Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-22 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення заборгованості. В позові позивач вказує, що відповідно до укладеного договору № б/н від 31.10.2012 року [PERSON] отримала кредит у розмірі 300 грн. 00 коп. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Згідно умов укладеного договору погашення заборгованості здійснюється в наступному порядку відповідач зобовязується погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його використання, за перевищення платіжного ліміту, а також сплачувати комісії на умовах, передбачених договором. У порушення вказаних вимог договору кредиту, відповідач зобовязання за вказаним договором належним чином не виконував. У звязку із зазначеними порушеннями зобовязань за кредитним договором відповідач станом на 31 серпня 2017 року має заборгованість в загальному розмірі 38 171 грн. 50 коп., яка складається з наступного: 278 грн. 68 коп. заборгованість за кредитом; 30 798 грн. 94 коп. заборгованість по процентам за користування кредитом, 4 800 грн. 00 коп. заборгованість за пенею та комісією, а також штрафи відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500 грн. 00 коп. штраф (фіксована частина), 1 793 грн. 88 коп. штраф (процентна складова). На підставі викладеного позивач просить стягнути з відповідача на його користь суму заборгованості за договором № б/н від 31.10.2012 року у загальному розмірі 38 171 грн. 50 коп. та судові витрати у розмірі 1 600 грн. 00 коп.. В судове засідання сторони не зявились. Від представника позивача в матеріалах справи є клопотання з проханням слухати справу у її відсутність, на задоволенні позовних вимог наполягає у повному обсязі. Від представника відповідача надійшла заява про розгляд справи за її відсутності та відсутності відповідача, проти задоволення позову заперечує. При прийнятті рішення просить врахувати доводи відповідача, викладених у відзиві на позовну заяву. 23.03.2018 від відповідача на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву відповідно до якого позовні вимоги ПАТ КБ «Приватбанк» про стягнення заборгованості за кредитним договором просить залишити без задоволення, посилаючись на те, що позивачем подано позовну заяву поза межами позовної давності. 08.05.2018 від представника позивача на адресу суду надійшла відповідь на відзив згідно якої позивач зазначає, що вони, відповідно до реєстру відправлення позовної заяви, звернулися до суду з позовом до відповідача 30.09.2017 до спливу строку позовної давності. Обставини, на які відповідач посилається в своєму запереченні, не відповідають дійсності, а строк позовної давності Банком дотримано при зверненні до суду. Підстав для застосування позовної давності до позовних вимог про стягнення пені не має, оскільки порушення зобовязання триває, відповідач до певного часу належним чином виконував свої зобовязання за кредитом, що свідчить про те, що відповідач знав про умови кредитування та визнав свої зобовязання за договором. Відтак, позовні вимоги підлягають до задоволення в повному обсязі. У відповідності до ч.2 ст.247 ЦПК України у звязку з розглядом справи за відсутності сторін фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, вивчивши матеріали справи та всебічно проаналізувавши обставини в їх сукупності, дав оцінку зібраним по справі доказам, виходячи зі свого внутрішнього переконання, яке ґрунтується на повному, обєктивному та всебічному зясування обставин справи, прийшов до висновку, що в задоволені позову слід відмовити з наступних підстав. Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.. Згідно ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.. Згідно ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Між сторонами виникли правовідносини, що регулюються ст.ст. 526, 527, 530, 546, 549, 550, 556 ЦК України. Судом встановлено, що 31.10.2012 року між сторонами по справі був укладений Договір кредиту № б/н, який складається із заяви позичальника \\а.с. 8\\ та умов і правил надання банківських послуг \\а.с. 9-33\\, відповідно до умов якого [PERSON] 31.10.2012 року отримала кредит у розмірі 300 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Згідно п. 2.1.1.5.5 умов укладеного договору погашення заборгованості здійснюється в наступному порядку відповідач зобовязується погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його використання, за перевитрати платіжного ліміту, а також сплачувати комісії на умовах, передбачених цим договором \\а.с. об.с.28\\. У відзиві на позовну заяву відповідач підтвердила те, що вона дійсно отримала в ПАТ КБ «Приватбанк» кредитну картку з грошовими коштами у розмірі 300 грн., та користувалась нею до 21 березня 2014 року. Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України). Як вбачається з відзиву відповідача на позовну заяву, [PERSON] просить застосувати позовну давність. Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України). Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність. Зокрема, частина друга статті 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). Відповідно до ст.253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок. За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила; за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частини перша та пята статті 261 ЦК України). Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення в зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. За договором про надання банківських послуг (при отриманні позичальником кредиту у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку), яким установлено не тільки щомісячні платежі погашення кредиту, а й кінцевий строк повного погашення кредиту, перебіг трирічного строку позовної давності (стаття 257 ЦК України) стосовно щомісячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі - не після закінчення строку дії договору, а після закінчення кінцевого строку повного погашення кредиту (стаття 261 ЦК України). Згідно з частиною 4 статті 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. У разі неналежного виконання позичальником зобовязань за кредитним договором позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та відсотків за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу. Зазначена позиція зазначена в постанові Верховного суду України від 19.03.2014 року (справа №6-14цс14). За змістом п.7 ч.11ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів», кредитодавцю забороняється вимагати повернення споживчого кредиту, строк давності якого минув. Згідно п. 31 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ №5 від 30.03.2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» також звертається увага на те, що враховуючи положення п.7 ч.11ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів»суди мають виходити з того, що у спорах щодо споживчого кредитування кредитодавцю забороняється вимагати повернення споживчого кредиту, строк давності якого минув. У звязку з цим, позовна давність за позовом про повернення споживчого кредиту застосовується незалежно від наявності заяви сторони у спорі. Оскільки зі спливом строків позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно, тощо) положення п.7 ч.11ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів», застосовується і до додаткових вимог банку. Стаття 266 ЦК України, вказує на те, що зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо). Як вбачається з розрахунку заборгованості за договором б/н від 31.10.2012, укладеного між позивачем та відповідачем, остання сума погашення за наданим кредитом була здійснена 21.03.2014 \\а.с.6\\. ПАТ КБ "ПриватБанк", відповідно до реєстру вихідної кореспонденції, направив позовну заяву до [PERSON] про стягнення заборгованості поштою 30.09.2017. До Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області дана позовна заява надійшла 09.10.2017. Таким чином, судом встановлено, що позивач, подавши позовну заяву в вересні 2017 року, звернувся до суду із пропуском трирічного строку позовної давності, який по даним правовідносинам сплив і який обчислюється з моменту останнього платежу боржника [PERSON]. Поважних причин пропуску Банком строку звернення до суду судом не встановлено, заяви про поновлення строку на розгляд суду не надходило. Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом України в постанові від 19.03.2014 року (справа №6-14 цс14), згідно якої перебіг позовної давності щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі зі спливом останнього дня місяця дії картки, а не закінченням строку дії договору. Частинами 4, 5 ст.267 ЦК України, передбачено, що сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту. Відповідно до п. 11 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року №14 «Про судове рішення у цивільній справі», установивши, що строк для звернення з позовом пропущено без поважної причини, суд у рішенні зазначає про відмову в позові з цих підстав, якщо про застосування позовної давності заявлено стороною у спорі, зробленою до ухвалення ним рішення, крім випадків, коли позов не задоволено, що є самостійною підставою для цього. Тому суд приходить до висновку, що в задоволенні позовних вимог ПАТ КБ «ПриватБанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості слід відмовити, у звязку з пропуском Банком строку звернення до суду за захистом порушених прав, тобто строку позовної давності.

Outcome: dismissed