Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-24 00:00:00

З 10 липня 1993 року по 20 травня 1994 року позивач працював у колгоспі «Дністер» с. Наддністрянське Мурованокуриловецького району Вінницької області, звідки був звільнений у звязку з призовом на строкову військову службу. У 1996 році було проведено розпаювання земель колективної власності КСП «Дністер». [PERSON] не був включений до Списку громадян, які мають право на земельну частку (пай). Вважаючи, що до Списку його не включено помилково, з метою захисту своїх прав та інтересів [PERSON] 13 вересня 2016 року звернувся до суду з позовом, в якому просить визнати поважними причини пропуску строку звернення до суду із позовною вимогою та визнати за ним право на земельну частку (пай) розміром 1,86 в умовних кадастрових гектарах із земель запасу чи резервного фонду за межами населеного пункту на території Наддністрянської сільської ради Мурованокуриловецького району Вінницької області. Позивач у судовому засіданні повністю підтримав заявлену ним позовну вимогу з підстав, викладених у позовній заяві. Зокрема, заявив, що хоча в період з 25 травня 1994 року по 18 березня 1996 року він перебував на строковій військовій службі, він залишався бути членом КСП «Дністер», а тому має право на земельну частку (пай). Щодо пропуску позовної давності, то вважає, що строк пропущено з поважної причини: його ніхто не знайомив зі Списком громадян-членів КСП «Дністер», що мають право на земельну частку (пай), а про порушення свого права на земельний пай він дізнався лише у 2016 році на консультації у юриста. Просив винести рішення про задоволення позову. Представник відповідача - Мурованокуриловецької районної державної адміністрації Вінницької області в судове засідання не зявився. У п. 4 заперечень проти позову (а.с. 35) голова РДА [PERSON] просив позов розглянути за відсутності їх представника. Із поданих до канцелярії суду 07 жовтня 2016 року заперечень проти позову [PERSON] (а.с. 33-35) слідує, що позов є безпідставним та необгрунтовним, оскільки позивач не надав суду належних та допустимих доказів в обгрунтування своїх вимог. Зокрема, позивачем не надано жодного документа, який би підтверджував факт його членства у КСП «Дністер» с. Наддністрянське, а записи у трудовій книжці лише свідчать про перебування [PERSON] у трудових відносинах із зазначеним підприємством. Окрім того, районна держадміністрація не є належним відповідачем по справі, оскільки Земельний кодекс України в редакції, що діяла на момент виникнення спірних правовідносин, передбачав колективну форму власності, натомість чинне законодавство не встановлює такої, а тому адміністрація позбавлена повноважень у сфері паювання земель. Просив, застосувати до позовних вимог [PERSON] строк позовної давності та відмовити у задоволені позову. Справу розглянути у їх відсутності за наявними у матеріалах справи доказами (а.с. 33-35). Сільський голова Наддністрянської сільської ради у судовому засіданні, 07 жовтня 2016 року, позов [PERSON] не визнала. Суду пояснила, що, не оспорюючи факт роботи [PERSON] в КСП «Дністер» с. Наддністрянське, вона не має переконливих доказів його членства у цьому підприємстві, а тому не впевнена, що він має право на земельну частку (пай). Просила закінчувати розгляд справи у її відсутності (а.с. 48). За клопотанням позивача, у судовому засіданні було допитано у якості свідків [PERSON] та [PERSON], які суду ствердили, що вони були членами КСП «Дністер» і їм достеменно відомо, що з 1993 по 1994 рік у ньому працював [PERSON] і пішов звідти на строкову службу. Розглянувши справу у судовому засіданні, дослідивши та оцінивши надані сторонами докази, заслухавши пояснення сторін у судовому засіданні, суд прийшов до висновку що позов [PERSON] не підлягає до задоволення, виходячи з наступного: Згідно зі ст. 13 Конституції України земля є об'єктом права власності українського народу. Від імені українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених Конституцією. Право власності є абсолютним і непорушним, ніхто не може бути позбавлений власності інакше, ніж, як виняток, з мотивів суспільної необхідності або за рішенням суду, на підставі, в обсязі і в порядку, встановлених законом(ст. 41 Конституції України). Стаття 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачає, що кожна фізична та юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальним принципами міжнародного права. У відповідності з п. 2 Указу Президента України від 8 серпня 1995 року № 720/95 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям», право на земельну частку (пай) мали члени колективного сільськогосподарського підприємства сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства, в тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишаються членами зазначеного підприємства, кооперативу, товариства, відповідно до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю. Зі змісту наведеного вбачається, що особа набувала права на земельну частку (пай) у разі, якщо на момент одержання колективним сільськогосподарським підприємством Державного акта на право колективної власності на землю вона працювала в цьому підприємстві, була його членом та включена до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю. Таке право виникало у членів КСП з моменту одержання цим підприємством (товариством, кооперативом) Державного акта на право колективної власності на землю. Як стверджував позивач у судовому засіданні він з 10 липня 1993 року по 20 травня 1994 року працював у КСП «Дністер» с. Наддністрянське Мурованокуриловецького району. Трудовою книжкою серії АХ № 459093, заповненою 10 лютого 2004 року (а.с. 8) та військовим квитком серії НК № 5005089 (а.с. 9) стверджується факт роботи [PERSON] в КСП «Дністер» і доводиться, що причиною для його звільнення з КСП став призов на строкову військову службу. Державний акт на право колективної власності на землю КСП «Дністер» с. Наддністрянське серії ВН-ХШ № 12 було видано 01 січня 1996 року (а.с. 10). Протоколом загальних зборів уповноважених працівників колективного сільськогосподарського підприємства «Дністер» с. Наддністрянське № 1 від 06 лютого 1996 року (а.с. 13), згідно Указу Президента України «Про невідкладні заходи щодо прискорення земельної реформи у сфері сільськогосподарського виробництва та Закону України «Про колективне сільськогосподарське підприємство» затверджено комісію по розпаюванню землі. Із довідки виконавчого комітету Наддністрянської сільської ради № 698 від 22 червня 2016 року (а.с. 10) вбачається, що [PERSON] не включений до Списку громадян-членів КСП Дністер» с. Наддністрянське Мурованокуриловецького району Вінницької області. Зазначене доводиться і архівною довідкою начальника Архівного відділу Мурованокуриловецької районної державної адміністрації № 136 від 17 червня 2016 року (а.с. 11), згідно якої позивач у списках членів реформованого колективного сільськогосподарського підприємства «Дністер» на передачу у власність земельних часток (паїв) - відсутній. При перевірці факту членства [PERSON] з 10 липня 1993 року в КСП «Дністер» с. Наддністрянське та підстави його звільнення з цього підприємства 20 травня 1994 року судом було встановлено, що у книгах протоколів загальних зборів та засідань правління КСП «Дністер» с. Наддністрянське за 1993 та 1994 роки відсутні будь-які відомості щодо [PERSON] (а.с. 49). З наведеного вбачається, що на час отримання Державного акта колективним сільськогосподарським підприємством «Дністер» с. Наддністрянське (1996 рік) [PERSON] не був працівником і членом цього підприємтва. Відповідно до Указу Президента України від 8 серпня 1995 року № 720/ 95 "Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам та організаціям" право на земельний пай одержали всі особи, які входили до складу КСП на момент паювання землі і яких було внесено до списку, що долучається до Державного акту на право колективної власності на землю, зокрема постійні працівники - члени КСП та пенсіонери, які раніше працювали в КСП і залишилися його членами. Згідно ч. 1 ст. 1 Закону України «Про колективне сільськогосподарське підприємство» колективне сільськогосподарське підприємство є добровільним об'єднанням громадян у самостійне підприємство для спільного виробництва сільськогосподарської продукції та товарів і діє на засадах підприємництва та самоврядування. Питання членства осіб у сільськогосподарському підприємстві регулюються Статутом підприємства, яким, зокрема, визначається порядок вступу до підприємства і припинення членства в ньому, принципи формування спільної власності та права членів щодо неї. Членство в підприємстві ґрунтується на праві добровільного вступу до членів підприємства і безперешкодного виходу із складу його членів. Між тим, як вбачається із матеріалів справи, позивач не вчиняв жодних дій, направлених на набуття членства в колективному сільськогосподарському підприємстві відповідно до Закону України «Про колективне сільськогосподарське підприємство» та Статуту підприємства і не надав суду переконливих доказів його членства в КСП на час отримання цим підприємством Державного акту на право колективної власності на землю. Із військового квитка, заповненого 25 травня 1994 року, та трудової книжки АХ № 459093 вбачається, що [PERSON] звільнившись в запас 18 березня 1996 року (а.с. 9) знову був прийнятий на роботу у КСП «Дністер» с. Наддністрянське лише 05 лютого 2000 року (а.с. 8). За таких обставин, аналізуючи вищевикладене, дослідивши та оцінивши всі обставини справи, перевіривши їх доказами, виходячи із принципів розумності, виваженості та справедливості, суд приходить до висновку про недоведеність позовних вимог [PERSON] та відсутність правових підстав для їх задоволення. Щодо вимоги відповідача у справі (а.с. 33-35) про застосування строку позовної давності та відмови у позові з цієї підстави, суд зазначає наступне: Відповідно п.11\~постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 року №14 «Про судове рішенні у цивільній справі»\~встановивши, що строк для звернення з позовом пропущено без поважної причини, суд у рішенні зазначає про відмову в позові з цих підстав, якщо про застосування позовної давності заявлено стороною у спорі, зробленою до ухвалення ним рішення, крім випадків, коли позов не доведено, що є самостійною підставою для цього. Оскільки суд прийшов до висновку про недоведеність позивачем свого права на земельну частку (пай), суд не має правових підстав відмовляти у задоволенні позову з підстав пропуску позивачем строку позовної давності, оскільки правила про позовну давність мають застосовуватися лише тоді, як буде доведено існування самого субєктивного права та його порушення. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Оскільки суд прийшов до висновку про відмову у задоволенні позову, відсутні підстави для стягнення з відповідачів судового збору.

Outcome: dismissed