спадкоємець першої черги - син померлого [PERSON], який також звернувся до Біляївської районної державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після смерті батька (а.с.9). Рішенням Біляївського районного суду Одеської області від 23.01.2017 року було встановлено факт проживання однією сім`єю позивачки та [PERSON] по день його смерті 19.09.2016 року (а.с.10). Згідно акту, складного 26.09.2016 року депутатом Біляївської міської ради, за адресою: [ADDRESS], зареєстровані та вели спільне домогосподарство понад вісім років [PERSON] та [PERSON] (а.с.12). Відповідно до ч. 2\~ст. 1259 ЦК України\~фізична особа, яка є спадкоємцем за законом наступних черг, може за рішенням суду одержати право на спадкування разом із спадкоємцями цієї черги, яка має право на спадкування, за умови, що вона протягом тривалого часу опікувалася, матеріально забезпечувала, надавала іншу допомогу спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані. Згідно змісту вказаної норми закону, при вирішенні питання про зміну черговості спадкування позивач повинен довести факт опікування, матеріального забезпечення спадкодавця протягом тривалого часу та перебування спадкодавця в безпорадному стані, тобто стані, обумовленому похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом, коли особа не може самостійно забезпечити умови свого життя, потребує стороннього догляду, допомоги та піклування. Статтею 1261 ЦК України встановлено, що у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Суд погоджується з доводами відповідача та його представника про те, що судовий порядок зміни черговості застосовується на підставі задоволення позову спадкоємця наступних черг до спадкоємців тієї черги, які безпосередньо закликаються до спадкування. Право на пред'явлення позову про зміну черговості спадкування мають лише спадкоємці за законом. Підставами для задоволення такого позову є сукупність наступних юридичних фактів, встановлених у судовому порядку: 1) здійснення опіки над спадкодавцем. Тобто надання йому нематеріальних послуг (спілкування, поради та консультації, поздоровлення зі святами), 2) матеріальне забезпечення спадкодавця, 3) надання будь-якої іншої допомоги спадкодавцеві, тобто такої допомоги, яка має матеріальне вираження, - прибирання приміщення, приготування їжі, ремонт квартири, 4) тривалий час здійснення дій, визначених у пунктах 1-3, 5) безпорадний стан спадкодавця, тобто такий стан, під час якого особа неспроможна самостійно забезпечувати свої потреби, викликаний похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом. Для задоволення позову, необхідна наявність всіх п'яти вищезазначених обставин. Із матеріалів цивільної справи вбачається, що позивачем не доведена належними та допустимими доказами наявність вище перелічених юридичних фактів у їх сукупності. Навпаки в судовому засіданні встановлено, що відповідно до довідки №177 від 12.05.2017 року, виданої Дністровським міжрайонним управлінням водного господарства, [PERSON] працював в Дністровському МУВГ на посаді машиніста насосної установки з 26.10.1998 року по 19.09.2016 року Також згідно довідки №58 від 17.05.2017 року, виданої Рибосільськогосподарським кооперативом «Придністровець», [PERSON] працював в РСК «Придністровець» за сумісництвом на посаді ставкового працівника з 02.04.2015 року по 20.09.2016 року (а.с.53). Вказані обставини також біли підтверджені свідками у судовому засіданні. При цьому свідки також зазначали, що померлий [PERSON] та позивачка по справі проживали однією сімєю тривалий час, разом з тим, вказані обставини не потребували доказуванню, оскільки вже були встановлені рішенням суду від 23.01.2017 року. Пунктом 6\~постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику у справах про спадкування" №7 від 30.05.2008 року\~ роз'яснено, що безпорадним слід розуміти стан особи, зумовлений похилим віком, тяжкою\~хворобою або каліцтвом, коли вона не може самостійно забезпечити умови свого життя, потребує стороннього догляду, допомоги та піклування. Таким чином померлий [PERSON] не перебував у безпорадному стані, був спроможний самостійно забезпечувати свої потреби, не був тяжко хворий, на протязі довгого часу працював та був дієздатний. Суд дійшов до висновку, що доводи позивача про те, що вона останні сім років постійно лікувала та надавала допомогу спадкодавцю не знайшло свого підтвердження у судовому засіданні. Згідно до ст.ст.\~10,\~60 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed