Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-15 00:00:00

[PERSON] звернулася до Автозаводського районного суду м. Кременчука з позовом до [PERSON] про звільнення самовільно зайнятої земельної ділянки шляхом знесення самочинного будівництва та відшкодування матеріальної шкоди. Позовні вимоги позивач обгрунтувала тим, що відповідно до рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука від 27.06.1994 року здійснено поділ в натурі між співвласниками домоволодіння за адресою: м. Кременчук, вул. Чкалова, буд. 26 та встановлено порядок користування земельною ділянкою. Їй, [PERSON] та [PERSON] виділено в натурі по 1/3 частини вказаного житлового будинку. В подальшому [PERSON] продала свою частку громадянину [PERSON], який без дозволу співвласників, самостійно зайняв земельну ділянку, яка визначена судом за позивачем та самостійно переобладнав житловий будинок, який в технічному паспорті зазначений як «А,а» та «А1». Таким чином, позивач вважає, що [PERSON] вчинив самовільне переобладнання житлового будинку літ. «А1», внаслідок якого зруйновано дві стіни частини будинку літ. «А» та що призвело до подальшого руйнування конструктивних елементів її частки житлового будинку літ. «А», а також самовільно зайняв земельну ділянку пл. 23.5 кв.м., яка їй виділена в користування рішенням Автозаводського районного суду м. Кременчука від 27.06.1994 року. Посилаючись на вказані обставини, позивач просила суд зобовязати відповідача звільнити самовільно зайняту земельну ділянку пл. 23,5 кв.м., яка їй виділена в користування рішенням Автозаводського районного суду м. Кременчука від 27.06.1994 року для обслуговування домоволодіння, шляхом знесення ним, або за його рахунок самочинно збудованої стіни, яка відмежовує будинок літ. «А1» від будинку літ. «А» по вул. Чкалова,26 в м. Кременчуці; зобовязати відповідача повернути самовільно зайняту земельну ділянку пл. 23,5 кв.м. позивачу, привівши її в придатний для використання стан; стягнути з відповідача на користь позивача матеріальну шкоду, яка полягає у проведенні робіт по відновленню зруйнованої частини житлового будинку літ. «А,а» та становить 70903,56 грн.; зобовязати відповідача не чинити будь-яких перепон в доступі до власної земельної ділянки та частини житлового будинку. Представник позивача [PERSON] [PERSON] позовні вимоги підтримав, просив задовольнити з підстав викладених у позовній заяві. Пояснив, що позивач не може вільно потрапити на свою частину земельної ділянки, оскільки відповідач превязав на цій ділянці свою собаку. На запитання суду відповів, що на даний час межі користувачів земельної ділянки відповідно до порядку користування, визначеного рішенням Автозаводського районного суду м. Кременчука від 27.06.1994 року не визначені на місцевості. Вважає, що самовільне зайняття відповідачем належної позивачу земельної ділянки підтверджується висновком будівельно-технічного дослідження № 87-14 від 16.09.2014 року. Відповідач [PERSON] в судове засідання повторно не зявився, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив. Третя особа [PERSON] в судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином. Третя особа виконавчий комітет Кременчуцької міської ради надала суду клопотання про розгляд справи без участі її представника. При ухваленні рішення покладається на розсуд суду. Представник третьої особи - Автозаводської районної в м. Кременчуці ради - [PERSON] вважає, що позовні вимоги не доведені належними і допустимими доказами, в звязку з чим не підлягають задоволенню. Допитаний судовий екперт [PERSON] на запитання суду відповів, що в ході проведення дослідження житлового будинку і земельної ділянки домоволодіння, розташованого в м. Кременчуці, по вул. Чкалова,26, межі земельної ділянки, якою користується відповідач він визначив з огляду на наявність на території паркану, після чого він здійснив зміри цієї ділянки. На запитання представника Автозаводської районної ради м. Кременчука відповів, що знесення побудованої відповідачем стіни не призведе до відновлення цілісності домоволодіння. Суд, вислухавши пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи, оцінивши надані суду докази, приходить до наступних висновків. Судом встановлено, що згідно свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого 06.09.1990 року Першою Кременчуцькою державною нотаріальною конторою, [PERSON] є власником 1/3 частини житлового будинку з господарськими будівлями загальною площею 99,3 кв.м., розташованою за адресою: Полтавська область, м. Кременчук, вул. Чкалова, 26. На 2/3 частини вказаного житлового будинку свідоцтво про право на спадщину також було видано [PERSON] і [PERSON] Рішенням Автозаводського районного суду м. Кременчука від 27.06.1994 року здійснено поділ в натурі між співвласниками [PERSON], [PERSON], [PERSON] домоволодіння та встановлено між ними порядок користування земельною ділянкою. З пояснень представника позивача [PERSON] слідує, що [PERSON] у спірному домоволодінні не проживає тривалий час. Власником частини будинку, що належала [PERSON] є [PERSON], що підтверджується копією технічного паспорту виготовленого ТОВ «Бюро технічної інвентаризації міжрегіональне» 01.08.2014 року. [PERSON] зареєстрований та проживає за адресою: [INFO], а також здійснив перебудову належної йому частини будинку, чим порушив права позивача. Позивач [PERSON] висуваючи вимоги до відповідача [PERSON], щодо звільнення самовільно зайнятої ним земельної ділянки, виділеної їй за рішенням Автозаводського районного суду м. Кременчука від 27.06.1994 року, не надала суду письмових доказів, які б графічно підтверджували розташування на місцевості виділеної їй в користування за рішенням суду земельної ділянки. Висновки експертного будівельно-технічного дослідження № 87-14 від 16.09.2014 року та № 48-15 від 05.06.2015 року про зайняття [PERSON] більшої площі земельної ділянки ніж визначено рішенням Автозаводського районного суду м. Кременчука від 27.06.1994 року і про самовільне зайняття ним земельної ділянки площею 23,5 кв.м. побудовані експертом без урахування того факту, що вказаним рішенням було визначено порядок користування земельною ділянкою співвласників домоволодіння № 26 по вул. Чкалова в м. Кременчуці і кожному співвласнику домоволодіння визначено не лише площу земельної ділянки у користування, а і її місце розташування відносно ділянок інших землекористувачів. Крім того, у зазначених висновках експертного будівельно-технічного дослідження не відображено, яким чином експерт визначив розташування на місцевості земельних ділянок, що знаходяться у користуванні кожного із співвласників, площі ділянок, що перебувають у фактичному користуванні кожного з них на момент проведення дослідження. Також при наданні відповіді на запитання № 3 у висновку експертного будівельно-технічного дослідження № 87-14 від 16.09.2014 року експерт не зазначив, які саме державні будівельні норми України були порушені [PERSON] при переобладнанні житлового будинку по вул. Чкалова, 26 в м. Кременчуці і не обґрунтував на підставі чого він зробив висновок про те, що дві стіни житлового будинку літ. «А» були зруйновані саме внаслідок такого переобладнання, а не з інших причин (з огляду на фізичний знос будинку). За таких обставин, висновки експертного будівельно-технічного дослідження № 87-14 від 16.09.2014 року та № 48-15 від 05.06.2015 суд не вважає належними доказами позовних вимог [PERSON], оскільки вони не ґрунтуються на рішенні Автозаводського районного суду м. Кременчука від 27.06.1994 року і експертом не обґрунтовано мотиви, які покладено в основу його висновків щодо самовільного зайняття земельної ділянки [PERSON] та переобладнання житлового будинку літ. «А, А1, а» внаслідок якого відбувається руйнування будинку літ. «А». З наданих суду відповіді Департаменту державної архітектурно-будівельної інспекції у Полтавській області № 1016/1-17/210 від 28.01.2015 року та копії технічного паспорту № 2223 виготовленого ТОВ «Бюро технічної інвентаризації міжрегіональне» станом на 01.08.2014 року вбачається, що у технічному паспорті житлового будинку № 26 по вул. Чкалова в м. Кременчуці, виготовленому на замовлення [PERSON], відсутні відмітки про самочинно збудовані або зруйновані будівлі, споруди. Відповідно до\~ст. 377 ЦК України\~до особи, яка набула право власності на житловий будинок, будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача). Відповідно до частин 2, 3\~ст. 152 ЗК України\~власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не повязані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.\~\~Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: а) визнання прав; б) відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; в) визнання угоди недійсною; г) визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; ґ) відшкодування заподіяних збитків; д) застосування інших, передбачених законом, способів. Згідно\~ст.212 ЗК України\~самовільно зайняті земельні ділянки підлягають поверненню власникам землі або землекористувачам без відшкодування затрат, понесених за час незаконного користування ними. Приведення земельних ділянок у придатний для використання стан, включаючи знесення будинків, будівель і споруд, здійснюється за рахунок громадян або юридичних осіб, які самовільно зайняли земельні ділянки. Відповідно до частин 1,2\~ст.376 ЦК України\~житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані\~\~або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні\~\~роботи\~\~чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил. Особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього. Згідно з ч. 7\~статті 376 ЦК України\~разі істотного відхилення від проекту, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, істотного порушення будівельних норм і правил суд за позовом відповідного органу державної влади або органу місцевого самоврядування може постановити рішення, яким зобов'язати особу, яка здійснила (здійснює) будівництво, провести відповідну перебудову. Якщо проведення такої перебудови є неможливим або особа, яка здійснила (здійснює) будівництво, відмовляється від її проведення, таке нерухоме майно за рішенням суду підлягає знесенню за рахунок особи, яка здійснила (здійснює) будівництво. \~Відповідно до ч.1 п. 22 постанови пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 6 від 30 березня 2012 року „Про практику застосування судами\~статті 376 Цивільного кодексу України\~(про правовий режим самочинного будівництва)", знесення самочинного будівництва є крайньою мірою і можливе лише тоді, коли використано усі передбачені законодавством України заходи щодо реагування та притягнення винної особи до відповідальності. Вимоги відповідного органу державної влади або органу місцевого самоврядування про зобов'язання особи, яка, маючи дозвіл на будівництво нерухомого майна, допустила при цьому істотне відхилення від проекту, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, чи істотне порушення будівельних норм і правил, провести відповідну перебудову можуть бути заявлені як у разі, коли ці відхилення були допущені при будівництві нерухомості, так і внаслідок перебудови під час її експлуатації (частина сьома статті 376 ЦК). Під істотним порушенням будівельних норм і правил слід розуміти, зокрема, недодержання архітектурних, санітарних, екологічних, протипожежних та інших вимог і правил, а також зміну окремих конструктивних елементів житлового будинку, будівлі, споруди, що впливає на їх міцність і безпечність. Відповідно до п.24 Постанови, знесення нерухомості, збудованої з істотним відхиленням від проекту, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, істотним порушенням будівельних норм і правил (у тому числі за відсутності проекту), можливе лише за умови, що неможлива перебудова нерухомості відповідно до проекту або відповідно до норм і правил, визначених державними правилами та санітарними нормами, або якщо особа, яка здійснила (здійснює) будівництво, відмовляється від такої перебудови. В інших випадках суд за позовом відповідного державного органу чи органу місцевого самоврядування може на підставі частини сьомої статті 376 ЦК зобов'язати забудовника здійснити перебудову житлового будинку, будівлі, споруди або іншого об'єкта нерухомості, який побудовано чи будується з істотними відхиленнями від проекту або з істотним порушенням основних будівельних норм і правил, у тому разі, коли таке будівництво суперечить суспільним інтересам, порушує права інших осіб, коли порушення будівельних норм і правил є істотним, а також є технічна можливість виконати перебудову. Згідно з роз'ясненнями пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, які містяться у п.5 № 6 від 30 березня 2012 року „Про практику застосування судами\~статті 376 Цивільного кодексу України\~(про правовий режим самочинного будівництва)", відповідно до вимог статті 376\~ЦК\~право на звернення до суду з позовом про знесення або перебудову самочинно збудованого об'єкта нерухомості мають як органи державної влади, так і органи місцевого самоврядування. У випадках порушення прав інших осіб право на звернення до суду належить і таким особам за умови, що вони доведуть наявність порушеного права (стаття 391 ЦК), а також власнику (користувачу) земельної ділянки, якщо він заперечує проти визнання за особою, яка здійснила самочинне будівництво на його земельній ділянці, права власності на самочинно збудоване нерухоме майно (частина четверта статті 376 та стаття 391 ЦК). З аналізу вищевказаних норм права слідує, що позивач [PERSON] безпідставно посилається на вимоги ст. 376 ЦК України, як на підставу для захисту своїх інтересів, оскільки відповідно до ч.7 ст.376 ЦК України право на звернення до \~суду з позовом про знесення або перебудову самочинно збудованого обєкта нерухомості мають відповідні органи державної влади або органу місцевого самоврядування. Ст.212 ЦПК передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Згідно\~ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених\~статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що позивачем не надано доказів та не доведено факт самовільного зайняття [PERSON] земельної ділянки пл. 23,5 кв.м. і самочинного будівництва стіни, яка відмежовує частину житлового будинку «А1», що призвело до руйнування конструктивних елементів житлового будинку літ. «А». За таких обставин, позовні вимоги щодо звільнення самовільно зайнятої земельної ділянки [PERSON] шляхом знесення самовільно збудованої стіни та повернення самовільно зайнятої земельної ділянки власнику [PERSON] з приведенням її у придатний для використання стан не підлягають задоволенню. З огляду на недоведеність вищевказаних позовних вимог суд не вбачає підстав для стягнення з відповідача на користь позивача матеріальної шкоди, яка полягає у проведенні робіт по відновленню зруйнованої частини житлового будинку літ. «А,а» Крім того, в судовому засіданні не знайшов свого підтвердження факт перешкоджання [PERSON] в доступі до належної їй земельної ділянки та частини житлового будинку, адже як зазначив представник позивача, остання з 1998 року не проживає в будинку за адресою: м. Кременчук, вул. Чкалова, 26. Доказів створення їй відповідачем перешкод в доступі до вказаних обєктів позивач суду не надала. Таким чином, суд відмовляє в задоволенні позовних вимог щодо зобовязання відповідача не чинити перепон в доступі до земельної ділянки та частини житлового будинку. Оскільки вищевказані позовні вимоги не були доведені в судовому засіданні, тому вимога про стягнення матеріальної шкоди не підлягає задоволенню. Отже, з'ясувавши обставини справи, оцінивши належність, допустимість, а також достатність, взаємозв'язок у сукупності наданих доказів, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] не підлягають задоволенню. Відповідно до ст. 88 ЦПК України, з огляду на те, що [PERSON] відмовлено у задоволенні позову, судові витрати понесені нею не підлягають стягненню на її користь.

Outcome: dismissed