Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-12 00:00:00

[PERSON] звернулася із позовом до [PERSON] та [PERSON] про визнання недійсними договорів позики від 29.11.2012, 26.12.2013 та 23.12.2013, укладених між нею та відповідачками. \~ \~ \~ \~Позивачка заявлені позовні вимоги обгрунтовує тим, що приблизно у 2010 році, вона на прохання своєї добре знайомої [PERSON] , після вживання спиртних напоїв у будинку [PERSON] власноручно написала дві боргові розписки під її диктовку, без дат, які як остання запевнила, будуть мати чисто формальний характер про те, що ніби-то [PERSON] та її дочка [PERSON] , у вересні та жовтні 2008 року, уклали з Кредитною спілкою (КС) «Самопоміч» кредитні договори в інтересах [PERSON] , кожна з них отримала за вказаними договорами кредит в сумі по 15\~000 грн., які, ніби-то, було передано [PERSON] через [PERSON] . Також зазначила, що як стало їй відомо від [PERSON] до написання боргових розписок, у [PERSON] та її дочки [PERSON] були проблеми з погашенням кредиту за кредитними договорами з КС «Самопоміч», у якій вони отримали кошти, кожна по 15000 грн. Позивачка наголошує, що жодних коштів через [PERSON] вона від [PERSON] та [PERSON] не отримувала, та, як їй повідомила [PERSON] до написання боргових розписок, що такі їй потрібні в гарантування перед КС «Самопоміч» про повернення боргу, на що позивачка погодилася. \~ \~ \~ \~Позивачка вказує, що 29.11.2012 вона написала боргову розписку [PERSON] про те, що позичила у неї 5000 грн. при свідках [PERSON] та її дочці [PERSON] , які зобов`язалася повернути до 01.07.2013. Також вказує, що фактично кошти у [PERSON] в борг в сумі 5000 грн. за вказаною розпискою вона не брала, однак боргову розписку написала згідно з досягнутої з нею, як колишнім працівником Червоненської сільської ради домовленості про оформлення на [PERSON] спадщини на житловий будинок після смерті її чоловіка [PERSON] , який помер [INFO] , оскільки у [PERSON] були проблеми з коштами та вона мала намір поїхати на заробітки, а для представництва її інтересів з питань спадщини, надала [PERSON] довіреність посвідчену 27.11.2012 Червоненською сільською радою. Вказаною сумою коштів [PERSON] мала б розрахуватися з [PERSON] за оформлення на неї права на спадщину на житловий будинок після смерті чоловіка, однак [PERSON] , не вирішила їй вказаного питання, а тому вказує, що борг перед нею у позивачки відсутній. \~ \~ \~ \~ [PERSON] також зазначає, що у грудні 2013 до неї знову звернулася [PERSON] з проханням для формальності поновити боргові розписки, написані нею без дат, на що позивачка погодилася та повторно написала дві боргові розписки від 23.12.2013 та 26.12.2013 про те, що зобов`язується проводити виплати заборгованості за кредитними договорами [PERSON] та [PERSON] до повної ліквідації заборгованості. \~ \~ \~ \~Окрім цього зазначає, що доказом того, що станом на 29.10.2010 вона не отримала жодних коштів від [PERSON] та [PERSON] окрім кредитних договорів, згідно яких вона не є поручителем позичальників, є рішення Бродівського районного суду Львівської області від 29.10.2010 у цивільній справі № 2-383/2010 про стягнення солідарно з [PERSON] , [PERSON] та поручителів заборгованості за договорами кредитів. \~ \~ \~ \~Позивачка вказує, що 17.03.2016 [PERSON] звернулася з позовом до Золочівського районного суду Львівської області від себе та своєї дочки [PERSON] про стягнення з [PERSON] заборгованості за кредитними договорами у сумі 20000 грн. в користь [PERSON] та 15000 грн. в користь [PERSON] . Рішенням Золочівського районного суду Львівської області від 13.09.2018 позовні вимоги були задоволені частково та стягнуто з неї в користь [PERSON] 5000 грн. Дане рішення було оскаржено, та постановою Львівського апеляційного суду від 08.04.2019 було частково задоволено апеляційну скаргу, скасовано рішення першої інстанції та ухвалено нову постанову, за якою стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] 5000 грн., та на користь [PERSON] і [PERSON] по 15000 грн. кожній, за розписками від 23.12.2013 та 26.12.2013. \~ \~ \~ \~Однак, позивачка наголошує, що судом апеляційної інстанції не було прийнято до уваги жодні її доводи, доводи її представника та належні докази, з приводу того, що між нею та [PERSON] і [PERSON] не відбувся прийом-передача коштів за наданими нею борговими розписками. \~ \~ \~ \~Представник [PERSON] - адвокат Кравчук З.В. подав відзив на позовну заяву, в якому вказав, що позивачкою подано позов із пропуском позовної давності, а тому просив застосувати такий строк та відмовити у позові. Рішенням Львівського апеляційного суду від 08.04.2013 ухвалено постанову, якою скасовано рішення Золочівського районного суду від 13.09.2018 та ухвалено нову постанову, якою позовні вимоги [PERSON] та [PERSON] задоволено частково, зокрема вирішено стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] 5000 грн. та стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] та [PERSON] по 15000 грн. на кожну, заборгованості за розписками від 23.12.2013 та 26.12.2013. Вказує, що питань про визнання недійсним договору позики в цьому суді [PERSON] не ставила, дана постанова виконується. \~ \~ \~ \~Позивачка подала відповідь на відзив, доводи якої зводяться до того, що в ході розгляду справи № 445/606/16-ц апеляційним судом не були прийняті жодні її доводи щодо відсутності факту ніби-то передачі їй коштів за договорами позики. \~ \~ \~ \~Представник відповідачки [PERSON] - адвокат Кравчук З.В. подав відповідь на відзив, у якому вказав, що вважає доводи [PERSON] необгрунтованими, безпідставними та такими, що не підлягають задоволенню. А доводи позивачки про те, що вона писала розписки в стані алкогольного сп`яніння не відповідають дійсності, оскільки жодних доказів в підтвердження цього не надала, договори відповідають вимогам ст.ст. 203, 215 ЦК України, позивачкою цього не спростовано, а тому відсутні правові підстави вважати договори позики недійсними. \~ \~ \~ \~В судове засідання позивачка та її представник не з`явилися, представник позивачки подав до суду заяву про завершення розгляду справи без його участі, позовні вимоги підтримує та просить задовольнити. \~ \~ \~ \~В судове засідання відповідачка [PERSON] та її представник адвокат Кравчук З.В. не з`явилися, адвокат подав заяву про проведення засідання без його участі, просив завершити розгляд справи та в задоволенні позовних вимог відмовити за їх необгрунтованістю та недоведеністю. Відповідачка [PERSON] в судове засідання не з`явилася, подала заяву про розгляд справи без її участі, просила відмовити в задоволенні позову за його безпідставністю та недоведеністю. Оскільки в матеріалах справи достатньо доказів для розгляду справи без участі сторін та сторонами висловлено свої позиції у справі, суд відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, вважає за можливе заслухати справу на підставі наявних доказів, без фіксування судового засідання звукозаписувальними технічними засобами. Заслухавши пояснення сторін та їх представників, дослідивши докази по справі, всебічно та повно з`ясувавши всі обставини справи, суд приходить до наступного висновку. Згідно розписки від 29 листопада 2012 року [PERSON] отримала у борг від [PERSON] 5000 грн., які зобов`язувалась повернути до 01 липня 2013 року. 23.12.2013 року [PERSON] написала розписку, згідно якої вона зобов`язується проводити виплату заборгованості по кредитній спілці «Самопоміч» громадянам [PERSON] та [PERSON] згідно договору №ZL0000000374 від 26.09.2008 року та договору №ZL0000000402 від 20.10.2008 року, які вона використала на власні потреби, в сумі 500 грн. кожній до повної ліквідації заборгованості. Крім того, 26.12.2013 року [PERSON] написала розписку про те, що вона зобов`язується проводити виплату заборгованості по кредитній спілці «Самопоміч» громадянам [PERSON] та [PERSON] в сумі 500 грн. кожній до повного погашення заборгованості. Заборгованість зобов`язується погасити повністю до 01 січня 2015 року. Судом встановлено, що спір щодо заборгованості за розписками, які є предметом даної справи розглядався судами у справі №445/606/16-ц, у якій 08.04.2019 Львівським апеляційним судом ухвалено постанову, якою рішення Золочівського районного суду Львівської області від 13 вересня 2018 року скасовано, ухвалено нову постанову, якою позовні вимоги [PERSON] , [PERSON] задоволено частково. Так, встановлено стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] 5000 грн. Також встановлено стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] та [PERSON] , на кожну з них, по 15000 грн. заборгованості за розписками від 23.12.2013 та 26.12.2013. При винесенні вказаної постанови Львівський апеляційний суд вважав встановленими наступні фактичні обставини: Позовні вимоги [PERSON] та [PERSON] обгрунтовують також рішенням Бродівського районного суду Львівської області від 29 березня 2010 року по справі № 2-380/2010, яким стягнуто з [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] на користь кредитної спілки «Самопоміч» заборгованість за кредитним договором у розмірі 20063, 21 грн., та рішенням цього ж суду від 29 березня 2010 року по справі № 2-383/2010 стягнуто з [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] на користь кредитної спілки «Самопоміч» заборгованість за кредитним договором у розмірі 20690, 00 грн., які позивачі просять стягнути з відповідачки. На думку колегії Львівського апеляційного суду зазначені вимоги [PERSON] та [PERSON] є безпідставними, і не можуть бути задоволені в повному обсязі, у зв`язку з відсутністю правовідносин між [PERSON] та КС «Самопоміч». Відповідачка в суді апеляційної інстанції не заперечувала написання нею власноручно та підписання нею розписок від 23.12.2013 та 26.12.2013 про позику у позивачів грошових коштів в розмірі по 15000 грн. у кожного, пояснила їх написання тим, що перебувала у нетверезому стані. Зі змісту розписок, наданих [PERSON] , написаних і підписаних в присутності сільського голови Червонянської сільської ради В. Іванюк, вбачається, що кошти були отримані [PERSON] та [PERSON] від КС «Самопоміч» за договором №ZL0000000374 від 26.09.2008 року та договором №ZL0000000402 від 20.10.2008 року були отримані на її прохання, в її інтересах, були передані їй та використані нею. Відповідачка [PERSON] позичила у [PERSON] та [PERSON] по 15000 грн., про що власноручно написала розписки від 23.12.2013 року та 26.12.2013 року, а також позичила у [PERSON] 5000 грн., що підтверджується розпискою від 29.11.2012 року, написання і підписання яких відповідачка не заперечувала, з терміном повернення до 01.01.2015 року, та відповідно до яких борг повинна була сплачувати частинами по 500 грн. кожній до повного погашення заборгованості, однак на час розгляду справи судом позичені кошти не повернула, колегія суддів вважає, що позовна вимога про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] та [PERSON] , на кожну з них, по 15 000.00 грн. заборгованості за розписками від 23.12.2013 року та 26.12.2013 року, а також стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] 5000 грн. підлягає до задоволення. Рішення суду першої інстанції в частині стягнення з [PERSON] на користь позивачки [PERSON] 5000.00 грн. заборгованості за розпискою 29.11.2012 року, відповідачкою не оскаржувалося. Положеннями ч. 4, 5 ст.\~82\~ЦПК України передбачено, що обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, проте можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені. Відтак, суд вважає встановленими вказані обставини. За приписами ч. 4\~ст.203 ЦК України\~правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. За змістом ч. 1 ст.\~203, ч. 1 ст.\~215 ЦК України\~підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1 - 3, 5 та 6\~статті 203 цього Кодексу, і, зокрема, коли зміст правочину суперечить\~ЦК України, іншим актам цивільного законодавства. Загальні підстави і наслідки недійсності правочинів встановлені статтями\~215,\~216 ЦК України. Правила, встановлені цими нормами, застосовуються в усіх випадках, коли правочин вчинений з порушенням загальних вимог частин першої - третьої, п`ятої\~статті 203 ЦК України\~не підпадає під дію інших норм, які встановлюють підстави та наслідки недійсності правочинів, зокрема, статей\~228,\~229,\~230,\~232,\~234,\~235,\~1057-1 ЦК України. Згідно із\~статтею 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним та відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямованими на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Відповідно до\~статті 1051 ЦК України, позичальник має право оспорити договір позики на тій підставі, що грошові кошти або речі насправді не були одержані ним від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором. Якщо договір позики має бути укладений у письмовій формі, рішення суду не може ґрунтуватися на свідченнях свідків для підтвердження того, що гроші або речі насправді не були одержані позичальником від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором. Це положення не застосовується до випадків, коли договір був укладений під впливом обману, насильства, зловмисної домовленості представника позичальника з позикодавцем або під впливом тяжкої обставини. Згідно з вимогами\~статті 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи; та докази на їх підтвердження. Відповідно до вимог\~статей 76-79 ЦПК України, доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно зі\~ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. 18.09.2013 року у справі №6-63 цс 13 Верховний суд України зробив правовий висновок про те, що письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. В ході розгляду справи не знайшло свого об`єктивного підтвердження те, що договори позики є недійсним, оскільки суду не надано достатніх та переконливих доказів на спростування укладення договору позики та не одержання коштів від позикодавців, у передбаченому ст.ст.\~76,\~81 ЦПК України\~порядку. Щодо тверджень [PERSON] про те, що доказом того, що вона не отримувала коштів від [PERSON] та [PERSON] є рішення Бродівського районного суду Львівської області від 29.03.2010 у цивільній справі № 2-383/2010 про стягнення солідарно з [PERSON] , та [PERSON] та поручителів заборгованості за договорами кредитів, тут суд виходить з обставин встановлених апеляційним судом у цивільній справі № 445/606/16-ц, щодо того, що за рішенням Бродівського районного суду Львівської області від 29 березня 2010 року відсутні правовідносини між [PERSON] та КС "Самопоміч", однак розписки, які є предметом даного спору датовані 29.11.2012, 26.12.2013 та 23.12.2013, тобто вже після винесення вказаного рішення. Відтак, твердження позивачки про те, що дані договори позики є недійсними та фактично коштів за договорами позики вона не отримувала, суд до уваги не приймає, оскільки ці посилання спростовуються наявними в матеріалах справи доказами та обставинами, встановленими апеляційним судом у цивільній справі № 445/606/16-ц, а інших обставин, з якими закон пов`язує можливість визнання оспорюваного договору недійсним судом в ході розгляду справи встановлено не було. Відповідно до ч. 1 ст.\~141\~ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Щодо стягнення з відповідачів в користь позивачки судових витрат на правничу допомогу в розмірі 4000 грн., то згідно п. 2 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі відмови в позові - на позивача. А тому у стягненні витрат з відповідачів на користь позивачки на професійну правничу допомогу слід відмовити. Куруючись ст. ст.\~1-23,\~76-81,\~89,\~95,\~141,\~258-259,\~263-265,\~274-279,\~352,\~354,\~355 Цивільного процесуального кодексу України, суд,

Outcome: dismissed