Jurisdiction: civil
Date: 2019-08-15 00:00:00

У травні 2019 року позивачка звернулась до суду з позовом про визнання відповідача таким, що втратив право користування жилим приміщенням. У обґрунтування позову зазначила, що власниками житлового будинку [ADDRESS] є вона (3/4 частини домоволодіння) та [PERSON] (1/4 частина домоволодіння). У будинку також зареєстрований відповідач по справі [PERSON] , який є сином позивачки. З 2004 року відповідач в спірному будинку не проживає, комунальні послуги не оплачує, його особистих речей також у помешканні немає. На підставі викладеного просить визнати відповідача [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням в буд. [ADDRESS] . Позивачка в судове засідання не з`явилась, надала заяву про розгляд справи за її відсутності, підтримує вимоги, просить позов задовольнити, не заперечує проти ухвалення заочного рішення. Відповідач у судове засідання не з`явився з невідомих суду причин, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив. У відповідності до п.3, п.4 ч. 1 ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо відповідач не подав відзив та позивач не заперечує проти такого вирішення справи. У зв`язку із тим, що відповідач своєчасно і належним чином повідомлений про час і місце судового розгляду справи, не використав наданого законом права на подачу відзиву на позовну заяву, тому суд, враховуючи згоду позивача, відповідно до положень частини першої статті 280 ЦПК України, вважає можливим провести заочний розгляд справи, вирішити справу за наявними в матеріалах доказами та ухвалити заочне рішення. Третя особа: [PERSON] в судове засідання не з`явився, направив на адресу суду направив заяву про розгляд справи за його відсутності, проти задоволення позовних вимог не заперечує. Суд, дослідивши письмові матеріали, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, дійшов висновку про те, що позов знайшов своє підтвердження представленими доказами і підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Частиною 1 ст. 319 ЦК України передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Статтею 391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Отже, гарантуючи захист права власності, закон надає власнику права вимагати усунення будь-яких порушень його права хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Права власника жилого будинку, квартири визначені ст.383 ЦК України та ст.150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Відповідно до паспорту громадянки України [NUMBER] , [PERSON] народилась [INFO] в м.Маріуполі. Відповідно до свідоцтва про народження серії [NUMBER] , [PERSON] є матір`ю [PERSON] , який народився [INFO] . Згідно паспорту громадянина України [NUMBER] , [PERSON] народився в м.Маріуполі [INFO] , та зареєстрований в [ADDRESS] . Згідно реєстраційного посвідчення, домоволодіння [ADDRESS] зареєстровано за [PERSON] (3/4) та [PERSON] (1/4). Відповідно до договору купівлі-продажу (дарування) від 13 липня 1982 року, [PERSON] подарувала [PERSON] 2/4 частини домоволодіння [ADDRESS] . 2/4 частини вказаного будинку належать [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину, виданого Третьою жданівською нотконторою №4458. Згідно свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 22 червня 1982 року, [PERSON] заповіла [PERSON] 3/4 частини житлового будинку з прибудовами, що розташовані за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до рішення Іллічівського райсуду м.Маріуполя від 13 березня 1992 року, домоволодіння [ADDRESS] розподілено, а саме: виділено у власність [PERSON] 3/4 частини домоволодіння та [PERSON] 1/4 частини домоволодіння. Зазначена обставина також підтверджується технічним паспортом на житловий будинок, виготовленим МКП «Маріупольське БТІ». З викладеного суд дійшов висновку про те, що позивачка наділена повноваженнями звернення до суду з будь-яких питань, що пов`язані з володінням та користуванням цим майном. Згідно наданої позивачкою домової книги, в спірному будинку зокрема зареєстрований відповідач по справі [PERSON] (з 29 серпня 2008 року). Відповідно до довідки відділу реєстрації місця проживання фізичних осіб ДАП Маріупольської міської ради №01-141-0537 від 16 травня 2019 року, в будинку [ADDRESS] , зареєстрований зокрема [PERSON] . Крім того, в матеріалах справи містяться письмові пояснення свідків [PERSON] та [PERSON] , які є сусідами позивачки. Відповідно до письмових пояснень, в будинку [ADDRESS] відповідач по справі [PERSON] не проживає з 2008 року. Відповідно до ч.2 ст.405 ЦК України, член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Згідно ст. 7 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні", зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. З наведеного суд дійшов висновку про те, що оскільки відповідач не проживає в спірному домоволодінні, він втратив право користування цим житловим приміщенням.

Outcome: approved