Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-21 00:00:00

У суд з позовною заявою звернулася [PERSON] в якій просить ухвалити рішення, яким визнати за нею право власності в порядку набувальної давності на 20/100 частки житлового будинку, котрий знаходиться по [ADDRESS] вартістю 10243,60 грн., який за життя належав [PERSON]. Свої вимоги обґрунтувала тим, що вона є власником 48 /100 частки житлового будинку. 20/100 частини будинку належали рідній сестрі її батька - [PERSON], яка [INFO] року померла. На день відкриття спадщини спадкоємців за законом не було, тому що тітка була одинокою, а позивачка, відповідно чинного законодавства на той час, не входила в коло спадкоємців за законом. З часу її смерті [INFO] року позивачка добросовісно заволоділа цією частиною будинку та продовжує відкрито та безперервно володіти, сплачує податки за земельну ділянку на якій розташований будинок та відповідні страхові платежі за будинок. Любомльська міська рада не зверталася до суду з позовом про визнання спадщини у розмірі 20/100 частини будинку після смерті [PERSON] відумерлою. А тому, позивачка вважає, що вона на законних підставах набула право власності на 20/100 частки житлового будинку в порядку набувальної давності, бо добросовісно заволоділа чужим нерухомим майном і продовжує безперервно і відкрито ним володіти понад 10 років. Позивачка у позовній заяві вказала, що просить позов розглядати без її участі, вимоги позову підтримує повністю. В судове засідання представник відповідача не з'явився, проте від останнього надійшла заява про розгляд справи у його відсутності, позов [PERSON] визнають повністю. Таким чином, судом прийнято рішення про розгляд справи у відсутності сторін на підставі наявних доказів у справі, без фіксування процесу технічними засобами, що не суперечить та відповідає вимогам ч.2 ст.197 ЦПК України. Виходячи з наведеного, суд вважає, що рішення у справі можливо постановити при проведені попереднього судового засідання. Відповідно до вимог ч.4 ст.130 ЦПК України при визнанні позову ухвалюється судове рішення в порядку ст.174 цього ж Кодексу. Згідно з ч.4 ст.174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Матеріалами справи встановлено. Згідно актового запису № 37 від 03.08.1974 року [PERSON] померла [INFO] року в м. Любомль Волинської області. Відповідно свідоцтва про право на власність по закону від 30.07.1983 року [PERSON] успадкувала 32/100 майна, яке знаходиться у [ADDRESS], після смерті [PERSON] Згідно договору купівлі- продажу від 06.06.1984 року [PERSON] купила 16/100 частину будинку з надвірними будівлями, що належала [PERSON]. по [ADDRESS] Відповідно реєстраційного посвідчення Волинського бюро технічної інвентаризації 16/100 будинку в [ADDRESS] зареєстровано на праві особистої власності на підставі договору купівлі -продажу за [PERSON] за реєстровим номером 818 від 31.07.1984 року. Згідно реєстраційного посвідчення Волинського бюро технічної інвентаризації 32/100 будинку в [ADDRESS] зареєстровано на праві особистої власності на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом за [PERSON] за реєстровим номером 318 від 23.08.1982 року. З свідоцтва про право власності на будівлю від 10.08.1951 року, вбачається, що прибудова до домоволодіння, яке знаходиться по [ADDRESS] в м. Любомль належала [PERSON] Відповідно справки - характеристики від 14.02.1983 року [PERSON] належало 20/100 будинку по [ADDRESS] З Архівного витягу з рішення виконавчого комітету Любомльської міської ради від 14.10.2014 року № 1667/01.20 вбачається, що Міською радою було вирішено переоформити право особистої власності за [PERSON] на 20/100 частини будинку по [ADDRESS] Згідно довідки від 04.03.2014 року № 633 виданої виконавчим комітетом Любомльської міської ради житловий будинок по [ADDRESS] в м. Любомль по [ADDRESS] в м. Любомль та житловий будинок по [ADDRESS] одне і теж саме будинковолодіння. Відповідно довідки від 05.08.2013 року № 1802 виданої Любомльською міською радрю [PERSON] була зареєстрована в [ADDRESS] з 17.10.1959 по 11.09.1961, з 27.07.1962 по 28.11.1965 з 18.11.1988 по даний час. З повідомлення від 11.07.2014 року виконавчого комітету Любомльської міської ради вбачається, що міська рада з вимогами про визнання спадщини після смерті [PERSON] відумерлою, яка знаходилась за адресою [ADDRESS], до суду не звертались. З повідомлення від 12.08.2013 року № 8534/2013 року - вих.. вбачається, що судове рішення по цивільній справі про визнання права власності на прибудову до будинку в м. Любомльсь по [ADDRESS] на [PERSON] в архіві Любомльського районного суду не збереглося. Із витягу із Спадкого реєстру № 38405463 від 18.09.2014 року вбачається, що інформація щодо спадкової справи та виданої на її підставі свідоцтва про право на спадщину щодо [PERSON] відсутня. Відповідно зведеного оціночного акту на домоволодіння [ADDRESS] в м. Любомль від 07.06.1982 року користувачами вищевказаного домоволодіння були: 48/100 частини [PERSON], 32/10 частини [PERSON], 20/100 частини [PERSON]. Згідно технічного паспорта на об'єкт нерухомого майна інвентаризаційна вартість домоволодіння [ADDRESS] становить 51219 грн. З платіжних повідомлень серії УУА 035322, серії УСА 071626 вбачається, що позивачка у 1992 році та 1993 роки сплачувала земельний податок за земельну ділянку по [ADDRESS] З страхових свідоцтв вбачається, що [PERSON] здійснювала страхові платежі за будинок [ADDRESS] Відповідно інформації від 22.12.2014 року з державного реєстру речових прав на нерухоме майно, яке знаходиться за адресою [ADDRESS] відомості відсутні. Згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 22.12.2014 року, яке знаходиться за адресою [ADDRESS], відомості відсутні. Згідно з п.11 ч.1 ст. 346 ЦК України право власності припиняється у разі припинення юридичної особи чи смерті власника. Як вказує пленум ВССУ з розгляду цивільних та кримінальних справ у п. 13 постанови "Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав", можливість пред'явлення до суду позову про визнання права власності за набувальною давністю випливає з положень статей 15, 16 ЦК України, а також частини четвертої статті 344 ЦК України, згідно з якими захист цивільних прав здійснюється судом шляхом визнання права. У зв'язку з цим особа, яка заявляє про давність володіння і вважає, що у неї є всі законні підстави бути визнаною власником майна за набувальною давністю, має право звернутися до суду з позовом про визнання за нею права власності. Відповідачем за позовом про визнання права власності за набувальною давністю є попередній власник майна або його правонаступник. У разі якщо попередній власник нерухомого майна не був і не міг бути відомим давнісному володільцю, то відповідачем є орган, уповноважений управляти майном відповідної територіальної громади. Відповідно п. 9, 10 вищевказаної Постанови, при вирішенні спорів, пов'язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке: володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна; володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. У разі втрати не із своєї волі майна його давнісним володільцем та повернення цього майна протягом одного року або пред'явлення протягом цього строку позову про його витребування набувальна давність не переривається (частина третя статті 344 ЦК). Не переривається набувальна давність, якщо особа, яка заявляє про давність володіння, є сингулярним чи універсальним правонаступником, оскільки в цьому разі вона може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є (частина друга статті 344 ЦК). Відповідно до ч.1 ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Набувальна давність визначається як засіб закріплення майна за суб'єктами, що ним володіють, у випадках, коли вони не мають можливості через певні обставини підтвердити підстави виникнення прав, а також в інших ситуаціях. Право власності за набувальною давністю може бути набутим як на безхазяйні речі, так і на майно, яке належить за правом власності іншій особі. Відповідно до ч. 1 ст. 344 ЦК України, особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено ЦК. Згідно п. 8 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України правила ст. 344 ЦК України про набувальну давність поширюються на випадки, коли володіння майном почалося за три роки до набрання чинності цим Кодексом, фактично позивачка почала володіти майном з 18.11.1988 року. Згідно ч. 4 ст. 344 ЦК України, право власності за набувальною давністю на нерухоме майно набувається за рішенням суду. Відповідно до ст. 392 ЦК України, власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Оскільки позивачка з 18.11.1998 року володіє даним майном утримує його і по даний час продовжує відкрито безперервно користуватися і володіти даним нерухомим майном, при цьому жодна особа не заявляє вимог щодо повернення вказаного нерухомого майна, отже визнання відповідачем пред'явленого позову не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, і тому є всі підстави для визнання за позивачкою права приватної власності за набувальною давністю і позов підлягає до задоволення.

Outcome: approved