Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-09 00:00:00

В жовтні 2014 року [PERSON] звернулася до суду з позовною заявою до [PERSON] про зміну розміру аліментів, де просить збільшити розмір аліментів, у зв'язку зі зміною матеріального стану платника аліментів. Позов обґрунтований тим, що рішенням Рогатинського районного суду від 24 лютого 2014 року частково задоволено позов [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів на двох неповнолітніх дітей. Вирішено стягувати щомісячно з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на двох неповнолітніх дітей: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] в розмірі по 200,00 грн. на кожну дитину. Стягнення аліментів розпочати з 30 січня 2014 року і проводити до досягненнями дітьми повноліття. Однак, оскільки відповідач [PERSON] на даний час має постійний дохід, працює в меблевому магазині в м.Рогатині, а також у зв'язку із зростанням цін на продукти харчування, відсутністю роботи у позивача та необхідністю додатково виділяти кошти на утримання онуки [PERSON], [INFO] року, просить збільшити розмір аліментів до суми 400,00 грн. на кожну дитину. Свою позицію позивач обґрунтовує положеннями ст.ст. 180,181,192 СК України. З цих підстав просив позов задовольнити. Представник позивача [PERSON] адвокат [PERSON] позов підтримав в повному обсязі з підстав наведених у позовній заяві. Представники відповідача [PERSON] - [PERSON], адвокат [PERSON] заперечували проти позову та подали в судовому засіданні письмові докази в обґрунтування своїх заперечень. Суду пояснили, що відповідач не працює, визнаний інвалідом третьої групи. З червня 2014 року отримує пенсію по інвалідності, яка є невеликою і з якої він щомісяця сплачує аліменти на двох неповнолітніх дітей в загальній сумі 400,00 грн. Крім цього відповідач продовжує хворіти та потребує коштів для лікування. З врахуванням стану здоров`я відповідача, відсутності у нього постійного місця праці просили в позові відмовити. Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовна заява не підлягає до задоволення з таких підстав. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України N 789-XII від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. За змістом ст.180 СК України батьки зобов`язані утримувати дітей до досягнення ними повноліття. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі (ч. 3 ст. 181 СК України). Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. З матеріалів справи вбачається, що рішенням Рогатинського районного суду Івано-Франківської області від 24 лютого 2014 року присуджено стягувати щомісячно з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на двох неповнолітніх дітей: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] в розмірі по 200,00 грн. на кожну дитину. Зі змісту даного рішення вбачається, що при визначені розміру аліментів в твердій грошовій сумі суд врахував матеріальне становище сторін, зокрема те, що відповідач [PERSON] не працює, хворіє, потребує лікування, а позивач [PERSON] працює, однак самостійно не може забезпечити дітям прожитковий мінімум. Частина перша статті 192 СК України передбачає , що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом . Аналогічне положення міститься також в роз'ясненнях Верховного Суду України, даних в п. 23 постанови Пленуму від 15 травня 2006 року N 3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" , згідно якого розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв'язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров'я когось із них. Разом з тим, у спірних правовідносинах підлягає застосуванню не тільки ст.192 СК України, але й низка інших норм, які стосуються обов'язків батьків утримувати своїх дітей. Обгрунтовуючи свою позовну вимогу щодо збільшення розміру аліментів позивач та його представник посилалися на зміну матеріального становища платника аліментів, який має постійне місце праці , а також на відсутність у позивача постійної роботи, зростання цін на продукти харчування та необхідність коштів на утримання онуки . Частинами першою та четвертою статті 60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, установлених ст. 61 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Представник позивача адвокат [PERSON] не довів в судовому засіданні належними та допустимими доказами такі обставини, як наявність у відповідача [PERSON] постійного місця праці та відсутність роботи у позивача [PERSON], як підстави для зміни розміру аліментів в сторону їх збільшення . Крім цього твердження позивача та його представника про наявність у відповідача постійного місця праці спростовується даними трудової книжки платника аліментів. Щодо тверджень позивача та його представника про те, що зростання цін на продукти харчування та необхідність коштів на утримання онуки є теж підставами для збільшення розміру аліментів, то виходячи із системного аналізу ст.ст.192, 182 СК України суд вважає, що вони не є тими підставами, які враховуються при визначенні чи зміні розміру аліментів. Крім цього частинами другою та третьою статті 184 СК України передбачено, що розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону. Якщо розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі, менше мінімального розміру, передбаченого частиною другою статті 182 цього Кодексу, то дитині призначається відповідно до закону державна допомога в розмірі різниці між визначеним розміром аліментів і 30 відсотками прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. При вирішенні даного спору, суд також враховує дані медичної документації та довідки із управління Пенсійного фонду України в Рогатинському районі №744 від 28 жовтня 2014 року, з яких вбачається, що стан здоров`я платника аліментів не поліпшився, він потребує систематичного лікування та реабілітації, а також визнаний інвалідом третьої групи та отримує невелику пенсію по інвалідності. На підставі наведеного, суд приходить до висновку, що позовна заява не підлягає задоволенню за недоведеністю позовної вимоги.

Outcome: dismissed