Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-05 00:00:00

[PERSON] звернувся до Мелітопольського міськрайонного суду з позовом до Головного Управління Міністерства Внутрішніх справ України в Запорізькій області, Управління Державної автомобільної інспекції Головного Управління Міністерства Внутрішніх справ України в Запорізькій області. Після неодноразового уточнення позовних вимог, в судовому засіданні просив розглянути справу за уточненою позовною заявою в редакції від 24.11.2015, а саме: -поновити строк звернення до суду з позовом; -визнати незаконним та скасувати наказ Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Запорізькій області №1717 від 29.05.2015 «Про покарання [PERSON].»; -визнати незаконним та скасувати наказ №197 о/с від 29.05.2015 в частині звільнення [PERSON] з посади начальника Центру надання послуг, пов'язаних з використанням автотранспортних засобів з обслуговування м. Мелітопль, Мелітопольського, Якимівського, Приазовського та Веселівського районів ДАІ ГУМВС України в Запорізькій області; -стягнути з Управління Державної автомобільної інспекції Головного Управління Міністерства Внутрішніх Справ України в Запорізькій області середній заробіток за час вимушеного прогулу по день поновлення; -стягнути з Управління Державної автомобільної інспекції Головного Управління Міністерства Внутрішніх Справ України в Запорізькій області та Головного Управління Міністерства Внутрішніх Справ України в Запорізькій області солідарно у відшкодування моральної шкоди грошову суму в розмірі 5000 гривень. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 29.05.2015 був звільнений з посади начальника Центру надання послуг, пов'язаних з використанням автотранспортних засобів з обслуговування м. Мелітополь, Мелітопольського, Якимівського, Приазовського та Веселівського районів ДАІ ГУМВС України в Запорізькій області (далі - Центр) з формулюванням причин звільнення - за п.4 ч.1 ст. 40 КЗпП України (за прогул без поважних причин). Вважає, що наказ про його звільнення є незаконним та таким, що підлягає скасуванню, так як підставою для звільнення стали висновки проведеної службової перевірки, а на його думку, в такому випадку необхідно було проводити службове розслідування. Так як перевірку факту порушення трудової дисципліни проведено з порушенням вимог діючого законодавства, вважає, що його звільнення з посади є грубим порушенням його законних прав та інтересів, гарантованих Конституцією України, законами України та іншими нормативно-правовими актами. В судове засідання позивач особисто не з'являвся, його представники підтримали позовні вимоги в повному обсязі та пояснили, що ст.233 КЗпП України передбачено місячний строк звернення до суду за вирішенням трудових спорів. Зазначають, що позивачем був пропущений строк для звернення до суду у зв'язку з тим, що у встановлений строк позивач звернувся до Запорізького окружного адміністративного суду, однак, в ході попереднього судового засідання з'ясувалось, що працівники Центрів не перебувають на публічній службі, тобто спір має розглядатись виключно в аспекті трудових відносин, врегульованих нормами КЗпП України, що стало підставою для закриття провадження на підставі поданої позивачем заяви. По суті спору пояснили, що в порушення Порядку проведення службового розслідування стосовно осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, відносно [PERSON] було проведено службову перевірку замість службового розслідування, що суттєво зменшило обсяг його прав на прийняття участі у службовому розслідуванні. Окрім того, роботодавцем не було отримано належних доказів відсутності [PERSON] на робочому місці 27.12.2014 та 18.04.2015. В судовому засіданні представник відповідача - Головного Управління Міністерства Внутрішніх справ України в Запорізькій області (далі - УМВС) проти позову заперечив, надав письмові заперечення та пояснив, що звільнення [PERSON] відбулося з дотриманням норм чинного законодавства, факт вчинення ним прогулу знайшов своє підтвердження в ході проведення службової перевірки, окрім того, зазначив, що наказом МВС України «Про організаційно штатні питання» від 06.11.2015 №1388 скорочені всі штати ГУМВС, в тому числі й Центр надання послуг, пов'язаних з використанням автотранспортних засобів з обслуговування м. Мелітополь, Мелітопольського, Якимівського, Приазовського та Веселівського районів ДАІ ГУМВС України в Запорізькій області . В судовому засіданні представник відповідача - Управління Державної автомобільної інспекції Головного управління МВС України в Запорізькій області (далі - УДАІ) проти позову заперечив, надав письмові заперечення та пояснив, що по-перше, позивачем пропущений строк для звернення до суду без поважних причин, а по-друге, в ході проведення службової перевірки було встановлено факт порушення [PERSON] трудового законодавства - відсутності на робочому місці без поважних причин, що і стало застосування дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення. Вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, допитавши свідків, суд прийшов до наступних висновків. З 26.07.2013 [PERSON] займав посаду начальника Центру надання послуг, пов'язаних з використанням автотранспортних засобів з обслуговування м. Мелітополь, Мелітопольського, Якимівського, Приазовського та Веселівського районів ДАІ ГУМВС України в Запорізькій області. 30.04.2015 на адресу ГУМВС України в Запорізькій області надійшло звернення Департаменту внутрішньої безпеки УВБ в Запорізькій області про те, що у квітні 2015 року працівниками УВБ в Запорізькій області ДВБ МВС України здійснено перевірку фактів та підстав перетину державного кордону працівниками ГУМВС України в Запорізькій області за період 2014-2015 роки. Перевіркою було встановлено, що [PERSON] здійснював перетин державного кордону та виїжджав на окуповану територію до АР Крим у робочий час та без дозволу керівництва 21.05.2014, 22.08.2014, 26.09.2014, 16.10.2014, 21.11.2014, 26.12.2014, 17.04.2015. 14.05.2015 Начальником ГУ МВС України в Запорізькій області було видано доручення №90др щодо проведення перевірки за викладеними у зверненні УВБ. В ході проведення службової перевірки була витребувана інформація з банку даних «АРКАН» щодо перетину державного кордону та виїзду на окуповану територію до АР Крим [PERSON] в період з 07.04.2014 по 20.04.2015. 14.05.2015 на адресу УДАІ ГУМВС України в Запорізькій області була скерована відповідь з наданням інформації щодо перетину державного кордону за запитаний період, згідно якої [PERSON] за період з 07.04.2014 по 20.04.2015 неодноразово перетинав державний кордон України та виїжджав на окуповану територію АР Крим, в тому числі знаходився за межами країни в періоди з 22.08.2014 по 26.08.2014, з 16.10.2014 по 20.10.2014, з 21.11.2014 по 24.11.2014, з 26.12.2014 по 02.01.2015, з 17.04.2015 по 20.04.2015. В ході проведення службової перевірки були опитані працівники Центру [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], які пояснили, що працювали в Центрі під керівництвом [PERSON] і пам'ятають, що мали місце непоодинокі випадки відсутності [PERSON] на робочому місці, точні дати не пам'ятають, причини відсутності достовірно не відомі. Також, в ході проведення службової перевірки був опитаний [PERSON], який пояснив, що в зазначені періоди без дозволу керівництва в робочий час за межі м. Мелітополя та Запорізької області не виїжджав. Точні дати виїзду до АР Крим пригадати не може, однак підтвердив необхідність виїзду, так як там мешкає його родина. Після збору вищезазначеної інформації, комісією управління ДАІ ГУМВС України в Запорізькій області було складено висновок, згідно якого факт відсутності [PERSON] на робочому місці без поважних причин внаслідок виїзду у робочий час до АР Крим знайшли своє підтвердження. Комісія рекомендувала за порушення трудової дисципліни звільнити [PERSON] 29.05.2015 начальником ГУ МВС України в Запорізькій області було винесено наказ №1717 про звільнення [PERSON] за особисту недисциплінованість, недотримання графіку роботи центрів надання послуг, пов'язаних з використанням автотранспортних засобів, що призвело до порушення трудової дисципліни та вчинення прогулу у робочі дні 27.12.2014 та 18.04.2015. Наказом начальника ГУ МВС України в Запорізькій області від 29.05.2015 №197 по особовому складу [PERSON] - начальника центру надання послуг, пов'язаних з використанням автотранспортних засобів з обслуговування м. Мелітополь, Мелітопольського, Якимівського, Приазовського та Веселівського районів ДАІ ГУМВС України в Запорізькій області було звільнено з 29.05.2015 за п.4 ч.1 ст.40 КЗпП (за прогул без поважних причин). Судом встановлено, що в Центрі був встановлений наступний графік роботи: Початок робочого дня о 09-00 год. Обідня перерва - 45 хв., з 13-00 год. до 13-45 год. Кінець робочого дня: з вівторка по п'ятницю о 18-00 год., суботу о 16-45 год. Судом була досліджена версія представників позивача щодо присутності [PERSON] на робочому місці 27.12.2014 та 18.04.2015, так як ці дні визначені в [PERSON] в табелі обліку робочого часу як робочі та він зазначений головою екзаменаційної комісії Центру, яка в ті дні приймала екзамени. Для підтвердження або спростування цієї версії судом було досліджено протоколи екзаменаційної комісії №107 від 27.12.2014 та №184 від 18.04.2015, які, дійсно підписані головою комісії [PERSON] та табелі обліку використання робочого часу за грудень 2014 року та квітень 2015 року. Також, судом було опитано свідка [PERSON], яка пояснила, що заповнювала табелі обліку робочого часу наприкінці місяця за вказівкою начальника, тобто [PERSON] Також, судом було опитано працівників Центру свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], які підтвердили факт непоодиноких випадків відсутності [PERSON] в робочий час на робочому місці. Зі слів цих свідків їм було відомо, що найчастіше [PERSON] о другій половині п'ятниці покидав робоче місце та виїжджав на територію АР Крим, в суботу на роботі був відсутній. Так як він був їхнім керівником, то не звітував про поважність причин відсутності на робочому місці. Аналізуючи зібрані докази, суд приходить до висновку про неспроможність позиції представників позивача щодо його знаходження на роботі 27.12.2014 та 18.04.2015, так як вона спростовується інформацією, отриманою судом від Державної прикордонної служби України. Що стосується посилання на наявність підпису [PERSON] на документах, датованих спірними датами, слід зазначити, що він був керівником Центру, не був підконтрольним іншим працівникам Центру та мав можливості підписати ці документи в інший час. На підтвердження факту перетину [PERSON] державного кордону України та знаходження його в робочі дні 27.12.2014 та 18.04.2015 на тимчасово окупованій території АР Крим, судом було витребувано інформацію від Державної прикордонної служби України. 03.11.2015 була отримана відповідь від Головного центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України про підтвердження факту перетину [PERSON] державного кордону через Рухомий комплекс №200401 Салькове 26.12.2014, в'їзд - 02.01.2015; 17.04.2015, в'їзд - 20.04.2015. З метою усунення протиріч щодо назви комплексу, через який здійснювався перетин кордону, на запит суду, була отримана інформація щодо тотожності назв Рухомий комплекс №200401 «Салькове», в подальшому змінений на КПВВ «Чонгар». Таким чином, судом достовірно встановлено факт відсутності [PERSON] в робочі дні 27.12.2014 та 18.04.2015 на робочому місці. Також, судом було досліджено дотримання норм чинного законодавства при проведенні процедури звільнення [PERSON] та версія представників позивача щодо необхідності проведення службового розслідування. Дійсно, до матеріалів справи долучена відповідь Департаменту Державної автомобільної інспекції МВС України від 23.11.2015 про те, що відносно вільнонайманих працівників у системі внутрішніх справ службові розслідування мають проводитися відповідно до норм чинного законодавства та з урахуванням вимог статей 147-149 КЗпП України і постанови КМУ від 13.06.2000 №950 «Про затвердження порядку проведення службового розслідування стосовно осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування». Однак, слід зазначити, що відповідь містить лише, що службове розслідування потрібно проводити з дотриманням норм чинного законодавства, а в яких випадках таку перевірку необхідно проводити не зазначене. Крім того, це лише відповідь департаменту ДАІ, який не має повноважень трактувати норми чинного законодавства. Дійсно, існує Порядок проведення службового розслідування стосовно осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування і [PERSON] міг би підпадати під дію цього порядку, однак, лише в деяких випадках. Так, п.1 цього Порядку визначені підстави коли може бути проведено службове розслідування: -у разі невиконання або неналежного виконання ними службових обов'язків, перевищення своїх повноважень, що призвело до людських жертв або заподіяло значну матеріальну чи моральну шкоду громадянинові, державі, підприємству, установі, організації чи об'єднанню громадян; - у разі недодержання ними законодавства про державну службу, службу в органах місцевого самоврядування, антикорупційного законодавства; - на вимогу особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, з метою зняття безпідставних, на її думку, звинувачень або підозри; - з метою виявлення причин та умов, що призвели до вчинення корупційного або пов'язаного з корупцією правопорушення чи невиконання вимог Закону України "Про запобігання корупції" в інший спосіб, за поданням спеціально уповноваженого суб'єкта у сфері протидії корупції або приписом Національного агентства з питань запобігання корупції за рішенням керівника органу, в якому працює особа, яка вчинила таке правопорушення. Таким чином, жоден з цих пунктів не стосується ситуації, яка склалася з порушенням [PERSON] трудової дисципліни. Єдиним випадком, коли при таких обставинах могло б бути проведено службове розслідування це вимога самого [PERSON] (пп.3 п.1 Порядку), однак, в матеріалах справи відсутня інформація, що з моменту відібрання пояснень (26.05.2015) по день звільнення (29.05.2015) [PERSON] звертався до керівництва з вимогою провести службове розслідування. Слід зазначити, що трудове законодавство (ст. 149 КЗпП України) встановлює лише обов'язок власника або уповноваженого ним органу зажадати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення, а також врахувати ступінь тяжкості вчиненого ним проступку, заподіяну шкоду, обставини, за яких вчинено проступок, і попередню роботу працівника. Право громадян України на працю, - тобто на одержання роботи з оплатою праці не нижче встановленого державою мінімального розміру, включаючи право на вільний вибір професії, роду занять і роботи, забезпечується державою. У ст.139 КЗпП України закріплено обов'язки усіх працівників: «Працівники зобов'язані працювати чесно і сумлінно, своєчасно і точно виконувати розпорядження власника або уповноваженого ним органу, додержуватися трудової і технологічної дисципліни, вимог нормативних актів про охорону праці, дбайливо ставитися до майна власника, з яким укладено трудовий договір». За порушення трудової дисципліни (ст. 147 КЗпП України) до працівника може бути застосовано тільки один з таких заходів стягнення: догана, звільнення. Суд вважає, що особа, уповноважена на виконання функцій держави, повинна сумлінно виконувати покладені на нього обов'язки та не допускати приниження авторитету держави і органів державної служби. Таким чином, обране до [PERSON] дисциплінарне стягнення відповідає вчиненому їм порушенню. Так як судом встановлено дотримання ст..147-149 КЗпП України при звільненні [PERSON], позовні вимоги не підлягають задоволенню в повному обсязі. Враховуючи те, що спір розглянутий по суті, суд не застосовує наслідки пропуску строку звернення до суду, встановлені ст.. 233 КЗпП України. На підставі вищевикладеного,

Outcome: dismissed