Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-20 00:00:00

01 липня 2014 року позивач звернувся до суду з вказаним позовом, який обґрунтував тим, що 09 вересня 2013 року, його батько [PERSON], [INFO]. звернувся до Управління житлового господарства Дніпропетровської міської ради з заявою про приватизацію квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS] відповідно до чинного законодавства. [INFO], внаслідок заподіяння тілесних ушкоджень двома особами його батько [PERSON] помер. 16 жовтня 2013 року в установлений законом строк позивач звернувся з заявою про прийняття спадщини до Восьмої дніпропетровської нотаріальної контори. 28 березня 2014 року нотаріусом Восьмої дніпропетровської державної нотаріальної контори винесено постанову про відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на квартиру у зв'язку з відсутністю у нього, як у спадкоємця правовстановлюючих документів на вказаний об'єкт нерухомості. Таким чином в даний час він, як єдиний спадкоємець позбавлений можливості успадкувати майно. На підставі викладеного просить суд ухвалити рішення, яким визнати за ним право власності на квартиру, розташовану за адресою: [ADDRESS] в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] (а.с.4-6). В судовому засіданні позивач та його представник підтримали позовні вимоги у повному обсязі з підстав викладених у позові та просили їх задовольнити. Зазначив, що його батько скористався своїм правом та здійснив приватизацію. Відповідач Дніпропетровська міська рада в судове засідання на слухання по справі не з'явилася, про час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином, причини неявки суду невідомі. Таким чином, враховуючи вищезазначені обставини, суд вважає можливим розглянути справу у відсутність відповідача згідно положень ст.ст. 169, 224 ЦПК України за правилами глави 8 розділу ІІ ЦПК України та винести по справі заочне рішення. Третя особа - державний нотаріус Восьмої дніпропетровської державної нотаріальної контори надіслала на адресу суду копію спадкової справи заведеної після смерті [PERSON] та заяву про розгляд справи без їх участі (а.с.19). Вислухавши доводи та пояснення позивача та його представника, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню з наступних підстав, встановлених в судовому засіданні. Судом встановлено, що [INFO] помер [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть [NUMBER], видане 02.10.2013 року Самарським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Дніпропетровського міського управління юстиції, актовий запис №865 (а.с.8). 28 березня 2014 року нотаріусом Восьмої дніпропетровської державної нотаріальної контори винесено постанову про відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на квартиру [ADDRESS] у зв'язку з відсутністю у [PERSON], як у спадкоємця правовстановлюючих документів на вказаний об'єкт нерухомості (а.с.9). Управління житлового господарства Дніпропетровської міської ради листом від 08.04.2014р. № 3/14-2297 повідомило, що рішенням виконавчого комітету Дніпропетровської міської ради від 16.10.2013р. № 483 житлове приміщення №3 за адресою [ADDRESS] було передано у приватну власність [PERSON] на підставі його заяви від 09.09.2013р. № 73 на приватизацію житлового приміщення. До теперішнього часу правовстановлюючі документи на зазначену квартиру власником не отримані та зберігаються у відділі житлової політики управління житлового господарства Дніпропетровської міської ради (а.с.10). Позивач [PERSON] є сином померлого [PERSON], що визначено також і у вироку суду від 12 березня 2014 року, яким з обвинувачених на користь [PERSON] як потерпілого та сина вбитого [PERSON] стягнуто моральну шкоду (а.с. 39-49). Вироком Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 12 березня 2014 року [PERSON] та [PERSON] визнано винними у скоєні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 187, п.п. 6, 12 ч. 2 ст. 115 КК України. Позовні вимоги потерпілого [PERSON] до [PERSON], [PERSON] про солідарне відшкодування моральної шкоди - задоволено в повному обсязі. Стягнути солідарно з [PERSON], [INFO], паспорт [NUMBER], виданий Індустріальним РВ ГУМВС України в Дніпропетровській області, 26.07.2013 року та [PERSON], [INFO] на користь потерпілого [PERSON], [INFO], в рахунок відшкодування моральної шкоди грошові кошти в сумі 50000 грн. (а.с.39-49). З спадкової справи № 638/2013, відкритої після смерті [PERSON], який помер [INFO] спадщину прийняв його син [PERSON] (а.с.28-49). З відповіді КП "Дніпропетровське міжміське бюро технічної інвентаризації" ДОР від 14.10.2014р. № 11366 станом на 31.12.2012р. в інвентаризаційній справі містяться відомості про право власності за адресою [ADDRESS] (гуртожиток літ А-2) в який увійшло житлове приміщення № 3 за Територіальною громадою міста Дніпропетровська, в особі Дніпропетровської міської ради на підставі свідоцтва про право власності від 11.04.2012 року (а.с.58). П.13 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності" № 20 від 22.12.1995 року зазначено, якщо квартира (будинок) не була передана у власність наймачеві, його спадкоємці вправі вимагати визнання за ними права власності на неї лише в тому разі, коли наймач звертався з належно оформленою заявою про це до відповідного органу приватизації або власника державного чи громадського (щодо громадян, які постраджали внаслідок Чорнобильської катастрофи) житлового фонду, однак вона не була розглянута в установлений строк або в її задоволенні було незаконно відмовлено при наявності підстав і відсутності заборон для передачі квартири у власність наймачеві. За правилами ч.1 ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Відповідно до ч.1 ст.1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців). Статтею 1218 ЦК України передбачено, що до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Частиною 1 ст. 1270 ЦК України передбачено, що для прийняття спадщини встановлюється термін в шість місяців, який починається з моменту відкриття спадщини. Статтею 1258 ЦК України передбачено, що спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття. Спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). За змістом ч.1 ст.1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. У пункті 3.1 інформаційного листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 24-753/0/4-13 від 16.05.2013 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», звертається увага на те, що при вирішенні спору про визнання права власності на спадкове майно потрібно розмежовувати час і підстави виникнення права власності у спадкодавця, які кваліфікуються відповідно до законодавства України, чинного на час виникнення права власності, та підстави спадкування зазначеного майна, що визначаються на час відкриття спадщини та згідно із п. 5 Прикінцевих та перехідних положень ЦК. Умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об'єкти нерухомості, в тому числі житловий будинок, інші споруди, земельну ділянку є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку. Якщо за життя спадкодавець не набув права власності на житловий будинок, земельну ділянку, то спадкоємець також не набуває права власності у порядку спадкування. До спадкоємця переходять лише визначені майнові права, які належали спадкодавцеві на час відкриття спадщини. Для набуття права власності у встановленому законодавством порядку спадкоємець повинен здійснити дії, які необхідні для набуття права власності на визначене нерухоме майно, зокрема на житловий будинок, іншу споруду. У пункті 3.2 цього листа також звертається увага на те, що у разі відсутності документів, що підтверджують право власності спадкодавця на житловий будинок, або відсутності державної реєстрації права власності необхідно з'ясувати причини відсутності правовстановлюючих документів, державної реєстрації права власності або документів на забудову. У разі недотримання спадкодавцем вимог законодавства щодо державної реєстрації права власності на нерухоме майно судами може визнаватись у порядку спадкування право на забудову, право на будівельні матеріали та інше у відповідності зі встановленим судом правовим режимом спірного майна. Відповідно до ч. 3. ст. 3 Закону України від 01 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. Та обставина, що у позивача відсутні на руках правоустановлюючі документи на квартиру, не може бути підставою для відмови у позові, з огляду на те, право власності на квартиру [ADDRESS] було передано у приватну власність померлому [PERSON] за рішенням виконавчого комітету Дніпропетровської міської ради від 16.10.2013р. № 483. Зазначене рішення не оскарджувалося і не скасовано до теперішнього часу. Положеннями ст. 57 Цивільного процесуального кодексу України визначено, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. В силу ч. 3 ст. 59 ЦПК України, суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. В силу ч. 1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог так і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. За змістом ч.4 ст. 61 ЦПК України вирок у кримінальному провадженні, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Так, за вироком Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 12 березня 2014р. визнано, що [PERSON] помер в результаті заподіяння тілесних ушкоджень двома особами, тому вини його в нездійсненні державної реєстрації немає. Разом з тим відповідач своє рішення про приватизацію спірного житлового приміщення самостійно не скасовував та в судовому порядку не просив визнати його недійсним. За змістом ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Аналізуючи наведені вище норми права та співвідношуючи їх з встановленими в судовому засіданні фактичними обставинами справи, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог.

Outcome: approved