Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-19 00:00:00

Позивач звернувся до Дніпропетровського районного суду з позовом до Дитячого будинку «Моя родина», третя особа Старосамбірський районний відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Львівській області, про оспорювання батьківства. У судовому засіданні позивач та його представник у судовому засіданні підтримали позовні вимоги та просили суд виключити відомості про батьківство [PERSON] з актового запису № 12 від 17 червня 2008 року про народження [PERSON], який народився 21 травня 2008, зробленого відділом реєстрації актів цивільного стану Старосамбірського районного управління юстиції Львівської області; зобов'язати відділ реєстрації актів цивільного стану Старосамбірського районного управління юстиції Львівської області внести зміни в актовий запис №12 від 17 червня 2008 року у книзі записів актів громадянського стану про народження [PERSON]. Представник Дитячого будинку «Моя родина» у судове засідання не зявився. Рішенням сесії Павлоградської районної ради від 26.06.2013 року №390-30/VI було ліквідовано комунальний заклад «Павлоградський районний дитячий будинок «Моя родина», а його правонаступником визнано комунальний заклад «навчально-виховний комплекс з інтернатним відділенням «Межиріцька загальноосвітня І-ІІІ ступенів імені [PERSON] Обдули - дошкільний навчальний заклад «Ромашка» (рішення сесії Павлоградської районної ради від 31.07.2013 року №408-31/VI. Крім того, директор НВК просив суд слухати справу за відсутності представника навчального закладу та вважав за доцільне виключити відомості про батьківство з актового запису про народження №12 від 17.06.2008 року. Представник Старосамбірського районного відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Львівській області у судове засідання не зявився, відповідно до письмової заяви начальник відділу просив слухати справу за відсутн6ості представника відділу. Суд дослідивши матеріали справи, оцінивши надані сторонами докази та наведені ними доводи, дійшов до наступного. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів зокрема може бути визнання правочину недійсним (ст. 15-16 ЦК України). Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів (ст. 57 ЦПК України). Письмовими доказами є будь-які документи, акти, довідки, листування службового або особистого характеру або витяги з них, що містять відомості про обставини, які мають значення для справи. Письмові докази, як правило, подаються в оригіналі. Якщо подано копію письмового доказу, суд за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, має право вимагати подання оригіналу (ст. 64 ЦПК України). Речовими доказами є предмети матеріального світу, що містять інформацію про обставини, які мають значення для справи. Речовими доказами є також магнітні, електронні та інші носії інформації, що містять аудіовізуальну інформацію про обставини, що мають значення для справи (ст. 66 ЦПК України). Відповідно до ст. 179 ЦПК України предметом доказування під час судового розгляду є факти, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для вирішення справи (причини пропуску строку позовної давності тощо) і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Для встановлення у судовому засіданні фактів, зазначених у частині першій цієї статті, досліджуються показання свідків, письмові та речові докази, висновки експертів. Відповідно до п.\~27 Постанови Пленуму Верховного Суду України №2 від 12.06.2009\~р. Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції\~в судовому засіданні необхідно дослідити кожний доказ, наданий сторонами на підтвердження своїх вимог або заперечень, який відповідає вимогам належності та допустимості доказів. У судовому засіданні встановлено, що 11 грудня 1998 року [PERSON] уклав шлюб з [PERSON], який був зареєстрований у виконавчому комітеті Ювілейної селищної Дніпропетровського району Дніпропетровської області, про що в книзі реєстрації 11 грудня 1998 року було зроблено відповідний актовий запис №88. Від сумісного життя 14 вересня 1998 року народилася дитина, [PERSON], що підтверджується копією свідоцтво про народження виданим Виконкомом Ювілейної селищної ради дніпропетровського району Дніпропетровської області від 01 лютого 1999 року серії І-КИ № 006979. Як пояснив позивач у судовому засіданні, з 2002 року він з [PERSON] припинив шлюбні відносини та ведення спільного господарства. Спільне життя не склалося. Він повернувся проживати до своїх батьків. З того часу з [PERSON] не бачився та інтимних зв'язків не мав. [PERSON], деякий час залишалася проживати разом з матір'ю, але остання вела асоціальний образ життя, зловживала спиртними напоями і з часом дитину забрали до притулку для неповнолітніх «Надія». Дізнавшись про цей факт [PERSON] було зібрано весь пакет дозвільних документів та згідно дозволу від 26.08.2008 року №893/08 завідуючої притулку для неповнолітніх «Надія» [PERSON] він забрав дочку з закладу за місцем свого мешкання. По теперішній час [PERSON] проживає зі [PERSON] та перебуває на його повному утриманні. 21 листопада 2013 року заочним рішенням Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області шлюб між [PERSON] та [PERSON] був розірваний. Як пояснив позивач у судовому засіданні, восени 2016 року йому зателефонували с Новоолександрівської сільської ради Дніпропетровського району Дніпропетровської області та сповістили його, що його розшукує Павлоградська районна служба у справах дітей Павлоградської районної державної адміністрації у Дніпропетровській області. Зв'язавшись з співробітниками він дізнався, що його колишня дружина [PERSON] загинула в автокатастрофі 03 жовтня 2016 року і в неї залишилась малолітня дитина - [PERSON], [INFO], яка наразі проживає у Дитячому будинку "Моя родина" с. Межерічі, Павлоградського району, Дніпропетровської області. Як з'ясувалось згідно п.17 копії актового запису про народження №12 від 17 червня 2008 року підстава запису відомостей про батька - є зареєстрований шлюб [PERSON] з [PERSON]. На час народження [PERSON], [PERSON] проживала та була зареєстрована за адресою [INFO] А. Начальником відділу служби у справах дітей Павлоградської районної державної адміністрації у Дніпропетровській області надіслано письмове звернення до Головного управління національної поліції у Львівській області Самбірського відділу поліції Старосамбірського відділення поліції. В ході проведеної перевірки надіслана відповідь від 25 жовтня 2016 року № 8019/57-2016 та встановлено, що дійсно [PERSON] 20.04.01977 р.н. проживала у с. Головецько разом з [PERSON] [INFO], який ймовірно і являється батьком малолітнього [PERSON]. Як пояснив представник позивача у судовому засіданні, оскільки на той час [PERSON] не була офіційно разлучена з [PERSON], батьком малолітнього [PERSON] був записаний [PERSON] Також під час спілкування з сестрою [PERSON], [PERSON], було встановлено, що [PERSON] на даний час на заробітках у [PERSON] та чи виявить бажання гр. [PERSON] забрати дитину їй не відомо, однак вона сама згідна узяти малолітнього [PERSON] і оформити опікунство відносно нього. Отже відповідно до вищевказаного - 21 травня 2008 року [PERSON] [INFO] народила сина [PERSON], свідоцтво серії 1-СГ №157445 та зареєструвала його у відділі реєстрації цивільного стану Старосамбірського районного управління юстиції Львівської області. Батьком дитини було записано [PERSON], оскільки на той час вони перебували у зареєстрованому шлюбі. Як пояснив позивач у судовому засіданні, бути батьком [PERSON] він не може, оскільки на час її ймовірного зачаття він проживав у своїх батьків за адресою: вул. Мостова, буд.35, с. Новоолександрівка, Дніпропетровський район, Дніпропетровська область, відповідно до довідки Новоолександрівської сільської ради. На час ймовірного зачаття він шість не бачився з [PERSON] [INFO] і ніяких інтимних стосунків з [PERSON] не могло бути. Відповідно до ч. 1 ст. 136 Сімейного кодексу України особа, яка записана батьком дитини має право оспорити своє батьківство, пред'явивши позов про виключення запису про нього як батька з актового запису про народження дитини. У разі доведення відсутності кровного споріднення між особою, яка записана батьком, та дитиною суд постановляє рішення про виключення відомостей про особу як батька дитини з актового запису про її народження. Згідно зі ст. 134 СК України на підставі рішення суду орган державної реєстрації актів цивільного стану вносить відповідні зміни до актового запису про народження, складеного органами державної реєстрації актів цивільного стану України, та видає нове Свідоцтво про народження. Згідно роз'яснень, які містяться в п. 9 Постанови Пленуму Верховного суду України №3 від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України», відповідно до статей 213, 215 ЦПК рішення щодо визнання батьківства (материнства) має ґрунтуватися на всебічно перевірених судом даних, що підтверджують або спростовують заявлені вимоги чи заперечення проти них, а його резолютивна частина - містити всі відомості, необхідні для реєстрації батьківства (материнства) в органах РАЦС (прізвище, ім'я та по батькові матері й батька, число, місяць і рік їх народження, громадянство, а також номер актового запису про народження дитини, коли та яким органом його вчинено). Питання щодо походження дитини суд вирішує на підставі будь-яких доказів про це. Висновки експертизи, у тому числі судово-генетичної, необхідно оцінювати з урахуванням положень ст. 212 ЦПК, згідно з якою жоден доказ не має для суду наперед установленого значення, він оцінює докази в їх сукупності, а результати оцінки відображає в рішенні з наведенням мотивів їх прийняття чи відхилення. У разі коли ухилення сторони у справі зазначеної категорії від участі в експертизі або від подання необхідних матеріалів, документів тощо унеможливлює її проведення, суд відповідно до ст.146 ЦПК може визнати факт, для з'ясування якого її було призначено, або відмовити в його визнанні (залежно від того, хто зі сторін ухиляється, а також яке значення має для них ця експертиза). Якщо відповідач у такій справі ухиляється від участі у проведенні судово-біологічної (судово-генетичної) експертизи, суд вправі постановити ухвалу про його примусовий привід. Оспорити батьківство мають право особа, яка записана батьком дитини в Книзі реєстрації народжень (ст.136 СК), - шляхом пред'явлення позову про виключення відомостей про неї як батька з актового запису про народження дитини, а також жінка, котра народила дитину в шлюбі (ст. 138 СК), - звернувшись із позовом про виключення із цього запису відомостей про її чоловіка як батька дитини. Предметом доказування в таких справах є відсутність кровного споріднення між особою, записаною батьком, і дитиною. У разі доведеності цієї обставини суд постановляє рішення про виключення оспорених відомостей з актового запису про народження дитини. Так, згідно зі ст. 143 ЦПК України, для з'ясування обставин, що мають значення для справи і потребують спеціальних знань у галузі науки, мистецтва, техніки, ремесла тощо, суд призначає експертизу за заявою осіб, які беруть участь у справі. Позивачу та його представнику у судовому засідання розяснено право на заявлення клопотання про призначення судової генетичної експертизи. Позивач та його представник у судовому засіданні відмовилися заявляти клопотання про призначення генетичної експертизи з метою встановлення факту відсутності спорідненості, мотивуючи дану відмову відсутністю коштів для оплати такого роду експертизи. У разі ухилення особи, яка бере участь у справі, від подання експертам необхідних матеріалів, документів або від іншої участі в експертизі, якщо без цього провести експертизу неможливо, суд залежно від того, хто із цих осіб ухиляється, а також яке для них ця експертиза має значення, може визнати факт, для з'ясування якого експертиза була призначена, або відмовити у його визнанні (ст. 146 ЦПК України). Таким чином, враховуючи факт відмови позивача від проведення експертизи, та ту обставину, що в даному випадку довести факт відсутності спорідненості з неповнолітнім [PERSON] без призначення експертизи є неможливим, суд дійшов до висновку про відмову позивачу у задоволенні позовних вимог. Відповідно до ст. 88 ЦПК України, оскільки суд дійшов до висновку про відмову у задоволенні позову у повному обсязі, то судові витрати відносяться за рахунок позивача.

Outcome: dismissed