Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-02 00:00:00

До Новгород-Сіверського районного суду Чернігівської області звернулась [PERSON] з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на своє утримання Обґрунтовуючи позов вказує на те, що з 18.02.2006 року вона з відповідачем перебувала у зареєстрованому шлюбі, від якого мають дитину - [PERSON] , [INFO] . Згідно рішення Новгород-Сіверського районного суду Чернігівської області від 20 серпня 2014 року шлюб між сторонами розірваний. Дитина є інвалідом (діагноз-помірна розумова відсталість), яка проживає разом з позивачем та знаходиться на її повному утриманні. В зв`язку з інвалідністю дитина не може обходитись без постійного стороннього догляду і знаходиться в залежності від особи, яка нею опікується. Дана обставина заважає працевлаштуванню, джерелом доходів є соціально допомога на дитину інваліда. За наведених вище обставинах позивач, з посиланням на ст.88 СК України просить суд стягувати на її користь з відповідача [PERSON] аліменти на своє утримання в розмірі ј частини заробітку (доходу). В судовому засіданні позивач [PERSON] позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити в повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнав та просив відмовити в їх задоволенні, пояснивши, що позивач не надала доказів того, що хвороба дитини є перешкодою у її працевлаштуванні, дитина відвідує шкільний заклад і тільки на час канікул залишається вдома, з нього на користь дитини стягуються аліменти, а позивач окрім іншого отримує соціальну допомогу по догляду за дитиною. На даний час він працевлаштований та отримує мінімальну заробітну плату, створив сім`ю та на його утриманні знаходиться малолітня дитина, тому він не має змоги надавати матеріальну допомогу матері дитини. Тому задоволення позову становитиме для нього значний матеріальний тягар, що є недопустимим. Суд, заслухавши доводи сторін та перевіривши матеріали справи та оцінивши їх в сукупності, приходить до наступного висновку. Так, за встановленим загальним правилом, передбаченим ст. 75 Сімейного кодексу України, встановлено, що дружина та чоловік повинні матеріально підтримувати один одного. Право на утримання має той з подружжя, який є непрацездатним, потребує матеріальної допомоги, за умови, що другий із подружжя може надавати матеріальну допомогу. В той же час, Сімейним кодексом України чітко визначені особливості надання утримання дружині з якою проживає дитина з інвалідністю. Так, згідно ч. 1 ст. 88 СК України якщо з одним із подружжя, в тому числі і працездатним, проживає дитина з інвалідністю, яка не може обходитися без постійного стороннього догляду, він має право на утримання за умови, що другий з подружжя може надавати матеріальну допомогу. Відповідно до Закону України "Про реабілітацію осіб з інвалідністю в Україні" від 06.10.2005 року N 2961-IV (з подальшими змінами): дитина з інвалідністю - особа віком до 18 років (повноліття) зі стійким розладом функцій організму, що при взаємодії із зовнішнім середовищем може призводити до обмеження її життєдіяльності, внаслідок чого держава зобов`язана створити умови для реалізації нею прав нарівні з іншими громадянами та забезпечити її соціальний захист. Статтею 1 Закону України «Про охорону дитинства» визначення інвалідності дитини доповнено посиланням на те, що стійкий розлад функцій організму зумовлює обмеження її нормальної життєдіяльності та необхідність додаткової соціальної допомоги і захисту. Статтею 19 цього ж Закону визначено безпосередній причинний зв`язок інвалідності з потребою у сторонньому догляді, як форми додаткової соціальної допомоги та захисту. Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданим 22.11.2005 року відділом реєстрації актів цивільного стану Новгород-Сіверського районного управління юстиції Чернігівської області, [INFO] народилася [PERSON] , батьками якої є [PERSON] - батько, та [PERSON] - мати. Згідно витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про шлюб щодо підтвердження дошлюбного прізвища від 25 серпня 2016 року [PERSON] змінила прізвище на « [PERSON] », підстава, рішення суду про розірвання шлюбу №739/1243/14-ц, від 17 листопада 2014 року. Згідно свідоцтва про зміну імені серії [NUMBER] від 10.10.2015 року [PERSON] змінила прізвище на [PERSON] . Згідно довідок про реєстрацію місця проживання особи №3702 та №377, дитина [PERSON] та її матір [PERSON] проживають за адресою; [ADDRESS] . Відповідно до посвідчення серії [NUMBER] від 11.09.2012 року на ім`я [PERSON] призначено ДСД на дитину інваліда до 18 років. Членом сім`ї якому призначено ДСД є мати - [PERSON] . Як вбачається з індивідуальної програми реалібітації дитини - інваліда №24 визначено щорічні реабілітаційні заходи та їх реалізація. За таких обставин, встановлення дитині категорії «дитина-інвалід» свідчить потребу останньої в домашньому догляді та оскільки [PERSON] проживає разом з матір`ю [PERSON] то саме остання здійснює догляд за дитиною-інвалідом, у зв`язку з чим має право на утримання від батька дитини - відповідача у справі. Разом з тим, визначаючи розмір аліментів які підлягають стягненню з відповідача на утримання дружини, суд враховує обставини, що мають значення по справі, в тому числі й те, чи має можливість відповідач сплачувати аліменти у тому розмірі, в якому просить позивач. Так, згідно ч. 1 ст. 88 СК України, той із подружжя з яким проживає дитина з інвалідністю, яка не може обходитися без постійного стороннього догляду, має право на утримання за умови, що другий з подружжя може надавати матеріальну допомогу. Як вбачається з матеріалів справи, відповідач [PERSON] на даний час працює та має заробіток, що становить 28036,69 гривень за 6 місяців поточного року. Згідно довідки про отримані доходи позивачу [PERSON] , загальна сума нарахованої допомоги становить 21615,16 гривень за 6 місяців поточного року. Також, як зазначили сторони в провадженні суду знаходиться справа за між сторонами про збільшення розміру аліментів які стягуються з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання дитини [PERSON] . Крім цього, судом встановлено, що у відповідача по справі на утриманні перебуває малолітня дитина [PERSON] , [INFO] , що підтверджується доданою до матеріалів справи копією про народження. Беручи до уваги вищевикладене, суд дійшов висновку про те, що покладення на відповідача обов`язку зі сплати аліментів на утримання матері дитини у розмірі 1/4 частини його доходу, зважаючи на отримання ним щомісячного мінімального доходу, наявності обов`язку щомісячно сплачувати аліменти на утримання дитини від першого шлюбу, наявності на утриманні малолітньої дитини, становитиме для нього значний матеріальний тягар та може потягти за собою збільшення заборгованості зі сплати аліментів на утримання дитини від першого шлюбу, що є неприпустимим. Враховуючи зазначене, суд приходить до висновку, що відповідач [PERSON] не має можливості надавати матеріальне утримання у розмірі 1/4 частини від доходу на утримання позивачки [PERSON] . У зв`язку із відмовою в задоволенні позовних вимог, судові витрати по справі, що складаються з витрат на сплаті судового збору у розмірі 840,80 грн. від сплати яких позивачка була звільнена при подачі позову, на підставі ст.141 ЦПК України, слід віднести на рахунок держави. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed