Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-22 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що вироком Білгород-Дністровського суду Одеської області [PERSON] визнано винним у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 286-1 КК України та призначено йому покарання у вигляді 2 років обмеження волі. При цьому встановлено, що 21.01.20ё4 р. приблизно о 06 год. 33 хв. На 73 км.+850 м. автодороги Одеса-Рені, [PERSON], керуючи автобусом д/н [NUMBER], порушив правила дорожнього руху допустив зіткнення з декількома транспортними засобами та як наслідок далі за інерцією стався наїзд на пішохода [PERSON] в результаті чого йому заподіяно тілесних ушкоджень. Судовим рішенням також задоволено цивільний позов до [PERSON] та стягнуто з третьої особи матеріальну шкоду у розмірі 22 696,00 грн. та моральну у сумі - 50 000,00 грн. Цивільна правова відповідальність [PERSON] була застрахована відповідачем на підставі полісу № АС/9368525, строк дії якого до 04.01.2015 р. З метою стягнення з [PERSON] шкоди на підставі виконавчого листа позивач звернувся до відповідного відділу державної виконавчої служби, проте, 31.12.2014 р. постановою державного виконавця виконавчий документ було повернуто у зв»язку із відсутністю у [PERSON] майна, на яке можливо звернути стягнення. За таких обставин, з метою стягнення страхового відшкодування до відповідача було подано повідомлення про страховий випадок. У задоволенні вимог позивачу було відмовлено страховою компанію із посиланням на те, що вироком суду шкода, спричинена потерпілому стягнуто з винуватця ДТП. Приймаючи до уваги те, що [PERSON] не виконав судове рішення, [PERSON] просить суд стягнути з ТДВ «Страхове товариство «Домінанта» матеріальну шкоду, пов»яз ану із лікуванням у розмірі 22 296,00 грн., страхове відшкодування за шкоду, пов»язану із тимчасовою втратою працездатності у розмірі 1 218,00 грн. та судовий збір. Представник позивача направив в адресу суду клопотання про розгляд справи за йго відсутністю. Представник відповідача також в судове засідання не з»явився, направив в адресу суду заперечення на позов та просив розглянути справу за його відсутністю. Третя особа про день та час розгляду справи повідомлялась у спосіб передбачений чинним процесуальним законодавством України. Дослідивши матеріали справи суд вважає встановленим наступне. 12.01.2014 р. приблизно о 06 год. 33хв. на 73 км. + 850 м. автодороги Одеса-Рені, білгород-Дністровському районі, Одеської області, [PERSON], керуючи автобусом Івеко-Пегасо д/н [NUMBER], порушивши п.п. 2.3 б), п. 12.1. п. 12.3., п. 13.1., п. 13.3. ПДР, не впорався з керуванням, не обравши у встановлених межах безпечну швидкість руху, не врахувавши дорожню обстановку, не дотримався безпечної дистанції та інтервалу, внаслідок чого допустив зіткнення з автобусом БАЗ-А079 д/н [NUMBER] та автомобілем Рено-Доккер д/н [NUMBER], в результаті чого [PERSON] заподіяно тілесні ушкодження. Вироком Білгород-Дністровського міськрайонного суду одеської області від 03.06.2014 р. [PERSON] визнано винним у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України та призначено покарання у вигляді 2 (двох) років обмеження волі без позбавлення права керування транспортними засобами. Відповідно до ст.ст. 75,76 КПК України [PERSON] звільнено від відбування призначеного покарання з випробування, встановлено іспитовий строк 1 (один) рік. За приписами ч. 4 ст. 61 ЦПК України вирок у кримінальному провадженні, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Представник позивача зазначає, що на день ДТП був чинним поліс цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, отриманий [PERSON] від відповідача з яким було укладено договір страхування (поліс № АС/9368525 від 05.01.2014 р.), а отже страхова компанія має сплатити на користь [PERSON] страхове відшкодування у розмірі 22 296,00 грн. та шкоду, пов»язану із тимчасовою втратою позивачем працездатності у розмірі 1 218,00 грн. В свою чергу представник ТДВ «Страхове товариство «Домінанта» у своїх запереченнях проти позову зазначив, що вироком суду, який набрав законної сили, задоволено цивільний позов [PERSON] до винуватця ДТП та з [PERSON] стягнуто завдані збитки в повному обсязі. Таким чином в разі задоволення позову до страхової компанії [PERSON] може отримати понесені збитки у подвійному обсязі. Вироком Білгород-Дністровського міськрайонного суду одеської області від 03.06.2014 р. задоволено цивільний позов [PERSON] до винуватця [PERSON] та з нього стягнуто 22 696,00 грн. матеріальної шкоди та 50 000,00 грн. моральної шкоди. Як свідчать матеріали справи позивачем подано виконавчий лист на примусове стягнення з [PERSON] присуджених судом сум. 31.12.2014 р. начальником ВДВС Ренійського РУЮ винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачеві у зв»язку із відсутністю у боржника майна на яке може бути звернуто стягнення на підставі п. 2 ч. 1 ст. 47, ст.. 50 Закону України «Про виконавче провадження». Не заперечується представником відповідача та обставина, що 19.11.2014 р. страховою компанією було відмовлено позивачеві у виплаті страхового відшкодування у зв»язку із задоволенням цивільного позову потерпілого вироком суду. Преамбулою Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що цей Закон регулює відносини у сфері обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (далі - обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності) і спрямований на забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров'ю та майну потерпілих при експлуатації наземних транспортних засобів на території України. Положеннями ст. 3 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров'ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників. Обгрунтовуючи свої позовні вимоги позивач зазначає, що відповідно до ч. 1 ст. 991 ЦК України страховик має право відмовитися від здійснення страхової виплати у разі, одержання страхувальником повного відшкодування збитків за договором майнового страхування від особи, яка їх завдала. Проте, рішення суду в частині відшкодування винною особою збитків не виконано, а тому позивач має право на стягнення страхового відшкодування зі страхової компанії заподіювача такої шкоди. Згідно до положень ст.. 1 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страхувальники - юридичні особи та дієздатні громадяни, що уклали із страховиками договори обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності за шкоду, заподіяну життю, здоров'ю, майну третіх осіб під час експлуатації наземного транспортного засобу; страховики - страхові організації, що мають право на здійснення обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів відповідно до вимог, встановлених цим Законом та Законом України "Про страхування"; потерпілі - юридичні та фізичні особи, життю, здоров'ю та/або майну яких заподіяна шкода внаслідок дорожньо-транспортної пригоди з використанням транспортного засобу. В розумінні вимог чинного законодавства, до правовідносин, які виникли між сторонами не може бути застосовані положення закону на які посилається позивач, оскільки він вимагає страхове відшкодування зі страхувальника особи винної у ДТП. Зважаючи на обставини справи, [PERSON] скористався своїм абсолютним правом на стягнення шкоди з її заподіювача та в даному випадку, винна особа не позбавлена можливості пред'явити майнові вимоги до страхової компанії, з якою ним укладено договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності. Такий правовий висновок зробив Верховний Суд України у справі № 6-2808цс15. Приписами ч. 2 ст. 223 ЦПК України Після набрання рішенням суду законної сили сторони та треті особи із самостійними вимогами, а також їх правонаступники не можуть знову заявляти в суді ту саму позовну вимогу з тих самих підстав, а також оспорювати в іншому процесі встановлені судом факти і правовідносини. Виходячи з наведеного, суд вважає за можливе відмовити у задоволенні вимог [PERSON] Розподіляючи судові витрати суд керується положеннями ст.88 ЦПК України. Виходячи з наведеного,

Outcome: dismissed