Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-04 00:00:00

Звернувшись в суд з даним позовом, позивачка посилається на те, що є власницею квартири [ADDRESS]. У вказаному будинку зареєстрована її колишня невістка, [PERSON] та онук, [PERSON], які з вересня 2015 року в квартирі не проживають. Просить в зв"язку з наведеними обставинами виселети відповідачів з її квартири та зобов"язати Коломийський РВ УДМС зняти їх з реєстраційного обліку у вказаній квартирі. Справу просить розглянути без її участі. Відповідачі, будучи неодноразово повідомленими судом по останньому відомому місцю проживання, про час і місце розгляду справи, в тому числі і через засоби масової інформації, у судове засідання не зявились, про причини неявки суд до відома не поклали. Зі згоди позивачки суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи. Відповідно до ст. 197 ЦПК України, у звязку з неявкою сторін фіксування судового засідання не здійснювалася. Проаналізувавши матеріали справи суд приходить до висновку про часткову обгрунтованість позовних вимог виходячи із наступного. Як видно із досліджених доказів позивачці на праві власності належить квартира [ADDRESS], що підтверджується свідоцтвом про право власності на нерухоме майно від 11 лютого 1996 року, зареєстрованим в реєстрі за реєстровим номером 827. Крім позивачки в квартирі зареєстровані її син [PERSON], невістка [PERSON] та онук [PERSON], що стверджується довідкою виконкому Отинійської селищної ради № 244 від 29 січня 2016 року. Сімейне життя у [PERSON] та [PERSON] не склалось, а тому рішенням Коломийського міськрайонного суду від 11 вересня 2016 року шлюб між ними розірвано. З часу розірвання шлюбу відповідачі не проживають в квартирі [PERSON], про спірне житло не турбуються, витрат по його утриманню не несуть, договору про порядок користування вказаною квартирою між сторонами не укладалося. Згідно ст. 321 ЦК України право власності є непорушним, ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні, а статтею 391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Таким чином суд вважає, що відповідачі добровільно покинули будинок у якому зареєстровані, ніяких перешкод в проживанні у ньому їм ніхто не чинив, а оскільки вони не проживають без поважних причин більше одного року, то в силу цього втратили право на користування вказаним житлом. Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 7 Закону України Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні, зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі: заяви особи або її законного представника; судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою; свідоцтва про смерть; паспорта або паспортного документа, що надійшов з органу державної реєстрації актів цивільного стану, або документа про смерть, виданого компетентним органом іноземної держави, легалізованого в установленому порядку; інших документів, які свідчать про припинення: підстав для перебування на території України іноземців та осіб без громадянства; підстав проживання або перебування особи у спеціалізованій соціальній установі, закладі соціального обслуговування та соціального захисту; підстав на право користування житловим приміщенням. Відповідно до ст. 14 ЦПК України, судові рішення, що набрали законної сили, обовязкові, зокрема, для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування. Згідно зі ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Тому, суд вважає, що недоцільно зобовязувати орган реєстрації вчиняти дії зі зняття з реєстрації відповідачів, оскільки у ст. 19 Конституції України, ст. ст. 7, 11 Закону України Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні, ст. 14 ЦПК України вже закріплено даний обовязок. На підставі наведеного та ст.ст. 321, 391, 405 ЦК України, Закону України Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні,

Outcome: dismissed