Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-21 00:00:00

До суду надійшов позов [PERSON] до [PERSON], третя особа: Орган опіки та піклування Суворовської державної районної адміністрації Одеської міської ради в якій просила встановити порядок спілкування батька з дитиною шляхом встановлення систематичних побачень 1 вихідний на місяць з 10 год. по 18 год. у присутності матері [PERSON]. У судовому засіданні позивачка та її представник підтримали позовні вимоги та просили їх задовольнити. Відповідач та його представники позовні вимоги не визнали та просили позов залишити без задоволення. Представник Органу опіки та піклування Суворовської державної районної адміністрації Одеської міської ради в судовому засіданні вирішення питання стосовно задоволення позову залишала на розсуд суду з урахуванням інтересів дитини, крім того в матеріалах справи є лист в якому третя особа просила розгляд справи провести за її відсутності. Згідно ч.2 ст.158 ЦПК України, особа, яка бере участь у справі, може заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. Вивчивши матеріали справи, заслухавши сторін, свідків, суд вважає за доцільне відмовити у задоволенні позовних вимог з наступних підстав. Судом встановлено, що 10 лютого 2012 року Виконавчим комітетом Радісненської селищної ради Іванівського району Одеської області був зареєстрований шлюб між сторонами, актовий запис №01. За час шлюбу у сторін народився син [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження. Рішенням Суворовського районного суду від 29.04.2015р. шлюб, зареєстрований 10 лютого 2012 року Виконавчим комітетом Радісненської селищної ради Іванівського району Одеської області, актовий запис №01, між [PERSON] і [PERSON] (дошлюбне прізвище [PERSON]) - розірвано. Згідно довідки про склад сім'ї № 142 від 12.05.2016р. [PERSON] проживає разом з матір'ю (позивачкою) за адресою: [ADDRESS]. Висновком Органу опіки та піклування Суворовської районної адміністрації вих. № 01-05-3/256 вх. від 05.07.2016р. про визначення місця проживання малолітнього [PERSON], [INFO], та способів участі батька [PERSON], у вихованні та спілкуванні з сином встановлено наступне: орган опіки та піклування вважає за доцільне визначити місце проживання [PERSON] з матір'ю [PERSON], визначено порядок зустрічей [PERSON] з сином [PERSON] шляхом встановлення систематичних побачень у другі та четверті вихідні дні місяця з 10.00 суботи до 18.00 год. неділі та один будній день без присутності матері. В ході розгляду справи представник позивача посилався на те, що відповідач неодноразово притягувався до адміністративної відповідальності, веде аморальний спосіб життя (дебоширить та вживає алкоголь), тому надавати йому зустрічі з дитиною без присутності матері є небезпечним для самої дитини. Суд звертає увагу, що в матеріалах справи є докази стосовно того, що на відповідача [PERSON] складалися протоколи про притягнення до адміністративної відповідальності. Однак, постанов суду про притягнення до адміністративної відповідальності та винуватості відповідача до суду надано не було. Також не надано доказів того, що відповідач вживає алкогольні напої. В матеріалах справи містяться характеристики: [PERSON] видана Виконавчим комітетом смт. Радісне Іванівського району Одеської області, згідно якої відповідач характеризується як відповідальний, добрий та працелюбний, випадків порушення громадського порядку або негідної поведінки в громадських місцях не було; [PERSON], видана КУ «Одеське обласне патологоанатомічне бюро», згідно якої позивачка характеризується як відповідальний працівник, організована, старанна та працелюбна. Ухвалою суду від 07.12.2016р. призначено, за заявою представника позивача, судово-психологічна експертиза проведення якої доручено експертам Комунальної установи «Одеський обласний центр психічного здоров'я». Висновком судово-психологічної експертизи № 48 від 13.02.2017р. встановлено, що [PERSON] потребує психотерапевтичного супроводу психолога для подолання тривожних переживань та страхів, пов'язаних в більшій мірі з ситуацією розлучення батьків, демонстрацією ними агресії… також характерологічні та особисті загострення [PERSON], можуть мати для підекспертного [PERSON] травматичний вплив. Мати [PERSON] - найголовніша людина, з якою розлучати дитину не можна ні за яких обставин. 16.05.2017р. у судовому засіданні надавала свої пояснення в якості експерта [PERSON] (психолог-докладчик), яка пояснила, що експертиза проводилася строго згідно інструкції про проведення такого роду експертизи. Згідно проведеної експертизи було встановлено, що розвиток [PERSON] відповідно до розвитку дитини його віку, є свідком сварок між батьками, однак не всі вираження розуміє. Зазначила, що їй на передодні проведення експертизи стало відомо, що [PERSON] направив на ім'я головного лікаря КУ «ООМЦПЗ» скаргу на дії експерта, тому дослідження проводила з урахуванням даної інформації (вважала це рисами, які негативно характеризують особу відповідача). 26.05.2017р. від КУ «ООМЦПЗ» надійшла відповідь на адвокатський запит [PERSON] в якому зазначалося, що стосовно надання завірених копій документів вказано наступне: нерегламентований термін зберігання робочих записів, чернеток, копій, малюнків; ніяких скарг на дії експерта від [PERSON] на їх адресу не надходило. Від [PERSON] лише надійшла заява згідно якої він відмовився від участі у експертизі та просив повернути матеріали справи до суду без виконання. Заява була залишена без розгляду, в зв'язку з тим, що матеріали справи для проведення експертизи надійшли з Суворовського районного суду м. Одеси; визначення експертизи та експертної установи для проведення експертизи є прерогативою суду; експерт не має права спілкування з іншими учасниками цивільного процесу. Також у судовому засіданні був заслуханий [PERSON] (психолог) який зазначив, що експертиза була здійсненна строго по інструкції та проведена в повній мірі. Під час розгляду справи позивач та її представник зауважували на тому, що після того, як дитина повертається від свого батька (відповідача), хворим в обґрунтування чого до матеріалів справи було долучено довідки від 25.04.2016р., 21.09.2016р. з Одеської обласної дитячої клінічної лікарні про те, що [PERSON] надійшов до них зі скаргами на неспокійний сон, енурез та страх темноти. Судом не приймається до уваги твердження позивача та його представника про те, що дитина повертається до матері з відповідними ознаками, оскільки стороною позивача не надано належних доказів того що [PERSON] напередодні знаходився у батька, оскільки побачення відбуваються не завжди за графіком, встановленим Органом опіки та піклування. Згідно відповіді Одеського дошкільного навчального закладу «Ясла-садок» № 266 вих. №01-25/176 від 13.06.2017р. [PERSON] разом з [PERSON] забирали [PERSON], при кожному відвідуванні батьком дитини мати була присутньою. При спільному відвідуванні дитини батьками, настрій дитини поліпшувався. 11.06.2017р. між [PERSON] та Бюром психологічних досліджень в особі ФОП [PERSON] було укладено договір № 316/17 на проведення психологічного дослідження, яким було встановлено, що остання зобов'язується провести психологічне дослідження та відповісти на питання замовника. Психологічним висновком №3/6/17 від 16.06.2017р. встановлено, що [PERSON] не спроможний у повної мірі надавати оцінку відношенню кожного з батьків до нього, але спроможний виявляти прихильність до одного з батьків. Зменшення контактів з батьком не є доцільним в інтересах дитини, з урахуванням його вікових особливостей, емоційного стану, індивідуально-психологічних властивостей, рівня розумового розвитку. 21.06.2017р. у судовому засіданні була заслухана в якості свідка [PERSON], яка пояснила, що вона була сусідкою сім'ї [PERSON], за весь час проживання [PERSON] в комунальній квартирі, остання проявила себе як неадекватна особа, яка намагалася прийняти велику кількість пігулок, вистрибнути з вікна 5 поверху, кидалася в бійку. Неодноразово необґрунтовано викликала поліцію ніби то до нетверезого чоловіка. 21.06.2017р. у судовому засіданні була заслухана в якості свідка [PERSON], яка пояснила, що також була сусідкою сторін по комунальній квартирі. В своїх поясненнях зазначила, що позивачка в комунальній квартирі проживала разом з донькою (від першого шлюбу), сином та чоловіком, однак вона є небезпечною для суспільства, неадекватною, кожен день намагалася щось з собою зробити (покінчити життя самогубством). Також зазначила, що позивачка намагалася отруїти чоловіка свідка. 14.11.2017р. в якості свідка була заслухана позивачка, яка пояснила, що після того як її чоловік повертає дитину додому, син стає неадекватним, всього боїться та проситься жити з батьком. Також зазначила, що коли вони жили в комунальній квартирі відповідач неодноразово приходив додому п'яним та погрожував їй фізичною розправою, тому вона була змушена викликати поліцію. Разом з поліцією також прибувала і мати [PERSON], яка заздалегідь вже знала, що її син п'яний. Стосовно стану дитини, зазначила наступне - дитина фізично здорова, однак нетримання сечі є проявом психічних розладів. Як вже зазначалося, позивачка стверджувала, що її колишній чоловік є алкоголіком. Згадала, що відповідач навіть намагався закодуватися, (вони разом ходили до клініки, де проводять «кодування», але до зали де проходить дана процедура не потрапила) тому чи було проведення процедуру їй не відомо. Суд звертає увагу на те, що під час допиту позивачки, вона неодноразово змінювала свої показання, точно та напевно не могла пояснити хід подій. 14.11.2017р. в судовому засіданні була заслухана [PERSON] (особа, яка склала психологічний висновок № 3/6/17 від 16.06.2017р.). Пояснила, що працює в Бюро експертом. Стосовно проведення свого дослідження зазначила наступне, що при проведенні експертизи керується інструкціями затвердженими МінЮстом, дана експертиза проводилася за 1 тестом в присутність лише експерта та дитини, залучати батьків не обов'язково. Стосовно висновку експертів ОДНК пояснила наступне: питання поставлені перед експертом є «односторонніми», «своєрідними» та поставлені по відношенню тільки до батька, тому як колега одного з експертів, який був в складі членів комісії їй залишається незрозумілим, причини проведення експертизи без корекції поставлених питань саме експертами (останні, згідно чинного законодавства, мали право та навіть обов'язок це зробити). Також зауважила, що повідомлення одного з батьків про проведення експертизи не є обов'язковим. Посилання сторони позивача на порушення [PERSON] інструкцій та методик проведення дослідження в зв'язку з відсутністю під час дослідження матері дитини (позивачки) суд не вважає доведеними, оскільки дослідження обох батьків є бажаним, однак не обов'язковим. 14.11.2017р. в судовому засіданні була заслухана в якості свідка [PERSON], яка пояснила, що є сусідкою [PERSON] та особисто чула, через дві закриті двері (свою та [PERSON], які знаходяться на відстані «10 кроків»), як [PERSON] влаштовував сварки з позивачкою. Предметом сварок було квартирне питання. Розповіла, що чула як [PERSON] відповідач хотів скинути з вікна квартири (в приміщенні квартири [PERSON] присутньою не була). Запевняла суд, що дитина після відвідувань батька поверталася додому агресивна; відповідач часто перебув в нетверезому стані та взагалі вважає його неадекватним. Під час надання пояснень свідок плуталася в датах. Згідно ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. При розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини та ін. обов'язковою є участь органу опіки та піклування - ч.4 ст.19 СК України, а згідно ч.5 цієї статті орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв'язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини - ч.2 ст.141 СК України. Відповідно до положень ст.153 СК України мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом. Згідно ч.2 та ч.3 ст.157 СК України, той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею, а той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Відповідно до положень ст.150 СК України батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток; батьки зобов'язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя; батьки зобов'язані поважати дитину. Забороняються будь-які види експлуатації батьками своєї дитини. Забороняються фізичні покарання дитини батьками, а також застосування ними інших видів покарань, які принижують людську гідність дитини. Якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування, з урахуванням віку, стану здоров'я дитини, поведінки батьків, а також інших обставин, що мають істотне значення. В окремих випадках, якщо це викликано інтересами дитини, суд може обумовити побачення з дитиною присутністю іншої особи - ч.ч.1-2 ст.159 СК України. У Декларації прав дитини зазначено, що "дитина, внаслідок її фізичної і розумової незрілості, потребує спеціальної охорони і піклування, включаючи належний правовий захист як до, так і після народження". Конвенція про права дитини від 20 листопада 1989 року, виходячи із рівності прав матері та батька, у пункті 1 статті 9 проголосила правило, за яким дитина не повинна розлучатися з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли таке розлучення необхідне в найкращих інтересах дитини. В суді не встановлено фактів грубого поводження з дитиною, привиттям їй поганих звичок, відсутністю нагляду за дитиною з боку батька, тобто немає таких виняткових випадків, про що наголошено в п.1 ст.9 Конвенції про права дитини від 20.11.1089р. Норми статті 141 Сімейного кодексу України передбачають: Мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Таким чином, діюче законодавство проголошує рівність прав і обов'язків матері і батька відносно дитини, ніхто з батьків не має пріоритетного права на реалізацію своїх прав відносно дитини. Оскільки висновки експертних досліджень носять рекомендаційний характер. надані пояснення сторін та свідків є протилежними за змістом та протирічать один одному щодо обставин справи, в зв'язку з чим унеможливлюють вставлення реального стану подій, які відбуваються під час побачень дитини з батьком та після них, тому суд погоджується з висновком органу опіки та піклування, яким встановлено порядок спілкування з дитиною, оскільки такі обставини вивчались і враховані при його підготовці. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін виникає спір, що передбачено ч.2 та ч.3 ст. 60 ЦПК України. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях згідно з ч.4 ст. 60 ЦПК України. Відповідно до ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Суд сприяє всебічному та повному зясуванню обставин по справі, роз'яснює їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їх прав у випадках передбачених цим Кодексом. Після всебічного, повного дослідження й оцінки наявних матеріалів та обставин справи суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог, оскільки, вважає їх не обґрунтованими та не доведеними позивачем.

Outcome: dismissed