Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-14 00:00:00

07.05.2020 року позивачка звернулася до суду з позовом про розірвання шлюбу. В обґрунтування позову позивачка зазначає, що вона та відповідач, перебувають у шлюбі, зареєстрованому Южноукраїнським міським відділом ЗАГС, актовий запис №328 від 07.10.1995 року. Від шлюбу вони мають двох дітей: доньку - [PERSON] 1996 року народження, сина [PERSON] 2008 року народження. Протягом останніх декількох років, вони з чоловіком разом не проживають, шлюбні відносини фактично призупинені. На даний час між ними взагалі відсутнє порозуміння, любов та повага, якіповинні бути притаманні сім`ї. У відповідача власні погляди на життя, будя-яких дій які б свідчили про його бажання повернутися до сім`ї та стати на шлях виправлення, останній не робив. В подальшому просить суд не надавати додаткового часу на примирення сторін. Неодноразово вживалися заходи на примирення, але безрезультатно. 15.06.2020 року в судове засідання позивачка не з`явилася, а надала до суду письмову зяву від 02.06.2020 року в якій, просить суд розглянути справу без її участі, позовні вимоги підтримала у повному обсязі, наполягає на розірванні шлюбу. (а.с. 22) 15.06.2020 року в судове засідання відповідач не з`явився, а надав письмову заяву від 02.06.2020 року в якій, просить суд розглянути справу без його участі, позовні вимоги визнав у повному обсязі, не заперечує проти їх задоволення. (а.с 21) Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Частиною 3 ст. 200 ЦПК України передбачено, що за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Зважаючи на те, що відповідач визнав позовні вимоги у повному обсязі, суд вважає можливим ухвалити рішення в підготовчому судовому засіданні. У відповідності до ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Дослідивши письмові матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню виходячи з наступного. Із матеріалів справи вбачається, що сторони зареєстрували шлюб 07 жовтня 1995 року, що підтверджується свідоцтвом Серії [NUMBER] про укладення шлюбу виданим Южноукраїнським міським відділом ЗАГС м. Южноукраїнська Миколаївської області, за актовим записом № 328. (а.с. 9) Від спільного життя сторони мають неповнолітнього сина [PERSON] [INFO] , що підтверджується ксерокопією свідоцтвом про народження (а.с. 10). Вивчивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню. Відповідно до ст. 112 СК України суд з`ясувавши фактичні стосунки подружжя, дійсні причини позову, постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення. Тому суд встановив, що сторони припинили шлюбні відносини, та разом не проживають, а їх шлюб носить формальне значення та не відповідає своєму призначенню, суд, вважає що за таких обставин подальше сумісне життя подружжя не можливе і їхній шлюб має бути розірвано. Як вбачається з свідоцтва про шлюб, після реєстрації шлюбу позивачка у зв`язку з реєстрацією шлюбу змінила своє прізвище " [PERSON] " на " [PERSON] ". Згідно ст. 113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Отже, вирішення питання про те, яким прізвищем іменуватися після розірвання шлюбу є виключним правом того, хто у зв`язку із шлюбом змінив своє прізвище.

Outcome: approved