Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-12 00:00:00

[PERSON] звернувся до Комінтернівського районного суду м. Харкова з позовом до [PERSON], в якому просить зменшити розмір аліментів на утримання неповнолітньої доньки - [PERSON], [INFO], до 1/4 частини від усіх видів заробітку щомісячно до досягнення дитиною повноліття. В обґрунтування своїх позовних вимог посилається на те, що рішенням Комінтернівського районного суду м. Харкова від 03.10.2011 року з нього стягнуто на користь [PERSON] на утримання їх доньки - [PERSON], [INFO], аліменти в розмірі 500 грн. щомісячно, починаючи з 20.09.2011 року і до досягнення дитиною повноліття та додаткові витрати на утримання доньки у розмірі 200 грн. щомісяця, починаючи з 20.09.2011 року і до досягнення дитиною повноліття. З моменту ухвалення зазначеного рішення майнове становище позивача змінилось, а саме у 2012 році позивачу здійснено операцію, після якої його визнано інвалідом 2 групи, у 2014 році інвалідність підтверджено, за станом здоров'я позивач позбавлений можливості працювати, окрім того постійно несе витрати на лікування, пенсія позивача складає 949 грн. З огляду на зазначене, вказує, що не має змоги сплачувати аліменти у розмірі 700грн. У судовому засіданні позивач вимоги підтримав в повному обсязі, просить позов задовольнити. Відповідачем подано заперечення проти позову, в яких [PERSON] просить в задоволенні позову відмовити. Доводи своїх заперечень обґрунтовує тим, що їх спільна з позивачем донька [PERSON] є хворобливою дитиною, потребує постійного лікування та догляду. Відповідач здійснює постійний догляд за дитиною, через що не має змоги працювати. Окрім того, в запереченнях вказує на відсутність доказів необхідності коштовного лікування позивача, доказів неможливості виконання позивачем будь-якої роботи, та звертає увагу на той факт, що інвалідність позивачу встановлено лише до 1 грудня 2015 року. У судовому засіданні відповідач та її представник [PERSON] вимоги заперечень підтримали у повному обсязі, просять в задоволенні позову відмовити. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав. Як вбачається з матеріалів справи, згідно свідоцтва про народження [NUMBER] від 12.04.2011 року сторони по справі є батьками [PERSON], [INFO]. Рішенням Комінтернівського районного суду м. Харкова від 03.10.2011 року стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання їх доньки [PERSON], [INFO], аліменти в розмірі 500 грн. щомісячно, починаючи з 20.09.2011 року і до досягнення дитиною повноліття. Крім того, цим же рішенням з [PERSON] на користь [PERSON] стягнуто додаткові витрати на утримання доньки - [PERSON], [INFO], у розмірі 200 грн. щомісяця, починаючи з 20.09.2011 року і до досягнення дитиною повноліття. При цьому, суд зазначає, що згідно приписів ст. 192 СК України передбачена можливість зменшення розміру аліментів, а не додаткових витрат на дитину, передбачених ст. 185 СК України. У відповідності до приписів ст. 360-7 ЦПК України висновок Верховного Суду України щодо застосування норми права, викладений у його постанові, прийнятій за результатами розгляду справи з підстав, передбачених пунктами 1 і 2 частини першої статті 355 цього Кодексу, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права. Висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права. Суд має право відступити від правової позиції, викладеної у висновках Верховного Суду України, з одночасним наведенням відповідних мотивів. Верховний Суд України у постанові від 05.02.2014 року по справі № 6-143цс13 вказав, що з огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження за положеннями ст. 192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою й зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду, у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів у певній твердій грошовій сумі та навпаки). Під час розгляду позовів, заявлених із зазначених підстав, застосуванню підлягає не тільки ст. 192 СК України, але й низка інших норм щодо обов'язку батьків утримувати своїх дітей (ст. 182 «Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів», ст. 183 «Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини», ст. 184 «Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі»). Відповідно до ст. 18 Конвенції «Про права дитини» батьки несуть основну відповідальність за виховання та розвиток дитини. Відповідно до ст. 150 Сімейного кодексу України визначені обов'язки батьків щодо виховання та розвитку дитини, а саме батьки зобов'язані піклуватися за виховання дитини, про її здоров'я, фізичний, духовний розвиток, готувати до самостійного життя. Відповідно до ст. 180 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Як зазначено у ст. 182 Сімейного кодексу України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку. Згідно з п.1 ст.3 Конвенції «Про права дитини», схваленої резолюцією 44-ї сесії Генеральної Асамблеї ООН 44/25 від 20.11.1989 р., ратифікованою Постановою Верховної Ради України від 27.02.1991 р. № 789 - ХІІ, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини. Стаття 27 Конвенції «Про права дитини» дає кожній дитині право на рівень життя, необхідній для її фізичного, розумового, духовного, морального та соціально розвитку. Батьки або інші особи які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до ч.1 ст.192 Сімейного кодексу України розмір аліментів на дитину, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника аліментів або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках передбачених законом. У відповідності до роз'яснень, наданих у п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15.05.2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв'язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров'я когось із них. Відповідно до ч.1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно зі ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. На підтвердження свої доводів позивач зазначив, що має онкологічне захворювання, яке потребує коштовного лікування, внаслідок захворювання йому встановлена 2 група інвалідності, єдиним джерелом доходу є пенсія, на цей час він не має змоги працевлаштуватися. При цьому з довідки до акта огляду МСЕК від 17.12.2014 року вбачається, що інвалідність позивачеві встановлена на строк до 01.12.2015 року, щодо висновку про умови та характер праці комісією зазначено про протипоказання позивачеві тільки тяжкої фізичної праці. Згідно копії трудової книжки [PERSON] він звільнився 30.09.2014 року за власним бажанням. З матеріалів справи судом також встановлено, що і малолітня дитина [PERSON] згідно довідок з Бабаївської поліклініки Харківського району потребує постійного лікування. Крім того, у відповідності до довідок Мерефянської центральної районної лікарні [PERSON] потребує домашнього догляду, в зв'язку з цим відповідач [PERSON] здійснює догляд за хворою дитиною, а тому не має змоги працювати (довідки Харківської міської дитячої поліклініки № 1 про тимчасове звільнення від роботи по догляду за хворою дитиною від 23.03.2015 року, 14.04.2015 року). Також з матеріалів справи вбачаться, що з початку присудження аліментів за рішенням суду виплати у повному обсязі позивачем не здійснювались, за позивачем обліковується заборгованість по сплаті аліментів. Крім того, суд зазначає, що з 01.01.2015 року Законом України "Про Державний бюджет на 2015 рік" встановлено прожитковий мінімум для дитини вiкoм до 6 років у розмірі 1032гpн. Визначений рішенням Комінтернівського районного суду м. Харкова від 03.10.2011 року розмір аліментів, що підлягає стягненню з позивача (500грн.), менший, ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини. З урахуванням системного аналізу зазначених вище норм, матеріалів справи та визначеного чинним законодавством обов'язку батьків щодо утримання своїх дітей, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог

Outcome: dismissed