Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-16 00:00:00

03 лютого 2016 року [PERSON] звернувся до Марганецького міського суду Дніпропетровської області з позовом про встановлення факту постійного проживання однією сім'єю з [PERSON]. В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що він вважав [PERSON] своїм батьком, оскільки його мати [PERSON] з 1975 року проживала у шлюбі з [PERSON] Весь час до своєї загибелі вони були прописані за однією адресою. У 2006 році він виписався з будинку у зв'язку з тим, що батькам потрібно було отримувати субсидію, але він постійно проживав разом з ними до часу їх смерті. Вони всі вели спільне господарство за адресою: [ADDRESS]. Встановлення даного факту необхідне йому для підтвердження права на отримання відшкодування моральної шкоди, у зв'язку із загибеллю його вітчима в аварії, яка сталася [INFO] року на залізничному переїзді 115 км + 566 м перегону Нікополь-Марганець, що належить ПАТ «Українська залізниця». Також, просить суд стягнути солідарно з ПАТ «Українська залізниця» в особі регіональної філії «Придніпровська залізниця», [PERSON] моральну шкоду в розмірі 200 000 гривень, оскільки вони є власниками джерел підвищеної небезпеки, внаслідок взаємодії яких йому завдано шкоду, з СГ «ТАС» - 2 550 гривень, бо страхова компанія зобов'язана нести відповідальність в силу Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Представник позивача в судовому засіданні позов підтримав, просив суд задовольнити його у повному обсязі. Представники відповідача ПАТ «Українська залізниця», позов не визнали, просили суд в задоволенні позову відмовити, посилаючись на те, що позивачем не доведено факт постійного його проживання з [PERSON] однією сім'єю з 1975 року за адресою [ADDRESS], і ним пропущено строк позовної давності для звернення із вимогою про встановлення факту постійного проживання однією сім'єю. Також, вина Державного підприємства «Придніпровська залізниця» не доведена, сума моральної шкоди, завданої позивачу, необґрунтована. Відповідач [PERSON] та представник відповідача СГ «ТАС» в судове засідання не з'явилися, заперечень на позовну заяву, а також клопотань про розгляд справи без їх участі суду не надали. Суд, вислухавши представника позивача, представників ПАТ «Українська залізниця», допитавши свідків, вивчивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з таких підстав. Відповідно до ст.256 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, зокрема, про встановлення факту родинних відносин між фізичними особами. Судом встановлені наступні обставини. [PERSON] народився [INFO] року в сім'ї [PERSON] та [PERSON] (а.с.16). 24 серпня 1976 року [PERSON] розірвала шлюб з [PERSON] і їй присвоєно прізвище «[PERSON]» (а.с.15) 12 листопада 1976 року [PERSON] та [PERSON] уклали шлюб. Після укладення шлюбу присвоєні прізвища чоловіку та дружині «Бідняк». Згідно даних домової книги прописки громадян за адресою [ADDRESS] [PERSON] був зареєстрований за даною адресою з 28 липня 1981 року, перереєстрований 22 жовтня 1999 року, і будинок за вказаною адресою знаходиться у користуванні [PERSON] з 06 вересня 1973 року (а.с.116-123). Згідно паспортних даних та даних домової книги прописки громадян за адресою [ADDRESS] [PERSON] зареєстрований в [ADDRESS] з 03 березня 1995 року, знятий з реєстрації 26 червня 2003 року і з того ж часу зареєстрований за адресою [ADDRESS] (а.с.5, 116-123, 124, 126). За довідкою про склад сім'ї, виданою головою квартального комітету [PERSON], за адресою: [ADDRESS] станом на [INFO] року проживали [PERSON] (вітчим), [PERSON] (мати) [PERSON], [PERSON] (дружина), [PERSON] (донька), [PERSON] (донька), [PERSON] (сестра), [PERSON] (зять) та [PERSON] (племінник). Всього 9 осіб (а.с.131). Отже, згідно письмових доказів, Згідно довідки про склад сім'ї (а.с.131) [PERSON] до дня смерті [INFO] року проживав однією сім'єю за адресою [ADDRESS] з [PERSON]. Свідки [PERSON] та [PERSON] пояснили, що будинок [ADDRESS] недобудований, тому жити там неможливо, і підтвердили факт проживання позивача з [PERSON] та його матір'ю однією сім'єю з 1975 року і до моменту аварії, яка відбулася [INFO] року, за адресою [ADDRESS]. Також підтвердили, що [PERSON] виховував [PERSON] як рідного сина. Сім'я була дружня, всі свята та дні народження проводили разом. Представник відповідача зауважив, що показання свідка [PERSON] не відповідають фактичним обставинам з огляду на розташування її місця проживання в [ADDRESS] та місцем проживання [PERSON] [ADDRESS], і того, що вона не могла постійно бачити [PERSON] за даною адресою. Однак, суд з цим не погоджується, оскільки показання свідка [PERSON] надані під присягою, є чіткими, послідовними, такими, що підтверджені іншими доказами по справі, і представником відповідача не доведено, що показання даного свідка не відповідають дійсності або є завідомо неправдивими. Також, суд не приймає доводи представника відповідача про те, що довідку, видану [PERSON] як головою квартального комітету самому собі про склад сім'ї [PERSON] станом на [INFO] року, не можна приймати як належний та допустимий доказ. Відповідно до ст.14 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» сільські, селищні, міські, районні в місті (у разі їх створення) ради можуть дозволяти за ініціативою жителів створювати будинкові, вуличні, квартальні та інші органи самоорганізації населення і наділяти їх частиною власної компетенції, фінансів, майна. Квартальний комітет є представницьким органом самоорганізації населення, що створений жителями цього району з метою залучення членів територіальної громади міста до участі у вирішенні окремих питань місцевого самоврядування. Квартальний комітет діє у відповідності до Конституції і Законів України, зокрема, Закону України "Про органи самоорганізації населення", Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" актів Президента України, Кабінету Міністрів України, рішень Марганецької міської ради, її виконавчого комітету, розпоряджень міського голови, а також рішень загальних зборів мешканців. [PERSON], як голова квартального комітету, виконує окремі повноваження органу місцевого самоврядування, в тому числі надає довідки про склад сім'ї особам, що проживають на території кварталу. В судовому засіданні представником відповідача не доведено, що позивач, будучі особою, наділеною повноваженнями органу місцевого самоврядування, надав до суду неправдиві відомості. Суд також не приймає до уваги заперечення представників відповідача, що позивачем не доведено факт постійного його проживання з [PERSON] однією сім'єю з 1975 року за адресою [ADDRESS], оскільки вказане спростовується дослідженими в судовому засіданні доказами: документами, показаннями свідків, фотографіями. Зазначені докази є належними та допустимими, й ніким не спростовані. Щодо строку позовної давності для звернення із вимогою про встановлення факту постійного проживання однією сім'єю, суд зазначає, що чинним цивільним законодавством України не встановлено строк позовної давності для подачі до суду заяв в порядку окремого провадження. Враховуючи вищенаведене, суд приходить до висновку про підставність вимог позивача, тому позов в цій частині підлягає задоволенню. Стосовно позовної вимоги про стягнення моральної шкоди, заподіяної смертю [PERSON], суд виходить з такого. Особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, що мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов'язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. За змістом статті 1167 ЦК, якщо моральну шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки, така моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади АР Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала. Відповідно до частини другої статті 1168 ЦК моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім'єю. Згідно із частинами 1, 2, 5 статті 1187 ЦК джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов'язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Відповідно до частини другої статті 1188 ЦК України, якщо внаслідок взаємодії джерел підвищеної небезпеки було завдано шкоди іншим особам, особи, які спільно завдали шкоди, зобов'язані її відшкодувати незалежно від їхньої вини. Відповідно до частини першої статті 1190 ЦК України особи, спільними діями або бездіяльністю яких було завдано шкоди, несуть солідарну відповідальність перед потерпілим. В Постанові Пленуму Верховного Суду України № 6 від 27.03.1992 року «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» зазначено, що шкода заподіяна кількома особами, відшкодовується кожною з них в частині, заподіяної нею. Особи, які спільно заподіяли шкоду, тобто заподіяли неподільну шкоду взаємопов'язаними, сукупними діями, або діями з єдністю наміру, несуть солідарну відповідальність перед потерпілими. У такому ж порядку відповідають володільці джерел підвищеної небезпеки за шкоду, заподіяну внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки іншим особам (пункт 3). Урядовою комісією, призначеною розпорядженням Прем'єр-міністра України від [INFO] № 1951-р з розслідування причин дорожньо-транспортної пригоди, що сталася [INFO] року поблизу с.Максимівка Дніпропетровської області, встановлено, що [PERSON], 1997 року народження, загинув на місці пригоди, яка сталася [INFO] року на залізничному переїзді 115 км + 566 м на перегоні Нікополь-Марганець Придніпровської залізниці, поблизу с.Максимівка Дніпропетровської області, внаслідок зіткнення автобуса БАЗ-А079.04 «Еталон» (перевізник - приватний підприємець [PERSON].) під керуванням [PERSON], з електровозом ВЛ-8 Придніпровської залізниці, в результаті чого 45 осіб загинуло та 8 травмовано. Факт дорожньо-транспортної пригоди, обставини, причини та наслідки ДТП викладені в Акті розслідування причин та обставин дорожньо-транспортної пригоди від 12 жовтня - 4 листопада 2010 року (а.с.8-10). Автобус БАЗ-А079 «Еталон», реєстраційний номер [NUMBER], належить [PERSON], здійснював рейс за маршрутом «Б» у місті Марганець. Електровоз ВЛ-8 №1583 приписаний до Криворізького локомотивного депо Придніпровської залізниці. Оскільки смерть [PERSON] сталася внаслідок дії джерел підвищеної небезпеки - автобуса БАЗ-А079.04 «Еталон», власником якого є [PERSON], та електровозу ВЛ-8 №1583, власником якого на момент аварії було ДП «Придніпровська залізниця», суд дійшов висновку про покладення на власників джерел підвищеної небезпеки обов'язку відшкодувати [PERSON] моральну шкоду, завдану смертю вітчима. Судом також встановлено, що Постановою КМУ від 02.09.2015 року №735 затверджено статут Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця», яке є правонаступником всіх прав і обов'язків Державної адміністрації залізничного транспорту України та підприємств залізничного транспорту, а також Державного підприємства «Придніпровська залізниця». Отже, вимоги [PERSON] до ПАТ «Українська залізниця» та [PERSON] про відшкодування моральної шкоди суд вважає обґрунтованими, оскільки наслідками дорожньо-транспортної пригоди для позивача сталися: порушення звичайного способу життя, стрес, втрата душевного спокою, моральні страждання, пов'язані із загибеллю вітчима внаслідок дорожньо-транспортної пригоди. Посилання представника ПАТ «Українська залізниця» на те, що вина Державного підприємства «Придніпровська залізниця» відсутня, суд вважає безпідставними, оскільки ДП «Придніпровська залізниця», правонаступником якого є ПАТ «Українська залізниця», було власником одного з джерел підвищеної небезпеки - локомотиву, і відповідно до частини другої статті 1188 ЦК України повинно відшкодувати заподіяну шкоду незалежно від наявності вини, оскільки шкоду завдано іншим особам (пасажирам). Разом з тим, згідно статті 23 ЦК України, розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Враховуючі наведені положення закону, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, зважаючи на те, що позивач втратив не рідного сина, а пасинка, яким він опікувався з 6-річного віку, суд вважає за можливе стягнути на користь позивача в рахунок відшкодування моральної шкоди суму 15 000 гривень. До зауважень представника ПАТ «Українська залізниця», що на підтвердження позовних вимог не надано доказів, суд відноситься критично, оскільки [PERSON] втратив члена своєї сім'ї. Згідно Полісу ВЕ 0789663 обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів від 19 листопада 2009 року з СГ «ТАС» [PERSON] застрахував цивільну відповідальність за шкоду, завдану третім особам під час дорожньо-транспортної пригоди. Строк дії з 20 листопада 2009 року до 19 листопада 2010 року, забезпечений транспортний засіб - автобус БАЗ-А079.04 «Еталон», номерний знак [NUMBER]. Згідно із зазначеним полісом страхова компанія несе відповідальність за шкоду, заподіяну життю, здоров'ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу. Статтею 23 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи, а також моральна шкода, передбачена пунктами 1, 2 частини другої статті 23 Цивільного кодексу України. Така шкода відшкодовується у встановленому судом розмірі відповідно до вимог статті 23 Цивільного кодексу України. При цьому страховик відшкодовує не більше ніж 5 відсотків ліміту, визначеного у пункті 9.3 статті 9 цього Закону. Різницю між сумою відшкодування, визначеною судом, та сумою, яка має бути відшкодована страховиком, сплачує особа, яку визнано винною у скоєнні дорожньо-транспортної пригоди. Якщо судом встановлено відшкодувати потерпілому моральну шкоду, передбачену пунктами 3, 4 частини другої статті 23 Цивільного кодексу України, таке відшкодування у розмірі, визначеному судом, здійснює особа, яку визнано винною у скоєнні дорожньо-транспортної пригоди. Оскільки завдана шкода підлягає стягненню солідарно з ДП «Придніпровська залізниця» та [PERSON], а відповідальність останнього застрахована, то сума завданої моральної шкоди в межах ліміту відповідальності страховика - 2 550 гривень, повинна бути стягнута зі страхової компанії. Відповідно до вимог статті 88 ЦПК України, з відповідачів в дохід держави повинно бути стягнуто судовий збір у сумі 183 гривень 73 копійок з кожного. На підставі статтей 23, 1167, 1168, 1187, 1188 Цивільного кодексу України, ст.23 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»,

Outcome: partial