Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-15 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вищезазначеним позовом, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що 30.04.2010 р. виконавчим комітетом Васильківської міської ради було прийнято рішення № 153 «Про надання службового житла» в частині надання службової 2-кімнатної квартири [ADDRESS] [PERSON] та її чоловіку [PERSON].06.2010 р. виконавчим комітетом Васильківської міської ради було прийнято рішення № 260 «Про видачу ордерів на службове житло по [ADDRESS] в частині видачі ордерів на службові квартири по [ADDRESS] на службову 2-кімнатну квартиру житловою площею 70,10 кв.м №105 в [ADDRESS] [PERSON] з сім'єю у складі 2-х осіб (вона, чоловік - [PERSON])29.10.2010 р. [PERSON] набуто право власності на квартиру [ADDRESS] відповідно до свідоцтва про право власності на нерухоме майно та витягу про державну реєстрацію прав від 10.01.2011 р. Право власності на квартиру [ADDRESS] спочатку належало Васильківській міській раді, а потім [PERSON] В подальшому [PERSON] та [PERSON] розлучились. В зв'язку з цим рішенням Ленінського районного суду м. Полтава 11.11.2013 р. було повністю задоволено позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] про розподіл спільного майна, а саме - визнано право власності на квартиру [ADDRESS] за [PERSON] та в цілях забезпечення позову 30.09.2013 р. було накладено арешт на дану квартиру. Однак, як стверджує позивач, існує свідоцтво про право власності на вищезазначене нерухоме майно, індексний номер [NUMBER] від 27.01.2014 р., відповідно до якого власником квартири [ADDRESS] є [PERSON], а тому його право власності на спірну квартиру порушено та він змушений звернутися до суду. Позивач в судове засідання не з'явився, про день, час і місце слухання справи судом повідомлений належно. До суду подав заяву про слухання справи за його відсутності, позов підтримує. Представник позивача та третя особа на боці позивача [PERSON] в судовому засіданні позов підтримала. Відповідач, третя особа на боці позивача [PERSON], представник третьої особа без самостійних вимог Державної реєстраційної служби України в судове засідання не з'явилися, про день, час і місце слухання справи судом повідомлені належно. Представник відповідача в судовому засіданні позов не визнав, вважаючи вимоги позову незаконними та необґрунтованими. Представник третьої особа без самостійних вимог реєстраційної служби Васильківського міськрайонного управління юстиції Київської області в судове засідання не з'явився, про день, час і місце слухання справи судом повідомлений належно. До суду подав заяву про слухання справи за відсутності представника. Суд, заслухавши сторони, дослідивши письмові матеріали, дійшов до наступних висновків. Відповідно до вимог ст.ст. 1 та 3 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, за захистом яких кожна особа має право звернутися до суду. Ч. 1 ст. 11 ЦПК України встановлено, що суд розглядає цивільну справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ч.1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. 07.05.2012 р. Васильківським міськрайонним судом Київської області було ухвалено рішення у цивільній справі № 2-118/12 за позовом [PERSON] до [PERSON], Васильківської міської ради Київської області, третя особа: [PERSON] про визнання права власності на нерухоме майно, визнання недійсними свідоцтв про право власності на нерухоме майно від 05.07.2010 р. та 29.10.2010 р. Зазначеним рішенням було: визнано недійсними свідоцтво про право власності на нерухоме майно видане 05.07.2010 р. Васильківською міською радою Київської області на ім'я територіальної громади м. Василькова в особі Васильківської міської ради; визнано недійсними свідоцтво про право власності на нерухоме майно, видане 29.10.2010 р. Васильківською міською радою Київської області на ім'я [PERSON]. Ухвалою Апеляційного суду Київської області від 20.09.2012 р. апеляційну скаргу [PERSON] було відхилено, рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області від 07.05.2012 р. залишено без змін. Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 17.04.2013 р. касаційну скаргу [PERSON] було відхилено, рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області від 07.05.2012 р. та ухвалу Апеляційного суду Київської області від 20.09.2012 р. залишено без змін. Вищезазначеними судовими рішеннями були встановлені наступні обставини, які слугували для задоволення позову [PERSON], а саме: 30.09.2004 р. між Васильківською міською радою та ТОВ «Гараздінвестбуд» укладено договір №1, за умовами якого Васильківська міська рада передала ТОВ «Гараздінвестбуд» земельну ділянку у м. Васильків по вул. Сонячній для будівництва будинку, а ТОВ «Гараздінвестбуд» зобов'язлося здійснювати будівництва дев'ятиповерхового житлового будинку, після закінчення якого передати Васильківській міській раді житло в розмірі 12% від загальної площі збудованого житла. Підставою для задоволення позову в частині визнання недійсним свідоцтв на право власності на квартиру стало те, що квартира № 105 забудовником ТОВ «Гараздінвестбуд» Васильківській міській раді не передавалась та за нею не закріплювалась, Васильківська міська рада діяла на власний розсуд та на підставі власних рішень передчасно видала свідоцтва на право власності на квартири, зокрема [ADDRESS] Ч. 2 ст. 328 ЦК України, право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. З наведеного вбачається, що судом в 2012 р. була встановлена незаконність набуття у власність квартири Васильківською міською радою та [PERSON] Крім того, судом було встановлено, що 02.03.2009 р. між [PERSON] та ТОВ «ГАРАЗД ФІНАНСИ» був укладений Договір № 152-І про участь у Фонді фінансування будівництва виду «А» житлового будинку [ADDRESS] (надалі - Договір № 152-І), згідно п. 1.1. якого Позивач передав ТОВ «ГАРАЗД ФІНАНСИ» на певний строк гроші в управління, а ТОВ «ГАРАЗД ФІНАНСИ» зобов'язався за плату здійснювати від свого імені управління цими грошовими коштами в інтересах Позивача з метою фінансування будівництва об'єкта фінансування в складі об'єкта будівництва за адресою: [ADDRESS], будівництво якого організовує ТОВ «Гараздінвестбуд». Згідно додатку № 1 до Договору № 152-І об'єктом інвестування за цим договором є двокімнатна квартира [ADDRESS] 29.09.2010 р. [PERSON] отримала від ТОВ «ГАРАЗД ФІНАНСИ» довідку, що підтверджує право інвестора на отримання у власність об'єкта інвестування. Згідно цієї довідки [PERSON] внесла до Фонду фінансування будівництва 337 014,00 гривень, що становить 100 % фінансування фактичної загальної площі об'єкта інвестування по Договору № 152-І. Ця довідка є підставою для подальшого оформлення правовстановлюючих документів на вказаний об'єкт інвестування. 02.11.2010 р. ТОВ «ГАРАЗД ФІНАНСИ» та ТОВ «Гараздінвестбуд» передали, а Позивач прийняв об'єкт інвестування - двокімнатну квартиру [ADDRESS] Підставою для відмови у задоволенні позову в частині визнання права власності на квартиру стало те, що відповідно до п.6.5. договору № 152-І про участь у ФФБ - оформлення права власності на житло здійснюється забудовником своїми силами та за свій рахунок. Тобто, після визнання незаконними свідоцтв на право власності на нерухоме майно, жодних перешкод у забудовника оформити право власності на житло своїми силами та за свій рахунок на ім'я [PERSON] не існувало, а вимоги [PERSON] були передчасними. З наведеного вбачається, що Васильківська міська рада Київської області незаконно на підставі своїх рішень оформила право власності на квартиру № 105 спочатку на ім'я територіальної громади м. Василькова, а потім на ім'я [PERSON] Обґрунтовуючи свої позовні вимоги саме на ці незаконні рішення виконавчого комітету Васильківської міської ради Київської області від 30.04.2009 р. № 194 про включення до числа службових окремих квартир в будинку [ADDRESS] та рішення Васильківської міської ради Київської області від 30.04.2010 року № 153 про надання службового житла в будинку [ADDRESS] - посилається [PERSON] як на підставу своїх вимог. Рішення міської ради визнані незаконними, що підтверджується постановою Київського Окружного адміністративного суду від 28.02.2011 р. у справі № 2а-9931/10/1070, суд дійшов висновку, що при прийнятті рішень від 30.04.2009 р. № 194 та від 30.04.2010 р. № 153 Виконавчий комітет Васильківської міської ради Київської області вийшов за межі своїх повноважень, бо на момент прийняття зазначених рішень не був власником майна яким розпоряджався. Що стосується рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області у адміністративній справі № 2-а18/12 від 25.12.2012 р. про скасування рішення, то суду звернулася третя особа [PERSON] із позовом про скасування рішення Васильківської міської ради від 05.05.2011 р. про розгляд депутатського запиту [PERSON] та скасування рішень виконавчого комітету Васильківської міської ради та розпоряджень міського голови. Підставою задоволення позову [PERSON] стало те, що рішенням Конституційного суду України у справі за конституційним поданням Харківської міської ради щодо офіційного тлумачення положень частини другої ст. 19, ст. 144 Конституції України», ст. 25, ч. 14 ст. 46, ч. 1, 10 ст. 59 Закону України «Про місцеве самоврядування» від 16.04.2009 р., а саме його мотивувальною частиною, якою визначено, що органи місцевого самоврядування не можуть скасовувати свої попередні рішення, вносити до них зміни, якщо відповідно до приписів цих рішень виникли правовідносини, пов'язані з реалізацією певних суб'єктивних прав та охоронюваних законом інтересів, і суб'єкти цих правовідносин заперечують проти їх зміни чи припинення.» П. 5 рішення № 7-рп/2009 Конституційний Суд України зазначив, що органи місцевого самоврядування не можуть скасовувати свої попередні рішення, вносити до них зміни, якщо відповідно до приписів цих рішень виникли правовідносини, пов'язані з реалізацією певних суб'єктивних прав та охоронюваних законом інтересів, і суб'єкти цих правовідносин заперечують проти їх зміни чи припинення. Ненормативні правові акти місцевого самоврядування є актами одноразового застосування, вичерпують свою дію фактом їхнього виконання, а тому вони не можуть бути скасовані чи змінені органом місцевого самоврядування після їх виконання. Суд, задовольняючи вимоги [PERSON], зазначив, що після видачі їй ордеру та реєстрації права власності рішення виконавчого комітету Васильківської міської ради вичерпали свою дію фактом виконання, тобто оформленням свідоцтва на право власності, яке за рішенням суду є скасованим. Проте, постановою Київського Окружного адміністративного суду від 28.02.2011 р. у справі № 2а-9931/10/1070 та рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області від 07.05.2012 р. у цивільній справі № 2-118/12, було встановлено як протиправність рішень виконавчого комітету Васильківської міської ради так і незаконність набуття у власність квартири № 105. Щодо рішення Ленінського районного суду м. Полтави від 11.11.2013 р. у цивільній справі № 553/2723/13-ц за позовом[PERSON] до [PERSON] про розподіл майна подружжя, за яким Позивач фактично набув право власності на квартиру [ADDRESS], то заочним рішенням від 11.11.2013 р. Ленінського районного суду м. Полтави у справі за позовом [PERSON] було припинено право власності на двокімнатну квартиру [ADDRESS] за [PERSON] та визнано за [PERSON] право власності на двокімнатну квартиру [ADDRESS]. Апеляційним судом Полтавської області було постановлено ухвалу про відкриття провадження по справі № 553/2723/13-ц за позовом [PERSON] до [PERSON] про розподіл майна подружжя за апеляційною скаргою [PERSON] У зв'язку із тим, що [PERSON] не була стороною по справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про розподіл майна подружжя, їй не було відомо про її розгляд, а тому [PERSON] не могла надати до суду відповідні докази, що на момент ухвалення заочного рішення від 11.11.2013 р., право власності за [PERSON] вже було припинено та остання не була власником квартири з 2012 р., як зазначено вище, а отже і [PERSON] не міг набути у власність спірну квартиру. Так, рішенням Апеляційного суду Полтавської області від 21.07.2015 р. апеляційну скаргу [PERSON] було задоволено та рішення Ленінського районного суду м. Полтави від 11.11.2013 р. в частині припинення права власності на двокімнатну квартиру [ADDRESS] за [PERSON] та визнанння за [PERSON] права власності на двокімнатну квартиру [ADDRESS] - скасовано та в цій частині [PERSON] відмовлено в задоволені позовних вимог. Згідно ч. 1 ст. 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно ч. 1 ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Так, виконавчим комітетом Васильківської міської ради 15.10.2012 р. за № 442 було прийнято рішення про оформлення права власності на квартиру № 105 на ім'я [PERSON]. На спірну квартиру було накладено арешти, [PERSON] звернулася з відповідним позовом про звільнення квартири з-під арешту до Васильківського міськрайонного суду Київської області, справа № 362/1635/14-ц. Крім, того Васильківським міськрайонним судом Київської області 12.09.2013 р. у справі № 362/3907/13-ц вже було знято арешт з квартири № 105, накладеного на підставі постанови державного виконавця відділу державної виконавчої служби Васильківського міськрайонного управління юстиції у Київській області 14.06.2012 р. Рішення суду набрало законної сили на підставі ухвали Апеляційного суду Київської області від 02.12.2013 р. по справі № 22-ц/780/6130/2013. Апеляційний суд Полтавської області підтвердив, що Позивач незаконно набув у власність квартиру, а тому його права на даний час не є порушеними. Відповідно до п. 11 постанови пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 р. про судове рішення у цивільній справі, оскільки правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав,свобод чи інтересів, то суд повинен встановити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, а якщо були, то вказати, чи є залучений у справі відповідач відповідальним за це. Відповідно до свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 29.10.2010 р., [PERSON] є власником квартири [ADDRESS]. Відповідно до свідоцтва про право власності на нерухоме майно, індексний номер [NUMBER] від 27.01.2014 р., власником квартири [ADDRESS] є [PERSON] Постановою Київського окружного адміністративного суду №810/7052/14 від 30.03.2015 р., яку ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 09.06.2015 р. залишено без змін, скасовано державну реєстрацію права власності на ім'я [PERSON] на квартиру [ADDRESS] від 27 січня 2014 року (номер запису про право власності 4419540). Вищезазначений факт також підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, відповідно до якого право власності [PERSON] на квартиру [ADDRESS] від 27.01.2014 р. (номер запису про право власності 4419540), що виникло у останньої на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно, індексний номер [NUMBER] від 27.01.2014 р. - скасовано. Крім того це підтверджується копією Інформаційниї довідки № 45392130 від 09.10.2015 р. з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, відповідно до якої право власності на квартиру [ADDRESS] належить [PERSON] на підставі свідоцтва про права власності, [NUMBER] від 29.10. 2010 р. Відповідно до ч. 2 ст. 9 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», державний реєстратор: встановлює відповідність заявлених прав і поданих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями, зокрема: відповідність обов'язкового дотримання письмової форми правочину та його нотаріального посвідчення (у випадках, встановлених законом); відповідність повноважень особи, яка подає документи на державну реєстрацію прав та їх обтяжень; відповідність відомостей про нерухоме майно, наявних у Державному реєстрі прав та поданих документах; наявність обтяжень прав на нерухоме майно, зареєстрованих відповідно до вимог цього Закону; наявність факту виконання умов правочину, з якими закон та/або договір (угода) пов'язує можливість проведення державної реєстрації виникнення, переходу, припинення прав на нерухоме майно або обтяження таких прав. Положенням ч. 4 ст. 15 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», державній реєстрації підлягають виключно заявлені права за умови їх відповідності законодавству і поданим документам. В п.27 постанови №2 Пленуму Верховного Суду України від 12.06.2009 р. "Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції" роз'яснено, що виходячи з принципу процесуального рівноправ'я сторін та враховуючи обов'язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається, необхідно в судовому засіданні дослідити кожний доказ, наданий сторонами на підтвердження своїх вимог або заперечень, який відповідає вимогам належності та допустимості доказів. Як зазначається в ст.57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1)визнання права; 2)визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5)примусове виконання обов'язку в натурі; 6)зміна правовідношення; 7)припинення правовідношення; 8)відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9)відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10)визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Суд може відмовити у захисті цивільного права та інтересу особи в разі порушення нею положень частин другої - п'ятої ст. 13 цього Кодексу. Таким чином, в судовому засіданні не було встановлено порушення прав позивача, право власності [PERSON] на квартиру [ADDRESS] від 27.01.2014 р. (номер запису про право власності 4419540), що виникло у останньої на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно, індексний номер [NUMBER] від 27.01.2014 р. - скасовано, тобто відсутній спір між сторонами, тому у відповідності до ст. 16 ЦК України позивачем невірно було обрано спосіб захисту своїх прав та інтересів. Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що відсутні підстави для задоволення позову.

Outcome: dismissed