Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-16 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом, в якому просить стягнути на його користь з відповідачів 35250 грн. на відшкодування майнової шкоди та 88376 грн. на відшкодування моральної шкоди. В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що є ветераном війни - інвалідом війни ІІ групи, крім того був вихованцем дитбудинку та школи інтернату для дітей-сиріт, позбавлених батьківського піклування. Вказує, що відповідачі повинні були забезпечити його житлом, однак Бистрицька сільська рада безпідставно відмовила йому у постановці на чергу для отримання житла, внаслідок чого він змушений був самостійно придбати собі будинок вартістю 25250 грн. у кредит. Також додатково ним було витрачено 5000 грн. за підключення до будинку електроенергії. В подальшому за ним в судовому порядку було визнано право власності на придбаний будинок. Зазначає, що на даний час не взмозі самостійно погасити кредит за придбання житла, а відповідачі, будучи зобов'язаними за законом забезпечити його таким житлом, такого свого обов'язку не виконали, а тому повинні відшкодувати йому вартість цього житла в сумі 30250 грн. Крім цього, він самостійно встановив на могилі своєї матері - [PERSON], яка була інвалідом війни 1 групи, ветераном війни, малолітнім в'язнем концтаборів, нагробний пам'ятник, для чого також брав кредит в сумі 5000 грн. Зазначає, що оскільки відповідачі зобов'язані були безоплатно встановити такий пам'ятник його матері, а тому повинні відшкодувати йому витрачені ним кошти. Крім цього, вважає, що через такі протиправні дії відповідача йому було заподіяно і моральної шкоди, яка полягає в тому, що він звертався в різні установи та організації за захистом своїх порушених прав, чим йому завдано душевних переживань на суму 20000 грн. Крім цього, ним було сплачено 68376 грн. відсотків за користування кредитними коштами, які стягувались з його пенсії, яка є єдиним джерелом його доходів, чим заподіяно моральної шкоди на зазначену суму. Поряд з цим, просить поновити йому строк для звернення до суду з даним позовом, оскільки такий пропущений не з його вини, він неодноразово подавав позовні заяви до суду, які були залишені без руху, а в подальшому без розгляду через його юридичну неграмотність. В судовому засіданні позивач позов підтримав з підстав, вказаних у позовній заяву, яку просить задоволити. Представник Дрогобицької РДА Хомин О.В. проти позову заперечив з підстав, які виклав письмово. Доповнив, що позивач на квартирному обліку в Дрогобицькій РДА не заходиться і не може знаходитись, позаяк такий облік здійснюється за місцем проживання особи у відповідному комітеті місцевої ради, а тому жодних підстав для відшкодування коштів, витрачених на придбання житла саме Дрогобицькою РДА у позивача немає. Разом з тим, оскільки [PERSON] має у власності житловий будинок у с. Бистриця, а тому про це ними було повідомлено Комісію з питань закупівлі та розподілу житла для інвалідів війни, утворену при Львівській ОДА, яка не поставила позивача на чергу для отримання житла. Також вважає, що відсутні правові підстави для безоплатного встановлення надгробного пам'ятника покійній матері позивача та відшкодування йому моральної шкоди, яка нічим не підтверджена та Дрогобицькою РДА не було допущено будь-яких дій чи бездіяльності, яка б встановлювала підстави для такого відшкодування. Просить в позові відмовити. Представник Дрогобицької райради - Кітраль Г. позову не визнала, подавши на нього письмові заперечення, в яких вважає позов безпідставним та просить в його задоволенні відмовити. Вислухавши пояснення сторін та їх представників, перевіривши матеріали справи, суд вважає, що позов задоволенню не підлягає, виходячи з наступних міркувань. Відповідно до вимог ст. ст. 11, 60 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданих відповідно до вимог цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб які беруть участь у справі. При цьому, кожна із сторін зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Згідно п.1 ст.22 Цивільного кодексу України, особа, якій нанесені збитки (майнова шкода) в результаті порушення її громадянських прав, має право на їх відшкодування. Майновими збитками вважаються: втрати, які особа понесла у зв'язку із знищенням або ушкодженням майна, а також витрати, які особа понесла або повинна понести для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); Відповідно до вимог ст.1166 ЦК України майнова шкода завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода завдана майну фізичної чи юридичної особи відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала збитку, звільняється від його відшкодування, якщо доведе, що збиток нанесений не з її вини. Матеріалами справи встановлено і сторонами не оспорюється, а тому доказуванню не підлягає, що позивач [PERSON] являється ветераном війни - інвалідом війни ІІ групи безтерміново, має у власності житловий будинок [ADDRESS] Дрогобицького району та на жодній черзі для отримання житла (поліпшення житлових умов) не перебуває. Як на підставу своїх позовних вимог в частині зобов'язання відшкодувати вартість придбаного житла позивач посилається на те, що відповідачі, будучи зобов'язаними забезпечити його житлом за законом, такого свого обов'язку безпідставно не виконали. Однак зазначене не заслуговує на увагу, оскільки у відповідності до Правил обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов і надання їм житлових приміщень в Українській РСР, затверджених Постановою Ради Міністрів УРСР і Укрпрофради від 11.12.1984 року за №470, квартирний облік громадян здійснюється за місцем проживання громадян у відповідному комітеті місцевої ради. Крім цього, у відповідності до ст. 30 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» до відання виконавчих органів сільських, селищних, міських рад належать повноваження щодо обліку громадян, які відповідно до законодавства потребують поліпшення житлових умов; розподіл та надання відповідно до законодавства житла, що належить до комунальної власності; вирішення питань щодо використання нежилих приміщень, будинків і споруд, що належать до комунальної власності. Таким чином суд доходить висновку, що питання ведення обліку громадян, які відповідно до законодавства потребують поліпшення житлових умов, а також розподіл та надання відповідно до законодавства житла, що належить до комунальної власності, а також вирішення питань щодо використання нежилих приміщень, будинків і споруд, що належать до комунальної власності належить до компетенції саме Бистрицької сільської ради Дрогобицького району. Разом з тим, як зазначено вище, позивач не перебував і не перебуває по даний на час на обліку, як такий, що потребує поліпшення житлових умов. Отже, оскільки відповідачі у справі не зобов'язані за законом забезпечувати позивача житлом, а відтак, суд вважає, що ні Дрогобицька РДА, ні Дрогобицька районна рада не можуть бути зобов'язаними відшкодувати вартість придбаного самим позивачем житла та витрати, які він поніс у зв'язку з таким придбанням. При цьому суд приймає до уваги і той факт, що позивач звертався до Дрогобицької районної ради щодо сприяння йому у постановці на квартирний облік в с. Бистриця лише 01.04.2014 року, однак в такій постановці йому було відмовлено через наявність у власності житла, яке є придатним для проживання та яке і набув у власність ще в 2011 році. Крім цього, суд враховує, що Законами України «Про внесення змін до Закону України «Про Державний бюджет на 2014 рік» та «Про запобігання фінансової катастрофи та створення умов для економічного зростання в Україні» від 27.03.2014 року, на 2014 рік скасовано забезпечення житлом інвалідів війни та воїнів-інтернаціоналістів і заборонено виділення на ці потреби бюджетні кошти. Що стосується позову в частині відшкодування витрачених позивачем коштів в сумі 5000 грн. на встановлення нагробного пам'ятника його матері, суд вважає за необхідне зазначити наступне. Так, згідно з п. 24 ст. 16 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», особам, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною надаються такі пільги, як встановлення на могилі померлого (загиблого) незалежно від часу смерті надгробка за встановленим Урядом зразком. Згідно ст. 11 згаданого вище Закону особами, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною, вважаються особи, нагороджені орденом Героїв Небесної Сотні, Герої Радянського Союзу, повні кавалери ордена Слави, особи, нагороджені чотирма і більше медалями «За відвагу», а також Герої Соціалістичної Праці, удостоєні цього звання за працю в період Великої вітчизняної війни 1941-1945 р.р.. Крім цього, у відповідності до ч. 2 ст. 14 Закону України «Про поховання та похоронну справу», на могилі померлої (загиблої) особи, яка має особливі заслуги та особливі трудові заслуги перед Батьківщиною, безоплатно встановлюється надгробок за встановленим Кабміном зразком. Статтею 8 Закону України «Про основні заходи соціального захисту ветеранів праці та інших громадян похилого віку в Україні» визначено, що особами, які мають особливі трудові заслуги перед Батьківщиною вважаються Герої Соціалістичної Праці, Герої України та повні кавалери ордена Трудової Слави. Однак, як встановлено в судовому засіданні, мати позивача була ветераном Великої вітчизняної війни, інвалідом війни І групи, малолітнім в'язнем концтаборів, а відтак пі підпадає під категорію осіб, яким безоплатно встановлюється надгробок. Отже, правових підстав для відшкодування позивачу коштів, витрачених на такий надгробок, немає, а тому в цій частині позову також необхідно відмовити. За наведених вище підстав для відмови позивачу в позові в частині відшкодування майнової шкоди, суд вважає, що позивачем не доведено і спричинення йому діями відповідачів і моральної шкоди, оскільки згідно вимог ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Разом з тим, відповідно до Постанови Пленуму Верховного суду України за №4 від 31.03.1995 року "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" під моральною шкодою розуміється втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, завданих особі незаконними діями або бездіяльністю. Крім цього, обов'язковою підставою для деліктної відповідальності за завдання моральної шкоди є встановлення причинного зв'язку між шкодою і протиправною поведінкою особи. Однак позивачем не доведено і в судовому засіданні не здобуто жодних доказів про незаконні дії чи бездіяльність відповідачів, про понесені позивачем втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, завданих особі незаконними діями або бездіяльністю. Крім цього суд вважає необґрунтованою вимогу позивача про поновлення йому строків звернення до суду з даним позовом, оскільки такий (позов) на думку суду, подано з дотриманням таких строків.

Outcome: dismissed