Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-23 00:00:00

22 грудня 2014 року Публічне акціонерне товариство КБ "ПриватБанк" звернулося до суду з позовною заявою, в якій просить стягнути з відповідачки заборгованість за кредитним договором в сумі 8336,44грн. та судові витрати по справі. В позовній заяві зазначав, що 16 лютого 2008 року між сторонами був укладений кредитний договір № NKXRRX13060040, за яким відповідачка отримала кредит в сумі 9270,50 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 12% річних на суму залишку заборгованості строком до 16.02.2010 року. Оскільки за час користування кредитом відповідачка не виконала умов договору щодо строків повернення суми кредиту, за нею утворилася заборгованість в загальному розмірі 8336,44грн., тому просив стягнути її з відповідачки на свою користь та понесені судові витрати. В судове засідання представник позивача не з'явилася, надіслала заяву з проханням розглядати справу без її участі, позов просила задовольнити, не заперечувала проти винесення заочного рішення. Відповідачка [PERSON] звернулася до суду із заявою, в якій позовні вимоги не визнала, посилаючись на те, що вказана сума боргу була вже стягнута з неї рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська у 2013 року, просила у задоволенні позову відмовити та справу розглянути за її відсутності. Суд, вважає за можливе здійснити розгляд справи за відсутності сторін, оскільки наявних в ній матеріалів достатньо для її вирішення по суті. Дослідивши матеріали справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі наданих доказів, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову з наступних підстав. Так, 16 лютого 2008 року між позивачем та відповідачем був укладений в письмовій формі кредитний договір (далі - Договір), в якому сторони узгодили всі його умови (а.с. 6). Відповідно до Договору акціонерне товариство «ПриватБанк» (далі - Банк), що мало на той час статус закритого акціонерного товариства, надало позичальнику, тобто відповідачці, споживчий кредит в сумі 9270,50 грн. строком до 16.02.2010року зі сплатою за користування кредитними коштами 12 % на рік, щомісячної винагороди в сумі 222,49 грн. (а.с. 6). Відповідно до рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 27 червня 2013 року, що набрало законної сили 08.07.2013 року, з відповідачки на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» було стягнуто суму заборгованості по кредиту, що виникла станом на 12 квітня 2013 року, в розмірі 51381,91 грн. Зі змісту рішення слідує, що вказана сума боргу складається із заборгованості за кредитом в розмірі 8208, 47 грн., заборгованості по відсоткам - 957, 17 грн., заборгованість по комісії - 4227, 31 грн., пені в сумі - 44589, 82 грн., штраф - 500 грн. (фіксована частина), 2899,14 грн. - штраф (процентна складова). Стягнуто з ПАТ «А-Банк» та [PERSON] солідарно заборгованість у розмірі 10 000 грн. (а.с. 5). За даними розрахунку заборгованості по даній справі, здійсненого станом на 24.11.2014 року, нові нарахування суми заборгованості за кредитом, за відсотками та комісією з грудня 2009 року [PERSON] Банком не здійснювалося. Тобто нарахування відсотків та комісії припинено. Умовами договору було передбачено повернення суми кредиту до 16.02.2010 року щомісячними платежами. У зв'язку з порушенням цих умов з відповідачки вже була стягнута кредитна заборгованість в повному обсязі (кредит, відсотки, комісія) та застосовані штрафні санкції за порушення строків виконання вищевказаних зобов'язань. Повернення сум заборгованості, стягнутої за судовим рішенням може бути здійснено відповідно до Закону України «Про виконавче провадження», а не відповідно до умов договору - щомісячними платежами. Наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє правовідносин сторін кредитного договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених ч.2 ст. 625 ЦК України. Однак такої вимоги позивачем не заявлено. За вищевказаного, суд вважає, що в даному випадку застосування штрафних санкцій є подвійною відповідальністю боржника за одне і те ж порушення умов договору щодо строків сплати сум кредиту та інших платежів за договором, що є порушенням вимог ч.1 ст. 61 Конституції України та ч. 3 ст. 509 ЦК України, а також засад добросовісності, розумності та справедливості. Більш того, позивачем не надано суду будь-яких доказів щодо нарахування відсотків та комісії поза межами заборгованості, що вже була стягнута рішенням суду від 27.06.2013 року. Отже, за вищевказаних підстав, позовні вимоги позивача не обґрунтовані та не підлягають задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed