Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-20 00:00:00

06 лютого 2018 року позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про позбавлення батьківських прав. Позивач в обґрунтування підстав позову зазначає, що 02 серпня 2014 року уклала шлюб з відповідачем [PERSON] зареєстрований Центральним відділом державної реєстрації шлюбів Головного управління юстиції у м. Києві. Сімейне життя з відповідачем не склалося, що призвело до фактичного припинення між ними шлюбних відносин. В провадженні Свалявського районного суду перебуває справа за її позовом про розірвання шлюбу. Від шлюбу у сторін народився син [PERSON], [INFO]. Також зазначає, що дитина перебуває на її повному утриманні та проживає разом з позивачем, відповідач [PERSON] у добровільному порядку матеріальної допомоги на утримання дитини не надає, вихованням та розвитком дитини не займається, а тому просить позбавити батьківських прав відповідача, [PERSON], [INFO], громадянина Турецької республіки, щодо дитини [PERSON], [INFO] у зв'язку із ухиленням відповідача від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. В судовому засіданні позивач та її представник позовні вимоги підтримали в повному обсязі, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві. Представник позивача пояснила, що відповідач ухиляється від виконання свого обов'язку по вихованню дитини, не відвідує, не піклується про стан здоров'я та розвиток, та не надає допомогу на її утримання. Просила позов задовольнити. Представник ССД Свалявської РДА в судовому засіданні вказала, що позов підтримує та не заперечила проти задоволення позову, зазначивши що наявний позитивний висновок про доцільність позбавлення батьківських прав відповідача [PERSON] щодо дитини [PERSON]. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, хоча належним чином судом був повідомлений про час та місце розгляду справи, про що свідчать наявні в матеріалах справи рекомендовані повідомлення та розписки на ім'я [PERSON] та оголошення на веб - сайті Свалявського районного суду Закарпатської області.В матеріалах справи наявна письмова заява, переклад якої з англійської мови на українську мову засвідчено приватним нотаріусом Свалявського нотаріального округу Ляшенко А.Г. Заслухавши пояснення позивача та її представника, представника ССД Свалявської РДА, дослідивши матеріали справи та надані докази, суд дійшов висновку, що позов про позбавлення батьківських прав підставний та підлягає задоволенню. За викладених обставин, суд провів розгляд справи за відсутності відповідача, належним чином повідомленого про дане судове засідання, відповідно до вимог ч. 1 ст.198, п. 1 ч.3 ст 223 ЦПК України. Відповідно до ч.3 ст.200 ЦПК України за результатами підготовчого судового провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем, в порядку передбаченому ст. 206 ЦПК України Згідно з ч.3 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Дослідивши та оцінивши надані докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов підставний та підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно із ст. 77 ЦПК України, встановлено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Відповідно до ч.1 ст. 95 ЦПК України - письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, які мають значення для правильного вирішення спору. Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] від 02 серпня 2014 року виданого Центральним відділом державної реєстрації шлюбів Головного управління юстиції у м. Києві [PERSON] зареєструвала шлюб з [PERSON], [INFO], громадянина Турецької Республіки. Від даного шлюбу у сторін народився син [PERSON], [INFO], (посвідчення особи громадянина Турецької Республіки серії [NUMBER] та довідка ДМС України № 22 від 05.02.2016 року про реєстрацію особи громадянином України). Із перекладу заяви про згоду з англійської мови на українську мову від 15.01.2018 року, засвідченої приватним нотаріусом Свалявського нотаріального округу Ляшенко А.Г., встановлено, що [PERSON], громадянин Турецької Республіки не заперечує проти позбавлення його прав на дитину [PERSON], [INFO] та дає згоду на усиновлення дитини [PERSON], [INFO] іншим громадянином. З акту обстеження житлово - побутових умов проживання сім'ї від 16.01.2018 року встановлено, що у житловому будинку за адресою: [ADDRESS] створені належні умови для проживання, навчання та розвитку дитини. Відповідно до довідки № 83 від 16.01.2018 року виданої, ВУКГ у Закарпатській області, позивачу [PERSON], у будинку за адресою [ADDRESS] зареєстровані: вона - [PERSON], [INFO], син - [PERSON], [INFO], чоловік - [PERSON], [INFO], брат - [PERSON], [INFO], сестра - [PERSON], [INFO], мама - [PERSON], [INFO]. Відповідно до висновку Свалявської районної державної адміністрації Закарпатської області, № 01-18/27 від 29.01.2018 року про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON], [INFO], відносно дитини [PERSON], [INFO] вирішено вважати доцільним позбавити батьківських прав [PERSON], [INFO] громадянина Турецької Республіки відносно дитини [PERSON], [INFO]. Відповідно до ч.3 ст.51 Конституції України сім'я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Відповідно до ст. 8 Закону України "Про охорону дитинства" від 26.04.2001 № 2402 зазначено, що кожна дитина має право на рівень життя достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Статтею 11 цього ж Закону передбачено, що сім'я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім'ї разом з батьками або в сім'ї одного з них та на піклування батьків. Предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Згідно статті 12 цього Закону виховання в сім'ї є першоосновою розвитку дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Необхідно зазначити, що ухилення від виконання юридичного обов'язку - виконання батьківських обов'язків по вихованню дитини - це завжди акт свідомої поведінки, оскільки особа має реальну можливість виконати його, але не вчиняє відповідних дій, що в судовому засіданні було судом достовірно встановлено, виходячи з наданих суду доказів та підтверджених заявою самого відповідача. Відповідно до ст. 150 СК України, батьки зобов'язані виховувати дитину в дусі поваги до прав і свобод інших людей, любові до своєї сім'ї та родини, свого народу, своєї батьківщини. Батьки зобов'язані піклуватись про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов'язані забезпечити здобуття дитиною повної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Згідно із ст. 141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Відповідно до ст. 180 СК України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до п.п. 15,16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 № 3 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст.164 Сімейного кодексу України. Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Такі обставини, що свідчать про ухилення відповідача від виконання своїх батьківських обов'язків, суд вважає доведеними. Виходячи з наведеного, позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, який застосовується при наявності негативного впливу батьків (одного з батьків) на розвиток дитини. Під час розгляду справи суд дійшов висновку, що таке втручання спрямоване на захист прав і свобод неповнолітнього [PERSON], [INFO], відповідно, воно має законну мету, і буде здійснено в найкращих інтересах дитини. Практика Європейського суду з прав людини свідчить про те, що питання позбавлення батьківських прав мають ґрунтуватися на оцінці особистості відповідача та його поведінці. Суд неодноразово в своїх рішеннях акцентував увагу, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Зокрема, стаття 8 Конвенції не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров'ю чи розвитку дитини. При цьому, наведені вище обставини та заява відповідача, переконують суд у тому, що відповідач взагалі не має бажання та не спроможний виконувати батьківські функції щодо своєї дитини. Згідно з ч.4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Таким чином, з'ясовані по справі обставини свідчать, що визнання відповідачем пред'явленого позову не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд доходить висновку про те, що відповідач тривалий час ухилявся від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини, дитиною не займався, не піклувався про неї, матеріально не утримував, не цікавиться її фізичним, моральним і духовним розвитком, не заперечує щодо позбавлення його батьківських прав, а тому суд вважає, що позов є обґрунтованим, у зв'язку з чим слід позбавити [PERSON] батьківських прав відносно малолітнього сина [PERSON], [INFO]. Суд звертає увагу відповідача на те, що відповідно до ч.1 ст.169 Сімейного кодексу України, мати, батько, позбавлені батьківських прав, мають право на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав. В такому разі, судом буде перевірено, наскільки змінилася поведінка особи, позбавленої батьківських прав, та обставини, що були підставою для позбавлення батьківських прав, і постановляє рішення відповідно до інтересів дитини (ч.4 ст.169 Сімейного кодексу України).

Outcome: approved