Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-24 00:00:00

28 січня 2016 року позивач [PERSON], що працює на посаді тимчасово виконуючого обовязки директора Комунального підприємства «Бутенківське», є членом виконавчого комітету Бутенківської сільської ради, головою громадського формування з охорони громадського порядку Бутенківської сільської ради, був учасником антитерористичної операції на Сході України та депутатом Бутенківської сільської ради пятого та шостого скликань (2006-2015 р.р.) звернувся до суду з позовом про захист честі, гідності, ділової репутації та відшкодування моральної шкоди до [PERSON] В позовній заяві позивач [PERSON] вказує, що він є відомою й публічною посадовою особою та громадським діячем на території населених пунктів Бутенківської сільської ради. У жовтні 2015 року, в селі Котовське Кобеляцького району Полтавської області, під час публічних виступів на зустрічах з жителями с. Котовське, [PERSON]О.( на той момент був кандидатом на посаду Бутенківського сільського голови та вів передвиборну агітацію) неодноразово заявляв про те, що позивач скоїв злочин, вкравши 500 тисяч гривень із суми бюджетних коштів, виділених на реконструкцію водогону в с. Котовське. Серед широкого загалу жителів села Котовське, до відома яких була доведена ця недостовірна інформація, були, зокрема, [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON]. Недостовірність інформації підтверджується тим, що станом на жовтень 2015 року будівельні роботи з реконструкції сільського водогону не проводилися, їх фінансування не здійснювалося. Кримінальні провадження відносно особи позивача чи інших посадових осіб з приводу привласнення ними бюджетних коштів правоохоронними органами не порушувалися, позивач не визнавався винним у вчиненні такого злочину, а тому відповідач [PERSON] поширив недостовірну інформацію, оскільки подія крадіжки (привласнення) 500 тисяч гривень із суми бюджетних коштів, виділених на реконструкцію водогону в с. Котовське, не мала місця взагалі. В результаті того, що відповідач поширив відносно позивача недостовірну інформацію, останній вважає що була принижена його честь, гідність та ділова репутація, надана негативна соціальна оцінка його особі в очах жителів с.Котовське, принижена його соціальна цінність, як людини. Внаслідок приниження ділової репутації позивача, він не був обраний депутатом Бутенківської сільської ради на місцевих виборах 25 жовтня 2015 року. Моральні страждання через неправдиві відомості про скоєння злочину виражались в тому, що позивач сильно переживав, хвилювався і на запитання про те чи скоював він злочин, повинен був постійно виправдовуватись перед сусідами, друзями, родичами та іншими людьми, особливо напередодні місцевих виборів що призводило до ще більших моральних страждань. Позивач до цього часу перебуває в стані душевного дискомфорту через те, що оточуючі люди можуть сприймати його як злочинця, він змушений докладати додаткові фізичні моральні і психічні зусилля для захисту своїх порушених прав, витрачати для цього свій вільний час і кошти, тим самим порушуючи свої нормальні життєві звязки, особисте й громадське життя. У відшкодування заподіяної моральної шкоди позивач просить суд стягнути із відповідача на свою користь 90 000 (девяносто тисяч) гривень. В судовому засіданні позивач [PERSON] та його представник [PERSON] підтримали позов позивача. Відповідач [PERSON] та його представник [PERSON] позов [PERSON] не визнали. Відповідач [PERSON] суду пояснив, що інформацію про те, що [PERSON] вкрав 500 тисяч гривень із суми бюджетних коштів, виділених на реконструкцію водогону в с.Котовське серед жителів с.Котовське він не поширював. Представник відповідача [PERSON] [PERSON] суду пояснив, що в своїх позовних вимогах позивач вказує, що він є відомою й публічною посадовою особою та громадським діячем на території населених пунктів Бутенківської сільської ради, а тому межа допустимої критики відносно нього може бути дещо ширшою ніж щодо окремої пересічної особи, однак в судовому засіданні не знайшов свого підтвердження факт поширення [PERSON] недостовірної інформації серед жителів с. Котовське, Кобеляцького району Полтавської області, так як допитані в судовому засіданні свідки надавали суперечливі пояснення про дату візиту [PERSON] в село Котовське Кобеляцького району та про фактичні його висловлювання. Суд, заслухавши сторони, свідків, перевіривши та дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги [PERSON] задоволенню не підлягають. Судом встановлені такі факти і відповідні їм правовідносини. Судом установлено, що [PERSON] під час виборчого процесу на виборах до місцевих рад 25 жовтня 2015 року був кандидатом в депутати Бутенківської сільської ради Кобеляцького району Полтавської області, працював на посаді тимчасово виконуючого обовязки директора комунального підприємства «Бутенківське», є членом виконавчого комітету Бутенківської сільської ради та головою громадського формування з охорони громадського порядку Бутенківської сільської ради Кобеляцького району Полтавської області, був депутатом Бутенківської сільської ради пятого та шостого скликань. Таким чином він є публічною посадовою особою на території населених пунктів Бутенківської сільської ради Кобеляцького району Полтавської області, що може мати доступ до бюджетного фінансування. А отже, межа допустимої критики щодо політичного діяча чи іншої публічної особи може бути значно ширшою, ніж щодо окремої пересічної особи. Відповідно до ст. 32 Конституції України, кожному гарантується судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім'ї. Згідно зі ст. 34 Конституції України кожному гарантується також і право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань. У п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 лютого 2009 року № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» судам роз'яснено, що ст. 32 Конституції України передбачено судовий захист права спростувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім'ї. Ніхто не може зазнавати втручання в його особисте і сімейне життя, крім випадків, передбачених Конституцією України. Не допускається збирання, зберігання, використання та поширення конфіденційної інформації про особу без її згоди, крім випадків, визначених законом, і лише в інтересах національної безпеки, економічного добробуту та прав людини. Беручи до уваги зазначені конституційні положення, суди при вирішенні справ про захист гідності, честі та ділової репутації повинні забезпечувати баланс між конституційним правом на свободу думки та слова, правом на вільне вираження своїх поглядів і переконань, з одного боку, та правом на повагу до людської гідності, конституційними гарантіями невтручання в особисте й сімейне життя, судовим захистом права на спростування недостовірної інформації про особу, з іншого боку. У п. 19 вказаної постанови Пленуму Верховного Суду України судам роз'яснено, що вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначати характер такої інформації та з'ясовувати, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням. У п. 21 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 лютого 2009 року № 1 «Про судову практику справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» судам роз'яснено, що при поширенні недостовірної інформації стосовно приватного життя публічних осіб вирішення справ про захист їх гідності, честі чи ділової репутації має свої особливості. Суди повинні враховувати положення Декларації про свободу політичних дебатів у засобах масової інформації (далі - Декларація), схваленої 12 лютого 2004 року на 872-ій зустрічі Комітету [PERSON] Європи, а також рекомендації, що містяться у Резолюції 1165 (1998) Парламентської [PERSON] Європи про право на недоторканість приватного життя. Зокрема, у названій Резолюції зазначається, що публічними фігурами є особи, які обіймають державні посади і (або) користуються державними ресурсами, а також усі ті, хто відіграє певну роль у суспільному житті (у галузі політики, економіки, мистецтва, соціальній сфері, спорті чи в будь-якій іншій галузі). У статтях 3, 4, 6 Декларації вказується, що оскільки політичні діячі та посадові особи, які обіймають публічні посади або здійснюють публічну владу на місцевому, регіональному, національному чи міжнародному рівнях, вирішили апелювати до довіри громадськості та погодилися "виставити" себе на публічне політичне обговорювання, то вони підлягають ретельному громадському контролю і потенційно можуть зазнати гострої та сильної громадської критики у засобах масової інформації з приводу того, як вони виконували або виконують свої функції. При цьому зазначені діячі та особи не повинні мати більшого захисту своєї репутації та інших прав порівняно з іншими особами. Публічні особи повинні усвідомлювати, що особливий статус, який вони мають у суспільстві, у більшості випадків з власної ж волі, автоматично збільшує рівень тиску на їхню приватність. У зв'язку з цим, межа допустимої критики щодо політичного діяча чи іншої публічної особи є значно ширшою, ніж окремої пересічної особи. Публічні особи неминуче відкриваються для прискіпливого висвітлення їх слів та вчинків і повинні це усвідомлювати. Таким чином, [PERSON], перебуваючи на посаді тимчасово виконуючого обовязки директора Комунального підприємства «Бутенківське» , є публічною особою на території сільської ради, а тому свідомо відкритий для прискіпливого контролю за його особою, як з боку активістів так і пересічних громадян. Факт поширення [PERSON] недостовірної інформації про викрадення [PERSON] саме 500 000 грн. бюджетних коштів, в судовому засіданні не знайшов свого підтвердження. Однак дана інформація, стосується виключно професійної діяльності [PERSON], як депутата Бутенківської сільської ради Кобеляцького району Полтавської області та виконуючого обовязки директора комунального підприємства «Бутенківське», а не його приватного життя. Крім того, враховуючи публічний статус [PERSON] та те, що інформація про будівництво та реконструкцію водогону в с. Котовське Кобеляцького району Полтавської області стосувалася його публічної діяльності та мала суспільний інтерес, позивач повинен бути терпимим до публічної критики, межа якої є ширшою від критики пересічних осіб. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Відповідно до ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Також судом встановлено, що [PERSON] не довів факту заподіяння йому моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, не довів суду, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) відповідача вони заподіяні, не надано доказів щодо негативних наслідків, а отже в задоволенні його позовних вимог слід відмовити.

Outcome: dismissed