Jurisdiction: civil
Date: 2020-05-07 00:00:00

04.12.2019 року [PERSON] звернувся в суд з позовною заявою до Акціонерного товариства "ПравексБанк", третя особа Головне управління ДПС у Дніпропетровській області, про захист прав споживача, посилаючись на те, що між позивачем та відповідачем 31.08.2017 року було укладено договір про прощення частини боргу за кредитним договором №3636-025/07Р від 12.07.2007 року, пунктом 1 Договору заборгованість за кредитом станом на 31.08.2017 року складала 35695 доларів США 73 цента, з яких: 17274 долара США - непогашений кредит; 18421 долара і 73 центи США - нараховані відсотки. Згідно п. 2 Договору встановлена загальна заборгованість за кредитним договором 35695,73 доларів США, що за курсом НБУ станом на дату укладення Договору в гривневому еквіваленті становило 913080,39 грн., яка підлягає прощенню банком, за умови, належного виконання умов договору про прощення частини боргу. Згідно п.3 Договору [PERSON] взяв на себе зобов`язання здійснити погашення заборгованості у строк до 31.08.2017 року у розмірі 7000,00 доларів США. Згідно п.4 Договору заборгованість за кредитом, яка підлягала прощенню банком становила 28695,73 доларів США, що за курсом НБУ, станом на дату укладення договору про прощення частини боргу, складала 734023,60 грн., яка включала в себе: 262804,20 грн. частина основної суми боргу; 471219,40 грн. - сума нарахованих відсотків. Згідно п.11 Договору зазначено про нібито повідомлення [PERSON] про прощення банком частини заборгованості за кредитним договором в розмірі, зазначеному в п.4.1 Договору. На адресу позивача надійшло повідомлення від 13.11.2019 року за підписом заступника начальник Криворізького південного управління ДПС у Дніпропетровській області щодо надання в термін 15 робочих днів завірені належним чином копії документів, з тих підстав, що заявник нібито отримав додаткове благо в розмірі 262804,20 грн. від АТ «ПравексБанк», але податкову декларацію з зазначеного приводу не подано. На думку позивача, АТ «Правекс Банк» безпідставно визначено та подано до органу ДФС України розрахунок форми №1ДФ за 4 квартал 2017 року щодо віднесення сум прощеного (анульованого) боргу до податкового розрахунку за ознакою доходу «126», внаслідок чого у позивача, як платника податків, виник обов`язок з обов`язкового подання в установлені строки податкової декларації та сплати податку з доходів, отриманих як додаткове благо. Позивач вважає, що з правовідносин з відповідачем жодного додаткового блага в розумінні приписів Податкового кодексу України він не отримував, прощення (анулювання) боргу відповідачем відбулося без належного повідомлення позивача, підписання договору про прощення боргу з умовою про можливе здійснення відповідачем прощення боргу не свідчить про належне повідомлення платника податків про факт прощення боргу в розумінні пп д) п.164.2.17 ст.164 Податкового кодексу України. Тому, на підставі наведеного вище, позивач просила суд зобов`язати АТ «Правекс Банк» подати відносно позивача до органу ДФС України уточнюючий розрахунок форми 1ДФ за 4 квартал 2017 року в частині віднесення суми прощеного (анульованого) боргу у розмірі 82120,08 грн. до податкового розрахунку за ознакою доходу «127» (інші доходи). 14.01.2020 року на адресу суду надійшов відзив представника відповідача АТ «ПравексБанк» на позовну заяву, відповідно до якого зазначив, що відповідач здійснив прощення (анулювання) частини боргу позичальнику, а саме, з позичальником було укладено договір, який містив в собі пункт про прощення (анулювання) боргу та його розмір. В свою чергу, відповідно до пп. «д» пп.164.2.17 п.164.2 ст. 164 ПК України банк включав суму прощеного (анульованого) боргу до податкового розрахунку суми доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, за підсумками звітного періоду, у якому такий борг було прощено. За результатами даної операції банком було направлено повідомлення 1 ДФ щодо позичальника до податкового органу. В пункті 8 підрозділу 1 розділу ХХ «перехідні положення» ПК України, зазначено, що не вважається додатковим благом платника податку та не включається до розрахунку загального місячного (річного) оподатковуваного доходу сума, прощена (анульована) кредитором у розмірі різниці між основною сумою боргу за фінансовим кредитом в іноземній валюті, визначена за офіційним курсом Національного банку України на дату зміни валюти зобов`язання за таким кредитом з іноземної валюти у гривню, та сумою такого боргу, визначеною за офіційним курсом Національного банку України станом на 01.01.2014 року. Тобто, вищевказана норма ПК України не може бути застосована банком до оскаржуваних правовідносин, зважаючи на те, що договором не передбачено зміну валюти зобов`язання. Оскільки кредитором (банком) було здійснено прощення (анулювання) основної суми боргу (кредиту), а не суми у розмірі різниці, розрахованої кредитором відповідно до п.8 підрозділу 1 розділу ХХ «Перехідні положення» Кодексу, то з метою оподаткування сума такого анульованого боргу вважається додатковим благом та включається до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу з урахуванням норм п.п. «д» п.п. 164.2.17 п.164.2 ст.164 Кодексу. Таким чином, до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу позивача включається дохід, отриманий позивачем як додаткове благо у вигляді основної суми боргу (кредиту) платника податку, прощеного (анульованого) відповідачем за його самостійним рішенням, не пов`язаним з процедурою банкрутства, до закінчення строку позовної давності в розмірі 262804,20 грн. При цьому позивача як позичальника повідомлено про прощення (анулювання) основної суми боргу. Тому, відповідач просить відмовити в задоволенні позову [PERSON] в повному обсязі. 11.02.2020 року на адресу суду надійшли пояснення щодо позову від представника третьої особи Головного управління ДПС у Дніпропетровській області, відповідно до яких фізична особа [PERSON] отримав у 3 кварталі 2017 року від ПАТ КБ «ПравексБанк» додаткове благо на суму 262804,20 грн., яке відображене у звіті за формою 1-ДФ (І кВ.2017 року - ознака доходу 126). Платник податку зобов`язаний подавати річну декларацію про майновий стан і доходи (податкову декларацію) відповідно до ПК України, а фізична особа зобов`язана самостійно до 1 серпня року, що настає за звітним, сплатити суму податкового зобов`язання, зазначену в поданій нею податковій декларації (пункти 179.1 та 179.7 ст.179 ПК України). Доходом платника податку у розумінні норм ПК України є основна сума боргу та відсотки за кредитним договором, які були анульовані (прощені) кредитором. Таким чином, боржник (платник податків), який отримав додаткове благо у вигляді прощення (анулювання) суми боргу за кредитом та який був належним чином повідомлений про прощення (анулювання) такого боргу, зобов`язаний відобразити анульовану суму боргу у складі оподатковуваного доходу з обчисленням та перерахуванням до бюджету відповідної суми податку. Податкву декларацію [PERSON] в установлений законом строк до податкового органу не надав, чим порушив п.п 49.18.4 пункту 49.18 ст.49, п.п.164.2.17 «д» п.164.2 ст.164, п.179.1 ст.179 ПК України. 06.03.2020 року на адресу суду надійшли письмові пояснення до позовної заяви про захист прав споживача від представника позивача [PERSON] - [PERSON] , відповідно до яких зазначає, що відповідач неправильно застосував норми ПК України, а також безпідставно визначив та подав до органу ДФС України розрахунок форми №1ДФ в частині віднесення сум прощеного (анульованого) боргу за договором про спрощення до податкового розрахунку за ознакою доходу «126». Позивач вважає, що з правовідносин з відповідачем жодного додаткового блага в розумінні приписів ПК України він не отримував, прощення (анулювання) боргу відповідачем відбулося без належного повідомлення позивача, підписання договору про прощення боргу з умовою про можливе здійснення відповідачем прощення боргу не свідчить про належне повідомлення платника податків про факт прощення боргу в розумінні пп д) п.164.2.17 ст.164 ПК України. З урахуванням зазначеного, вважають, що позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі. Крім того, просить звернути увагу суду, що представником позивача подавались позови з подібних спорів, що розглядалися в Бабушінському районному суді м.Дніпропетровська по справі №200/1898/19, рішення від 11.04.2019 року та в Дзержинському районному суді м.Кривого Рогу по справі №210/5817/18, рішення від 21.10.2019 року, згідно яких позовні вимоги задоволенні, рішення не оскаржені, копії додаються. В судове засідання позивач та представник позивача не з`явилися, про час та місце розгляду справи повідомлені, надали суду заяву про розгляд справи у їх відсутності за письмовими матеріалами справи, на задоволені позовних вимог наполягають, просять їх задовольнити в повному обсязі. Представник відповідача в судове засідання не з`явилася, надала до суду заяву про розгляд справи без участі представника відповідача, не погоджується з позовними вимогами та вважає їх безпідставними. Представник третьої особи Головне управління ДПС у Дніпропетровській області в судове засідання не з`явився, про день, місце та час розгляду справи повідомлений належним чином. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності приходить до наступного. Відповідно до положень ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Встановлено і не заперечується сторонами, що між [PERSON] та АКБ «ПравексБанк», у теперішній час АТ «ПравексБанк», 12.07.2007 року було укладено кредитний договір №3636-025/07р за умовами якого позивачу було надано грошові кошти у розмірі 19200 доларів США на споживчі цілі (а.с.9-12). 26.11.2015 року Південне-Криворізьке відділення повідомило позивача листом №653/317, що з метою врегулювання відносин, що склалися між ним, як позичальником та банком, як кредитором щодо повернення простроченої заборгованості пропонує скористатися пропозицією: за умови повернення ним не менше ніж 70% заборгованості за кредитним договором, протягом 30 днів з дати підтвердження погодження з умовами даної пропозиції, банк має право звільнити його від сплати залишку заборгованості за кредитним договором та нарахованої пені шляхом укладення договору прощення частини боргу (а.с.17). 31.08.2017 року між [PERSON] та ПАТ КБ «Правекс Банк», у теперішній час АТ «Правекс Банк», був укладений договір про прощення частини боргу за кредитним договором № 3636-025/07Р від 12.07.2007 року. Відповідно до п.2.1 вказаного договору загальний розмір заборгованості за кредитним договором станом на 31.08.2017 року складала 35695 доларів США 73 цента, з яких: 17274,00 долара США - непогашений кредит; 18421 долара і 73 центи США - нараховані відсотки. Відповідно до п.2.2 вказаного договору загальний розмір заборгованості за кредитним договором станом на 31.08.2017 року за офіційним курсом НБУ на дату укладення Договору становить суму, еквівалентну 913080,39 гривень, з яких: 441860,99 грн. - непогашений кредит; 471219,40 грн. - нараховані відсотки. Відповідно до п.3 договору позичальник бере на себе зобов`язання у строк до 31.08.2017 року включно здійснити погашення за кредитним договором у розмірі 7000,00 доларів США. Відповідно до п.4 договору загальний розмір заборгованості за кредитним договором, який підлягає прощенню банком, за умови належного, своєчасного та повного виконання позичальником своїх зобов`язань, зазначених в п.3 договору, становить 28695,73 доларів США, що за курсом НБУ, станом на дату укладення договору (на дату прощення) в гривневому еквіваленті складає суму 734023,60 грн., яка включає в себе: 262804,20 грн. - частина основної суми боргу; 471219,40 грн. - сума нарахованих відсотків. Відповідно до п.11 договору шляхом підписання даного Договору Позичальник вважається повідомленим, відповідно до абзацу д) підпункту 164.2.17 пункту 164.2 статті 164 Податкового кодексу України, про прощення Банком частини заборгованості за кредитом (основної суми боргу) в розмірі, зазначеному в підпункті 4.1 даного Договору. Позичальник обізнаний з тим, що прощена частина заборгованості за кредитом (основна сума боргу) у гривневому еквіваленті у розмірі, вказаному в п.п.4.1 даного Договору включається до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу Позичальника та класифікується як додаткове благо (дохід) з якого на Позичальника покладається обов`язок сплати податку. Позичальнику відомо, що Банком буде повідомлено органам Державної фіскальної служби України про прощення частини заборгованості за кредитом (основної суми боргу), шляхом включення суми прощеної частини заборгованості за кредитом до податкового розрахунку суми доходу, нарахованого (сплаченого) на користь Позичальника, за підсумками звітного періоду, у якому такий борг було прощено. Позичальник зобов`язується самостійно сплатити всі податки та збори, що будуть передбаченні чинним законодавством на день прощення боргу з таких доходів та відобразити їх у річній податковій декларації за відповідний звітний період, в якому проводиться прощення боргу. Позичальник також підтверджує, що він чітко усвідомлює податкові наслідки вказаного прощеного боргу для нього. При цьому Банк не несе відповідальності у разі несплати Позичальником передбачених законодавством податків/зборів. З довідки ПАТ КБ «ПравексБанк» від 06.09.2017 року №1016/361 вбачається, що станом на 01.09.2017 року зобов`язання за кредитним договором №3636-025/07Р від 12.07.2007 року [PERSON] перед ПАТ КБ «ПравексБанк», виконані у повному обсязі (а.с.18). 15.02.2019 року позивач [PERSON] звернувся до ПАТ КБ «Правекс-Банк» з заявою, згідно якої просив подати відносно нього до ГУ ДФС у Дніпропетровській області за адресою: 53800, м.Апостолове, вул.Центральна, 63, каб. 4, уточнюючий рахунок до раніше поданого ними податкового розрахунку (форма №1-ДФ) за 3 квартал 2017 року, в частині віднесення суми прощеного (анульованого) боргу у розмірі 82120,08 гривень до податкового розрахунку за ознакою доходу «127» (інші доходи) (а.с.15-16). З листа Державної податкової служби України Головного управління ДПС у Дніпропетровській області від 13.11.2019 року №29909/10/04-36-56-40 щодо надання пояснень та копій документів вбачається, що Криворізьке південне управління (Апостолівське ДПІ) ГУ ДПС у Дніпропетровській області повідомляє [PERSON] , що у зв`язку з отриманням ним доходу у вигляді додаткового блага (прощення (анулювання) кредитором суми боргу) від АТ «ПравексБанк» на суму 262804,20 грн., ним не надано податкову декларацію в установлений законом строк до державних податкових інспекцій Дніпропетровської області, тому протягом 15 днів з дня отримання даного запиту йому необхідно надати завірені належним чином копії документів (а.с.14). Позивач його представник зазначають, що з правовідносин з відповідачем жодного додаткового блага в розумінні приписів ПК України позивач не отримував, прощення (анулювання) боргу відповідачем відбулося без належного повідомлення позивача, підписання договору про прощення боргу з умовою про можливе здійснення відповідачем прощення боргу не свідчить про належне повідомлення платника податків про факт прощення боргу в розумінні пп д) п.164.2.17 ст.164 ПК України Вирішуючи по суті заявлені [PERSON] вимоги, суд виходить з наступного. Зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку, відповідно до ст. 509 ЦК України. При цьому, згідно до ч. 1 ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно до положень ст. 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Відповідно до приписів ст. 605 ЦК України зобов`язання припиняється внаслідок звільнення (прощення боргу) кредитором боржника від його обов`язків, якщо це не порушує прав третіх осіб щодо майна кредитора. Необхідно зазначити, що позивачем та його представником не заперечувався факт укладання кредитного договору та отримання грошових коштів у розмірі 19200,00 доларів США, допущення прострочення виконання зобов`язнь, укладення договору про прощення частини боргу за кредитним договором. Так, приписами ст. 627 ЦК України визначено - відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним, як це визначено положеннями ст. 204 ЦК України. Під час розгляду справи не було встановлено обставин які б свідчили про те, що позивачем не надавалась згода на прощення боргу, позивач не розумів значення своїх дій або такі домовленості з банком не відповідають його справжньому волевиявленню. Зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом, відповідно до ч. 1 ст. 651 ЦК України. За ч. 1 ст. 652 ЦК України у разі істотної зміни обставин, якими сторони керувалися при укладенні договору, договір може бути змінений або розірваний за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті зобов`язання. Зміна обставин є істотною, якщо вони змінилися настільки, що, якби сторони могли це передбачити, вони не уклали б договір або уклали б його на інших умовах. Також під час розгляду справи не було встановлено обставин, які б свідчили про зміну умов кредитного договору. Відповідно до п. «д» п.п. 164.2.17 п. 164.2 ст. 164 ПК України до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включається дохід, отриманий платником податку як додаткове благо (крім випадків, передбачених статтею 165 цього Кодексу) у вигляді основної суми боргу (кредиту) платника податку, прощеного (анульованого) кредитором за його самостійним рішенням, не пов`язаним з процедурою банкрутства, до закінчення строку позовної давності, у разі якщо його сума перевищує 25 відсотків однієї мінімальної заробітної плати (у розрахунку на рік), встановленої на 1 січня звітного податкового року. Кредитор зобов`язаний повідомити платника податку - боржника шляхом направлення рекомендованого листа з повідомленням про вручення або шляхом укладення відповідного договору, або надання повідомлення боржнику під підпис особисто про прощення (анулювання) боргу та включити суму прощеного (анульованого) боргу до податкового розрахунку суми доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, за підсумками звітного періоду, у якому такий борг було прощено. Боржник самостійно сплачує податок з таких доходів та відображає їх у річній податковій декларації. У разі неповідомлення кредитором боржника про прощення (анулювання) боргу у порядку, визначеному цим підпунктом, такий кредитор зобов`язаний виконати всі обов`язки податкового агента щодо доходів, визначених цим підпунктом. При цьому за п.п.14.1.47 п. 14.1 ст. 14 ПК України додаткові блага - кошти, матеріальні чи нематеріальні цінності, послуги, інші види доходу, що виплачуються (надаються) платнику податку податковим агентом, якщо такий дохід не є заробітною платою та не пов`язаний з виконанням обов`язків трудового найму або не є винагородою за цивільно-правовими договорами (угодами), укладеними з таким платником податку (крім випадків, прямо передбачених нормами розділу IV цього Кодексу). Також слід зазначити, що Верховний Суд у своїй постанові від 08.05.2018 р. у справі № 819/596/16 зазначив, що відповідно до положень Податкового кодексу України (в редакції на час виникнення спірних правовідносин) та усталеної практики Верховного Суду в аналогічних правовідносинах, суд приходить до висновку, що доходом платника податку є основна сума боргу та відсотки за кредитним договором, які були анульовані (прощені) кредитором. В пункті 8 підрозділу 1 розділу ХХ «перехідні положення» ПК України, зазначено, що не вважається додатковим благом платника податку та не включається до розрахунку загального місячного (річного) оподатковуваного доходу сума, прощена (анульована) кредитором у розмірі різниці між основною сумою боргу за фінансовим кредитом в іноземній валюті, визначена за офіційним курсом Національного банку України на дату зміни валюти зобов`язання за таким кредитом з іноземної валюти у гривню, та сумою такого боргу, визначеною за офіційним курсом Національного банку України станом на 01.01.2014 року. Тобто, вищевказана норма ПК України не може бути застосована банком до оскаржуваних правовідносин, зважаючи на те, що договором не передбачено зміну валюти зобов`язання. Оскільки кредитором (банком) було здійснено прощення (анулювання) основної суми боргу (кредиту), а не суми у розмірі різниці, розрахованої кредитором відповідно до п.8 підрозділу 1 розділу ХХ «Перехідні положення» Кодексу, то з метою оподаткування сума такого анульованого боргу вважається додатковим благом та включається до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу з урахуванням норм п.п. «д» п.п. 164.2.17 п.164.2 ст.164 Кодексу. Таким чином, до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу позивача включається дохід, отриманий позивачем як додаткове благо у вигляді основної суми боргу (кредиту) платника податку, прощеного (анульованого) відповідачем за його самостійним рішенням, не пов`язаним з процедурою банкрутства, до закінчення строку позовної давності в розмірі 262804,20 грн. При цьому позивача як позичальника повідомлено про прощення (анулювання) основної суми боргу. За приписами ч.ч 1-4 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. При цьому за положеннями ч. 5 ст. 12 ЦПК України суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість: 1) керує ходом судового процесу; 2) сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами; 3) роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій; 4) сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом; 5) запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків. В свою чергу за положеннями ч.ч. 1, 2 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Разом з тим ч. 1 ст. 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 6 зазначеної норми процесуального права доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. При цьому, відповідно до вимог ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання, відповідно до ст. 80 ЦПК України. Також необхідно зазначити про те, що відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. З огляду на обставини встановлені в судовому засіданні, докази отримані під час розгляду справи, суд приходить до висновку, що будь-яких доказів винекнення обовязку у відповідача АТ «ПравексБанк» подати відносно позивача до органів ДФС не виникло, дії відповідача відповідають вимогам чинного законодавства України, банк виконував обов`язки покладені на нього податковим кодексом України. Посилання представника позивача на рішення Бабушінського районного суду м.Дніпропетровська по справі №200/1898/19 від 11.04.2019 року та рішення Дзержинського районного суду м.Кривого Рогу по справі №210/5817/18 від 21.10.2019 року не можуть бути підставами для задоволення позову, так як, рішення судів першої інстанції не є обов`язковими для інших судів. Зважаючи на викладене, підстави для задоволення позову [PERSON] відсутні. Розподіляючи судові витрати, суд керується положеннями ст. 141 ЦПК України. Виходячи з наведеного,

Outcome: dismissed