Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-22 00:00:00

06 квітня 2016 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідачів про визнання права власності на спадкове майно в порядку спадкування, в якому просить суд визнати за ним ([PERSON])., [INFO], в порядку спадкування за законом після смерті батька [PERSON] право на земельну частку (пай) площею 2,41 умовних кадастрових га розташовану на території Рибальської сільської ради Охтирського району Сумської області, яка належала [PERSON] на підставі Сертифікату на право на земельну частку (пай) серія [NUMBER] від 05.11.1996 р. Свої вимоги мотивує тим, що його батькові [PERSON], який помер [INFO] р., належала земельна частка (пай) площею 2,41 умовних кадастрових га, яка перебувала у колективній власності САТЗТ «Україна», розташована на території Рибальської сільської ради Охтирського району Сумської області. Однак оформити спадщину після смерті батька він не може, так як відсутній оригінал правовстановлюючого документу на дану земельну ділянку - Сертифікат на право на земельну частку (пай) серія [NUMBER] від 05.11.1996 р., тому просить визнати за ним право власності на дану земельну частку (пай) площею 2,41 умовних кадастрових гектари. Позивач [PERSON]. в судовому засіданні позов підтримав та просить його задовольнити. Представник позивача [PERSON] - [PERSON] в судове засідання не з'явився, подав заяви про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги підтримує повністю. Відповідачі [PERSON], [PERSON] в судове засідання не з'явилися, подали заяви про розгляд справи у їх відсутності. Представник відповідача - Рибальської сільської ради Охтирського району Сумської області, Охтирська районна державна нотаріальна контора Сумської області в судове засідання не з'явився, подав заяви про розгляд справи у його відсутності. Представник відповідача - Охтирської районної державної адміністрації Сумської області в судовому засіданні пояснив, що не заперечує проти позову. Суд, вислухавши пояснення позивача, представника відповідача - Охтирської районної державної адміністрації, проаналізувавши матеріали справи, дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. Відповідно до ч.3 п.23 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Судом встановлено, що [INFO] року помер [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про смерть серія [NUMBER] від 09.03.2000 р. Згідно п.1 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30.05.2008 р. «Про судову практику у справах про спадкування» відносини спадкування регулюються правилами ЦК, якщо спадщина відкрилася не раніше 1 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила Цивільного кодексу Української РСР (далі - ЦК УРСР), у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом. У разі коли спадщина, яка відкрилася до набрання чинності ЦК і строк на її прийняття не закінчився до 1 січня 2004 року, спадкові відносини регулюються цим Кодексом. Таким чином, так як спадщина після смерті [PERSON] відкрилась [INFO] р., то відносини спадкування регулюються ЦК УРСР 1963 р. Встановлено, що заповіт [PERSON] не складався, що підтверджується інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) від 29.04.2016 р. Відповідно до ч.1, 2 ст. 524 ЦК України 1963 р. спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом. Відповідно до ч.1 ст. 529 ЦК України 1963 р. при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті. Судом встановлено, що позивач [PERSON] є сином померлого [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про народження серія [NUMBER] від 30.12.1966 р. Таким чином позивач є спадкоємцем першої черги за законом після смерті [PERSON]. Відповідно до ст. 548 ЦК України 1963 р. для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Відповідно до ч.1, 2 ст. 549 ЦК України 1963 р. визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Судом встановлено, що після смерті [PERSON] відкрито спадкову справу № 127/2000 від 09.03.2000 року, що підтверджується інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру від 29.04.2016 року. Встановлено, що відповідно до спадкової справи № 127/2000 р. спадкоємцями за законом після смерті [PERSON], окрім сина [PERSON], є також дружина померлого [PERSON] та донька померлого [PERSON], що підтверджується заявою про прийняття спадщини, поданою [PERSON], [PERSON], [PERSON] до Охтирської районної державної нотаріальної контори 09.03.2000 р. та зареєстрованою в реєстрі за № 194. Відповідно до ст. 67 Закону України "Про нотаріат" свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою всіх спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, встановленому цивільним законодавством. Якщо нотаріусом обґрунтовано відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, виникає цивільно-правовий спір, що підлягає розглядові у позовному провадженні. Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку. Постановою державного нотаріуса Охтирської районної державної нотаріальної контори Воропай В.В. від 26.05.2015 року - [PERSON] було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на земельну частку (пай) у зв'язку з відсутністю оригіналу правовстановлюючого документу на земельну частку (пай), а саме сертифікату на право на земельну частку (пай). Судом встановлено, що [PERSON] на підставі рішення Охтирської районної державної адміністрації № 295 від 19.07.1996 р. належить право на земельну частку (пай) у землі, яка перебуває у колективній власності САТЗТ «Україна» розміром 2,41 в умовних кадастрових гектарах, що підтверджується копією Сертифікату на право на земельну частку (пай) серія [NUMBER] від 05.11.1996 р., довідкою виконавчого комітету Рибальської сільської ради № 233 від 14.05.2015 р. Відповідно до ч.2 ст. 6 Земельного кодексу України 1990 р., що діяв на момент відкриття спадщини після смерті [PERSON], громадяни набувають право власності на земельні ділянки у разі: одержання їх у спадщину; одержання частки землі у спільному майні подружжя; купівлі-продажу, дарування та обміну. Пунктом 11 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» передбачено, що при вирішенні спору про спадкування права на земельну частку (пай) основним документом, що посвідчує таке право, є сертифікат про право на земельну частку (пай). Якщо спадкодавець мав право на земельну частку (пай), але за життя не одержав сертифіката на право власності на земельну частку (пай) або помилково не був включений (безпідставно виключений) до списку, доданого до державного акта про колективну власність на землю відповідного сільськогосподарського підприємства, товариства тощо, при вирішенні спору про право спадкування на земельну частку (пай) суд застосовує положення чинного на час існування відповідних правовідносин Земельного кодексу України 1990 року, Указу Президента України від 8 серпня 1995 року N 720/95 "Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям" та відповідні норми ЦК УРСР. У цьому разі слід ураховувати, що згідно з пунктом 17 Перехідних положень Земельного кодексу України від 25 жовтня 2001 року сертифікати на право на земельну частку (пай) є дійсними до виділення власникам таких часток (паїв) у натурі (на місцевості) земельних ділянок та видачі їм державних актів на право власності на землю. Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ в інформаційному листі від 16.05.2013 року №24-753/0/4-13 зазначає, що спори про визнання права власності на земельну ділянку та права на земельну частку (пай) в порядку спадкування, зокрема у випадках, якщо відсутній отриманий спадкодавцем державний акт про право власності на земельну ділянку, зареєстрований належним чином, якщо спадкодавцем не був отриманий державний акт про право власності на земельну ділянку, або в державному акті є неточності, які підлягають виправленню, розглядаються судами з урахуванням вимог закону та роз'яснень, викладених в п.10, 11 ППВСУ від 30.05.2008 року №7, про те, що відповідно до ст. 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (зі збереженням її цільового призначення) при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом. Враховуючи викладене, суд вважає, що за [PERSON] необхідно визнати право власності в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON], який помер [INFO] року, на 1/3 частину земельної частки (паю) у землі, яка перебуває у колективній власності САТЗТ «Україна» Охтирського району Сумської області розміром 2,41 в умовних кадастрових гектарах.

Outcome: partial