Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-03 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про зміну розміру стягнення аліментів на утримання дитини, посилаючись на те, що вона перебувала з [PERSON] в шлюбі, який згодом було розірвано. Від даного шлюбу у сторін народилися діти - [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], які проживають разом з позивачкою та знаходяться на її утриманні. Згідно постанови Татарбунарського районного суду Одеської області від 15.08.2003 року з [PERSON] стягнуто аліменти на користь [PERSON] на утримання дітей у розмірі 1/3 частини всіх видів заробітку щомісячно до повноліття сина [PERSON], тобто до [INFO], далі 1/4 частину всіх видів заробітку щомісячно на утримання сина [PERSON] до досягнення ним повноліття, тобто до [INFO]. В зв'язку з тим, що син [PERSON] досяг повноліття, позивачка вважає недоцільним стягувати аліменти на його утримання. Відповідач щомісячно сплачує аліменти, але ці суми недостатні для утримання дітей. У зв'язку з тим, що відповідач має нерегулярний, мінливий дохід, тому позивачка просить стягувати з нього аліменти на утримання сина [PERSON] у твердій грошовій сумі, а саме в розмірі 1000 грн. щомісячно до досягнення сином повноліття. В судове засідання позивачка не з'явилась, надала до суду заяву, в якій просила справу слухати за її відсутності, позовні вимоги підтримала в повному обсязі. Відповідач в судове засідання надав заяву, згідно якої просив розглянути справу у його відсутності, позовні вимоги не визнав, вказуючи на те, що він регулярно сплачує аліменти, відповідно до рішення суду та надав до заяви довідку про доходи. Дослідивши матеріали справи, суд не вбачає правових підстав для задоволення позову, виходячи з наступного. Згідно свідоцтва про розірвання шлюбу серії [NUMBER] від 19 лютого 2004 року (а.с.9), шлюб між [PERSON] та [PERSON] був розірваний. Сторони по справі є батьками неповнолітнього [PERSON], [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] (а.с.3). Згідно постанови Татарбунарського районного суду Одеської області від 15.08.2003 року відповідач повинен сплачувати аліменти на користь позивачки на утримання дітей (а.с.6). Відповідно довідок відділу державної виконавчої служби Татарбунарського районного управління юстиції, [PERSON] отримувала аліменти на утримання дітей від [PERSON] в період з 01.01.2013 року по 31.12.2013 року та з 01.01.2014 року по 01.05.2014 року (а.с.7,8). З довідки №427, виданої виконкомом Лиманської сільської ради Татарбунарського району Одеської області (а.с.10), вбачається, що на утриманні [PERSON] знаходяться діти: [PERSON] 1996 року народження та [PERSON] 1997 року народження. Згідно довідки про доходи, [PERSON] працює охоронником у селянському фермерському господарстві «Вікторія» та з його щомісячного заробітку відраховуються аліменти. Відповідно до ст.180 Сімейного Кодексу України, батьки зобов'язані утримувати своїх неповнолітніх дітей до досягнення ними повноліття. Згідно ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до положень ст.183 СК України, розмір аліментів визначається у частці від заробітку(доходу) матері, батька дитини. Відповідно до ст.184 Сімейного Кодексу України, якщо платник аліментів має нерегульований, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Частина перша статті 192 Сімейного Кодексу України передбачає, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Згідно з п.23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв'язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров'я когось із них. Враховуючи зміст ст.ст.181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв'язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів. Відповідно до ст.183 та ст.184 СК України за рішенням суду розмір аліментів визначається у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Сімейний кодекс України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не пов'язує їх зі способом присудження (ч.3 ст.181 СК України). Стаття 192 СК України тільки вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Однак, в матеріалах справи взагалі відсутні будь-які докази того, що матеріальне становище позивачки з часу ухвалення рішення Татарбунарським районним судом Одеської області від 15.08.2003 року - погіршилося, також відсутні будь-які докази того, що матеріальне становище відповідача [PERSON] - поліпшилося. В судове засідання позивачка також доказів цього не надала, її доказування грунтуються на припущеннях, що є порушенням вимог ч.4 ст.60 ЦПК України. Згідно ст.59 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Відповідно до ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Посилання позивачки в позовній заяві на те, що їй не вистачає грошей на утримання синів не може бути підставою для зміни встановлених судом аліментів відповідно до вимог ст.192 СК України. При наявності доказів, це може бути підставою для застосування вимог ст.185 СК України, якою передбачено зобов'язання батьків брати участь у додаткових витратах на дитину. Однак, з такими позовними вимогами позивачка до суду не зверталася. Також судом не можуть бути взяті до уваги вимоги позивачки щодо стягнення аліментів у твердій грошовій сумі з посиланнями на наявність у відповідача нерегулярного мінливого доходу, оскільки ним надано до суду довідку про його постійне місце роботи та відповідно наявність постійного щомісячного заробітку, з якого, до речі, щомісячно відраховуються відповідні суми аліментів на утримання дітей, згідно рішення суду. За встановлених обставин, які підтверджуються матеріалами справи, підстав для задоволення вимог позивачки щодо збільшення розміру стягнення аліментів на утримання дитини - немає.

Outcome: dismissed