Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-19 00:00:00

В провадженні Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області перебуває цивільна справа № 607\\15482\\14-ц за позовом Публічного акціонерного товариства Універсал банк до [PERSON], [PERSON], на виконання ухвали суду у справі №607\\15482\\14-ц про розєднання позовних вимог, проголошеної усно в судовому засіданні 30.06.2015 року, про звернення стягнення на предмет іпотеки - квартиру 98, загальною площею 58, 9 кв.м, в будинку № 4 м. Тернополі по вул. Генерала Тарнавського, що належить на праві приватної власності [PERSON], шляхом продажу предмета іпотеки на прилюдних торгах за початковою ціною продажу 522\~000 гривень, в рахунок погашення боргу перед ПАТ «Універсал банк» за Кредитним договором №11\\474-К від 19.11.2007 року, в розмірі 1\~067 535, 30 гривень. - приміщення промтоварного магазину загальною площею 63, 4 кв.м. в м. Тернополі по вул. Гетьмана Мазепи, 28\\16, що належить на праві спільної часткової власності по 1\\2 частині кожному відповідачам [PERSON], [PERSON] , шляхом продажу предмета іпотеки на прилюдних торгах за початковою ціною продажу 476\~000 гривень , в рахунок погашення боргу перед ПАТ «Універсал банк», за Договором кредиту №11\\470-К від 23.11.2006 року, в розмірі 552\~933, 72 гривень з одночасним клопотанням до суду визнання вищезазначеного приміщення предметом іпотеки, що забезпечує виконання зобовязань за договором кредиту №11\\470-К від 23.11.2006 року, укладеними між позивачем та відповідачем [PERSON].(арк.. 207-211 том.1) Зазначені позовні вимоги прийнято судом до розгляду, за письмовим клопотанням позивача про збільшення позовних вимог, усно проголошеною, в судовому засіданні 13.07.2015 року, ухвалою, якою, в тому числі, відмовлено до прийняття до розгляду додаткових вимог позивача до Реєстраційної служби Тернопільського міського управління юстиції про зобовязання провести в Державному реєстрі речових прав державну реєстрацію іпотеки на вищезазначені нежитлові приміщення оскільки така вимога передбачає зміну як підстави, так предмета позову, що суперечить змісту ст. 31 ЦПК України. В судовому засіданні представник позивача, прийняті судом до розгляду 13.07.2015 року, збільшені позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просить задовольнити з мотивів, зазначених в позовній заяві. В останньому судовому засіданні представник позивача суду подав ще одну заяву про зміну позовних вимог (арк.. справи 32-33 том 2), згідно змісту якої виклав прохальну частину позову вимогою задовольнити позов до відповідачів шляхом звернення стягнення на: - квартиру 98, загальною площею 58, 9 кв.м, в будинку № 4 м. Тернополі, що належить на праві приватної власності [PERSON], шляхом продажу предмета іпотеки на прилюдних торгах за початковою ціною продажу, яка буде встановлена на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки , проведеної субєктом оціночної діяльності \\ незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій, в рахунок погашення боргу перед ПАТ «Універсал банк» за Кредитним договором №11\\474-К від 19.11.2007 року, в розмірі 1\~067 535, 30 гривень. - приміщення промтоварного магазину загальною площею 63, 4 кв.м. в м. Тернополі по вул. Гетьмана Мазепи, 28\\16, що належить на праві спільної часткової власності по 1\\2 частині кожному відповідачам [PERSON], [PERSON] , шляхом продажу предмета іпотеки на прилюдних торгах за початковою ціною продажу, яка буде встановлена на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки , проведеної субєктом оціночної діяльності \\ незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій, в рахунок погашення боргу перед ПАТ «Універсал банк», за Договором кредиту №11\\470-К від 23.11.2006 року, в розмірі 552\~933, 72 гривень. Представник сторони відповідачів проти задоволення вимог позивача заперечив за безпідставністю, оскільки вважає, що на час звернення до суду з заявою про зміну позовних вимог, переданих в іпотеку приміщень не існує, внаслідок їх перебудови та зміни цільового призначення з первісного житлового на нежитлове; в реєстрі іпотек запису про перебування в іпотеці спірного нежитлового приміщення магазину в м Тернополі по вул.. Гетьмана Мазепи 28\\16, немає, як і не існує квартири в м. Тернополі по вул. Тарнавського 4\\98, оскільки за рішенням органу місцевого самоврядування квартиру переобладнано в магазин, про що наявний акт введення в експлуатацію та сертифікат відповідності закінчення будівництвом обєкта реконструкції ; позивач, завідомо знаючи про перебудову та зміну цільового призначення переданого в іпотеку майна, не ініціює внесення змін до договорів іпотеки, а також, як наслідок можливої відмови відповідачів на внесення змін до договорів в частині предмета іпотеки, не ініціює звернення до суду з вимогами про встановлення іпотеки на новостворене майно, що є допустимим способом захисту цивільного права, за правилами ЗУ «Про іпотеку». Також, на думку сторони відповідачів, позивачем пропущено строк позовної давності на звернення до суду. Крім того представник відповідача вважає, що в позові слід відмовити, оскільки позивачем обрано хибний спосіб захисту цивільного права у визначенні ціни майна, щодо якого заявлено вимогу. З врахуванням пояснень представників сторін спору, досліджених в судовому засіданні письмових доказів, судом встановлено наступні обставини справи. Публічне акціонерне товариство «Універсал Банк» є правонаступником всіх прав та обов'язків Відкритого акціонерного товариства «Універсал Банк» - 22 червня 2009 року рішенням загальних зборів акціонерів, ВАТ «Універсал Банк» було перейменовано в Публічне акціонерне товариство «Універсал Банк», що підтверджується Витягом із статуту (додається до позовної заяви). Між Позивачем та [PERSON] (надалі - Позичальник, Відповідач-1) 23.11.2006 року було укладено кредитний договір №11\\470-К (надалі - Кредитний договір 1) відповідно до якого Банк зобов'язався надавати Позичальнику кредитні послуги в сумі 75000,00 доларів США, з терміном їх поверненням до 22.11.2016р Для забезпечення виконання зобов'язань Відповідача-1 за Кредитним договором були укладений договір іпотеки, посвідчений приватним нотаріусом Тернопільського міського нотаріального округу 23.11.2006 року за реєстровим №4589 (далі за текстом - договір іпотеки 1) відповідно до умов якого в іпотеку було передано двокімнатну квартиру, заг. площ. 63, 4 кв.м., жит. площ., 32, 0 кв.м., за адресою: м. Тернопіль вул.. Гетьмана Мазепи 28\\16 У зв'язку з невиконанням позичальником своїх зобов'язань за кредитним договором Позивач був змушений звернутися за захистом своїх прав до суду. Рішенням Тернопільського міськрайонного суду у справі №1915/14819/2012 від 26 червня 2013 року, з [PERSON] було стягнуто заборгованість за Кредитним договором накористь Публічного акціонерного товариства «Універсал Банк» 552\~933, 72 гривень. Крім того, даним рішенням було встановлено факт неналежного виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором. Також судом встановлено, що між Позивачем та Відповідачем 1, 19 листопада 2007 року було укладено Кредитний договір №11\\474-К (надалі Кредитний договір 2), відповідно до якого Банк зобов'язався надати кошти в сумі 120\~000 доларів США, з терміном повернення коштів до 18.11.2037 р. Для забезпечення виконання зобов'язань Відповідача-1 за Кредитним договором 2, між Позивачем та Відповідачем був укладений договір іпотеки посвідчений приватним нотаріусом Тернопільського міського нотаріального округу 19.11.2007 року за реєстровим №5159 (далі за текстом - договір іпотеки 2) відповідно до умов якого в іпотеку було передано квартиру, загальною площею 58, 9 кв.м., що знаходиться за адресою: Тернопільська обл. м. Тернопіль, вул. Генерала Тарнавського 4\\98. У зв'язку з невиконанням позичальником своїх зобов'язань за договором кредиту, Позивач був змушений звернутися за захистом своїх прав до суду. Тим же, вищезазначеним рішенням Тернопільського міськрайонного суду №1915/14819/2012 від 26 червня 2013 року, з [PERSON] було стягнуто заборгованість за Кредитним договором 2 на користь Публічного акціонерного товариства «Універсал Банк» 1\~067\~535, 30 гривень. Крім того, даним рішенням було встановлено факт неналежного виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором. Згідно ст. 61 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням в цивільній справі, котре набрало законної сили, не потребують доказування. 17 липня 1997 року Україна ратифікувала Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод, та певні протоколи до неї, і ця обставина, з огляду на приписи ч.1 ст. 9 Конституції України, Закону України від 29.06.2004 року «Про міжнародні договори» свідчить про обовязковість застосування національними судами України норм Конвенції. В контексті статті 1 Першого протоколу Конвенції, ЄСПЛ розглядалися справи про порушення права власності, де обєктами були кошти, належні заявникам на підставі судових рішень, які є остаточними та підлягають виконанню («Бурдов проти Росії» , заява 59498\\00. Рішення від 07.05.2002 року). Відтак суд зауважує, що за позивачем, на підставі вищезазначеного судового рішення у цивільній справі №1915/14819/2012 від 26.06. 2013 року, підтверджено право власності, в розумінні статті 1 Першого протоколу Конвенції, на кошти в сумі 552\~933, 72 гривень та 1\~067\~535, 30 гривень, котрі, однак знаходяться розпорядженні відповідача [PERSON], як позичальника за договорами кредиту, і щодо яких відповідачем не надано належних та допустимих доказів повернення власнику (позивачу). Також судом встановлено, що на підставі рішення Виконавчого комітету Тернопільської міської ради № 219 від 28.02.2007 року, за зверненням [PERSON] про надання дозволу на реконструкцію квартири №16 в будинку по вул.. Гетьмана Мазепи, 28, саме щодо переданого в іпотеку банку даного нерухомого майна, було надано дозвіл заявнику, за власні кошти здійснити реконструкцію під промтоварний магазин з влаштуванням окремого входу що й було здійснено [PERSON] з подальшим оформленням за ним, згідно рішення виконавчого комітету Тернопільської міської ради, Свідоцтва про право власності на приміщення промтоварного магазину загальною площею 63, 4 кв.м. від 24 квітня 2008 року за №784. При цьому в Державному реєстрі прав власності на нерухоме майно за зазначеною адресою наявні дані про внесення запису щодо права власності за [PERSON] саме на приміщення промтоварного магазину з закриттям відомостей про статус квартири(арк.. справи 102 том. 1), однак в Державному реєстрі іпотек збережені записи щодо наявності обтяження іпотекою саме квартири в м. Тернополі по вул.. Гетьмана Мазепи 28\\16 (арк.. справи 104 том 1), а не новоствореним нежитловим приміщенням. Дане стверджується наявною в матеріалах справи копією рішення ВК ТМР № 219 від 28.02.2007 року (арк.. справ 110 том. 1) , рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 22.05.2013 року (арк. справи 160-161 том.1) та копією Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, щодо обєктів нерухомого майна (арк. справи 102-106) . Також зясовано, що на підставі дозволу, наданого рішенням Виконавчого комітету ТМР від 17 січня 2008 року за №16, за зверненням [PERSON] про надання дозволу на реконструкцію квартири №98 в будинку по вул.. Генерала Тарнавського 4, саме щодо переданого в іпотеку банку даного нерухомого майна, було надано дозвіл заявнику, за власні кошти здійснити реконструкцію під промтоварний магазин з влаштуванням окремого входу що й було здійснене [PERSON] з подальшим введенням в експлуатацію приміщення промтоварного магазину за адресою м. Тернопіль вул.. Г.Тарнавського, 4\\98, загальною площею 62, 7 кв.м., згідно Акту готовності обєкта експлуатації за № 186 від 15.06.2010 року та Сертифікату відповідності закінченого будівництвом обєкта серії ТП №000163 від 29.06.2010 року. При цьому доказів внесення запис до електронного реєстру прав власності про реєстрацію за [PERSON] права на новостворене майно приміщення магазину в м. Тернополі по вул.. Г.Тарнавського 4\\98, суду не надано, як не надано внесення змін до реєстру іпотек. Крім того судом встановлено, що 22 травня 2013 року Тернопільським міськрайонним судом ухвалено згадуване вище рішення у цивільній справі № 607/7386/13-ц за позовом [PERSON] (надалі - Відповідач 2)до [PERSON] про поділ майна подружжя, яким між подружжям розділено наступне майно та визнано за [PERSON] право власності на 1\\2 частину промтоварного магазину, заг.площ. 63, 4 кв.м., за адресою: м. Тернопіль вул. Гетьмана Мазепи 28\\16, з подальшою реєстрацією відповідачем 2 права власності на свою ідеальну частку в приміщенні в реєстрі прав власності на нерухоме майно. (рішення набрало законної сили). На думку сторони позивача, з посиланням на ст. 23 ЗУ «Про іпотеку», та зміст ст. 70 Сімейного кодексу України, [PERSON] з моменту набуття спільної часткової власності на спірні нежитлові приміщення, одразу набула статусу іпотекодавця, оскільки у разі переходу права власності на предмет іпотеки від іпотекодавця до третьої особи, у тому числі в порядку спадкування чи правонаступництва, іпотека є дійсною для набувача відповідного нерухомого майна. Особа, до якої перейшло право власності на предмет іпотеки, набуває статусу іпотекодавця, має всі його права і несе всі його обов'язки за іпотечним договором у тому обсязі й на тих самих умовах, що існували до набуття ним права власності на предмет іпотеки. Суд не може погодитися з даною думкою представника позивача з огляду на таке. Предметом іпотеки, згідно із положенням статті 5 Закону України "Про іпотеку" може бути один або декілька об'єктів нерухомого майна за таких умов: нерухоме майно належить іпотекодавцю на праві власності або на праві господарського відання, якщо іпотекодавцем є державне або комунальне підприємство, установа чи організація; нерухоме майно може бути відчужене іпотекодавцем і на нього відповідно до законодавства може бути звернене стягнення; нерухоме майно зареєстроване у встановленому законом порядку як окремий виділений у натурі об'єкт права власності, якщо інше не встановлено цим Законом. Вартість предмета іпотеки визначається за згодою між іпотекодавцем і іпотекодержателем або шляхом проведення оцінки предмета іпотеки відповідним суб'єктом оціночної діяльності у випадках, встановлених законом або договором. Постановою КМУ від 31.03.2004 року за № 410 «Про затвердження Тимчасового порядку державної реєстрації іпотек» (чинної станом на дату передачі в іпотеку банку [PERSON] квартир по вул. Генерала Тарнавського та Гетьмана Мазепи), передбачено що державна реєстрація іпотек здійснюється з метою реалізації переважного права іпотекодержателя у задоволенні вимог за рахунок предмета іпотеки перед іншими іпотекодержателями незареєстрованих або зареєстрованих пізніше прав чи вимог на предмет іпотеки. При цьому внесення до Реєстру відомостей про обтяження майна іпотекою здійснюється реєстратором на підставі повідомлення іпотекодержателя або уповноваженої ним особи чи рішення суду; у разі обтяження іпотекою нерухомого майна в повідомленні зазначається опис предмета іпотеки, достатній для його ідентифікації, та\\або його реєстраційні дані. (п.8 Тимчасового порядку). Із змісту п. 1.1. договорів іпотеки від 19.11.2007 року та від 23.11.2006 року, предметами іпотеки є житлові приміщення - квартири заг. площ. 63, 4 кв.м в м. Тернополі по вул. Гетьмана Мазепи 28\\16, та 58, 9 кв.м. в м. Тернополі по вул.. Генерала Тарнавського 4\\98. Разом з тим судом, як зазначено вище, уже встановлено, що за [PERSON], на підставі рішення Виконавчого комітету Тернопільської міської ради вирішено оформити право власності на новостворене майно -приміщення промтоварного магазину загальною площею 63, 4 кв.м. по вул. Гетьмана Мазепи 28\\16, в м. Тернополі, (утворене з квартири під цим же номером) - тобто, в розумінні ст. 331 ЦК України, на підставі рішення органу місцевого самоврядування (що за законом до 01.01.2013 року було єдиною підставою набуття права власності на новостворене майно), та після внесення запису в електронний реєстр прав власності на нерухоме майно, [PERSON], набув право власності на новостворене майно - приміщення зовсім іншого цільового призначення (нежитлове), та вартості, і відомості про новостворене це майно не внесені до Державного реєстру іпотек в порядку, визначеному Постановою КМУ від 17 жовтня 2013 року № 868 «Про затвердження Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень», як і відсутні договори про обтяження цих новостворених приміщень іпотекою між сторонами спору. Щодо квартири площею 59, 8 кв.м. в м Тернополі по вул. Г.Тарнавського 4\\98, то суд наголошує, що з підписанням Акту готовності до експлуатації новоствореного майна від 15.06.2010 року за № 186, та Сертифікату відповідності закінченого будівництвом обєкта магазину з влаштуванням окремого входу загальною площею 62, 7 кв.м. в м. Тернополі по вул. Г.Тарнавського 4\\98, можна стверджувати, що [PERSON], в розумінні ст.. 331 ЦК України, створено приміщення також зовсім іншого цільового призначення (нежитлове), та вартості, і відомості про новостворене це майно не внесені до Державного реєстру іпотек. А тому суд приходить до висновку, що приміщення, щодо яких заявлено вимогу про звернення стягнення на предмет іпотеки, не ідентифікуються, згідно договорів іпотеки від23.11.2006 року та 19.11.2007 року, відтак до внесення до Державного реєстру іпотек відомостей про обтяження іпотекою саме спірних приміщень, і як наслідок, з метою визнання судом вищезазначених приміщень предметом іпотеки, що забезпечує виконання зобовязань за договорами кредиту №11\\474- К та №11\\470 К , укладеними між позивачем та відповідачем [PERSON], обраний позивачем спосіб задоволення своїх вимог, є передчасним. Суд вважає, що з моменту прийняття новоствореного нежитлового нерухомого майна в експлуатацію, та внесення до Державного реєстру прав власності на нерухоме майно запису про закриття відомостей про право власності за [PERSON] на передані в іпотеку банку житлові приміщення, обтяження іпотекою даних приміщень є припиненим, внаслідок їх втрати. Згідно частини першої статті 3 ЗУ «Про іпотеку», іпотека виникає на підставі договору, закону або рішення суду. До іпотеки, яка виникає на підставі закону або рішення суду, застосовуються правила щодо іпотеки, яка виникає на підставі договору, якщо інше не встановлено законом. В судовому засіданні судом розяснено право позивачу на оскарження рішень органу місцевого самоврядування про надання дозволу, без згоди іпотекодавця, на реконструкцію та оформлення права власності за [PERSON] на новостворене майно нежитлові приміщення, й право на звернення до суду з вимогою про встановлення іпотеки щодо спірного майна за рішенням суду, в порядку частини першої ст. 3 ЗУ «Про іпотеку», однак представник позивача зазначив, що на його думку, ініціювати в судовому порядку даний спосіб захисту цивільного права не має необхідності. Суд також не має підстав погодитися порядком визначення вартості майна, щодо яких банком заявлено вимогу в заяві про зміну позовних вимог від 20.10.2015 року (арк.. справи 32-33 том. 2), щодо звернення стягнення боргу на майно, шляхом реалізації майна з прилюдних торгів за початковою ціною продажу, яка буде встановлена на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки , проведеної субєктом оціночної діяльності \\ незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій. Верховний Суд України неодноразово у своїх постановах, зокрема №6-61цс15 від 27 травня 2015 року, та від 07 жовтня 2015 року №6-1935цс15, дійшов правового висновку про неправомірність задоволення судом позову банку про звернення стягнення боргу на предмет іпотеки без визначення ціни позову, яка не була зазначена у тексті позовної заяви, а з визначенням ціни позову на стадії виконавчого провадження. ВСУ зазначає, що положеннями ст.. 39 ЗУ «Про іпотеку» передбачено, що в разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначається, в тому числі, початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації. Виходячи із змісту поняття «ціна», як форми грошового вираження вартості товару, послуг, тощо, аналізу норм статей 38, 39 ЗУ «Про іпотеку», ВСУ прийшов до правового висновку, що у розумінні норми ст.. 39 ЗУ «Про іпотеку» встановлення початкової ціни предмета іпотеки у грошовому вираженні визначається за процедурою, передбаченою частиною 6 ст.38 цього Закону. Тобто ціна предмета іпотеки встановлюється за згодою між іпотекодавцем і іпотекодержателем, або на підставі оцінки майна субєктом оціночної діяльності, на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна. Очевидно визначення ціни здійснюється на стадії поза межами виконавчого провадження та судового розгляду, а саме етапі підготовки позовної заяви та з зазначенням ціни, як формули грошового вираження майна, в тексті позовної заяви. Окрім зазначеного суд вважає за необхідне звернути увагу на наступне. Пунктом 9 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» передбачено, що право вибору способу судового захисту, передбаченого законом або договором (дострокове стягнення кредиту, стягнення заборгованості, у тому числі шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки (застави), одночасне предявлення відповідних вимог у разі, якщо позичальник є відмінною від особи іпотекодавця (майновий поручитель), одночасне предявлення вимог про стягнення заборгованості з позичальника з вимогами про стягнення заборгованості шляхом звернення стягнення на предмет застави (іпотеки), належні іпотекодавцю, який не є позичальником, розірвання кредитного договору, набуття права власності на предмет іпотеки тощо) належить виключно позивачеві (частина перша статті 20 ЦК, статті 3 і 4 ЩІК). Задоволення позову кредитора про звернення стягнення на предмет іпотеки (застави) не є перешкодою для пред'явлення позову про стягнення заборгованості з поручителя за тим самим договором кредиту у разі, якщо на час розгляду справи заборгованість за кредитом не погашена. Задоволення позову кредитора про стягнення заборгованості з поручителя не є перешкодою для пред'явлення позову про звернення стягнення на предмет іпотеки (застави) з метою погашення заборгованості за тим самим договором кредиту у разі, якщо на час розгляду спору заборгованість за кредитом не погашена. У даному ж випадку, зважаючи на уже наявне рішення суду від 26.06.2013 року за позовом кредитора (ПАТ «Універсал Банк») про стягнення боргу з боржника ([PERSON]Б.), який не є поручителем в розумінні розяснень ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справи (згадуваний вище п. 9 постанови Пленуму №5 від 30.03.2012 року), а є майновим поручителем і співпадає з боржником в одній особі, а тому стягнення боргу в тих же сумах ( 1 067\~535, 50 гривен, та 552\~933, 72 гривень, ще одним рішенням суду, навіть у інший спосіб (звернення стягнення боргу на передане в іпотеку майно), фактично є стягненням з боржника на користь кредитора подвійної суми боргу, що не грунтується на законі - суд наголошує, що в разі постановлення рішення в даній справі, про стягнення боргу в сумах, які зазначає позивач (1 067\~535, 50 гривен, та 552\~933, 72 гривень) шляхом звернення на предмет іпотеки, однак добровільного виконання рішення боржником в ході примусового виконання рішення суду в разі відкриття провадження шляхом сплати визначеної судом суми боргу (право боржника, визначене частиною третьою ст. 25 ЗУ «Про виконавче провадження»), ця обставина, за відсутності волі стягувача на відкликання виконавчого документа, не є підставою закінчення виконавчих проваджень з примусового виконання рішень судів у цивільній справі від 26.06.2013 року за №1915\\14819. Разом з тим судом критично оцінюються доводи представника сторони відповідачів про пропуск позивачем строків давності на звернення до суду з позовом, оскільки заявлено вимогу про стягнення коштів, розмір яких визначено рішенням суду у червні 2013 року, й саме з цього часу слід вести облік позовної давності.

Outcome: dismissed