Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-10 00:00:00

[PERSON] в квітні 2020 року звернулася до суду з позовом до [PERSON] третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, Служба у справах дітей Вінницької міської ради про надання дозволу на виїзд дитини за кордон без згоди батька. Позов мотивований тим, що з 24.10.1999 року по 03.02.2012 року позивач з відповідачем перебували у шлюбі. Від даного шлюбу останні мають двох синів: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Рішенням Ленінського районного суду від 03.02.2012 року шлюб між сторонами розірвано. На даний час старший син [PERSON] , [INFO] проживає окремо. Молодший син [PERSON] , [INFO] проживає разом із матір`ю. Позивач зазначає, що з моменту розлучення, маючи реальну можливість приймати участь у вихованні та забезпеченні дитини, відповідач з власної ініціативи самоусунувся від виконання своїх батьківських обов`язків, не спілкується з дитиною, участі у житті сина свідомо не приймає. На численні звернення у наданні згоди на виїзд дитини за кордон відповідач відмовляв позивача, у зв`язку з вищенаведеним остання звернулася до суду та просила надати їй дозвіл на виїзд сина [PERSON] , [INFO] у Республіку Болгарія на відпочинок та оздоровлення без дозволу (без згоди) батька дитини [PERSON] на строк 10 днів (з 15.06.2021 року по 24.06.2021 року). Позивач та її представник в судовому засіданні позов підтримали та просили його задовольнити. Представник відповідача в задоволенні позову заперечив. Відповідач надав суду відзив на позов, в якому зазначено, що відповідач бере участь у забезпеченні дитини шляхом сплати аліментів у встановленому розмірі, заборгованість зі сплати аліментів відсутня. З проханням надати дозвіл на виїзд сина позивач зверталася лише одного разу, при цьому не повідомивши ані мету чи причини поїздки, ані конкретної дати такої поїздки, ані країну або маршрут спрямування, ані будь - які інші відомості щодо запланованої поїздки. Позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження того, що виїзд дитини за кордон має тимчасовий характер та здійснюється в її інтересах: зокрема не надано відомостей про конкретне місце проживання дитини за кордоном впродовж запланованого виїзду, про можливість забезпечення матеріальних та побутових потреб дитини в цей період, а також підтвердження забезпечення дитини проїзними квитками для повернення в Україну. Представник Служби у справах дітей Вінницької міської ради згідно заяви просила справу слухати у її відсутність, при винесенні рішення просить суд врахувати та захистити права та інтереси дитини. Всебічно, повно, об`єктивно та безпосередньо дослідивши наявні у справі докази, з`ясувавши обставини на які посилалася позивач, як на підставу своїх вимог та заперечень, оцінивши ці докази в сукупності, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що 24.10.1999 року між [PERSON] та [PERSON] було зареєстровано шлюб, який було розірвано рішенням Ленінського районного суду м. Вінниці від 03.02.2012 року. Від даного шлюбу сторони мають неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження, серії [NUMBER] від 28.08.2008 року, відповідний актовий запис № 3080. [PERSON] , [INFO] зареєстрований разом із матір`ю [PERSON] , що підтверджується довідками про реєстрацію місця проживання особи від 17.03.2021 року № 17781 та від 18.03.2021 року № 18176. Відповідно до довідки КНП «Центр первинної медико - санітарної допомоги № 2 м. Вінниця» від 01.04.2021 року № 01-2/362 адміністрація закладу повідомляє. Що [PERSON] , [INFO] спостерігається сімейним лікарем з приводу встановленого діагнозу: Аліментарно - конституційне ожиріння П ст. В анамнезі дитини перенесені часті ГРВІ. За рекомендаціє сімейного лікаря дитина потребує оздоровлення. Під час амбулаторних візитів, дитина перебувала в супроводі матері [PERSON] . В матеріалах справи міститься нотаріально оформлена заява, в якій [PERSON] просить [PERSON] з`явитись до приватного нотаріуса Вінницького міського нотаріального округу Процепко А.О. для надання згоди на поїздки за кордон їх сину [PERSON] , [INFO] , з метою туризму та відпочинку. Також в матеріалах справи міститься додаток № 1 до договору на туристичне обслуговування № К852/210312-1 від 12.03.2021 року. Дата поїздки з 15.06.2021 року по 24.06.2021 року. Туроператор: ТОВ «ДЖОІН АП». Відповідно до ч. 2 ст. 150 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Конституція України гарантує кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, свободу пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом. 14 липня 2016 року Верховна Рада України внесла зміни до ЗУ «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України», вилучивши з нього норми, що регулювали питання виїзду дитини за кордон, у тому числі можливість виїзду на підставі рішення суду в разі відсутності згоди одного з батьків. З цього часу єдиним законом, що регулює порядок виїзду дітей за межі України, є стаття 313 ЦК України, якою встановлено, що фізична особа має право на свободу пересування. Фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними, крім випадків, передбачених законом. Разом з тим за змістом положень статті 124 Конституції України та статті 15 ЦК України юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Відповідно до п.п. 3, 4 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 27 січня 1995 року №57 «Про затвердження Правил перетинання державного кордону громадянами України» виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, здійснюється за згодою обох батьків (усиновлювачів) (далі - батьки) та в їх супроводі або в супроводі осіб, уповноважених ними, які на момент виїзду з України досягли 18-річного віку. Виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється за нотаріально посвідченою згодою другого з батьків із зазначенням у ній держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі, якщо другий з батьків відсутній у пункті пропуску, а також, без нотаріально посвідченої згоди другого з батьків, зокрема, за умови пред`явлення рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків. Відповідач по справі [PERSON] дозвіл на виїзд сина [PERSON] з країни не надав. У відповідності з частиною 2 статті 4 Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України» за відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду. У відповідності до вимог статті 7 Сімейного кодексу України, дитині має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Відповідно до ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Згідно з ч.ч. 1-3 ст. 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Згідно ч. 2 ст. 154 СК України батьки мають право звертатися до суду за захистом прав та інтересів дитини. Мета тимчасової поїздки за кордон неповнолітнього [PERSON] , [INFO] у супроводі матері - туризм та відпочинок. Сама по собі можливість поїздки за кордон не є безумовним свідченням того, що така поїздка відповідає найкращим інтересам дитини, оскільки істотне значення має країна поїздки, мета такої поїздки та період поїздки. Разом з тим, суд вважає, що надання дозволу позивачу на виїзд дитини за кордон для відпочинку в період з 15.06.2021 року по 24.06.2021 року є недоцільним з наступних підстав. У грудні місяці 2019 року у м. Ухань Китаю спалахнула пандемія корона вірусної хвороби 2019 - СОVID-19, яка захватила загальний епідеміологічний стан суспільства всіх країн світу в цілому. Заходи із запобігання поширення вірусу включають обмеження подорожей (карантини, комендантська година, закриття деяких об`єктів, тощо). Рішенням Кабінету Міністрів України з 12 березня 2020 року вперше в історії у всій Україні ввели карантин у зв`язку з пандемією вірусного захворювання COVID-19. У зв`язку з пандемію коронавірусу Covid-19 низка країн по всьому світу ввели обмеження щодо перетину кордонів, а авіакомпанії скасували низку рейсів. Крім того, позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження того, що виїзд дитини за кордон має тимчасовий характер та здійснюється в їх інтересах: зокрема про можливість забезпечення матеріальних та побутових потреб дитини в цей період, а також підтвердження забезпечення дитини проїзними квитками для повернення на Україну. Позивач не довела суду, що її прагнення поїздки дитини за межі України в умовах пандемії обґрунтовані саме інтересами сина. При цьому відсутні гарантії того, що дитина безперешкодно перетне кордони кількох країн, у випадку транскордонного переміщення дитини вона повернеться до України, та той із батьків, який проживає окремо, зможе встановлювати контакт з дитиною на регулярній основі. Сама по собі можливість поїздки за кордон не є безумовним свідченням того, що така поїздка відповідає найкращим інтересам дитини, оскільки істотне значення має країна поїздки, мета такої поїздки та період поїздки. На думку суду, заявником не обґрунтовано необхідність та правомірність надання дозволу на виїзд дитини за кордон, що фактично призведе до ігнорування інтересів батька, який проживає окремо від дитини, позивачем не надано жодних належних та допустимих доказів на підтвердження викладених у позовній заяві обставин. Крім того, у випадку задоволення позову у період з 15.06.2021 року по 24.06.2021 року, на який позивач просить вивести дитину без згоди батька за кордон з метою оздоровлення та відпочинку рішення не набуде законної сили, а також відповідно до ст. 430 ЦПК України дане рішення не підлягає негайному виконанню. За таких обставин, з урахуванням доказів, наданих по справі, а також наявної загрози здоров`ю та життю дитини на даний час, суд дійшов висновку, у задоволенні позову відмовити. На підставі ст.ст. 141, 150, 154-155 СК України, ст. 313 ЦК України, ч. 2 ст. 4 Закону України "Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України", «Правилами перетину державного кордону громадянами України», ст.ст. 13, 81, 83, 89, 141, 259, 263-265, 273, 354 ЦПК України, суд -

Outcome: dismissed