Jurisdiction: civil
Date: 2014-08-06 00:00:00

03.04.2012 р. ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» в особі Вінницької обласної дирекції (в подальшому - Банк) звернувся до суду з позовом до [PERSON], [PERSON] про стягнення в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором №014/035-26/40282 від 17.05.2006 р. 318780,54 грн. шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, який передано банку згідно договору іпотеки від 19.05.2006 р. - квартиру, яка знаходиться за адресою [ADDRESS], яка належить [PERSON] В позові зазначається, що 17.05.2006 р. між Акціонерним поштово-пенсійним банком «Аваль» в особі начальника Жмеринського відділення Вінницької ОД і [PERSON] був укладений кредитний договір №014/035-26/40282, згідно якого [PERSON] був наданий кредит в сумі 448000 грн. на 60 місяців по 16.05.2011 р. із сплатою 17,0% річних. На виконання умов договору Банк передав відповідачу передбачену кредитним договором суму гривень, що підтверджується заявою на видачу готівки №026/398-102 від 19.05.2006 р., а [PERSON] взяв на себе зобов'язання належним чином використовувати та повернути банку суму отриманого кредиту, а також сплатити проценти за користування кредитом, комісії, згідно умов договору та виконувати інші боргові зобов'язання в порядку та в строки, передбачені кредитним договором. Для забезпечення виконання [PERSON] зобов'язань по договору 19.05.2006 р. між банком та [PERSON], яка є майновим поручителем [PERSON] було укладено договір іпотеки, відповідно до якого [PERSON] передала у іпотеку нерухоме майно, а саме: цілу квартиру, що знаходиться за адресою [ADDRESS], яка належить [PERSON] на підставі біржового контракту №33 на купівлю-продаж нерухомості від 23.06.1995 р., зареєстрованого в КП ВООБТІ. Даний договір 18.05.2006 р. було посвідчено приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу [PERSON] Відповідно до нової редакції статуту Відкритого акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль», погодженої Національним банком України 06.12.2007 р. та зареєстрованої Печерською районною державною адміністрацією м. Києва 10.12.2007 р. відбулась зміна найменування банку. Відповідно до п.1.4 Статуту, Відкрите акціонерне товариство «Райффайзен Банк Аваль» є правонаступником за всіма правами та обов'язками АППБ Аваль. Відповідно до нової редакції Статуту Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль», погодженої Національним банком України 04.11.2009 р. та зареєстрованої Печерською районною державною адміністрацією м. Києва 05.11.2009 р. відбулася зміна найменування Банку. Відповідно до п.1.3 Статуту Публічне акціонерне товариство «Райффайзен Банк Аваль» є правонаступником за всіма правами та обов'язками Відкритого акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль». [PERSON] взяті на себе зобов'язання про повернення Банку отриманого кредиту, а також оплати процентів за користування кредитом, комісії в порядку та строки передбачені кредитним договором не виконує, в зв'язку з чим 31.01.2012 р. [PERSON] було направлено вимогу про виконання зобов'язань за кредитним договором, яку ним було отримано 09.02.2012 р., про що свідчить поштове повідомлення, але кошти від не повернув. 31.02.2012 р. [PERSON] було направлено повідомлення про порушення основного зобов'язання, яке нею було отримано 21.02.2012 р., про що свідчить поштове повідомлення. В зв'язку з нереагуванням відповідачів на вимоги Банк просить стягнути в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором в сумі 318780,54 грн. звернути стягнення на предмет іпотеки, який переданий Банку згідно договору іпотеки від 19.05.2006 р. і встановити порядок реалізації іпотечного майна шляхом продажу квартири з прилюдних торгів за початковою ціною зазначеною в договорі іпотеки, яка встановлена в розмірі 206883,00 грн. На підставі клопотання позивача від 20.03.2014 р. ухвалою суду від 21.03.2014 р. притягнуто в якості співвідповідача [PERSON]. 24.04.2014 р. позивач звернувся до суду з заявою про збільшення позовних вимог і враховуючи тривалий період розгляду справи просить стягнути в рахунок погашення заборгованості загальну суму 862697,70 грн. шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, який належить: ? квартири [PERSON] на підставі рішення Вінницького міського суду від 27.12.2013 р. та ? квартири [PERSON] на підставі рішення Вінницького міського суду від 27.12.2013 р. шляхом її продажу на прилюдних торгах, встановивши початкову ціну на рівні не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб'єктом оціночної діяльності (незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій). В судовому засіданні представник позивача підтримала позов, обгрунтовуючи його викладеними в ньому обставинами. Відповідачі [PERSON] і [PERSON] пред'явлений позов до них не визнали і просили відмовити в його задоволенні. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'являється, причин неявки не повідомляє. Судові повістки відповідно до ч. 5 ст. 74 ЦПК України надсилались [PERSON] за адресою його місця проживання, зареєстрованому у встановленому законом порядку і підтвердженому самим [PERSON] - [ADDRESS] і таким чином судовий виклик вручений йому належним чином, що дає підставу суду заслухати справу у його відсутність. Заслухавши пояснення сторін і їх представників, дослідивши матеріали справи і кредитну справу, допитавши свідків, суд приходить до висновку про наявність підстав для часткового задоволення позову з огляду на наступне. При вирішенні спору суд керується положеннями статей 41, 42, 99 Конституції України, главами 52, 53, 71 Цивільного кодексу України, Законом України від 07.12.2000 р. №2121-ІІІ «Про банки і банківську діяльність»; від 05.06.2003 р. №898-ІV «Про іпотеку»; від 12.05.1991 р. №1023-XІІ «Про захист прав споживачів»; від 19.06.2003 р. №979-ІV «Про іпотечне кредитування, операції з консолідованим іпотечним боргом та іпотечні сертифікати» тощо. В судовому засіданні встановлено, що 17.05.2006 року між Акціонерним поштово-пенсійним банком «Аваль» (на даний час ПАТ «Райффайзен Банк Аваль») і відповідачем [PERSON] був укладений кредитний договір № 014/035-26/40282, згідно якого [PERSON] надано кредит в сумі 448 000,00 гривень строком на 60 місяців з 17 травня 2006 року по 16 травня 2011 року. Згідно п.6.5 договору кредитор має право достроково стягувати заборгованість за кредитом, нараховані відсотки за користування кредитом та штрафні санкції, у випадках невиконання позичальником умов цього договору та/або договорів застави, інших договорів, що забезпечують погашення кредиту. 19 травня 2006 року на забезпечення вимог за кредитним договором № 014/035-26/40282 між Акціонерним поштово-пенсійним банком «Аваль» і відповідачем [PERSON] укладено договір іпотеки нерухомого майна: цілої квартири, що знаходиться за адресою [ADDRESS], посвідчений приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу [PERSON] Відповідно до преамбули договору іпотеки іпотекодавець [PERSON] є майновим поручителем [PERSON]. Згідно п.1.1 договору іпотеки іпотекодержатель АППБ «Аваль» має право у випадку невиконання боржником зобов'язань за кредитним договором отримати задоволення за рахунок заставленого майновим поручителем майна. Вартість предмета іпотеки у відповідності із відомостями, викладеними у довідці-характеристиці, виданій КП «Вінницьке обласне об'єднане бюро технічної інвентаризації», становила 26 040 гривень (пункт 1.2 договору). Заставна вартість предмета іпотеки сторонами визначена в сумі 206 883 гривні (пункт 1.3 договору). Рішенням Вінницького міського суду від 27.12.2013 року право власності на ? квартири [ADDRESS] визнане за відповідачем [PERSON]. Як свідчить розрахунок заборгованості за кредитним договором № 014/035-26/40282 з 15.03.2008 року виникла прострочена заборгованість відповідача [PERSON] за кредитом та нарахованими відсотками. 31 січня 2012 року відповідно до умов пункту 6.5 кредитного договору, банком направлено [PERSON] вимогу про виконання зобов'язань , отриману ним 09.02.2012 року, що підтверджується відповідним поштовим повідомленням. У відповідності до ст.35 Закону України «Про іпотеку» 21 лютого 2012 року повідомлення про порушення основного зобов'язання за кредитним договором вручено майновому поручителю [PERSON] Докази направлення такого повідомлення відповідачу [PERSON] позивачем суду не надано. Позивачем заявлено позов про солідарне стягнення з відповідачів заборгованості, розрахованої відповідно до заяви про збільшення позовних вимог станом на 23 квітня 2014 року, а саме по кредиту у сумі 177 333,43 грн., по відсотках за користування кредитом у сумі 138 596,06 грн., по пені за несвоєчасне повернення кредиту у сумі 546 768,21 грн., а всього на суму 862 697, 70 грн., а також 3 654 грн., судового збору та звернення стягнення в рахунок погашення цієї заборгованості на предмет іпотеки - квартиру [ADDRESS] Вимога про солідарне стягнення з відповідачів підтримана представником позивача і в судовому засіданні. Відповідно до статті 11 Закону України "Про заставу", статей 1, 11 Закону України "Про іпотеку" майновий поручитель є заставодавцем або іпотекодавцем і несе відповідальність перед іпотекодержателем за невиконання боржником основного зобов'язання виключно в межах вартості предмета іпотеки. Відповідно до статті 546 ЦК застава (іпотека) та порука є різними видами забезпечення, тому норми, що регулюють поруку (статті 553 - 559 ЦК), не застосовуються до правовідносин кредитора з майновим поручителем, оскільки він відповідає перед заставо/іпотекодержателем за виконання боржником основного зобов'язання винятково в межах вартості предмета застави/іпотеки. У зв'язку із цим солідарна відповідальність боржника та майнового поручителя нормами ЦК не передбачена. На неможливість застосування солідарної відповідальності при вирішенні спорів за участю майнових поручителів наголошується у пункті 23 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 30.03.2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин». Згідно ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Позивач розпорядився своїми правами на власний розсуд, звернувшись із позовом про солідарне стягнення заборгованості із боржника та майнових поручителів. Виходячи із обраного позивачем способу захисту цивільних прав та інтересів, судом, за результатами розгляду справи, не встановлено підстав, передбачених законодавством для задоволення позовних вимог щодо відповідачів [PERSON] та [PERSON]. Крім викладеного, суд приймає до уваги доводи відповідачів про необхідність врахування при розгляді даної справи загальних засад цивільного законодавства, передбачених п.6 ч.1 ст.3 ЦК України, а саме справедливості, добросовісності та розумності та не доведеність позивачем права на першочергове задоволення вимог за рахунок предмета іпотеки, належного відповідачам. На обов'язок суду надати оцінку вказаним обставинам вказує Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ згідно пункту 41 Постанови Пленуму №5 від 30.03.2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин». Оглядом наданої позивачем кредитної справи [PERSON] встановлено, що 19.05.2006 року між АППБ «АВАЛЬ» та безпосередньо боржником [PERSON] на забезпечення вимог, що витікають із кредитного договору № 014/035-26/40282, укладено договір про заставу, посвідчений приватним нотаріусом [PERSON] та зареєстрований в реєстрі за № 2050. Згідно пунктів 1.2, 1.3 договору [PERSON] передав позивачу у заставу належне йому на праві власності обладнання на суму 104 259 Євро. За період з моменту виникнення прострочення [PERSON] виконання зобов'язань за кредитним договором № 014/035-26/40282 15 березня 2008 року та до моменту пред'явлення йому позивачем 31.01.2012 року вимоги згідно п. 6.5 цього договору у кредитній справі відсутні будь-які докази роботи банку по стягненню заборгованості безпосередньо з боржника, у тому числі за рахунок заставленого ним майна. Майновий поручитель [PERSON] про невиконання боржником [PERSON] зобов'язань за кредитним договором повідомлена 21.02.2012 року, тобто через 4 роки з моменту виникнення зазначених обставин. Таким чином, підстав для звернення стягнення на предмет іпотеки, якій переданий Банку згідно договору іпотеки від 19.05.2006 р. - квартиру, що знаходиться за адресою [ADDRESS] суд не вбачає. Вирішуючи позов в частині стягнення заборгованості за кредитним договором солідарно з [PERSON], [PERSON] і [PERSON] суд вважає, що позов в цій частині підлягає частковому задоволенню. Відповідно до п.23 постанови пленуму Вищого Спеціалізованого суду України №5 від 30.03.2013 р. «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» - при вирішенні спорів за участю майнових поручителів суди мають виходити з того, що відповідно до ст.11 Закону України «Про заставу», статей 1,11 Закону України «Про іпотеку» майновий поручитель є заставодавцем або іпотекодавцем. Відповідно до статті 546 ЦК України застава (іпотека) та порука є різними видами забезпечення, тому норми, що регулюють поруку (ст.553 - 559 ЦК), не застосовуються до правовідносин кредитора з майновим поручителем, оскільки він відповідає перед заставо (іпотекодержателем) за виконання боржником основного зобов'язання винятково в межах вартості предмета застави/ іпотеки. У зв'язку з цим солідарна відповідальність боржника та майнового поручителя нормами ЦК не передбачена. Оскільки по справі [PERSON] і [PERSON] є майновими поручителями, вони не можуть солідарно відповідати разом з боржником [PERSON] по заборгованості за кредитним договором. Таким чином, стягнення заборгованості за кредитним договором №014/035-26/40282 від 17.05.2006 р. покладається на [PERSON] В заяві про збільшення позовних вимог заборгованість вирахувана в загальній сумі 862697,70 гривень, що включає в себе пеню за несвоєчасне повернення кредиту в сумі 546768,21 гривна. Суд з врахуванням положень ч.3 ст.551 ЦК України вважає, що розмір пені значно перевищує розмір заборгованості по тілу кредиту і по відсотках за користування кредитом, а тому вважає за необхідне зменшити розмір неустойки (пені) пені з 546761,21 гривну до 300000 гривень, а тому загальний розмір пені суд визначає в розмірі 615929,49 гривень. Поскільки позов задоволено лише відносно [PERSON] судові витрати відповідно до ст.. 88 ЦПК України суд покладає на нього. Враховуючи наведене та

Outcome: approved