Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-11 00:00:00

06.04.2017 р. ПАТ КБ «Приватбанк» звернулось в суд з позовом до [PERSON] про стягнення кредитної заборгованості. Позивач обґрунтував свої вимоги тим, що згідно з договором без номеру від 03.03.2009 р., укладеним між банком і відповідачем, останній отримав кредит у розмірі 1500,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 30,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідно до умов укладеного договору він складається з заяви позичальника, Довідки про умови кредитування, Умов та правил надання банківських послуг, Правил користування платіжною карткою. Відповідач кредитні зобов'язання не виконує, у зв'язку з чим станом на 28.02.2017 р. утворилася заборгованість в сумі 11187,74 грн. Представник позивача ПАТ КБ «Приватбанк» за довіреністю у судове засідання не з'явився, надавши суду заяву про розгляд справи у його відсутність та з посиланням на підтримання позову. Відповідач, повідомлений про час та місце розгляду справи належним чином, у судове засідання не з'явився, надавши суду заяву про розгляд справи у його відсутність з посиланням на невизнання позову через сплив строків позовної давності. Дослідивши всі обставини у справі та перевіривши їх доказами, суд дістає таких висновків. Відповідно до ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Судом встановлено, що 03.03.2009 р. між ПАТ КБ "ПриватБанк" та [PERSON] був укладений договір без номеру, згідно з яким відповідач отримав кредит у розмірі 1500,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 30,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідно до умов укладеного договору він складається з «Заяви», якою [PERSON] виявив бажання оформити на своє ім'я кредитку у Приватбанку, Умов і Правил надання банківських послуг. Відповідач підтвердив свою згоду на це підписом у заяві (а.с. 35, 36, 9-14). При укладенні Договору сторони керувались ч.1 ст.634 ЦК України, згідно з якою договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. У відповідності до п.5.5 «Правил користування платіжною карткою» позивач нараховує відсотки за користування кредитом в розмірі, встановленому «Тарифами Банку» з розрахунку 360 календарних днів на рік. Відповідно до п.6.5. Умов та Правил надання банківських послуг позичальник зобов'язується погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його використання, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених Договором. Відповідно до п.8.6 Умов надання банківських послуг, - при порушенні позичальником строків платежів по кожному з грошових зобов'язань, передбачених цим договором більш ніж на 30 днів, позичальник зобов'язаний сплати Банку штраф в розмірі 500,00 грн. +5% від суми позову. Згідно зі ст.ст.526,527,530 ЦК України зобов'язання повинні виконуватися належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону. Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Позивач свої зобов'язання за Договором виконав у повному обсязі, а саме надав відповідачу кредит у розмірі, встановленому Договором, що стороною відповідача не спростовано. В порушення умов Кредитного договору, ст.ст.509,526,1054 ЦК України відповідач кредитні зобов'язання за Договором не виконав, у зв'язку з чим станом на 28.02.2017 р. позивачем нарахована заборгованість в розмірі 11187,74 грн., яка складається з: - 1274,72 грн. - заборгованість за кредитом, - 8904,08 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом, а також штрафи: - 500 грн. - фіксована частина, - 508,94 грн. - процентна складова. Частиною 2 ст. 1050 ЦК України надано право позикодавцю у разі невиконання або неналежного виконання позичальником зобов'язання за договором стосовно повернення позики частинами, в разі прострочення повернення чергової частини, вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилась та сплати процентів відповідно умов договору. Суд прийшов до висновку, що оскільки зобов'язання по поверненню заборгованості за кредитом та відсотків відповідач не виконав належним чином, то має місце порушення зобов'язання, а отже й прав позивача. Водночас, за приписами діючого цивільного законодавства порушене право підлягає судовому захисту протягом встановленого законом строку. Так, відповідно до вимог ст.256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Стаття 257 ЦК України передбачає, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. За ч.5 ст.261 ЦК України за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. З наданого позивачем Розрахунку заборгованості вбачається, що останнє внесення суми в рахунок погашення кредитної заборгованості було здійснене відповідачем 30.03.2014 р. (а.с.5 на звороті сторінки). Позивач звернувся до суду 06 квітня 2017 року, тобто із пропуском строку позовної давності, питання про його поновлення не ставив. За змістом ч.4 ст.267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною відповідача у спорі, є підставою для відмови у позові. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч.4 ст. 267 ЦК України). Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом України в постановах № 6-1707цс15 та № 6-1926цс15. Враховуючи те, що позивач звернувся до суду з позовом після спливу трирічного строку загальної позовної давності, в той час як відповідач заявив клопотання про застосування строку позовної давності, у задоволенні позовних вимог слід відмовити з підстав пропуску позивачем строку позовної давності. Щодо вирішення питання про розподіл судових витрат на підставі ст.88 ЦПК України, та приймаючи до уваги, що в задоволені позовних вимог позивачу відмовлено повністю, то судові витрати по сплаті судового збору понесені ним при подачі позову відшкодуванню не підлягають.

Outcome: dismissed