Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-15 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду із позовом до відповідача [PERSON] про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, посилаючись на те, що 02 січня 2020 року сталася дорожньо-транспортна пригода за участі автомобіля Шевроле - Авео, н.з. [NUMBER] , який належить [PERSON] та автомобіля ВАЗ 21063 н.з. [NUMBER] під керуванням [PERSON] . Згідно постанови Підволочиського районного суду від 10 березня 2020 року по справі № 3/604/125/20 винуватцем ДТП визнано відповідача [PERSON] . Внаслідок ДТП автомобілі отримали механічні ушкодження з матеріальними збитками. Страховою компанією було відшкодовано суму в розмірі 18712,64 грн, проте реальна вартість ремонту склала 24668,58 грн, що підтверджується рахунком - фактурою № СФ-140220-0001 від 14 лютого 2020 року. При зверненні до страхової компанії, йому було усно відмовлено та повідомлено, що різниця у вартості ремонту та страхових виплат полягає у тому, що при розрахунку виплати враховується коефіцієнт фізичного зносу автомобіля, а при здійснені ремонту деталі замінюються на нові, а тому саме цю різницю і потрібно стягувати із винуватця ДТП [PERSON] у зв`язку з чим просить стягнути із відповідача по справі в його користь 5955,94 грн, спричиненої матеріальної шкоди. Крім того просить стягнути із відповідача моральну шкоду в розмірі 8000 грн, котра полягає в тому, що протягом тривалого часу у зв`язку з пошкодженням автомобіля йому довелося самостійно шукати кошти для його ремонту, через що не міг спокійно спати, оскільки сімейний бюджет не був спрямований за призначенням. Внаслідок ДТП вимушений був пересісти на громадський транспорт, що викликало суттєві незручності у пересуванні. Раніше заплановані справи, що потребували пересування автотранспортом, довелося відкласти. Це спричинило виникнення пригніченого стану, внаслідок чого став дратівливий. У зв`язку із чим просить стягнути в його користь із відповідача по справі розмір моральної шкоди в сумі 8 000 грн, а також понесені та документально підтверджені судові витрати. В судовому засіданні позивач заявлені позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просить їх задоволити. Крім того просить стягнути з відповідача в його користь франшизу в розмірі 950 грн. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні заявлені позовні вимоги визнав частково та пояснив, що дійсно 02 січня 2020 року вчинив ДТП, в результаті якої автомобілі отримали механічні пошкодження. Страховою компанією було виплачено страхове відшкодування позивачу [PERSON] в розмірі 18712,64 грн, яке ним було сплачено в порядку регресу безпосередньо страховій компанії, а тому незрозумілим є сума заявленого до нього позивачем [PERSON] позову на суму 5955,94 грн, оскільки вказана сума не узгоджується із сумою, що вказана за оцінкою страхової компанії, а тому у задоволенні даної вимоги просить відмовити. Щодо відшкодування моральної шкоди то вважає, що його діями заподіяно позивачу [PERSON] моральної шкоди, проте на суму 4 000 грн, а не суму заявлену позивачем, а тому просить в даній частині позов задоволити частково. Суд, заслухавши пояснення позивача, відповідача, проаналізувавши надані сторонами докази у повній сукупності, вважає, що заявлені позовні вимоги підлягають до часткового задоволення, виходячи із наступних міркувань : Постановою Підволочиського районного суду від 10 березня 2020 року [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених статтями 130, 124, 122-4 КпАП України і призначено покарання у виді штрафу в розмірі 600 н.м.д.г, що становить 10200 грн в дохід держави з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік. Згідно вказаної постанови від 10 березня 2020 року вбачається, що 02 січня 2020 року близько 19:54 год. в с. Скорики по вул. Центральній громадянин [PERSON] , керуючи транспортним засобом марки «ВАЗ 2106», н.з. [NUMBER] , був необережний та допустив зіткнення з автомобілем марки «Шевроле - Авео», н.з. [NUMBER] , під керуванням [PERSON] , спричинивши механічні пошкодження транспортних засобів, після чого залишив місце ДТП, чим порушив п. 2.3 (б), 2.10 (а), 10.1 ПДР України. Крім того під час зупинки водія виявлено ознаки алкогольного сп`яніння, проте на вимогу працівника поліції пройти відповідно до встановленого порядку огляд на стан алкогольного сп`яніння - відмовився, чим порушив п.2.5 ПДР України. Згідно полісу № АО/6149099 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, власність позивача [PERSON] застрахована АТ «СГ «ТАС»». Відповідно до ст. 9 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно - правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», а також у відповідності до полісу серії АО №6149099 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, обов`язків ліміт страховика становить 200 000 грн. Відповідно до ст. 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Згідно ст. 22 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому даним Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. З пояснень позивача [PERSON] судом встановлено, що страховою компанією АТ «СГ «ТАС» відшкодовано вартість за пошкоджений автомобіль в розмірі 18712,64 грн, разом із тим, згідно рахунку-фактури №СФ-140220-0001 від 14 лютого 2020 року, виданого ФОП [PERSON] позивачу [PERSON] , сума матеріалів та ремонтних робіт складає 24668,58 грн. Таким чином, на думку позивача [PERSON] , відповідач [PERSON] повинен відшкодувати йому різницю заподіяної матеріальної шкоди між сплаченими коштами страхової компанії та фактично понесеними витратами в розмірі 5955,94 грн. Приписи статті 29 та пункту 32.7 статті 32 Закону передбачають, що у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом ТЗ з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством. Пунктами 1.6 та 8.2 Методики товарознавчої експертизи та оцінки дорожніх транспортних засобів, затвердженої наказом Міністерства юстиції України та Фонду державного майна України від 24 листопада 2003 року № 142/5/2092, визначено, що відновлювальний ремонт передбачає здійснення комплексу операцій через заміну складових частин або відновлення справності/роботоздатності ТЗ за формулою визначення вартості ремонту з урахуванням коефіцієнта фізичного зносу ТЗ. Отже, якщо для відновлення пошкодженого під час дорожньо-транспортної пригоди ТЗ ремонт здійснюється методом заміни складових частин, що були пошкоджені, на нові, страховик за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності відшкодовує не повну вартість цих складових частин, а з урахуванням коефіцієнта фізичного зносу складників аварійно пошкодженого ТЗ. Аналогічний правовий висновок міститься у постанові КГС у складі Верховного Суду від 12 березня 2018 року у справі № 910/5001/17 постанові КГС у складі Верховного Суду: від 6 лютого 2018 року у справі № 910/3867/16 та від 14 травня 2018 року у справі № 910/5092/17 Разом із тим, відповідно до вимог ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи, і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. В судовому засіданні позивачем [PERSON] не наведено, а судом не здобуто належних та допустимих доказів понесення ним витрат на суму, згідно рахунку-фактури №СФ-140220-0001 від 14 лютого 2020 року, виданого ФОП [PERSON] позивачу [PERSON] , в розмірі 24668,58 грн,а саме різницю між отриманим від страхової компанії відшкодуванням та фактичним понесенням витрат на суму 5955,94 грн. Зокрема 6 липня 2018 року Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду, розглянувши в порядку письмового провадження матеріали касаційної скарги Публічного акціонерного товариства «СК «Країна», дійшов висновку, що звіт про оцінку транспортного засобу - лише попередній оціночний документ, в якому зазначається про можливу, але не кінцеву суму, що витрачена на відновлення ТЗ, а реальним підтвердженням виплати страхового відшкодування страхувальнику є платіжний документ про здійснення такої виплати. На пропозицію суду позивачем [PERSON] не представлено доказів фактичного перерахунку коштів на розрахунковий рахунок ФОП [PERSON] за ремонт пошкодженого транспортного засобу та сплати ФОП [PERSON] відповідних податкових зобов`язань. Крім того, позивачем [PERSON] на пропозицію суду не представлено звіт страхової компанії АТ «СГ «ТАС» на підтвердження та взаємозвірки пошкоджених та замінених деталей автомобіля із тими деталями та обсягом проведених ремонтних робіт, що зазначені у рахунку-фактурі № СФ-140220-0001 від 14 лютого 2020 року. Також на підтвердження відшкодування франшизи, позивачем [PERSON] не представлено належних та допустимих доказів понесених витрат саме у такій сумі, зокрема поліс обов`язкового страхування наземних транспортних засобів на ім`я відповідача [PERSON] , а також письмових доказів зі сторони страхової компанії АТ «СГ «ТАС» щодо відмови від оплати повної вартості ремонту транспортного засобу та повернення франшизи. Таким чином позивачем [PERSON] не доведено заявлені позовні вимоги в частині відшкодування матеріальної шкоди в розмірі 5955,94 грн внаслідок ДТП до відповідача [PERSON] , а тому в їх задоволенні слід відмовити. Разом із тим суд вважає, що винними діями відповідача [PERSON] позивачу [PERSON] заподіяно моральної шкоди, яка виражається у тому, що він тривалий час не мав можливості користуватись належним йому транспортним засобом, яким він користувався у повсякденному житті. Сама пригода травмувала його психіку, призвела до розладу нормального життя, що породило негативні переживання у зв`язку із втратою технічних якостей автомобіля, які проявляються у роздратуванні, негативних емоціях, психічних стражданнях, викликало психологічний стрес, що обмежило можливості нормальної життєдіяльності. При визначенні розміру моральної шкоди суд, з урахуванням норм п. 3 ст. 23, ст. 1167 Цивільного кодексу України та п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" із змінами, внесеними згідно з Постановою Пленуму Верховного суду N 5 від 25 травня 2001 року, бере до уваги характер та обсяг душевних страждань, яких зазнав позивач, характер немайнових втрат, наявність вимушених змін у його житті, та виходить із засад розумності, виваженості та справедливості. Згідно ст. 1167 ЦК України моральна шкода завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями,діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала,за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. З цих підстав, судом установлено порушення прав позивача [PERSON] які підлягають до захисту шляхом часткового задоволення його позовних вимог - стягнення з відповідача [PERSON] 4000 гривень моральної шкоди.

Outcome: dismissed