Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-30 00:00:00

[PERSON], звернувшись в березні 2013 року до суду, просить: визнати недостовірною, такою, що не відповідає дійсності, порушує його права та свободи, ганьбить його честь, гідність та ділову репутацію, інформацію, викладену в листі від 23.01.2013 р. №01-16/779 за підписом голови правління кредитної спілки Рівненщина [PERSON] на імя голови правління ПАТ АКБ КАПІТАЛ [PERSON], поширену щодо нього відповідачем; зобовязати відповідача [PERSON] за власний рахунок спростувати недостовірну інформацію, поширену ним у листі від 23.01.2013 р. №01-16/779, в такий же спосіб, у який вона була поширена, та здійснити офіційне письмове вибачення перед ним про те, що [PERSON] поширена недостовірна, така, що не відповідає дійсності, порушує його права та свободи, ганьбить його честь, гідність та ділову репутацію, інформація у строк не пізніше пятнадцяти днів з дня набрання рішенням суду законної сили; стягнути з відповідача [PERSON] на свою користь 10000 (десять тисяч) грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди, заподіяної йому порушенням особистих немайнових прав на повагу до честі, гідності та ділової репутації, а також документально підтверджені судові витрати: сплачений при предявленні позову судовий збір в сумі 200 грн. та витрати в сумі 3000 грн. на правову допомогу фахівця в галузі права. В судовому засіданні представник позивача вимоги свого довірителя підтримав та з мотивів, наведених у позовній заяві, просить задовольнити позов у повному обсязі. Відповідач в судове засідання не зявився, про дату, час і місце розгляду справи був повідомлений належним чином - під розпис, повідомлення про причини неявки до суду чи заяви про розгляд справи за його відсутності від відповідача не надійшло. Зясувавши обставини по справі та перевіривши їх доказами, суд дійшов висновку, що у задоволенні позову слід відмовити з таких підстав. В обґрунтування своїх позовних вимог [PERSON] посилається на наявну в матеріалах справи копію листа від 23.01.2013 р. №01-16/779 за підписом голови правління кредитної спілки Рівненщина [PERSON] на імя голови правління ПАТ АКБ КАПІТАЛ [PERSON] (а.с.7), у якому, на думку позивача, викладено обставини та факти, що принижують його честь, гідність та ділову репутацію, так як наведена в листі інформація щодо його ([PERSON]В.) особи не відповідає дійсності і є недостовірною. Відповідно до ст.ст.297, 299 ЦК України, кожен має право на повагу до його гідності та честі. Гідність та честь фізичної особи є недоторканними. Фізична особа має право звернутися до суду з позовом про захист її гідності та честі. Фізична особа має право на недоторканність своєї ділової репутації. Фізична особа може звернутися до суду з позовом про захист своєї ділової репутації. Як передбачено ч.1, абз.1, 2 ч.4, ч.ч.5, 7 ст.277, ст.280 ЦК України, фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім'ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації. Спростування недостовірної інформації здійснюється особою, яка поширила інформацію. Поширювачем інформації, яку подає посадова чи службова особа при виконанні своїх посадових (службових) обов'язків, вважається юридична особа, у якій вона працює. Якщо недостовірна інформація міститься у документі, який прийняла (видала) юридична особа, цей документ має бути відкликаний. Спростування недостовірної інформації здійснюється у такий же спосіб, у який вона була поширена. Якщо фізичній особі внаслідок порушення її особистого немайнового права завдано майнової та (або) моральної шкоди, ця шкода підлягає відшкодуванню. Як вбачається з копії Договору - доручення б/н від 25 березня 2011 року (а.с.8 - 11), укладеного між кредитною спілкою Рівненщина (як Довірителем), в особі голови правління [PERSON], та фізичною особою - підприємцем [PERSON] (як Повіреним), саме неналежне виконання повіреним [PERSON], на думку довірителя, його зобовязань за умовами Договору - доручення і призвело до виготовлення та надіслання листа від 23.01.2013 р. №01-16/779 голові правління ПАТ АКБ КАПІТАЛ, на керівній посаді одного із структурних підрозділів якого на той час працював [PERSON] Крім того, у звязку з неналежним виконанням [PERSON] зобовязань за вищевказаним договором, 15 листопада 2012 року за вих. №01-16/702 кредитною спілкою Рівненщина позивачу було надіслане письмове повідомлення про припинення договору-доручення від 25.03.2011 р. №б/н (а.с.13). Виходячи з наведених норм цивільного законодавства, встановлених судом обставин і визначених відповідно до них правовідносин, суд приходить до висновку, що позов до задоволення не підлягає, оскільки у вищезгаданому листі поширювачем інформації про фізичну особу - підприємця [PERSON] є юридична особа - кредитна спілка Рівненщина, з якою позивач уклав свого часу відповідний правочин, з приводу виконання умов якого між юридичною особою та фізичною особою - підприємцем виник спір, інформація про який стала відома третій особі - голові правління ПАТ АКБ КАПІТАЛ [PERSON] Разом з тим, позивачем не доведено, а судом не встановлено тієї обставини, що поширена кредитною спілкою Рівненщина про підприємця [PERSON] інформація, викладена у листі від 23.01.2013 р. №01-16/779, порушує особисті немайнові права позивача, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам - гідності, честі, діловій репутації або перешкоджає позивачу повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право. Відповідно, не встановлено судом і обставини заподіяння позивачеві моральної шкоди внаслідок порушення його особистого немайнового права. З цього приводу Пленум Верховного Суду України в абзаці першому пункту 15 та абзацах першому і другому пункту 16 постанови №1 від 27 лютого 2009 року Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи, розяснив, що при розгляді справ зазначеної категорії суди повинні мати на увазі, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право. Відповідно до статті 40 Конституції України, усі мають право направляти індивідуальні чи колективні письмові звернення або особисто звертатися до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів, що зобов'язані розглянути звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк. У випадку, коли особа звертається до зазначених органів із заявою, в якій міститься та чи інша інформація, і в разі, якщо цей орган компетентний перевірити таку інформацію та надати відповідь, проте в ході перевірки інформація не знайшла свого підтвердження, вказана обставина не може сама по собі бути підставою для задоволення позову, оскільки у такому випадку мала місце реалізація особою конституційного права, передбаченого статтею 40 Конституції, а не поширення недостовірної інформації. Скасовуючи ухвалені в розглядуваній цивільній справі рішення судів першої та апеляційної інстанцій, суд касаційної інстанції у своїй ухвалі від 08 квітня 2015 року вказав (а.с.188 - 190), що судами не перевірено та не враховано чи є інформація, викладена у листі, надісланому головою правління КС Рівненщина [PERSON] голові правління ПАТ АКБ КАПІТАЛ [PERSON], негативною та, відповідно, недостовірною з огляду на те, що у вказаному листі також зазначено про те, що для перевірки викладеної інформації [PERSON] розглядає можливість звернення до правоохоронних органів та суду. Виходячи з наведеного, оскільки при новому розгляді справи суду інших доказів не подано та ним не здобуто, викладену в листі від 23.01.2013 р. №01-16/779 інформацію слід вважати оціночними судженнями посадової особи [PERSON] Так, в абзацах першому - третьому пункту 19 постанови №1 від 27.02.2009 р. Пленум Верховного Суду України розяснив, що вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначати характер такої інформації та з'ясовувати, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням. Відповідно до частини другої статті 47-1 Закону України "Про інформацію" оціночними судженнями, за винятком образи чи наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, зокрема критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, з огляду на характер використання мовних засобів, зокрема гіпербол, алегорій, сатири. Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості. Таким чином, відповідно до статті 277 ЦК не є предметом судового захисту оціночні судження, думки, переконання, критична оцінка певних фактів і недоліків, які, будучи вираженням суб'єктивної думки і поглядів відповідача, не можна перевірити на предмет їх відповідності дійсності (на відміну від перевірки істинності фактів) і спростувати, що відповідає прецедентній судовій практиці Європейського суду з прав людини при тлумаченні положень статті 10 Конвенції. Відповідно до ч.4 ст.338 ЦПК України, висновки і мотиви, з яких скасовані рішення є обов'язковими для суду першої чи апеляційної інстанції при новому розгляді справи.

Outcome: dismissed