Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-25 00:00:00

Позивач Державне територіально- галузеве об»єднання «Львівська залізниця» від імені якого діє Відокремлений підрозділ «Львівська дирекція залізничних перевезень» Державного територіально - галузевого об»єднання «Львівська залізниця» звернувся в суд з позовом до відповідачів [PERSON], [PERSON], третіх осіб [PERSON], [PERSON], [PERSON], Львівської обласної державної адміністрації, Львівської міської ради, Личаківської районної адміністрації Львівської міської ради про усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою. Позовні вимоги мотивує тим, що за зверненням гр. [PERSON] від 01 березня 2015 року, 18 березня 2015 року було проведено перевірку використання земельних ділянок, що знаходяться у постійному користуванні Державного територіально-галузевого об'єднання "Львівська залізниця" в межах станції Підзамче Львівської залізниці встановлено, що частину земельної ділянки, що знаходиться по [ADDRESS] використовують сторонні особи. Зокрема навпроти житлового будинку за адресою [ADDRESS] збудований сарай на відстані 9-10 м від осі головної колії в межах смуги відведення Залізниці, яка в даному місці становить від 13,5 м. до 14 м. Згідно звернення [PERSON] вказаний вище сарай самовільно збудували та незаконно користуються відповідачі [PERSON] та [PERSON], чим порушують права позивача як землекористувача і створюють перешкоди залізниці в користуванні вказаною вище земельною ділянкою. Тому з врахуванням наведених мотивів просить зобов»язати відповідачів [PERSON], [PERSON] усунути перешкоди в користуванні земельною ділянкою ДТГО «Львівська залізниця», яка розташована в смузі відведення залізниці в межах станції Підзамче шляхом знесення за рахунок відповідачв збудованого майна - сараю, який знаходиться біля житлового будинку за адресою [ADDRESS] та привести дані ділянку у придатний для використання стан. В судовому засіданні представник позивача Шевчишин І.З. позовні вимоги підтримав, дав пояснення аналогічні наведеним мотивам позову, просив позов задоволити. Відповідачі [PERSON],[PERSON] та їх представник [PERSON] в судовому засіданні проти задоволення позову заперечили, дали аналогічні за змістом пояснення про те, що у 1977 році за зверненням [PERSON] до міжвідомчої комісії при Червоноармійському райвиконкомі з клопотанням про дозвіл на будівництво сараю, 25 травня 1977 року відповідно до виписки з протоколу №19 засідання міжвідомчої комісії при Червоноармійському міськвиконкомі йому надано дозвіл на будівництво сараю з дотриманням протипожежного розриву від будинку 7 метрів. Відтак маючи дозвіл на будівництво сараю, [PERSON] було споруджено сарай за відповідним дозволом. Крім того, зазначили,що 28 лютого 2014 року було проведено перевірку Інспекцією Державного архітектурно-будівельного контролю у Львівській області, за результатами якої було складено акт у якому встановлено,що сарай розміром 4,0х0м. по [ADDRESS] збудовано у 1977 році, також було встановлено,що підставі для притягнення гр. [PERSON] до адміністративної відповідальності немає. Тому вважають позов безпідставним, в задоволенні такого просять відмовити. Третя особа [PERSON] та її представник [PERSON] підтримали позовні вимоги, дали аналогічні за змістом пояснення про те,що третя особа [PERSON] проживає в [ADDRESS], по сусідству в квартирі [ADDRESS] проживають відповідачі, якими самовільно в межах смуги відведення залізниці збудовано спірний сарай, вважають дії відповідачів незаконними, а позовні вимоги такими,що підлягають до задоволення. Представник третьої особи Львівської міської ради Попович Я.Д. в судовому засіданні пояснив,що позивачем не представлено доказів того,що спірний сарай знаходиться на в межах смуги відведення залізниці, та що залізниця є належним користувачем земельної ділянки, де розташований спірний гараж, тому вважає позов безпідставним, при вирішенні даної справи покладається на розсуд суду. Представник третьої особи Личаківської районної адміністрації Львівської міської ради Сачала І.Л. в судовому засіданні пояснила,що за зверненням третьої особи [PERSON] щодо вжиття заходів з приводу самочинно влаштованого сараю мешканцями квартири [ADDRESS] підприємство «№507» зверталось до Інспекції державного архітектурно- будівельного контролю у Львівській області щодо проведення перевірки з приводу самочинного будівництва сараю на [ADDRESS], за наслідками проведеної перевірки факт самочинного будівництва встановлений не був, а відтак відсутні підстави для притягнення відповідачів до адміністративної відповідальності. Крім того, зазначила,що представником позивача не представлено доказів того,що ДТГО «Львівська залізниця» належить право користування земельною ділянкою, на якій розташовано спірний сарай, відтак вважає,що в даному випадку право позивача не є порушеним, тому позов є безпідставним, та до задоволення не підлягає. Третя особа [PERSON], який в останнє судове засідання не з»явився, у минулому судовому засіданні проти задоволення позову заперечив та пояснив,що з 1977 року жодних претензій з приводу будівництва спірного сараю не було, вважає що відповідачами жодним чином не порушено прав позивача, тому в задоволенні позову просив відмовити. Представник третьої особи Львівської обласної державної адміністрації, та третя особа [PERSON] в судове засідання не з»явились, про день та час судового розгляду були повідомлені належним чином, про причини неявки не повідомили, суд за згоди учасників судового розгляду вирішив проводити розгляд справи в їх відсутності. Суд, заслухавши пояснення сторін дослідивши матеріали справи приходить до висновку про те, що позов до задоволення не підлягає з наступних підстав. Відповідно до ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до вимог п.2, 3 ст. 10 ЦПК України, сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. У відповідності до вимог ст. 60 ч.1 ЦПК України визначено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Згідно до виписки з протоколу №19 від 25 травня 1977 року засідання міжвідомчої комісії при Червоноармійському міськвиконкомі [PERSON] надано дозвіл на будівництво сараю з дотриманням протипожежного розриву від будинку 7 метрів (а.с.111). Згідно акту перевірки дотримання вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, державних будівельних норм, стандартів і правил від 28.02.2014р. (а.с.112) проведеної Інспекцією Державного архітектурно-будівельного контролю у Львівській області, за результатами якої встановлено,що спірний сарай збудовано у 1977 році, також було встановлено,що підстав для притягнення гр. [PERSON] до адміністративної відповідальності немає. Відповідно до ч.2 ст. 152 ЗК України власник земельної ділянкиабо землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Відповідно до статті 68 ЗК України, ст.11 ЗУ «Про транспорт» та ст.6 ЗУ «Про залізничний транспорт» до земель залізничного транспорту належать землі смуг відведення залізниць під залізничним полотном та його облаштуванням, станціями з усіма будівлями і спорудами енергетичного, локомотивного, вагонного, колійного, вантажного і пасажирського господарства, сигналізації та зв'язку, водопостачання, каналізації; під захисними та укріплювальними насадженнями, службовими, культурно-побутовими будівлями та іншими спорудами, необхідними для забезпечення роботи залізничного транспорту. До земель транспорту належать землі, надані підприємствам, установам та організаціям залізничного, автомобільного транспорту і дорожнього господарства, морського, річкового, авіаційного, трубопровідного транспорту та міського електротранспорту для виконання покладених на них завдань щодо експлуатації, ремонту і розвитку об'єктів транспорту. Землі транспорту можуть перебувати у державній, комунальній та приватній власності. Згідно з ч.2 ст. 158 ЗК України виключно судом вирішуються земельні спори з приводу володіння, користування і розпорядження земельними ділянками, що перебувають у власності громадян і юридичних осіб, а також спори щодо розмежування територій сіл, селищ, міст, районів та областей. Верховним судом України при розгляді справи №6-222цс14 висловлено правову позицію про те,що відповідно до частини першої статті 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Частиною першою статті 15 Цивільного кодексу України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Суд повинен установити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні. В матеріалах справи відсутні докази надання в визначеному законодавством порядку спірної ділянки позивачу чи іншим підприємствам залізничного транспорту для виконання покладених на них завдань щодо експлуатації, ремонту і розвитку об'єктів транспорту. Судом не встановлено факту належності спірної ділянки до земель залізничного транспорту. Відповідно до ст.20 ЗК України віднесення земель до тієї чи іншої категорії здійснюється на підставі рішень органів державної влади, Верховної Ради Автономної Республіки Крим, Ради міністрів Автономної Республіки Крим та органів місцевого самоврядування відповідно до їх повноважень. Відтак суд приходить до висновку про те, що позивачем не представлено належних та допустимих доказів порушення, невизнання або оспорювання його права, як користувача земельною ділянкою на якій розташований спірний сарай, суд не приймає до уваги представлений акт обстеження земельної ділянки проведеної комісією ДТГО «Львівська залізниця» від 18.03.2015 р.(а.с.7), оскільки даний акт не підтверджує права ДТГО «Львівська залізниця» на користування земельною ділянкою на якій розташовано спірний сарай, а відтак суд приходить до висновку про те,що право позивача не є порушеним, не підлягає захисту судом, тому суд в задоволенні позову суд відмовляє.

Outcome: dismissed