Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-30 00:00:00

У серпні 2014 року [PERSON] (далі - позивач) звернувся до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом до Державного концерну "Укроборонпром" (далі - відповідач), третя особа: Територіальна Державна інспекція з питань праці у місті Києві про поновлення на роботі та зобов'язання вчинити. Позовні вимоги, які було уточнено під час розгляду справи, позивач обґрунтовує тим, що 21.03.2014 року його було призначено на посаду заступника генерального директора відповідача. 02.04.2014 року позивача було переведено на посаду першого заступника генерального директора з питань зовнішньоекономічної діяльності відповідача. 06.08.2014 року позивач звернувся до відповідача з заявою про надання відпустки для догляду за дитиною без збереження заробітної плати у зв'язку з тим, що дитина потребує домашнього догляду, на підставі медичного висновку, разом з якою були надані необхідні документи. При подачі позивачем заяви співробітниками відділу кадрів було відмовлено у її прийнятті, тому заява була подана особисто позивачем через канцелярію відповідача. 07.08.2014 року позивач звернувся до відповідача з проханням ознайомити його з наказом про відпустку, проте, жодної відповіді надано не було. 08.08.2014 року позивач повторно звернувся до відповідача з письмовою заявою з проханням ознайомити його з наказом про відпустку, проте, у реєстрації даної заяви позивачу було відмовлено, натомість було надано копію наказу №268-ОС від 08.08.2014 року про звільнення позивача з займаної посади за одноразове грубе порушення трудових обов'язків згідно п.1 ст. 41 КЗпП України. Позивач категорично не погоджується зі звільненням його з посади та фактичною відмовою у наданні обов'язкової відпустки, оскільки, позивач є батьком малолітньої трирічної дитини, яка потребує домашнього догляду та відповідно до закону має право на обов'язкову відпустку для догляду за дитиною, дружина позивача є працевлаштованою та не перебуває у декретній відпустці, а тому відмова відповідача у наданні відпустки є незаконною. Оскільки, позивач просив надати йому відпустку з 07.08.2014 року, обґрунтованої відмови у наданні відпустки не отримав, його звільнення з 08.08.2014 року є незаконним. Підставою для звільнення позивача відповідач вказує листи ДК «Укрспецекспорт» від 04.08.2014 року та від 06.08.2014 року, акт про відмову надання пояснень, проте, з 28.07.2014 року по 06.08.2014 року позивач перебував на лікарняному, не був жодним чином повідомлений про вказані листи, а отже відповідач не мав жодних підстав для звільнення позивача. Тому позивач просив суд визнати незаконним та скасувати наказ ДК «Укроборонпром» №268-ОС від 08.08.2014 року про звільнення [PERSON], поновити [PERSON] на посаді першого заступника генерального директора з питань зовнішньоекономічної діяльності Державного Концерну «Укроборонпром» з 08.08.2014 року; зобов'язати ДК «Укроборонпром» внести до трудової книжки [PERSON] запис про визнання недійсним запису про звільнення [PERSON] №18 від 08.08.2014 року та поновлення [PERSON] на попередній роботі; зобов'язати ДК «Укроборонпром» надати [PERSON] відпустку по догляду за дитиною у зв'язку з тим, що дитина потребує домашнього догляду, без збереження заробітної плати, на підставі медичного висновку з 07.08.2014 року по 06.02.2015 року. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримала та просила суд їх задовольнити в повному обсязі. Представники відповідача в судовому засіданні позовні вимоги не визнали, суду пояснили, що звільнення позивача відбулось з дотриманням вимог чинного законодавства, заява про надання відпустки по догляду за дитиною позивачем до відповідача не подавалась, а тому підстави для задоволення позовних вимог відсутні. Представник третьої особи в судовому засіданні позов підтримала, суду пояснила, що Територіальна Державна інспекція з питань праці у місті Києві не проводила перевірку дотримання відповідачем трудових прав позивача, але на підставі долучених до позовної заяви документів, підтримує звернення позивача до суду для вирішення трудового спору. Допитаний в судовому засіданні в якості свідка позивач суду пояснив, що 06.08.2014 року приблизно о 16.00 годині він особисто подавав заяву про надання відпустки начальнику управління кадрів відповідача [PERSON]., яка її не прийняла, сказала, що такі заяви реєструє канцелярія, а тому позивач пішов до канцелярії, де подав заяву [PERSON] в присутності свого радника [PERSON], а [PERSON] зареєстрував цю заяву і на її копії поставив відмітку про прийняття. До позивача не надходили листи ДП «Укрспецекспорт» від 15.07.2014 року, його радник [PERSON] за них не розписувався. Свідок [PERSON] суду пояснив, що працював у відповідача на посаді радника позивача, на даний час не працює. В його обов'язки входило отримувати вхідну кореспонденцію, підготовка проектів документів, передача документів. 06.08.2014 року у другій половині дня до свідка зателефонував позивач і сказав, що зараз вони ідуть реєструвати заяву про відпустку. Спочатку свідок з позивачем пішли до [PERSON]., позивач намагався вручити їй заяву, але вона сказала, що заяви реєструються в канцелярії. Після чого вони пішли до канцелярії, підійшли до [PERSON], який повідомив, що такі заяви не реєструються, а подаються у відділ кадрів. Позивач повідомив, що він вже був у відділі кадрів, після чого [PERSON] зареєстрував цю заяву. Зміст заяви свідок не читав, про її зміст розказав позивач. Обов'язки щодо опрацювання пошти виконував тільки свідок. Свідок отримував пошту, яку приносили з канцелярії, розписувався за неї, передавав позивачу. Листи від 15.07.2014 року та проекти відповідей свідок не бачив. Свідок [PERSON]. суду пояснила, що працює у відповідача на посаді начальника управління кадрів. 06.08.2014 року позивач до неї не приходив з лікарняним чи заявою про відпустку. Свідок здійснює загальне керівництво управлінням, а лікарняними та заявами займаються інші особи. У відділі кадрів є зразки заяв, а особа, яка звертається до відділу, пише заяву у відділі кадрів. Акт від 08.08.2014 року був складений в той же день коли відбувалася бесіда генерального директора з позивачем з приводу надання ним пояснень, але позивач пояснень не надав. Свідок [PERSON] суду пояснила, що працює у відповідача на посаді начальника відділу роботи з персоналом управління кадрів та до її обов'язків входить прийом заяв, підготовка проектів наказів. 06.08.2014 року свідок була на роботі, заяву позивача про надання відпустки не бачила, проект наказу не готувала. У відділі кадрів не передбачено ведення журналу реєстрації заяв. [PERSON] працює у відповідача на посаді помічника генерального директора, а [PERSON] і [PERSON] - радники позивача. Свідок підписувала довідку від 26.09.2014 року, оскільки, позивач до неї не звертався. Свідок [PERSON] суду пояснив, що працює у відповідача на посаді головного спеціаліста канцелярії, до його обов'язків входить реєструвати вхідну та вихідну кореспонденцію, накази, розпорядження, а також контроль виконання цих документів. Раз на тиждень, в п'ятницю, свідок доповідає керівництву інформацію по виконанню документів. Кореспонденція передається через помічників генерального директора. Позивачу кореспонденція передавалась через [PERSON], передача кореспонденції не фіксувалась. Заяву позивача від 06.08.2014 року про надання відпустки свідок не реєстрував. Взагалі заяви про надання відпустки в канцелярії не реєструються, навіть якщо така заява надійде поштою, вона без реєстрації передається до управління кадрів. Чи можливо технічно перереєструвати кореспонденцію свідок не може сказати. Право здійснювати реєстрацію вхідної кореспонденції має свідок та [PERSON] Свідок [PERSON] суду пояснила, що працює у відповідача на посаді головного спеціаліста канцелярії. 06.08.2014 року вона була присутня на роботі в одному кабінеті з [PERSON] Чи заходив позивач 06.08.2014 року до канцелярії свідок не пам'ятає. Заяви про надання відпустки в канцелярії не реєструються. Свідок не знає, чи можливо замінити реєстрацію документів. Пошта позивачу передавалась через [PERSON] і інколи через [PERSON] Суд, заслухавши пояснення сторін, свідків, повно та всебічно дослідивши матеріали справи, вважає, що позов не підлягає задоволенню виходячи з наступних підстав. Судом встановлено, що наказом відповідача №85-ОС від 21.03.2014 року позивача було призначено на посаду заступника генерального директора відповідача, а наказом №105-ОС від 02.04.2014 року переведено на посаду першого заступника генерального директора з питань зовнішньоекономічної діяльності. Наказом відповідача №108 від 16.05.2014 року затверджено розподіл функціональних обов'язків між заступниками генерального директора відповідача, згідно якого позивач координує та контролює діяльність департаменту маркетингу та цінової політики, управління виставкової та рекламної діяльності, концерну, підприємств - спецекспортерів з питань, пов'язаних із зовнішньоекономічною діяльністю. Має право підпису листів, підготовлених вищезазначеними структурними підрозділами, адресованих підприємствам, установ та організаціям, окрім тих, підписання яких віднесено до виключної компетенції генерального директора концерну. З даним наказом позивач ознайомлений під підпис. Наказом відповідача №112 від 20.05.2014 року внесено зміни до Положення про порядок координації і контролю діяльності спец експортерів - учасників ДК «Укроборонпром» зі здійснення міжнародних передач товарів військового призначення та товарів, які містять відомості, що становлять державну таємницю, згідно якого спецекспортери здійснюють погодження маркетингу ринку збуту та встановлення зовнішніх цін шляхом надсилання листів - звернень до Концерну. Канцелярія Концерну здійснює реєстрацію листів - звернень спецекспортерів та передає їх на розгляд першому заступнику генерального директора концерну, відповідальному за питання зовнішньоекономічної діяльності. З даним наказом позивач ознайомлений під підпис. Таким чином, до обов'язків позивача входило підписання від імені відповідача відповідей на листи - звернення спецекспортерів щодо погодження маркетингу ринку збуту та встановлення зовнішніх цін. Згідно п.п.2.6, 4.7 Положення загальний строк опрацювання звернення та надання відповіді спецекспортеру щодо погодження/непогодження маркетингу ринку збуту і проведення переговорів не повинен перевищувати 5-ти робочих днів з моменту реєстрації звернення спецекспортера в канцелярії концерну, а загальний строк опрацювання звернення та надання відповіді спецекспортеру не повинен перевищувати 10 робочих днів з моменту надходження листа - звернення до канцелярії концерну. 15.07.2014 року ДК «Укрспецекспорт» звернулася до відповідача з листами № USE-34-384м та № USE-34-9026 щодо погодження маркетингу ринку збуту і проведення переговорів та щодо погодження рівня зовнішніх цін укладання основних торговельних угод. Згідно наказу відповідача №145-В від 10.07.2014 року позивач перебував у відрядженні з 13 по 16 липня 2014 року, а відповідно до листка непрацездатності, позивач перебував на лікарняному з 28.07.2014 року по 06.08.2014 року включно. Як вбачається з доповідної записки заступника генерального директора Гурак Д.Д., відповідальним за опрацювання листів ДК «Укрспецекспорт» від 15.07.2014 року був ввірений йому департамент зовнішньоекономічної діяльності, яким 17.07.2014 року було підготовлено та подано на підпис позивачу проекти листів - відповідей на означені звернення, проте, станом на 24.07.2014 року вказані проекти відповідей позивачем не були підписані. Гурак Д.Д. постійно звертався до позивача щодо термінового підписання відповідей, однак його звернення позивачем були проігноровані, а відповіді з невідомих причин не були підписані. Про порушення строків надання відповідей до генерального директора відповідача звертався з доповідною запискою від 25.07.2014 року також директор департаменту зовнішньоекономічної діяльності І.Волков. Позивачем не були надані відповіді на вищезазначені листи у встановлений строк, а 07.08.2014 року до відповідача надійшли листи ДК «Укрспецекспорт» щодо необхідності термінового надання відповідей на листи, у зв'язку із ризиком зриву проведення переговорів та виконання контрактів. В акті від 08.08.2014 року за підписом заступника генерального директора з питань безпеки Качуровського С.Б. та начальника управління кадрів відповідача [PERSON]. зазначено, що позивач 08.08.2014 року відмовився надати пояснення щодо фактів, викладених в листах ДК «Укрспецекспорт» від 04.08.2014 року та від 06.08.2014 року. 08.08.2014 року відповідачем було видано наказ №268-ОС згідно якого позивача звільнено 08.08.2014 року з посади першого заступника генерального директора з питань зовнішньоекономічної діяльності, за одноразове грубе порушення трудових обов'язків, п.1 ст. 41 КЗпП України, підстава : листи ДК «Укрспецекспорт» від 04.08.2014 року №USE-34-10067 та від 06.08.2014 року № USE-34-10203, акт про відмову надання пояснення. Відповідно до п.1 ч.1 ст. 41 КЗпП України, трудовий договір з ініціативи власника або уповноваженого ним органу може бути розірваний також у випадках: одноразового грубого порушення трудових обов'язків керівником підприємства, установи, організації всіх форм власності (філіалу, представництва, відділення та іншого відокремленого підрозділу), його заступниками, головним бухгалтером підприємства, установи, організації всіх форм власності, його заступниками, а також службовими особами органів доходів і зборів, яким присвоєно спеціальні звання, і службовими особами центральних органів виконавчої влади, що реалізують державну політику у сферах державного фінансового контролю та контролю за цінами. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що звільнення відповідача відбулось у відповідності до вимог чинного законодавства, а тому відсутні підстави для задоволення позовних вимог про визнання незаконним та скасування наказу про звільнення позивача, поновлення його на посаді та зобов'язання внести до трудової книжки позивача запис про визнання недійсним запису про звільнення та поновлення на попередній роботі. Позивачем надано суду копії заяви від 06.08.2014 року, адресованої відповідачу про надання йому відпустки для догляду за дитиною [PERSON], [INFO], яка є його дочкою, без збереження заробітної плати з 07.08.2014 року по 06.02.2015 року, з вхідним штрих кодом відповідача №11735 від 06.08.2014, а також довідки про потребу дитини у домашньому догляді від 06.08.2014 року, свідоцтва про народження дитини [PERSON], свідоцтва про шлюб з [PERSON], довідки Управління праці та соціального захисту населення Дарницької районної в м. Києві державної адміністрації від 05.08.2014 року, що видана [PERSON] про те, що вона на обліку не перебуває, допомоги не отримує, довідки ТОВ «ТСП НЕКСТ», виданої 06.08.2014 року в тому, що [PERSON] дійсно працює на посаді менеджера зі збуту з 21.07.2014 року. Проте, звернення позивача з даною заявою до відповідача, отримання даної заяви та її реєстрація в канцелярії відповідача спростовується показами свідків [PERSON]., [PERSON], [PERSON], [PERSON], довідкою начальника відділу роботи з персоналом відповідача про те, що позивач у період з 21.03.2014 року по 08.08.2014 року із заявами про надання відпустки до управління кадрів не звертався, службовою запискою завідувача канцелярії апарату генерального директора відповідача про те, що заява позивача вх. №11735 від 06.08.2014 року до канцелярії концерну не надходила, за даним вхідним номером зареєстрований документ від авіаційно-транспортного агентства «Крунк», що підтверджується копією реєстраціно-контрольної картки бази даних щодо зазначеного вхідного документа. Згідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що позивачем не доведено факт звернення до відповідача з заявою про надання відпустки, а тому позовні вимоги позивача щодо зобов'язання відповідача надати позивачу відпустку по догляду за дитиною не підлягають задоволенню. Суд, виявивши під час розгляду справи порушення закону і встановивши причини та умови, що сприяли вчиненню порушення, може постановити окрему ухвалу і направити її відповідним особам чи органам для вжиття заходів щодо усунення цих причин та умов. Про вжиті заходи протягом місяця з дня надходження окремої ухвали повинно бути повідомлено суд, який постановив окрему ухвалу (ч.1 ст. 211 ЦПК України). Враховуючи вищевикладене, позицію третьої особи, представник якої підтримав звернення позивача до суду для вирішення трудового спору, підстав для постановлення окремої ухвали, судом не встановлено.

Outcome: dismissed