Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-14 00:00:00

В лютому 2020 року [PERSON] звернулася до суду з позовом, в якому просить суд зобов`язати Центральний районний у місті Миколаєві відділ державної реєстрації актів цивільного стану Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) внести зміни до актового запису про народження [PERSON] , [INFO] , вказавши національність її батька [PERSON] , [INFO] як « поляк » та вказавши її національність як « полька ». Свою позовну заяву обґрунтовує тим, що [PERSON] , 1912 року народження є рідною бабкою [PERSON] по лінії батька. Національність [PERSON] при народженні вказана як «полька». В 1931 році [PERSON] зареєструвала шлюб з [PERSON] та після реєстрації шлюбу змінила прізвище на [PERSON] . В актовому запису про реєстрацію шлюбу національність [PERSON] зазначена як «полька». [INFO] у подружжя [PERSON] народився син [PERSON] - батько позивача, де в актовому запису про його народження національність матері зазначена як «українка». Також національність самого [PERSON] зазначена як «українець».14.10.1958 року [PERSON] зареєстрував шлюб з [PERSON] [INFO] у подружжя [PERSON] народилася донька [PERSON] , де в її актовому записв про народження національність батька зазначена як «українець». 15.09.1978 року позивач зареєструвала шлюб з [PERSON] та після реєстрації шлюбу змінила прізвище на [PERSON] . В січні 2020 року позивач звернулася до Центрального районного у містіМиколаєві ВДРАЦС Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) із заявою про внесення змін до актового запису про народження № 2565 від 31.08.1959 року складеного Миколаївським міським відділом РАЦС, а саме: змінити її національність з «українки» на «полька». Листом відповідача вих. № 11/15.5-5.6.4 від 25.01.2020 року позивача повідомлено про неможливість внесення відомостей про національність заявниці, так як актовий запис не містить графу «національність дитини». Крім того, за думкою відповідача національність «полька» документально не підтверджена, так як в актовому запису про народження № 2565 від 31.08.1959 року складеного Миколаївським міським відділом РАЦС на гр. [PERSON] в графах національність батьків вказано: батько «українець», мати «українка». Таким чином, оскільки позивач не має можливості самостійно вирішити питання про встановлення національності, вона змушена звернутися з позовною заявою до суду. Протокольною ухвалою суду від 27.04.2020 року замінено відповідача Центральний районний у місті Миколаєві відділ державної реєстрації актів цивільного стану Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) на Миколаївський міський відділ державної реєстрації актів цивільного стану Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса). Представник заявника у судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила їх задовольнити. Представник відповідача надав суду відзив, в якому просить суд розглядати справу у його відсутність та пояснив, що законодавчими та нормативними актами, які регулюють діяльність органів ДРАЦС, порядок зміни національності не передбачений. Також зміна національності чинним законодавством не передбачена, оскільки Указ Президента України від 31.12.1991 р. №24 «Про порядок зміни громадянами України національності» втратив чинність на підставі Указу Президента №70/99 від 27.01.99 р. Ухвалою суду справу розглянуто за відсутності відповідача, оскільки у справі достатньо даних про права та взаємини сторін. Вислухавши пояснення представника позиваач, вивчивши доводи позову, дослідивши матеріали справи, судом встановлені наступні факти та відповідні ним правовідносини. Згідно архівної довідки від 24.11.2014 р., в алфавітах до метричних книг релігійних установ католицького віросповідання м. Миколаїв є актовий запис від 1912 р. №59 про народження [INFO] [PERSON] , де вказані батьки: батько - [PERSON] , мати - [PERSON] , національність дитини - "полька". В 1931 році [PERSON] зареєструвала шлюб з [PERSON] , після реєстрації шлюбу змінила прізвище на « [PERSON] », від якого [INFO] народився син [PERSON] - батько позивачки. [INFO] року [PERSON] зареєстрував шлюб з [PERSON] , від якого [INFO] народилася донька [PERSON] ( позивачка по справі) 15.09.1978 року позивач зареєструвала шлюб з [PERSON] , після реєстрації шлюбу змінила прізвище на « [PERSON] ». [INFO] року [PERSON] помер. Листом Центрального районного у м. Миколаєві ВДРАЦС за вих. № 11/15.5-5.6.4 від 25.01.2020 року, позивача повідомлено про неможливість внесення відомостей про національність заявниці, так як актовий запис не містить графу «національність дитини». Крім того, за думкою відповідача національність «полька» документально не підтверджена, так як в актовому запису про народження № 2565 від 31.08.1959 року складеного Миколаївським міським відділом РАЦС на гр. [PERSON] в графах національність батьків вказано: батько «українець», мати «українка». Згідно архівної копії актового запису з книги відділу ЗАГС виконкому Миколаївської міської Ради робітничих, селянських та червоноармійських депутатів від 11.09.1932 р. №2068 про народження [PERSON] , яка є рідною сесетрою позивачки, від 03.01.2020 р., відомості про батьків вказано: батько - [PERSON] , за національністю «росіянин», мати - [PERSON] , національність «полька». Відповідно до Витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію шлюбу із зазначенням відомостей про другого подружжя від 21.11.2014 р., 03.05.1941 р. [PERSON] зареєструвала шлюб з [PERSON] , після чого змінила прізвище на « [PERSON] ».Національність [PERSON] ( бабуся позивачки) вказано як «полька». [INFO] від шлюбу народився син [PERSON] , що підтверджується Свідоцтвом про ародження серії [NUMBER] , актовий запис №925. [INFO] бабуся позивачки [PERSON] померла. Відповідно до повного витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про смерть від 21.11.2014 р., [PERSON] померла [INFO] . Відомості про померлу особу у графі національність вказано «полька». Відповідно до ст.13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до ЦПК України в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст.ст.81 ЦПК України кожна із сторін зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін виникає спір. Згідно з частиною першою статті 9 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» державна реєстрація актів цивільного стану проводиться з метою забезпечення реалізації прав фізичної особи та офіційного визнання і підтвердження державою фактів народження фізичної особи та її походження, шлюбу, розірвання шлюбу, зміни імені, смерті. Відповідно до частини першої статті 22 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» внесення змін до актового запису цивільного стану проводиться відповідним органом державної реєстрації актів цивільного стану за наявності достатніх підстав. За наслідками перевірки зібраних документів орган державної реєстрації актів цивільного стану складає обґрунтований висновок про внесення змін до актового запису цивільного стану або про відмову в цьому. У разі відмови у внесенні змін до актового запису цивільного стану у висновку вказуються причини відмови та зазначається про можливість її оскарження в судовому порядку. Порядок внесення змін до актових записів цивільного стану регулюють Правила внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення та анулювання, затверджені наказом Міністерства юстиції України від 12 січня 2011 року № 96/5 (далі - Правила). Згідно з пунктом 1.1 розділу І Правил внесення змін до актових записів цивільного стану, які складено органами державної реєстрації актів цивільного стану України, проводиться районними, районними у містах, міськими (міст обласного значення), міськрайонними, міжрайонними відділами державної реєстрації актів цивільного стану головного територіального управління юстиції (далі - відділи державної реєстрації актів цивільного стану) у випадках, передбачених чинним законодавством. У разі відмови у внесенні змін до актових записів цивільного стану у висновку відділу державної реєстрації актів цивільного стану вказуються причини відмови та в яких зазначено про можливість оскарження його у судовому порядку. Підпунктами 2.13.1, 2.13.2 пункту 2.13 розділу ІІ Правил визначено, що підставою для внесення змін в актові записи цивільного стану є, зокрема, рішення суду про встановлення неправильності в актовому записі цивільного стану, постанова адміністративного суду. Отже, органи державної реєстрації актів цивільного стану за заявою громадян можуть вносити зміни до актових записів на підставі рішень суду, якими встановлено неправильність таких записів та зазначено про внесення до них конкретних змін. Відповідно до статті 11 Конституції України держава сприяє консолідації та розвиткові української нації, її історичної свідомості, традицій і культури, а також розвиткові етнічної, культурної, мовної та релігійної самобутності всіх корінних народів і національних меншин України. При цьому чинним законодавством України не передбачено зазначення в актових записах цивільного стану та свідоцтвах органами державної реєстрації актів цивільного стану національності батьків дитини чи осіб, які вступають у шлюб. Тим самим забезпечується рівність усіх незалежно від національності чи етнічного походження, а також право особи вільно обирати та відновлювати національність, як це передбачено статтею 11 Закону України «Про національні меншини в Україні». Примушення громадян у будь-якій формі до відмови від своєї національності не допускається. Згідно зі статтею 300 ЦК особа має право на індивідуальність, на збереження своєї національної, культурної, релігійної, мовної самобутності, а також право на вільний вибір форм та способів прояву своєї індивідуальності, якщо вони не заборонені законом та не суперечать моральним засадам суспільства. Таке право підпадає під захист статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка передбачає, що кожна людина має право на повагу до її особистого і сімейного життя. Держава не може втручатися у здійснення цього права інакше ніж згідно із законом та у випадках, необхідних у демократичному суспільстві в інтересах національної і громадської безпеки. Відмова від фіксації національності в офіційних документах, що посвідчують особу, та актових записах цивільного стану і відповідних свідоцтвах органів державної реєстрації актів цивільного стану відповідає статті 24 Конституції України, яка гарантує рівність громадян, зокрема незалежно від етнічного походження, а також статті 11 Закону України «Про національні меншини в Україні». Отже, національна належність особи є актом її особистого самовизначення і жодним чином не впливає на публічно-правові відносини такої особи з державою. Фіксація факту національності особи в документі, що її посвідчує, чи в актових записах громадянського стану створила б перешкоду вільному обранню чи відновленню національності, оскільки поставила б таке обрання чи відновлення у залежність від рішення державного органу. Аналогічну правову позицію Велика Палата Верховного Суду висловила, зокрема, в постановах від 29 травня 2019 року у справі № 398/4017/18 та від 11 вересня 2019 року у справі № 810/2732/18 (К/9901/5276/19) (провадження № 11-381апп19). Таким чином, у зв`язку з неможливістю встановлення в судовому порядку фактів щодо належності осіб до певної національності цей спір не підлягає розгляду не лише в порядку адміністративного судочинства, а й у судовому порядку взагалі. Враховуючи наведене, суд доходить висновку про відсутність підстав для задоволення позовної заяви [PERSON] .

Outcome: dismissed