Jurisdiction: civil
Date: 2020-12-01 00:00:00

7 жовтня 2019 року [PERSON] звернувся до суду з вказаним позовом. В обґрунтування заявлених вимог посилався на те, що з 4 квітня 2017 року він працював на посаді слюсаря сантехника у приватного акціонерного товариства (далі ПАТ) «ПРАТ Харківський завод транспортного устаткування». 4 жовтня 2019 року згідно наказу № 160 за угодою сторін на підставі п. 1 ст. 36 КЗпП України його звільнено з займаної посади. \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~Проте, на порушення вимог чинного законодавства на день звільнення з ним не проведено остаточний розрахунок. \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~Посилаючись на вказані обставини, позивач просив стягнути з відповідача на його користь: заборгованість по заробітній платі в розмірі 24004,11 грн за період з листопада 2018 року по 4 жовтня 2019 року; середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в розмірі 4881,80 грн; компенсацію у зв`язку з порушенням строків виплати заробітної плати в розмірі 834,34 грн; а також моральну шкоду в розмірі 1000 грн. \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~Заочним рішенням Комінтернівського районного суду м. Харкова від 4 лютого 2020 року позовні вимоги [PERSON] задоволені частково. \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~Ухвалою Комінтернівського районного суду м. Харкова від 29 квітня 2020 року задоволено заяву представника відповідача про перегляд заочного рішення. Рішення скасоване, справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження. \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~22 травня 2020 року [PERSON] подав заяву про уточнення позовних вимог та просив: стягнути з відповідача на його користь 53699,78 грн середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з листопада 2018 року по 4 жовтня 2019 року; компенсацію в зв`язку з порушенням строків виплати заробітної плати у розмірі 848,34 грн; а також моральну шкоду в розмірі 1000 грн. \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~При цьому посилався на те, що заборгованість по заробітній платі була виплачена відповідачем в грудні 2019 року. \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~В судове засідання позивач не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений своєчасно та належним чином, подав заяву про розгляду справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав в повному обсязі. \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~Відповідач в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений своєчасно та належним чином, письмовий відзив на позов не подав. \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~Суд, дослідивши наявні в матеріалах справи докази в їх сукупності, приходить до висновку, що позовні вимоги задоволенню не підлягають, виходячи з наступного. Судом встановлено та підтверджується наявними в матеріалах справи доказами, що з 4 квітня 2017 року він працював на посаді слюсаря сантехника у приватного акціонерного товариства «ПРАТ Харківський завод транспортного устаткування». 4 жовтня 2019 року згідно наказу № 160 за угодою сторін на підставі п. 1 ст. 36 КЗпП України позивача звільнено з займаної посади. Статтею 116 Кодексу законів про працю України\~передбачено, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. Згідно з частиною першою\~статті 117 КЗпП України\~в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в\~статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Виплата працівникові середнього заробітку за час затримку розрахунку при звільненні є формою матеріальної відповідальності роботодавця, яка виникає у випадку вчинення ним порушення норм трудового законоадвства. Тягар відсутності вини у вчиненні такого порушення покладається на роботодавця. Відповідно до частин першої та другої\~статті 47 КЗпП України\~власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в\~статті 116 цього Кодексу. У разі звільнення працівника з ініціативи власника або уповноваженого ним органу він зобов`язаний також у день звільнення видати йому копію наказу про звільнення з роботи. В інших випадках звільнення копія наказу видається на вимогу працівника. Середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненніза своєю правовою природою не є основною чи додатковою заробітною платою (винагородою, яку роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу), а також не є заохочувальною чи компенсаційною виплатою у розумінні\~статті 2 Закону України "Про оплату праці", тобто середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні не входить до структури заробітної плати, а є спеціальним видом відповідальності роботодавця за порушення трудових прав працівника, отже строк пред`явлення до суду позовних вимог про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні обмежується трьома місяцями з дня, коли працівник дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права. Судом встановлено, що при звільненні позивача з роботи з ним не були проведені всі розрахунки. Остаточний розрахунок з позивачем проведений в грудні 2019 року. Таким чином позивач має право на стягнення середньої заробітної плати за час затримки розрахунку при звільненні з дати звільнення й до грудня 2019 року (дати проведення остаточного розрахунку). Проте таких вимог позивач не заявив та не позбавлений такої можливості. В судовому засіданні, під час дачі пояснень, представник позивача зазначив, що позивач вимог про стягнення середнього заробітку з дня звільнення до часу остаточного розрахунку за цим позовом не заявляє. Стаття 237-1 КЗпП України\~передбачає відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Суд відмовляє у задоволенні моральної шкоди за її недоведеністю. За змістом ст.ст. 1, 2, 3 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати», підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи). Компенсація громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати (далі - компенсація) провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом. Під доходами у цьому Законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру: пенсії; соціальні виплати; стипендії; заробітна плата (грошове забезпечення) та інші. Сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованого, але не виплаченого громадянину доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) на індекс інфляції в період невиплати доходу (інфляція місяця, за який виплачується доход, до уваги не береться). Згідно затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21 лютого 2001 р. N159 Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, дія цього Порядку поширюється на підприємства, установи та організації всіх форм власності і господарювання та застосовується у всіх випадках порушення встановлених термінів виплати грошових доходів, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи). Компенсація громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати (далі - компенсація) проводиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати грошових доходів, нарахованих громадянам за період, починаючи з 1 січня 2001 року. Компенсації підлягають такі грошові доходи разом із сумою індексації, які одержують громадяни в гривнях на території України і не мають разового характеру, зокрема: заробітна плата (грошове забезпечення). Сума компенсації обчислюється як добуток нарахованого, але невиплаченого грошового доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) і приросту індексу споживчих цін (індексу інфляції) у відсотках для визначення суми компенсації, поділений на 100. Індекс споживчих цін для визначення суми компенсації обчислюється шляхом множення місячних індексів споживчих цін за період невиплати грошового доходу. При цьому індекс споживчих цін у місяці, за який виплачується дохід, до розрахунку не включається. Щомісячні індекси споживчих цін публікуються Держкомстатом. Відповідно до п.п. 5, 8 вказаного Положення сума компенсації виплачується громадянам у тому ж місяці, у якому здійснюється виплата заборгованості за відповідний місяць. Відмова власника або уповноваженого ним органу (особи) від виплати компенсації може бути оскаржена громадянином у судовому порядку. В грудні 2019 року позивачу була виплачена в повному обсязі заборгованість по заробітній платі на загальну суму 27669,02 грн. При цьому позивачем не надано доказів невиплати відповідачем компенсації одночасно з виплатою заборгованості по заробітній платі. Не надано й доказів відмови відповідача у виплаті такої компенсації, а тому вимоги в цій частині є передчасними. Зазначене не позбавляє позивача права повторного звернення до суду з такими вимогами. Питання про розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України.

Outcome: dismissed