Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-25 00:00:00

АТ КБ «ПриватБанк» звернувся до суду із вказаним позовом посилаючись на те, що відповідно до укладеного договору №б/н від 21.11.2005 року [PERSON] отримала кредит у розмірі 15 000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, зі сплатою відсотків за користування кредитом згідно умов договору. [INFO] позичальник [PERSON] померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть від 31.07.2014 року. Зазначає, що згідно ст.1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Представник АТ КБ «ПриватБанк» вказує, що виходячи із норм законодавства, спадкоємці [PERSON] мали право подати заву про прийняття або про відмову від спадщини у строк з 30.07.2014 року по 30.01.2015 року. Таким чином, спадкоємцем, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини є [PERSON] . Відповідно до ч.2 ст.1281 ЦК України, кредитору спадкодавця належить протягом шести місяців з дня, коли вій дізнався або міг дізнатися про відкриття спадщини, пред`явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, незалежно від настання строку вимоги. Зазначає, що на виконання вимог вищезазначеної норми закону позивачем 30.12.2014 року була направлена претензія кредитора до Бериславської державної нотаріальної контори. 21.05.2015 року позивачем було отримано відповідь Бериславської державної нотаріальної контори, в якій зазначалось, що Бериславською державною нотаріальною конторою заведена спадкова справа №216/2014 до майна померлої [INFO] [PERSON] . Спадкова справа заведена 31.10.2014 року за заявою спадкоємця. Свідоцтва про право на спадщину ще не видавались. Претензії ПАТ КБ "ПРИВАТБАНК" долучена до вказаної спадкової справи, а спадкоємця [PERSON] листом від 12.01.2015 за №07/02-14 повідомлено про заборгованість померлої перед Банком та обов`язок задовольнити вимоги кредитора в межах вартості майна одержаного в спадщину. Таким чином, відповідач прийняв спадщину, до складу якої входять, у тому числі, кредитні зобов`язання померлого позичальника. Спадкування обов`язків відбулося відповідно до ч.3 ст.1268 ЦК України, так як відповідач не відмовився від спадщини у передбачені цивільним законодавством строки, а саме 6 місяців від дня відкриття спадщини. При цьому, позивач зазначає, що згідно ч.3 ст.1296 ЦК України, відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. 20.11.2019 року до спадкоємця, [PERSON] було направлено лист-претензію, згідно яких позивач пред`явив свої вимоги, але ніяких дій не було виконано. Станом на дату смерті заборгованість позичальника перед банком за кредитним договором № б/н від 21.11.2005 року становить - 14 348, 09 грн., яка складається з наступного: 14 348, 09 грн. - заборгованість за кредитом. У зв`язку з вищевикладеним, позивач просить суд стягнути із відповідача на свою користь заборгованість за кредитним договором у розмірі 14 348, 09 грн. та судові витрати. Ухвалою суду від 12.05.2020 року було відкрито провадження по справі, призначено справу до розгляду у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін та надано відповідачу строк для подання відзиву на позовну заяву. Ухвалою суду від 27.08.2020 року було задоволено клопотання представника позивача про витребування доказів з Бериславської міської ради Херсонської області та Бериславської державної нотаріальної контори (а.с. 82). У судове засідання представник позивача не з`явився, згідно заяви просив справу розглянути у його відсутність, підтримав позовні вимоги, просив суд їх задовольнити, не заперечував проти заочного розгляду справи. Відповідач у судове засідання не з`явився, подав до суду заяву про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги не визнає, просить в задоволені позову відмовити, застосувати строк позовної давності. Відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, вивчивши матеріали справи, дослідивши докази, надані сторонами на виконання вимог ст.ст.80, 81 ЦПК України, і які сторони вважають достатніми для обґрунтування своїх позовних вимог, та з`ясувавши фактичні обставини справи, приходить до наступного висновку. Відповідно до ч.1 ст.202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до ст.ст.3,6,11,525,627 ЦК України підставами для виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договір, який є обов`язковим для виконання сторонами, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. При цьому сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Згідно ст.629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до ст.638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору (предмет договору, умови, визначені законом як істотні, а також ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди). Різновидом договору є кредитний договір, який обов`язково укладається в письмові формі (ст.ст.1054,1055 ЦК України). Відповідно до вимог ч.2 ст.642 ЦК України якщо особа, яка одержала пропозицію укласти договір, у межах строку для відповіді вчинила дію відповідно до вказаних у пропозиції умов договору (відвантажила товари, надала послуги, виконала роботи, сплатила відповідну суму грошей тощо), яка засвідчує її бажання укласти договір, ця дія є прийняттям пропозиції, якщо інше не вказане в пропозиції укласти договір або не встановлено законом. Частиною 3 ст.642 ЦК України встановлено, що особа, яка прийняла пропозицію, може відкликати свою відповідь про її прийняття, повідомивши про це особу, яка зробила пропозицію укласти договір, до моменту або в момент одержання нею відповіді про прийняття пропозиції. Нормою ст.1054 ЦК України визначено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. В судовому засіданні встановлено, що відповідно до укладеного договору №б/н від 21.11.2005 року [PERSON] отримала кредит у розмірі 2 500 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, зі сплатою відсотків за користування кредитом згідно умов договору (а.с. 11). На виконання умов договору позичальнику було видано кредитну картку та встановлено кредитний ліміт, розмір якого змінювався протягом дії договору. Вказані обставини підтверджуються відповідною заявою (кредитного договору № б/н від 21.11.2005 року), випискою по рахунку, довідкою що встановленого кредитного ліміту та зміни його розміру. Згідно довідки АТ КБ «ПриватБанк» про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки оформленої на [PERSON] вбачається, що старт карткового рахунку № [NUMBER] є 21.11.2005 року; 21.11.2005 року було встановлено кредитний ліміт 2 500 гривень; 12.04.2007 року було збільшено кредитний ліміт до 3 000 гривень; 13.04.2007 року було зменшено кредитний ліміт до 3 000 гривень; 19.09.2007 року було збільшено кредитний ліміт до 5 000 гривень; 03.07.2008 року було збільшено кредитний ліміт до 8 000 гривень; 03.12.2011 року було збільшено кредитний ліміт до 8 800 гривень; 27.07.2012 року було збільшено кредитний ліміт до 9 800 гривень; 03.09.2012 року було збільшено кредитний ліміт до 10 300 гривень; 12.11.2013 року було збільшено кредитний ліміт до 15 000 гривень; 22.09.2014 року було зменшено кредитний ліміт до 14 370 гривень; 03.08.2019 року було зменшено кредитний ліміт до 14 350 гривень; 10.01.2020 року було зменшено кредитний ліміт до 0, 00; (а.с. 54). З виписки по рахунку позичальника вбачається, що остання активно користувалася кредитним коштами шляхом зняття готівки та здійснюючи інші платежі (а.с. 49-53). Відповідно до розрахунку заборгованість позичальника перед банком за кредитним договором № б/н від 21.11.2005 року станом на 05.10.2019 року становить - 14 348, 09 грн., яка складається з наступного: 14 348, 09 грн. - заборгованість за кредитом (а.с. 7-10). [INFO] позичальник [PERSON] померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] від 31.07.2014 року (а.с. 20). Згідно довідки виданої Бериславською міською радою Херсонської області вбачається, що [PERSON] , з 18.03.1989 року і по день смерті [INFO] була зареєстрована та проживала за адресою: [ADDRESS] . Разом з нею на день смерті за вказаною адресою були зареєстровані та проживали: [PERSON] - чоловік померлої, [PERSON] - син померлої (а.с. 87). З частини третьої статті 1268 ЦК України, вбачається, що спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Законодавством визначено, що у подібних випадках відбувається припинення одних правовідносин і виникнення інших, при цьому правовідносини за змістом і природою продовжують існувати за основними своїми характеристиками. Таким чином, у разі смерті спадкодавця спадкоємці, які прийняли спадщину, не відмовились від її прийняття, замінюють його особу у всіх правовідносинах, що існували на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок смерті спадкодавця. При цьому необхідно враховувати, що спадкування - це вольовий акт (окрім деяких винятків), яким спадкоємець свідомо приймає рішення про прийняття спадщини або свідомо не користується правом відмовитися від такого прийняття спадщини, тобто безпосереднє волевиявлення або презюмується, якщо особа проживала зі спадкодавцем на момент відкриття спадщини і не відмовилася від її прийняття, або, якщо законний представник неповнолітньої чи недієздатної особи не відмовився від прийняття спадщини. Виходячи з існування вольового критерію, у цивільних правовідносинах прийнято вважати, що кожен спадкоємець діє добросовісно. З копії спадкової справи вбачається, що: 31.10.2014 року [PERSON] звернувся до Бериславської державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини після смерті дружини [PERSON] (а.с. 90). 31.10.2014 року [PERSON] звернувся до Бериславської державної нотаріальної контори з заявою про відмову від прийняття спадщини після смерті матері [PERSON] (а.с. 91). З витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі вбачається, що 31.10.2014 року після смерті [PERSON] була заведена спадкова справа за №216/2014 (а.с. 92). В матеріалах спадкової справи знаходиться заява-претензія ПАТ «Альфа-Банк» з вимогами до спадкоємців (а.с. 93-94). В матеріалах спадкової справи знаходиться заява-претензія ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» від 19.12.2014 року, відповідно до якої ПАТ КБ «Приватбанк» просить включити кредиторські вимоги в спадкову масу та повідомити спадкоємців померлого про наявність заборгованості перед Банком у розмірі 14 368, 74 грн. (а.с. 95). [PERSON] отримав спадщину, на яку видано свідоцтво про право на спадщину за законом від 24.07.2015 року. Спадщина, на яку видано свідоцтво складається з однокімнатної квартири [ADDRESS] (а.с. 96). [PERSON] отримав спадщину, на яку видано свідоцтво про право на спадщину за законом від 01.09.2020 року. Спадщина, на яку видано свідоцтво складається з 1/3 частки трикімнатної квартири, що знаходиться в [ADDRESS] (а.с. 97). Відповідно до ст.1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав і обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (Спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті, за виключенням тих прав і обов`язків, що зазначені у ст.1219 ЦК України (ст.ст.1218,1231 ЦК України). Згідно ч.1 ст.609 ЦК України зобов`язання припиняється смертю боржника, якщо воно є нерозривно пов`язаним з його особою і у зв`язку з цим не може бути виконане іншою особою. Часом відкриття спадщини відповідно до ч.2 ст.1220 ЦК України є день смерті особи, або день, з якого вона оголошується померлою. Згідно ч.ч.1,2 ст.1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням. Дії, які свідчать про прийняття спадщини спадкоємцем спадщини визначені у ч.3 ст.1268, ст.1269 ЦК України. Так згідно з ч.3 ст.1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст.1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Чинне законодавство розмежовує поняття прийняття спадщини (глава 87 ЦК України Здійснення права на спадкування ) та оформлення спадщини (глава 89 ЦК України Оформлення права на спадщину ). Відповідно до ч.1 ст.1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину може одержати свідоцтво про право на спадщину. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (частина п`ята статті 1268 ЦК України). Згідно з частиною першою статті 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Однак відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину (частина третя статті 1296 ЦК України). Аналіз зазначених норм права дає підстави для висновку, що хоча отримання спадкоємцем, який прийняв спадщину, свідоцтва про право на спадщину відповідно до статті 1296 ЦК України є правом, а не обов`язком спадкоємця, однак відсутність у спадкоємця такого свідоцтва не може бути підставою для відмови у задоволенні вимог кредитора. Таким чином спадкові права є майновим об`єктом цивільного права, оскільки вони надають спадкоємцям можливість успадкувати майно (прийняти спадщину), але право розпорядження нею виникає після оформлення успадкованого права власності у встановленому законом порядку. Разом з тим необхідно враховувати, що оскільки зі смертю боржника зобов`язання по поверненню кредиту включається до складу спадщини, то умови кредитного договору щодо строків повернення кредиту чи сплати його частинами не застосовуються, а підлягають застосуванню норми ст.1282 ЦК України щодо обов`язку спадкоємців задовольнити вимоги кредитора у порядку, передбаченому частиною 2 цієї норми. Саме на підставі норм ст.ст.1281,1282 ЦК України банк заявив вимоги до відповідача, як спадкоємця померлого позичальника. З урахуванням наведеного, суд приходить до висновку, що у відповідача, як спадкоємця померлого позичальника [PERSON] , який прийняв спадщину, подавши відповідну заяви до нотаріальної контори протягом встановленого законом шестимісячного строку, виник обов`язок перед банком щодо погашення заборгованості, яка виникла у померлого спадкодавця, як позичальника за кредитним договором. Відповідно до ст.1281 ЦК України (в редакції, що діяла на момент виникнення між сторонами спірних правовідносин) було встановлено, що спадкоємці зобов`язані повідомити кредитора спадкодавця про відкриття спадщини, якщо їм відомо про його борги. Кредиторові спадкодавця належить протягом шести місяців від дня, коли він дізнався або міг дізнатися про відкриття спадщини, пред`явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, незалежно від настання строку вимоги. Якщо кредитор спадкодавця не знав і не міг знати про відкриття спадщини, він має право пред`явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, протягом одного року від настання строку вимоги. Кредитор спадкодавця, який не пред`явив вимоги до спадкоємців, що прийняли спадщину, у строки, встановлені частинами другою і третьою цієї статті, позбавляється права вимоги. Таким чином, згідно зі ст.1282 ЦК України спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов`язаний задовольнити вимоги кредитора особисто у розмірі, який відповідає його частці у спадщині. Положення зазначеної норми застосовується у випадку дотримання кредитором норм ст.1281 ЦК України щодо строків пред`явлення ним вимог до спадкоємців. Недотримання цих строків, які є присічними (преклюзивними), позбавляє кредитора права вимоги до спадкоємців. Відповідно до структури ЦК України кредитор має право обирати один із усіх способів захисту, які надаються йому законом, якщо інакше правило в імперативному порядку не визначено у цивільному законі. При цьому вибір способу захисту кредитор здійснює на власний розсуд. Зазначена правова позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 25 квітня 2018 року № 6-5552свп18. Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Як встановлено судом, позичальник [PERSON] померла [INFO] . Про смерть позичальника банку стало відомо в грудні 2014 року, про що свідчить направлена банком 19.12.2014 року претензія кредитора до Бериславської державної нотаріальної контори. Подавши таку претензію в межах шестимісячного строку, банк дотримався таким чином, строків пред`явлення вимоги до спадкоємців боржника, встановлених ст.1281 ЦК України. Поряд з цим, суд також враховує, що листом нотаріальної контори від 12.01.2015 року позивача було повідомлено про заведення 31.10.2014 року Бериславською державною нотаріальною конторою спадкової справи після померлої [PERSON] , а також повідомлено спадкоємців про заборгованість померлої перед банком. Вказаний лист було отримано банком 21.01.2015 року, що підтверджується відповідним штампом на ньому. Таким чином, відповідно до ч.1 ст.261 ЦК України, з 21.01.2015 року почався перебіг строків позовної давності для пред`явлення позивачем вимоги до відповідача, оскільки саме в цей день банку стало відомо про заведення спадкової справи. Поряд з цим, банк направив [PERSON] лист-претензію про погашення заборгованості лише 11.12.2019 року, а з позовом до суду звернувся 06.05.2020 року, пропустивши таким чином трирічний строк позовної давності, встановлений ст.257 ЦК України. Відповідно до ч.ч.3,4 ст.267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. В зв`язку з цим, оскільки позивачем було пропущено встановлений ст.257 ЦК України строк позовної давності, а також посилання на це відповідача та його заяву про застосування наслідків пропуску цього строку, в задоволенні позову відповідно до ч.4 ст.267 ЦК України слід відмовити в повному обсязі. Враховуючи відмову в задоволенні позову, понесені позивачем судові витрати у вигляді сплаченого судового збору покладаються на останнього.

Outcome: dismissed