Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-17 00:00:00

У жовтні 2015 року до Бобринецького районного суду Кіровоградської області надійшла позовна заява [PERSON] через її представника [PERSON] до [PERSON] про визнання недійсним заповіту спадкодавця [PERSON], посвідченого 28 квітня 2014 року приватним нотаріусом Бобринецького районного нотаріального округу Кіровоградської області, щодо належної спадкодавцю на праві власності земельної ділянки на ім'я відповідачки [PERSON]. Позивачка зазначила, що є спадкоємцем майна померлого 01 серпня 2014 року [PERSON] за законом четвертої черги спадкування, яким також за життя було 10.06.2014 року складено та нотаріально посвідчено заповіт на її ім'я щодо вказаного спадкового майна, а саме земельної ділянки площею 9,14 га, розташованої на території Павлогірківськоїради Бобрингецького району Кіровоградської області та який рішенням Бобринецького районного суду Кіровоградської області від 08.09.2015 року визнано недійсним, а тому відновлений дією оскаржуваний заповіт на ім"я відповідачки порушує її право спадкування за законом. Позивачка посилається на те, що спадкодавець останнім часом страждав на психічні розлади та розлади поведінки внаслідок вживання алкоголю з дементним синдромом ( алкогольним недоумством), яке позбавляло його усвідомлювати значення своїх дій та розумно керувати ними та яке моло хронічний прогресуючий тип перебігу, тому вважає, що й на момент укладення оскаржуваного заповіту від 28.04.2014 року він також не міг розуміти значення своїх дій та керувати ними. За вищенаведених обставин, позивачка просила визнати недійсним заповіт [PERSON] на ім'я [PERSON], посвідчений 28 квітня 2015 року приватним нотаріусом Бобринецького районного нотаріального округу Кіровоградської області [PERSON] та зареєстрованого у Реєстрі №873. У запереченнях відповідачка та її представник зазначили, що спадкодавець [PERSON] 28 квітня 2015 року за власної волі, при здоровому розумінні та ясній пам"яті, усвідомлюючи значення своїх дій та діючи добровільно без примусу склав заповіт на користь [PERSON], який посвідчено приватним нотаріусом Бобринецького районного нотаріального округу Кіровоградської області [PERSON] вважають, що медичні документи щодо наявності ознак психічних хвороб спадкодавця на час складення вказаного заповіту відсутніпозовні, а тому позовні вимоги є необгрунтованими та задоволенню не підлягають. У судовому засіданні представник позивачки [PERSON] підтримав позовні вимоги та просив суд визнати недійсним заповіт [PERSON] на ім'я [PERSON], посвідчений приватним нотаріусом Бобринецького районного нотаріального округу Кіровоградської області [PERSON] 28.04.2015р., посилаючись на обставини, викладені у позовній заяві. У судовому засіданні відповідачка та її представник адвокат [PERSON] підтримали письмові заперечення проти позовних вимог та просили суд відмовити в задоволенні позову, оскільки вважають позов необґрунтованим та таким, що не підлягає задоволенню. Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору приватний нотаріус Бобринецького районного нотаріального округу Кіровоградської області [PERSON] була повідомлена про час і місце судового засідання, від неї до суду надійшли у письмовій формі заперечення в яких просить відмовити у позові за необгрунтованністю вимог та просила розглядати позов за її відсутністю. Суд, заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі та з'явилися в судове засідання, показання свідків, дослідивши письмові докази у справі у їх сукупності, вважає позов таким, що не підлягає задоволенню виходячи з наступного. Судом встановлено, що 01.08.2014 року помер [PERSON]. Після його смерті відкрилася спадщина на земельну ділянку площею 9,14 га, що розташована на території Павлогірківської сільської ради Бобринецького району Кіровоградської області та належала спадкодавцю на підставі Державного акту серії КР №001566, виданого 27.08.2001 року ( а.с.8). За життя спадкодавець розпорядився своїм майном склавши 28.04.2014 року заповіт, який посвідчено 28.04.2014р. о 9 год 40 хв. приватним нотаріусом Бобринецького районного нотаріального округу та зареєстровано в реєстрі за №873, за яким вказану вище земельну ділянку він заповідав [PERSON], а 10 червня 2014 року він все своє майно заповів позивачці [PERSON], посвідчивши заповіт у секретаря виконавчого комітету Павлогірківської сільської ради Бобринецького району Кіровоградської області, за реєстром №4( а.с.10-11). І позивачка [PERSON] і відповідачка [PERSON] у визначений законом строк звернулися до нотаріальної контори із заявами про прийняття спадщини після смерті [PERSON] Вказані вище обставини встановлені рішенням Бобринецького районного суду Кіровоградської області від 08.09.2015 року у справі №383/345/15-ц за позовом [PERSON] до [PERSON] про визнання заповіту недійсним ( а.с.12-15), яке набрало законої сили на час розгляду даної справи, тому у відповідності до вимог ч.3 ст.61 ЦПК України не доказуються при розгляді даної справи, у якій беруть участь ті самі особи, та згідно якого, позов [PERSON] задоволено, а заповіт [PERSON] на користь [PERSON], посвідчений 10.06.2014 року Павлогірківською сільською радою Бобринецького району Кіровоградської області визнано недійсним ( а.с.12-16). Як вбачається зі змісту позовної заяви, звертаючись до суду, позивач просив визнати недійсним заповіт від імені [PERSON] на ім'я [PERSON] посвідчений 28.04.2014 року приватним нотаріусом Бобринецького районного нотаріального округу та зареєстровано в реєстрі за №873, з тих мотивів, що заповідач [PERSON] в момент підписання заповіту не міг усвідомлювати значення своїх дій та розумно керувати ними. Відповідно ч.2 ст.1257 ЦК України за позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі. Відповідно до змісту ч.3 ст.10 та ч. 1 та ч.3 ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, коли сторона звільнена від доказування, обставини встановлені судовим рішенням у цивільній справ, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Положеннями ст.225 ЦК України, на яку, зокрема, посилався позивач, передбачені правові наслідки вчинення правочину дієздатною фізичною особою, яка у момент його вчинення не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, згідно яких, такий правочин може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи, а в разі її смерті за позовом інших осіб, чиї цивільні права або інтереси порушені. Як роз'яснено у п.18 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 № 7 « Про судову практику у справах про спадкування» за позовом заінтересованої особи, суд визнає заповіт недійсним, якщо він був складений особою під впливом фізичного або психічного насильства, або особою, яка через стійкий розлад здоров'я не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними. Для встановлення психічного стану заповідача в момент складання заповіту, який давав би підставу припустити, що особа не розуміла значення своїх дій і (або) не могла керувати ними на момент складання заповіту, суд призначає посмертну судово-психіатричну експертизу. гідно висновку посмертної комісійної судово-психіатричної експертизи № 173, яка проведена 08.04.2016 року Кіровоградською обласною психіатричною лікарнею на підставі ухвали Бобринецького районного суду Кіровоградської області від 24.02.2016р. (а.с. 137-138), надано висновок про те, що [PERSON] станом на 28.04.2014 рік будь-якими психічними розладами не страждав. На момент складення заповіту 28.04.2014 року міг розуміти значення своїх дій та керувати ними. Вказаний висновок узгоджується із показаннями свідків [PERSON] та [PERSON], які показали в судовому засіданні, що [PERSON] за життя у кінці квітня на початку травня лікувався в інфекційному відділені Бобринецької ЦРЛ, та коли поступив на лікування був адекватним, але через деякий час після лікування його психічний стан погіршився, так як різко припинив вживати алкоголь, до якого схильний, а також із медичною картою стаціонарного хворого №1461 з якої вбачається, що в період із 10 год.40 хв. 28.04.2014 року по 11 год.00 хв.12.05.2014 року [PERSON] лікувався у інфекційному відділенні Бобринецької ЦРЛ з діагнозом ДЕ ІІ, вестибулопатичний, астеноневропатичний с-м, дементний синдром. Як слідує із мотивувальної частини експертного висновку [PERSON] на обліку у психіатра та нарколога не перебував і ними раніше не оглядався, і доказів на стростування цього факту позивач не надав. Згідно з статтею 3 Закону України «Про психіатричну допомогу» кожна особа вважається такою, яка не має психічного розладу, доки наявність такого розладу не буде встановлено на підставах та в порядку, передбачених цим Законом та іншими законами України. Досліджуючи зібрані докази у справі, яким суд надає оцінку у їх сукупності, суд вважає, що відсутні підстави для висновку про те, що [PERSON] в момент складення заповіту 28.04.2014 р. не розумів значення своїх дій і не міг ними керувати, й письмовий доказ - виснокок судово-психіатричного експерта №363 від 17.07.2015 р., який наданий позивачем у іншій справі, висновків суду не спростовує. Окрім того, позивачка та її представник не навели суду переконливих доводів та відповідно не надали належних та допустимих доказів того, що оскаржуваний останніми заповіт [PERSON] від 28.04.2014 р. порушує права та інтереси позивачки, яка, до того ж, втратила право спадкування за заповітом після смерті [PERSON] після його визнання недійсним, та не надала доказів свого права спадкування за законом після смерті [PERSON], а тому не є особою, яка у відповідності до ст.3 ЦПК України має право на звернення до суду з вказаними у позові вимогами. За таких обставин, суд вважає, що у позові [PERSON] про визнання заповіту недійсним слід відмовити. З огляду на викладене та на підставі ст.ст. 225, 1257, 1266 ЦК України, Закону України «Про психіатричну допомогу» та

Outcome: dismissed