Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-14 00:00:00

31.01.2018 року, [PERSON] звернулася в суд із вказаним вище позовом, в якому просить: визнати формулювання причин звільнення, у зв'язку з виходом на пенсію за вислугу років, невірною; змінити формулювання звільнення, у зв'язку з виходом на пенсію за вислугу років, вказавши формулювання звільнення - за угодою сторін (п.1 ст. 36 КЗпП України) з »03 липня 2017 року; стягнути з відповідача моральну шкоду в сумі 10 000 гривень. Свої вимоги позивач мотивує тим, що вона працювала у комунальному некомерційному підприємстві "Дрогобицька міська поліклініка" Дрогобицької міської ради з 16 серпня І993 року (наказ №75 від 10.08.1993р.) по 03 липня 2017 року (наказ № 57 від 09.06.2017р.) на посаді сестри медичної. В кінці червня 2017 року вона звернулася до відповідача з проханням проконсультуватись у третьої особи чи має вона право на пенсію за вислугу років. Проконсультувавшись у третьої особи, інспектор по кадрах сказала їй, що вона має необхідний стаж роботи для пенсії за вислугу років і може звільнятися з роботи. Інспектор по кадрах підготувала їй всі необхідні документи для призначення пенсії і 03 липня 2017 року за її заявою звільнила її з роботи, у зв'язку з виходом на пенсію за вислугу років. 26 вересня 2017 року третьою особою в телефонному режимі її повідомлено про те, що їй відмовлено у призначенні пенсії за вислугу років із-за недостатнього стажу роботи. 27 вересня 2017 року третьою особою їй особисто повернуто документи без письмової відмови у призначенні пенсії за вислугу років. Письмова відмова надійшла 22 січня 2018 року. 13 листопада 2017 року вона звернулася до відповідача з заявами про зміну формулювання запису у трудовій книжці, оскільки запис є таким, що не відповідає фактичним обставинам. Однак, відповідач листом №1563 від 27.11.2017 року відмовив їй у цьому проханні. Відмова відповідача змінити формулювання запису у трудовій книжці перешкоджає її працевлаштуванню. Вона була вимушена додавати додаткових зусиль для організації свого життя, постійно позичала гроші, відмовляла собі у самому необхідному. Вважає, що відповідачем порушені її законні права та інтереси, тому вона повинна відшкодувати їй моральну шкоду яку вона оцінює в 10 000 (десять тисяч) гривень. З врахуванням наведеного, вона вирішила звернутися в суд з даним позовом. Позивач [PERSON] та її представник [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримали з підстав викладених в позовній заяві просить їх задоволити. Представник відповідача Заторська Віра Василівна та захисник Саган Оксана Романівна заперечили щодо задоволення позову, покликаючись на його безпідставність з підстав викладених ними у відзиві. Представник третьої особи Головного управління Пенсійного фонду України Львівської області Петрицин , пояснив, що позивачці було відмовлено у призначенні пенсії так як в неї не достатньо стажу, щодо задоволення позову покладається на думку суду. З'ясувавши обставини справи, дослідивши надані сторонами докази, в процесі встановлення обставин справи та перевірки їх доказами, судом встановлено наступні юридичні факти та відповідні їм правовідносини: Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів Відповідно до положень ст.5 ЦПК України, «здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Під способами захисту цивільних прав розуміють передбачені законом заходи примусового характеру, за допомогою яких відновлюються порушені, невизнані або оспорювані права. Реалізуючи передбачене ст. 64 Конституції України право на судовий захист, звертаючись до суду, особа вказує в позові власне суб'єктивне уявлення про порушене право чи охоронюваний інтерес та спосіб його захисту. За принциповими положеннями ст. 12 ЦПК України, які встановлюють змагальність цивільного процесу, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Матеріалами справи встановлено та сторонами не оспорюється, що позивач з 16 серпня 1993 року по 03 липня 2017 року, працювала у Комунальному некомерційному підприємстві «Дрогобицька міська поліклініка» Дрогобицької міської ради, на посаді «сестра медична». (а.с. 5-6) 05 червня 2017 року, позивач [PERSON] на ім»я директора головного лікаря Комунального некомерційного підприємства «Дрогобицька міська поліклініка» Дрогобицької міської ради, подала власноручно написану заяву, наступного змісту «Прошу звільнити мене з займаної посади з 3.07.2017 року у зв»язку з виходом на пенсію за вислугу років». 09 червня 2017 року Відділом охорони здоров»я КНП «Дрогобицька міська поліклініка» Дрогобицької міської ради було видано наказ № 57, наступного змісту «звільнити: [PERSON] сестру медичну дільничну терапевтичного відділення з 03.07.2017р. в зв»язку з виходом на пенсії за вислугу років, виплативши компенсацію за невикористану чергову щорічну відпустку за період роботи з 05.05.2017р. по 03.07.2017р. терміном 5 календарних днів. Підстава: Заява» (а.с. 8) На підставі цього наказу інспектором по кадрах у відповідності до «Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників», було внесено відповідні відомості в трудову книжку позивачки. (а.с. 5-6) Нормами ст. 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов'язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Таким чином, аналізуючи наведене вище суд приходить до переконання, що Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, користуються рівними правами щодо надання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Особи, які беруть участь у справі, розпоряджаються своїми правами щодо предмету спору на власний розсуд. Суд постановляє рішення в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів. Відповідно до ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Відповідно до ст. З ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів - із поданих позивачем доказів, не вбачається яке саме її право порушено відповідачем. Зібрані по справі докази, оцінені судом належним чином кожен окремо на їх достовірність та допустимість, а також їх достатність та взаємний зв'язок у сукупності, встановлені судом обставини свідчать про те, що в задоволенні позову слід відмовити, оскільки такий безпідставно поданий, так як відповідач вносячи запис в трудову книжку позивачки, діяв відповідно до КЗпП України та Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, а наказ на підставі якого внесені записи в трудову книжку на даний час чинний та позивачем не оскаржується, а тому відсутні правові підстави для визнання формулювання причин звільнення невірними. Так як судом не встановлено підстав для визнання формулювання причин звільнення - невірними та зміни формулювання звільнення, то відповідно і не підлягає задоволенню вимога про стягнення моральної шкоди.

Outcome: dismissed