Jurisdiction: civil
Date: 2021-07-25 00:00:00

15.07.2021 року заявник [PERSON] звернулася до суду із заявою поданою в порядку окремого провадження про видачу обмежувального припису відносно [PERSON] , яким просить визначити заходи тимчасового обмеження її прав та покласти на неї певні обв`язки. В обґрунтування заяви зазначила, що вона в 2018 році на канікулах проживала разом з батьками у себе вдома за адресою: [ADDRESS] . Мати [PERSON] знаходилась весь час вдома, зловживала алкогольними напоями, постійно принижувала та била її на очах малолітнього брата [PERSON] , 2009 р.н. та малолітньої сестри [PERSON] , 2014 р.н. В листопаді 2020 року мати приїхала додому з групою невідомих осіб та намагалась забрати сестру [PERSON] всупереч її волі, а також намагалась застосувати фізичне насилля над дідусем на очах у дитини, внаслідок чого були відкриті кримінальні провадження. Також, заявниця вказує, що мати розповсюджувала неправдиву інформацію відносно неї та погрожувала в соціальних мережах, а в липні 2021 року приїхала до їх дому, агресивно та неадекватно себе поводила, намагалася вибити двері на очах у малолітнього брата та сестри, чим дуже налякала дітей. Ухвалою Фастівського міськрайонного суду Київської області від 16.07.2021 року відкрито провадження у справі та призначено до судового розгляду. В судове засідання заявник та її представник надавали пояснення аналогічні викладеним в заяві. Також заявниця зазначила, що її батьки розлучені, вона навчається в Польщі, сестра [PERSON] проживає з батьком, а брат проживає з матір`ю. Вказала, що наразі матір`ю подано до суду позов про визначення місця проживання дітей. Просили заявлені вимоги задовольнити. В судовому засіданні заінтересована особа та її представник заперечували проти задоволення заяви. [PERSON] в судовому засіданні та в письмових поясненнях вказала, що вона з грудня 2019 року проживає в місті Бориспіль разом з двома малолітніми дітьми: сином [PERSON] , 2009 р.н. та дочкою [PERSON] , 2014 р.н. Рішенням виконкому Бориспільської міської ради від 12 жовтня 2020 року визначено місце проживання дітей з матір`ю. Колишній чоловік та батько дітей [PERSON] неодноразово намагався викрасти дітей та вивести їх до свого місця проживання в смт Борова. 20.08.2020 він викрав дочку [PERSON] та відвіз до місця свого проживання, з цього моменту вона не бачила дочку, так як колишній чоловік та члени його родини перешкоджають спілкуванню з дитиною, не допускають до неї соціальні служби. Наразі в суді перебуває справа про визначення місця проживання дітей, про відібрання малолітньої дитини [PERSON] від батька та передачі матері. Крім того, [PERSON] неодноразово намагався викрасти дітей. Також вказали, що заявниця [PERSON] навчається в Польщі, приїздить до України раз чи два рази на рік, а тому дає недостовірну інформацію щодо подій, які відбуваються в родині. Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] , яка є бабусею [PERSON] та свекрухою суду [PERSON] , суду показала, що була свідком бійки між невісткою та онукою в грудня 2018 року. Вказала, що відносини між матір`ю та дочкою [PERSON] ніколи не були хорошими, взагалі діти більше люблять батька. [PERSON] проживає в Польщі, приїжджає на канікули. Конфлікти, які сталися в цьому році заявниця не бачила, тому що повернулася з Польщі 5 липня. [PERSON] приїжджала побачити дітей, проте вона її не пускала, бо вона була не одна і тому боялася. Свідок [PERSON] суду показала, що бачила конфлікт, який відбувався між сторонами, проте дати події не пам`ятає. Свідок [PERSON] , яка є сестрою [PERSON] в судовому засіданні показала, що [PERSON] оберігала своїх дітей від психічного насильства їх батька. [PERSON] поїхала навчатися в [PERSON] , [PERSON] фінансово їй допомагала. Бувший чоловік [PERSON] став її просто знищувати, виганяв її із дому, вона приїжджала до неї із синцями, бив її в живіт. [PERSON] цього всього не знала. 16 листопада вона разом з сестрою і головою сільської ради та адвоката приїхали до будинку, щоб побачити [PERSON] , ніхто не відчиняв, на телефон не відповідав, потім відчинив дід і став ображати [PERSON] , вона просила показати дитину. Вона підійшла до діда і сказала, що це матір, просила показати дитину, він її відштовхнуві впав на кущ рози, став гукати на допомогу, потім вийшов на дорогу впав на коліна і проклинав [PERSON] . Також 01.07.2001 року вона разом з [PERSON] приїхали до будинку побачити [PERSON] , яку мати не бачила 10 місяців. Дівчинка гуляла з бабусею, яка схопила дівчинку побігли до будинку і зачинила дівчинку саму в будинку. Також вказала, що колишній чоловік [PERSON] , батько дітей, сидів в тюрмі в 1999 році, [PERSON] залишилась сама з маленькою [PERSON] . Свідок [PERSON] суду показала, що вона була свідком як бувший чоловік [PERSON] рік тому викрав дітей з дитячої площадки. Вона була з дітьми, на площадці гралось троє дітей, під"їхала машина, мати дітей сиділа навпроти мене, з машини вийшов чоловік, старша дівчинка закричала « [PERSON] - тікай», чоловік схопив дівчинку вона кричала «не хочу», але він схопив дівчину і засунув в машину. Вона спитала навіщо він тягнете дівчинку, проте інший чоловік сказав, що це її батько. Вона викликала поліцію, дала покази і пішла додому. В судовому засіданні свідок [PERSON] суду показала, що з 2003 року вона дружить з [PERSON] і працює разом з нею, знає її як турботливу маму. Три роки тому вони разом з дітьми відпочивали на морі, чоловіка вона не обговорювала. В кіні 2019 року вона дізналася про її розлучення та те, що вона шукала квартиру. Стала проживати у Борисполі, але приїхала без речей дитячих, чоловік нічого не віддав. Вона звернулась у соцслужби. Вони зібрали з подругою дитячі речі і привезли їй. Привезли продукти, бо вона відмовлялась від грошей. Була її мама поряд, доглядала за дітьми. Вказала, що вона не була свідком нападів, але була свідком як три рази приїжджала з [PERSON] до будинку, де була [PERSON] , стукали у хвіртку але ніхто не відчиняв. Свідок [PERSON] , представник громадської організації, в судовому засіданні показала, що [PERSON] звернулась до них з приводу порушення її та прав дітей, вивчивши ситуацію та письмові документи, виіїхали за місцем перебування дітей і дійсно встановили, що [PERSON] перешкоджають бачитись з дитиною. Жодного разу на подвір"ї не бачила старшу доньку [PERSON] . Вперше коли приїхали, нікого не бачила, а вдруге побачили бабусю, яка гралась з [PERSON] побачивши їх схопила дитину і побігла до будинку. Зазначила, що вона жодного разу не чула від [PERSON] погроз до родичів. Також пояснила, що вони як організація яка захищає права жінок та дітей публічно освітлюють обставини в тому числі і те, що [PERSON] не дають бачитись з донькою [PERSON] . Однак, в своїх публікаціях доньки [PERSON] вони не згадували. Заслухавши учасників судового процесу, покази свідків, дослідивши наявні в матеріалах справи докази у їх сукупності, суд вважає встановленими наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно з вимогами ч. 1 ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. При розгляді справи судом встановлено наступне. Як зазначиа заявниця, що з 2018 року її мати [PERSON] вчиняла дії, які містять ознаки домашнього насилля. Відповідно до ст. 350-2 ЦПК України заява про видачу обмежувального припису може бути подана особою, яка постраждала від домашнього насильства або її представником у випадках визначених Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству». Згідно п. 3, 6, 7, 8 ч.1 ст.1 цього Закону, домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь. Фізичне насильство - форма домашнього насильства, що включає ляпаси, стусани, штовхання, щипання, шмагання, кусання, а також незаконне позбавлення волі, нанесення побоїв, мордування, заподіяння тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості, залишення в небезпеці, ненадання допомоги особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані, заподіяння смерті, вчинення інших правопорушень насильницького характеру. Психологічне насильство - форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи. Особа, яка постраждала від домашнього насильства - особа, яка зазнала домашнього насильства у будь-якій формі. Кривдник - особа, яка вчинила домашнє насильство у будь-якій формі. Обмежувальний припис стосовно кривдника - встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов`язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи. Враховуючи положення Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», обмежувальний припис за своєю суттю не є заходом покарання особи (на відміну від норм, закріплених у КУпАП та КК України), та є тимчасовим заходом, виконуючим захисну та запобіжну функцію і направленим на попередження вчинення насильства та забезпечення першочергової безпеки осіб, з огляду на наявність ризиків, передбачених вищезазначеним законом, до вирішення питання про кваліфікацію дій кривдника та прийняття стосовно нього рішення у відповідних адміністративних або кримінальних провадженнях. Частиною 2 ст. 26 Закону України «Про запобіганню та протидію домашньому насильству» визначено, що обмежувальним приписом визначаються один чи декілька таких заходів тимчасового обмеження прав кривдника або покладення на нього обов`язків, зокрема заборону наближатися на визначену відстань до місця проживання (перебування), навчання, роботи, інших місць частого відвідування постраждалою особою. Рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків (оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи). Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 58 ЦПК). За змістом ст.89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу. На обґрунтування своїх доводів заявник посилається на покази свідків та лист Фастівського відділку поліції. Так, згідно листа Фастівського РУП ГУ НП в Київській області, надано 09.06.2021 року на заяву [PERSON] , батька заявниці, в період з 2019 по 2021 років до Фастівського підрозділу поліції надійшло 7 повідомлень з приводу неправомірних дій [PERSON] , а саме: 27.11.2019 надійшло повідомлення зі служби «102» щодо неправомірнихдій дружини [PERSON] , а саме, до помешкання за адресою: [ADDRESS] привела незнайомого чоловіка; 08.12.2019 надійшло повідомлення зі служби «102», з приводу погроз фізичною розправою [PERSON] відносно [PERSON] ;19.12.2019 через секретаря надійшла заява, щодо неправомірної поведінки дружини [PERSON] ; 16.11.2020 надійшло повідомлення зі служби «102» з приводу того, що [PERSON] забрала їх спільну дитину [PERSON] шести років та в ході розгляду матеріалів встановлено, що [PERSON] нанесла тілесні ушкодження [PERSON] та по даному факту відомостi внесено до ЄРДР від 17.11.2020 № 12020115310000487 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України; 27.11.2020 надiйшла заява з приводу неправомірних дій [PERSON] . вiдносно членів родини [PERSON] ; 15.12.2020 надійшло повідомлення зі служби «102» з приводу погроз [PERSON] батькам [PERSON] ; 29.03.2021 надійшло повідомлення зі служби «102» з приводу погроз фізичною розправою [PERSON] батькам [PERSON] . Разом з тим, з даного Листа не можливо встановити, що вказані дії були спричинені саме по відношенню доньки [PERSON] , яка є заявницею, а також не надано доказів підтвердження вказаних обставин та визнання винною відповідача в даних обставинах. Також, з наданих Витягів з ЄРДР вбачається, що відомості про вчинення кримінального правопорушення були внесені за заявами інших осіб, а не самою заявницею, як і зазначені обставини, що не стосуються [PERSON] . При цьому заявником не надано доказів про притягнення відповідача до кримінальної відповідальності за вказані злочини. З пояснень самої заявниці та пояснень свідка [PERSON] , яка є бабусею заявника вбачається, що [PERSON] , за вказаний в заяві період, перебувала на навчанні за межами України в Польщі. Приїздить до України на час канікул, двічі або тричі на рік. Про події які вона зазначає в заяві, вона дізналася зі слів рідних. На сторінках в інтернеті, дійсно, про її саму та про спричинення відповідачкою по відношенню до неї насилля зазначено не було. Інформація стосувалася її родини. Погрози зі сторони відповідача ідуть в адресу її батька та бабусі. Батькі розлучені. Матір проживає окремо. Також, свідок [PERSON] підтвердила, що вона, сама не давала можливість доступу відповідачці на територію домоволодіння та побачення з донькою [PERSON] . На перевагу, відповідачем надані докази того, що вона проживає за іншою адресою ніж заявник в іншому місті Бориспіль, працює в ТОВ «Авіакомпанія «АЗУР ЕЙР Україна» з 15.07.2019 року по теперішній час на посаді бортпровідника відділу обслуговування пасажирів на борту повітряного судна. На даний час в Бориспількому суді перебуває справа за її позовом щодо визначення місця проживання її неповнолітньої доньки [PERSON] , яку викрав її батько, колишній чоловік [PERSON] . Вона неодноразово зверталася з приводу побачення з донькою до нього та його батьків, де перебуває [PERSON] але все було марно. Також, вона зверталася за захистом своїх материнських прав до державних та громадських організацій. Щодо самої заявниці зазначила, що та перебувала весь цей час за кордоном, якій відповідач допомагала матеріально. Всі ці дії спрямовані в зв`язку з судовими справами. Таким чином, на переконання суду, [PERSON] не надала беззаперечних доказів на підтвердження вчинення [PERSON] постійного та безперервного домашнього насильства у розумінні Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» відносно неї, а також ризиків настання насильства у майбутньому, що є необхідною умовою для застосування судом до відповідної особи спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству, які визначені Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству». Встановлені у ході судового розгляду обставини фактично свідчать лише про наявність конфлікту між заінтересованою особою та її колишнім чоловіком. Відповідно до ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Статтею 350-6 ЦПК України передбачено, що, розглянувши заяву про видачу обмежувального припису, суд ухвалює рішення про задоволення заяви або відмову в її задоволенні. Враховуючи вищенаведене, а також те, що доводи заявниці щодо наявності домашнього насильства, яке чинить [PERSON] щодо неї не знайшли своє підтвердження при розгляді справи, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні заяви про видачу обмежувального припису.

Outcome: dismissed