Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-05 00:00:00

Позивач 31 липня 2015 року звернувся до Ленінського районного суду м. Дніпропетровська з позовом до [PERSON], [PERSON] про захист честі, гідності, ділової репутації юридичної особи, зобов'язання вчинити дії, відшкодування моральної шкоди (а.с.3-9). В обґрунтування позовних вимог зазначив, що надає послуги з утримання житлового будинку [ADDRESS]. 01 липня 2015 року [PERSON] та [PERSON] надали голові правління кооперативу [PERSON] лист, зміст якого має недостовірну інформацію про скликання позачергових перевиборчих зборів членів ЖБК №295, а також те, що діяльність правління кооперативу і ревізійної комісії не відповідає статуту ЖБК №295, яка нанесла та продовжує наносити матеріальну та моральну шкоду будинку та його мешканцям. При врученні листа [PERSON] публічно у присутності громадян [PERSON], [PERSON], [PERSON] в грубій, принизливій, непристойній формі висловилась про те, що голова правління ЖБК №295, члени кооперативу та бухгалтер незаконно отримують заробітну плату, розкрадають кошти кооперативу. Посилаючись на доводи викладені в позові позивач просив суд визнати поширені [PERSON] та [PERSON] відомості про скликання позачергових перевиборчих зборів членів ЖБК №295, а також про те, що діяльність правління ЖБК №295 і ревізійної комісії не відповідає статуту ЖБК №295 і нанесла та продовжує наносити матеріальну та моральну шкоду будинку і мешканцям будинку ЖБК №295, що 19.07.2015 року в 18-00 год. відбудеться позачергове перевиборче зібрання членів ЖБК №295 і на розгляд зібрання запропоновані питання : «порушення в нарахуванні по квартирній платі», «незаконна виплата заробітної плати правлінню кооперативу», «відмивання грошей по ремонту покрівлі», «придбання неякісного руберойду і запчастин для ліфтів по завищеній ціні», «завищені розцінки на запчастини для ліфтів в п'ять разів», «затвердження статуту ЖБК №295 без зібрання загальних зборів» є недостовірними, не відповідають дійсності та принижують ділову репутацію ОК ЖБК №295; зобов'язати [PERSON] та [PERSON] припинити неправомірні дії щодо приниження ділової репутації ОК ЖБК №295; стягнути із [PERSON] та [PERSON] на користь ОК ЖБК №295 у відшкодування моральної шкоди 6 000,00 грн.. В судовому засіданні позивач в особі голови правління [PERSON], позовні вимоги підтримала та просила суд їх задовольнити. Співвідповідачі [PERSON] та [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнали у повному обсязі, проти їх задоволення заперечували. Вступна та резолютивна частини рішення проголошені у судовому засіданні. Повний текст складений 10 листопада 2015 року. За ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених позовних ними вимог та на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст. 10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ст. 59 ЦПК України, обставини справи, які законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Відповідно до ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Вибір громадянами способу захисту своїх прав і свобод від порушень та протиправних посягань гарантовано ч.4 ст. 55, ст. 124 Конституції України, відповідно до якої кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань та закріплено статтями 7, 12 Загальної декларації про права людини, ст. 13 Конвенції про захист прав і основних свобод людини, що згідно зі статтею 9 Конституції України є складовою національного законодавства. Згідно ч.1 ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового права або майнового права та інтересу. Суд, вислухавши пояснення сторін, вивчивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав. В ході судового розгляду встановлено, що 07 березня 1980 року житлово-будівельний кооператив №295 зареєстровано як юридичну особу, керівником якої є [PERSON] (а.с.39). Впродовж тривалого часу сторони перебувають у стані конфлікту, пов'язаного із правами та обов'язками щодо управління, утримання кооперативу та членства в ньому (а.с.85-102). Співвідповідачами [PERSON] та [PERSON] 01 липня 2015 року на адресу голови правління кооперативу [PERSON], правління та ревізійної комісії ЖБК було вручено лист за змістом якого діяльність правління та ревізійної комісії ЖБК завдає шкоди мешканцям будинку (а.с.19), та в подальшому розміщено у місцях публічного доступу оголошення про скликання позачергових зборів 19.07.2015 року членів кооперативу із наступним порядком денним : «недовіра голові кооперативу № 295 [PERSON], правлінню кооперативу та ревізійній комісії; порушення в нарахуванні по квартплаті; незаконна виплата заробітної плати правлінню кооперативу; відмивання коштів по ремонту даху 4-5 під'їздів; придбання неякісного руберойду по завищеній ціні; відключення ліфтів - завищені розцінки на запчастини для ліфтів в 2-5 разів; необґрунтоване відключення від чергового освітлення; затвердження «Статуту» кооперативу №295 без загальних зборів; перевибори голови кооперативу ЖБК №295, правління та ревізійної комісії» (а.с.20,179). Відповідно до ст. 19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. У свою чергу, ч.1 ст. 34 Конституції України кожному гарантує право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань, право вільно збирати, зберігати, використовувати і поширювати інформацію усно, письмово або в інший спосіб - на свій вибір. Це право також закріплено у ст.10 Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та в інших міжнародно-правових актах. У відповідності до частини третьої статті 277 ЦК України, негативна інформація, поширена про особу, вважається недостовірною, якщо особа, яка її поширила, не доведе протилежного (презумпція добропорядності). Негативною вважається інформація, в якій стверджується про порушення особою, зокрема, норм чинного законодавства, вчинення будь-яких інших дій (наприклад, порушення принципів моралі, загальновизнаних правил співжиття, неетична поведінка в особистому, суспільному чи політичному житті тощо) і яка, на думку позивача, порушує його право на повагу до гідності, честі чи ділової репутації. В силу положень ст. 5 Закону України «Про інформацію» № 2657-XII від 02.10.1992 року, одним з принципців інформаційних відносин є об'єктивність інформації. Реалізація зазначеного принципу стосовно оціночних суджень має мати наслідком їх підставність. Зазначене правило, однак, не поширюється на безпідставну критику та розповсюдження відомостей неправдивого змісту чи то інших відомостей, що стосуються особистого життя публічної особи і не пов'язано із виконанням нею державних функцій. Згідно ст..94 ЦК України, юридична особа має право на недоторканність її ділової репутації, на таємницю кореспонденції, на інформацію та інші особисті немайнові права, які можуть їй належати. Особисті немайнові права юридичної особи захищаються відповідно до глави 3 цього Кодексу. Згідно п.4 постанови Пленуму Верховного Суду України №1 від 27.02.2009 року «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи», під діловою репутацією юридичної особи, у тому числі підприємницьких товариств, фізичних осіб - підприємців, адвокатів, нотаріусів та інших осіб, розуміється оцінка їх підприємницької, громадської, професійної чи іншої діяльності, яку здійснює така особа як учасник суспільних відносин. Згідно п.18 постанови Пленуму Верховного Суду України №1 від 27.02.2009 року «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи», згідно з положеннями статті 277 ЦК і статті 10 ЦПК обов'язок довести, що поширена інформація є достовірною, покладається на відповідача, проте позивач має право подати докази недостовірності поширеної інформації. Позивач повинен довести факт поширення інформації відповідачем, а також те, що внаслідок цього було порушено його особисті немайнові права. У відповідності п.19 постанови Пленуму Верховного Суду України №1 від 27.02.2009 року «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи», вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначати характер такої інформації та з'ясовувати, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням. Відповідно до ч.2 ст. 47-1 Закону України "Про інформацію" оціночними судженнями, за винятком образи чи наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, зокрема критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, з огляду на характер використання мовних засобів, зокрема гіпербол, алегорій, сатири. Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості. Згідно до п.15 постанови Пленуму Верховного Суду України №1 від 27.02.2009 року «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи», при розгляді справ зазначеної категорії суди повинні мати на увазі, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право. Під поширенням інформації слід розуміти: опублікування її у пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації; поширення в мережі Інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв'язку; викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам; повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі. Поширенням інформації також є вивішування (демонстрація) в громадських місцях плакатів, гасел, інших творів, а також розповсюдження серед людей листівок, що за своїм змістом або формою порочать гідність, честь фізичної особи або ділової репутації фізичної та юридичної особи. Оцінюючи доводи співвідповідачів щодо меж свободи висловлювань відносно посадової особи та керівних органів діяльності ЖБК, суд зауважує, що викладені ними в оголошенні про проведення зборів так і у зверненні до правління, ревізійної комісії від 01.07.2015 року висловлювання не містять ні образливих виразів ні принизливих висловів на адресу позивача, відноситься виключно до критичної оцінки діяльності уповноважених на вирішення згідно до Статуту завдань органів кооперативу, є оціночним судженням, що не підлягає спростуванню та доведенню її правдивості. Вирішуючи питання щодо відшкодування на користь позивача моральної шкоди у сумі 6 000,00 грн., суд виходить із наступного. Згідно статті 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода може полягати, зокрема, у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з ушкодженням здоров'я, а також у приниженні ділової репутації юридичної особи. Згідно положень п.3 постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» (зі змінами та доповненнями), під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв'язку з ушкодженням здоров'я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв'язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Під немайновою шкодою, заподіяною юридичній особі, слід розуміти втрати немайнового характеру, що настали у зв'язку з приниженням її ділової репутації, посяганням на фірмове найменування, товарний знак, виробничу марку, розголошенням комерційної таємниці, а також вчиненням дій, спрямованих на зниження престижу чи підрив довіри до її діяльності. З огляду на вищевикладене, суд, встановивши, що факт розповсюдження [PERSON] та [PERSON] у формі оціночних суджень інформації про діяльність кооперативу хоча і знайшов своє підтвердження, однак не може вважатись як поширення неправдивих відомостей відносно позивача, обставини скоєння ними правопорушення по відношенню до позивача відсутні, приходить до висновку, що позовні вимоги в частині стягнення у відшкодування моральної шкоди грошової компенсації суми необґрунтовані, незаконні, у зв'язку з чим також не підлягають задоволенню. Вирішуючи питання щодо судових витрат, в силу статті 88 ЦПК України, суд враховує те, що позов не належить до задоволення, від оплати судового збору позивач не звільнений, тому і відшкодуванню не підлягає.

Outcome: dismissed