Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-23 00:00:00

У липні 2021 року представник позивача Студзінський М.А. який діє в інтересах [PERSON] звернувся до суду з позовом до Святошинського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) про звільнення майна з під арешту, яким просить скасувати арешт на квартиру [ADDRESS] , накладений згідно постанови державного виконавця ВДВС Святошинського РУЮ м. Києва Кочулова М.А. у виконавчому провадженні № 18176282 з примусового виконання виконавчого листа Святошинського районного суду м. Києва № 2-293 від 02.12.2009 року. Позов мотивує тим, що позивачу відповідно до договору купівлі-продажу від 23.10.2009 року належить на праві власності квартира [ADDRESS] . Як стало відомо позивачу, що на виконанні у Святошинському відділі державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції ( м. Київ) перебувало виконавче провадження № 18176282 з примусового виконання виконавчого листа виданого Святошинським районним судом м. Києва по справі № 2-293 від 02.12.2009 року, яким стягнуто із [PERSON] на користь [PERSON] заборгованості у розмірі 92466,95 грн. В ході примусового виконання вказаного виконавчого листа державним виконавцем було накладено арешт на все майно боржника, а саме на квартиру [ADDRESS] . Знаючи, що у позивача відсутні боргові зобов`язання перед фізичними чи юридичними особами, а також, що лише вона є єдиним власником обтяженого відповідачем нерухомого майна, у травні 2021 року звернулась із заявою до відповідача Святошинського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) про зняття арешту з нерухомого майна, про що 26.05.2021 року отримала повідомлення про те, що на виконанні перебувало ВП № 18176282 з примусового виконання виконавчого листа провадження по якому було закінчене 21.06.2012 року на підставі п. 10 ч. 1 ст. 49 ЗУ «Про виконавче провадження. Крім того, строк зберігання виконавчих проваджень, переданих до архіву органу виконавчої служби становить три роки, тому матеріали виконавчого провадження, знищені за терміном зберігання, в зв`язку з чим неможливо зняти арешт. Таким чином, порушуються права приватної власності на нерухоме майно - квартиру, розташовану за адресою: [ADDRESS] , так як із-за накладеного на неї відповідачем та не знятого арешту, не зважаючи на те, що інша фізична особа - боржник, не є власником обтяженого відповідачем нерухомого майна, та самого закінчення виконавчого провадження, позивач не має можливості в повному обсязі користуватися та розпоряджатись своїм майном на власний розсуд і тому вимушена звернутись до суду про зняття цього арешту. Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 21.07.2021 року провадження у справі відкрито та розгляд справи вирішено проводити у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін. Сторони не подавали клопотання про розгляд справи у загальному позовному провадженні чи призначення судового засідання у спрощеному провадженні з викликом сторін. Відповідач у встановлений судом строк не подав відзиву на позов, у зв`язку з чим суд вирішив розглянути справу на підставі наявних у справі доказів. Відповідно до ст. 280 ЦПК України, суд вважає можливим ухвалити заочне рішення у справі на підставі наявних у ній доказів. Вивчивши письмові матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі з наступних підстав. Судом встановлено, що позивачу відповідно до договору купівлі-продажу квартири від 23.10.2009 року, посвідченого приватним нотаріусом КМНО Морозовою С.В. належить на праві власності квартира [ADDRESS] (а.с. 16-19). Як стало відомо позивачу, Відділом державної виконавчої служби Святошинського районного управління юстиції у м. Києві постановою від 11.05.2011 року було накладено арешт на квартиру [ADDRESS] у рамках виконавчого провадження № 18176282 з примусового виконання виконавчого листа виданого Святошинським районним судом м. Києва по справі № 2-293 від 02.12.2009 року, яким стягнуто із [PERSON] на користь [PERSON] заборгованості у розмірі 92466,95 грн., що підтверджується Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно від 20.05.2021 року за № 257435004 (а.с. 4-5). Позивач у травні 2021 року звернулась із заявою до Святошинського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) про зняття арешту з нерухомого майна. 26.05.2021 року позивачем було отримано повідомлення про неможливість зняття арешту в зв`язку з тим, що виконавче провадження № 18176282 знищене за терміном зберігання. Таким чином, порушуються права приватної власності на нерухоме майно - квартиру, розташовану за адресою: [ADDRESS] , так як із-за накладеного на неї відповідачем та не знятого арешту, не зважаючи на те, що інша фізична особа боржник, не є власником обтяженого відповідачем нерухомого майна, та самого закінчення виконавчого провадження, позивач не має можливості в повному обсязі користуватися та розпоряджатись своїм майном на власний розсуд і тому вимушена звернутись до суду про зняття цього арешту. Відповідно до ст. 19 ч.2 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Відповідно до ст. 1 «Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод». Високі Договірні сторони гарантують кожному, хто перебуває під їхньою юрисдикцією права і свободи, визначенні в розділі І «Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод». В силу ст.13 розділу І «Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод», кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження. Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує право на справедливий і публічний розгляд справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, при визначенні цивільних прав і обов`язків особи чи при розгляді будь-якого кримінального обвинувачення, що пред`являється особі. Ключовими принципами статті 6 Конвенції є верховенство права та належне здійснення правосуддя. Ці принципи також є основоположними елементами права на справедливий суд. У справі Delcourt v. Belgium суд зазначив, що у демократичному суспільстві у світлі розуміння Конвенції, право на справедливий суд посідає настільки значне місце, що обмежувальне тлумачення статті 6 не відповідало б меті та призначенню цього положення". У справі Bellet у. France суд зазначив, що статгя 6 § 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права". Як свідчить позиція суду у багатьох справах, основною складовою права на суд є право доступу, в тому розумінні, що особі має бути забезпечена можливість звернутись до суду для вирішення певного питання, і що з боку держави не повинні чинитись правові чи практичні перешкоди для здійснення цього права. Згідно статті 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Відповідно до ч.1 і 5 ст. 41 Конституції України: кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути позбавлений права власності. Право власності є непорушним. Згідно зі ст. ст. 55, 124 Конституції України та ст. 3 ЦПК України юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі, і будь-яка заінтересована особа має право в порядку, визначеному законом, звернутися до суду про захист своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Стаття 328 ЦК України чітко прописує, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Згідно ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Відповідно до п. 3 ст. 56 Закону України «Про виконавче провадження» арешт накладається у розмірі суми стягнення з урахуванням виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, штрафів та основної винагороди приватного виконавця на все майно боржника або на окремі речі. У разі прийняття судом рішення про зняття арешту з майна, арешт з майна знімається за постановою державного виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини. Копія постанови про зняття арешту з майна надсилається боржнику та органу (установі), якому була надіслана для виконання постанова про накладення арешту на майно боржника. З майна боржника може бути знято арешт за постановою начальника відповідного відділу державної виконавчої служби, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, якщо виявлено порушення порядку накладення арешту, встановленого цим Законом. Копія постанови начальника відділу державної виконавчої служби про зняття арешту з майна боржника не пізніше наступного дня після її винесення надсилається сторонам та відповідному органу (установі) для зняття арешту. Копії постанови державного виконавця про зняття арешту з майна надсилаються не пізніше наступного робочого дня після її винесення сторонам та відповідному органу (установі) для зняття арешту. Згідно із ч. 4 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» підставами для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є: отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом; надходження на рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця суми коштів, стягнених з боржника (у тому числі від реалізації майна боржника), необхідної для задоволення вимог усіх стягувачів, стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження та штрафів, накладених на боржника; отримання виконавцем документів, що підтверджують про повний розрахунок за придбане майно на електронних торгах; наявність письмового висновку експерта, суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання щодо неможливості чи недоцільності реалізації арештованого майна боржника у зв`язку із значним ступенем його зношення, пошкодженням; відсутність у строк до 10 робочих днів з дня отримання повідомлення виконавця, зазначеного у частині шостій статті 61 цього Закону, письмової заяви стягувана про його бажання залишити за собою нереалізоване майно; отримання виконавцем судового рішення про скасування заходів забезпечення позову; погашення заборгованості із сплати періодичних платежів, якщо виконання рішення може бути забезпечено в інший спосіб, ніж звернення стягнення на майно боржника; отримання виконавцем документального підтвердження наявності на одному чи кількох рахунках боржника коштів, достатніх для виконання рішення про забезпечення позову. У всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду (ч. 5. ст.59 «Про виконавче провадження»). Власник майна відповідно до ст. 391 ЦК України, має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. З огляду на викладене, зважаючи на відсутність підстав для обмеження права власності позивача, наявність арешту майна позивача, що перешкоджає йому вільно розпоряджатися таким майном, приймаючи до уваги, що іншого способу захисту порушеного права власності позивача, аніж того, що нею обрано, за наявних обставин не вбачається, ураховуючи завдання цивільного судочинства, метою якого є ефективний захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, зокрема, фізичних осіб, суддя приходить до висновку про задоволення позовних вимог та зняття арешту з квартири [ADDRESS] .

Outcome: approved