Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-27 00:00:00

19 лютого 2014 року до суду надійшла зазначена позовна заява. В позовних вимогах позивач просить: стягнути солідарно з відповідачів на користь позивача матеріальну шкоду в порядку регресу в розмірі 3 043,00 грн. Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що 27.12.2010 року в м.Донецьку сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля «ДЕУ», державний номер [NUMBER] під керуванням [PERSON] та автомобілем «ГАЗ 2705», державний номер [NUMBER] під керуванням відповідача [PERSON] Винуватим в даному ДТП визнано [PERSON] Цивільна відповідальність [PERSON] на момент ДТП була застрахована у відповідача - Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Європейський страховий альянс». Так як позивачем був застрахований автомобіль «ДЕУ», державний номер [NUMBER], власником якого є ТОВ «Істек», їм 02.02.2011 року було виплачено страхове відшкодування в розмірі 3 043,00 грн. Як зазначає позивач, він виконав належним чином свої зобов'язання, а тому в нього виникло в порядку регресу право вимоги до відповідачів про стягнення фактичних витрат. В судове засідання представник позивача не з'явився, просив слухати справу в його відсутність, зазначає, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Представник відповідача Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Європейський страховий альянс» в судове засідання не з'явився, направив до суду заперечення в яких просив відмовити в задоволенні заявлених вимог на тій підставі, що позивачем пропущено строк на звернення до суду із заявленими вимогами, такий строк відраховується з дня ДТП, а не з дня виплати страхового відшкодування. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, хоча належним чином повідомлявся про час та місце слухання справи, про поважність причин неявки в судове засідання суд не повідомив. А тому на підставі ст.169 ЦПК України суд ухвалив про подальший розгляд справи у відсутність сторін. Відповідно до ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, тобто обов'язок доказування покладений на сторони. Вивчивши матеріали справи, оцінивши в сукупності надані суду докази, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні заявлених вимог за наступних підстав. Як встановлено в судовому засіданні, ТОВ «Істек» є власником автомобіля «ЗАЗ», державний реєстраційний номер [NUMBER]. На момент пригоди автомобілем керував [PERSON] на підставі подорожнього листа службового автомобіля №015776 від 27.12.2010 року. Постановою Куйбишевського районного суду м. Донецька від 04.02.2011 року [PERSON] визнано винним в скоєнні правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП та притягнуто до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу. Зокрема в постанові зазначено, що 27.12.2010 року приблизно о 13 год. 00 хв. [PERSON], керуючи автомобілем «ГАЗ 2705», державний номер [NUMBER] в м.Донецьку на перехресті пр.Труда - вул.Горького при виїзді на головну дорогу з другорядної не надав перевагу автомобілю «ДЕУ», державний номер [NUMBER], що рухався по головній дорозі, внаслідок чого скоїв зіткнення з ним, чим порушив п.16.11 ПДР України, в результаті даної ДТП автомобілям спричинені механічні ушкодження. Автомобіль «ЗАЗ», державний номер [NUMBER] був застрахований в період з 24.08.2010 року по 23.08.2011 року ЗАТ «СК «Кремінь» на підставі Договору добровільного страхування наземного транспорту №1000243-04-01-10 від 10.08.2010 року. 28.12.2010 року ТОВ «Істек» звернулось до позивача із заявою про виплату страхового відшкодування. На підставі рахунка №9 від 18.01.2011 року, 02.02.2011 року було складено страховий акт №1000243-04-01-10/1/01/11 та 15.02.2011 року виплачено ТОВ «Істек» на підставі платіжного доручення №8935 3 043,00 грн. страхового відшкодування. Листом від 02.03.2012 року Публічне акціонерне товариство «Інвестиційний фінансовий консалтинг» звернулось до ПрАТ «Європейський страховий альянс» щодо відшкодування збитку в межах фактичних витрат в сумі 3 043,00 грн. Листом від 15.03.2012 року ПрАТ «Європейський страховий альянс» повідомило, що для прийняття рішення про виплату страхового відшкодування надано не всі документи. 23.05.2013 року позивач направив ПрАТ «Європейський страховий альянс» документи для прийняття рішення про виплату страхового відшкодування. Проте суду доказів отримання відповідачем зазначеного документу надано не було. Згідно полісу №АЕ/355022 від 30.12.2012 року в період з 26.04.2010 року по 25.04.2011 року була застрахована цивільна відповідальність власника автомобіля «ГАЗ 2705», державний номер [NUMBER] ПрАТ «Європейський страховий альянс». Як вбачається власником зазначеного автомобіля є КЛПУ «Станція швидкої медичної допомоги» м.Донецьк. Статтею 988 ч.1 ЦК України передбачено, що страховик зобов'язаний у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату у строк, встановлений договором. Статтею 526 ЦК України визначено, що зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору. Згідно ч.2 ст. 8 Закону України «Про страхування» страховий випадок - подія, передбачена договором страхування або законодавством, яка відбулася і з настанням якої виникає обов'язок страховика здійснити виплату страхової суми (страхового відшкодування) страхувальнику, застрахованій або іншій третій особі. Згідно п.3 ст. 20 Закону України «Про страхування» при настанні страхового випадку страховик зобов'язаний здійснити страхову виплату або виплату страхового відшкодування у передбачений договором строк. Відповідно до ст. 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов'язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору. Відповідно до ст.629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. У відповідності до ч.2 ст. 9 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» розмір страхової суми за шкоду, заподіяну майну потерпілих становить 50 тисяч гривень на одного потерпілого. Діючим законодавством не передбачено солідарного стягнення страхового відшкодування із страхової компанії та особи, яка винувата в дорожньо-транспортній пригоді за умови, що цивільна відповідальність власника автомобіля застрахована. Відповідно до частини другої статті 512 ЦК України кредитор у зобов'язанні може бути замінений у випадках, встановлених законом. Такий випадок встановлено статтею 993 ЦК України та статтею 27 Закону України "Про страхування" згідно із якими до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки. За цією нормою страхувальник, який отримав майнову шкоду в деліктному правовідношенні набув право вимоги відшкодування до заподіювача й строк такої вимоги почав спливати у момент заподіяння шкоди, але у зв'язку з погашенням шкоди коштами страхового відшкодування до страховика переходить право вимоги (права кредитора, яким у деліктному зобов'язанні є потерпілий) до заподіювача із залишком строку позовної давності, оскільки відповідно до статті 262 ЦК України заміна сторін у зобов'язанні не змінює порядку обчислення та перебігу позовної давності. У спірному зобов'язанні відбулася заміна кредитора - страхувальник передав страховикові, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат право вимоги до особи, відповідальної за завдані збитки. При цьому строк позовної давності у страховому зобов'язанні є загальним (три роки) та його перебіг починається від дня настання страхового випадку. А тому, так як дорожньо-транспортна подія сталася 27.12.2010 року, позивач звернувся до суду лише 14.02.2014 року, позивачем не обґрунтовано поважність пропуску звернення до суду з заявленими вимогами, тому суд приходить до висновку про відмову в задоволенні заявлених вимог. Зазначена позиція висловлена в постанові Верховного Суду України від 25.12.2013 року (справа №6-112цс13), яка є обов'язковою для судів. На підставі вищевикладеного та

Outcome: dismissed