Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-01 00:00:00

Позивач звернулася до суду з вищевказаним позовом, в обґрунтування якого посилалася на те, що вона з 12.07.2012 року є власником нежитлових приміщень №5-31 в літ. «Л-1», загальною площею 530,7 кв.м., нежитлового приміщення №1 в літ. «Л-1»загальною площею 169,9 кв.м. та нежитлову будівлю літ. «П-1»загальною площею 251,7 кв.м., які знаходяться за адресою: [ADDRESS].. Вказані приміщення вона придбала відповідно до договірів купівлі-продажу у [PERSON] У зв»язку з тим, що колишній власник вказаних приміщень [PERSON] мав правокористування земельною ділянкою, яка знаходяться за адресою: [ADDRESS]., просила зобов»язати ХМР Харківської області укласти з нею договір на правокористування вказаною земельною ділянкою. Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримав з мотивів викладених у позовній заяві та просив задовольнити. Представник відповідача позов не визнала, пояснила, що [PERSON] не вжила передбачених законом заходів, щодо укладення договору користування земельною ділянкою . Просила відмовити у задоволенні позову. Суд, заслухавши учасників процесу, вивчивши матеріали справи, приходить до висновку про відмову у задоволенні позову, виходячи з наступного. Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає справу в межах позовних вимог та на підставі доказів, наданих сторонами. Судом встановлені наступні факти та відповідні ним правовідносини. Згідно витягів про державну реєстрацію прав [PERSON] є власником нежитлових приміщень №5-31 в літ. «Л-1», загальною площею 530,7 кв.м., нежитлового приміщення №1 в літ. «Л-1»загальною площею 169,9 кв.м. та нежитлової будівлі літ. «П-1»загальною площею 251,7 кв.м., які знаходяться за адресою: [ADDRESS].. Як вбачається з матеріалів справи, колишнім власником нежитлових приміщень по [ADDRESS] [PERSON] самовільно здійснено реконструкцію нежитловго приміщення літ. «Л-1» та самовільно збудовано нежитлове приміщення літ. «П-1». Рішенням Київського районного суду м. Харкова від 24.04.2012 визнано за [PERSON] право власності на вищевказані самовільно реконструйоване нежитлове приміщення та самовільно збудоване нежитлове приміщення. [PERSON] є власником вказаних приміщень на підставі договорів купівлі-продажу від 12.07.2012 року №2342, №2346, № 2350, №2354 укладених з [PERSON] На думку позивача, право тимчасового користування земельною ділянкою по [ADDRESS] [PERSON] (колишнім власником вказаних нежитлових приміщень) підтверджується договорами на право тимчасового користування землею від 27.10.1999 №№ 2137, 2139 та рішенням Харківської міської ради від 06.10.2004 № 154/04. Однак, зі змісту цих договорів вбачається, що виконавчий комітет Харківської міської ради надано акціонерному товариству закритого типу «ЕДІПС» вказану земельну ділянку площею 0,0355 га строком до 31.12.2003 (до початку реконструкції вул. Шевченка) для спільного проїзду і проходу. Згідно з рішенням XXV сесії Харківської міської ради IV скликання від 06.10.2004 № 154/04 «Про поновлення права оренди земельних ділянок» акціонерному товариству закритого типу «ЕДІПС» поновлено право оренди земельних ділянок з 01.01.2004 до 01.01.2029 (до початку реконструкції вул. Шевченка) - загальною площею 0,2064 га по [ADDRESS], для експлуатації та обслуговування виробничих приміщень в межах договору на право тимчасового користування землею від 07.12.1999 №2139. Таким чином, [PERSON] не є стороною по вказаним договорам, що свідчить про відсутність у нього документів на право користування земельною ділянкою по [ADDRESS]. 23.04.2013 позивачем подано заяву на імя Харківського міського голови, в якій просила переоформити договір оренди землі та надати земельну ділянку в 0,1 га за адресою: [ADDRESS], для експлуатації та обслуговування придбаних нею у власність нежитлових приміщень літ. «Л-1», «П-1» на підставі договору купівлі-продажу. Листом від 16.05.2013 № д-7-8122/1-13.08-39 управлінням земельних відносин Департаменту містобудування, архітектури та земельних відносин надано відповідь з роз'ясненням чинного земельного законодавства та повідомлено позивача про необхідність надання до управління документів для підготовки пропозицій Харківській міській раді щодо надання дозволу на розробку технічної документації вказаної земельної ділянки. Згідно з приписами ст. 12 ЗК України розпорядження землями територіальних громад належить до повноважень сільських, селищних, міських рад. Відповідно до ч. 1 ст. 20 ЗК України віднесення земель до тієї чи іншої категорії здійснюється на підставі рішень органів державної влади, Верховної Ради Автономної Республіки Крим, Ради міністрів Автономної Республіки Крим та органів місцевого самоврядування відповідно до їх повноважень. Статтею 116 ЗК України передбачено, що громадяни та юридичні особи набувають право власності та право користування земельними ділянками із земель комунальної власності за рішенням органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, або за результатами аукціону. Таке рішення є підставою для оформлення у встановленому порядку відповідних правовстановлюючих документів на земельну ділянку. Відповідно до ст. 125 ЗК України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (ст,-126 ЗК України). Частиною 2 ст. 123 ЗК України визначено, що особа, зацікавлена в одержанні у користування земельної ділянки із земель комунальної власності за проектом землеустрою щодо її відведення, звертається з клопотанням про надання дозволу на його розробку до відповідного органу місцевого самоврядування, які відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, передають у власність або користування такі земельні ділянки. Таким чином, чинним земельним законодавством передбачено прийняття органами місцевого самоврядування рішень щодо надання земельних ділянок лише на підставі звернення (клопотання) особи, яка зацікавлена в її одержанні. Частинами першою та другою ст. 124 ЗК України передбачено, що передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, здійснюється на підставі рішення відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування згідно з їх повноваженнями, визначеними ст. 122 цього Кодексу, чи договору купівлі-продажу права оренди земельної ділянки (у разі продажу права оренди) шляхом укладення договору оренди земельної ділянки чи договору купівлі- продажу права оренди земельної ділянки. Загальне поняття договору визначене у ст. 626 Цивільного кодексу України як домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Відповідно до ст. 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Тобто вказана норма надає кожній особі право самостійно вирішувати, вступати чи не вступати в договірні відносини на відповідних умовах, які не суперечать вимогам закону. При цьому як ЗК України, так і Закон України "Про оренду землі" не передбачають обов'язку певної особи отримати земельну ділянку в постійне користування або укласти договір оренди земельної ділянки, оскільки це є лише його правом. З огляду на таке зобов'язання відповідача укласти договір, обов'язковість укладення ним якого не встановлена законом, є порушенням вимог ст. 19 Конституції України. Під час розгляду справи позивач не довів наявність обов»язку відповідача укласти спірний договір. Зважаючи на те, що згідно з ч. 1 ст. 124 ЗК України необхідною умовою укладення договору оренди земельної ділянки, яка перебуває у державній або комунальній власності, є наявність рішення відповідного органу про надання земельної ділянки, то зобов'язання цього органу укласти такий договір або ж продовжити його дію за відсутності вказаного рішення є порушенням його виключної компетенції на здійснення права власності від імені українського народу та управління землями, передбаченої Конституцією України. Отже, позивач у даній справі обрав спосіб захисту, який не відповідає правовідносинам, що склались між ним та відповідачем з огляду на надані кожному з них за законом права та обов'язки. Проте позивач не позбавлений права захистити свої права передбаченими ст. 152 ЗК України способами в разі їх порушення у зв'язку з відмовою відповідача від укладення відповідного договору оренди.

Outcome: dismissed