Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-22 00:00:00

У червні 2015 року [PERSON] в особі свого уповноваженого представника [PERSON] /а.с.48/ звернувся до суду, з вказаним позовом, просить визнати недійсним Договір публічної оферти, укладений між ним та відповідачем ТОВ «Українські інтернет системи», про надання послуг доступу до фінансово-інформаційної системи, далі Договір публічної оферти, та стягнути з відповідача ТОВ «Українські інтернет системи» на його користь грошові кошти в розмірі 291 000 грн. 00 коп. в порядку застосування наслідків недійсності правочину, передбачених ч.1 ст.216 ЦК України, а також стягнути з відповідача ТОВ «Оптимус груп» 134 375 грн. 00 коп. як майно, яке набуте відповідачем без належної правової підстави. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що у 2014 році [PERSON] з активної реклами у засобах масової інформації та мережі «Інтернет» дізнався про існування компанії ММСІS - ФОРЕКС ЕМЕМСІС ГРУП. Згідно інформації, яка була розміщена на сайті компанії, доходи від розміщення коштів та їх інвестування дозволяли отримати вкладнику прибуток, через програму інвестування коштів Index ТОР 20 від «FOREX MMCIS GROUP». [PERSON] зареєструвався на сайті http://ru.forex-mmcis.com та відповідно залишив свою електронну пошту для листування з компанією, на яку в подальшому приходили листи-повідомлення про співпрацю, рахунки на переведення коштів, підтвердження про зарахування коштів. У надісланих листах з виставленими рахунками для оплати було вказано призначення платежу за послуги доступу до фінансово-інформаційної системи (ФІС). При цьому, в листах також містилося посилання на необхідність акцептування Договору публічної оферти про надання послуг по доступу до фінансово-інформаційної системи, який розміщений на сайті http://ukraine-is.com.ua. На сайті http://ukraine-is.com.ua була розміщена пропозиція для необмеженого кола осіб про приєднання до Публічного договору про надання послуг доступу до фінансово-інформаційної системи. Згідно умов цього договору, компанія ТОВ «Українські інтернет системи» зобов'язана була надати доступ до аналітичних (інформаційних) продуктів в особистому кабінеті на сайті ukraine-is.com.ua після оплати виставленого рахунку. Відповідно до п. 4.2. Договору публічної оферти компанія зобов'язана протягом 24 годин з моменту надходження коштів на рахунок надати клієнту реєстраційні дані і почати надавати послуги. Після отримання листів з рахунками на електронну пошту, [PERSON] перерахував на рахунок відповідача ТОВ «Українські інтернет системи» декількома платежами 27.02.2014, 23.05.2014, 03.06.2014 грошові кошти у загальному розмірі 291 000 грн. 00 коп. та 28.08.2014 на рахунок відповідача ТОВ «Оптимус Груп» грошові кошти в розмірі 134 375 грн. 00 коп., та приєднався до зазначеного Договору публічної оферти про надання послуг доступу до фінансово-інформаційної системи, далі оспорюваний Договір, що було умовою співпраці з Компанією «FOREX MMCIS GROUP». За умовами співпраці з компанією «FOREX MMCIS GROUP», остання повинна була надавати послуги трейдера для гри на валютному ринку FOREX. За допомогою підказок на сайті http://ru.forex-mmcis.com [PERSON] інвестував свої кошти в програму Index ТОР 20, після чого йому на електронну пошту приходили листи-підтвердження про внесення коштів, інформація по зарахуванню коштів постійно підтверджувалась, тому у позивача не виникало сумнівів щодо того, на чий рахунок ці кошти переводились. Разом з тим, з вересня 2014 року сайті http://ru.forex-mmcis.com перестав діяти, як і сайт http://ukraine-is.com.ua, претензії позивача адресовані відповідачам за юридичною та фактичною адресою місцезнаходження відповідач залишились не врученими. За таких обставин, позивач, посилаючись на те, що відповідачами позивачу послуг доступу до фінансово-інформаційної системи (ФІС) згідно оспорюваного Договору надано не було, вважає, що Компанія «FOREX MMCIS GROUP» ввела позивача при укладенні оспорюваного Договору в оману з метою отримання грошових коштів позивача для подальшого їх використання, а також позивач вважає, що оспорюваний Договір є нечесною підприємницькою практикою, яка заборонена ст.19 Закону України «Про захист прав споживачів» і має наслідком його недійсність на підставі ч.6 цієї статті. Також, позивач вважає оспорюваний Договір недійсним з підстав визначених, ч.1 ст.215 у зв'язку з недотриманням вимог, передбачених ч.ч.1, 3, 5 ст.203 ЦК України як такий, що за своїм змістом суперечить положенням ст.19 Закону України «Про захист прав споживачів», укладений без вільного волевиявлення позивача та такий, що не відповідав його внутрішній волі, а також такий, що не був спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. В частині вимог до відповідача ТОВ «Оптимус Груп», позивач вважає грошові кошти сплаченими без належної правової підстави на те, оскільки Договору про надання послуг доступу до ФІС позивач з цим відповідачем не укладав та відповідні послуги цим відповідачем позивачу не надавались./а.с.2-7/ Представник позивача у судовому засіданні позов підтримав у повному обсязі, просив заявлені вимоги задовольнити у повному обсязі, проти заочного розгляду справи не заперечував. Відповідачі у судове засідання не з'явились, про час та місце проведення судового засідання повідомлялись належним чином за наявними в м матеріалах справи адресами, про причини своєї неявки суду не повідомили, заяви про розгляд справи у їх відсутність до суду не надходило. Третя особа ПАТ «ФОРЕКС ЕМЕМСІС ГРУП», повідомлена належним чином, подала до суду заяву та письмові заперечення на позов, згідно яких просила розглядати справу у відсутність представника та відмовити у задоволенні позову./а.с.59-66, 141-147/ Суд, дослідивши матеріали справи, заслухавши думку представника позивача, який не заперечував проти заочного розгляду у відсутність відповідачів, визнав можливим на підставі ч.4 ст.169, ч.1 с.224 ЦПК України провести заочний розгляд справи у відсутність відповідачів, а також у відсутність позивача та представника третьої особи у справі. Заслухавши пояснення представника позивача, з'ясувавши обставини справи та перевіривши їх доказами шляхом дослідження письмових доказів в матеріалах справи, суд приходить до наступних висновків. При встановленні обставин, на які посилається позивач в обґрунтування своїх вимог, суд виходить з положень ч.1 ст.60 ЦПК України, відповідно до яких кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу, та положень ч.1 ст.61 ЦПК України, відповідно до якої обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Так, на підставі викладених в позові обставин та пояснень представника позивача, а також наданої позивачем копії оспорюваного Договору публічної оферти, судом встановлено, що у лютому 2014 року між позивачем та відповідачем ТОВ «Українські інтернет системи» шляхом приєднання на сайті http://ukraine-is.com.ua було укладено Договір публічної оферти про надання послуг по доступу до фінансово-інформаційної системи «ФІС», далі оспорюваний Договір публічної оферти./а.с.12-13/ Відповідно до умов п.1.1,1.2, 2, 3.1, 4.1-4.2, 7.1 оспорюваного Договору публічної оферти ТОВ «Українські інтернет системи» взяла на себе зобов'язання по наданню позивачу доступу к «ФІС», яка являє собою добірку новин, аналітичних матеріалів, консультативних послуг, курсів валют та іншої інформації, доступної через особистий кабінет на сайті ukraine-is.com.ua відповідно до встановлених на сайті тарифів після оплати позивачем виставленого рахунку. На виконання умов оспорюваного Договору публічної оферти позивачем було сплачено згідно з виставленими відповідачем ТОВ «Українські інтернет системи» рахунками для оплати з призначенням платежу за послуги доступу до фінансово-інформаційної системи (ФІС) на рахунки ТОВ «Українські інтернет системи» грошові кошти усього в сумі 291 000, 00 грн., а саме: у розмірі 149 000,00 грн. відповідно квитанції № QS000016800301 від 27.02.2014 року, у розмірі 40 000,00 грн. відповідно до квитанції № K.68/R/25 від 27.02.2014 року, у розмірі 30 000,00 грн. відповідно до квитанції ПН № 635530 від 23.05.2014 року, 72 000,00 грн. відповідно до квитанції від 03.06.2014 року; та на рахунок ТОВ «Оптимус Груп» - грошові кошти у розмірі 134 375,00 грн. відповідно до квитанції від 29.08.2014, що підтверджується наявними в матеріалах справи копіями платіжних документів./а.с.14-15, 16, 17-18, 19-21, 22-23/ Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч.ч. 1-3, 5 та 6 ст. 203 цього Кодексу. Відповідно до вимог ч.1, ч.3, ч.5 ст.203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. 2. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. 3. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. 5. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Відповідно до ч.2 ст.215 ЦК України недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Відповідно до ч.6 ст.19 цього Закону України "Про захист прав споживачів" правочини, здійснені з використанням нечесної підприємницької практики, є недійсними. Зокрема, відповідно до ч. 1, п. 7 ч. 3, ч. 6 ст. 19 цього Закону забороняється здійснення нечесної підприємницької практики. Нечесна підприємницька практика включає в себе будь-яку діяльність (дії або бездіяльність), що вводить споживача в оману або є агресивною. Відповідно до п. 4 ч. 5 ст. 19 цього Закону як агресивні забороняються такі форми підприємницької практики: вимога оплати продукції, поставленої продавцем (виконавцем), якщо споживач не давав прямої та недвозначної згоди на її придбання. Відповідно до положень ст.ст. 633, 634 ЦК України оспорюваний Договір публічної оферти, укладений між позивачем та відповідачем ТОВ «Українські інтернет системи», за своєю правовою природою є публічним договором та договором приєднання. Статтею 627 ЦК України передбачено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Відповідно до умов п.4.2 оспорюваного Договору публічної оферти компанія зобов'язалась протягом 24 годин с моменту надходження коштів на рахунок Компанії надати клієнту реєстраційні данні та почати надання обраних з Клієнтом послуг. Відповідно до умов п.2 оспорюваного Договору публічної оферти особистий рахунок - це спеціальний рахунок внутрішнього обліку, відкритий в Компанії Клієнтом, на якому ведеться облік зобов'язань Компанії та Клієнта, пов'язаних з Договором. Відповідно до умов п.5.1 оспорюваного Договору публічної оферти при укладенні даного Договору, Клієнту відкривається обліковий запис в Компанії, у якому зафіксовано види та об'єм послуг, які надаються Клієнту. Доступ до управління обліковим записом відкривається не пізніше наступного банківського дня після першого надходження грошей від Клієнта на рахунок Компанії. Відповідно до п.5.2 оспорюваного Договору публічної оферти продовження тих чи інших послуг в рамках ФІС може здійснюватись шляхом зарахування грошей на банківський рахунок Компанії. Таким чином, виходячи з встановлених обставин справи, відповідно до яких позивач протягом тривалого періоду часу неодноразово сплачував відповідачу грошові кошти окремими сумами за надання в подальшому обраних позивачем послуг в рамках ФІС відповідно до вищенаведених умов оспорюваного Договору між сторонами, твердження позивача про те, що відповідач таких послуг не надавав є необґрунтованими, оскільки належних та допустимих доказів ненадання відповідачем послуг в рамках ФІС ТОВ «Українські інтернет системи» позивачем суду не надано. При цьому, суд враховує наведені вище положення п.2, п.5.1, п.5.2 оспорюваного Договору, відповідно до яких дані щодо надання відповідачем та споживання позивачем послуг в рамках ФІС послуг можуть міститись на особистому рахунку позивача та в обліковому записі. Таким чином, твердження позивача про те, що ТОВ «Українські Інтернет Системи» не надало йому послуги, які були предметом оспорюваного Договору, свого підтвердження в ході розгляду справи не знайшли. З цих же міркувань, враховуючи неодноразову добровільну оплату позивачем послуг та не доведення факту не надання відповідачем послуг в рамках ФІС, посилання позивача на те, що при укладенні правочину його волевиявлення, як учасника цього правочину, не було вільним і не відповідало його внутрішній волі та при укладенні правочину відповідач не мав на меті настання реальних наслідків, є також необґрунтованими. З цих же міркувань, враховуючи посилання позивача про наявність у нього наміру використовувати інформацію в рамках ФІС та здійснення ним оплати за послуги, суд вважає необґрунтованими посилання позивача на нікчемність даного Договору в силу положень ч.6 ст.19 Закону України «Про захист прав споживачів» внаслідок використання такої забороненої агресивної форми підприємницької практики як вимога оплати продукції, поставленої продавцем (виконавцем), якщо споживач не давав прямої та недвозначної згоди на її придбання. Зокрема, встановлені судом обставини укладення позивачем Договору публічної оферти з визначеним предметом договору та сплата позивачем відповідно до його умов визначеної відповідачем згідно тарифів вартості обраних позивачем послуг самі по собі спростовують доводи позивача про ненадання ним прямої та недвозначної згоди на придбання цих послуг. Виходячи з положень п. 7 ч. 3 ст. 19 цього Закону агресивна вимога оплати має місце тоді, коли виконавець вимагає оплату за вже надану поза волею замовника послугу. Разом з тим, відповідно до умов Договору передбачено надання обраної позивачем послуги за умови попередньої її оплати, що і здійснював позивач. При цьому, слід зазначити, що відповідно до вимог ч.2 ст.215 ЦК України визнання нікчемного правочину недійсним судом не вимагається, а тому твердження позивача про одночасно нікчемність та недійсність правочину є безпідставними та суперечливими, а обраний спосіб захисту шляхом визнання нікчемного правочину недійсним не відповідає порушенню права, на яке посилається позивач. Також, позивачем не обґрунтовано твердження про те, що оспорюваний правочин суперечить положенням ЦК України та іншим актам цивільного законодавства, оскільки позивачем не зазначено відповідних положень чинного на момент укладення оспорюваного Договору законодавства, яким суперечить зміст оспорюваного Договору. Суд вважає безпідставним згідно ст.230 ЦК України посилання позивача на недійсність оспорюваного Договору як вчиненого позивачем під впливом обману внаслідок введення позивача в оману Компанією «FOREX MMCIS GROUP», оскільки відповідно до положень цієї статті, підставою недійсності такого правочину є введення в оману однієї сторони правочину іншою стороною, разом з тим, Компанія «FOREX MMCIS GROUP» не є стороною оспорюваного Договору. Оскільки судом не встановлено підстав недійсності оспорюваного правочину, відсутні і підстави для застосування наслідків недійсності, передбачених ст.216 ЦК України, а тому вимога позивача про стягнення грошових коштів ТОВ «Українські Інтернет Системи» у розмірі 291 000, 00 грн. задоволенню не підлягає. Не підлягають задоволенню як безпідставні вимоги позивача про стягнення з відповідача ТОВ «Оптимус Груп» грошових коштів у розмірі 134 375,00 грн. як безпідставно набутих. Відповідно до ч. 1 ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави, зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Як встановлено судом, позивач сплатив відповідачу ТОВ «Оптимус Груп» вказану суму грошових коштів згідно виставленого рахунку з призначенням платежу «за послуги доступу до фінансово-інформаційної системи», тим самим прийнявши пропозицію про оплату послуг, які мають бути надані після оплати./а.с.22-23/ Суд також враховує, що позивач визнає, що після сплати вказаної суми в серпні 2014 року користувався особистим кабінетом та мав намір в подальшому споживати послуги ТОВ «Оптимус Груп» шляхом приєднання до Договору з цим відповідачем, однак не зміг цього здійснити, оскільки сайт відповідача не діяв./а.с.6/ Таким чином, оскільки спірні грошові кошти були сплачені позивачем на пропозицію відповідача в оплату виконання в подальшому зобов'язання відповідача ТОВ «Оптимус Груп» з надання послуг, доводи позивача про безпідставність їх набуття відповідачем ТОВ «Оптимус Груп» є необґрунтованими та безпідставними. Виходячи з положень п.3 ч.2 ст.1212, ч.4 ст.653 ЦК України ненадання виконавцем послуг замовнику оплачених послуг може слугувати підставою для вимоги про повернення сплачених грошових коштів у разі зміни або розірвання Договору, на виконання якого вони були сплачені. Таким чином, суд приходить до висновку про безпідставність та необґрунтованість вимог позивача, а тому позов задоволенню не підлягає. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed