Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-28 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання батька, посилаючись на те, що рішенням Малинського районного суду Житомирської області від 09 лютого 1989 року він був визнаний рідним батьком [PERSON], [INFO], та відповідно до цього ж рішення він сплачував аліменти на утримання [PERSON] по 1/4 частці всіх видів заробітку, але не менше 20 крб. щомісячно, до його повноліття. Позивач є інвалідом другої групи, а тому є непрацездатною особою і потребує постійного підтримуючого лікування. Також вказує, що пенсії яку він отримує недостатньо для задоволення його життєвих потреб та лікування. Позивач зазначає, що має повнолітнього сина [PERSON], 1987 року народження, який не надає батьку матеріальну допомогу, а тому просить стягнути з [PERSON] на його користь аліменти на його утримання в розмірі 1/4 частки всіх видів заробітку щомісячно, а за відсутності постійного доходу - фіксовану суму у національній валюті в розмірі не менше 1/3 частки мінімальної заробітної плати з урахуванням її збільшення у відповідності до кожного місяця на день сплати аліментів та зобов»язати відповідача сплачувати 1000 грн. на його лікування щомісячно не пізніше 31 грудня. В судовому засіданні позивач [PERSON] повністю підтримав заявлений позов із наведених в ньому підстав та додав, що крім [PERSON] він має ще двох синів [PERSON] та [PERSON]. Син [PERSON] надає йому посильну допомогу як матеріальну, так і фізичну. Він сплачував на утримання [PERSON] аліменти, але іншим способом позивач не виконував своїх батьківських обов»язків. Просить позов задовольнити у повному обсязі. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з»явився з невідомої суду причини, хоча повідомлявся про час та місце розгляду справи своєчасно і належним чином через оголошення у пресі. Третя особа [PERSON] у судовому засіданні позов підтримав та вважає його обгрунтованим, просить задовольнити вимоги позивача у повному обсязі, оскільки батько сплачував на утримання відповідача аліменти до його повноліття, а тому і [PERSON] зобов»язаний проявляти турботу до [PERSON] Особисто він виконує свій синівський обов»язок і надає батьку посильну допомогу. Третя особа [PERSON] у судове засідання не з»явився, але у наданій суду заяві просить справу розглянути за його відсутності. Позовні вимоги пітримує. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи та проаналізувавши надані сторонами докази, суд дійшов до наступного висновку. Судом встановлено, що рішенням Народного суду Малинського району Житомирської області позивач [PERSON] був визнаний батьком відповідача [PERSON] та з позивача були стягнуті аліменти на утримання [PERSON] по 1/4 частці всіх видів заробітку, але не менше 20 крб. щомісячно, до його повноліття (а.с.3-8). Позивач є інвалідом 2 групи безстроково, що підтверджується копією посвідчення та довідки МСЕ (а.с.31, 27-28). Згідно довідки УПФУ в Срібнянському районі № [NUMBER] розмір пенсії [PERSON] за період з січня по грудень 2015 року складав 3549 грн. 50 коп. (а.с.44). Згідно наявних в матеріалах справи довідок та медичних документів [PERSON] потребує лікування у лікаря кардіолога, невролога, терапевта, дерматолога (а.с.9-26). Відповідно до ч.1 ст.202 СК України повнолітні дочка, син зобов'язані утримувати батьків, які є непрацездатними і потребують матеріальної допомоги. Статтею 202 СК України визначено обов'язкові умови та підстави покладення на дітей обов'язку утримувати своїх батьків: діти досягли повноліття; батьки є непрацездатними за віком або за станом здоров'я; батьки потребують матеріальної допомоги; відсутні підстави для звільнення дітей від обов'язку утримувати своїх батьків. Непрацездатними є особи, визнані установленим законом порядком інвалідами, що встановлюється медико-соціальними експертними комісіями МСЕК. Отримання непрацездатними батьками пенсій чи іншого доходу не можуть звільняти повнолітніх дочку, сина від обов'язків утримувати непрацездатних батьків. Критерієм призначення аліментів є те, що отримувані батьками пенсія, інший дохід не забезпечують їхніх потреб на харчування, лікування, на придбання одягу, ліків. Разом з цим, така потреба має визначатись залежно від наявності чи відсутності прожиткового мінімуму. Необхідність матеріальної допомоги визначається в кожному конкретному випадку в залежності від матеріального становища батьків. Сам факт непрацездатності батьків не зумовлює виникнення у дітей обов'язку надання їм утримання - стан непрацездатності має супроводжуватися необхідністю отримувати сторонню матеріальну допомогу. Тобто, батьків слід визнавати такими, що потребують матеріальної допомоги і свідченням такої потреби є отримання матір'ю чи батьком доходів, які є меншими за прожитковий мінімум. Згідно діючого законодавства, держава забезпечує необхідним утриманням непрацездатних осіб - пенсією за віком, пенсією з інвалідності, державною допомогою тощо. В ході розгляду справи, судом було встановлено, що позивач отримує пенсію по інвалідності в розмірі 3549 грн. 50 коп. Законом України „Про державний бюджет України на 2015 рік" прожитковий мінімум на одну особу, яка втратила працездатність, встановлено на рівні з 1 вересня 2015 року - 1074 грн. та Законом України „Про державний бюджет України на 2016 рік" з 1 січня 2016 року - 1074 гривні, а отже фактично позивач отримує пенсію в розмірі, що перевищує встановлений законодавством прожитковий мінімум для непрацездатної особи. Окрім того, в судовому засіданні позивач пояснив, що він не піклувався про фізичний і духовний розвиток [PERSON], його навчання, підготовку до самостійного життя, тобто, крім визначеного у судовому порядку розміру аліментів, іншим чином він не виконував батьківських обов»язків. Згідно повідомлення виконавчого комітету Радомишльської міської ради Житомирської області [PERSON] проживає в [ADDRESS], працює на різних випадкових роботах (а.с.40) та з повідомлення Радомишльського відділення Малинської ОДПІ вбачається про відсутність інформації про доходи фізичної особи [PERSON] за період з 01.01.2014р. по 30.09.2015р. (а.с.48). Крім того, суд враховує і підстави виникнення обов'язку у інших дітей позивача, які є повнолітніми, працевлаштовані та отримують заробітну плату, надавати йому матеріальну допомогу, оскільки у позивача також є повнолітні сини. А тому факт непрацездатності не є безумовною підставою для виникнення у відповідача обов'язку надання матеріальної допомоги, оскільки позивач повинен довести необхідність отримання такої допомоги. Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що позов є необґрунтованим та такими, що не підлягає задоволенню. На підставі викладеного, ст.ст.202, 203 Сімейного Кодексу України, та

Outcome: dismissed