Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-10 00:00:00

Позивач звернувся в суд з даним позовом, в якому просить стягнути з відповідача заборгованість в сумі 21284,52 грн., а також стягнути з відповідача сплачений судовий збір. Свої позовні вимоги мотивує тим, що 24 березня 2008 року між банком та позичальником [PERSON] був укладений кредитний договір б/н. На підставі вказаного договору [PERSON] отримав кредит в розмірі 5000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 36,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом, з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Однак, відповідач прострочував зобов'язання, не виконав взяті на себе договором обов'язки і станом на 31 жовтня 2013 року заборгованість [PERSON] становить 21284,52 грн., що і стало причиною звернення позивача до суду з даним позовом. У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала, надала пояснення, аналогічні наведеним у позовній заяві просила позов задовольнити та стягнути з відповідача заборгованість в сумі 21284,52 грн., а також стягнути з відповідача сплачений судовий збір. Додатково пояснила, що згідно Умов і Правил надання банківських послуг визначено, що картковий рахунок відкривається на невизначений строк (пункт 9.3 Умов і Правил). Договір діє протягом 12 місяців з моменту підписання. Якщо протягом цього строку ні одна із сторін не поінформує іншу сторону про припинення дії договору, він автоматично пролонгується на той же строк (пункт 9.12 Умов і Правил). Карткою має право користуватися лише її держатель, строк дії картки вказаний на її лицьовій стороні (місяць, рік), картка є дійсною до останнього календарного дня вказаного місяця (пункт 3.1.1 Розділу 3 Правил користування карткою). Порядок погашення боргових зобов'язань визначено в Розділі 5 Правил, відповідно до якого строк погашення кредиту (кредитний ліміт, кредитна лінія) по платіжним карткам проводиться в повному об'ємі не пізніше останнього дня місяця, вказаного на платіжній картці. Враховуючи вищесказане, можна зробити висновок, що кредитний договір розмежовує термін дії картки і термін дії договірних відносин. Тому, на думку представника позивача, застосування строків позовної давності до указаних кредитних правовідносин є неправомірним, оскільки їхнє розірвання жодна із сторін не ініціювала. Що стосується розміру нарахованих відсотків за користування кредитним лімітом, то слід врахувати судову практику розгляду цивільних справ, що виникають з кредитних правовідносин, що опублікована на офіційному сайті Верховної ради України, де зазначається, що у випадках посилання на статтю 551 ЦК України (зменшення розміру неустойки), суду слід мати на увазі, що положення ч. 3 ст. 551 ЦК України може бути застосоване лише до процентів, які нараховуються як пеня, оскільки вони є засобами цивільно-правової відповідальності, чи згідно з ч. 2 ст. 625 ЦК України, враховуючи її аналогічну компенсаційну природу, а проценти, які підлягають сплаті згідно з положеннями статей 1054, 1056 ЦК, у такому порядку не підлягають зменшенню через неспівмірність з розміром основного боргу, оскільки вони є платою за користування грошима і підлягають сплаті боржником за правилами основного грошового боргу. Заперечила щодо заявленого відповідачем клопотання про застосування позовної давності. У судовому засіданні відповідач [PERSON] позовні вимоги не визнав, проти задоволення таких заперечив, пославшись на те, що позивач, на його думку, пропустив строк загальної позовної давності для звернення до суду за захистом своїх прав, оскільки останній платіж по кредиту [PERSON] було здійснено 27 жовтня 2008 року, позивач на протязі трьох років не використав свого права на дострокове повернення кредиту у відповідності до п. 5.2 Умов надання та правил банківських послуг. На підставі вищенаведеного просить застосувати строк позовної давності та відмовити у задоволенні позову. Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, відповідача, суд приходить до наступного висновку. Як вбачається з матеріалів справи, 24 березня 2008 року між банком та позичальником [PERSON] був укладений кредитний договір б/н. На підставі вказаного договору [PERSON] отримав кредит в розмірі 5000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 36,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом, з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою складає між ним та банком Договір, що підтверджується підписом [PERSON] у заяві. Відповідно до п. 9.12 Умов та правил надання банківських послуг договір діє протягом 12 місяців з моменту підписання. Якщо протягом цього терміну жодна зі сторін не проінформує іншу сторону про припинення дії Договору, він автоматично лонгується на такий же термін. Відповідно до п. 5.2 Умов та правил надання банківських послуг у разі порушення держателем або довіреною особою вимог чинного законодавства України або умов даного Договору та/або у разі виникнення овердрафту банк має право призупинити здійснення розрахунків по карті (заблокувати картку) та/або визнати карту недійсною до моменту усунення вказаних порушень, а також вимагати дострокового виконання боргових зобов'язань у цілому або у визначеній банком частці у випадку невиконання держателем та/або довіреною особою держателя своїх боргових зобов'язань та інших зобов'язань по цьому Договору. Аналізуючи пункт. 9.12 Умов та правил надання банківських послуг щодо того, що договір діє протягом 12 місяців з моменту підписання, і якщо протягом цього терміну жодна зі сторін не проінформує іншу сторону про припинення дії Договору, він автоматично лонгується на такий же термін, - на який посилається позивач у позовній заяві, суд приходить до переконання, що, виходячи з умов п. 9.4 Умов та правил надання банківських послуг, у випадку наявності перевищення платіжного ліміту по карті та непогашення його клієнтом на протязі шести місяців карта закривається, наступне поновлення дії карти можливе лише після повного погашення заборгованості клієнта Як встановлено судом, [PERSON] не виконував зобов'язання з погашення кредиту з 27 жовтня 2008 року, у той час як з вимогами про стягнення заборгованості за кредитом банк звернувся до суду лише 17 грудня 2013 року, включивши до позовних вимог всю заборговану суму, що становить 21284,52 грн. За таких обставин не можна говорити про пролонгацію договору на новий строк. По справі встановлено, що [PERSON] з жовтня 2008 року - не виконував свої зобов'язання по сплаті кредиту та відсотків. Натомість, позивач даний факт до уваги не прийняв і до суду з позовом про стягнення з [PERSON] заборгованості не звертався, не зважаючи на те, що [PERSON] перестав виконувати зобов'язання з погашення кредиту . Разом з тим, відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Відповідно до ч. 4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, що є підставою для відмови у позові. Відповідна заява подана відповідачем до суду. За зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (ч. 5 ст. 261 ЦК України). У зобов'язаннях, в яких строк виконання не встановлено або визначено моментом вимоги кредитора, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред'явити вимогу про виконання зобов'язання. Якщо боржникові надається пільговий строк для виконання такої вимоги, перебіг позовної давності починається зі спливом цього строку. Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться у ст. ст. 252-255 ЦК України. При цьому початок перебігу позовної давності пов'язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, як з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи (ст. 261 ЦК України). За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Зазначена позиція міститься у постанові Верховного Суду України від 06 листопада 2013 року у справі № 6-116цс13. Згідно з постановою Верховного Суду України № 6-126цс13 від 26 листопада 2013 року сплив строків позовної давності є підставою для відмови в позові (ч. 4 ст. 267 ЦК України). При цьому, відповідно до п. 31 постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 30 березня 2012 року "Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин", суди мають виходити з того, що у спорах щодо споживчого кредитування кредитодавця забороняється вимагати повернення споживчого кредиту, строк давності якого минув. Враховуючи вищенаведене, суд приходить до переконання, що відповідно до ч. 4 ст. 267 ЦК України, з огляду на сплив позовної давності, є всі підстави для відмови у позові.

Outcome: dismissed