Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-15 00:00:00

[PERSON] (позивач) звернувся до суду із позовом до [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] (далі відповідачі), в якому просить суд виселити відповідачів, які зареєстровані та проживають у квартирі № 6 за адресою: Харківська область, Харківській район, смт. Буди, вул. Пушкінська 17, та зняти відповідачів з реєстраційного обліку у територіальному органі державної міграційної служби України, до повноважень якого входять питання громадянства, імміграції та реєстрації фізичних осіб, компетенція якого поширюється на адресу зазначеної квартири. В обґрунтування позовних вимог зазначає, що 19.11.2008 року між ним та [PERSON] укладено договір позики грошей, згідно умов якого він передав відповідачу грошові кошти в розмірі 27600 доларів США, що на той час за курсом НБУ становило 162\~288,00\~грн., а [PERSON] зобовязалася повернути йому зазначену суму до 19.03.2009 року. На забезпечення виконання обовязків [PERSON] за договором позики між ними 19.11.2008 року укладено Договір іпотеки, згідно п.1.1 якого [PERSON] передала, а позивач прийняв в іпотеку трикімнатну квартиру № 6, що розташована за адресою: смт.\~Буди Харківського району Харківської області, вул. Пушкінська, 17. Свої зобовязання за договором позики позивач виконав в повному обсязі, надавши відповідачці грошові кошти в розмірі, що передбачений умовами договору, але відповідач [PERSON] свої зобовязання за Договором позики не виконала, у звязку з чим відповідно до статті 40 Закону України «Про іпотеку» разом з членами сімї підлягає виселенню без надання іншого житла. Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримала та просила задовольнити в повному обсязі з підстав, викладених у позові. Додатково пояснила, що відповідачам неодноразово направлялись вимоги про добровільне виселення, але вони були повернуті у звязку з неотриманням поштової кореспонденції. Відповідачі у судове засідання не зявились по невідомим суду причинам, про день та час слухання справи повідомлялись своєчасно і належним чином, відповідно до вимог ч. 9 ст. 74 ЦПК України, заяв про розгляд справи за їх відсутності або заперечень проти позову не надали, у звязку з чим суд за згодою представника позивача відповідно до статті 224 ЦПК України вважає за можливе ухвалити у справі заочне рішення. Представник третьої особи у судовому засіданні проти задоволення позову заперечував, пояснивши, що у випадку задоволення позову будуть порушені житлові права малолітнього [PERSON], оскільки невідомо, чи є у його батьків інше житло. Заслухавши пояснення учасників судового розгляду та дослідивши письмові матеріали справи, судом встановлено наступні фактичні обставини. 19.11.2008 року між позивачем та [PERSON] укладено договір позики грошей, згідно до умов якого позивач передав відповідачу грошові кошти в розмірі 27600 доларів США, що за курсом НБУ становило 162 288,00 грн., а [PERSON] зобовязалася повернути останньому зазначену суму до 19.03.2009 року (а.с. 4, 5). На забезпечення виконання обовязків [PERSON] за договором позики між сторонами 19.11.2008 року укладено Договір іпотеки, згідно п.1.1 якого [PERSON] передала, а позивач прийняв в іпотеку трикімнатну квартиру № 6, що розташована за адресою: смт. Буди Харківського району Харківської області, вул. Пушкінська, 17. Квартира належить відповідачці на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Харківського районного нотаріального округу 27.03.2004 року, за реєстр. № 1181 , зареєстрованого в КП « Харківське районне бюро технічної інвентаризації» 21.04.2004 року (а.с. 6-9). У звязку з невиконанням [PERSON] своїх зобовязань за Договором позики 12.12.2009 року приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу [PERSON] вчинено виконавчий напис № 1986 про звернення стягнення на майно, що належить [PERSON] (а.с. 62). 04.02.2010 року державним виконавцем відділу державної виконавчої служби Харківського РУЮ відкрито виконавче провадження за виконавчим написом про звернення стягнення на майно, що належить [PERSON], а саме на квартиру, що розташована за адресою: [ADDRESS] (а.с. 14). 15.03.2015 року позивачем направлено відповідачам письмову вимогу про звільнення квартири за адресою: [ADDRESS] (а.с. 20). Відправлення вимоги підтверджується копіями опису цінного листа та квитанції від 18.03.2015 року (а.с. 21). Проаналізувавши спірні правовідносини, суд приходить до висновку, що позовні вимоги задоволенню не підлягають, виходячи з наступного. Статтею 40 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців, за винятком наймачів та членів їх сімей. Виселення проводиться у порядку, встановленому законом. Після прийняття рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення шляхом позасудового врегулювання на підставі договору всі мешканці зобов'язані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги. Якщо мешканці не звільняють житловий будинок або житлове приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду. Згідно з частиною 2 статті 109 ЖК України, звернення стягнення на передане в іпотеку жиле приміщення є підставою для виселення всіх громадян, що мешкають у ньому, за винятками, встановленими законом. Після прийняття кредитором рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення шляхом позасудового врегулювання на підставі договору всі мешканці зобов'язані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги, якщо сторонами не погоджено більший строк. Якщо громадяни не звільняють жиле приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду. Відповідно до роз'яснень, що містяться в пункті 43 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року "Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин",\~\~при розгляді позову іпотекодержателя про виселення мешканців із житлового будинку чи житлового приміщення в разі задоволення вимог про звернення стягнення на предмет іпотеки суд має враховувати, що примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду тільки за певних умов: якщо мешканці добровільно не звільнили житловий будинок чи житлове приміщення, на яке звернуто стягнення як на предмет іпотеки, протягом одного місяця з дня отримання письмової вимоги іпотекодержателя або нового власника або в інший погоджений сторонами строк. Оцінюючи встановлені у справі обставини, на які позивач посилається як на підставу своїх вимог, суд зазначає, що позивачем не надано доказів на підтвердження факту повідомлення мешканців квартири, на яку звернуто стягнення за договором іпотеки, про необхідність виселення, та невиконання відповідачами в добровільному порядку вимог іпотекодержателя про звільнення квартири протягом одного місяця після отримання такої вимоги. Належним та допустимим доказом на підтвердження\~факту невиконання відповідачами протягом одного місяця добровільно вимог іпотекодержателя\~\~про виселення з займаного житлового поміщення є документ з підписом відповідачів про отримання вимоги іпотекодержателя про виселення. Натомість з поданих позивачем документів убачається, що вимоги позивача з пропозицією добровільно звільнити спірну квартиру повернуто поштою у звязку із закінченням строку зберігання (а.с. 45, 46), тобто відповідачами вказані вимоги отримані не були. Враховуючи, що позивачем не надано доказів отримання відповідачами вимоги про добровільне виселення, що є необхідною умовою примусового виселення на підставі статті 40 Закону України «Про іпотеку», суд приходить до висновку, що позовні вимоги в частині виселення відповідачів задоволенню не підлягають. Щодо вимог про зняття відповідачів з реєстраційного обліку суд зазначає, що відповідно до статті 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть. Зазначені правові норми встановлюють певний порядок скасування реєстрації місця проживання фізичної особи, який пов'язано насамперед з втратою або позбавленням права користування або права власності на житлове приміщення, у звязку з чим рішення суду про виселення осіб, що набрало законної сили, є підставою для зняття вказаних осіб з реєстрації уповноваженим на те органом. Отже, позовні вимоги в частині зняття відповідачів з реєстраційного обліку задоволенню також не підлягають. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed