Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-23 00:00:00

На виконання рішення суду від 3 листопада 2010 року, звернуто стягнення на належну [PERSON] 1/2 частину будинковолодіння, яке складається з двох житлових будинків з відповідною частиною господарських будівель та надвірних споруд на [ADDRESS], і на це майно КС «Добросвіт» нотаріусом видано свідоцтво про право власності. Позивачка, посилаючись на те, що свідоцтво про придбання майна з прилюдних торгів незаконне в частині визнання за відповідачем права власності на 1/2 частину господарських будівель та надвірних споруд, а саме: погріб з шийкою «П», сарай «б1», гараж з оглядовою ямою «Г», убиральню «У», сарай «г1», яму вигрібну «Е», трубопровід «к», огорожу №№ 1, 3 та ворота № 2, оскільки цього не зазначалось в рішенні суду, звернулася до суду і просить визнати його в цій частині недійсним. В ході розгляду справи позивачка, посилаючись на те, що в акті про реалізацію предмета іпотеки від 18 листопада 2011 року зазначено, що в рахунок заліку своїх забезпечених вимог в рахунок ціни майна передано КС «Добросвіт» нерухоме майно, а саме: 1/2 частина будинковолодіння [ADDRESS] і не вказано, що воно складається з двох жилих будинків, як вказано у рішенні суду, що і призвело до того, що кредитна спілка стала власником і 1/2 частини господарських будівель і надвірних споруд, збільшила позовні вимоги і просить визнати вказаний акт недійсним. Представники відповідача позов не визнали та пояснили, що надвірні споруди не підлягають відокремленню від будинку, оскільки є приналежністю до головної речі і входили до складу предмета іпотеки. Крім того, подали заяву про застосування строку позовної давності, оскільки вважають, що позивачці стало відомо про звернення стягнення не лише на 1/2 частину будинковолодіння, що складається з двох жилих будинків, а й на 1/2 частину надвірних споруд, 9 червня 2011 року під час опису і арешту майна державним виконавцем. Прокурор та треті особи підтримали позовні вимоги позивачки. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов не підлягає до задоволення з наступних підстав. Судом встановлено, що рішенням суду від 3 листопада 2010 року, у рахунок погашення боргу за кредитним договором № 00693 від 29 грудня 2006 року в сумі 135320 грн 77 коп звернуто стягнення на належну [PERSON] згідно рішення суду від 26 січня 2010 року, 1/2 частину будинковолодіння [ADDRESS], яке складається з двох жилих будинків, шляхом реалізації предмета іпотеки на прилюдних торгах. 13 липня 2012 року відповідно до ст.ст. 62, 63 ЗУ «Про виконавче провадження» та на підставі акта про реалізацію предмета іпотеки, затвердженого Смілянським міським відділом державної виконавчої служби, приватний нотаріус [PERSON] видала КС «Добросвіт» свідоцтво про право власності на 1/2 частину будинковолодіння, яке складається з двох житлових будинків з відповідною частиною господарських будівель та надвірних споруд на [ADDRESS]. Відповідно до ст. 186 ЦК України річ, призначена для обслуговування іншої (головної) речі і пов'язана з нею спільним призначенням, є її приналежністю. Приналежність слідує за головною річчю, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно ст. 188 цього ж Кодексу якщо кілька речей утворюють єдине ціле, що дає змогу використовувати його за призначенням, вони вважаються однією річчю (складна річ). Правочин, вчинений щодо складної речі, поширюється на всі її складові частини, якщо інше не встановлено договором. З огляду на вказані положення, звернення стягнення на 1/2 частину будинковолодіння, яке складається з двох жилих будинків, і є головною річчю, означає і звернення стягнення на 1/2 частину господарських будівель та надвірних споруд, які є приналежністю до головної речі, оскільки лише сприяють її функціонуванню і не мають самі по собі самостійного господарського значення. У рішенні суду від 26 січня 2010 року вказано, що за [PERSON] визнано право власності на 1/2 частину будинковолодіння, що складається з двох жилих будинків, але це не значить, що до неї не перейшло право власності на 1/2 частину господарських будівель та надвірних споруд, оскільки відповідно ст. 381 ЦК України у разі відчуження житлового будинку вважається, що відчужується вся садиба, якщо інше не встановлено договором або законом, а садибою є земельна ділянка разом з розташованими на ній житловим будинком, господарсько-побутовими будівлями, наземними і підземними комунікаціями, багаторічними насадженнями. При розгляді справи судом не встановлено будь-яких порушень щодо здійснення виконавчого провадження, при проведенні оцінки майна позивачки та проведенні прилюдних торгів, а тому вимоги позивачки є безпідставними. Стосовно заяви представників відповідача про застосування строків позовної давності, то вона не підлягає до задоволення, оскільки відповідно до ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки і навіть якщо позивачка дізналася про порушення свої прав не в жовтні 2013 року, а 9 червня 2011 року, то строк позовної давності закінчиться 9 червня 2014 року. Вимоги щодо стягнення судових витрат сторонами не заявлялись. На підставі викладеного, ст.ст. 186, 187, 381 ЦК України, ст. 33 ЗУ "Про іпотеку",

Outcome: dismissed