Jurisdiction: civil
Date: 2021-08-02 00:00:00

29.08.2016 року позивач звернувся до суду з позовною заявою про звернення стягнення на предмет іпотеки, зазначаючи, що 19.10.2007 року між АКІБ «УкрСиббанк» та [PERSON] укладено Договір про надання споживчого кредиту №11237496000. 20.10.2007 року в забезпечення боргових зобовязань позичальника за кредитним договором між АКІБ «УкрСиббанк» та [PERSON] укладено Іпотечний договір, відповідно до умов якого, остання передала в іпотеку банку квартиру, яка розташована за адресою: [ADDRESS] . У порушення норм закону та умов кредитного договору відповідач зобов`язання за кредитним договором не виконав, в результаті чого станом на 11.08.2016 року у останнього виникла заборгованість за кредитом та відсотками у розмірі 194529, 29 доларів США, заборгованість по сплаті пені за несвоєчасне погашення кредиту та процентів розміром 1620012, 85 грн. У зв`язку з чим позивач, згідно уточнених позовних вимог, просить звернути стягнення на предмет іпотеки: однокімнатну квартиру, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] та належить [PERSON] на праві привтної власності 1/1 частки квартири на підставі договору купівлі-продажу квартири за реєстровим № 4-1188 від 20,08,2014 року на користь ПАТ «УкрСиббанк» в рахунок погашення заборгованості за договором про надання споживчого кредиту №11237496000 від 19 жовтня 2007 року, що був укладений між АТ «УкрСиббанк» та [PERSON] у розмірі станом на 11.08.2016 року, 194529, 29 дол. США. Встановити спосіб реалізації предмету іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів за початковою ціною 856000, 00 грн., на підставі оцінки предмета іпотеки проведеної субєктом оціночної діяльності ТОВ з ІК «ВЕРІТЕКС». Стягнути з [PERSON] на користь ПАТ «УкриСиббанк» судовий збір у розмірі 1378 грн. Заочним рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 25.05.2017 року позов задоволено в повному обсязі. Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 17.12.2018 року вищезазначене заочне рішення суду скасовано, справу призначено до розгляду в порядку загального позовного провадження на 12.02.2019 року. У підготовчому судовому засіданні, яке відбулось 12.02.2019 року за клопотанням представника позивача замінено первісного відповідача [PERSON] на належного [PERSON] у зв`язку із тим, що на даний час майно, що є предметом іпотеки квартира [ADDRESS] належить [PERSON] на підставі договору дарування, серія та номер: 1-1183, виданий 26.07.2017, зареєстрованого державним нотаріусом Другої одеської державної нотаріальної контори Масловою М.В.. 01.03.2019 року та 21.20.2019 року представником АТ « УкрСиббанк» подано до суду уточнення до позовної заяви, за останньою редакцією якої, просить звернути стягнення на предмет іпотеки: однокімнатну квартиру , загальною площею 35,5 кв.м., житловою площею 14,6 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS] та належить на праві приватної власності [PERSON] на користь АТ « УкрСиббанк» в рахунок погашення заборгованості [PERSON] перед АТ « УкрСиббанк» за Договором про надання споживчого кредиту №11237496000 від 19.10.2007 у розмірі станом на 05.01.2010 р. 104\~094,83 дол. США; судові витрати просив покласти на відповідача. Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 15.01.2020 року закрито підготовче судове засідання та призначено справу до судового розгляду по суті. 18.05.2021 року представник відповідача подав до суду заяву про застосування строку позовної давності, в якій зазначив, що із позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки позивач мав право звернутися протягом трьох років з моменту пред`явлення позову до суду про дострокове стягнення заборгованості, з яким ПАТ « УкрСиббанк» звернувся до суду у 2010 році, тобто до 2013 року. Даний позов поданий до суду у серпні 2016 року, тобто після спливу строку позовної давності. 08.06.2021 року представник позивача подав до суду клопотання про визнання причин пропуску строку позовної давності поважними та його поновлення. Заява обгрунтована тим, що рішення суду про дострокове повернення заборгованості на яке представник відповідача посилається, як на дату почату перебігу строку позовної давності, фактично було звернуто до виконання у 2016 році та їм стало відомо про те, що у квартири, переданої в іпотеку, змінився власник, за таких обставин звернення стягнення на предмет іпотеки, який належить вже іншій особі, шляхом продажу на прилюдних торгах в рамках виконавчого провадження було не можливо, тому банк звернувся до суду із даним позовом. В судовому засіданні, яке відбулось 03.08.2021 року представник позивача позов підтримав, просив суд позов задовольнити. Представник відповідача в судовому засіданні позов не визнав. Третя особа до судового засідання не з`явилась, про дату, час та місце проведення якого повідомлена належним чином. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що викладені позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 19.10.2007 року між АКІБ «УкрСиббанк» (відповідно до вимог Закону України\~«Про акціонерні\~товариства» №\~514-VI\~від 17.09.2008\~року змінено найменування Банку на Публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк». Відповідно до Цивільного кодексу\~України та Закону України\~«Про акціонерні\~товариства» №\~514-VI\~від 17.09.2008\~року данні зміни не є реорганізацією або ліквідацією юридичної особи АКІБ «УкрСиббанк») та [PERSON] укладено договір про надання споживчого кредиту №11237496000. У відповідності до п. 1.1.-1.3. кредитного договору банк надав позичальнику кредит у розмірі 48650 дол. США на строк до 19.10.2018 року під 12,9 % річних. Позичальник в свою чергу, зобовязався повернути кредит та сплатити нараховані проценти у строки та на умовах, які визначені пп. 1.2.2. п. 1.2., п. 1.3 та 1.6 кредитного договору, у звязку з чим станом на 11.08.2016 року за кредитним договором нараховується заборгованість за кредитом та відсотками у розмірі 194529, 29 (сто девяносто чотири тисячі пятсот двадцять девять) доларів США 29 цнт., заборгованість по сплаті пені за несвоєчасне погашення кредиту та процентів розміром 1620012, 85 (один мільйон шістсот двадцять тисяч двадцять гривень 85 копійок). З метою забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором між позивачем та відповідачем був укладений договір іпотеки від 20.10.2007 року, згідно умов якого позивачу в іпотеку було передано нерухоме майно, а саме квартиру під [ADDRESS] . Судом встановлено, що 25 лютого 2010 року Приморським районним судом м. Одеси по справі 2-2460/10 ухвалено визнати недійсним договір іпотеки від 19 жовтня 2007 року, укладений між [PERSON] та АКІБ «УкрСиббанк». Додатковим рішенням від 09 квітня 2010 року скасовано заборону відчудження нерухомого майна у вигляді квартири під [ADDRESS] , накладену приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Ситніковою Ю.Д. 19 жовтня 2007 року №726, вилучено з єдиного реєстру заборон відчудження нерухомого майна запис про заборону відчудження вказаної нерухомості, вилучено з Державного реєстру іпотек запис про іпотеку квартири. 10 листопада 2011 року за заявою представника АТ «УкрСиббанку» ухвалою Приморського районного суду м. Одеси зазначене рішення скасоване. 08 грудня 2011 року ухвалою Приморського районного суду м. Одеси цивільну справу за позовом [PERSON] до [PERSON] , АКІБ «УкрСиббанк» про визнання недійсним договору застави залишено без розгляду. Згідно Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек щодо обєкта нерухомого майна за адресою: [ADDRESS] та належала на праві приватної власності [PERSON] змінився власник нерухомого майна. Згідно договору дарування, реєстровий номер №1-1183 від 26.07.2017 року посвідчений державним нотаріусом Другої Одеської нотаріальної контори Одеського міського нотаріального округу власником вище зазначеної квартири на даний час є [PERSON] . В позові зазначено, що згоди на відчудження предмету іпотеки АТ «УкрСиббанк» не надавав, коштів від реалізації майна не отримував. Відповідно до пункту 2.3.2 Договору іпотеки, Іпотекодавець зобовязаний порушувати перед іпотекодержателем питання письмової згоди на продаж та/або передачу третім особам предмету іпотеки за умов передання на покупця суми заборгованості, що виникла із зобовязання, забезпеченого іпотекою. Судом встановлено, що відповідач зобов`язань за кредитним договором від 19.10.2007 року №11237496000 не виконав, у звязку з чим станом на 11.08.2016 року за Кредитним договором настала заборгованість за кредитом та відсотками у розмірі 194529, 29 (сто девяносто чотири тисячі пятсот двадцять девять) доларів США 29 цнт., заборгованість по сплаті пені за несвоєчасне погашення кредиту та процентів розміром 1,620,012.85 (один мільйон шістсот двадцять тисяч двадцять гривень 85 копійок). Відповідно до ст.\~526\~ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, а згідно ст.\~525\~ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. У відповідності до ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно ч. 1 ст.\~575\~ЦК України іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи. Згідно ч. 6 ст.\~3\~Закону України\~«Про іпотеку» у разі порушення боржником основного зобовязання відповідно до іпотеки, іпотекодержатель має право задовольнити забезпечені нею вимоги за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими особами, права чи вимоги яких на передане в іпотеку нерухоме майно не зареєстровані у встановленому законом порядку або зареєстровані після державної реєстрації іпотеки. Якщо пріоритет окремого права чи вимоги на передане в іпотеку нерухоме майно виникає відповідно до закону, таке право чи вимога має пріоритет над вимогою іпотекодержателя лише у разі його виникнення та реєстрації до моменту державної реєстрації іпотеки. Згідно ч. 1 ст.\~7\~Закону України\~«Про іпотеку» за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов`язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобов`язання. Згідно ч. 1,2 ст.\~23\~Закону України\~«Про іпотеку» У разі переходу права власності (права господарського відання) на предмет іпотеки від іпотекодавця до іншої особи, у тому числі в порядку спадкування чи правонаступництва, іпотека є дійсною для набувача відповідного нерухомого майна, навіть у тому випадку, якщо до його відома не доведена інформація про обтяження майна іпотекою. Особа, до якої перейшло право власності на предмет іпотеки, набуває статус іпотекодавця і має всі його права і несе всі його обов`язки за іпотечним договором у тому обсязі і на тих умовах, що існували до набуття ним права власності на предмет іпотеки. Частиною 1 ст.\~33\~Закону України\~«Про іпотеку» встановлено, що у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Відповідно до умов п. 4.1 Іпотечного договору, Іпотекодержатель має право звернення стягнення на предмет Іпотеки у разі порушення Іпотекодавцем будь-якого зобовязання за цим договором або будь якого зобовязання, що забезпечене іпотекою за цим Договором( п.п. 4.1.1.) У випадку коли для розпорядження предметом застави була необхідною згода заставодержателя (частина друга статті 586 ЦК), правочин заставодавця щодо розпорядження предметом застави, вчинений без згоди заставодержателя після укладення договору застави, не може бути визнаний недійсним за позовом заставодержателя, оскільки в пункті 2 частини другої статті 592\~ЦК установлено інший наслідок порушення заставодавцем правил про розпорядження предметом застави, а саме предявлення вимоги про дострокове виконання зобовязання, забезпеченого заставою, а також тому, що у разі переходу права власності на предмет іпотеки від іпотекодавця до іншої особи іпотека є дійсною для набувача відповідного нерухомого майна (стаття 23 Закону України «Про іпотеку»). Разом із тим відповідно до прямої вказівки закону (стаття 12 Закону України «Про іпотеку») окремі правочини щодо іпотечного нерухомого майна, вчинені без згоди іпотекодержателя, можуть бути визнані недійсними за позовом іпотекодержателя. Так, правочин щодо відчуження іпотекодавцем переданого в іпотеку майна або його передачі в наступну іпотеку, спільну діяльність, лізинг, оренду чи користування без згоди іпотекодержателя є недійсним. Поряд з тим, пунктом 37 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справі від 30 березня 2012 року № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» передбачено, що невиконання вимог частини першої статті 35\~Закону України\~"Про\~іпотеку" про надіслання іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмової вимоги про усунення порушення зобов`язання не є перешкодою для реалізації права іпотекодержателя звернутись у будь-який час за захистом своїх порушених прав до суду (на відміну від інших способів звернення стягнення (частина третя статті 33 цього Закону), оскільки іпотекодавець у судовому засіданні має можливість заперечувати проти вимог іпотекодержателя, що відповідає положенням статті 124 Конституції України. Відповідно до ст.. 589 ЦК України, у разі невиконання зобовязання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право задовольнити звернення стягнення на предмет застави. За рахунок предмета застави заставодержатель має право задовольнити в повному обсязі свою вимогу, що визначена на момент фактичного задоволення, включаючи сплату процентів, неустойки, відшкодування збитків, завданих порушенням зобовязання, необхідних витрат на утримання заставленого майна, а також витрат, понесених у звязку із предявленням вимоги, якщо інше не встановлене договором. Згідно ч. 1 ст. 591 ЦК України, реалізація предмета застави, на який звернене стягнення, провадиться шляхом його продажу з публічних торгів, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно п. 38 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 30.03.2012 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», у випадку якщо іпотекодержатель не реалізував способів позасудового врегулювання звернення стягнення на предмет іпотеки, зокрема, шляхом укладення договору про задоволення вимог іпотекодержателя, який передбачав би передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки у рахунок виконання основного зобов`язання (стаття 37 Закону України «Про іпотеку»), він має право звернутися до суду з позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до статті 39 цього Закону, а не з позовом про визнання права власності на нерухоме майно. Враховуючи наведене вище, заявлені вимоги є обгрунтованими. ПОЗОВНА ДАВНІСТЬ Представником відповідача подано до суду заяву про застосування строку позовної давності. Суд звертає увагу на те, що пунктом 12.1 Кредитного договору №1123746000 від 19.10.2007 року, визначені умови дострокового повернення кредиту на вимогу кредитора у випадку порушення позичальником умов договору. Скориставшись своїм правом на дострокове стягнення заборгованості за кредитним договором ПАТ « Укриббанк» в 2010 році звернувся до Приморського районного суду м. Одеси із позовом до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості за договором споживчого кредиту, по даній справі - № 2-3382/2010 року 14.04.2010 року постановлено рішення. Такими діями ПАТ « УкрСиббанк» на власний розсуд змінив умови основного зобов`язання, порядок виконання та строк дії договору. Звернення із позовом про дострокове стягнення кредиту незалежно від способу такого стягнення змінює порядок, умови і строк дії кредитного договору. На час звернення з таким позовом вважається, що настав строк виконання договору в повному обсязі. Рішення суду про стягнення заборгованості чи звернення стягнення на заставне майно засвідчує такі зміни. До такого висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 04.07.2018 року у справі № 310/11534/13-ц. Відповідно до ст. 256 ЦК України, позовна давність це строк у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Згідно ст. 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. Відповідно до ст. 257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Відповідно до ч.1, 5 ст. 261 ЦК України, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалась або могла довідатись про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За зобов`язанням з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. Згідно ст. 264 ЦК України, позовна давність переривається у разі пред`явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Отже, АТ «УкрСиббанк» звернувшись із позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором, скориставшись наданим йому ч.2 ст. 1050 ЦК України правом дострокового погашення заборгованості за кредитом та змінив строк виконання основного зобов`язання. З цієї дати почався перебіг позовної давності за вимогами банку про стягнення заборгованості за кредитом, нарахованої до 05.01.2010 року, в інший спосіб. Аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у постанові від 17.06.2020 року у справі № 759/12136/15 та постанові від 07.10.2020 року уц справі № 487/5566/18. Таким чином із позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором до іпотекодавця, ПАТ « УкрСиббанк» мав право звернутися протягом трьох років з моменті пред`явлення позову до суду про дострокове стягнення заборгованості, тобто до 20.02.2013 року. Відповідно до ч.3 ст. 267 ЦК України, позовна давність застосовується лише судом за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Відповідно до ч.4 ст. 267 ЦК України, сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові. Суд приходить до висновку, що у зв`язку з неналежним виконанням відповідачем своїх зобов`язань за кредитним договором та непогашенням заборгованості, банк має право на зверненя стягнення на предмет іпотеки , однак після всебічного, повного дослідження, оцінки наявних матеріалів та обставин справи суд дійшов висновку, щодо необхідності відмови в задоволенні позовних вимог у зв`язку зі спливом строку позовної давності. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed