Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-10 00:00:00

Михайлівська сільська рада Вільнянського району Запорізької області звернулась до суду із позовом про визнання недійсними державних актів на право власності на земельні ділянки та скасування державної реєстрації. В обґрунтування своїх вимог зазначає, що 15 січня 1996 року відповідачам [PERSON] та [PERSON] видані державні акти на право власності на землю серії ЗП 04-505098 та серії ЗП 04-505097 відповідно на земельні ділянки, які розташовані в с. Нагірне Михайлівської сільської ради Вільнянського району Запорізької області на підставі рішення Михайлівської сільської ради Вільнянського району Запорізької області № 64 від 14.11.1995. Вказані державні акти є недійсними, а їх державна реєстрація підлягає скасуванню, так як вони бути видані в порушення вимог земельного законодавства, яке діяло на момент їх видачі. Зокрема, рішення про передачу у власність земельних ділянок [PERSON] та [PERSON] сільською радою не приймалось. Згідно протоколу засідання виконавчого комітету № 10 від 14.11.1995 приймалось рішення № 64 Про передачу земельних ділянок у власність громадянам, які мають земельні ділянки на території Михайлівської сільської ради народних депутатів, безкоштовно по населеним пунктам і в розмірі, відповідно до додатку № 1. У додатку № 1 прізвища [PERSON] та [PERSON] відсутні. Крім того, у вказаному рішенні земельні ділянки надавались громадянам для ведення садівництва, а в державних актах, виданих на ім'я [PERSON] та [PERSON], цільовим призначенням вказано - присадибна ділянка, що є різними видами землекористування. Також, в порушення вимог Земельного кодексу України, земельні ділянки були отримані у власність без розроблення проекту їх відведення та його затвердження. На підставі викладеного, Михайлівська сільська рада Вільнянського району Запорізької області просить суд визнати недійсними державні акти на право власності на землю, видані [PERSON] та [PERSON] У судовому засіданні представник позивача позов підтримала в повному обсязі, просила його задовольнити в повному обсязі з підстав, що в ньому зазначені. Представники відповідачів позов не визнали, зазначивши, що діючим на час видачі державних актів на право власності на землю [PERSON] та [PERSON] Земельним кодексом України (в редакції 1992 року), повноваження щодо розпорядження земельними ділянками як в межах, так і за межами населених пунктів мали відповідні ради. Ці повноваження до 12 червня 1997 року могли делегуватися виконкомам цих рад, що і відбулося в даному випадку. У зв'язку з чим посилання представника сільської ради стосовно відсутності рішення сільської ради щодо передачі у власність земельних ділянок не відповідає дійсності та суперечить вимогам законодавства. Крім того, на думку представників відповідачів, Михайлівська сільська рада звернулась до суду з вказаним позовом зі спливом строку позовної давності, оскільки [PERSON] та [PERSON] більш ніж 25 років на правовій підставі відкрито та безперервно володіють наведеними земельними ділянками, з 1988 року по теперішній час сплачують земельний податок. Третя особа [PERSON] та її представник у судовому засіданні підтримали позов, просили його задовольнити у повному обсязі. Вислухавши учасників процесу, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до вимог ст. 10 ЦПК України сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом в їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Предметом спору у даній справі є примусове припинення права власності на землю шляхом визнання недійсним державного акта на право власності на землю. Із матеріалів справи вбачається, що 15 січня 1996 року Михайлівською сільською радою на підставі рішення № 64 від 14.11.1995 відповідачам [PERSON] та [PERSON] видані державні акти на право власності на землю серії ЗП 04-505098 та серії ЗП 04-505097 відповідно на земельні ділянки площами 0,25 га та 0,18 га відповідно, які розташовані в с. Нагірне Михайлівської сільської ради Вільнянського району Запорізької області (а.с. 5-6). Оскільки право власності на вказані земельні ділянки [PERSON] та [PERSON] набули до 01 січня 2002 року, при вирішенні спору суд керується положеннями Земельного кодексу України від 18.12.1990. Порядок припинення прав на землю регулювався гл. 3 ЗК України (1990 року). Підстави припинення права приватної власності на землю встановлені ст. 28 ЗК України (1990 року), згідно з якою право приватної власності на земельну ділянку чи її частину припиняється у разі: 1) добровільної відмови від земельної ділянки; 2) відчуження (продажу) земельної ділянки Раді народних депутатів; 3) викупу земельної ділянки для державних або громадських потреб; 4) припинення у випадках, передбачених пунктами 4, 6-8 статті 27 цього Кодексу (систематичного невнесення земельного податку в строки, встановлені законодавством України, а також орендної плати в строки, визначені договором оренди; використання земельної ділянки способами, що призводять до зниження родючості ґрунтів, їх хімічного і радіоактивного забруднення, погіршення екологічної обстановки; використання землі не за цільовим призначенням; невикористання протягом одного року земельної ділянки, наданої для сільськогосподарського виробництва, і протягом двох років - для несільськогосподарських потреб). Право власності на землю може бути також припинено у випадках, зазначених у статті 114 цього Кодексу, а саме у зв'язку з визнанням недійсними купівлі-продажу, дарування, застави, самовільного обміну земельних ділянок землекористувачами, в тому числі орендарями, а також угод, укладених власниками землі з порушенням установленого для них порядку придбання або відчуження земельних ділянок. Вказаний перелік є вичерпним. Наведені підстави припинення права власності на землю у позові Михайлівської сільської ради відсутні. Крім того, позивач по справі Михайлівська сільська рада звернулась до суду з позовом про визнання недійсним та скасування виданих нею актів. Як зазначив Конституційний Суд України у п. 5 мотивувальної частини Рішення від 16 квітня 2009 року № 7-рп (справа про скасування актів органів місцевого самоврядування), в Конституції України закріплено принцип, за яким права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави, яка відповідає перед людиною за свою діяльність (стаття 3). Органи місцевого самоврядування є відповідальними за свою діяльність перед юридичними і фізичними особами (стаття 74 Закону). Таким чином, органи місцевого самоврядування не можуть скасовувати свої попередні рішення, вносити до них зміни, якщо відповідно до приписів цих рішень виникли правовідносини, пов'язані з реалізацією певних суб'єктивних прав та охоронюваних законом інтересів, і суб'єкти цих правовідносин заперечують проти їх зміни чи припинення. Це є "гарантією стабільності суспільних відносин" між органами місцевого самоврядування і громадянами, породжуючи у громадян впевненість у тому, що їхнє існуюче становище не буде погіршене прийняттям більш пізнього рішення. Ненормативні правові акти органу місцевого самоврядування є актами одноразового застосування, вичерпують свою дію фактом їхнього виконання, тому вони не можуть бути скасовані чи змінені органом місцевого самоврядування після їх виконання. За таких обставин, суд приходить до висновку, що Михайлівська сільська рада Вільнянського району Запорізької області, як орган, який видав відповідачам [PERSON], [PERSON] спірні державні акти на землю, на підставі вищевказаного Рішення Конституційного Суду України, є неналежним позивачем у справі, а тому у задоволені позову слід відмовити в повному обсязі. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed