Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-14 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом до ПАТ «Укрсиббанк», що є правонаступником АКІБ «Укрсиббанк», про визнання недійсними договору про надання споживчого кредиту та договору іпотеки. Мотивуючи свої вимоги тим, що між нею - [PERSON] та АКІБ «Укрсиббанк» було укладено договір про надання споживчого кредиту з Правилами № 11393895000 від 12 вересня 2008 року про надання кредитних коштів на придбання нерухомості в сумі 147 566 доларів 00 центів США, на умовах забезпеченості, поворотності, строковості, платності кредитних ресурсів, з терміном погашення кредиту в строк до 12 вересня 2028 року та з оплатою 15,00% річних. Також, для виконання цього Договору між сторонами укладено Додаткова угода № 1 від 23 квітня 2010 року, що складає невід»ємну частину кредитного договору - графік погашення кредиту. З метою забезпечення виконання вказаних зобов»язань між АКІБ «Укрсиббанк» та нею укладений договір іпотеки 93654 від 12 вересня 2008 року, за умовами якого у випадку порушення нею своїх зобов»язань по кредитному договору, банк задовольняє свої майнові претензії за рахунок її майна - квартири [ADDRESS], загальною площею 68, 90 кв м, із визначеною заставною вартістю - 843 000 грн. 00 коп. Однак вважає, що укладений кредитний договір порушує низку законодавчо встановлених правил уцілому, в тому числі й Закон України «Про захист прав споживачів», безпосередньо ст. 11 щодо вчасної та повної інформації надання споживчого кредиту, п.п.2.1, 2.2., 2.3, 3.2 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених постановою Правління Національного Банку України від 10 травня 2007 року № 168. Так, банк не попередив її про можливі ризики під час виконання зобов»язань, у протиріччя цьому інформація, надання якої передбачено зазначеними нормативними актами, не була їй надана вцілому, сторонами договірних відносин не досягнуто усіх істотних умов договору, договір містить несправедливі умови кредитування, що призвело до дисбалансу її інтересів в сторону погіршення, в договорі відсутня істотна умова договору - орієнтовна сукупна вартість кредиту виражена в простій зрозумілій формі - в національній валюті - гривні, а визначені умовами договору відсотки є несправедливими, оскільки майже в два рази перевищують тіло кредиту, а тому кредитний договір на підставі ч.1 ст. 203, ст. 215 ЦК України має бути визнаний недійснимя як договір, що суперечить закону. Оскільки недійсне зобов»язання не підлягає забезпеченню й недійсність основного зобов»язання /вимоги/ спричиняє недійсність правочину щодо його забезпечення згідно ч.2 ст. 548 ЦК України, тому договір іпотеки, який є похідними від основного договору - кредитного, має бути визнаний також недійсним, що й стало підставою звернення до суду з даним позовом. В судове засідання позивач не з»явився, належним чином повідомлений про час та місце його проведення - рекомендованою поштою з повідомленням про вручення, звернувся до суду із заявою про розгляд справи за його відсутності з підтриманням прозовних вимог з тих же підстав (а.с.103) та просив їх задовольнити: - визнати недісними кредитний договір та договір іпотеки. Відповідно до ч.2 ст. 77 ЦПК України сторони та інші особи, які беруть участь у справі, зобов'язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що сторони та інші особи, які беруть участь у справі, не з'явилися в судове засідання без поважних причин. Представник відповідача Решетнік Ю.І., діючий на підстваві довірності від 29 грудня 2016 року, в судовому засіданні позовні вимоги не визнав та просив відмовити у їх задовленні за недоведеністю та безпідставністю вимог, надавши докази, які вважає, спростовують вказані вимоги. Вислухавши пояснення відповідача, його доводи та заперечення, дослідивши матеріали справи у їх сукупності, всебічно та повно з»ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об»єктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги підлягають відмові у задоволенню із наступних підстав. Принцип захисту судом порушеного права особи будується при встановленні порушення такого права. Так, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч.1 ст. 15 ЦК України). Правом звернення до суду за захистом наділена особа, права якої порушені, невизнані або оспорені (ст. 3 ЦПК України). За положенням ст. 4 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Відповідно до ст. 16 ЦК України особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового права або майнового права та інтересу у визначені цією статтею способи. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Судом встановлено, що сторони перебувають у договірних/зобов»язальних правовідносинах. Зобов»язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (стаття 526 ЦК України). Так, між [PERSON] та АКІБ «Укрсиббанк» було укладено договір про надання споживчого кредиту з Правилами № 11393895000 від 12 вересня 2008 року про надання кредитних коштів на придбання нерухомості в сумі 147 566 доларів 00 центів США, на умовах забезпеченості, поворотності, строковості, платності кредитних ресурсів, з терміном погашення кредиту в строк до 12 вересня 2028 року та з оплатою 15,00% річних. Також, для виконання цього Договору між сторонами укладено Додаткова угода № 1 від 23 квітня 2010 року, що складає невід»ємну частину кредитного договору - графік погашення кредиту (а.с.112-112, 113, 114-118, 119-122, 123-130). Відповідно до п.1.2.7 Договору схема погашення кредиту - звичайна. Терміни повернення кредиту встановлені в Графіку погашення кредиту згідно з додатком № 1 до Договору. Кінцевий термін остаточного повного погашення кредитної заборгованості - 12 вересня 2028 року (п.1.2.8). За користування кредитними коштами процентна ставка встановлюється у розмірі 15% річних (п.1.2.9). Строк сплати процентів з 01 по 12 число кожного місяця наступного за ти, за який банком були нараховані такі проценти (п.1.2.10). З метою забезпечення виконання вказаних зобов»язань між АКІБ «Укрсиббанк» та [PERSON] укладений договір іпотеки 93654 від 12 вересня 2008 року, за умовами якого у випадку порушення нею своїх зобов»язань по кредитному договору, банк задовольняє свої майнові претензії за рахунок її майна - квартири [ADDRESS], загальною площею 68, 90 кв м, із визначеною заставною вартістю - 843 000 грн. 00 коп. (а.с. 5-7). Зміст договору, відповідно до ч.1 ст. 628 ЦК України, становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов»язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Сторони погодили умови договору своїми підписами. Так, позивач за вказаними зобов»язаннями підтвердив, що з умовами вказаних оспорюваних договорів ознайомлений, ніяких заперечень, а також непорозумінь його положень не має, про що підтвердив своїм підписом. Банк виконав свої зобов»язання, надавши позивачу кредитні кошти в повному обсязі, що не спростовується позивачем, які ним прийняті від банку й використані за цільовим призначенням - придбання нерухомості, проте, як встановлено в ході судового розгляду справи, позивач не повністю виконує взяті на себе зобов»язання, передбачені кредитним договором, тобто не сплачує відсотки за користування кредитними коштами та не повертає чергові суми отриманого кредиту, не погашає всю суму кредиту згідно вимог Кредитного договору, відповідно, має поточну заборгованість по сплаті кредиту, що визнається сторонами, й в судовому провадженні перебуває позов банку про стягнення з позивачки заборгованості за оспорюваним кредитним договором. Крім того, позиція позивача про те, що укладений кредитний договір порушує низку законодавчо встановлених правил уцілому, в тому числі й Закон України «Про захист прав споживачів», безпосередньо ст. 11 щодо вчасної та повної інформації надання споживчого кредиту, п.п.2.1, 2.2., 2.3, 3.2 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених постановою Правління Національного Банку України від 10 травня 2007 року № 168, те, що банк не попередив її про можливі ризики під час виконання зобов»язань, у протиріччя цьому інформація, надання якої передбачено зазначеними нормативними актами, не була їй надана вцілому, сторонами договірних відносин не досягнуто усіх істотних умов договору, договір містить несправедливі умови кредитування, що призвело до дисбалансу її інтересів в сторону погіршення, в договорі відсутня істотна умова договору - орієнтовна сукупна вартість кредиту виражена в простій зрозумілій формі - в національній валюті - гривні, а визначені умовами договору відсотки є несправедливими, оскільки майже в два рази перевищують тіло кредиту, - є також безпідставною, оскільки сторони у договорі погодили всі істотні умови договору, які викладені в тексті, є відкритими, доступними, читабельними й зрозумілими, адже з підписанням цього договору позичальник засвідчив, що йому розтлумачено (зрозуміло) всі умови договору та він згоден на їх виконання. Відповідно до ст.ст. 6, 627, 629 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов»язковими відповідно до актів цивільного законодавства згідно ст. 628 цього Кодексу. Позивач відповідно до оспорюваного кредитного договору засвідчив, що всі умови кредитного договору йому зрозумілі й він вважає їх справедливими по відношенню до себе та підтвердив свою здатність виконувати умови договору вцілому. Позивач, посилаючись на ч.1 ст. 203, ст.ст. 215, 216 ЦК України про визнання оспорюваного договорору недійсним, суд вважає дані вимоги безпідставними. Так, відповідно до ч.1 ст. 203ЦПК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. В ході розгляду справи судом встановлено, що укладена сторонами договірних відносин угода не суперечить цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам, особи, які її вчиняли мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, їх волевиявлення було вільним і відповідало внутрішній волі, договір містить усі істотні умови, а тому немає правових підстав для застосування наслідків, передбачених для недійсних угод (ст.216 ЦПК України). Для визнання правочину недійсним суду слід встановити, що обидві сторони договору діяли свідомо для досягнення якоїсь особистої користі, їх дії були направлені на досягнення інших правових наслідків і приховують іншу волю учасників угоди. Проте такі обставини судом не встановлені. Згідно частини 1 статті 60 ЦПК України кожна сторона зобов"язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень. Обов"язок доказування і подання доказів покладається на сторони. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Будь-яких доказів про те, що оспорюваний договір містить несправедливі й приховані умови кредитування позивач не надав, а його доводи будуються лише на припущеннях, не підтвердженими жодним доказом й спростовується цим же договором. Так, кредитний договір містить чітко визначену суму кредиту (ціну) - 147 566 доларів 00 центів США й доступні до сприйняття істотні умови кредитування, визначену процентну щомісячну ставку - 15%, термін кредитування тощо, графік погашення кредиту має чітку та зрозумілу структуру із визначеної договором щомісячної суми до сплати - 625 доларів 54 центи США, всі істотні умови договору обумовлені сторонами в оспорюваному договорі й погоджені ними, що підтверджується їх підписами. Аналізуючи зібрані в ході розгляду справи докази, суд приходить до висновку, що укладений сторонами кредитний договір не суперечить законові, іншим актам законодавства, особи, які її вчиняли мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, їх волевиявлення було вільним і відповідало внутрішній волі, форма договору відповідає вимогам ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів», а саме останній містить його всі істотні умови, приховані як вказує позивач, - відсутні, а тому немає правових підстав для застосування наслідків, передбачених для недійсних угод. Суд вважає, що оспорюваний договір, його умови відповідають вимогам, встановленими ст.ст. 3, 6, 13, 192, 203, 205, 207, 208, 533, 626, 627, 628 ЦК України, ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів», Правилам надання банкам України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту», затверджені постановою Правління Національного банку України № 168 від 10.05.2007 року, його умови не порушують права позивача як споживача банківських послуг. Оскільки підстав для визнання кредитного договору недійсним немає, то й підстави згідно ч.2 ст. 548 ЦК України для визнання договору іпотеки недійсним, який є похідним від основного зобов»язання - кредитного договору, - відсутні. За наслідками розгляду справи суд вважає за необхідне застосувати ч.4 ст. 88 ЦПК України. Так, позивач при зверненні до суду звільнена від сплати судового збору на підставі Закон України «Про судовий збір», ч.2 ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів», тому він має бути віднесений на рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України на підставі ч.4 ст. 88 ЦПК України. На підставі вищевикладеного, ст.ст. 3, 6, 13, 192, 203, 205, 207, 208, 230, 533, 626, 627, 628 ЦК України, ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів», Правил надання банкам України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту», затверджені постановою Правління Національного банку України № 168 від 10.05.2007 року,

Outcome: dismissed