Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-27 00:00:00

[PERSON] звернулась з позовом до [PERSON], вказавши, що батько позивача [PERSON] 23.04.2013 року помер, після його смерті залишилась спадщина у виді частини будинку № 143 по вул. Памірській у м. Запоріжжя. Позивач є єдиною дитиною померлого та спадкоємцем першої черги за законом. Оскільки останні два роки позивач не могла звязатись з батьком, а відповідач умисно приховала факт смерті останнього, [PERSON], посилаючись що строк подання заяви про прийняття спадщини пропущений нею з поважних причин, просила визначити їй додатковий строк, достатній для подання заяви про прийняття спадщини після смерті [PERSON] В судовому засіданні позивач та її представник наполягали на позові на зазначених підставах, вказуючи, що [PERSON] за життя зловживав алкоголем та мешкав окремо від позивача. Про те що батько помер [PERSON] дізналась лише у 2015 році від двоюрідного брата, але до цього часу намагалась його розшукати. За життя [PERSON], на думку [PERSON], належала 1/2 частка будинку по вул. Памірській, 143 у м. Запоріжжя, але правовстановлюючих документів позивач не бачила. Також на цей час спадкоємцем першої черги є дружина померлого [PERSON] та мати позивача [PERSON], яка відмовилась від спадщини. Посилаючись на те, що [PERSON] не повідомила про смерть батька, чим, на переконання позивача, порушила її спадкові права, просила визначити їй додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини. Відповідач та представник відповідача проти позову заперечували, посилаючись на те, що позов не обґрунтований та заявлений до неналежного відповідача. Так, [PERSON] пояснила, що її брат [PERSON] останні роки життя мешкав у с. Новогупалівка Вільнянського району Запорізької області з цивільною дружиною. Також у нього є ще одна рідна донька [PERSON], [INFO]. [PERSON] у свою чергу на спадщину після брата не претендувала та не претендує, оскільки після смерті брата наявні спадкоємці першої черги за законом. Про смерть [PERSON] знала, але не повідомляла [PERSON], оскільки не має такого обовязку та з останньою не спілкувалась. Вважає, що позивач без поважних причин пропустила строк для подання заяви про прийняття спадщини. Також [PERSON] вказала, що [PERSON] не мав права власності на будь-яку частку в будинку № 143 по вул. Памірській у м. Запоріжжя, оскільки весь будинок належить [PERSON] У зв'язку з відсутністю відповідних клопотань з боку сторін по справі та відсутності у суду підтверджених документально відомостей щодо прізвища, імені та по батькові інших спадкоємців після [PERSON], перебування їх у родинних стосунках зі спадкодавцем, місця їх проживання, тощо судом не вирішувалось питання про залучення таких осіб до участі у справі в якості третіх осіб без самостійних вимог на предмет спору. Допитана в судовому засіданні за клопотанням позивача свідок [PERSON] суду пояснила, що мешкає поруч з [PERSON] [PERSON] знала, оскільки останній приходив у гості до [PERSON] Востаннє [PERSON] бачила більше двох років тому, а після цього він не з'явився до доньки на день народження. Зі слів [PERSON] свідку відомо було, що [PERSON] мешкає з іншою жінкою. При дослідженні матеріалів справи судом встановлено наступне. 23.04.2013 року помер [PERSON], що підтверджено копією свідоцтва про смерть (а.с. 29). Позивач [PERSON] належними доказами того факту, що вона є донькою [PERSON] не підтвердила, оскільки, надавши копію свідоцтва про народження (а.с. 6), вона не надала документу на підтвердження підстав для зміни прізвища на «Кильчік». Водночас відповідач [PERSON] не заперечувала того факту, що [PERSON] є донькою [PERSON] та спадкоємицею першої черги за законом. Як вбачається з відповіді Пятої Запорізької державної нотаріальної контори від 29.12.2015 року (а.с. 34) на час звернення до суду з позовом та до кінця грудня 2015 року спадкова справа після померлого [PERSON] не заводилась. Згідно з відповіддю приватного нотаріуса Запорізького міського нотаріального округу [PERSON] від 22.02.2016 року (а.с. 62) 22.02.2016 року [PERSON] звернулась до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини після [PERSON], за якою було заведено спадкову справу. Також нотаріусом запропоновано [PERSON] зявитись особисто до нотаріуса для надання документів та отримання розяснень з питань оформлення спадщини. Отже [PERSON] ані на час звернення з позовом до суду, ані на час розгляду справи судом не було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину після [PERSON] Відомостей про наявність у [PERSON] майна, яке увійшло до складу спадщини, суду не надано. З копій заповіту [PERSON] від 02.03.1993 року (а.с. 39), свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 12.10.2001 року (а.с. 38), свідоцтва про право на спадщину від 30.01.1996 року (а.с. 40), технічного паспорту (а.с. 41-51) вбачається, що домоволодіння по вул. Памірська, 143 у м. Запоріжжя належить [PERSON] При вирішенні спору суд виходить з наступного. Стаття 3 ч. 1 ЦПК України встановлює, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Статті 10, 60 ЦПК України вказують, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Як вказує ст. 1222 ч. 1 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261 - 1265 цього Кодексу (ст. 1223 ч. 2 ЦК України). Відповідно до ст. 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу. До першої черги спадкоємців за законом ст. 1261 ЦК України відносить дітей спадкодавця, у тому числі зачатих за життя спадкодавця та народжених після його смерті, того з подружжя, який його пережив, та батьків. З пояснень позивача та відповідача вбачається, що після померлого [PERSON], окрім позивача, наявні також принаймні двоє спадкоємців першої черги за законом: дружина [PERSON] та донька [PERSON] Натомість [PERSON], як сестра померлого, статтею 1262 ЦК України віднесена до другої черги спадкоємців та могла б одержати право на спадкування за законом після [PERSON] у разі відсутності спадкоємців першої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття. При цьому відповідно до ст. 1268 ч. 4 ЦК України малолітня, неповнолітня, недієздатна особа, а також особа, цивільна дієздатність якої обмежена, вважаються такими, що прийняли спадщину, крім випадків, встановлених частинами другою - четвертою статті 1273 цього Кодексу. Виходячи з вищевикладеного, у разі підтвердження наявності у [PERSON] на момент смерті неповнолітньої доньки, про існування якої вказувала відповідач, наявний спадкоємець першої черги, який вважається таким, що прийняв спадщину. Також суду не надано будь-яких доказів на підтвердження того, що особи, які постійно проживали із [PERSON] на час відкриття спадщини, не являються його спадкоємцями або не претендують на спадщину або не прийняли її в установленому порядку. Згідно із ч. 1 ст. 1271 ЦК України якщо спадкоємець протягом строку, встановленого для прийняття спадщини, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. За позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини (ч. 3 ст. 1272 ЦК України). Відповідно до розяснень Пленуму Верховного Суду України у п. 24 постанови від 30 травня 2008 року № 7 "Про судову практику у справах про спадкування" особа, яка не прийняла спадщину в установлений законом строк, може звернутися до суду з позовною заявою про визначення додаткового строку для прийняття спадщини відповідно до частини третьої статті 1272 ЦК. Зазначене положення застосовується до спадкоємців, в яких право на спадкування виникло з набранням чинності зазначеним Кодексом. Суди відкривають провадження в такій справі у разі відсутності письмової згоди спадкоємців, які прийняли спадщину (частина друга статті 1272 ЦК), а також за відсутності інших спадкоємців, які могли б дати письмову згоду на подання заяви до нотаріальної контори про прийняття спадщини. Відповідачами у такій справі є спадкоємці, які прийняли спадщину. При відсутності інших спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття відповідачами є територіальні громади в особі відповідних органів місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини. При розгляді цих справ слід перевіряти наявність або відсутність спадкової справи стосовно спадкодавця у державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини, наявність у матеріалах справи обґрунтованої постанови про відмову нотаріуса у вчиненні нотаріальної дії, зокрема відмови у видачі свідоцтва про право на спадщину. Вирішуючи питання про визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов'язані з об'єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Позивачем в якості підстави звернення з позовом саме до [PERSON] було зазначено, що відповідач умисно приховала факт смерті [PERSON] та не повідомила про це [PERSON], позбавивши таким чином останню можливості звернутися до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини вчасно. Однак, чинним законодавством не передбачений обовязок родичів померлого повідомляти інших родичів про факт смерті особи. Також позивачем не надано будь-яких належних та допустимих доказів на підтвердження того, що вона не знала про смерть батька та протягом більш ніж двох років намагалась його розшукати. Так, позивач не підтвердила того, що вона дійсно зверталась до компетентних органів з метою ініціювання розшуку [PERSON] або взагалі вживала хоча б якихось заходів для встановлення місця перебування свого батька, враховуючи, що з дати його смерті до того часу, який позивач визначає як час отримання відомостей про смерть батька (вересень 2015 року) пройшло більше двох років. Таким чином, позивачем не доведено як факту існування обєктивних та непереборних труднощів для вчасного звернення до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини, так і факту неможливості дізнатися про смерть батька. Крім того, враховуючи вищевикладені висновки суду, суд вважає, що позивачем позов предявлено до неналежного відповідача, оскільки [PERSON] є спадкоємцем другої черги та на спадщину після [PERSON] не зазіхає, натомість як, окрім [PERSON], після смерті [PERSON] наявні і інші спадкоємці першої черги, про існування яких позивачеві було відомо. Враховуючи вищезазначене, суд дійшов висновку про відсутність законних підстав для задоволення позовних вимог. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed