Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-19 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON], яка діє в своїх інтересах та інтересах неповнолітньої [PERSON], [PERSON], [PERSON], 3-тя особа: Служба у справах дітей Деснянської районної у місті Києві державної адміністрації, Відділ громадянства, імміграції та реєстрації фізичної осіб Деснянського РУГУ МВС України в місті Києві, Відділ державної виконавчої служби Деснянського районного управління юстиції у місті Києві, в якому просив виселити відповідачів з квартири [ADDRESS], яка належить [PERSON], на підставі договору купівлі - продажу, посвідченого 24 жовтня 2002 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу [PERSON] Також, позивач просив зобов'язати 3-тю особу в справі Відділ громадянства, імміграції та реєстрації фізичної осіб Деснянського РУГУ МВС України в місті Києві зняти з реєстраційного обліку всіх осіб, які зареєстровані за адресою: [ADDRESS]. Позивач просив судові витрати покласти на відповідачів. В подальшому представником позивача уточнено позовні вимоги в частині визначення представника неповнолітньої [PERSON] В судовому засіданні представник позивача позов підтримала та просила позов задовольнити в повному обсязі. Відповідач [PERSON], представник відповідача в судовому засіданні позов не визнали в повному обсязі та просили суд залишити його без задоволення. Відповідачі [PERSON], [PERSON] в судові засідання не з'являлись, про час та місце судового розгляду повідомлялись належним чином, причини неявки суду не повідомляли. Представники Служба у справах дітей Деснянської районної у місті Києві державної адміністрації та Відділ громадянства, імміграції та реєстрації фізичної осіб Деснянського РУГУ МВС України в місті Києві в судові засідання не з'являлись, в поданих суду заявах просили справу слухати за їх відсутності. Представник Відділу державної виконавчої служби Деснянського районного управління юстиції у місті Києві приймав участь в судовому засідання 29.11.2013 року, в подальшому в судові засідання не з'являвся, про час та місце судового розгляду повідомлявся належним чином, причини неявки суду не повідомляв. Суд, вислухавши пояснення представника позивача, представника відповідача, дослідивши матеріали справи приходить до наступного висновку. Як вбачається матеріалів справи, 12 липня 2007 року між Відкритим акціонерним товариством акціонерний банк «Укргазбанк», правонаступником якого є ПАТ акціонерний банк «Укргазбанк» та [PERSON], яка в подальшому змінила прізвище на «[PERSON]», укладено кредитний договір №204-ф/07, відповідно до умов якого [PERSON] отримала кредит на споживчі цілі в розмірі 120000 доларів США, строком користування до 11 липня 2019 року, зі сплатою за користування 12,5% на рік (а.с.6-11). В забезпечення виконання кредитних зобов'язань, 12 липня 2007 року між позивачем та [PERSON] було укладено іпотечний договір, відповідно до якого предметом іпотеки стало нерухоме майно, а саме квартира [ADDRESS], яка належить [PERSON], на підставі договору купівлі - продажу, посвідченого 24 жовтня 2002 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу [PERSON] (а.с.13-23) Відповідно до Довідки форми № 3, виданої КП «Дирекція з управління та обслуговування житлового фонду Деснянської районної у місті Києві ради» № 423 від 05.07.2013 року в квартирі [ADDRESS] зареєстровані [PERSON], [PERSON] (неповнолітня), [PERSON], [PERSON] Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 29 жовтня 2009 року позов Публічного акціонерного товариства акціонерний банк "Укргазбанк" до [PERSON] про стягнення заборгованості та звернення стягнення на предмет іпотеки було задоволено частково. - стягнуто заборгованість за кредитним договором в розмірі 128479,46 доларів США та 47069,05 гривень, звернуто стягнення на предмет іпотеки - квартиру [ADDRESS]. Рішення не оскаржувало і набрало законної сили. (а.с.24-26) Відповідно до Постанови державного виконавця ВДВС Деснянського РУЮ міста Києва від 16 травня 2011 року виконавчий лист, виданий на виконання вищевказаного рішення суду про стягнення на квартиру [ADDRESS] був повернутий стягувачу на підставі ст. 50, п.3 ч.1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження» у зв'язку з тим, що «станом на 16.05.2011 року стягувач письмово не заявив про своє бажання залишити за собою нереалізоване з повторних прилюдних торгів нерухоме майно». (а.с.97) Отже, права власності на квартиру [ADDRESS] позивач не набув, що в судовому засіданні підтвердила представник позивача. Статтею 60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Згідно ч. ч. 1, 3 ст. 109 ЖК України, виселення із займаного жилого приміщення допускається з підстав, установлених законом. Звернення стягнення на передане в іпотеку жиле приміщення є підставою для виселення всіх громадян, що мешкають у ньому, за винятками, встановленими законом. Відповідно до ч. 1 ст. 52 Закону України «Про виконавче провадження», звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні та примусовій реалізації. Згідно ч. ч. 1, 2 ст. 40 Закону України «Про іпотеку», звернення стягнення на передану в іпотеку квартиру є підставою для виселення всіх мешканців, за винятком наймачів та членів їх сімей. Виселення проводиться у порядку, встановленому законом. Після прийняття рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення шляхом позасудового врегулювання на підставі договору всі мешканці зобов'язані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги. Якщо мешканці не звільняють житловий будинок або житлове приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду. Згідно з ч. 4 ст. 9, ст. 109 ЖК України, ст. ст. 39, 40 Закону України «Про іпотеку», виселення мешканців із житлового будинку чи житлового приміщення, яке є предметом іпотеки, проводиться в порядку, встановленому законом. При цьому суд за заявою іпотекодержателя одночасно з рішенням про звернення стягнення на предмет іпотеки за наявності підстав, передбачених законом, ухвалює рішення про виселення мешканців цього житлового будинку чи житлового приміщення. При цьому примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду тільки за певних умов: якщо мешканці добровільно не звільнили житловий будинок чи житлове приміщення, на яке звернуто стягнення як на предмет іпотеки, протягом одного місяця з дня отримання письмової вимоги іпотекодержателя або нового власника або в інший погоджений сторонами строк. Відповідно до ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. В судовому засіданні достовірно встановлено, що позивачем на адресу відповідачам [PERSON], [PERSON], [PERSON] направлялась вимога від 24.05.2013 року про виселення зі спірної квартири в добровільному порядку (а.с.29-37), які відповідно до копії рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення 31.05.2013 року була отримана з відмітною в графі «особисто»: пошта адресована [PERSON] була отримана та зазначено отримувачем «чоловік [PERSON]» та «чоловік [PERSON]»; пошта адресована [PERSON] була отримана та зазначено отримувачем «[PERSON]», пошта адресована [PERSON] була отримана та зазначено отримувачем «[PERSON]». (а..с. 28-39) Так, в судовому засіданні представником позивача, у відповідності до положень ст. 58, 59 ЦПК України, не було надано належних і допустимих доказів, які б свідчили про те, що відповідачу направлялась вимога банку про звільнення спірної квартири та нею така вимога була отримана, а доводи позивача, у супереч положень ст. 60 ЦПК України, в своїй основі ґрунтуються на припущеннях. Враховуючи викладене суд дійшов висновку про відсутність підстав для визнання вимог позову в частині виселення відповідачів обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Вимога позивача про зобов'язання Відділу громадянства, імміграції та реєстрації фізичної осіб Деснянського РУГУ МВС України в місті Києві зняти з реєстраційного обліку всіх осіб, які зареєстровані за адресою: [ADDRESS], на якій протягом судового розгляду справи наполягала представник позивача не підлягає задоволенню з огляду на те, що заявлена до третьої особи в справі, що не передбачено діючим законодавством. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed