Jurisdiction: civil
Date: 2019-08-05 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовною заявою до Товариста з обмеженою відповідальністю «Автолюкс-Костопіль», [PERSON] , ПАТ КБ «Приватбанк», тратя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача № 3 [PERSON] про стягнення моральної шкоди та визнання застави такою, що припинена. В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що 20.10.2016 року між [PERSON] , в особі свого уповноваженого представника [PERSON] , який діяв на підставі нотаріально посвідченої довіреності та ТОВ «Автолюкс-Костопіль» було укладено договір комісії №000128. На виконання умов даного договору комісії відповідач 1-ТОВ «Автолюкс-Костопіль» укладено з ним договір купівлі-продажу транспортного засобу - автомобіля марки HAMMER, моделі Н2, номер кузова [NUMBER] , р.н. [NUMBER] , який належав [PERSON] . На підставі договору купівлі-продажу транспортного засобу №5977/16/000128 від 20.10.2016 року та інших документів ним було зареєстровано право власності на зазначений вище автомобіль. 24 липня 2017 року при нотаріальному посвідченні довіреності, згідно якої він надавав право керування зазначеним транспортним засобом своєму зятеві нотаріус повідомив, що на вказаний автомобіль зареєстроване обтяження. З витягу Державного реєстру обтяжень рухомого майна стало відомо, що 07.07.2008 року було зареєстровано приватне обтяження - застава рухомого майна, обтяжувачем за яким виступає ПАТ КБ «Приватбанк», об`єктом обтяження - транспортний засіб HAMMER, моделі Н2, номер кузова [NUMBER] , р.н. [NUMBER] . Боржником згідно наведеної у даному витягу інформації спочатку виступав [PERSON] , а пізніше після внесення 10.06.2013 року змін до реєстру обтяжень боржником є [PERSON] . Підставою обтяження є договір застави автотранспорту №CVAHA800000086 від 27.06.2008 року. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] підтримав у повному обсязі згідно обставин викладених у позовній заяві, просить задовольнити позов. Представники відповідача АТ КБ «Приватбанку» Мазурок А.А. та Юзіков Г.С. в судовому засіданні заперечували проти задоволення позовних вимог. Від представника [PERSON] надійшов відзив на позовну заяву, згідно якого вбачається, що 27.06.2008 року між банком та третьою особою [PERSON] був укладений кредитно-заставний договір № CVAHA800000086, згідно якого було передано у заставу автомобіль марки HAMMER, моделі Н2, номер кузова [NUMBER] . Усупереч положенням ч. 2 ст. 586 ЦК України, ч. 2 ст. 17 Закону України «Про заставу» та умовам договору застави боржник відчужив майно, яке перебувало в заставі банку й обтяження якого на час відчуження було зареєстровано відповідно до закону, не повідомивши про це заставодержателя та не одержавши його згоди. Позивач є не добросовісним набувачем майна, так як відбулося відчуження рухомого майна боржником, який не мав права його відчужувати. Згоди на продаж автомобіля банк не надавав, разом з тим звертався до суду з заявою про звернення стягнення на майно. 22.11.2011 року рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська позов задоволено та звернуто стягнення на спірний автомобіль. Представник відповідача ТОВ «Автолюкс-Костопіль» Власюк В.В. в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, просить відмовити у задоволенні позову. Відповідач [PERSON] звернулася до суду з заявою про розгляд справи у її відсутності та подала на адресу суду відзив на позовну заяву, згідно якого просить відмовити у задоволенні позову, посилаючись на те, що 22.09.2016 року придбала у продавця автомобіля [PERSON] , від імені якого по довіреності діяв [PERSON] автомобіль марки «Хаммер», моделі Н2, номер кузова [NUMBER] , р.н.з. якого 14 [NUMBER] , уклавши договір купівлі-продажу даного автомобіля. При цьому продавець гарантував їй як покупцю, що даний автомобіль належить йому на праві власності та не перебуває у розшуку, заставі, не являється предметом спору в суді. 20 жовтня 2016 року [PERSON] , діючи від її імені уклав договір комісії з ТзОВ «Автолюкс-Костопіль», згідно з яким вона передала обов`язок щодо реалізації даного транспортного засобу. За період часу з 22 вересня по 17 жовтня 2016 року жодних кредитних договорів з банками не укладала і не передавала даний автомобіль у заставу. Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача №3 ПАТ КБ «Приватбанк» Олексюк І.Г. в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся у встановленому законом порядку. Вивчивши і розглянувши матеріали справи, всебічно, повно та об`єктивно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються заявлені позовні вимоги, відповідно заперечення; заслухавши пояснення позивача, відповідно представників сторін, об`єктивно дослідивши і оцінивши докази, надані сторонами в їх сукупності, у межах заявлених вимог, суд приходить до наступних висновків. Згідно ст. 129 Конституції України, основними засадами судочинства є: законність; рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом; забезпечення доведеності вини; змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Згідно з ч.3 ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено наступні факти та відповідні їм правовідносини. Згідно договору комісії від 20.10.2016 року №000128 комітент ( [PERSON] ) передала комісіонерові (ТОВ «Автолюкс-Костопіль), який прийняв на себе обов`язки з реалізації транспортного засобу HAMMER, моделі Н2, номер кузова [NUMBER] (а.с. 20). На виконання договору комісії №000128 від 20.10.2016 року ТОВ «Автолюкс-Костопіль» уклав з Позивачем [PERSON] договір купівлі-продажу транспортного засобу №5977/16/000128 від 20.10.2016 року предметом якого є автомобіль марки HAMMER, моделі Н2, номер кузова [NUMBER] , н.з. [NUMBER] , який належав [PERSON] (а.с. 21). Судом також встановлено, що 27.06.2008 року між банком та третьою особою [PERSON] був укладений кредитно-заставний договір CVAHA800000086 (а.с. 157-162), згідно якого було передано в заставу автомобіль марки HAMMER, моделі Н2, номер кузова [NUMBER] . Рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 22.11.2011 року позовні вимоги ПАТ КБ «Приват банк» задоволено, в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором №CVAHA800000086 від 27.07.20008 року звернуто стягнення на предмет застави: автомобіль марки HAMMER, моделі Н2, номер кузова [NUMBER] , який належить на праві власності [PERSON] . Рішення суду вступило в законну силу. З витягу з Державного реєстру обтяжень рухомого майна №52955619 від 25.07.2017 року вбачається, що 07.07.2008 року було зареєстроване приватне обтяження - застава рухомого майна, обтяжувачем за яким виступає ПАТ КБ «Приватбанк», об`єктом обтяження - транспортний засіб HAMMER, моделі Н2, номер кузова [NUMBER] , р.н. [NUMBER] , боржником, згідно наведеної у даному Витягу інформації, виступав спочатку [PERSON] , а після внесення змін боржником вказаний позивач [PERSON] . Відповідно до частини 1 статті 27 Закону України «Про заставу» застава зберігає силу, якщо за однією з підстав, зазначених в законі, майно або майнові права, що складають предмет застави, переходять у власність іншої особи. Пунктом 5.2.16 договору , сторони визначили, що без попередньої письмової згоди банку заборонено відчуження чи іншу передачу предмета застави третій особі у власність, управління, зберігання, використання, а також не укладати інші правочини. Усупереч положенням ч. 2 ст. 586 ЦК України, ч. 2 ст. 17 Закону України «Про заставу» та умовам договору застави боржник відчужив майно, яке перебувало в заставі банку й обтяження якого на час відчуження було зареєстровано відповідно до закону, не повідомивши про це заставодержателя та не отримавши його згоди. Тобто позивач не є добросовісним набувачем майна, так як відбулося відчуження рухомого майна боржника, який не мав права його відчужувати. Згідно ст. 10 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» у разі відчуження рухомого майна боржником, який не мав права його відчужувати, особа, що придбала це майно за відплатним договором, вважається його добросовісним набувачем згідно зі статтею 388 Цивільного кодексу України за умови відсутності в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна відомостей про обтяження цього рухомого майна. Добросовісний набувач набуває право власності на таке рухоме майно без обтяжень. Відповідно до частини 4 статті 44 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» після припинення обтяження обтяжувач самостійно або на письмову вимогу боржника чи особи, права якої порушено внаслідок наявності запису про обтяження, протягом п`яти днів зобов`язаний подати держателю або реєстратору Державного реєстру заяву про припинення обтяження і подальше вилучення відповідного запису з Державного реєстру. У разі невиконання цього обов`язку обтяжувач несе відповідальність за відшкодування завданих збитків. Однак, обтяження не припинено, застава внесена в реєстр обтяжень рухомого майна і при укладенні договору купівлі-продажу в нотаріуса, покупець дізнався би про наявну заборону. Статтею 28 Закону України «Про заставу» передбачено, що застава припиняється: з припиненням забезпеченого заставою зобов`язання; в разі загибелі заставленого майна; в разі придбання заставодержателем права власності на заставлене майно; в разі примусового продажу заставленого майна; при закінченні терміну дії права, що складає предмет застави; в інших випадках припинення зобов`язань, установлених законом. Враховуючи, що борг [PERSON] , складає на даний час 176205,22 доларів США, підстав для припинення застави у зв`язку з припиненням забезпеченого заставою зобов`язання не має, а інших підстав суду не наведено, суд прийшов до висновку, що позов до задоволення не підлягає. На підставі вищевикладеного суд вважає, що позовні вимоги щодо визнання застави такою, що припинена та проведення державної реєстрації припинення застави та заборони на предмет застави не підлягають задоволенню. Щодо позовних вимог про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Автолюкс-Костопіль" та [PERSON] моральної шкоди, то вони також не підлягають задоволенню, оскільки, відносини між ними виникли з цивільно-правових відносин і згідно укладених між ними угод не було передбачено відшкодування моральної шкоди. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed