Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-24 00:00:00

01 серпня 2014 року позивач звернувся до суду з позовом до ПАТ з ІІ «Дніпропетровський олійноекстракційний завод» про стягнення середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу, відшкодування витрат з придбання залізничних квитків та моральної шкоди. Позовні вимоги обґрунтовано тим, що до 01.09.2013 р. він працював у відповідача на посаді оператора лінії ІV розряду у виробництві бутильованої олії, а від 01.09.2013 р. - прибиральника службових приміщень в адміністративно-господарському відділі. У період від 20.10.2012 р. по 14.11.2012 р., від 24.10.2013 р. по 13.11.2013 р. він за направленням перебував у Державній установі "Інститут медицини праці Національної Академії медичних наук України". Між тим, усупереч закону за вказаний час позивач не отримав середню заробітну плату. Крім того, позивачу не було компенсовано його витрати з придбання залізничних квитків до Києва, де розташована лікувальна установа. Викладені обставини стали причиною звернення позивача до суду з позовом про стягнення з відповідача середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу за період від 20.10.2012 р. по 14.11.2012 р., від 24.10.2013 р. по 13.11.2013 р., відшкодування витрат з придбання залізничних квитків у сумі 378,33 грн. та моральної шкоди в сумі 70 000,00 грн. (а.с.а.с. 1 - 5). У судовому засіданні позивач підтримав позовні вимоги у повному обсязі, а представник відповідача - заперечував проти їх задоволення. Заслухавши пояснення позивача, представника відповідача, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про те, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом було встановлено, що до 01.09.2013 р. позивач працював у відповідача на посаді оператора лінії ІV розряду у виробництві бутильованої олії, а від 01.09.2013 р. - прибиральника службових приміщень в адміністративно-господарському відділі (а.с.а.с. 27, 28). У період від 20.10.2012 р. по 14.11.2012 р., від 24.10.2013 р. по 13.11.2013 р. позивач за направленням перебував у Державній установі "Інститут медицини праці Національної Академії медичних наук України" (м. Київ) з метою уточнення характеру наявності патології та її зв'язку з умовами праці (а.с.а.с. 11, 13 - 16, 21 - 24, 154 - 156). Позов обґрунтовано тим, що відповідачем усупереч закону за вказаний час не сплачено середній заробіток. Відповідно до статті 123 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП) за час перебування в медичному закладі на обстеженні за працівниками, зобов'язаними проходити таке обстеження, зберігається середній заробіток за місцем роботи. Згідно з частиною 1 статті 169 КЗпП власник або уповноважений ним орган зобов'язаний за свої кошти організувати проведення попереднього (при прийнятті на роботу) і періодичних (протягом трудової діяльності) медичних оглядів працівників, зайнятих на важких роботах, роботах із шкідливими чи небезпечними умовами праці або таких, де є потреба у професійному доборі, а також щорічного обов'язкового медичного огляду осіб віком до 21 року. Судом встановлено, що відповідач у належний спосіб був повідомлений про проходження позивачем профілактичного медичного огляду з наданням відповідних письмових доказів, відтак в силу приведених вище норм у відповідача виник обов'язок сплатити позивачу його середній заробіток (а.с.а.с. 154 - 156). Між тим, позивач за вказані періоди середню заробітну плату не одержав, про що свідчать банківські виписки та розрахункові листки, надані позивачем (а.с.а.с. 152, 153). При цьому суд критично ставиться до тверджень представника відповідача про оплату належних позивачу коштів, оскільки вони спростовуються вказаними вище письмовими доказами. Таким чином, суд вважає, що за період вимушеного прогулу (від 20.10.2012 р. по 14.11.2012 р., від 24.10.2013 р. по 13.11.2013 р.) з відповідача на користь позивача підлягає стягненню середня заробітна плата в сумі 4 524,06 грн. (2 034,12 грн. + 2 489,94 грн.). Розмір середньої заробітної плати визначено відповідачем у довідці від 24.12.2014 р. № 709 за процедурою, визначеною Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 р. № 100. У відповідності з частиною 1 статті 2371 КЗпП відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Ураховуючи положення цієї норми, співвідношуючи їх зі встановленими в засіданні обставинами й фактами, суд вважає, що вони свідчать про наявність у діях відповідача безперечної вини у порушенні права позивача на компенсацію середнього заробітку за час вимушеного прогулу, тобто про заподіяння позивачу моральної шкоди. Між тим, на думку суду, розмір моральної шкоди, запропонований позивачем, є занадто великим, і її необхідно компенсувати в сумі 5 000,00 грн. У порядку статті 88 Цивільного процесуального кодексу України з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір у сумі 487,20 грн.

Outcome: partial