Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-05 00:00:00

17.07.2019 [PERSON] звернувся до суду із позовною заявою до [PERSON] та просив визнати за ним право власності на автомобіль легковий марки VOLVO, модель С30, 2008 року випуску, об`єм двигуна 2435, номер кузова [NUMBER] , колір сірий, номерний знак (реєстраційний номер): [NUMBER] . Ухвалою судді Солом`янського районного суду міста Києва від 13.12.2019 позовна заява була залишена без руху, надано позивачу строк для усунення недоліків. 12.03.2020 до канцелярії суду надійшла уточнена позовна заява про визнання права власності на автомобіль. В обґрунтування позовних вимог позивач вказав, що 1 липня 2018 року між позивачем та відповідачем був укладений договір купівлі-продажу транспортного засобу, відповідно до якого позивач отримав у власність автомобіль легкий марки VOLVO, модель С30, 2008 року випуску, об`єм двигуна 2435, номер кузова [NUMBER] , колір сірий, номерний знак (реєстраційний номер): [NUMBER] , і сплатив відповідачу 5000 доларів США. Вказує, що факт отримання відповідачем грошей за автомобіль підтверджується договором, підписаним відповідачем, а також під час укладення договору та передачі грошей були присутні їх спільні знайомі. Зазначає, що між сторонами дружні стосунки, вони обидва студенти, мешкали в гуртожитках, підтримують зв`язок. Наприкінці червня 2018 року [PERSON] закінчив навчання в Україні, постало питання продажу його авто, який позивач хотів купити. Оформлення договору відбулося безпосередньо перед виїздом відповідача з України до Китаю у вихідний день, нотаріуси не працювали. Позивач вказав, що відповідач мав плани повернутися через кілька місяців в Україну і після його приїзду позивач сподівався з його участю переоформити автомобіль у сервісному центрі м. Києва на себе. Проте в силу життєвих ситуацій [PERSON] досі не зміг приїхати в Україну. До дня від`їзду з України 01.07.2018 відповідач мешкав у гуртожитку за адресою [ADDRESS] , там же було укладено договір купівлі-продажу транспортного засобу, транспортний засіб також зареєстрований за зазначеним адресом. Так, у позові зазначено, що договір купівлі-продажу, за яким продавець зобов`язується передати майно у власність покупцеві, а покупець зобов`язується прийняти майно і сплатити певну грошову суму, був виконаний з боку позивача, але відповідач в силу життєвих обставин вже рік не може приїхати в Україну та сприяти належному оформленню переходу права власності. Таким чином, позивач вказує, що він є власником автомобіля VOLVO, номерний знак (реєстраційний номер): [NUMBER] , але в силу незалежних від нього причин не може реалізувати свої майнові права, для чого спочатку потрібно переоформити автомобіль у сервісному центрі МВС з відповідача на позивача. За вказаних обставин, позивач просить задовольнити позов та визнати за ним право власності на автомобіль легкий марки VOLVO, модель С30, 2008 року випуску, об`єм двигуна 2435, номер кузова [NUMBER] , колір сірий, номерний знак (реєстраційний номер): [NUMBER] . Ухвалою судді Солом`янського районного суду міста Києва від 16 березня 2020 року в справі відкрито спрощене позовне провадження та надано відповідачу 15-денний строк на подання відзиву на позов з дня вручення ухвали про відкриття провадження. Відзив на позовну заяву відповідачем не подано. Відповідно до ч. 8 ст. 178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. У судовому засіданні 06.05.2021 представник позивача [PERSON] позов підтримав та просив його задовольнити. Відповідач у судове засідання, призначене на 06.05.2021 не з`явився, про час та дату розгляду справи повідомлявся належним чином, про причини неявки не повідомляв. Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши надані докази, суд приходить до наступного. Частиною 1 ст. 4 ЦПК України встановлено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до частини 1 статті 15 та частини 1 статті 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Вирішуючи спір, суд повинен надати об`єктивну оцінку наявності порушеного права чи інтересу на момент звернення до суду, а також визначити, чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права способам, що встановлено чинним законодавством, та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права. Відповідно до статті 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном (стаття 317 ЦК України). Відповідно до статті 328 Цивільного кодексу України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до копії свідоцтва про реєстрацію серії [NUMBER] , автомобіль легкий марки VOLVO, модель С30, 2008 року випуску, об`єм двигуна 2435, номер кузова [NUMBER] , колір сірий, номерний знак (реєстраційний номер): [NUMBER] належить [PERSON] . Відповідно до вимог ст. ст. 328, 210 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема з правочинів. Правове регулювання відносин, пов`язаних з купівлею-продажем транспортних засобів, здійснюється на підставі положень ЦК України з урахуванням загальних положень про договір та спеціальних правил, закріплених у відповідних положеннях Порядку здійснення оптової та роздрібної торгівлі транспортними засобами та їх складовими частинами, що мають ідентифікаційні номери, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11 листопада 2009 року N 1200 та Порядку державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 7 вересня 1998 року N 1388, які визначають певні особливості укладення, виконання та правові наслідки невиконання відповідних договорів. Таким чином, законодавцем визначений спеціальний порядок відчуження та набуття права власності на транспортні засоби, який невід`ємно пов`язаний з обов`язковою реєстрацією власником придбаного автомобіля у відповідних органах. Продаж транспортного засобу, що має ідентифікаційний номер, передбачає відповідне оформлення договору купівлі-продажу цього транспортного засобу, зняття його з обліку, отримання свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу (технічний паспорт). Оформлення договорів купівлі-продажу транспортних засобів може проводитися в територіальному органі з надання сервісних послуг МВС. У разі продажу транспортних засобів та їх складових частин, що мають ідентифікаційні номери, філією суб`єкта господарювання або уповноваженим дилером, крім акта приймання-передачі підприємства-виробника, покупцеві видається акт приймання-передачі, що укладається між суб`єктом господарювання (його філією) та уповноваженим дилером. Під час продажу транспортних засобів, що перебувають (перебували) на обліку в уповноваженому органі МВС або Держсільгоспінспекції, покупцеві територіальним органом з надання сервісних послуг МВС видається свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу (технічний паспорт) або Держсільгоспінспекцією - свідоцтво про реєстрацію машини з відміткою про зняття машин (тракторів, самохідних шасі, самохідних сільськогосподарських, дорожньо-будівельних і меліоративних машин, сільськогосподарської техніки, інших механізмів) з обліку чи акт технічного стану. У разі зняття з обліку транспортного засобу покупцеві видається свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу (технічний паспорт) та копія реєстраційної картки, що додається до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу на пластиковій основі. За правилами статті 392 ЦК України позов про визнання права власності може бути пред`явлено, по-перше, якщо особа є власником майна, але її право оспорюється або не визнається іншою особою; по-друге, якщо особа втратила документ, який засвідчує його право власності. Позивачем у позові про визнання права власності є власник - особа, яка має право власності на майно (тобто вже стала його власником, а не намагається ним стати через пред`явлення позову). З огляду на те, що відповідно до статті 328 ЦК України набуття права власності - це певний юридичний механізм, з яким закон пов`язує виникнення в особи суб`єктивного права власності на певні об`єкти, суд при застосуванні цієї норми повинен встановити, з яких саме передбачених законом підстав, у який передбачений законом спосіб позивач набув право власності на спірний об`єкт та чи підлягає це право захисту в порядку, визначеному статтею 392 ЦК України. Позивач звернувся до суду з зазначеним позовом, оскільки вважає, що набув права власності на транспортний засіб відповідно до договору купівлі-продажу транспортного засобу, укладений між [PERSON] та [PERSON] від 01.07.2018. Так, відповідно до договору купівлі-продажу транспортного засобу, укладений між [PERSON] та [PERSON] від 01.07.2018, [PERSON] отримує у власність транспортний засіб, а саме автомобіль легкий марки VOLVO, модель С30, 2008 року випуску, об`єм двигуна 2435, номер кузова [NUMBER] , колір сірий, номерний знак (реєстраційний номер): [NUMBER] . Згідно акту приймання-передачі транспортного засобу від 01.07.2018, відповідно до договору купівлі-продажу транспортного засобу, укладений між [PERSON] та [PERSON] від 01.07.2018, [PERSON] отримує у власність транспортний засіб, а саме автомобіль легкий марки VOLVO, модель С30, 2008 року випуску, об`єм двигуна 2435, номер кузова [NUMBER] , колір сірий, номерний знак (реєстраційний номер): [NUMBER] . Однак, суд вважає, що наведені вище докази не можуть бути прийняті до уваги, як такі, що відповідають діючому законодавству. Відповідно до частини першої статті 328, частини четвертої статті 334 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема з правочинів. Якщо договір про відчуження майна підлягає державній реєстрації, право власності у набувача виникає з моменту такої реєстрації. Згідно зі статтею 34 Закону України "Про дорожній рух" (у редакції, що була чинною на час виникнення спірних правовідносин) реєстрація транспортних засобів здійснюється відповідними підрозділами Міністерства внутрішніх справ України, а порядок установлюється Кабінетом Міністрів України. Порядком державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 07 вересня 1998 року, N 1388 (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) передбачено обов`язок власників транспортних засобів та осіб, що експлуатують такі засоби на законних підставах, або їх представників, зареєструвати (перереєструвати) транспортні засоби протягом 10 діб після придбання, або виникнення обставин, що є підставою для внесення змін до реєстраційних документів. Отже, виходячи з вищенаведених норм, продаж транспортного засобу, що має ідентифікаційний номер, передбачає відповідне оформлення договору купівлі-продажу цього транспортного засобу, зняття його з обліку, отримання свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу (технічний паспорт). Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного суду від 30.10.2019 по справі № 683/2694/16-ц. Таким чином, суд прийшов до висновку про те, що лише договір купівлі продажу вчинений у простій письмовій формі, без зняття з реєстрації, перереєстрації транспортного засобу у вищезазначеному порядку не породжує правових наслідків переходу права власності від продавця до покупця, а отже спірний автомобіль у власність позивача не переходив. Враховуючи вищевикладене, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у сукупності, з`ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, з урахуванням того, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичної особи, суд дійшов висновку про недоведеність позивачем заявлених позовних вимог, а відтак про відмову у задоволенні позову.

Outcome: dismissed