Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-01 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON], [PERSON], Миколаївської сільської ради, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог, щодо предмету спору Білгород-Дністровська районна державна нотаріальна контора про визнання недійсною відмову від прийняття спадщини та визначення додаткового строку для прийняття спадщини. Позивач та представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримали та просили задовольнити в повному обсязі. Представник відповідачів в судовому засіданні позовні вимоги про визнання недійсною відмову від прийняття спадщини та визначення додаткового строку для прийняття спадщини не визнав, позовні вимоги вважає не обґрунтованим и та просив відмовити в повному обсязі. Представник Миколаївської сільської ради в судове засідання не зявився, але направив на адресу суду заяву згідно якої просив розглянути справу без участі представника сільської ради та відповідно до вимог Закону. Нотаріус Білгород-Дністровської районної державної нотаріальної контори у судове засідання не зявився, але надав до суду заяву згідно якої просив справу слухати за у його відсутність. В обгрунтування позовних вимог позивач та представник позивача посилаються на те, що [INFO] року помер батько позивача [PERSON]. Після його смерті відкрилась спадщина у вигляді житлового будинку з господарськими спорудами [ADDRESS], Одеської області та земельного паю. Іншими спадкоємцями першої черги за законом являються відповідачі по справі, [PERSON] (дружина померлого батька) та [PERSON] (син померлого). Після смерті [PERSON] була заведена спадкова справа, відповідачка [PERSON] звернулась до позивача з пропозицією про відмову від прийняття спадщини, оскільки [PERSON] після оформлення частини спадщини позивача [PERSON] на себе, пообіцяла подарувати позивачу [PERSON] або сплатити вартість його частини у спадковому майні. 09 березня 2011 року позивач [PERSON] підписав заяву про відмову від прийняття спадщини після померлого батька на користь відповідачки [PERSON]. На теперішній час виникла необхідність визнати відмову від спадщини недійсною та визначити додатковий строк для прийняття спадщини, оскільки позивач [PERSON] не прийняв спадщину після померлого батька у встановлені строки лише через обман матері. В судовому засіданні позивач [PERSON] підтвердив, що він власноручно підписав заяву про відмову від прийняття спадщини після смерті батька на користь відповідачки, заява була підписана без фізичного чи психологічного тиску з боку інших осіб, йому були роз'яснені права та наслідки, вказана заява була складена та посвідчена особою, яка мала повноваження щодо проведення таких нотаріальних дій. В судовому засіданні представник відповідачів пояснив, що з матеріалів спадкової справи вбачається, що позивач [PERSON] добровільно відмовився від спадщини на користь відповідачки, свої правом на відкликання відмови від прийняття спадщини, протягом встановленого законом терміну не скористався, тому позовні вимоги про визнання недійсною відмову від прийняття спадщини та визначення додаткового строку для прийняття спадщини не підлягають задоволенню в повному обсязі. Вислухавши сторони, дослідивши матеріали справи, вивчивши докази, дослідивши та перевіривши усі обставини справи, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, суд приходить до наступного. Згідно ст.3 ЦПК України, кожан особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Згідно ст.10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставі своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до ст.57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст.58 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. [INFO] року помер [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] Відповідно до ст.1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Частинами 1,2 ст.1220 ЦК України визначено, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи. Згідно ч.1 ст.1222 ЦК України, спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народженні живими після відкриття спадщини. Відповідно до ч.1 ст.1270 ЦК України, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. У першу чергу право на спадкування за законом входять діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. В судовому засіданні встановлено, що спадкоємцями першої черги за законом після смерті [PERSON] є його дружина - [PERSON] та сини - [PERSON] та [PERSON]. Згідно ч.1 ст.1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом або за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. У встановлений законом строк відповідачка [PERSON] звернулась до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини після померлого чоловіка [PERSON], заява посвідчена секретарем виконавчого комітету Миколаївської сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області Лампіга Л.Л. та міститься в матеріалах спадкової справи №64/2011 Білгород-Дністровської районної державної нотаріальної контори. 09 березня 2011 року позивач [PERSON] відмовився від прийняття спадщини після смерті батька [PERSON] на користь матері [PERSON], заява посвідчена секретарем виконавчого комітету Миколаївської сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області Лампіга Л.Л. та міститься в матеріалах спадкової справи №64/2011 Білгород-Дністровської районної державної нотаріальної контори. Відповідно до ч.1 ст.1273 ЦК України, спадкоємець за заповітом або за законом може відмовитись від прийняття спадщини протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу. Заява про відмову від прийняття спадщини подається нотаріусу за місцем відкриття спадщини Згідно ч.5 ст.1273 ЦК України, відмова від прийняття спадщини є безумовною та беззастереженою. Приписами ч.6 ст.1273 України встановлено, що відмова від прийняття спадщини може бути відкликана протягом строку, встановленого для її прийняття. Згідно ч.2 ст.1274 ЦК України, спадкоємець за законом має право відмовитись від прийняття спадщини на користь будь-якого із спадкоємців за законом незалежно від черги. Одночасно відповідно до ч.5 ст.1274 ЦК України визначено, що відмова від прийняття спадщини може бути визнана судом недійсною з підстав, встановлених статтями 225, 229-231 та 223 ЦК України. Частиною 1 ст.225 ЦК України визначено, що правочин, який дієздатна фізична особа вчинила у момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи, та в разі її смерті - за позовом інших осіб, цивільні права та інтереси порушені. Частиною 1 ст.229 ЦК України встановлено, що якщо особа, яка вчинила правочин, помилилась щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. Істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обов'язків сторін, таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Помилка щодо мотивів правочину не має істотного значення, крім випадків, встановлених законом. Відповідно до ч.1 ст.230 ЦК України, якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (частина 1ст.229 цього Кодексу), такий правочин визнається судом недійсним. Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування. З аналізу наведених норм слідує, що обман - це певні винні, навмисні дії сторони, яка намагається запевнити іншу сторону про такі властивості й наслідки правочину, які насправді наступити не можуть, або свідомо замовчує про них. Відмова від прийняття спадщини може бути визнана судом недійсною з підстав, передбачених статтями 225, 229-231, 233 ЦК України. За роз'ясненням, що міститься в п.20 постанові Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними" №9 від 06.11.2009 року, правочин вважається вчиненим під впливом обману у випадку навмисного введенні іншої сторони в оману щодо обставин, які впливають на вчинення правочину. На відміну від помилки ознакою обману є умисел у діях однієї зі сторін правочину. Наявність умислу в діях відповідача, істотність значення обставин, щодо яких особу введено в оману, і сам факт обману повинна довести особа, яка діяла під впливом обману. Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в п.23 Постанови від 06.11.2009 року №9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», правочин може бути визнаний судом недійсним на підставі ст.233 ЦК України, якщо його вчинено особою під впливом тяжкої для неї обставини і на вкрай невигідних умов, чим друга сторона правочину скористалася. Тяжкими обставинами можуть бути тяжка хвороба особи, членів її сімї чи родичів, смерть годувальника, загроза втрати житла чи загроза банкрутства та інші обставини, для усунення або зменшення яких необхідно укласти такий правочин. Особа (фізична чи юридична) має вчиняти такий правочин добровільно, без наявності насильства, обману чи помилки. Особа, яка оскаржує правочин, має довести, що за відсутності тяжкої обставини правочин не було б вчинено взагалі або вчинено не на таких умовах. У разі відкликання спадкоємцем своєї відмови від прийняття спадщини протягом строку, встановленого для її прийняття, він відновлює своє право на спадкування. Коло осіб, на користь яких спадкоємець може відмовитися від прийняття спадщини, є вичерпним і за його волевиявленням змінюватись або доповнюватись не може. У разі коли спадкоємець відмовився від прийняття спадщини на користь особи, вказаної в статті 1266 ЦК України, правила про спадкування за правом представлення не застосовуються. Звертаючись до суду з даним позовом, а також в судовому засіданні при розгляді цивільної справи позивач [PERSON] посилається на те, що підписуючи заяву про відмову від прийняття спадщини на користь матері він не розумів значення вказаної заяви тобто не розумів, що відмовляється від прийняття своєї частини спадщини після смерті батька. Оскільки за своєю правовою природою відмова позивача [PERSON] від прийняття спадщини на користь матері є одностороннім правочином, який не допускає можливості врахування самообману як підстави для визнання його недійсним. З матеріалів справи вбачається, що заява [PERSON] про відмову від прийняття спадщини після померлого батька була складена та засвідчена в присутності секретаря виконавчого комітету Миколаївської сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області Лампіга Л.Л., особою яка мала повноваження щодо проведення таких нотаріальних дій. Волевиявлення позивача [PERSON] було вільним та самостійним, оскільки ним повністю усвідомлювались усі істотні обставини вчинюваних ним дій, його волевиявлення було спрямоване саме на досягнення певного визначеного результату - подальше оформлення відповідачкою [PERSON] спадщини. Позивач усвідомлював значення своїх дій, розумів обставини, які мають істотне значення, фізичного чи психологічного тиску з боку інших осіб не застосовувалось, за своєю справжню волею відмовився від прийняття спадщини. Позивачу [PERSON] було роз'яснено зміст та наслідки ст.1273 ЦК України, а саме: заява про відмову від прийняття спадщини є безумовною та беззастережною, але може бути відкликана протягом строку, встановленого для її прийняття. Позивач мав можливість у передбачений законом строк відкликати її, проте не скористався цим. Заявляючи позовні вимоги про надання додаткового строку для прийняття спадщини позивач [PERSON] не наводить жодних обставин поважності пропуску строку для оформлення свої спадкових прав, при цьому жодних доказів того, що заяву про прийняття спадщини він не подав з поважних причин в судове засідання позивач не представив. Позивач добровільно позбавив себе права на частку у спадщині, такі дії позивача [PERSON] відповідали його волевиявленню, позивачем не надано доказів застосування щодо нього фізичного та/або психічного тиску з боку інших осіб. З огляду на зазначені норми та обставини справи, суд вважає, що позивачем не наведено жодних доказів, які підтвердили існування обставин, щодо визнання відмови від прийняття спадщини недійсною, а тому суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог.

Outcome: dismissed