Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-25 00:00:00

В листопаді 2015р. [PERSON] звернулась до [PERSON] із вказаним позовом та просила стягнути з відповідачки на її користь грошові кошти в сумі 3600 грн. В обгрунтування своїх позовних вимог позивачка зазначила, що 27 серпня 2014 року [PERSON] позичила у неї в присутності свідків 3600 грн.. Оскільки позичені кошти до даного часу відповідачка не повернула, тому [PERSON] просить задовольнити позов в повному обсязі. В суді позивачка свої позовні вимоги підтримала та пояснила, що років чотири назад [PERSON] прийшла до неї та позичила 3600 грн., які повинна була віддати через тиждень. Ніяких письмових розписок ніхто нікому не давав, однак те що [PERSON] дійсно позичила гроші свідчать письмові пояснення свідка [PERSON], яка була присутня при цьому. Відповідачка позовні вимоги не визнала повністю, пояснивши, що ніколи гроші у [PERSON], яка є її тіткою, не позичала. В останні 5 років між нею та позивачкою склались неприязні стосунки, а тому вона навіть не ходить до [PERSON] Раніше між ними були нормальні стосунки і в 2010 році позивачка подарувала їй 2000 грн. Вважає, що [PERSON] подала позов до суду лише тому, що їй необхідні кошти для оплати особі, яка її доглядає. Суд, вислухавши пояснення сторін, оглянувши письмові докази, встановив наступне. Відповідно до ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. 2 Частинами 2, 3 ст.1047 ЦК України встановлено, що договір позики укладається в письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян. На підтвердження укладеного договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми. Частиною 1 ст.218 ЦК України встановлено, що недодержання сторонами письмової форми правочину, яка встановлена законом, не має наслідком його недійсність, крім випадків, встановлених законом. Заперечення однією із сторін факту правочину або оспорювання окремих його частин може доводитись письмовими доказами,засобами аудіо-відеозапису та іншими доказами. Рішення суду не може грунтуватись на показах свідків. З врахуванням вказаного, суд приходить до впевненості, що копія письмового пояснення свідка [PERSON] не є належним доказом укладення договору позики між позивачкою та відповідачкою. З пояснень позивачки вбачається, що ніяких письмових документів, аудіо-відео записів, які б підтверджували факт укладення в 2012р. чи в 2014р. договору позики з відповідачкою, тобто передання останній грошових коштів з її обов'язком повернути зазначені кошти у певний строк позивачці, немає. З пояснень відповідачки вбачається, що позовні вимоги вона не визнає повністю. Відповідно до ч. 2 ст.59, ч.1 ст.60, ч.3 ст.10 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтвердженні певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування; кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог. Таким чином, позивачкою не надано належних доказів, які б підтверджували факт позики відповідачкою у неї 3600 грн., а тому позовні вимоги задоволенню не підлягають. Одночасно суд вважає за необхідне по даній справі відповідно до ст.8 Закону України "Про судовий збір" звільнити позивачку від сплати судового збору, оплату якого їй було відстрочено до ухвалення судового рішення по справі. При цьому суд враховує те, що позивачка є особою похилого віку( народилась 12.01.1932р.), проживає одиноко, є ветераном праці, має право на пільги, встановлені законодавством для ветеранів війни-учасників війни.

Outcome: dismissed