Jurisdiction: civil
Date: 2018-06-20 00:00:00

У серпні 2017 року позивач звернувся до суду Печерського районного суду м. Києва із позовом до відповідачів, в якому просить стягнути солідарно з відповідачів на його користь заборгованість у розмірі 27240,77 швейцарських франків, а саме: сума заборгованості за кредитом - 17500,00 швейцарських франків, сума заборгованості за відсотками - 9740,77 швейцарських франків, а також витрати по сплаті судового збору у сумі - 10936,27 грн. Позовні вимоги обгрунтовані тим, що 14.06.2007 року Акціонерно-комерційний банк соціального розвитку «УКРСОЦБАНК» та [PERSON] уклали кредитний договір № 08-038/305, відповідно до умов якого кредитор надає позичальнику у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання грошових коштів в сумі 30000,00 Швейцарських франків. Банк свої зобов'язання за даним договором перед відповідачем виконав, а останній у свою чергу не виконав належним чином умови договору щодо повернення кредиту та сплати процентів у встановленні договором строки та порядку, у зв'язку із чим у [PERSON] виникла прострочена заборгованість по сплаті кредиту та процентів. В забезпечення виконання зобов'язання відповідачем, між [PERSON] та [PERSON] укладено договір поруки № 02-038/571, відповідно до умов якого, остання, як поручитель поручається за виконання позичальником обов'язків. 21.09.2017 р. ухвалою суду відкрито провадження у цивільній справі та призначено до судового розгляду. 15 грудня 2017 року набрав чинності Закон, яким внесено зміни до Цивільного процесуального кодексу України (Відомості Верховної Ради України, 2004 р., №№ 40-42, ст. 492), шляхом викладення його в новій редакції. Згідно п. 9 Розділу ХІІІ Перехідних положень ЦПК України (редакції 03.10.2017) справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу. Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 06.03.2018 року закрито підготовче провадження у цивільній справі з призначенням справи до судового розгляду. У судове засідання представник позивача ПАТ «Укрсоцбанк» не з'явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, згідно наявної у справі заяві просив здійснювати розгляд у його відсутність. В судовому засіданні представник [PERSON] - адвокат [PERSON] щодо задоволення позовних вимог заперечила, просила застосувати строки позовної давності, виклавши свою позицію у письмовій формі. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з'явилась, про розгляд цивільної справи повідомлялась у встановленому законодавством порядку, подавши відповідні письмові заперечення, просила в задоволенні вимог відмовити, застосувати положення ч4 ст.559 ЦК України та розглянути справу у її відсутність. Суд, заслухавши пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали цивільної справи, приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що між Акціонерно-комерційний банк соціального розвитку «УКРСОЦБАНК» та [PERSON] укладено кредитний договір № 08-038/305. Відповідо до п.1.1. Кредитор надає позичальнику у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання грошових коштів в сумі 30000,00 Швейцарських франків. Відповідач-1, як позичальник, взяв на себе зобов'язання суворо дотримуватися умов Договору кредиту, своєчасно та в повному обсязі погашати кредит із нарахованими процентами за фактичний час його використання. З метою забезпечення належного виконання відповідачем-1 своїх зобов'язань згідно вказаним кредитним договором між позивачем та відповідачем-2 того ж дня було укладені Договору поруки №02-038/571 від 14.06.2007, за умовами якого, відповідач-2 поручається перед позивачем за виконання відповідачем-1 зобов'язань за Договором кредиту у повному обсязі і відповідає перед позивачем як солідарний боржник. Як вбачається з матеріалів справи відповідач-1 на виконання Договором кредиту №08-038/305 від 14.06.2007 здійснював періодичні платежі в рахунок погашенні заборгованості у відповідності до графіку, що передбачений п. 1.1.1 Договору кредиту д: 30.08.2011. Відповідно до ст. 257-258 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України встановлено загальну позовну давність тривалістю у три роки, а щодо окремих видів вимог, зокрема про стягнення неустойки (штрафу, пені) застосовується позовна давність строком - один рік. Згідно ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Відповідно до підпунктів 3.3.9 Договору кредиту позичальник зобов'язаний своєчасно та в повному обсязі погашати кредит з нарахованими процентами за фактичний час його використання та можливими штрафними санкціями в порядку, визначеному підпунктом 1.1 договору. Пунктом 4.5. Основного договору передбачено, що у разі невиконання або неналежного виконання позичальником більш ніж 90 календарних днів своїх обов'язків щодо своєчасної сплати кредиту та процентів (як передбачено п.3.3.8 та 3.3.9 Договору кредиту), строк користування кредитом вважається таким, що сплив. Позичальник зобов'язаний протягом 1 робочого дня повернути кредит в повному обсязі, сплатити відсотки та штрафи. Таким чином, у п 4.5 Договору сторони кредитних правовідносин врегулювали в договорі питання дострокового повернення коштів, тобто зміни строку виконання основного зобов'язання, та визначили умови такого повернення коштів. Саме такі обставини у кредитних відносинах сторін відобразилися на обчисленні строків позовної давності щодо невиконання зобов'язань за договором кредиту. Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом України у постанові від 16.12.2016 у справі №761/12868/15-ц, у постанові від 02.11.2016 у справі №759/11503/14-ц та у постанові №6-249цс15 від 02.12.2015. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України). Стаття 266 ЦК України передбачає, що зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо). Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок. За частинами першою, п'ятою статті 261 ЦК України перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. За зобов'язаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред'явити вимогу про виконання зобов'язання. Якщо боржникові надається пільговий строк для виконання такої вимоги, перебіг позовної давності починається зі спливом цього строку. Отже, перебіг позовної давності щодо повернення кредиту в цілому обчислюється із дня настання строку виконання основного зобов'язання, тобто строку виконання зобов'язання в повному обсязі (кінцевий строк) або у зв'язку із застосуванням права на повернення кредиту достроково. Останній платіж відповідача-1 за Договором кредиту [PERSON] було здійснено 30.08.2011. (квитанція №РЛ31124203300123 від 30.08.2011) Дана обставина підтверджується також поясненнями позивача у позовній заяві. Наступний черговий платіж відповідач-1 згідно графіку, передбаченого Договором кредиту, мав здійснити до 10 вересня 2011 року. Починаючи з вересня 2011 року [PERSON] протягом 90 днів та і станом на сьогоднішній день не здійснював жодних платежів за кредитом. Таким чином, не здійснивши наступного чергового платежу в рахунок погашення кредиту, відповідач-1 порушив свої зобов'язання за Договором кредиту та, відповідно до п. 4.5. Договору кредиту був зобов'язаний повністю повернути ПАТ «Укрсоцбанк» грошові кошти, надані йому в якості кредиту, до 09.12.2011. Отже, після зміни строку виконання зобов'язання (09 грудня 2011 року) усі наступні платежі, передбачені графіком сплати щомісячних платежів, не мали правового значення, оскільки за вимогою пункту 4.5 Договору кредиту позичальник був зобов'язаний повернути кредит у повному обсязі до вказаної дати, й усі наступні щомісячні платежі за графіком після 09 грудня 2011 року не підлягали виконанню. Аналогічний правовий висновок у тотожних справах, викладений в постановах Верховного Суду України №6-249цс15 від 02.12.2015 (суддя-доповідач Ромашок Я.М.) та №6-1174цс16 від 02.11.2016 (головуючий суддя Сімоненко В.М.), який в силу приписів абз. 2 ч. 1 ст. 360-7 Цивільного процесуального кодексу України підлягає врахуванню іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права. Відповідач-1 порушив, передбачене п. 4.5. Договору кредиту зобов'язання достроково повернути повністю всю суми кредиту і відсотки за користування ним у визначений сторонами термін і надалі до сьогоднішнього дня відповідач-1 не здійснював жодних платежів за Договором кредиту. Таким чином, вже починаючи з 11.12.2011 позивач фактично знав про своє порушене право, проте не заявляв про нього, відтак саме з 11.12.2011 і починається перебіг позовної давності щодо будь-яких вимог позивача, що виникають з Договору кредиту №08-038/305 від 14.06.2007. З огляду на наведене та враховуючи положення ст. 257-258 ЦК України, строк позовної давності, щодо вимог за Договором кредиту №08-038/305 від 14.06.2007 сплив 12 грудня 2014 року. При цьому, позивач звернувся до суду за захистом своїх прав лише в серпні 2017 році, тобто через 2 роки та 7 місяців після спливу позовної давності за вимогами по Договору кредиту. Позивач не був позбавлений можливості звернутися з вказаним позовом в межах строку позовної давності, але станом на дату звернення позивача до суду строк позовної давності є пропущеним, а клопотання про його поновлення не заявлено останнім, як і не вказано поважних причин пропуску такого строку. Крім того, пунктом 1.1. укладеного між позивачем і відповідачем-2 Договору поруки №02- 038/571 від 14.06.2007 (далі - Договір поруки) передбачено, що відповідач-2 поручається перед позивачем солідарно відповідати за виконання позичальником зобов'язань щодо повернення кредиту на умовах, передбачених Договором кредиту №08-038/305 від 14.06.2007. Крім цього, п. 2.1.1. передбачено, що основним є зобов'язання з повернення разового кредиту з кінцевим терміном погашення до 13 червня 2017 року або інший термін дострокового погашення у випадках, передбачених Основним договором чи договором поруки. Пунктом 7.2 Договору поруки встановлено, що цей договір набирає чинності з дати його укладення та діє до моменту повного виконання позичальником ([PERSON]) Договору кредиту. Приписами статті 251 ЦК України встановлено, що строком є певний період у часі, зі спливом якого пов'язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Терміном є певний момент у часі, з настанням якого пов'язана дія чи подія, яка має юридичне значення. За положеннями статті 252 ЦК України, строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами. Термін визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати. Як вбачається із наведеного пункту Договору поруки, в ньому не встановлено строку, після якого порука припиняється, а умова договору поруки про його дію до повного виконання позичальником ([PERSON]) Договору кредиту (п.7.2 Договору поруки) не вважається встановленим сторонами строком дії поруки, оскільки суперечить частині 1 статті 251 та частині 1 статті 252 ЦК України. Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду України №3-42гс15 від 15.04.2015 та №6-436цс15 від 23.12.2015. Таким чином, для визначення строку дії Договору поруки підлягають застосуванню норми ч. 4 ст. 559 ЦК України про те, що порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Верховним Судом України неодноразово, зокрема, у постанові від 17 вересня 2014 року при розгляді справи №6- 53цс14 було констатовано: умови договору поруки про його дію до повного припинення зобов'язань боржника не свідчать про те, що цим договором установлено строк припинення поруки в розумінні статті 251, частини четвертої статті 559 ЦК України, тому в цьому випадку підлягають застосуванню норми частини четвертої статті 559 ЦК України про те, що порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Частиною 4 статті 559 ЦК України встановлено, що порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя, основного зобов'язання не встановлений або встановлений моментом пред'явлення, порука припиняється, якщо кредитор не пред'явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки. Зі змісту п. 3.3.9. та п. 4.5 Договору кредиту та наданого позивачем розрахунку заборгованості вбачається, що відповідач-1 повинен був сплачувати кредит щомісяця, відповідними частинами згідно графіку погашення, однак у зв'язку із простроченням сплати платежу був зобов'язаний здійснити повне погашення кредиту до 09.12.2011. З огляду на преклюзивний характер строку поруки й обумовлене цим припинення права кредитора на реалізацію даного виду забезпечення виконання зобов'язань застосоване в другому реченні частини четвертої статті 559 ЦК України словосполучення «пред'явлення вимоги» до поручителя протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання як умови чинності поруки слід розуміти як пред'явлення кредитором у встановленому законом порядку (статті 61, 64 Господарського процесуального кодексу України, стаття 122 ЦПК України) протягом зазначеного строку саме позовної, а не будь-якої іншої вимоги до поручителя. Аналогічна правова позиція міститься в постановах Верховного Суду України №6-2662цс15 від 20.04.2016, №6-170цс13 від 17.09.2014 та №6-53цс14 від 17.09.2014. Отже, виходячи з положень другого речення частини 4 статті 559 ЦК України, слід дійти висновку про те, що вимогу до поручителя про виконання ним солідарного з боржником зобов'язання за договором повинно бути пред'явлено в судовому порядку в межах строку дії поруки, тобто протягом шести місяців з моменту настання строку погашення чергового платежу за основним зобов'язанням (якщо умовами договору передбачено погашення кредиту періодичними платежами) або з дня, встановленого кредитором для дострокового погашення кредиту в порядку реалізації ним свого права, передбаченого частиною другою статті 1050 ЦК України, або з дня настання строку виконання основного зобов'язання (у разі якщо кредит повинен бути погашений одноразовим платежем). Вказаний правовий висновок відповідає висновку Верховного Суду України, викладеному у постановах №6-28цс14 від 10.09.2014 та №6-2662цс15 від 20.04.2016. З матеріалів справи вбачається, а відповідачем не надано доказів зворотного, що у період з 09.12.2011 по серпень 2017 року ПАТ «Укрсоцбанк» не звертався з позовом до Поручителя у судовому порядку. Отже, оскільки починаючи з 09.12.2011 ПАТ «Укрсоцбанк» протягом шестимісячного строку не звернулось до [PERSON], як поручителя за Договором поруки, з позовом у судовому порядку, то починаючи з 08.06.2012 правовідносини поруки є таким, що припинилися. Верховний Суд України у постанові від 07 жовтня 2015 року при розгляді справи №6- 263цс15, висловив наступну правову позицію: «Аналіз частини четвертої статті 559 ЦК України дає підстави для висновку, що строк дії поруки (будь-який із зазначених у цій нормі) не є строком захисту порушеного права (строком позовної давності), а є строком існування суб'єктивного права кредитора й суб'єктивного обов'язку поручителя, після закінчення якого вони припиняються. Якщо договір поруки припинився (у тому числі й на підставі непред'явлення кредитором відповідної вимоги до поручителя протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання), то інститут позовної давності застосовано бути не може, тому що всі права та обов'язки сторін за цим договором слід вважати припиненими.» Позивач пред'явив вимоги через понад 5 років після припинення поруки за укладеним Договором поруки, а саме коли у позивача немає суб'єктивного права на це. Тому, позовні вимоги позивача, пред'явлені ним до відповідача-2, як до поручителя, за припиненою порукою не можуть бути задоволені судом. Отже враховуючи вищенаведені обставини слід відмовити ПАТ "Укрсоцбанк" в задоволенні вимог до [PERSON] та [PERSON] На підставі викладеного та

Outcome: dismissed