Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-17 00:00:00

1. Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача У червні 2014 року позивач звернувся до суду із позовом, який мотивує тим, що 23 травня 2006 року між ПАТ КБ "Приватбанк" та [PERSON] був укладений договір кредиту б/н, згідно умов якого банк надає позичальнику кредит на умовах, викладених в Умовах надання банківських послуг, у тимчасове користування у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку в сумі 4000 грн. із сплатою річних відсотків в розмірі 48% на рік на суму залишку заборгованості з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами надання кредиту складає між ним та банком Договір, що підтверджується підписом позичальника у заяві. Відповідач неналежним чином виконував взяті на себе зобов`язань за договором і станом на час звернення з позовом до суду заборгованість відповідача перед банком становить 20939,97 грн., що складається із заборгованості по тілу кредиту 3996,40 грн., заборгованості по відсотках 23246,19 грн., а також штрафи відповідно до пункту 8.6 умов та правил надання банківських послуг 500 грн. (фіксована частина) та 973,33 грн. (процентна складова). Позивач просить стягнути заборгованість по кредиту з відповідача у примусовому порядку. В судовому засіданні представник позивача заявлені вимоги підтримала, просить їх задовольнити в повному обсязі. Суду пояснила, що відповідач порушив вимоги укладеного сторонами договору, має прострочену заборгованість. Посилається на те, що даний кредитний договір є споживчим кредитом, і строк його дії не минув. Відповідач [PERSON] та його представник в судовому засіданні заявлених вимог не визнали, подали заяву про сплив строку позовної давності, оскільки платіжна картка діє в межах визначеного нею строку. За цим договором, що визначає щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту, перебіг позовної давності щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу. Окрім того, за судовим наказом, виданим Хмельницьким міськрайонним судом 14 травня 2008 року, стягнута заборгованість в повному обсязі. 2. Заяви, клопотання, інші процесуальні дії у справі Ухвалою суду від 05 червня 2014 року відкрито провадження у справі. 02 липня 2014 року Хмельницьким міськрайонним судом ухвалено заочне рішення про стягнення заборгованості з [PERSON] в розмірі 20 939,97 грн. та судового збору 243,6 грн. 08 вересня 2017 року [PERSON] подана заява про скасування заочного рішення. Ухвалою суду від 06 жовтня 2017 року заочне рішення суду від 02.07.2014 року скасовано, справу призначено до судового розгляду. 01 березня 2018 року витребувано касовий документ про сплату частини кредиту. Ухвалою суду від 16 травня 2018 року призначено судову почеркознавчу експертизу на предмет виконання підпису [PERSON] у касовому документі від 13.09.2013 року. Ухвалою судді від 16.09.2019 року відновлено провадження у справі. 15.10.2019 року постановлено рішення суду по суті спору. 3. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин Суд, заслухавши доводи представника позивача, заперечення відповідача та його представника, перевіривши матеріали справи доказами, встановив наступні обставини справи та відповідні їм правовідносини. 23 травня 2006 року між ПАТ КБ «Приватбанк» та [PERSON] був укладений договір кредиту б/н, згідно якого банк надав позичальнику на умовах, викладених в Умовах надання банківських послуг, у тимчасове користування кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку в сумі 4000 грн. із сплатою річних відсотків в розмірі 48% на рік на суму залишку заборгованості з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Зазначені обставини підтверджуються заявою [PERSON] від 23.05.2006 року (арк. спр. 7). У відповідності до умов договору позичальник був зобов`язаний щомісяця та в строки, визначені Правилами, здійснювати погашення частини суми заборгованості, а також сплачувати проценти та пеню. Проте, позичальник своїх зобов`язань за кредитним договором належним чином не виконував, що підтверджується наданою позивачем випискою по рахунку відповідача (арк. спр. 61 - 64, 78 - 81), і за заявою банку згідно судового наказу Хмельницького міськрайонного суду від 14 травня 2008 року з відповідача стягнута кредитна заборгованість в сумі 7775,95 грн., яка існувала на час подачі заяви. Цим наказом (арк. спр. 84) була стягнута заборгованість станом на 24.02.20008 року за кредитом в сумі 3996,4 грн. та відсотки за користування ним в сумі 3779,55 грн., що підтверджується матеріалами оглянутої судом справи № 2н-1999/087, зокрема заявою про видачу судового наказу (арк. спр. 90 - 91). Заборгованість за судовим наказом станом на час розгляду справи не сплачена, що підтверджується наявною у справі постановою Другого ВДВС м. Хмельницький про закінчення виконавчого провадження ВП № 45802778 від 09.10.2017 року. Відповідач умов договору і надалі не виконував, чого сторони не оспорюють, і в строк, визначений графіком погашення кредиту за договором суми заборгованої позики та заборгованості по відсотках та інших платежах, визначених умовами договору, не повернув. Позивач стверджує, що сума заборгованості загалом становить 20939,97 грн. і складається із заборгованості по тілу кредиту 3996,40 грн., заборгованості по відсотках 23 246,19 грн., а також штрафів відповідно до пункту 8.6 умов та правил надання банківських послуг 500 грн. (фіксована частина) та 973,33 грн. (процентна складова). Згідно наданого розрахунку заборгованості (арк. спр. 5 - 6) відповідач [PERSON] кредитні кошти з 23.05.06 року сплачував лише частково: 25.07.2007 року в сумі 300 грн. та 28.12.2007 року в сумі 200 грн. 4. Докази, відхилені судом, та мотиви їх відхилення Позивачем було надано суду в якості доказу визнання відповідачем свого обов`язку зі сплати визначених кредитним договором платежів квитанцію від 13.09.2013 року на суму 200 грн., нібито сплачених відповідачем в касу позивачу. Така дія, на думку позивача, перервала позовну давність у даній справі. Суд не бере до уваги ані зазначеної квитанції, ані даних відносно вказаного платежу в розрахунку позивача з наступних мотивів. Заперечуючи проти позову, [PERSON] заявив, що підпис у квитанції про сплату 200 грн. 13.09.2013 року йому не належить і таких грошей кредитору він не вносив. Згідно висновку експерта за № 1771/1772/19-26 від 12.09.2019 року за результатами проведення комплексної судово-почеркознавчої та судово-технічної експертизи документів, підпис від імені платника [PERSON] в графі «підпис платника» квитанції від 13.09.2013 року про сплату коштів в сумі 200 грн. виконано не відповідачем [PERSON] , а іншою особою. 5. Мотивована оцінка аргументів сторін, порушення прав Позивач стверджує, що його право на повернення тіла кредиту та отримання процентів за користування кредитом порушено відповідачем, нарахована заборгованість не сплачена добровільно, в зв`язку з чим вказані платежі підлягають стягненню за рішенням суду за вирахуванням суми, присудженої за судовим наказом. Суд враховує, що за виданим судовим наказом з [PERSON] достроково стягнута заборгованість за тілом кредиту в розмірі наданого кредитного ліміту 3996,4 грн. в повному обсязі та проценти за користування ним. Відповідач його не оспорював, він набрав законної сили та підлягає виконанню, до даного часу виконаним не є. Оскільки заборгованість за наданим кредитом присуджена за вказаним судовим наказом у повному обсязі, тому строк остаточного виконання зобов`язання змінився і на даний час банк уже не має права нараховувати відсотки на тіло кредиту у визначеному договором розмірі. Таким чином, триває порушення прав позивача, захист яких уже було забезпечено судом шляхом видачі судового наказу від 14.05.2008 року, однак не виникло повторного порушення відповідачем свого обов`язку зі сплати тіла кредиту і процентів за користування ним. Враховуючи, що спір щодо стягнення з відповідача на користь позивача тіла кредиту та процентів вже вирішено, він не підлягає повторному вирішенню. Що ж стосується нарахованої позивачем неустойки (штрафу), то позивачем не доведено, що таку умову договору погоджено сторонами. В заяві на видачу кредиту умова щодо підстав сплати та розміру неустойки відсутня, а надані позивачем Умови не містять підпису відповідача. Отже, заявлені позивачем вимоги суд вважає безпідставними і такими, що задоволенню не підлягають. Відповідач заявив про застосування наслідків спливу строків позовної давності у справі, однак суд відхиляє таку заяву, оскільки в позові відмовлено за безпідставністю заявлених вимог, що виключає можливість одночасного застосування правил щодо позовної давності. 6. Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Сторони шляхом підписання заяви від 23.05.2006 року уклали договір кредиту на суму 4000 грн. зі сплатою 48% річних за користування кредитними коштами зі строком дії кредитного ліміту відповідно до строрку дії карти, з порядком погашення заборгованості щомісячними платежами в розмірі 7% від суми витрат. У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Позивач свій обов`язок з надання кредиту виконав, відповідач свій обов`язок з повернення кредиту та сплати процентів виконував неналежно, в зв`язку з чим було видано судовий наказ від 14.05.2008 року про стягнення 7775,95 грн. заборгованості за тілом кредиту і процентами за користування ним. Згідно із частиною першою статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Вимог за ст. 625 ЦК України позивачем заявлено не було. Надалі, за змістом статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Заявлені позивачем до стягнення суми штрафу 500 грн. і 973,33 грн. є неустойкою. Частинами першою, другою статті 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Умови і правила надання банківських послуг, які містяться в матеріалах даної справи і на які позивач посилався як на підставу нарахування неустойки, не містять підпису відповідача, тому їх не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами 23.05.2006 року шляхом підписання заяви. Отже відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді відповідальність у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Обов`язок позивача з доказування розміру належної до стягнення з відповідача неустойки залишився не виконаним. При цьому суд враховує, що, відповідно до ч. 6 ст. 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. 7. Судові витрати Судові витрати у справі складаються з судового збору, сплаченого позивачем за подання позовної заяви до суду, в сумі 243,60 грн. Оскільки в позові відмовлено, відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України понесені позивачем судові витрати відшкодуванню не підлягають. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed