Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-19 00:00:00

26.11.2019 представник АТ КБ «ПриватБанк» звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. 06.02.2020 Рубіжанським міським судом Луганської області ухвалено заочне рішення, яким позовні вимоги АТ КБ «ПриватБанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором було задоволено в повному обсязі; стягнуто з [PERSON] на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором № б/н від 24.01.2011 року, станом на 30.06.2019, у сумі 127395,05 грн. та судовий збір у розмірі 1921,00 грн. Ухвалою Рубіжанського міського суду Луганської області від 14.06.2021 заяву [PERSON] про перегляд заочного рішення Рубіжанського міського суду Луганської області від 06.02.2020, у справі №425/3980/19, за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором задоволено; заочне рішення Рубіжанського міського суду Луганської області від 06.02.2020 за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором - скасовано та призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, з викликом сторін. В обґрунтування позову позивач вказав, що 24.01.2011, з метою отримання банківських послуг, відповідач підписала заяву б/н, згідно якої отримала кредит у розмірі 3200,00 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Відповідач підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та привалами банківських послуг» та «Тарифів банку», які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua. складає між нею та банком договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві. Щодо встановлення та зміни кредитного ліміту Банк керувався п.2.1.1.2.3, п.2.1.1.2.4 Договору, на підставі яких відповідач при укладанні договору дав свою згоду, щодо прийняття будь- якого розміру кредитного ліміту та його зміну за рішенням та ініціативою банку. Позивач свої зобов,язання за договором та угодою виконав у повному обсязі, а саме: надав відповідачу кредит у розмірі, встановленому договором. В порушення ст.ст. 526, 527, 530 ЦК України та вимог договору позичальник своїх зобов`язань за договором не виконала, у зв`язку з чим виникла заборгованість станом на 30.06.2019 у сумі 249331,28 гривень., з яких: 3196,00 грн.- заборгованість за кредитом; 240235,28 грн.- заборгованість по відсоткам за користування кредитом; 5900,00 грн.- заборгованість за пенею та комісією. Оскільки законодавством не передбачено вимагати від боржника повернення лише повної суми заборгованості, а кредитодавець на свій розсуд може вимагати від боржника будь- яку частину суми заборгованості за кредитом, тому заборгованість до стягнення становить 127395,05 грн., яка складається з наступного: 3196,00 грн.- заборгованість за кредитом; 124199,05 грн.- заборгованість за відсотками за період з 24.01.2011 по 31.10.2018. Просить стягнути з відповідача на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором №б/н від 24.01.2011 року в сумі 127395,05 та судові витрати по справі в розмірі 1921,00 грн.. 15.06.2021 до суду надійшов відзив на позов, в якому представник відповідача зазначає, що анкета-заява позичальника про оформлення платіжної картки - кредитка «Універсальна», не містить жодних даних щодо домовленості сторін про сплату відсотків та їх розміру, а Витяг з тарифів взагалі не наданий позивачем до позову, хоча посилання на нього як на письмовий доказ міститься в позові. Крім того, витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку, який розміщений на сайті банку та міститься в матеріалах справи, не містить підпису відповідачки, при цьому вона його не визнає, а тому їх не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами 24.01.2011 шляхом підписання анкети-заяви. Отже відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами, а також відповідальність у вигляді неустойки ( пені, штрафів) за порушення термінів виконання договірних зобов,язань. Також зазначає, що позивачем не додано до позову доказів на підтвердження передання грошей відповідачці, при цьому докази які надані позивачем на підтвердження факту укладення договору не відповідають вимогам належності, допустимості, достовірності та достатності. Строк кредитування, який безпосередньо впливає на можливість банку здійснювати нарахування процентів за кредитом лише в межах строку кредитування та на обчислення строку позовної давності, яка відповідно до ст.257 ЦК України, встановлюється тривалістю у три роки, також неможливо встановити. Позивач звернувся до суду з цим позовом 26.11.2019, тобто після спливу строку позовної давності. Просить відмовити в задоволенні позову у зв,язку з пропуском строків позовної давності ( а.с.-127-129). 19.07.2021 до суду надійшла відповідь на відзив, в якій представник позивача підтвердив доводи, вказані ним у позові. Просить задовольнити позовні вимоги в повному обсязі ( а.с.133-139). 11.08.2021 до суду надійшла заява про зменшення позовних вимог, в якій представник позивача просить стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за договором № б/н від 24.01.2011 у розмірі 10573,91 грн., з яких: 3196,00 грн.- заборгованість за тілом кредиту ( у т.ч. 3196,00 грн.- заборгованість за простроченим тілом кредиту, 3160,23 грн. - заборгованість за простроченими відсотками, 4217,68 грн. - заборгованість з пені), а також понесені позивачем судові витрати ( а.с.-149). У судовому засіданні представник позивача уточнені позовні вимоги підтримала, надала суду аналогічні пояснення по суті заявлених вимог. Також пояснила, що позивачем не пропущений строк позовної давності при зверненні до суду з цим позовом, оскільки відповідно до п.1.1.7.31 Умов договору, строк позовної давності за кредитним договором, щодо вимог про повернення кредиту, відсотків, винагороди, неустойки ( пені та штрафів) був збільшений до 50 років. Представник відповідача в судовому засіданні пояснила, що відповідач не заперечує факт отримання нею кредитних коштів у вказаному позивачем розмірі, але заперечує проти того, що між нею та банком було обумовлено у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами, а також відповідальність у вигляді неустойки ( пені, штрафів) за порушення термінів виконання договірних зобов,язань, а також відповідачкою не визнається факт ознайомлення її саме з тими Умовами та правилами надання банківських послуг у ПриватБанку та Тарифами, на які посилається позивач та що додані до матеріалів справи. Також пояснила, що відповідно до розрахунку заборгованості, відповідачка сплатила останній платіж за кредитом у розмірі 100 грн.-16.10.2014, при цьому з наданої позивачем інформації про отримання відповідачем кредитних карток вбачається, що дія останньої картки мала термін дії до 05.2015, а з позовом позивач звернувся до суду лише 26.11.2019, тобто після спливу строку позовної давності. Просила відмовити в задоволенні позову у зв,язку з пропуском позивачем строку позовної давності. Суд, заслухавши представників позивача та відповідача, розглянувши цивільну справу в межах заявлених позовних вимог, об`єктивно оцінивши докази, які містяться в матеріалах справи дійшов наступного. Судом встановлено, що 24.01.2011 відповідач підписала анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку, відповідно до якої вона оформила на своє ім`я платіжну картку « кредитка Універсальна» № [NUMBER] (а.с. -15,114). Відповідно до інформації № 30.1.0.0/2-20191128/0241 від 31.05.2021, наданої позивачем до матеріалів справи, [PERSON] , РНОКПП [NUMBER] , згідно кредитного договору № б/н від 24.01.2021, отримала кредитні картки № [NUMBER] , [NUMBER] , остання з яких мала термін дії до 05.2015 року ( а.с.-114). Згідно наданих до позову Умов кредитування та Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна», базова відсоткова ставка в місяць становить 2,5%. Розмір обов,язкових щомісячних платежів, з урахуванням плати за користування кредитними коштами, становить 7% від заборгованості, але не менш 50,00 гривень та не більше залишку заборгованості, строк внесення щомісячних платежів 25 число місяця, наступного за звітним (а.с.- 113). Дослідивши вказані докази, суд дійшов висновку, що вищезазначений кредитний договір укладався на підставі договору оферти розробленої ПриватБанком, умови якої повинні бути чіткими і зрозумілими для споживача таких послуг. У заяві на приєднання відсутні умови щодо процентної ставки та відповідальності за прострочення платежів. Крім того, у анкеті-заяві відсутня інформація, що позичальник ознайомився з умовами, які містяться саме на зазначеному сайті «Приватбанку». Більше того, сам банк неодноразово їх змінював, а тому, мав можливість подати до суду примірник таких умов, який може містити положення, які є менш сприятливими для позичальника. На цій підставі суд дійшов висновку, що банк не підтвердив, які ж конкретні умови він запропонував позичальнику при підписанні анкети-заявці, оскільки на поданому банком екземплярі умов відсутній підпис позичальника. З урахуванням основних засад цивільного законодавства та необхідності особливого захисту споживача у кредитних правовідносинах, суд дійшов висновку, що пересічний споживач банківських послуг з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності, не може ефективно здійснити свої права бути проінформованим про умови кредитування за конкретним кредитним договором, який укладений у вигляді заяви про надання кредиту та Умов та правил надання банківських послуг, оскільки Умови та правила надання банківських послуг це значний за обсягом документ, що стосується усіх аспектів надання банківських послуг та потребує як значного часу, так і відповідної фахової підготовки для розуміння цих правил тим більше співвідносно з конкретним видом кредитного договору. Відповідачка та її представник не оспорювали факт того, що відповідачкою було отримано кредит від позивача, а тому суд дійшов висновку, що підлягала б стягненню заборгованість за тілом кредиту у сумі 3196,00 гривень (розрахунок заборгованості - а.с.150-156). Заборгованість за простроченими відсотками та з пені, стягненню не підлягають. Таким чином позовні вимоги в частині стягнення заборгованості за тілом кредиту є обґрунтованими . Але, представник відповідачки у відзиві на позов заявила клопотання про застосування строку позовної давності. Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що воно підлягає задоволенню з наступних підстав. Суд застосовує позовну давність лише тоді, коли є підстави для задоволення позовних вимог, звернутих позивачем до того відповідача у спорі, який заявляє про застосування позовної давності. Тобто, перш ніж застосувати позовну давність, суд має з`ясувати та зазначити у судовому рішенні, чи було порушене право, за захистом якого позивач звернувся до суду. Якщо це право порушене не було, суд відмовляє у позові через необґрунтованість останнього. І тільки якщо буде встановлено, що право позивача дійсно порушене, але позовна давність за відповідними вимогами спливла, про що заявила інша сторона у спорі, суд відмовляє у позові через сплив позовної давності у разі відсутності визнаних судом поважних причин її пропуску, про які повідомив позивач. Такий висновок, викладений в постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі № 183/1617/16. Відповідно до матеріалів справи, і не заперечується відповідачкою та її представником, відповідач отримала картку [NUMBER] , строк дії якої становить до 05.2015 року. Відповідно до ст.256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною в спорі, є підставою для відмови в позові (ч.4 ст.267 ЦК України). Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну та спеціальну. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю 3 роки (ст.257 ЦК України). Для окремих видів вимог законом установлена спеціальна позовна давність. Зокрема, ч.2 ст.258 ЦК України передбачає, що позовна давність тривалістю один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). Відповідно до ст.253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. За загальним правилом, перебіг загальної та спеціальної позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила; за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (чч.1 та 5 ст.261 ЦК України). Початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення в зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Таким чином, у разі неналежного виконання позичальником зобов`язань за кредитним договором позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу. Відповідно до розрахунку заборгованості за договором № б/н від 24.01.2011, станом на 30.09.2020 ( а.с.-150-156), відповідачка [PERSON] сплатила останній платіж за кредитом у розмірі 100 грн.-16.10.2014 ( а.с.-153 зворот). Аналізуючи матеріали справи та зміст зазначених правових норм, слід дійти висновку, що за договором про надання банківських послуг (при отриманні позичальником кредиту у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку), яким установлено не тільки щомісячні платежі погашення кредиту, а й кінцевий строк повного погашення кредиту, перебіг трирічного строку позовної давності (ст.257 ЦК України) стосовно щомісячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі - не після закінчення строку дії договору, а після закінчення кінцевого строку повного погашення кредиту (ст.261 ЦК України). Оскільки кінцевий строк дії картки - 05.2015 року, то кінцевий термін виконання кредитного зобов`язання відповідає строку дії картки. Суд не бере до уваги пояснення представника позивача про те, що відповідно до п.1.1.7.31 Умов договору, строк позовної давності за кредитним договором, щодо вимог про повернення кредиту, відсотків, винагороди, неустойки ( пені та штрафів) був збільшений до 50 років, оскільки цей документ не містить підпису відповідачки, яка була ознайомлена з умовами, які містяться саме на зазначеному сайті «Приватбанку», та надані до позову. Подальше продовження дії картки є способом виконання зобов`язання щодо повернення простроченого кредиту, процентів і неустойки. Така позиція викладена і в постанові Верховного Суду України від 22 жовтня 2014 №127цс14. Крім того, із змісту постанови "Про здійснення операцій з використанням спеціальних платіжних засобів", затвердженої Національним банком України від 30 квітня 2010 року №223, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 06 липня 2010 року №474/17769 (у редакції, що діяла станом на жовтень 2014 року), залежно від умов, за якими здійснюються платіжні операції з використанням спеціальних платіжних засобів, можуть застосовуватися дебетова, дебетово-кредитна та кредитна платіжні схеми. Кредитна схема передбачає здійснення користувачем платіжних операцій з використанням спеціального платіжного засобу за рахунок коштів, наданих йому банком у кредит або в межах кредитної лінії. Кредитна лінія під операції зі спеціальними платіжними засобами відкривається банком на визначений термін і в межах установленого договором ліміту заборгованості або граничної суми кредитування. Строк дії кредитної лінії, яка відкривається під спеціальні платіжні засоби, установлюється договором. Користувач на власний розсуд або відповідно до умов кредитного договору, якщо кредит має цільовий характер, частково або в повному обсязі використовує кредит протягом строку дії кредитного договору і зобов`язаний повернути кредит та проценти за користування ним на умовах, установлених кредитним договором. Банк зобов`язаний після виконання взаємних зобов`язань або в разі розірвання чи закінчення терміну дії договору на вимогу користувача видати йому довідку про повернення спеціального платіжного засобу, крім випадків передавання його користувачу у власність, кредиту та процентів за користування ним. Отже, у разі закінчення строку дії кредитної лінії для продовження кредитних відносин між банком та клієнтом, що виникли внаслідок видачі попередньої кредитної картки, має переукладатися кредитний договір на таких самих умовах, на яких він був укладений, з видачею нової платіжної картки під підпис позичальника про її отримання. З наявної в матеріалах справи інформації Публічного акціонерного товариства «ПриватБанк» вбачається, що на виконання умов кредитного договору №б/н від 24.01.2011, банком було надано відповідачу кредитну картку № [NUMBER] , а також банком було надано відповідачу іншу кредитну картку № [NUMBER] яка мала термін дії до 05.2015 року ( а.с.-114). При цьому суду не надано доказів переукладання кредитного договору, з видачею вказаної нової платіжної картки під підпис позичальника про їх отримання. Отже, строк виконання зобов`язання по вказаному кредиту закінчився в травні 2015 року, а до суду позивач звернувся 26.11.2019, тобто з пропуском позовної давності. За таких обставин, суд дійшов висновку, що позовні вимоги АТ КБ «Приватбанк» про стягнення з відповідача заборгованості за кредитом не підлягають задоволенню в зв`язку пропуском строку позовної давності.

Outcome: dismissed