Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-18 00:00:00

в позові вказано, що між позивачем та [PERSON] ,,Капітал Лізинг було укладено кредитний договір №1807/08 від 18.07.2008 року, згідно якого [PERSON] ,,Капітал Лізинг отримало грошові кошти для купівлі чотирьох автомобілів у розмірі 550000 грн., зі сплатою 23% річних з нарахуванням індексу інфляції за попередній місяць щомісячно. [PERSON] ,,Капітал Лізингзобовязалося повне погашення кредиту здійснити на позичковий рахунок №2063.7.000578281 не пізніше ніж 18.07.2011 року. Відповідач [PERSON] ,,Капітал Лізингвзяті на себе зобовязання не виконував, станом на 15.04.2014 року заборгованість за кредитним договором становить 1332876,56 грн. 18.07.2008 року між позивачем та [PERSON] укладено договір поруки №1, відповідно до якого відповідач [PERSON] зобовязався перед позивачем відповідати за виконання [PERSON] ,,Капітал Лізингв повному обсязі усіх зобовязань, що випливають з кредитного договору №1807/08 від 18.07.2008 року і додаткових до нього договорів. 18.07.2008 року між позивачем та [PERSON] укладено договір поруки №2, відповідно до якого відповідач [PERSON] зобовязався перед позивачем відповідати за виконання [PERSON] ,,Капітал Лізинг в повному обсязі усіх зобовязань, що випливають з кредитного договору №1807/08 від 18.07.2008 року і додаткових до нього договорів. Позивач просив про стягнення з відповідачів солідарно заборгованості за кредитним договором. Представник позивача не заперечив проти розгляду справи за відсутності представника позивача, підтримуючи позовні вимоги. Відповідачі в судове засідання не з'явилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Відповідно до ч.2 ст.197 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Судом встановлено наступні обставини. 18.07.2008 року позивачем та [PERSON] ,,Капітал Лізинг уклали кредитний договір №1807/08, згідно якого [PERSON] ,,Капітал Лізинг отримало грошові кошти для купівлі чотирьох автомобілів у розмірі 550000 грн., зі сплатою 23% річних. [PERSON] ,,Капітал Лізинг зобовязалося здійснити повне погашення кредиту не пізніше ніж 18.07.2011 року. Для видачі кредитних коштів позивач відкрив [PERSON] ,,Капітал Лізинг позичковий рахунок №2063.7.000578281. Відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ч.1 ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч.1 ст.612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Відповідно до ч.1 ст.628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до ч.1 ст.629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. 18.07.2008 року між позивачем та [PERSON] укладено договір поруки №1, відповідно до якого відповідач [PERSON] зобовязався перед позивачем відповідати за виконання [PERSON] ,,Капітал Лізинг в повному обсязі усіх зобовязань, що випливають з кредитного договору №1807/08 від 18.07.2008 року і додаткових до нього договорів. 18.07.2008 року між позивачем та [PERSON] укладено договір поруки №2, відповідно до якого відповідач [PERSON] зобовязався перед позивачем відповідати за виконання [PERSON] ,,Капітал Лізинг в повному обсязі усіх зобовязань, що випливають з кредитного договору №1807/08 від 18.07.2008 року і додаткових до нього договорів. В ст.553 ЦК України встановлено, що за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. У разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя (ч. 1ст. 554 ЦК України). Відповідно до пункту 1.2 договору поруки поручитель і позичальник відповідають перед кредитором як солідарні боржники. Згідно розрахунку позивача заборгованість за кредитним договором №1807/08 від 18.07.2008 року станом на 15.04.2014 року становить 1332876,56 грн., яка складається з наступного: 455609,54 грн. сума заборгованості по тілу кредиту, 439882,97 грн. сума простроченої заборгованості по процентах, 61426,16 грн. пеня, 375957,89 грн. штраф. Доказів, які б спростовували проведений позивачем розрахунок заборгованості за вказаним кредитним договором суду не надано. Відповідач [PERSON] подав заяву, в якій просив застосувати позовну давність та відмовити в задоволенні позову в частині стягнення заборгованості по кредиту щодо якої сплили строки позовної давності. Так, Верховний Суд України на засіданні Судової палати у цивільних справах 17 вересня 2014 року ухвалив постанову у справі № 6-53цс14 предметом якої був спір про стягнення заборгованості за кредитним договором. Суд зробив правовий висновок про те, що, регулюючи правовідносини з припинення поруки у звязку із закінченням строку її чинності, частина четверта статті 559 ЦК України передбачає три випадки визначення строку дії поруки: протягом строку, установленого договором поруки (перше речення частини четвертої статті 559 ЦК України); протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобовязання, якщо кредитор не предявить вимоги до поручителя (друге речення частини четвертої статті 559 ЦК України); протягом одного року від дня укладення договору поруки (якщо строк основного зобовязання не встановлено або встановлено моментом предявлення вимоги), якщо кредитор не предявить позову до поручителя (третє речення частини четвертої статті 559 ЦК України). Аналіз зазначеної норми права дає підстави для висновку про те, що строк дії поруки (будь-який із зазначених у частині четвертій статті 559 ЦК України) не є строком захисту порушеного права, а є строком існування субєктивного права кредитора й субєктивного обовязку поручителя, після закінчення якого вони припиняються. Це означає, що зі збігом цього строку (який є преклюзивним) жодних дій щодо реалізації свого права за договором поруки, зокрема й застосування судових заходів захисту свого права (шляхом предявлення позову), кредитор вчиняти не може. З огляду на преклюзивний характер строку поруки й обумовлене цим припинення права кредитора на реалізацію даного виду забезпечення виконання зобовязань застосоване в другому реченні частини четвертої статті 559 ЦК України словосполучення "предявлення вимоги" до поручителя протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобовязання як умови чинності поруки слід розуміти як предявлення кредитором у встановленому законом порядку протягом зазначеного строку саме позовної, а не будь-якої іншої вимоги до поручителя. При цьому зазначене положення не виключає можливості предявлення кредитором до поручителя іншої письмової вимоги про погашення заборгованості за боржника, однак і в такому разі кредитор може звернутися з такою вимогою до суду протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобовязання. Отже, виходячи з положень другого речення частини четвертої статті 559 ЦК України, слід дійти висновку про те, що вимогу до поручителя про виконання ним солідарного з боржником зобовязання за договором повинно бути предявлено у судовому порядку в межах строку дії поруки, тобто упродовж шести місяців із моменту настання строку погашення чергового платежу за основним зобовязанням (якщо умовами договору передбачено погашення кредиту періодичними платежами), або із дня, встановленого кредитором для дострокового погашення кредиту в порядку реалізації ним свого права, передбаченого частиною другою статті 1050 ЦК України, або із дня настання строку виконання основного зобовязання (у разі, якщо кредит повинен бути погашений одноразовим платежем). Таким чином, закінчення строку, установленого договором поруки, так само як сплив шести місяців від дня настання строку виконання основного зобовязання або одного року від дня укладення договору поруки, якщо строк основного зобовязання не встановлений, припиняє поруку за умови, що кредитор протягом строку дії поруки не звернувся з позовом до поручителя. Відповідно до п. 4 ст. 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Вказаний строк є преклюзивним щодо реалізації позивачем права вимоги за відповідним договором поруки. Отже внаслідок прострочення позивачем строку, встановленого в ч.4 ст.559 ЦК України, його право вимоги до поручителя припинено на підставі закону. Разом із тим позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу (стаття 256 ЦК України). При цьому відповідно до частин першої та п'ятої статті 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За зобов'язаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред'явити вимогу про виконання зобов'язання. Якщо договір поруки припинився, інститут позовної давності не може бути застосовано, тому що всі права та обов'язки сторін за цим договором слід вважати припиненими. Звернення до суду після спливу передбаченого частиною четвертою статті 559 ЦК України строку не є підставою для відмови в позові у зв'язку зі спливом строку позовної давності, а є підставою для відмови в позові у зв'язку з припиненням права кредитора на задоволення своїх вимог за рахунок поручителя. Відповідно до ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Відповідно до ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Таким чином, позивач не вправі просити суд про стягнення з поручителів грошових коштів на виконання зобов`язання за спірним кредитним договором, оскільки ним пропущено преклюзивний строк на пред`явлення позову до поручителів. Усі інші пояснення сторін, їх докази і арґументи не спростовують висновків суду, зазначених в цьому судовому рішенні, їх дослідження та оцінка судом не надало можливості встановити обставини, які б були підставою для ухвалення будь-якого іншого судового рішення. Відповідно до зазначеного суд,-

Outcome: dismissed