Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-26 00:00:00

Уточнившись з позовними вимогами, [PERSON] звернулася в суд з позовом до [PERSON] про поділ спільного майна подружжя, третя особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору [PERSON] [PERSON] обґрунтовує тим, що з 16 грудня 2004 року по 25 квітня 2013 року вона перебувала в шлюбі з відповідачем. Від шлюбу мають двох неповнолітніх дітей: Дмитра та Даніїла, [INFO]. В період шлюбу за спільні кошти ними було придбано автомобіль «TOYOTA CAMRY», 1994 року випуску, д.н.з СА 9943 ВС, мотоцикл «YAMASAKI», державний знак 10557, 2006 року випуску та гараж в автокооперативі «Зірочка 1». Вказане майно було оформлено на відповідача. Відповідно до ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Згідно ст.70 СК України майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення Частиною1 статті 71 СК України встановлено, що майно, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. Просила суд залишити у власності відповідача мотоцикл «YAMASAKI», державний знак 10557, 2006 року випуску та стягнути з відповідача на її користь грошову компенсацію її ? частки у спільному майні подружжя - автомобілі «TOYOTA CAMRY», 1994 року випуску, д.н.з СА 9943 ВС, мотоциклі «YAMASAKI», державний знак 10557, 2006 року випуску та гараж в автокооперативі «Зірочка 1». Крім того просила стягнути з відповідача на її користь судові витрати. Ухвалою суду від 16 червня 2017 року, занесеною до журналу судового засіданні до участі в справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог залучений [PERSON] Позивачка та її представник в судовому засіданні позовні вимоги підтримали, просили їх задовольнити повністю. Представник відповідача в судовому засіданні проти позову заперечував. Третя особа [PERSON] в судовому засіданні під час розгляду справи поклалася на розсуд суду. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного. Згідно ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.. В судовому засіданні встановлено, що позивачка та відповідач перебували в зареєстрованому шлюбі з 16 грудня 2004 року по 25 квітня 2013 року. Як вбачається з копії талону, який виданий 12 червня 2006 року, власником мотоцикл «YAMASAKI», державний знак 10557, 2006 року випуску є [PERSON] З довідки ГБК «Зірочка-1» від 8 грудня 2016 року вбачається, що [PERSON] являється членом ГБК «Зірочка-1» і в його користуванні знаходиться гараж №345. Правовстановлюючі документи про належність [PERSON] на праві власності гаража №345 в кооперативі відсутні. З довідки регіонального сервісного центру в Черкаській області МВС України № 31/23/4-802 від 11 травня 2017 року вбачається, що автомобіль «TOYOTA CAMRY», 1994 року випуску, д.н.з СА 9943 ВС був зареєстрований за [PERSON], 30 вересня 2014 року вказаний автомобіль перереєстрований на [PERSON], 9 серпня 2016 року автомобіль знятий з обліку для реалізації та зареєстрований по договору купівлі-продажу на іншого власника із зміною номерного знаку. 29 жовтня 2016 року між [PERSON] та [PERSON] був укладений договір купівлі-продажу транспортного засобу, згідно умов якого [PERSON] зобовязується передати у власність [PERSON], а остання зобовязалася прийняти у власність автомобіль «TOYOTA CAMRY», 1994 року випуску, д.н.з 24АМ9838. Згідно довідки за результатами аналітичного пошуку ТЗ по «НАІС ДДАІ» МВС України, вказаний автомобіль в 2012 році був зареєстрований за [PERSON], з 30 вересня 2014 року за [PERSON], з 29 жовтня 2016 року - за [PERSON] За таких обставин суд приходить до висновку, що спірне майно - автомобіль «TOYOTA CAMRY», 1994 року випуску, д.н.з СА 9943 ВС, мотоцикл «YAMASAKI», державний знак 10557, 2006 року випуску, хоча й було зареєстроване на праві власності за відповідачем, але набуте сторонами під час перебування в шлюбі, а томі є спільним майном подружжя. Суд вважає, що гараж №345 в ГБК «Зірочка-1» не може бути визнаний спільним майном подружжя, виходячи з наступного. Відповідно до ч.1 ст. 61 СК України об'єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Відповідно до ч.1 ст. 182 ЦК України право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Частиною 3 ст. 12 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.2 ст. 77 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Позивачкою в судовому засіданні не надано належних, допустимих, достовірних та достатніх доказів, які підтверджують те, що гараж №345 в ГБК «Зірочка-1» був придбаний сторонами під час шлюбу. За таких обставин суд вважає, що гараж не є власністю жодного з подружжя, а тому не може бути предметом поділу майна набутого під час спільного сумісного проживання. Згідно положень ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Рівність прав кожного із подружжя на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності (якщо інше не встановлено домовленістю між ними) та необхідність взаємної згоди подружжя на розпорядження майном, що є об'єктом права його спільної сумісної власності, передбачено ч. 1 ст. 63, ч. 1 ст. 65 СК Також статтею 70 СК України передбачено, що в разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Згідно п. п. 23, 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року №11 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя", вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. До складу майна, що підлягає поділу, включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов'язаннями, що виникли в інтересах сім'ї (ч. 4 ст. 65 СК України). Відповідно до ст. 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Відповідно до ч.1 ст. 68 СК України розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. Як встановлено в судовому засіданні, відповідач, достовірно знаючи, що автомобіль «TOYOTA CAMRY» був придбаний сторонами під час перебування у шлюбі, на власний розсуд, без згоди позивачки розпорядився спільним майном подружжя автомобілем, переоформивши його на свою дружину. Пунктами 22 постанови Пленуму Верховного суду України №11 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», передбачено, що поді спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 СК України та ст. 372 ЦК України. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. Відповідно до ч.2 ст. 71 СК України \~неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Частиною 5 ст. 71 СК України присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених\~Цивільним кодексом України Як вбачається з експертного висновку DF170815-001 від 28 серпня 2017 року ринкова вартість «TOYOTA CAMRY», д.н.з СА 1597 ВХ, в цінах на момент дослідження, становить 103484 грн. Як вбачається з експертного висновку DF170815-003 від 28 серпня 2017 року ринкова вартість транспортного засобу «YAMASAKI», державний знак 10557, 2006 року випуску, в цінах на момент дослідження, може становить 9300 грн. Враховуючи те, що мотоцикл «YAMASAKI», державний знак 10557, 2006 року випуску є неподільною річчю, суд вважає за необхідне залишити його в користуванні позивача, стягнувши з нього на користь відповідачки компенсацію за її часку в цьому майні в сумі 4650 грн. (9300:2). Оскільки відповідач розпорядився спільним майном подружжя - автомобілем «TOYOTA CAMRY», 1994 року випуску, д.н.з СА 1597 ВХ без згоди позивачки, суд приходить до висновку, що з відповідача на користь позивачки необхідно стягнути компенсацію за її частку в сумі 51742 грн. (103484:2). Відповідно до ст. 141 ЦПК України з позивача на користь відповідачки слід стягнути понесені нею витрати по сплаті судового збору, пропорційно до задоволеної частини позовних вимог в сумі 564 грн., та витрати, повязані з проведенням експертизи в сумі 4500 грн. Під час розгляду справи представником позивачки та представником відповідача надано докази, які підтверджують, що позивачка та відповідач понесли витрати, повязані з правничою допомогою в сумі по 6000 грн. кожний. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 137 ЦПК України витрати, повязані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Відповідно до ч.2 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, повязані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи те, що позов задоволено частково , спільне майно подружжя поділене між сторонами в рівних частинах, сторонами під час розгляду справи понесені витрати в рівному розмірі, суд не вбачає підстав для задоволення вимоги позивачки про стягнення з відповідача витрат на правничу допомогу адвоката, оскільки у разі часткового задоволення позову судові витрати, повязані з розглядом справи, покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог На підставі наведеного, ст. 60, 70, 71 СК України,

Outcome: approved