Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-08 00:00:00

[PERSON] звернувся в суд з позовом, яким просив зменшити розмір аліментів, що стягуються з нього на користь [PERSON] на утримання неповнолітнього сина [PERSON], зменшивши його з ? до 1/8 частини всіх видів його доходу. В обгрунтування позову зазначає, що рішенням Бобринецького районного суду від 11 липня 2002 року з нього стягнуто аліменти у розмірі ? частина всіх його доходів, але його стан здоров'я різко погіршився і з 2010 року він є інвалідом ІІ групи інвалідності, загального захворювання, крім того після перенесеного інсульта в 2011 році його стан здоров'я значно погіршився, і останній змушений постійно лікуватися та витрачати на лікування багато коштів, що позбавляє його можливості сплачувати аліменти на утримання сина в розмірі, який зазначений в рішенні суду. Відповідач [PERSON] та її представник [PERSON] категорично заперечили проти задоволення позову, пояснивши, що позивач взагалі протягом всього строку, з моменту винесення рішення по справі майже не сплачував аліменти, лише після виходу на пенсію, з останнього в примусовому порядку було стягнуто деяку частину коштів, крім того останній будь-яких доказів про свої доходи суду не надав, так і не надав докази про те, скільки коштів він витрачає на лікування, а лише зазначив, що 30-50% від його доходу. Що стосується відповідачки, то остання проживає за рахунок домашнього господарства, інших доходів не має, сама утримує сина, який навчається в 9-му класі, а тому вважають що позвні вимоги задоволенню не підлягають за їх безпідставністю Заслухавши пояснення сторін, вивчивши матеріали справи , суд вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що рішенням Бобринецького районного суду Кіровоградської області від 11.07.2002 року з [PERSON] (позивача) стягнуто аліменти на користь [PERSON] (відповідача) на утримання сина [PERSON] в розмірі ? всих видів заробітку, щомісячно, але не менше ? неоподаткованого мінімуму доходів громадян, починаючи з 14.06.2002 року до його повноліття [INFO]. Згідно довідки МСЕК серії 10 ААВ №757302 від 01.11.2013 року, [PERSON] має другу групу інвалідності, загальне захворювання з 01.11.2013 року.. З епікризів, виданих на ім'я [PERSON], останній знаходився на стаціонарному лікуванні в Кіровоградському обласному кардіологічному диспансері в період: з 15.11. - 25.11.2010 року (епікриз №3800); з 15.08.- 29.08.2011 року (епікриз №427); з 2.09.- 12.09.2013 року (епікриз №2769); з 03.03 по 13.03.2014 року (епікриз №732). Згідно довідки, виданої дирекцією Василівської ЗШ І-ІІІ ступенів, [PERSON] навчається в 9-му класі даної школи. Також довідкою Василівської сільської ради підтверджено факт того, що відповідачка [PERSON] проживає на території Василівської сільської ради та на даний час не працює. З розрахунку заборгованості по аліментах вбачається, що за період з 01.12.2007 року по 31.12.2011 року боржнику [PERSON] було нараховано заборгованість по аліментах в розмірі 20 727,60 грн, із них сплачено 300 грн., таким чином заборгованість за даний період становить 20427,60 грн. З розрахунку заборгованості за період з 01.01.2012 року по 30.06.2014 року боржнику було нараховано аліменти в розмірі 14496,10 грн., з них сплачено 1573,50 грн. Таким чином заборгованість за даний період, станом на 30.06.2014 року становить 12 922,60 грн. Згідно довідки про отримання допомоги [PERSON] отримувала тимчасову допомогу в управлінні праці та соціального захисту населення з 01.08.2006 року по 30.04.2014 рік та загальна сума допомоги за винятклом аліментів становить 21135 грн. 30 коп. Конституцією України визначено основні права й обов'язки держави та громадян щодо забезпечення захисту дітей. Зокрема, у ч.2 ст.51 Основного Закону зазначається, що батьки зобов'язані утримувати дітей до їх повноліття. Відповідно до положень Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 р. (ратифікована Україною 27 лютого 1991р.) дитина, враховуючи її фізичну й розумову незрілість, потребує спеціальної охорони та турботи, включаючи належний правовий захист, як до, так і після народження. Згідно із ч. 1 ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» №2402-ІІІ від 26.04.2001 року, кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Відповідно до вимог ст.180 СК України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно до ст. 192 СК України, розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Відповідно до роз'яснення Пленуму Верховного Суду України, які містяться у п. 17 постанови від 15 травня 2006 року №3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів", вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров'я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Таким чином, дослідивши обставини справи, перевіривши їх наданими належними та допустимими доказами, виходячи з принципів розумності, виваженості та справедливості, враховуючи стан здоров'я, матеріальний стан дитини, позивача і відповідача, зокрема те, що позивач є інвалідом 2 (другої) групи, загального захворювання з 2013 року, про що він надав докази в судовому засіданні, а також враховуючи доводи відповідача [PERSON], яка пояснила, що позивач [PERSON] ухилявся від сплати аліментів, про що також надала відповідні докази, про стягнення у примусовому порядку аліментів, які останній не сплачував, про що свідчать довідки з відділу ДВС Бобринецького РУЮ про заборгованість перед відповідачкою, яка в загальній сумі (згідно наданих доказів) в період з 01.12.2007 року (20427,60 грн.) по 30.06.2014 року (12922,60 грн.) становить 33350,20 грн. та довідки управління праці та соціального захисту населення, з якої вбачається, що дитина позивача утримувалася за рахунок держави, і отримувала мінімальну тимчасову допомогу, і лише після того, як позивач почав отримувати пенсію, тобто в нього з'явився хоч якийсь стабільний дохід, який він не може приховати від відділу ДВС, останній намагається позбавити дитину аліментів, на які остання має право відповідно до закону, і з [PERSON] в мінімальному розмірі стягуються аліменти. А також те, що син позивача навчається в 9 класі і повністю перебуває на утриманні відповідачки (остання тимчасово не працює та проживає за рахунок домашнього господарства), крім того позивач зазначає, що 30-50% від своїх доходів він витрачає на лікування, але жодних доказів того, що саме таку суму він витрачає кошти на лікування суду надано не було, а епікризи які містяться в матеріалах справи за 2010 (1шт), 2011 (2 шт), 2013(1 шт) та 2014 (1 шт)р.р., свідчать лише про те, що позивач раз у рік перебуває на стаціонарному лікуванні, але аж ніяк про те, яку саме кількість коштів він витрачає на луківання, а тому підсумувавши все вищевикладене, суд вважає що позовні вимогим задоволенню не підлягають. Судові витрати ввідповідно до вимог ст. 88 ЦПК України віднести на рахунок держави.. На підставі вищевикладеного та

Outcome: dismissed