Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-09 00:00:00

У серпні 2016 р. року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про визнання недійсними правочинів. Ухвалою від 01 листопада 2016 року було обєднано у одне провадження розгляд позовної заяви [PERSON] до [PERSON] та [PERSON] третя особа: Приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу [PERSON], Державний нотаріус Шостої одеської державної нотаріальної контори [PERSON] про визнання договорів недійсними з розглядом позовної заяви [PERSON] до [PERSON] про визнання недійсними тих самих правочинів. [PERSON] зазначив, що на підставі свідоцтва про право власності від 29 липня 2003 року йому на праві власності належало домоволодіння загальною площею 673,2 кв. м., житловою площею 140 кв. м., що розташовані за адресою : м. Одеса, вул. Красних Зорь, 8, та земельна ділянка площею 0,12 га, цільове призначення: для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), що розташована за адресою: м. Одеса, вул. Красних Зорь, 8, згідно державного акту на право приватної власності на землю від 29.12.2000 р. 26.02.16 р. між [PERSON] та [PERSON] було укладено Договір купівлі продажу нотаріально посвідченого Державним нотаріусом Шостої одеської державної нотаріальної контори [PERSON] на земельну ділянку площею 0,12 га, цільове призначення: для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) та домоволодіння загальною площею 673,2 кв. м., житловою площею 140 кв. м., що розташовані за адресою : м. Одеса, вул. Красних Зорь, 8. Як зазначає позивач дані договори були укладені вкрай на невигідних умовах, під впливом тяжкої для себе обставини і на вкрай невигідних умовах. Зазначене обґрунтував тим, що у ТОВ «[PERSON] Премєр», одним з засновників якої є саме позивач, у розмірі 25% з моменту заснування 02.12.11 р. У подальшому з 03.10.12 р. став володіти 0,12 % від статутного капіталу. У 2015 р. [PERSON] з учасників ТОВ «[PERSON] Премєр» [PERSON] почав позовні провадження проти [PERSON] про стягнення грошових коштів з нього. Також [PERSON] сфальсифікував протоколи загальних зборів, в результаті чого було переоформлено на останнього 50% Статутного капіталу. На думку позивача, усі його дії були направлені на розкрадання майна підприємства. [PERSON] позивач був змушений продати свій будинок та земельну ділянку, як гарантію останньому за вкладені їм грошові кошти в поміч у боротьбі у всіх судах та правоохоронних органах з [PERSON] Але ж практично ні якої допомоги він не отримав. А будинок та земельну ділянку [PERSON] перепродав [PERSON] за значно більшу суму, ніж [PERSON] придбав у позивача. На підставі зазначеного та ст.. 233 ЦК України, позивач просив визнати недійсним договори купівлі продажу будинку та земельної ділянки. [PERSON] у позові зазначає, що з 1980 р. вона перебуває у зареєстрованому шлюбі з [PERSON], та про укладені договори купівлі продажу будинку та земельної ділянки, розташовані за адресою : м. Одеса, вул. Красних Зорь, 8, вона не знала, та згоди на продаж не надавала, згідно чого вважає, що усі договори купівлі продажу будинку та земельної ділянки, розташовані за адресою : м. Одеса, вул. Красних Зорь, 8 є недійсними. У судовому засіданні представник [PERSON] позов підтримав повністю та просив задовольнити з наведених у ньому підстав. Представник Відповідачів [PERSON] та [PERSON] позов не визнала у повному обсязі, у звязку з недоведеністю його. Заслухавши сторони, вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позов [PERSON], [PERSON] не обґрунтований, не доведений та не підлягає задоволенню, у повному обсязі. Судом встановлено, що 29 липня 2003 року [PERSON] на праві власності належало домоволодіння загальною площею 673,2 кв. м., житловою площею 140 кв. м., що розташовані за адресою : м. Одеса, вул. Красних Зорь, 8, згідно Свідоцтва про право власності, та земельна ділянка площею 0,12 га, цільове призначення: для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), що розташована за адресою : м. Одеса, вул. Красних Зорь, 8, згідно державного акту на право приватної власності на землю від 29.12.2000 р. 26.02.16 р. між [PERSON] та [PERSON] було укладено Договір купівлі продажу нотаріально посвідченого Державним нотаріусом Шостої одеської державної нотаріальної контори [PERSON] на земельну ділянку площею 0,12 га, цільове призначення: для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) та домоволодіння загальною площею 673,2 кв. м., житловою площею 140 кв. м., що розташовані за адресою: м. Одеса, вул. Красних Зорь, 8. Згідно п. 4 договору купівлі продажу домоволодіння, згідно висновку про вартість зі Звіту про незалежну оцінку майна виконаного 16.08.2016 року Приватним Підприємтвом «Бюро проектування, геодезії та оцінки», оціночна вартість складає 2\~242\~349,00 (два мільйони двісті сорок дві тисячі триста сорок девять) гривень 00 копійок. Згідно п. 3 договору купівлі продажу земельної ділянки, продавець та покупець свідчать, що ринкова вартість земельної ділянки, що відчужується за цим договором, згідно звіту про експертну грошову оцінку земельної ділянки, виданого ТОВ «Регіональний центр оцінки» становить 1\~581\~732 (один мільйон пятсот вісімдесят одна тисяча сімсот тридцять дві) гривні 00 копійок. 17.08.2016 [PERSON] набув право власності на домоволодіння, загальною площею 673,2 кв. м., житловою площею 140 кв. м., що розташоване за адресою : м. Одеса, вул. Красних Зорь, 8, на підставі укладеного між ним та [PERSON] договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу за р. № 322, зареєстрованого в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 17.08.2016 р. (номер запису про право власності : 15959623). Крім того, 17.08.2016 р. [PERSON] набув право власності на земельну ділянку площею 0,12 га, цільове призначення: для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), що розташована за адресою : м. Одеса, вул. Красних Зорь, 8, кадастровий номер: 5110137500:54:007:0127, на підставі укладеного між ним та [PERSON] договору купівлі-продажу від 17.08.2016 р., посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу за р. № 325, зареєстрованого в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 17.08.2016 р. (номер запису про право власності : 15959642). Також, 26 лютого 2016 р. [PERSON] надала заяву, посвідчену Державним нотаріусом Шостої одеської державної нотаріальної контори [PERSON], згідно якої остання повідомляє, що зміст ст. ст. 59, 60, 65, 74 Сімейного Кодексу України нотаріусом розяснені, та що вона дає свою згоду на продаж її чоловіком [PERSON] земельної ділянки площею 0,12 га, у межах та згідно з планом розташовану за адресою: м. Одеса, вул. Красних Зорь, 8, кадастровий номер: 5110137500:54:007:0127, та домоволодіння, що знаходиться за адресою: м. Одеса, вул. Красних Зорь, 8, які належать нам на праві спільної сумісної власності, за ціну та на умовах за його розсудом. Зазначене повністю спростовує ствердження [PERSON] про не надання нею згоди на продаж домоволодіння загальною площею 673,2 кв. м., житловою площею 140 кв. м., та земельної ділянки площею 0,12 га, що розташовані за адресою: м. Одеса, вул. Красних Зорь, 8. Відповідно до частини 1 ст. 233 Цивільного кодексу України правочин, який вчинено особою під впливом тяжкої для неї обставини і на вкрай невигідних умовах, може бути визнаний судом недійсним незалежно від того, хто був ініціатором такого правочину. При цьому в пункті 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 N 9 "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними" роз'яснено, що правочин може бути визнаний судом недійсним на підставі статті 233 Цивільного кодексу, якщо його вчинено особою під впливом тяжкої для неї обставини і на вкрай невигідних умовах, чим друга сторона правочину скористалася. Тяжкими обставинами можуть бути тяжка хвороба особи, членів її сім'ї чи родичів, смерть годувальника, загроза втратити житло чи загроза банкрутства та інші обставини, для усунення або зменшення яких необхідно укласти такий правочин. Особа, яка оскаржує правочин, має довести, що за відсутності тяжкої обставини правочин не було б вчинено взагалі або вчинено не на таких умовах. Тобто, для кваліфікації правочину за ст. 233 Цивільного кодексу України необхідна обов'язкова наявність зазначених двох умов у сукупності: вплив тяжкої обставини і вкрай невигідні умови. Крім того, має бути причинно-наслідковий зв'язок між тяжкими обставинами та укладеним правочином (його укладання саме з метою усунення обставин). В супереч зазначеному позивачем не доведено існування тяжких обставин (їх крайньої форми), з якими положення статті 233 Цивільного кодексу України передбачають можливість визнання договорів купівлі продажу нерухомого майна недійсними, оскільки не надано належних та допустимих доказів тяжкого фінансового стану позивача та взагалі жодних доказів в обґрунтування усіх викладених обставин у позовній заяві, на момент укладання оспорюваного правочину. А тому оцінивши надані сторонами докази в їх сукупності, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову про визнання оспорюваних договорів недійсними. Також сторони на час укладення договору та посвідчення його нотаріусом були дієздатними особами та розуміли наслідки виконуваних ними дій, про що вказано у п. п. 15 Договору купівлі продажу, а саме: сторони стверджували, що однаково розуміють значення і умови вказаного договору та його правові наслідки, правочин спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним, їх волевиявлення є вільним і відповідає їх внутрішній волі, а також те, що договір не має характеру фіктивного та удаваного правочину і не є правочином, що вчиняється відчужувачами під впливом тяжкої для них обставини і за вкрай невигідних умов. Сторони стверджували, що зміст вказаного договору, зміст зазначених в ньому статей чинного законодавства їм зрозумілі, питань, які б залишилися нез'ясованими і незрозумілими для них, немає, а також те, що сторони не страждають на захворювання, що перешкоджають усвідомленню ними суті спірного договору. Відповідно до ч.1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Відповідно до ч. 1 ст. 57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення вирішення справи.\~\~\~\~ Статтею 58 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. У відповідності до\~ст. 212 Цивільного процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Таким чином, усі ствердження [PERSON], [PERSON] обумовлені у позовної заяві та на протязі усього часу розгляду справи не знайшли жодного підтвердження. Виходячи з вищенаведеного, суд дійшов до висновку про те, що позовні вимоги є необґрунтованими, недоведеними у судовому засіданні та такими, що не підлягають задоволенню. На підставі викладеного і

Outcome: dismissed