Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-05 00:00:00

06 лютого 2017 року виконком Нововолинської міської ради звернувся з позовом до суду в інтересах малолітньої [PERSON] до [PERSON], [PERSON] про відібрання дитини без позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів. Вимоги мотивують тим, що відповідачі є батьками неповнолітньої [PERSON], 24.07.2012 року. З 12.09.2016 року малолітня [PERSON] знаходиться на обліку служби у справах дітей виконавчого комітету Нововолинської міської ради, як така, що опинилась у складних життєвих обставинах, у звязку з ухиленням батьків від виконання своїх батьківських обовязків. Згідно листа Нововолинського міського центру соціальних служб для сімї дітей та молоді (далі НМЦСССДМ) від 11.01.2017 року , сімя [PERSON], [PERSON], які проживають за адресою [INFO], перебуває під соціальним супроводом в ЦССДМ та частково виконала програму, однак знехтувала такими пунктами, як встановлення та оформлення інвалідності для їхньої малолітньої дитини, [PERSON], [INFO], працевлаштування на постійну роботу, налагодження безконфліктного спілкування в сімї. Відповідачі в подальшому відмовляються співпрацювати, прислухатись та виконувати поради фахівців центру. Вказують, що при відвідуванні даної сімї працівниками служби у справах дітей та Нововолинського відділу поліції зясовано, що для дитини не створені належні умови для проживання, розвитку та виховання. Крім того, на засіданні комісії з питань захисту прав дитини, яке відбулося 16.01.2017 року, де були присутні відповідачі, та бабусі малолітньої [PERSON], [PERSON], [PERSON] було зясовано, що дитина перебуває в незадовільних умовах, оскільки батьки не приділяють належної уваги її догляду та вихованню, не цікавляться розвитком дитини, не обстежують дитину у лікарів-спеціалістів для дітей з особливими потребами. [PERSON] на засіданні пояснила, що відповідачі часто залишають дитину одну зачинену в кімнаті, в неї немає режиму дня та ночі, вона абсолютно не адаптована до інших закритих приміщень, дитина взагалі не розмовляє і часто плаче. З цього приводу з [PERSON] неодноразово проводились профілактичні бесіди щодо належного виконання своїх батьківських обовязків, проведено розяснювальну роботу. Зазначають, що із відповідачем [PERSON] провести профілактичну роботу не виявилось можливим, оскільки остання не бажає спілкуватись із представниками служби, агресивно реагує на присутність членів комісії. Стверджують, що за таких умов дитина не може нормально розвиватись та виховуватись, така атмосфера негативно впливає на фізичне та психічне здоровя дитини та створює загрозу для її життя та здоровя. Просять відібрати від гр. [PERSON] та [PERSON] малолітню дочку [PERSON], [INFO], без позбавлення її батьківських прав та стягувати аліменти з кожного із відповідачів по 450 грн. на утримання дитини на користь особи або на рахунок закладу, де буде утримуватись дитина до її повноліття. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] позовні вимоги підтримала з підстав наведених у позові, просить їх задовольнити. Відповідачі [PERSON], [PERSON] та їх представник [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнали, пояснили, що між ними та бабусями дитини існує конфлікт, однак це не може бути приводом для відібрання дитини. Вказує, що на даний час батьки з дитиною проживають окремо і конфлікти між дорослими, зокрема бабусями і батьками дівчинки, вичерпані. Зазначає, що [PERSON] офіційно працевлаштований, позитивно характеризується за місцем роботи, мама [PERSON] займається доглядом малолітньої дочки, що потребує особливої уваги, батьківської турботи та любові. Вказали, що вони винаймають житло, в якому для дитини створені належні умови для проживання. Акти обстежень, що проводились службою у справах дітей протягом січня-березня 2017 року свідчать про те, що відсутня будь-яка загроза життю та здоровю дитини. Дівчинка хворіє, їй було діагностовано гіперактивність та розумову відсталість, попередній діагноз аутизм під знаком питання, проводиться необхідне лікування. Стверджують, що дитині приділяється увага, з нею займаються спеціалісти громадської організації «Світ для дітей» Батьки дитини обстежували дівчинку у відповідних спеціалістів. Вважає, що в їхній сімї ситуація нормалізувалась, батько [PERSON] разом з дружиною [PERSON] докладають зусиль для належного утримання та виховання своєї дитини, тому просять в задоволенні позову відмовити за безпідставністю. Заслухавши пояснення сторін, показання свідків, допитаних за клопотаннями сторін, дослідивши письмові докази в їх сукупності, суд приходить до наступних висновків. Відповідачі [PERSON], [PERSON] є батьками малолітньої [PERSON], [INFO] (а.с.5) . Як вбачається з витягу з протоколу №10 засідання комісії з питань захисту прав дитини від 09.09.2016 року виконавчого комітету Нововолинської міської ради Волинської області (а.с.9), про загрозливу ситуацію для дитини [PERSON] у сімї відповідачів було повідомлено службу матірю відповідача [PERSON] і бабусею дитини [PERSON], яка проживає в місті Києві. З огляду на вказане звернення, було ухвалено рішення про взяття на облік сімї [PERSON] та [PERSON] як такої, що опинилась у складних життєвих обставинах. З 12.09 2016 року сімя відповідачів була взята під соціальний супровід Нововолинським міським центром соціальних служб для сімї, дітей та молоді. Відповідно до довідки Волинської обласної психіатричної лікарні №1 від 09.09.2016 року (а.с.35), [PERSON]. [INFO], встановлено розлад психологічного розвитку, затримка мовного розвитку, та під знаком питання аутизм. 11 січня 2017 року Нововолинський міський центр соціальних служб для сімї, дітей та молоді звернувся до начальника ССД з пропозицією завершити соціальний супровід сімї відповідачів у звязку із частковим виконанням індивідуального плану соціального супроводу, з якого не виконаними залишились: встановлення та оформлення групи інвалідності малолітній дитині, працевлаштування [PERSON], налагодження безконфліктного спілкування в сімї. Також зазначено, що відповідачами було оформлено допомогу по малозабезпеченості, встановлено попередній діагноз дитині, консультування з лікарем психіатром щодо подальших дій, відвідування розвиваючих занять у спеціалізованому закладі. (а.с.8) Відповідно до витягу з протоколу №1 засідання комісії з питань захисту прав дитини від 16.01.2017 року виконавчого комітету Нововолинської міської ради Волинської області (а.с.10) було прийнято рішення про підготовку проекту висновку про відібрання малолітньої [PERSON], [INFO], від батьків без позбавлення їх батьківських прав. Також встановлено, що до служби у справах дітей надходили звернення [PERSON] з приводу чинення їй зі сторони відповідачів перешкод у спілкуванні з онукою та [PERSON], яка повідомляла, що батьки дитиною не займаються і помилково вважають її аутистом. Як вбачається з висновку, затвердженого рішенням виконавчого комітету від 19.01.2017 року №31 (а.с.6,7) [PERSON], [PERSON] самоухилились від виконання своїх батьківських обовязків, а тому є необхідність у відібранні у них малолітньої дочки [PERSON] без позбавлення їх при цьому батьківських прав. На заперечення позовних вимог відповідача просили допитати в якості свідків [PERSON], [PERSON], які в судовому засіданні показали, що батьки добре ставляться до дитини. Дівчинка завжди доглянута, чиста, часто гуляє в супроводі батьків на дитячому майданчику, за мамою чи татом ніякого негативу вони не помічали. Зазначили, що немає підстав вважати, що дитина в небезпеці, немає загрози її життю і здоровю, батьки належно виконують свої обовязки, дбають про дочку. Свідки [PERSON] та [PERSON], які є представниками ЦСССД, в судовому засіданні показали, що в телефонному режимі до центру неодноразово надходили повідомлення від матері відповідача [PERSON], [PERSON] про те, що її онука [PERSON] проживає в складних життєвих обставинах, що для дитини не створені умови проживання, вона не відвідує дошкільну дитячу установу, не гуляє. Під час візиту представників центру і служби до відповідачів, вони були агресивно налаштовані, було встановлено відсутність продуктів харчування, дитина знаходилась в маленькій кімнаті, яка була загромаджена великою кількістю картонних коробок, дівчинка постійно плакала. З 12 вересня 2016 року центром було розпочато супровід сімї відповідачів, який тривав до початку січня 2016 року. За умовами супроводу було передбачено відвідувати сімю відповідачів чотири рази на місяць без попередження. Дитину було направлено на консультацію до обласного дитячого психіатра [PERSON], який встановив діагноз - затримку мовного розвитку у дівчинки, та попередній діагноз аутизм. Центром було рекомендовано відповідачам відвідати громадську організацію «Світ для дітей». Вказали, що батьки не зацікавлені у наданні дитині допомоги, не займаються питанням стосовно встановлення групи інвалідності. Також показали, що з січня 2017 року по даний час вони не володіють інформацією про сімю відповідачів. Зазначили, що зі слів бабусь дитини, їм відомо про конфлікти в сімї, та за зверненнями та повідомленнями останніх, комісія відвідувала дану сімю. Свідки [PERSON], [PERSON], які є бабусями малолітньої [PERSON], 24.07.2012 року, в судовому засіданні ствердили, що відповідачі не належним чином виконували свої батьківські обовязки, не займалися дитиною починаючи з її народження і до досягнення чотирьохрічного віку. Внаслідок такого ставлення відповідачів до дівчинки, дитина не розмовляє, не має режиму дня і ночі. Зазначають, що відповідачі не спілкуються з ними, та не дають їм можливості бачитися з онукою. Не заперечили, що з січня 2017 року вони не зустрічалися з онукою іі не володіють інформацією щодо стану її здоровя та розвитку. Вважають, що вони, як бабусі, мають право зустрічатись з онукою, але відповідачі усіляко перешкоджають їм у реалізації такого права. До таких показань свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], суд ставиться критично, оскільки вони не узгоджуються з дослідженими в суді доказами та спростовані показаннями допитаної в якості свідка голови громадської організації «Світ для дітей» [PERSON], яка в суді показала, що відповідачі звернулися до громадської організації «Світ для дітей» за направленням Центру соціальної служби сімї та молоді. З серпня 2016 року вони тісно співпрацюють. Батьки відвідують всі корекційні програми та семінари, вивчають відповідну літературу. Зазначила, що діти-аутисти є особливими і це захворювання не можна вважати наслідком недогляду зі сторони батьків чи їх неналежного ставлення до виконання батьківських обовязків. Зазначила, що такі діти не можуть самі себе обслуговувати, у них затримка мовного розвитку, вони не дотримуються режиму дня і ночі, мають особливості поведінки та харчування. Наголосила, що для таких діток є основним - сталі відносини в сімї. Ствердила, що на даний час існує тісний взаємозвязок між батьками відповідачами і їх дитиною. Зазначила, що не уявляє ситуації, якби зараз відібрати дитину від батьків, запевнила, що це б травмувало психіку дитини і призвело її до початкового стану. Вказала, що на даний час вже врегульовано режим дня і ночі дівчинки. Батьки займаються дитиною, з нею працює логопед та психолог. Саме завданням батьків є постійна праця над дитиною і на даний час вони виконують всі вказівки спеціалістів, відвідують тренінги, отримують і використовують спеціальну літературу. Також зазначила, що оформлення групи інвалідності дитині це є правом відповідачів, а не їх обовязком. Пояснила, що не кожен з батьків готовий визнати, що дитина є інвалідом і лікарі також не спішать робити такі висновки до 18- ти років дитини. Спочатку, як правило, діагностують затримку психо -мовного розвитку. Також зазначила, що їй відомо місце проживання відповідачів, вони не переховуються від служб та належно виконують свої батьківські обовязки, ніяких претензій до батьків на даний час немає. На її думку така ситуація навколо дитини виникла із за зведення рахунків між дорослими членами родини. З повідомлення служби у справах дітей виконавчого комітету Нововолинської міської ради адресованого Нововолинському відділу поліції ГУНП у Волинській області від 19.01.2017 року (а.с.52) вбачається, що служба у справах дітей за зверненням бабусі дитини [PERSON] просила встановити місце перебування малолітньої [PERSON], оскільки з відповідачами, які залишили місце проживання за попередньою адресою по вулиці Шахтарська, 22/7, в м. Нововолинськ разом з дитиною, не можна самостійно встановити контакт. Як встановлено в судовому засіданні, відповідачі змінили місце проживання, оскільки проживали в квартирі із матірю відповідача [PERSON], з якою у них постійно виникали конфлікти на побутовому рівні. Зараз, з січня 2017 року, винаймають житло за адресою вул. Луцька, 26/915 в м. Нововолинську, де проживають разом з дитиною. Умови проживання задовільні, на час обстеження в квартирі чисто, створені необхідні умови для дитини, місце для спання, є мінімальний запас продуктів харчування, що підтверджується актами обстеження умов проживання від 01.02.2017 року, 17.02.2017 року, 01.03.2017 року (а.с.40-42). Крім того, відповідачами виконано ряд пунктів індивідуального плану соціального супроводу, а саме: [PERSON] працевлаштувався та офіційно з 13 березня 2017 року працює на ТзОВ «Імперія жирів» начальником служби якості, де позитивно характеризується, що підтверджено довідкою від 11.04.2017 року ТзОВ «Імперія жирів» (а.с.37,38). Дівчинка [PERSON] разом з батьками відвідує корекційно-розвиваючі заняття, які проводять спеціалісти громадської організації «Світ для дітей», займається з психологом та логопедом, відповідачі дотримуються порад та рекомендацій спеціалістів, беруть активну участь у житті громадської організації, яка обєднує родини, що виховують дітей з особливими потребами (а.с.36). Дитина перебувала на стаціонарному лікуванні в дитячому відділенні №6 ВОПЛ №1 м. Луцька з 30.01.2017 року по 03.02.2017 року, за час перебування у закладі матір дитини [PERSON] свої обовязки стосовно догляду за дитиною виконувала в достатньому обсязі (а.с.39). Крім того, змінивши місце проживання з 16 січня 2017 року в сімї було налагоджено нормальне, доброзичливе спілкування, так як конфліктні ситуації виникали у спілкуванні між дорослими, зокрема відповідачами та бабусею [PERSON] [PERSON], коли вони проживали в одній квартирі за адресою: вулиця Шахтарська 22/7 в місті Нововолинську. Згідно ч. 1 ст. 170 Сімейного кодексу України, суд може постановити рішення про відібрання дитини від батьків або одного з них, не позбавляючи їх батьківських прав, у випадках, передбачених пунктами 2-5 частини першої статті 164 цього Кодексу, а також в інших випадках, якщо залишення дитини у них є небезпечним для її життя, здоров'я і морального виховання. У цьому разі дитина передається другому з батьків, бабі, дідові, іншим родичам - за їх бажанням або органові опіки та піклування. Під час ухвалення рішення про відібрання дитини від батьків або одного з них без позбавлення їх батьківських прав суд бере до уваги інформацію про здійснення соціального супроводу сімї (особи) у разі здійснення такого супроводу. Відповідно до Закону України «Про соціальну роботу з сімями, дітьми та молоддю», соціальний супровід вид соціальної роботи, спрямованої на здійснення соціальних опіки, допомоги та патронажу соціально незахищених категорій дітей та молоді з метою подолання життєвих труднощів, збереження, підвищення їх соціального статусу. Судом встановлено, що індивідуальний план соціального супроводу відповідачами виконаний в повному обсязі, усунуті всі фактори, які призвели до даної ситуації. Щодо оформлення групи інвалідності дитині, на думку суду, це є правом відповідачів, а не їх обовязком, тому ставити питання про відібрання дитини з цих підстав є щонайменше некоректно. Статтею 32 Конституції України передбачено, що\~ніхто не може зазнавати втручання в його особисте і сімейне життя, крім випадків, передбачених Конституцією України. Відповідно до ст.. 51 Конституції України сім'я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. У преамбулі до Конвенції ООН про права дитини ( 995_021 ) зазначено, що дитині для повного та гармонійного розвитку необхідно зростати в сімейному оточенні. Згідно зі статтею 9 Конвенції Держави-сторони дбають про те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. При цьому всім заінтересованим сторонам надається можливість брати участь у вирішенні такого питання та викладати свою позицію. Як передбачено в ст.ст. 11,12,14 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на проживання в сімї разом з батьками або в сімї одного з них та на піклування батьків. Виховання в сімї є першоосновою розвитку особистості дитини. [PERSON] та батьки не повинні розлучатися всупереч їх волі, за винятком випадків, коли таке розлучення необхідне в інтересах дитини і цього вимагає рішення суду, що набрало законної сили. Відповідно до ст. 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоровя чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб. Як випливає з п. 8 постанови Кабінету міністрів України від 24.09.2008 року №866 «Питання діяльності органів опіки та піклування, повязаної із захистом прав дитини», якщо виникла безпосередня загроза життю або здоровю дитини, орган опіки та піклування, якому стало відомо про це, приймає рішення про негайне відібрання дитини у батьків або осіб, які їх замінюють. Для прийняття рішення про негайне відібрання дитини у батьків служба у справах дітей подає голові районної, районної у мм. Києві та Севастополі держадміністрації, виконавчого органу міської, районної у місті ради відповідне клопотання. Після надходження клопотання голова чи інша уповноважена особа районної, районної у мм. Києві та Севастополі держадміністрації, виконавчого органу міської, районної у місті ради протягом одного дня розглядає порушене питання та приймає відповідне рішення. На підставі рішення районної, районної у мм. Києві та Севастополі держадміністрації, виконавчого органу міської, районної у місті ради служба у справах дітей разом з уповноваженим підрозділом органів Національної поліції, представниками закладу охорони здоров'я вживають заходів до відібрання дитини у батьків та тимчасово влаштовують її відповідно до пункту 31 цього Порядку. Про відібрання дитини у батьків орган опіки та піклування того ж дня письмово інформує прокуратуру за місцем проживання дитини та у семиденний строк після прийняття рішення звертається до суду з позовом про позбавлення батьків чи одного з них батьківських прав або відібрання дитини у матері, батька без позбавлення батьківських прав. Так, підставами для відібрання дітей від батьків без позбавлення їх батьківських прав є серед іншого, ухилення батьками від виконання своїх обовязків по вихованню дитини та випадки, коли залишення дитини у них є небезпечним для її життя, здоровя і морального виховання. Проте, оцінюючи докази надані позивачем, суд встановлює, що службою у справах дітей, як органом опіки і піклування не було подано жодного клопотання про вжиття тимчасових заходів щодо негайного відібрання дітей і не було зафіксовано жодного факту завдання шкоди дитині та свідомого нехтування батьками своїми обовязками. Крім того, кілька конкретних висновків служби у справах дітей, наприклад, про те, що дитина перебуває у жахливих умовах, батьки залишають зачинену в кімнаті, що у дитини немає режиму дня і ночі, ґрунтувалися виключно на повідомленнях до служби у справах дітей від бабусь малолітньої [PERSON] [PERSON], [PERSON], які, на думку суду, бажали таким чином вирішити конфлікти, що мають місце між ними та відповідачами. Відібрання дитини від батьків необхідно розглядати як винятковий захід, застосування якого дозволяється лише з метою захисту інтересів дитини. У справі Савіни проти України Європейський Суд підкреслив, що хоча національним органам надається певна свобода розсуду у вирішенні питань щодо встановлення державної опіки над дитиною, вони повинні враховувати що розірвання сімейних зв'язків означає позбавлення дитини її коріння, а це можна виправдати лише за виняткових обставин (див., наприклад, справу "Ньяоре проти Франції" (Gnahore v. France), N 40031/98, п. 59, ECHR 2000-IX). Отже, відповідне рішення має підкріплюватися достатньо переконливими і зваженими аргументами на захист інтересів дитини, і саме держава-відповідач повинна переконатися в тому, що було проведено ретельний аналіз можливих наслідків пропонованого заходу з опіки для батьків і дитини (див., наприклад, справу "Скоццарі та Дж'юнта проти Італії" (Scozzari & Giunta v. Italy), [GC], NN 39221/98 і 41963/98, п. 148, ЄСПЛ 2000-VIII). Зокрема, якщо рішення мотивується необхідністю захистити дитину від небезпеки, має бути доведено, що така небезпека справді існує (див., mutatis mutandis, справу "Хазе проти Німеччини" (Haase v. Germany), N 11057/02, п. 99, ЄСПЛ 2004-III (витяги)). При винесенні рішення про відібрання дитини від батьків може постати необхідність врахування цілої низки чинників. Можливо, потрібно буде з'ясувати,наприклад, чи зазнаватиме дитина якщо її залишать під опікою батьків, жорстокого поводження, чи страждатиме вона через відсутність піклування, через неповноцінне виховання та відсутність емоційної підтримки, або визначити, чи виправдовується встановлення державної опіки над дитиною станом її фізичного або психічного здоров'я (див. справи "Валлова і Валла проти Чеської Республіки" (Wallova and Walla v. the Czech Republic), N 23848/04, п. 72, від 26 жовтня 2006 року; і "Гавелка та інші проти Чеської Республіки" (Havelka and Others v. the Czech Republic), N 23499/06, п. 57, від 21 червня 2007 року). З іншого боку, сам той факт, що дитина може бути поміщена в середовище, більш сприятливе для її виховання, не виправдовує примусового відібрання її від батьків (див., наприклад, справу "К.А. проти Фінляндії" (K.A. v. Finland), N 27751/95, п. 92, ЄСПЛ 2003-I). Такий захід не можна також виправдовувати виключно посиланням на ненадійність ситуації, адже такі проблеми можна вирішити за допомогою менш радикальних засобів, не вдаючись до роз'єднання сім'ї, наприклад, забезпеченням цільової фінансової підтримки та соціальним консультуванням (див., наприклад, справу "Мозер проти Австрії" (Moser v. Austria), N 12643/02, п. 68, від 21 вересня 2006 року; згадані вище рішення у справі "Валлова і Валла проти Чеської Республіки", пп. 73-76, та у справі Гавелка та інші, п. 61). Однак, під час розгляду справи встановлено, що малолітня [PERSON], є дитиною особливою, а саме їй діагностовано розлад психомовного розвитку, та попередній діагноз аутизм, і саме через її стан здоровя вона не розмовляє, боїться закритих приміщень, не мала режиму дня і ночі, не може сама себе обслуговувати, і вини батьків у поведінці дитини, наданими позивачем доказами, судом не встановлено. Відповідачі забезпечують дитині піклування та розвиток, емоційну підтримку, відвідують для покращення її психологічного стану громадську організацію «Світ для дітей», проходять лікування у лікаря-психіатра, а відібрання дитини може спровокувати нові прояви хвороби, що ствердила під час допиту психолог, яка працює з дитиною відповідачів [PERSON] Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що у задоволенні позову слід відмовити в повному обємі.

Outcome: dismissed