Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-13 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до Луганської міської ради про визнання права власності на спадкове майно, яке залишилося після смерті її батька [PERSON]. Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що 15.08.2015 року помер її батько [PERSON] в м. Мурманську Російської Федерації. Після його смерті залишилося майно: ? частки квартири № 47, розташованої в будинку № 2 на кварталі [PERSON] в місті Луганську, яка належала померлому на підставі свідоцтва про право власності, виданого 17.02.1994 року відділом по приватизації житлового фонду Луганської міської Ради народних депутатів на праві спільної сумісної власності. 18.04.2016 року вона звернулася до приватного нотаріуса Станично-Луганського районного нотаріального округу [PERSON] із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину, проте їй було відмовлено з наступних підстав: надане позивачем нотаріусу свідоцтво про право власності на квартиру не зареєстроване спадкодавцем за життя у відповідних органах згідно ст. 182 ЦК України, а також було зазначено, що вона пропустила встановлений ст. 1270 ЦК України шестимісячний строк для прийняття спадщини. Згідно цивільного законодавства, що діяло на час приватизації квартири в лютому 1994 року, а саме Цивільного кодексу УРСР 1963 року, Закону України „Про приватизацію державного житлового фонду, Закону України „Про власність [PERSON] був власником ? частки спірної квартири. Позивач є єдиним спадкоємцем після смерті батька, на спадщину ніхто інший, крім неї не претендує. За місцем його смерті, на території Російської Федерації спадщину ніхто інший не приймав та нотаріальна справа не заводилася. У зв'язку з чим позивач просить визнати за нею право власності на ? частку квартири в порядку спадкування за законом після смерті батька [PERSON], померлого 15.08.2015 року. Позивач та представник позивача в судове засідання не з'явилися, від представника позивача надійшла заява про розгляд справи в її відсутність. Відповідач в судові засідання 14.09.2016 року не з'явився. Про день та час розгляду справи був належним чином повідомлений шляхом розміщення оголошення в газеті "Урядовий кур'єр", причин неявки суду не повідомив, заяви про розгляд справи без його участі до суду не надходило. 14.06.2016 року постановлено ухвалу про заочний розгляд справи. Суд, вивчивши матеріали справи, дослідивши докази по справі кожний окремо і в їх сукупності, вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] є донькою [PERSON] (а.с.10-13), який помер 15.08.2015 року в місті Мурманську Мурманської області Росія (а.с.5). [PERSON] та [PERSON] на праві спільної сумісної власності в рівних частках належить квартира № 47, розташована в м. Луганську кв. [PERSON] будинок 2, на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого та зареєстрованого відділом по приватизації житлового фонду Луганської міської Ради народних депутатів 17.02.1994 року та записаного у реєстрову книгу за № 4/1710 (а.с.6). Станом на 20.04.2016 року ринкова вартість квартири складає 231929 грн. (а.с.18-36). [PERSON] проживає та зареєстрована за адресою: м. Луганськ кв. [PERSON] б.2 кв. 47 (а.с.14), тобто на момент смерті батька позивач разом з ним не проживала. 18.04.2016 року [PERSON] звернулася до приватного нотаріуса Станично-Луганського районного нотаріального округу [PERSON] з заявою щодо видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на спадкове майно після смерті батька, [PERSON], проте їй в цьому було відмовлено з таких причин: [PERSON] пропустила встановлений законом строк для прийняття спадщини; право власності на квартиру не зареєстровано відповідно до вимог ч.1 ст. 182 ЦК України та ст. 3 Закону України „Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (а.с.15). Відповідно до ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Згідно з правилами статті 1220 ЦК України та статті 249 ЦПК України часом відкриття спадщини слід вважати день смерті особи, зазначений у свідоцтві про смерть, виданим відповідним державним органом реєстрації актів цивільного стану. Якщо спадкоємець протягом строку, встановленого ст. 1270 ЦК України, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. Вирішення судом спору щодо визнання права власності в порядку спадкування може відбуватися лише після прийняття спадщини. Якщо спадкоємець не прийняв спадщину, його вимоги про визнання права власності на спадкове майно не підлягають задоволенню судом. Відповідно до п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30.05.2008 року „Про судову практику у справах про спадкування особа, яка не прийняла спадщину в установлений законом строк, може звернутися до суду з позовною заявою про визначення додаткового строку для прийняття спадщини відповідно до частини третьої статті 1272 ЦК України. [PERSON] пропустила встановлений законом строк для прийняття спадщини, проте з вимогами про визначення додаткового строку для прийняття спадщини позивачка до суду не зверталася. Відповідно до ч.1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в мажах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Таким чином, заявляючи вимоги про визнання права власності на спадкове майно, яке залишилося після смерті [PERSON], спадщину після якого [PERSON] не прийняла, позивач вибрала не той спосіб захисту своїх прав та інтересів, у зв'язку з чим її позовні вимоги задоволенню не підлягають. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed