Jurisdiction: civil
Date: 2021-07-18 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вищевказаним позовом, в якому просив суд: звільнити від сплати аліментів та припинити стягнення аліментів за рішенням Шевченківського районного суду міста Києва від 15.01.2019 на утримання неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] у розмірі 1000 грн. щомісячно, починаючи з 24.10.2018 і до досягнення дитиною повноліття та стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на її утримання у розмірі 1000 грн. щомісячно, починаючи з 24.10.2018 і до досягнення дитиною трьох років, а саме до [INFO] . Позовні вимоги обґрунтовує тим, що у січні 2019 року позивач з відповідачем примирилися та почали проживати разом. Неповнолітній син [PERSON] , [INFO] перебуває на повному утриманні позивача у зв`язку з чим позивач звернувся до суду із вказаним позовом. Ухвалою суду від 27.04.2020 було відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Копія ухвали про відкриття провадження та копія позовної заяви направлялися відповідачу, однак відзиву до суду не подавалося. 26.05.2020 до суду надійшла заява відповідача щодо визнання позовних вимог та просила позов задовольнити. Дослідивши матеріали справи та подані сторонами докази, суд встановив. 26.10.2016 між позивачем та відповідачем було укладено шлюб, зареєстрований Центральним відділом державної реєстрації шлюбів Головного територіального управління юстиції у м.Києві. Від спільного подружнього життя, [INFO] у них народився син, [PERSON] . У жовтня 2018 року стосунки між подружжям погіршилися у зв`язку з чим, позивач проживав окремо від відповідача та неповнолітнього сина. У жовтня 2018 року відповідач звернулася до суду з позовом про стягнення аліментів з позивача. Рішенням Шевченківського районного суду міста Києва від 15.01.2019 стягнуто з [PERSON] користь [PERSON] аліменти на утримання неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] у розмірі 1000 грн. щомісячно, починаючи з 24.10.2018 і до досягнення дитиною повноліття та стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти у розмірі 1000 грн. щомісячно, починаючи з 24.10.2018 і до досягнення дитиною трьох років, а саме до [INFO] . Відповідно до ч. 2 ст. 51 Конституції України та ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. За змістом ст. 18 Конвенції про захист прав дитини, суд повинен докласти всіх можливих зусиль для того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки несуть основну відповідальність за виховання та розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Згідно із ч.1 ст. 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. Відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Таким чином, обов`язок утримувати дітей є рівною мірою обов`язком як матері, так і батька. Сімейний кодекс України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не пов`язує їх зі способом присудження (ч. 3 ст. 181СК України), ст.192 СК України тільки вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Право вимагати заміни розміру аліментів шляхом зміни способу присудження аліментів не може заперечуватися, адже можливість вибору способу присудження аліментів з огляду на мінливість життєвих обставин, зазначених ст.ст. 182-184 СК України, не може обмежуватися разовим її здійсненням. Як вбачається з п. 17, 23 Постанови Пленуму Верховного суду України від 15.05.2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. При розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів у новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням законної сили. Верховний Суд України в постанові від 05 лютого 2014 року в справі №6-143цс13 дійшов висновку, що з огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями ст.192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою й зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів у певній твердій грошовій сумі та навпаки). При розгляді позовів, заявлених з зазначених підстав, застосуванню підлягає не тільки ст.192 СК України, але й низка інших норм, присвячених обов`язку батьків утримувати своїх дітей (ст.182 «Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів», ст.183 «Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини», ст.184 «Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі»). Відповідно до ч. 3 ст. 181 Сімейного кодексу України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Статтею 188 СК України передбачено, що батьки можуть бути звільнені від обов`язку утримувати дитину, якщо дохід дитини набагато перевищує дохід кожного з них і забезпечує повністю її потреби. Батьки можуть бути звільнені від обов`язку утримувати дитину тільки за рішенням суду. Якщо дитина перестала отримувати дохід або її дохід зменшився, заінтересована особа має право звернутися до суду з позовом про стягнення аліментів. Згідно ст. 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Частиною 4 ст. 273 ЦПК України визначено, що якщо після набрання рішенням суду законної сили, яким з відповідача присуджені періодичні платежі, зміняться обставини, що впливають на визначені розміри платежів, їх тривалість чи припинення, кожна сторона має право шляхом пред`явлення нового позову вимагати зміни розміру, строків платежів або звільнення від них. Частиною 1 ст. 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У ст. 77 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. За нормами ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (ст. 89 ЦПК України). З позовної заяви позивача вбачається, що відповідач та малолітній син [PERSON] , [INFO] , проживають з позивачем, дитина фактично знаходиться на утриманні позивача, але батько продовжує сплачувати аліменти на утримання сина на користь відповідача. Так, позивачем наведені доводи, що свідчать про зміну обставин після винесення рішення суду про стягнення аліментів, при цьому позивачем не надано суду доказів на підтвердження того, що з відповідачем позивач дійсно примирився та проживає однією сім`єю, а дитина повністю перебуває на повному утриманні позивача та проживає разом з ним. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 37 ЗУ "Про виконавче провадження", виконавчий документ повертається стягувачу, якщо стягувач подав письмову заяву про повернення виконавчого документа. Суд звертає увагу, що особа на користь якої стягнуто аліменти (стягувач) має право відкликати виконавчий лист. Враховуючи вищенаведене, а також те, що при вирішенні будь-яких питань щодо дітей, суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення інтересів дитини, тому суд вважає, що в задоволенні позову [PERSON] про звільнення від сплати аліментів слід відмовити. Питання судових витрат суд вирішує відповідно до вимог ст. 141 ЦПК. Відповідно до п. 2 ч. 2 згаданої статті судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в позові - на позивача.

Outcome: dismissed