Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-14 00:00:00

представник позивача звернувся до суду із вказаним позовом, в якому, змінивши підстави позову, просив: -визнати недійсними договір про відступлення прав вимоги №2 від 29.08.2014 року укладений між ПУАТ «ФІДОБАНК» та ТОВ «Фінансова компанія «Авераж» та договір про відступлення права вимоги за договорами іпотеки №2 від 29.08.2014 року, укладений між ПУАТ «ФІДОБАНК» та ТОВ «Фінансова компанія «Авераж»; -витребувати з чужого незаконного володіння [PERSON] на користь [PERSON] об`єкти нерухомості, а саме земельну ділянку кадастровий номер 3221888800:37:064:0001, площа 0,0898 гектарів, розташовану за адресою: Київська область, Вишгородський район, Хотянівська сільська рада, с/т «Пролісок» садове товариство садівницького масиву «Світанок» та садовий будинок загальною площею 389.1 кв.м., що знаходиться за адресою [ADDRESS] ; -скасувати рішення приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Ковіної Інни Володимирівни про державну реєстрацію за [PERSON] права власності на вказані земельну ділянку та садовий будинок; -визнати за [PERSON] право власності на земельну ділянку кадастровий номер 3221888800:37:064:0001, площа 0,0898 гектарів, розташовану за адресою: Київська область, Вишгородський район, Хотянівська сільська рада, с/т «Пролісок» садове товариство садівницького масиву «Світанок» та садовий будинок загальною площею 389.1 кв.м., що знаходиться за адресою [ADDRESS] . Свої вимоги мотивував тим, що в порушення умов укладеного між [PERSON] та ВАТ «Акціонерний комерційний банк «Перстиж», правонаступником якого є ПуАТ «ФІДОБАНК» іпотечного договору та Закону України «Про іпотеку» державний реєстратор без достатніх правових підстав, а саме за відсутності окремого договору про задоволення вимог іпотекодержателя, копії вимоги надісланої іпотекодавцю та підтвердження її отримання нею й завершення 30-денного строку з моменту отримання іпотекодавцем письмової вимоги іпотекодержателя, здійснив державну реєстрацію права власності на спірне майно за правонаступником ПуАТ «ФІДОБАНК» - ТОВ «Пан Плюс», яке в подальшому відчужило земельну ділянку та садовий будинок на користь [PERSON] , про що приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Ковіною І.В. посвідчено відповідні договори купівлі-продажу. Внаслідок цього спірне майно вибуло із законного володіння позивачки проти її волі. Крім того зазначив, що спірні договори про відступлення прав вимоги №2 від 29.08.2014 р., та про відступлення права вимоги за договорами іпотеки №2 від 29.08.2014 р., між ПУАТ «ФІДОБАНК» і ТОВ «Фінансова компанія «Авераж» укладені з порушенням чинного законодавства України, оскільки мають ознаки договорів факторингу, які можуть бути укладені виключно між банками та фінансовими установами, коли відповідно до інформації з державного реєстру фінансових установ ТОВ «Фінансова компанія «Авераж» не є фінансовою установою, відтак не має права надавати фінансові послуги та відповідно не може бути кредитодавцем за кредитним договором. В подальшому вимоги за кредитним та іпотечним договором відступлені ТОВ «Фінанс траст груп», потім до ТОВ «Фінансова компанія «Інновація», потім до ТОВ «Пан плюс». Однак, відповідно до даних Державного реєстру фінансових установ серед усіх зазначених юридичних осіб фінансовою установою є лише ТОВ «Фінансова компанія «Інновація». Усі інші юридичні особи, зокрема ТОВ «Фінансова компанія «Авераж», ТОВ «Фінанс траст груп» та ТОВ «Пан плюс» не є фінансовими установами відповідно до чинного законодавства України, а отже не мають права бути стороною у договорі факторингу. Крім того зазначив, що жодна з юридичних осіб, до якої передавалося право вимоги за кредитним та іпотечним договорами, не виконала свого обов`язку щодо належного повідомлення боржника про нового кредитора, внаслідок чого позивачка не мала правових підстав для виконання зобов`язання кожному новому кредитору. Крім того посилався на те, що відповідно до письмової вимоги №05/02-18-1 від 06 лютого 2018 року вартість предмета іпотеки становить 3 544 317,58 грн., коли заборгованість позичальника є значно нижчою, а саме 1 061 668,85 коп. Проте всупереч ст. 33 Закону України «Про іпотеку» іпотекодержателем здійснено звернення одразу за двома предметами іпотеки, не дивлячись на той факт, що для повного задоволення його вимог достатньо було б звернути стягнення лише на садовий будинок. Крім того, іпотекодержатель не здійснив відшкодування іпотекодавцю вартості предмета іпотеки над розміром забезпечених іпотекою вимог, що є порушенням ст. 37 Закону України «Про іпотеку». В суді представник позивачки просив про задоволення позову з викладених у ньому підстав. Представник відповідачки [PERSON] подав суду відзив на позовну заяву, в якому зазначив, що договір про відступлення прав вимоги №2 від 29.08.2014 року, укладений між ПуАТ «ФІДОБАНК» та ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «АВЕРАЖ», не порушує права, свободи чи законні інтереси [PERSON] , оскільки її не стосується, а укладений про відступлення права вимоги за кредитним договором щодо [PERSON] , а не позивачки по справі. Крім того зазначив, щ,о враховуючи положення ст. 1077 Цивільного кодексу України, договір про відступлення права вимоги за договором іпотеки №2 від 29.08.2014 року не є договором факторингу. У той же час, згідно інформації з сайту Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг станом на 29 серпня 2014 року ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «АВЕРАЖ» мало діюче свідоцтво про реєстрацію фінансової установи серії ФК №475 від 03.06.2014 року та було включене до Державного реєстру фінансових установ. Також зазначив, що правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання. Договір про задоволення вимог іпотекодержателя чи іпотечний договір, який містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя, є документами, що підтверджують перехід права власності на предмет іпотеки до іпотекодержателя та є підставою для внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Таким чином, наявність в договорі іпотеки відповідного застереження, яке прирівнюється до договору про задоволення вимог іпотекодержателя, яке передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання та положення ст. 37 Закону України «Про іпотеку», передбачають перехід права власності на предмет іпотеки до іпотекодержателя, а тому право власності на предмет іпотеки було набуто на правових підставах. У той же час правочин на підставі якого відбувся перехід права власності на спірне майно з боржника на користь кредитодавця, іпотекодержателя ТОВ «Пан Плюс», не є предметом спору і в цій справі не оскаржений, як і договір про відступлення прав за договором іпотеки від 02 листопада 2017 року укладений між ТОВ «Фінансова компанія «Інновація» та ТОВ «Пан плюс». Звернення стягнення на предмет іпотеки відбулося згідно Закону і позивачем не оспорено, запис про державну реєстрацію прав власності на майно, яке виникло у ТОВ «Пан Плюс», в суді не оскаржений і не є предметом спору в цій справі. За оспореними договорами передача прав власності на спірне майно не відбулася, що в сукупності виключає можливість для застосування віндикації до спірних правовідносин. Також зазначив, що приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Ковіна І.В., що посвідчила договори купівлі - продажу садового будинку та земельної ділянки, діяла у чіткій відповідності та дотриманням всіх вимог Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» та Порядку ведення Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 26 жовтня 2011 р оку №1141 при здійсненні функцій державного реєстратора та реєстрації за [PERSON] права власності на вищевказаний будинок та земельну ділянку. Крім того, просив застосувати в цій справі строки позовної давності щодо позовної вимоги про визнання недійсними договору про відступлення прав вимоги № 2 від 29.08.2014 року та договору про відступлення права вимоги за договорами іпотеки № 2 від 29.08.2014 року, укладених між ПуАТ «ФІДОБАНК» та ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «АВЕРАЖ», посилаючись на те, що 01 вересня 2014 року ПуАТ «ФІДОБАНК» на адресу [PERSON] направлено повідомлення про відступлення права вимоги, де зазначено про укладення вказаних оспорюваних договорів та перехід права вимоги за кредитним договором та договором іпотеки до нового кредитора/іпотекодержателя - ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «АВЕРАЖ». Вказане повідомлення [PERSON] отримано 03 вересня 2014 року про що свідчить відмітка на рекомендованому повідомленні про вручення поштового відправлення. Проте, позов до суду позивачка подала лише 14 грудня 2018 року, тобто після спливу трирічного стоку. Представник відповідачки [PERSON] в суді проти задоволення позову заперечив з викладених у відзиві підстав. Представник відповідача ПуАТ «ФІДОБАНК» подав суду відзив на позовну заяву, в якому зазначив, що позивачкою не доведено, в чому саме відбулось порушення її прав, а тому її вимоги є безпідставними та такими, що не підлягають задоволенню, а позов побудований на суб`єктивному тлумаченні позивачкою окремих норм права на користь власних вигідних процесуальних інтересів. Представник ПуАТ «ФІДОБАНК» подав заяву про розгляд справи за його відсутності, проти задоволення позову заперечив. Відповідачка приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Ковіна І.В. подала суду відзив на позовну заяву, в якому зазначила, що перед посвідченням договорів купівлі-продажу нею отримано інформацію з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно щодо зареєстрованих прав та обтяжень відносно об`єктів нерухомого майна, які були предметом продажу та встановлено, що станом на 07.08.2018 року власником двох об`єктів нерухомості було ТОВ «ПАН ПЛЮС». Отже, відомості про право власності ТОВ «ПАН ПЛЮС» на об`єкти нерухомого майна були дійсними та обов`язковими при посвідченні нею договорів купівлі-продажу в силу приписів ст. ст. 2, 3, 12 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Таким чином, вважала, що при посвідченні вказаних договорів купівлі-продажу вона діяла у чіткій відповідності та дотриманням всіх вимог Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» та Порядку ведення Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 26 жовтня 2011 р. №1141 при здійсненні функцій державного реєстратора та реєстрації за [PERSON] права власності на вищевказаний будинок та земельну ділянку. Інші учасники справи, будучи повідомленими про розгляд справи, до суду не прибули та про причини своєї неявки суд не повідомили. Заслухавши сторони, дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного. Встановлено, що 25 квітня 2007 року між ВАТ «Акціонерний комерційний банк «Перстиж», правонаступником якого є ПуАТ «ФІДОБАНК» та [PERSON] укладеного кредитний договір №014/0398/81/02080, згідно умов якого позичальник зобов`язався повернути отримані грошові кошти в сумі 100 000 доларів США в строк до 24 квітня 2019 року разом із сплатою відсотків за користування кредитними коштами в розмірі 12,5 % річних. В забезпечення виконання позичальником зобов`язань за вказаним кредитним договором, 25 квітня 2007 року між ВАТ «Акціонерний комерційний банк «Перстиж», правонаступником якого є ПуАТ «ФІДОБАНК» та [PERSON] укладеного договір іпотеки №014/0398/81/02080. Згідно п. 1.2 вказаного договору предметом іпотеки є земельна ділянка кадастровий номер 3221888800:37:064:0001, площею 0,0898 гектарів, розташована за адресою: Київська область, Вишгородський район, Хотянівська сільська рада, с/т «Пролісок» садове товариство садівницького масиву «Світанок» та садовий будинок загальною площею 389.1 кв.м., що знаходиться за адресою [ADDRESS] . 29 серпня 2014 року між ПуАТ «ФІДОБАНК» та ТОВ «ФК «Авераж» укладено договір про відступлення прав вимоги №2, згідно п. 2.1. якого первісний кредитор передає (відступає) новому кредитору свої права вимоги до боржників за кредитними договорами та/або іншими договорами про надання банківських послуг в обсязі та на умовах, що існують на момент укладання цього договору, а новий кредитор набуває права вимоги первісного кредитора та сплачує первісному кредитору за відступлення прав вимоги грошові кошти у сумі, що дорівнює ціні договору у порядку та строки, встановлені цим договором. Ціна договору складає 97 013 102,56 грн. без ПДВ (п. 4.1 договору), за загальний розмір заборгованості боржників, права вимоги по яких відступаються в розмірі 104 627 317,74 грн. (п. 2.7 договору). Крім того, 29 серпня 2014 року між ПуАТ «ФІДОБАНК» та ТОВ «ФК «Авераж» укладено нотаріально посвідчений договір про відступлення права вимоги за договорами іпотеки №2, згідно п. 2.1. якого первісний іпотекодержатель передає (відступає) новому іпотекодержатель, а Новий іпотекодержатель приймає всі права за договорами іпотеки в кількості, обсязі та на умовах, що існують па момент укладання цього Договору, а саме: 2.1.1. право звернення стягнення на нерухоме майно, що належить іпотекодавцям на праві власності і є предметом договорів іпотеки (надалі - «предмети іпотеки»), для задоволення вимог щодо повернення кредиту, сплати процентів за користування кредитом, комісій, штрафів, пені та інших платежів, передбачених кредитними договорами, відшкодування витрат на утримання, збереження і страхування предметів іпотеки, а також відшкодування можливих збитків, завданих порушенням умов договорів іпотеки та/або кредитних договорів; 2.1.2. право вимоги із сплати штрафів, пені та інших платежів, передбачених договорами іпотеки; 2.1.3. будь-які та всі інші права вимоги, передбачені договорами іпотеки: 2.1.4. право вигодонабувача за договорами страхування предмета іпотеки. Згідно п. 2.2 договору відступлення права за договорами іпотеки вказаними у п. 2.1. цього договору, здійснюються у повному обсязі та на умовах, які існують на момент відступлення прав за вказаними договорами іпотеки. 01 вересня 2014 року ПуАТ «ФІДОБАНК» надіслало на адресу [PERSON] повідомлення про відступлення прав вимоги за договором іпотеки, яке остання отримала 03 вересня 2014 року, про що свідчить її підпис на рекомендованому повідомлення про вручення поштового відправлення (т. 1 а.с. 169). Як зазначає в своїй позовній заяві представник позивача, в подальшому право вимоги за кредитним та іпотечним договором відступлені ТОВ «Фінанс траст груп», потім ТОВ «Фінансова компанія «Інновація», потім ТОВ «Пан плюс». Враховуючи те, що між ТОВ «Фінансова компанія «Інновація» (первісний іпотекодержатель) та ТОВ «Пан плюс» (новий іпотекодержатель) укладено Договір про відступлення права вимоги (факторингу) №123 від 24 лютого 2017 року, за умовами якого первісний іпотекодержатель відступив новому іпотекодержателю право вимоги за кредитним договором №014/0398/81/02080 від 25 квітня 2007 р. та усіх додаткових угод до нього, укладеного між «Акціонерним комерційним банком «Престиж» та [PERSON] та на виконання п. 1.6 Договору про відступлення права вимоги (факторингу) № 262 від 02 листопада 2011 року, ТОВ «Фінансова компанія «Інновація» та ТОВ «Пан плюс» 02 листопада 2017 року уклали договір про відступлення прав за договором іпотеки №014/0398/81/02080, згідно п. 1.1 якого первісний іпотекодержатель відступає новому іпотекодержателю свої права за договором іпотеки №014/0398/81/02080, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Авдієнком В.В. 25 квітня 2007 року та зареєстровано в реєстрі за № 668 (укладеного між «Акціонерним комерційним банком «Престиж» та [PERSON] . Згідно п. 1.2 вказаного договору права за основним договором відступається в повному обсязі та на умовах, які існують на момент відступлення прав, включаючи (але не обмежуючись): ?право від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу у порядку визначеному ст. 38 ЗУ «Про іпотеку»; ?право набути у власність предмет іпотеки в рахунок виконання зобов`язань за кредитним договором в порядку, визначеному ст. 37 ЗУ «Про іпотеку»; ?право звернути стягнення на предмет іпотеки в судовому порядку у будь-який спосіб, що не суперечить чинному законодавству; ?право звернути стягнення на предмет іпотеки на підставі виконавчого напису нотаріуса; ?інші права і повноваження, які належать іпотекодержателю за основним договором. 06 лютого 2018 року ТОВ «Пан плюс» направило на адресу [PERSON] та [PERSON] письмову вимогу, в якій зазначило, що по закінченню 30-ти денного строку, ТОВ «Пан плюс» у порядку встановленому ст. 37 Закону України «Про іпотеку» буде набуто право вимоги на предмет іпотеки - земельну ділянку кадастровий номер 3221888800:37:064:0001, площа 0,0898 гектарів, розташовану за адресою: Київська область, Вишгородський район, Хотянівська сільська рада, с/т «Пролісок» садове товариство садівницького масиву «Світанок» та садовий будинок загальною площею 389.1 кв.м., що знаходиться за адресою [ADDRESS] . Вартість предмета іпотеки визначена на підставі оцінки майна, що підготовлена незалежним суб`єктом оціночної діяльності та становить: для земельної ділянки - 302 579,07 грн., для садового будинку - 3 241 738,51 грн., а разом 3544 317,58 грн. Як вбачається з витягів з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №132755391 та №132766901 від 31 липня 2018 року, 27 липня 2018 року державним реєстратором Київської філії Комунального підприємства Вишеньківської сільської ради «Добробут-Гарант» м. Київ Бойко О.М. на підставі договору іпотеки №014/0398/81/02080, серія та номер: 668, виданий 25.04.2007 року, видавник: Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Авдієнко В.В.; договору про відступлення прав за договором іпотеки, серія та номер: 7023, виданий 02.11.2017 року, видавник: Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Стрельчепко О.В.; письмової вимоги, серія та номер: 06/02-18/1, виданої 06.02.2018 року, видавник: ТОВ "ПАН ПЛЮС"; рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення, серія та номер: 0113326942072, виданий 06.02.2018 року, видавник: Укрпошта; рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення, серія та номер: 0113326388121, виданого 31.03.2017 року, видавник: Укрпошта; додаткової угоди до кредитного договору №014/0398/81/02080, серія та номер: 1, виданий 18.08.2009 року, видавник - ВАТ «Ерсте Банк»; додаткова угода до кредитного договору №014/0398/81/02080, серія та номер: 2, виданий 11.01.2010 року, видавник - ВАТ «Ерсте Банк»; письмової вимоги, серія та номер: 524/1. виданий 23.03.2017 року, видавник: ТОВ «Фінансова компанія «Інновація»; кредитний договір, серія та номер: 014/0398/81/02080, виданий 25.04.2007 року, видавник: ВАТ АКБ «Престиж», прийнято рішення індексний номер 42321014 та 42321699 від 31 липня 2018 року про державну реєстрацію за ТОВ «Пан плюс» права власності на земельну ділянку кадастровий номер 3221888800:37:064:0001, площа 0,0898 гектарів, розташовану за адресою: Київська область, Вишгородський район, Хотянівська сільська рада, с/т «Пролісок» садове товариство садівницького масиву «Світанок» та садовий будинок загальною площею 389.1 кв.м., що знаходиться за адресою [ADDRESS] . 07 серпня 2018 року ТОВ «Пан плюс» та [PERSON] уклади договір купівлі-продажу земельної ділянки кадастровий номер 3221888800:37:064:0001, площею 0,0898 гектарів, розташовану за адресою: Київська область, Вишгородський район, Хотянівська сільська рада, с/т «Пролісок» садове товариство садівницького масиву «Світанок», посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Ковіною І.В. та зареєстрований в реєстрі за номером 667. Згідно п. 2 вказаного договору відчужувана земельна ділянка належить продавцю на праві власності на підставі ст. 37 Закону України «Про іпотеку», відповідно до застереження в договорі іпотеки №014/0398/81/02080, посвідченого 25 квітня 2007 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Авдієнком В.В. за реєстровим №668 та Договору про відступлення прав вимоги за договором іпотеки №014/0398/81/02080, посвідченого 25 квітня 2007 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Авдієнком В.В. за реєстровим №668, посвідченого 02.11.2017 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Стрельченко О.В. за реєстровим №7023. Право власності зареєстроване у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 27.07.2018 року за №27285249. Відповідно до п. 3 договору продаж зазначеної земельної ділянки вчинено сторонами за ціною в 262 000 (двісті шістдесят дві тисячі) гривень. Того ж дня, 07 серпня 2018 року ТОВ «Пан плюс» та [PERSON] уклади договір купівлі-продажу садового будинку загальною площею 389.1 кв.м., що знаходиться за адресою [ADDRESS] , який знаходиться на земельній ділянці кадастровий номер 3221888800:37:064:0001, площею 0,0898 гектарів. Згідно п. 2 вказаного договору садовий будинок, що відчужується належить продавцю на праві власності, яке виникло на підставі ст. 37 Закону України «Про іпотеку», відповідно до застереження в договорі іпотеки №014/0398/81/02080, посвідченого 25 квітня 2007 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Авдієнком В.В. за реєстровим №668 та Договору про відступлення прав вимоги за договором іпотеки №014/0398/81/02080, посвідченого 25 квітня 2007 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Авдієнком В.В. за реєстровим №668, посвідченого 02.11.2017 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Стрельченко О.В. за реєстровим №7023. Право власності зареєстроване у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 27.07.2018 року за № 27283857. Відповідно до п. 3 договору продаж садового будинку вчинено сторонами за ціною 2 350 000 (два мільйона триста п`ятдесят тисяч) гривень. Як вбачається з витягів з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №133576565 та №133578093 від 08 серпня 2018 року, приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Ковіна І.В. на підставі договорів купівлі-продажу земельної ділянки № [NUMBER] та садового будинку № [NUMBER] виданих 07 серпня 2018 року прийняла рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень індексний номер №42435629 та №42435863 від 08 серпня 2018 року про державну реєстрацію за [PERSON] права власності на земельну ділянку кадастровий номер 3221888800:37:064:0001, площа 0,0898 гектарів, розташовану за адресою: Київська область, Вишгородський район, Хотянівська сільська рада, с/т «Пролісок» садове товариство садівницького масиву «Світанок» та садовий будинок загальною площею 389.1 кв.м., що знаходиться за адресою [ADDRESS] . Що стосується позовних вимог про визнання недійсними договору про відступлення прав вимоги №2 від 29.08.2014 року укладеного між ПУАТ «ФІДОБАНК» та ТОВ «Фінансова компанія «Авераж» та договору про відступлення права вимоги за договорами іпотеки №2 від 29.08.2014 року, укладеного між ПУАТ «ФІДОБАНК» та ТОВ «Фінансова компанія «Авераж», то суд зазначає наступне. Так, відповідно до статей 512, 514 Цивільного кодексу України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Одним із випадків відступлення права вимоги є факторинг (фінансування під відступлення права грошової вимоги). Визначення факторингу міститься у статті 49 Закону України від 07 грудня 2000 року №2121-III «Про банки і банківську діяльність», у якій зазначено, що факторинг - це придбання права вимоги на виконання зобов`язань у грошовій формі за поставлені товари чи надані послуги, приймаючи на себе ризик виконання таких вимог і прийом платежів. У статті 1077 Цивільного кодексу України зазначено, що, за договором факторингу одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором. Зобов`язання фактора за договором факторингу може передбачати надання клієнтові послуг, пов`язаних із грошовою вимогою, право якої він відступає. Пунктом 1 розпорядження Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг від 06 лютого 2014 року № 352 «Про віднесення операцій з фінансовими активами до фінансових послуг та внесення змін до розпорядження Державної комісії з регулювання ринків фінансових послуг України від 03 квітня 2009 року № 231» до фінансової послуги факторингу віднесено сукупність таких операцій з фінансовими активами (крім цінних паперів та похідних цінних паперів): фінансування клієнтів - суб`єктів господарювання, які уклали договір, з якого випливає право грошової вимоги; набуття відступленого права грошової вимоги, у тому числі права вимоги, яке виникне в майбутньому, до боржників за договором, на якому базується таке відступлення; отримання плати за користування грошовими коштами, наданими у розпорядження клієнта, у тому числі шляхом дисконтування суми боргу, розподілу відсотків, винагороди, якщо інший спосіб оплати не передбачено договором, на якому базується відступлення. Таким чином, у Цивільному кодексі України, як вбачається зі змісту його статей 512, 1077, проведено розмежування правочинів, предметом яких є відступлення права вимоги, а саме: правочини з відступлення права вимоги (цесія) та договори факторингу. З аналізу статей 512-518 Цивільного кодексу України можна зробити такий висновок щодо суб`єктного складу правочинів з відступлення права вимоги: відповідно до статті 2 цього Кодексу учасниками цесії можуть бути будь-яка фізична або юридична особа. Разом з тим, із частини першої статті 1077 Цивільного кодексу України, статті 350 Господарського кодексу України та частини п`ятої статті 5 Закону України «Про банки і банківську діяльність» вбачається, що суб`єктний склад у договорі факторингу має три сторони: клієнта, яким може бути фізична чи юридична особа, яка є суб`єктом підприємницької діяльності (частина друга статті 1079 Цивільного кодексу України), фактора, яким може бути банк або інша банківська установа, яка відповідно до закону має право здійснювати факторингові операції (частина третя статті 1079 Цивільного кодексу України) та боржник, тобто набувач послуг чи товарів за первинним договором. У пункті 1 частини 1 статті 1 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», норми якого є спеціальними, вказано, що фінансовими установами є банки, кредитні спілки, ломбарди, лізингові компанії, довірчі товариства, страхові компанії, установи накопичувального пенсійного забезпечення, інвестиційні фонди й компанії та інші юридичні особи, виключним видом діяльності яких є надання фінансових послуг, а у випадках, прямо передбачених законом, - інших послуг (операцій), пов`язаних із наданням фінансових послуг. У частинах першій, другій статті 7 Закону зазначено, що юридична особа, яка має намір надавати фінансові послуги, зобов`язана звернутися до відповідного органу державного регулювання ринків фінансових послуг протягом тридцяти календарних днів з дати державної реєстрації для включення її до державного реєстру фінансових установ. У разі якщо відповідно до закону надання певних фінансових послуг потребує ліцензування, фінансова установа має право на здійснення таких послуг лише після отримання відповідних ліцензій. Отже, фактор для надання фінансової послуги повинен бути включеним до Державного реєстру фінансових установ. Згідно вимог ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1, 2, 3, 4 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Разом з тим, жодних належних, допустимих та достатніх доказів на підтвердження відсутності відомостей про ТОВ «Фінансова компанія «Авераж» в Державному реєстрі фінансових установ на час укладання оспорюваних договорів (29.08.2014 року) стороною позивача суду не надано. У той же час, як вбачається з Розпорядження Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг №3586 від 29 серпня 2017 року, за результатами розгляду заяви ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «АВЕРАЖ» про виключення фінансової установи з Державного реєстру фінансових установ від 31.07.2017 року № 31/07/2017-АЖ, вказане товариство виключено з Державного реєстру фінансових установ та анульовано свідоцтво про реєстрацію фінансової установи серії ФК № 475 від 03 червня 2014 року. Відтак, судом встановлено, що на момент укладання між ПУАТ «ФІДОБАНК» та ТОВ «Фінансова компанія «Авераж» договору про відступлення прав вимоги №2 від 29.08.2014 року та договору про відступлення права вимоги за договорами іпотеки №2 від 29.08.2014 року, ТОВ «Фінансова компанія «Авераж» мало діюче свідоцтво про реєстрацію фінансової установи серії ФК № 475 від 03 червня 2014 року та було включене до Державного реєстру фінансових установ, відтак мало право на укладання вказаних договорів. Крім того, суд звертає увагу й на те, що ціна договору факторингу визначається розміром винагороди фактора за надання клієнтові відповідної послуги. Якщо право вимоги відступається «за номінальною вартістю» без стягнення фактором додаткової плати, то в цьому випадку відносини факторингу відсутні, а відносини сторін регулюються загальними положеннями про купівлю-продаж з урахуванням норм стосовно заміни кредитора у зобов`язанні (частина третя статті 656 ЦК України). В даному випадку в оскаржуваному договорі відсутня плата (винагорода) передбачена ст. 1077 ЦК України, коли ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «АВЕРАЖ» сплатило суму меншу ніж загальний розмір заборгованості, право вимоги за яким відступлено. А тому ознак договору факторингу в даному випадку суд не вбачає, коли доводи представника відповідача про це є слушними, які слід взяти до уваги. За таких обставин, підстав для визнання вказаних договорів недійсними відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України судом не встановлено, а тому в задоволенні позову в цій частині слід відмовити за недоведеністю та необґрунтованістю. Порушених прав позивачки в цій частині не встановлено. Що стосується позовної вимоги про скасування рішення приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Ковіної І.В. про державну реєстрацію за [PERSON] права власності на спірні земельну ділянку та садовий будинок, то суд зазначає наступне. Так, згідно ст. 328 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності чи необґрунтованість активів, які перебувають у власності, не встановлені судом. Відповідно до ч. 1 ст. 182 ЦК України право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Статтею 334 ЦК України передбачено, що право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішенням суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним. Права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з дня такої реєстрації відповідно до закону. Згідно п. 1 ч. 1 ст. 346 ЦК України право власності припиняється у разі відчуження власником свого майна. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 10 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державним реєстратором є нотаріус. Як передбачено п. 1 ч. 1 ст. 4 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державній реєстрації прав підлягають право власності. Згідно ч. 5 ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація прав у результаті вчинення нотаріальної дії з нерухомим майном, об`єктом незавершеного будівництва проводиться нотаріусом, яким вчинено таку дію. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (далі - державна реєстрація прав) - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Положеннями ч. 3 ст. 10 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» передбачено повноваження державного реєстратора щодо перевірки документів і наявні підстави для здійснення реєстрації. Державний реєстратор самостійно приймає рішення за результатом розгляду заяв у сфері державної реєстрації прав (ст. 11 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»). Статтею 18 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» встановлено порядок проведення державної реєстрації. Перелік документів, необхідних для державної реєстрації прав, та порядок державної реєстрації прав визначаються Кабінетом Міністрів України у Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень. Державній реєстрації підлягають виключно заявлені речові права на нерухоме майно та їх обтяження, за умови їх відповідності законодавству і поданим/отриманим документам. Заява про державну реєстрацію прав подається окремо щодо кожного об`єкта нерухомого майна. У разі набуття права власності на житловий будинок, будівлю, споруду або об`єкт незавершеного будівництва з одночасним набуттям права власності на земельну ділянку, на якій вони розташовані, подається одна заява про державну реєстрацію прав на такі об`єкти незалежно від кількості документів, що посвідчують право власності на зазначене майно. Датою і часом державної реєстрації прав вважається дата і час реєстрації відповідної заяви, за результатом розгляду якої державним реєстратором прийнято рішення про державну реєстрацію прав. Частиною 1 та 2 ст. 24 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» передбачено підстави для відмови в державній реєстрації. За наявності підстав для відмови в державній реєстрації прав державний реєстратор приймає рішення про відмову в державній реєстрації прав. Згідно п. 1 ч. 1 ст. 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація права власності та інших речових прав, крім державної реєстрації права власності на об`єкт незавершеного будівництва, проводиться на підставі укладеного в установленому законом порядку договору, предметом якого є нерухоме майно, речові права на яке підлягають державній реєстрації, чи його дубліката. Статтею 55 Закону України «Про нотаріат» передбачено, що угоди про відчуження та заставу майна, що підлягає реєстрації, посвідчуються за умови подання документів, що підтверджують право власності на майно, що відчужується або заставляється, або за наявності державної реєстрації права власності на таке майно у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. Згідно п. 26 та п. 27 Порядку ведення Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 26 жовтня 2011 року №1141, відомості про речові права на нерухоме майно, обтяження таких прав вносяться до Державного реєстру прав виключно на підставі рішення державного реєстратора. Для внесення до Державного реєстру прав відомостей про речові права на нерухоме майно, обтяження таких прав зазначається індексний номер рішення. Після внесення відомостей про речові права на нерухоме майно, обтяження таких прав до Державного реєстру прав відповідним відомостям автоматично присвоюється номер, який є їх ідентифікатором. Дата і час державної реєстрації набуття, зміни чи припинення права власності, довірчої власності як способу забезпечення виконання зобов`язань, речових прав на нерухоме майно, похідних від права власності, обтяжень речових прав, взяття на облік безхазяйного нерухомого майна фіксуються автоматично та відповідають даті і часу реєстрації відповідної заяви. Згідно ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Судом встановлено, що при посвідченні договорів купівлі-продажу спірних земельної ділянки та садового будинку та прийнятті оскаржуваного рішення про державну реєстрацію за [PERSON] права власності на них, приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Ковіна І.В. діяла з дотриманням вимог Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» та Порядку ведення Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 26 жовтня 2011 р. №1141. Право власності на вказані об`єкти нерухомості у ТОВ «ПАН ПЛЮС» виникло на підставі чинного, ніким не оспорювананого договору про відступлення прав за договором іпотеки від 02 листопада 2017 року та рішення про державну реєстрацію вказаних прав (індексний номер 42321014 та 42321699 від 31 липня 2018 року) прийнятого державним реєстратором Київської філії Комунального підприємства Вишеньківської сільської ради «Добробут-Гарант» м. Київ Бойко О.М. Разом з тим, питання про визнання недійсними рішень про державну реєстрацію за ТОВ «ПАН ПЛЮС» прав власності індексний номер 42321014 та 42321699 від 31 липня 2018 року на спірні земельну ділянку та садовий будинок, прийнятих державним реєстратором Київської філії Комунального підприємства Вишеньківської сільської ради «Добробут-Гарант» м. Київ Бойко О.М., позивачем в суді не порушувалось та позовних вимог про це останнім не висунуто, коли суд на підставі ч. 1 ст. 13 ЦПК України розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог. Відтак правочин у формі звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом набуття іпотекодержателем права власності на нього (ст. 37 Закону України «Про іпотеку»), як і здійснена на цій підставі державна реєстрація, не є предметом спору в цій справі, позивачем не оскаржені, законність яких не оспорена, а тому такий правочин вважається правомірним (ст. 204 ЦК України). Крім того вимога про визнання недійсним запису про державну реєстрацію виниклого у ТОВ «Пан Плюс» права власності на спірне майно, як належний спосіб захисту права у випадку його порушення, в цьому позові також не висунута. Таким чином, судом встановлено, що [PERSON] стала власником вказаних об`єктів нерухомості на підставі чинних, ніким не оспорюваних та нотаріально посвідчених договорів купівлі-продажу від 07 серпня 2018 року з ТОВ «ПАН ПЛЮС», що вже було власником вказаного майна та мало право на його відчуження. Відтак підстав для скасування рішення приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Ковіної І.В. про державну реєстрацію за [PERSON] права власності на спірні земельну ділянку та садовий будинок, судом не встановлено, а тому в задоволенні позову в цій частині слід відмовити. Доводи позову про те, що рішення про державну реєстрацію за [PERSON] прийнято 08 серпня 2018 року, а запис про право власності здійснений 07 серпня 2018 року, на увагу не заслуговують і підставою для її скасування бути не можуть. Що стосується вимог позову про витребувати з чужого незаконного володіння [PERSON] спірних земельної ділянки та садового будинку й визнання права власності на них за [PERSON] , то суд зазначає наступне. Так, згідно з ст. 1 Конвенції про захист прав людини та основних свобод, кожна фізична та юридична особа має право володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. Відповідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Відповідно до положень ст. 319 Цивільного кодексу України, власник володіє користується, розпоряджається своїм майно на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Частиною 1 ст. 321 Цивільного кодексу України передбачено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст. 386 ЦК України держава забезпечує рівний захист прав усіх суб`єктів права власності. Власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової та моральної шкоди. Згідно ст. 387 ЦК України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним. Як передбачено вимогами ст. 388 ЦК України якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно: 1) було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; 2) було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; 3) вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом. Якщо майно було набуте безвідплатно в особи, яка не мала права його відчужувати, власник має право витребувати його від добросовісного набувача у всіх випадках. Судом встановлено, що право власності на спірні об`єкти нерухомості за [PERSON] приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Ковіною І.В. зареєстровано правомірно, коли рішення державного реєстратора Київської філії Комунального підприємства Вишеньківської сільської ради «Добробут-Гарант» м. Київ Бойко О.М. індексний номер 42321014 та 42321699 від 31 липня 2018 року про державну реєстрацію права власності на спірні земельну ділянку та садовий будинок за ТОВ «ПАН ПЛЮС» є чинним та ніким не оспорювалося. Встановлено, що титульним і законним власником спірного майна на момент виникнення спірних правовідносин було ТОВ «ПАН ПЛЮС» і виникле в нього право власності на іпотечне майно шляхом оскарження відповідного запису про державну реєстрацію від 27 липня 2018 року, - тобто правочину на підставі якого таке право в особи виникло згідно Закону, ніким не оспорено і не є предметом спору в цій справі. За таких умов і обставин у суду не має підстав вважати, що ТОВ «ПАН ПЛЮС», [PERSON] без відповідної правової підстави, незаконно заволоділи майном позивачки і ТОВ «ПАН ПЛЮС» не мало права його відчужувати, і те, що це майно незаконно вибуло з володіння позивачки. Відтак, ТОВ «ПАН ПЛЮС» мало право на відчуження вказаних земельної ділянки та садового будинку, які на час укладання договорів купівлі-продажу йому правомірно належали, а відтак підстав застосування норм ст. 388 ЦК України та витребувати цього майна з володіння [PERSON] , судом не встановлено. Що стосується доводів позову про те, що іпотекодержателем здійснено звернення одразу за двома предметами іпотеки, не дивлячись на той факт, що для повного задоволення його вимог достатньо було б звернути стягнення лише на садовий будинок, то суд зазначає наступне. Так, відповідно до частини першої статті 377 ЦК України до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача). Частиною першою статті 120 ЗК України передбачено, що у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об`єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення. Частиною четвертою статті 120 ЗК України визначено, що при переході права власності на будівлю та споруду до кількох осіб право на земельну ділянку визначається пропорційно часткам осіб у вартості будівлі та споруди, якщо інше не передбачено у договорі відчуження будівлі і споруди. Отже, аналіз вказаних норм права свідчить про те, що перехід права власності на земельну ділянку відбувається одночасно з переходом права на об`єкт нерухомості, що відповідає принципу «superficies solo cedit» - збудоване на землі слідує за нею. Зазначені норми закріплюють загальний принцип цілісності об`єкта нерухомості із земельною ділянкою, на якій цей об`єкт розташований. За цими нормами визначення правового режиму земельної ділянки перебуває у прямій залежності від права власності на будівлю і споруду та передбачається механізм роздільного правового регулювання нормами цивільного законодавства майнових відносин, що виникають при укладенні правочинів щодо набуття права власності на нерухомість, і правового регулювання нормами земельного і цивільного законодавства відносин при переході прав на земельну ділянку в разі набуття права власності на нерухомість. Таким чином, за загальним правилом, закріпленим у статті 120 ЗК України, особа, яка набула права власності на будівлі чи споруди, або їх частини стає власником відповідної земельної ділянки, або її частини на тих самих умовах, на яких вона належала попередньому власнику, якщо інше не передбачено в договорі відчуження нерухомості (правова позиція Верховного Суду в постанові від 19 листопада 2020 року в справі №686/9580/16-ц). Разом з тим, відповідно до вимог ст. 37 Закону України «Про іпотеку» іпотекодержатель набуває предмет іпотеки у власність за вартістю, визначеною на момент такого набуття на підставі оцінки предмета іпотеки суб`єктом оціночної діяльності. У разі набуття права власності на предмет іпотеки іпотекодержатель зобов`язаний відшкодувати іпотекодавцю перевищення 90 відсотків вартості предмета іпотеки над розміром забезпечених іпотекою вимог іпотекодержателя. Посилання в позові на те, що іпотекодержатель не дотримався вказаних вимог Закону і необхідної оцінки предмету іпотеки не здійснив та різницю в перевищенні розміру вартості предмету іпотеки над розміром задоволених вимог іпотекодержателя не здійснив, підставою для задоволення висунутих позовних вимог бути не може, коли позивачка не позбавлена права звернутися до суду з відповідним, самостійним позовом про захист порушених прав в цій частині. За таких обставин порушених прав позивачки в цій справі, які б підлягали б захистові судом не встановлено, а тому в задоволенні позову про це слід відмовити за недоведеністю та необґрунтованістю. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed