Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-01 00:00:00

У червні 2019 року [PERSON] звернулась до Індустріального районного суду м.Дніпропетровська із позовною заявою до [PERSON] , третя особа Служба у справах дітей Індустріальної районної у м. Дніпрі ради, про позбавлення батьківських прав, відповідно до якої просила позбавити [PERSON] батьківських прав відносно неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] . В обґрунтування заявлених вимог позивач зазначила, що з 2004 року її дочка [PERSON] та [PERSON] проживали сумісно без реєстрації шлюбу, внаслідок чого [INFO] у них народився син [PERSON] . Фактично шлюбні стосунки між [PERSON] та відповідачем були припинені з 2011 року, та остання з дитиною переїхали жити в належну квартиру позивача за адресою: [ADDRESS] , де дитина проживає по теперішній час разом із позивачем. Між батьками дитини спорів з приводу місця її проживання не виникало. Весь цей час відповідач життям сина не цікавився, не телефонував, не виявляв бажання спілкуватись з дитиною та приймати участь у її вихованні. На сьогоднішній день дитині вже 14 років, він зовсім не спілкується з батьком, не має до нього ніяких почуттів. [INFO] дочка позивача та відповідно мати [PERSON] - померла. Позивач звертає увагу на те, що після смерті її дочки, тобто матері [PERSON] , дитина перебуває на її утриманні та проживає разом із нею. Дитині забезпечені гідні умови проживання та гармонійна атмосфера оточення, між нею та дитиною склалися усталені доброзичливі стосунки, які сприяють належному вихованню дитини, її повноцінному світосприйманню життя та оточуючих людей. В свою чергу батько дитини участі в житті дитини не приймав, не проявляв та не проявляє батьківської турботи, не цікавиться долею сина, не відвідує, не переймається його фізичним та духовним розвитком. Відповідач ніколи не надавав матеріальної допомоги на утримання сина та його оздоровлення. Вищенаведене на думку позивача свідчить про те, що відповідач самоусунувся від виконання батьківських обов`язків, що в свою чергу є підставою для позбавлення його батьківських прав відносно дитини [PERSON] , [INFO] та відповідно зумовило її звернутись до суду з відповідною позовною заявою. Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 13 червня 2019 року головуючим суддею у розгляді вказаної позовної заяви визначено суддю Слюсар Л.П., ухвалою якої від 02 липня 2019 року позовну заяву [PERSON] прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі з призначенням до розгляду у порядку загального позовного провадження. 29 серпня 2019 року у підготовчому судовому засіданні представником відповідача [PERSON] - адвокатом Іваненковою Н.М. до матеріалів справи долучено відзив на позовну заяву [PERSON] , відповідно до якої відповідач просив відмовити в задоволенні позовних вимоги, посилаючись на те, що дійсно він перебував у відносинах із [PERSON] без реєстрації шлюбу та в них [INFO] народився син [PERSON] . У 2011 році фактичні шлюбні відносини між ним та [PERSON] були припинені, після чого вона разом з їх спільним сином [PERSON] почали мешкати окремо, проти чого відповідач не заперечував, при цьому ніколи не відмовлявся від спілкування та допомоги синові. Відповідач у відзиві звертає увагу на те, що він постійно здійснював дії направлені на проведення часу разом із сином, однак у зв`язку із тим, що між ним та [PERSON] виникли неприязні відносини, остання чинила перешкоди у їх із сином побаченнях. Зазначив, що він навідувався до школи сина та цікавився його навчанням, однак помітив, що син почав все гірше ставитись до нього, та порадившись із психологом, відповідач вирішив силоміць не нав`язуватись синові. Зазначив, що з його ініціативи [PERSON] було відкрито картковий рахунок у АТ КБ «ПриватБанк», яку відповідач добровільно за можливістю поповнює грошовими коштами. Зазначив, що ніколи не чинив перешкод для кращої долі свого сина. Ані [PERSON] , ані будь-які інші особи не стягували з нього аліментів на утримання сина [PERSON] або в будь-який інший спосіб не звертались до суду або до нього щодо визначення способу утримувати сина. Звернув також увагу на те, до він та його син [PERSON] досі зареєстровані за однією адресою: [ADDRESS] та ані [PERSON] , ані позивач не були проти того, щоб [PERSON] був зареєстрований разом із ним у належному йому будинку. Вищенаведене, на думку позивача, свідчить про спростування заявлених вимог [PERSON] 02 жовтня 2019 року через канцелярію суду надійшла заява [PERSON] про залучення його до участі у справі в якості третьої особи, що заявляє самостійні вимоги на предмет спору. 02 жовтня 2019 року ухвалою Індустріального районного суду м.Дніпропетровська залучено в якості третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги на предмет спору [PERSON] по цивільній справі за позовною [PERSON] до [PERSON] , третя особа Служба у справах дітей Індустріальної районної у м.Дніпрі ради про позбавлення батьківських прав. 14 листопада 2019 року на адресу суду надійшла заява відповідача [PERSON] про виклик свідків, відповідно до якої з метою спростування обставин, викладених у позовній заяві, він просив допитати в судовому засіданні [PERSON] . 06 грудня 2019 року через канцелярію суду подано заяву третьої особи, що заявляє самостійні вимоги на предмет спору [PERSON] , відповідно до якої повідомив, що ним 13 вересня 2019 року самостійно подано до Індустріального районного суду м.Дніпропетровська позовну заяву до [PERSON] , треті особи Орган опіки та піклування в особі Індустріальної районної у м.Дніпро ради, [PERSON] про позбавлення батьківських прав, відповідно до якої просив позбавити батьківських прав відповідача [PERSON] відносно нього. Головуючим суддею у вказаній справі (справа № 202/6335/19, провадження 2/202/2253/2019) визначено суддю Марченко Н.Ю., ухвалою якої від 10 жовтня 2019 року відкрито провадження у справі. Просив вказану цивільну справу об`єднати в одне провадження із позовною заявою [PERSON] 24 грудня 2019 року ухвалою Індустріального районного суду м.Дніпропетровська об`єднано в одне провадження матеріали справ: справа №202/3949/19, провадження №2/202/1793/2019 за позовною заявою [PERSON] до [PERSON] , третя особа Служба у справах дітей Індустріальної районної у м.Дніпрі ради, третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги на предмет спору [PERSON] , про позбавлення батьківських прав та справи 202/6335/19, провадження №2/202/2253/2019 за позовною заявою [PERSON] до [PERSON] , треті особи: Орган опіки та піклування в особі Індустріальної районної у місті Дніпрі ради, [PERSON] про позбавлення батьківських прав (головуючий судця Марченко Н.Ю. ) під єдиним номером справи №202/3949/19, провадження №2/202/1793/2019, головуючий суддя Слюсар Л.П. та справу призначено у підготовче засідання. 31 січня 2020 року на адресу суду надійшли заяви позивача [PERSON] та відповідача [PERSON] про виклик свідків. 31 січня 2020 року через канцелярію суду відповідачем [PERSON] подано клопотання про розгляд цивільної справи у закритому судовому засіданні, за наслідками розгляду якої ухвалою Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 31 січня 2020 року в задоволенні вказаного клопотання відмовлено. 31 січня 2020 року ухвалою Індустріального районного суду м.Дніпропетровська закрито підготовче провадження у справі з призначенням до розгляду по суті. Позивач [PERSON] в судовому засіданні вимоги своєї позовної заяви підтримала в повному обсязі та просила їх задовольнити, позбавивши відповідача [PERSON] батьківських прав відносно сина [PERSON] , [INFO] , оскільки відповідач не цікавиться дитиною, не турбується про його фізичний та духовний стан. Матеріальну допомогу на його утримання не надає, в той час як отримує допомогу по втраті годувальника після смерті її дочки, яка призначена саме її онуку [PERSON] , однак кошти він перераховує на депозитний рахунок та на разі розпорядитись коштами не має можливості. Посилалась на висновок органу опіки про доцільність позбавлення відповідача батьківських прав, складений в.о.голови Індустріальної районної у місті Дніпрі ради Балахніною Н. А. Звернула увагу на те, що дитина сама не бажає спілкуватись із батьком, тобто відповідачем у справі та за фактом переслідування з боку [PERSON] , її дочка [PERSON] за життя зверталась із заявою до поліції. Позивач [PERSON] в судовому засіданні вимоги поданої позовної заяви підтримав в повному обсязі та наполягав на їх задоволенні. Зазначив, що між ним та його батьком [PERSON] , тобто відповідачем у справі, відсутні духовний та психологічний зв`язок, відсутній інтерес відповідача до його успіхів, досягнень та стану здоров`я. Позивач звернув увагу суду на те, що спогади з його дитинства, які пов`язані із відповідачем, мають суто негативний характер, оскільки [PERSON] раніше зловживав алкогольними напоями та ніколи ним не опікувався та вчиняв домашнє насилля. В травні 2011 року [PERSON] разом із матір`ю пішли з будинку, в якому мешкали із відповідачем [PERSON] та почали мешкати у бабусі [PERSON] разом із матір`ю та сестрою, в свою чергу відповідач не шукав зустрічей із ним та не проявляв жодної активності з приводу спілкування із ним та тільки після смерті матері позивача, відповідач почав проявляти певну активність, а саме декілька разів приходив до школи та спілкувався із шкільним психологом. На думку позивача вказані дії [PERSON] здійсненні з метою створення штучного образу турботливого батька. Також зазначив, що відповідач не надає жодної матеріальної допомоги на його утримання та за життя його мати також не отримувала матеріальної допомоги від відповідача. В даний час ним подано до Індустріального районного суду м.Дніпропетровська позовну заяву до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання дитини.Звернув увагу суду на те, що він не має наміру та бажання спілкуватись із батьком та просив позбавити [PERSON] батьківських прав відносно нього. Представник позивача [PERSON] - адвокат Костогриз О.В. в судовому засіданні просив задовольнити позовні вимоги [PERSON] , посилаючись на доводи, що наведені в позовній заяві. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні заперечував проти задоволення позовних вимог [PERSON] та [PERSON] , посилаючись на їх необґрунтованість та безпідставність, оскільки саме через перешкоди матері позивача [PERSON] - [PERSON] , він не мав можливості спілкуватись із сином та в подальшому порадившись із психологами, вирішив силоміць йому не нав`язуватись. Зауважив, що в якій би школі не навчався його син, він завжди намагався від вчителів дізнатись про сина та його успіхи у навчанні. Саме з його ініціативи позивачу [PERSON] було відкрито картку «Юніора» у АТ КБ «ПриватБанк», до якої прив`язаний номер телефону відповідача та за можливістю він здійснює поповнення цієї картки. Мати ж позивача [PERSON] - [PERSON] , ані будь-які інші особи не стягували з нього аліменти на утримання сина [PERSON] , або в будь-який інший спосіб не звертались до суду чи до нього для визначення способу виконання обов`язку утримувати сина. Також відповідач зазначив, що саме він сприяв отриманню його сином паспорта громадянина України. Відкрив на сина депозитний рахунок, на який перераховуються кошти у зв`язку із втратою годувальника та він має намір щоб із цими коштами [PERSON] зміг розпорядитись по досягненню повноліття. Звернув увагу і на те, що він зустрічався із позивачем [PERSON] , її адвокатом та сином [PERSON] , які вмовляли його погодитись на позбавлення його батьківських прав відносно сина [PERSON] , оскільки його дитина матиме статус особи позбавленої батьківського піклування та відповідно матиме певні пільги, на що він не погодився та і досі категорично заперечує проти задоволення позовних вимог. З приводу висновку органу опіки та піклування зазначив, на засіданні комісії його пояснення щодо виниклих відносин між ним та сином не були прийняті до уваги. Просив відмовити в задоволенні позовних вимог [PERSON] та [PERSON] . До теперішнього часу він не втратив інтерес до сина та має намір із ним спілкуватись та займатись його вихованням. Представник відповідача - адвокат Іваненкова Н.М. в судовому засіданні заперечувала проти задоволення позовних вимог [PERSON] та [PERSON] про позбавлення [PERSON] батьківських прав відносно сина [PERSON] та просила відмовити в їх задоволенні, посилаючись на обґрунтування, що викладені у відзивах на позовні заяви. Представник Органу опіки та піклування в особі Індустріальної районної у місті Дніпрі ради в судове засідання не з`явився, натомість на адресу суду надійшов лист начальника служби у справах дітей [PERSON] про розгляд цивільної справи у відсутність представника органу опіки та піклування. Також в ході судового розгляду справи в судовому засіданні були допитані свідки [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] . Так, свідок [PERSON] доповіла суду, що вона є дочкою позивача [PERSON] та відповідно позивач [PERSON] є її племінником та їй відомо, що відповідач постійно бив свого сина та цивільну дружину [PERSON] . Матеріальної допомоги відповідач не надавав. Зазначила, що за життя її сестра [PERSON] зверталась до суду із повною заявою про стягнення аліментів з [PERSON] на утримання сина [PERSON] , однак у неї щось не вийшло та аліменти не стягувались. Свідок [PERSON] в судовому засіданні доповіла, що відповідач [PERSON] був цивільним чоловіком її матері [PERSON] , він постійно зловживав алкогольними напоями, бив дружину та сина. Після припинення фактичних шлюбних відносин із [PERSON] , відповідач [PERSON] участі у вихованні сина [PERSON] не приймав, матеріальну допомогу на його утримання також не надавав. Після смерті [PERSON] , відповідач не намагався забрати до себе сина та не вчиняв жодних спроб щоб зустрітись із ним. Свідок [PERSON] суду доповіла, що вона є заступником директора з виховної роботи СШ № 147 та знає [PERSON] з вересня 2018 року. [PERSON] навчався погано та його поведінка була незадовільна, в свою чергу відповідач [PERSON] приходив до школи та цікавився успіхами сина та їй відомо що він намагався налагодити стосунки із сином, у зв`язку із чим неодноразово відвідував психолога. Свідок [PERSON] доповіла, що вона є класним керівником у класі позивача [PERSON] у НВК № 139 та знає його з 01 вересня 2019 року. За цей час батько [PERSON] декілька разів приходив до школи та цікавився успіхами сина у навчанні. На батьківські збори у школі приходили бабуся та батько дитини та хто займається його матеріальним забезпеченням їй невідомо. Суд, заслухавши позивачів [PERSON] та [PERSON] , представника позивача [PERSON] - адвоката Костогриз О.В., відповідача [PERSON] , представника відповідача - адвоката Іваненкову Н.М, допитавши свідків [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , оцінивши надані суду докази у їх сукупності, доходить висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог з наступних підстав. Вимогами ст. ст. 13, 81 ЦПК України визначено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом. При цьому, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Частиною 2 ст. 150 СК України визначено, що батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Вирішуючи даний позов, суд, згідно зі ст. 3 Конвенції про права дитини, ухваленої Резолюцією Генеральної Асамблеї ООН від 20.11.1989 р., ратифікованої Постановою ВРУ від 27.02.1991 р., приділяє першочергову увагу якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] та громадянка [PERSON] перебували у фактичних шлюбних відносинах без реєстрації шлюбу, внаслідок чого у них [INFO] народився син [PERSON] , що підтверджено копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 19 квітня 2005 року Індустріальним відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції (т.1, а.с.14). Та відповідно батьками дитини є: [PERSON] та [PERSON] . Відповідно до довідки № 65041 від 28 серпня 2019 року про склад сім`ї або зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб, дитина [PERSON] з 08 серпня 2005 року зареєстрований за місцем реєстрації батька [PERSON] за адресою: [ADDRESS] та з народження мешкав разом із батьком та матір`ю за вказаною адресою (т.2, а.с.37). У 2011 році фактичні шлюбні відносини між [PERSON] та [PERSON] були припинені, та остання разом із сином почали мешкати за адресою її матері [PERSON] , тобто позивача у справі, за адресою: [ADDRESS] , а з листопада 2018 року по травень 2019 року мешкала за адресою: [ADDRESS] [INFO] громадянка [PERSON] померла, що підтверджено копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого 06 травня 2019 року Індустріальним районним у місті Дніпрі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області (т.1, а.с.16). Відповідно до висновку від 11 вересня 2019 року, вих.№ 18/5-476, «Про доцільність позбавлення батьківських прав батька [PERSON] по відношенню до неповнолітнього [PERSON] », орган опіки та піклування Індустріальної районної у місті Дніпрі ради визнав за доцільне позбавлення батьківських прав [PERSON] , 1963 року народження, по відношенню до неповнолітнього [PERSON] , [INFO] , оскільки батько дитини ухиляється від виконання батьківських обов`язків, не цікавиться, не піклується про фізичний та духовний розвиток дитини, його навчання, підготовку до самостійного життя, не спілкується із сином, свідомо нехтує своїми обов`язками з виховання та матеріального забезпечення своєї дитини (т.1, а.с.73-74). Згідно характеристики Комунального закладу освіти «Навчально-виховний комплекс № 139 загальноосвітній заклад-центр творчості «Дума» ДМР від 20.05.2019 року, навчанням та вихованням дитини займалися мати [PERSON] та бабуся [PERSON] . Організовували досуг дитини в позаурочний час. Велику кількість часу навчанню та виховання [PERSON] приділяла бабуся. Батько [PERSON] протягом навчання [PERSON] майже не цікавився навчанням дитини, декілька разів був присутнім на шкільних святах (т.1, а.с.18). Згідно характеристики Комунального закладу освіти «Середня загальноосвітня школа І-ІІІ ступенів № 147 ім. В. Чорновола» ДМР мати відвідувала батьківські збори, цікавилась успіхами та поведінкою сина, контролювала у поурочний та позаурочний час. Батько також цікавився успіхами сина, спілкувався з класним керівником, але не виявляв бажання зустрічатися і спілкуватися з [PERSON] (т.1, а.с.19). Відповідно до характеристики Магдалинівської загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів Магдалинівської районної ради Дніпропетровської області, [PERSON] зарахований до закладу з 14 січня 2019 року. Вихованням та утриманням дитини займались мати [PERSON] , бабуся [PERSON] та [PERSON] . Батько [PERSON] жодного разу до школи не з`являвся, життям, навчанням та вихованням сина не цікавився. Жодної участі у житті сина за період навчання [PERSON] у закладі не брав (т.1, а.с.21). В той же час, відповідно до довідок з Комунального закладу освіти «Навчально-виховний комплекс № 139 «Загальноосвітній навчальний заклад-центр творчості «Дума» Дніпровської міської ради № 160 від 09 червня 2017 року та № 59 від 21 червня 2019 року, Комунального закладу освіти «Середня загальноосвітня школа І-ІІІ ступеня № 147 імені В`ячеслава Чорновола» Дніпровської міської ради № 382 від 08 листопада 2017 року, Комунального закладу «Дніпровський центр первинної медико-санітарної допомоги № 8» № 231/11/03 від 13 грудня 2017 року та № 104/20/03 від 03 червня 2019 року, відповідач [PERSON] цікавився успіхами сина у школі та станом його здоров`я, спілкувався із психологом з приводу виниклих стосунків між ним та сином. З приводу доводів позивача [PERSON] щодо звернення її дочкою [PERSON] за життя до поліції із заявою відносно відповідача [PERSON] за фактом переслідування, то як вбачається із матеріалів справи, листом начальника Індустріального ВП ДВП ГУНП в Дніпропетровській області Панчишиним Р . І. № 45.2/К-157 від 06 грудня 2017 року повідомлено [PERSON] про відсутність ознак кримінального правопорушення (т.1, а.с.26). Відповідно до довідки до акта огляду МСЕК від 10 вересня 2019 року, відповідач [PERSON] є інвалідом другої групи (т.1, а.с.59). Відповідно до виробничої характеристики на [PERSON] , останній за час роботи у ТОВ «Кондитерська фабрика «Квітень» з 08 грудня 2014 року по 24 вересня 2018 року на посаді вантажника цеху, зарекомендував себе як скромна, неконфліктна та порядна людина (т.1, а.с.56). Як встановлено в судовому засіданні, аліменти з відповідача [PERSON] на утримання сина [PERSON] не стягувались. З матеріалів справи вбачається, що у грудні 2017 року громадянка [PERSON] зверталась до Індустріального районного суду м.Дніпропетровська із заявою про видачу судового наказу про стягнення з [PERSON] аліментів на утримання дитини, однак ухвалою судді Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 05 грудня 2017 року вказану заяву було залишено без руху, а заявнику було надано строк для усунення недоліків та в подальшому [PERSON] недоліки своєї заяви про видачу судового наказу не усувала та відповідно аліменти не стягувались (т.1, а.с.121). В той же час, в ході судового розгляду було встановлено, що на даний час в провадженні Індустріального районного суду м.Дніпропетровська перебуває цивільна справа за позовною заявою [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання дитини. Рішення по вказаній справі ще не ухвалювалось. У відповідності до виписки по картці АТ КБ «ПриватБанк», яка відкрита відповідачем [PERSON] на користь сина [PERSON] , останній в добровільному порядку здійснює поповнення картки щомісяця у розмірі 100,00 грн., що учасниками процесу не заперечувалось. Також в ході судового розгляду було встановлено, що відповідачем, як законним представником позивача [PERSON] було відкрито депозитний рахунок на його користь, на який перераховується грошова допомога позивача у зв`язку із втратою годувальника, тобто у зв`язку зі смертю матері, що також не заперечувалось учасниками процесу. Відповідно до ч.1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Відповідно до вимог ст. 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватись на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватись всупереч інтересам дитини. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Відповідно до ст. 164 СК України мати,батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо він, вона ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Відповідно до ст. 165 СК України, право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Позивачі, ставлячи питання про позбавлення відповідача батьківських прав стосовно сина [PERSON] , [INFO] , зазначають, що відповідач не знає уподобань дитини, не бере участі у її вихованні, не спілкується з нею, не проявляє батьківської турботи, не цікавиться її станом здоров`я. У судовому ж засіданні було встановлено, що відповідач по справі дійсно не приймає участі у вихованні сина через виниклі неприязні відносини між матір`ю дитини та бабусею, однак відповідач досі не втратив інтересу до сина та здійснює спроби налагодити із ним відносини. При вирішенні спору по суті суд враховує ті обставини, що відповідач по справі проживає окремо від сім`ї позивачів, та є інвалідом другої групи, що у свою чергу може впливати на можливість відповідача належним чином брати участь у вихованні дитини, спілкуванні з нею. Також, при вирішенні спору по суті суд враховує ті обставини, що між позивачем [PERSON] та за життя її дочкою [PERSON] та відповідачем склались неприязні відносини. Як пояснив у судовому засіданні відповідач, позивач та її дочка за життя, чинили йому перешкоди у спілкуванні із дитиною, у зв`язку із чим дитина росла без батьківської уваги та турботи, однак відповідач здійснює спроби налагодити стосунки із сином. Відповідно ч. 5, 6 ст.19 СК України орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. Тобто, жоден висновок для суду не має заздалегідь встановленої сили і оцінюється судом разом з іншими доказами. Згідно ч.1,ч.2 ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Так, суд критично ставиться до висновку органу опіки та піклування Індустріальної районної у місті Дніпрі ради від 11 вересня 2019 року, вих.№ 18/5-476, «Про доцільність позбавлення батьківських прав батька [PERSON] по відношенню до неповнолітнього [PERSON] », оскільки як встановлено в судовому засіданні, органом опіки та піклування Індустріальної районної у місті Дніпрі ради, робота з відповідачем [PERSON] не проводилась в повному обсязі та його заперечення з приводу позбавлення його батьківських прав відносно сина [PERSON] та бажання налагодити відносини із сином не були враховані, відсутні будь-які докази щодо бесід, попередження з боку органу опіки та піклування. Таким чином, при вирішенні спору по суті суд не приймає до уваги вказаний вище висновок, оскільки зі змісту зазначеного висновку не вбачається, виходячи із яких саме обставин орган опіки та піклування дійшов висновку, що відповідач ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків, свідомого нехтуючи ними. Надаючи зазначений висновок, орган опіки та піклування не зазначив обставини, при яких було встановлено вину поведінку відповідача щодо його участі у вихованні дитини та не враховано бажання відповідача налагодити відносини із сином. При цьому органом опіки та піклування не було враховано, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу. Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року № 3477-ІV суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Європейського Суду як джерело права. А в силу ст. 9 Конституції України Конвенція та Протоколи до неї є частиною національного законодавства і закріплює мінімальні гарантії в галузі прав людини, які можуть бути розширені в національному законодавстві, яке в свою чергу в силу взятих на себе Україною зобов`язань не може суперечити положенням Конвенції (стаття 19 Закону України «Про міжнародні договори» від 29 червня 2004 року № 1906-ІV, стаття 27 Віденської конвенції про право міжнародних договорів). Ратифікація Конвенції відбулася на підставі Закону України № 475/97-ВР від 17.07.1997 р.; Конвенція набула чинності для України 11.09.1997 р. Право батьків і дітей бути поряд один з одним становить основоположну складову сімейного життя і заходи національних органів, спрямовані перешкодити цьому, є втручанням у права, гарантовані статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, зокрема вирішення питання про позбавлення відповідачів батьківських прав є втручанням у їх право на повагу до свого сімейного життя (пункт 47 рішення Європейського Суду з прав людини (далі Європейський Суд) у справі «Савіни проти України», пункт 49 рішення у справі «Хант проти України»). Держава має позитивний обов`язок вживати виважених і послідовних заходів зі сприяння возз`єднанню дітей зі своїми біологічними батьками, дбаючи при досягненні цієї мети про надання їм можливості підтримувати регулярні контакти між собою та якщо це можливо, не допускаючи розлучення братів і сестер (пункт 52 згаданого вище рішення Європейського Суду у справі «Савіни проти України»). Європейський Суд постійно повторює у своїх рішеннях, що, хоча національним органам надається певна свобода розсуду у вирішенні питань щодо встановлення державної опіки над дитиною, вони повинні враховувати, що розірвання сімейних зв`язків означає позбавлення дитини її коріння, а це можна виправдати лише за виняткових обставин (див., справу "Ньяоре проти Франції". N 40031/98, п. 59, ЕСНК 2000-ІХ) . Постановою Пленуму Верховного суду України № 3 від 30.03.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» роз`яснено: «Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками». Як вбачається, для кваліфікації діяння в якості ухилення від виконання батьківських обов`язків, наявним має бути вольовий аспект діяння у особи, яка не виконує батьківські обов`язки, що зокрема може виражатись у стійкому небажанні виконувати свої обов`язки, умисному невиконання обов`язків, невиконанні, як усвідомленій дії (бездіяльності) щодо здійснення своїх батьківських обов`язків. Узагальнення від 11.12.2008 року Верховного Суду України «Практика розгляду судами справ, пов`язаних із позбавленням батьківських прав, поновленням батьківських прав, усиновленням, установленням опіки та піклування над дітьми» визначило: «Позбавлення батьківських прав є, з одного боку, засобом захисту прав дитини, а з другого - заходом впливу на батьків, які неналежним чином виконують свої батьківські обов`язки стосовно дитини. Позбавлення батьківських прав можливе виключно на підставі рішення суду. Частиною 1 ст. 164 СК встановлено вичерпний перелік підстав для позбавлення батьківських прав.». Також, в Узагальнення судової практики, проблемні питання застосування норм сімейного права та процесуального законодавства при розгляді спорів, що випливають із правовідносин батьків і дітей (позбавлення батьківських прав) висловлено наступну правову позицію: «Узагальнення судової практики також показало, що суди нерідко відмовляли в задоволенні позовних вимог про позбавлення батьківських прав. При цьому судами приймаючи до уваги різні обставини, наявність яких виключає можливість позбавлення батьківських прав. Так, суди враховували, що на час розгляду справи відповідач хворів, мав істотні обставини невиконання обов`язків або, навпаки, встав на шлях виправлення, виказав бажання приймати участь в вихованні дитини». За роз`ясненнями, викладеними у пунктах 15, 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 р. № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» (зі змінами), позбавлення батьківських прав (тобто права на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків. Відповідно до п. 18 постанови Пленуму Верховного Суду України від 20 березня 2007 року № З «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків. ВССУ зауважив, що позбавлення батьківський прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини та допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків. Таким чином, при вирішенні питання щодо позбавлення батьківських прав необхідно впевнитися не лише в невиконанні батьком обов`язків по вихованню, а також встановити, що батько ухиляється від їх виконання свідомо, тобто, що він систематично, незважаючи на всі заходи попередження та впливу, продовжує не виконувати свої батьківські обов`язки. Позбавлення батьківських прав відноситься до крайньої міри відповідальності, а це означає, що застосовується ця міра судом тоді, коли всі інші засоби впливу виявилися безрезультатними. При розгляді даної справи судом не встановлено, що відповідач ухиляється від виконання батьківських обов`язків свідомо, тобто, що він систематично, незважаючи на всі заходи попередження та впливу, продовжує не виконувати свої батьківські обов`язки, оскільки, у матеріалах даної справи відсутні докази застосування до відповідача заходів впливу у вигляді попередження з боку органів внутрішніх справ, притягнення до адміністративної відповідальності щодо неналежного виконання своїх батьківських обов`язків. Також відсутні будь-які докази щодо бесід, попередження з боку органу опіки та піклування, органів місцевого самоврядування. З наведених обставин, суд критично ставиться до викладених у позові пояснень позивачів щодо негативної характеристики відповідача та усунення такого від виконання своїх батьківських обов`язків, оскільки вони не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні. Умовою по ухиленню від обов`язків по вихованню дитини, як підстава позбавлення батьківських прав, передбачена п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України, може бути лише винна поведінка особи, свідоме нехтування нею своїми батьківськими обов`язками. Відповідні докази умисного ухилення від виконання батьківських обов`язків відповідача відносно своєї дитини в матеріалах справи відсутні. Відповідно до положень ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог. Позивачі не довели та не надали суду доказів, у чому полягає захист інтересів дитини шляхом позбавлення її батька по відношенню до неї батьківських прав, та доказів, які б безспірно свідчили про умисне ухилення відповідачем від виконання батьківських обов`язків. Враховуючи викладені обставини, а також враховуючи, що позбавлення батьківських прав у даному випадку є недоцільним та є крайнім заходом впливу, а також враховуючи, що відповідач має бажання приймати участь у вихованні сина, суд вважає позовні вимоги позивачів про позбавлення батьківських прав відносно сина [PERSON] , [INFO] такими, що не підлягають до задоволення, у зв`язку з чим суд відмовляє позивачам у даних позовних вимогах. Вирішуючи питання про судові витрати, суд керується приписами ст.141 ЦПК України, відповідно до якої судові витрати у разі відмови у позові - покладаються на позивача. Враховуючи, що позивачем [PERSON] при зверненні до суду із позовної заявою було сплачено судовий збір у розмірі 768,40 грн., який не підлягає відшкодуванню у зв`язку із відмовою у задоволенні її позову. Позивач [PERSON] при зверненні до суду із позовною заявою був звільнений від сплати судового збору на підставі ухвали судді Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 10 жовтня 2019 року, а тому дані витрати віднесені за рахунок держави.

Outcome: dismissed