Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-29 00:00:00

Позивач звернулася до суду із позовом, у якому просить визнати попередній договір купівлі-продажу та будівництва об`єкту нерухомості, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , укладений між [PERSON] та [PERSON] - недійсним, стягнути з відповідача на користь позивача 4 000 000,00 грн. безпідставно набутих коштів, які є спільною сумісною власністю, та стягнути з відповідача на користь позивача судовий збір. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 29.11.1986 року між позивачем, [PERSON] та [PERSON] укладено шлюб. Нещодавно, під час пошуку потрібних їй документів, вона виявила розписку від імені [PERSON] , без дати, зі змісту якої випливає, що [PERSON] отримав від її чоловіка у борг 4000000,00 грн. та зобов`язався виконати умови попереднього договору купівлі-продажу та будівництва об`єкту нерухомості, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Під час з`ясування у свого чоловіка походження даного документа, останній їй повідомив, що дійсно між ним та відповідачем укладений попередній договір купівлі-продажу та будівництва об`єкта нерухомості, на виконання якого він передав відповідачу грошові кошти у розмірі 16000000,00 грн. Предметом попереднього договору купівлі-продажу об`єкта та будівництва об`єкта нерухомості є укладення в майбутньому договору купівлі-продажу нежитлового приміщення. Після закінчення будівництва відповідач повинен був оформити право власності за [PERSON] на частину даного об`єкта згідно наданих коштів або укласти договір купівлі-продажу чи повернути кошти. Про одержання грошових коштів відповідачем були складені розписки і у тому числі розписка на 4000000,00 грн. Як з`ясувалось, дані події відбулись ще у листопаді 2011 року. Станом на сьогоднішній день, відповідач свої зобов`язання не виконав, не оформив право власності на частину об`єкта за її чоловіком, [PERSON] , не уклав і договір купівлі-продажу і не повернув дані кошти. Таким чином, її чоловік [PERSON] розпорядився належним їм на праві спільної сумісної власності майном без надання позивачем на це письмової згоди. [PERSON] уклав договір щодо спільного майна, і третя особа (контрагент за таким договором та відповідач у справі) діяли недобросовісно, зокрема достеменно знали про те, що майно належить подружжю на праві спільної сумісної власності, а той з подружжя, хто укладає договір, не отримав згоду на це від другого з подружжя. Той факт, що оригінал розписки знаходиться у позичальника [PERSON] свідчить про невиконання зобов`язання та неповернення йому грошових коштів відповідачем. 24.03.2020 року від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому зазначив, що в грудні 2013 року [PERSON] звернувся до Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області з позовом про стягнення з нього 4 млн. грн. (справа №398/902/15). Позовні вимоги [PERSON] обґрунтовував тими ж обставинами, що і позивач у даній справі, і як на підставу звернення до суду посилався на ту ж розписку. Тобто правовідносини, які склалися між ним та чоловіком позивача, вже були предметом судового розгляду. Під час розгляду позову [PERSON] судами було встановлено, що усі отримані ним від [PERSON] кошти за попереднім договором купівлі-продажу були йому повернуті, а сам попередній договір розірвано. Рішенням Апеляційного суду Кіровоградської області від 13 жовтня 2016 року у цивільній справі №22-ц/781/1204/16 у задоволенні позову [PERSON] до [PERSON] про стягнення грошових коштів у розмірі 4000000,00 грн. відмовлено. Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 05.04.2017 року рішення апеляційного суду залишено без змін. Ухвалою Верховного суду України від 07.06.2017 року у допуску до провадження Верховного суду України справи за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення грошових коштів та процентів за користування ними за заявою [PERSON] про перегляд Верховним судом України ухвали колегії судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 05.04.2017 року відмовлено. Із наведених судових рішень вбачається відсутність у [PERSON] невиконаних грошових зобов`язань перед [PERSON] . Крім цього, щодо вимог про визнання недійсним попереднього договору зазначає, що попередній договір визначає умови, на яких сторони зобов`язуються в певний строк укласти основний договір, тобто, за попереднім договором виникає лише двостороннє зобов`язання сторін укласти основний договір у майбутньому, позаяк, укладенням попереднього договору лише обумовлює наступні дії його сторін, а не відбувається фактичне вибуття із власності продавця предмету продажу, а покупець не набуває право власності на це майно з укладенням попереднього договору. У зв`язку з викладеним просить у задоволені позовних вимог відмовити повністю. До відзиву додав рішення Апеляційного суду Кіровоградської області від 13.10.2016 року № провадження 22-ц/781/1204/16. Представник позивача та третьої особи адвокат Рачук О.О. у судовому засіданні підтримав позовну заяву із зазначених у ньому підстав. Відповідач у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, причина неявки суду не відома. Третя особа, що не заявляє самостійних вимог, на стороні позивача [PERSON] у судове засідання не з`явився, у заяві про розгляд справи за його відсутності зазначив, що підтримує позов. Він зазначив, що уклавши попередній договір купівлі-продажу та передавши віжповідапчу на його виконання гроші у сумі 16000000 гривень за декількома розписками, одна з яких на суму 4000000 гривень, розпорядився належним йому та дружині [PERSON] на праві спільної сумісної власності майном без надання письмової згоди останньої. Відповідач не уклав договір купівлі продажу та не повернув отримані за попереднім договором кошти. Судом встановлено, що згідно наданої позивачем копії розписки, без дати, [PERSON] отримав від [PERSON] 4000000 (чотири мільйони) грн. згідно попереднього договору купівлі-продажу та будівництва об`єкта за адресою: [ADDRESS] . [PERSON] та [PERSON] перебувають у шлюбі з 29.11.1986 року, що підтверджується відповідною копією свідоцтва про укладення шлюбу. Суд застосовує такі норми права. Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.1-3 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. … Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Відповідно до ч.1-4 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Відповідно до ч.6 ст.177 ЦПК України до заяви про визнання акта чи договору недійсним додається також копія (або оригінал) оспорюваного акта чи договору або засвідчений витяг з нього, а у разі відсутності акта чи договору у позивача - клопотання про його витребовування. Відповідно до ч.2, 3 ст.65 СК України При укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Дружина, чоловік має право на звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним як такого, що укладений другим із подружжя без її, його згоди, якщо цей договір виходить за межі дрібного побутового. Для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово. Відповідно до змісту ч.1 ст.1212 ЦК України безпідставно набутим майном є майно, набуте особою або збережене нею у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави. Статтею 11 ЦК України визначено, що підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є дії осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а так же дії осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Відповідно до ст.509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона(боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони(кредитора) певну дію(передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо), або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Враховуючи встановлені судом обставин та зазначені норми права, суд дійшов висновку про те, що у задоволенні позову слід відмовити. Так, предметом позову є вимога про визнання недійсним укладеного [PERSON] та [PERSON] попереднього договору купівлі-продажу та будівництва об`єкта нерухомості, що знаходиться за адресою [ADDRESS] . Однак, всупереч нормам ч.6 ст.177 ЦПК України, позивач та його представник, як при поданні позовної заяви, так і під час судового розгляду у судовому засіданні, не надали суду оригінал, копію або засвідчений витяг із зазначеного попереднього договору, який вони просять визнати недійсним, також ніяк не пояснили неможливість надання цих документів та не подавали клопотання про їх витребування судом. Більш того, позивач та її представник ні у позовній заяві, ні у поясненнях у судовому засіданні не повідомили дату укладення його договору, не надали інформації про форму цього договору. Також у зв`язку з ненаданням суду тексту оспорюваного договору, суд позбавлений можливості встановити якими саме були умови цього договору, і які зобов`язання взяли на себе сторони. Згідно наведених вище норм статей 12, 13, 81 ЦПК України обов`язок доведення цих обставин покладається саме на позивача і суд, виходячи із принципу змагальності і диспозитивності не має обов`язку збирати докази для обґрунтування позиції позивача. Також необґрунтованими є позовні вимоги про стягнення з відповідача 4000000 грн. безпідставно набутих коштів, які є спільною сумісною власністю. Позивач на обґрунтування своїх вимог посилається на те, що між [PERSON] передав [PERSON] кошти саме на виконання договору, який позивач [PERSON] просить визнати недійсним. Таким чином, підставою для повернення переданих за договором коштів не можуть бути посилання на безпідставність їх набуття згідно положень ст.1212 ЦПК, адже врегульований главою 83 ЦК України інститут набуття, збереженням майна без достатньої правової підстави не може бути застосований до правовідносин що виникла на підставі договору (зобов`язання), на існування який посилається позивач. Також відсутні підстави для застосування наслідків недійсного правочину, адже, як зазначено вище позовні вимоги про визнання недійсним попереднього договору визнані судом необґрунтованими. Зазначені мотиви є достатньою самостійною підставою для відмови у задоволенні позову. Додатково на необґрунтованість позовних вимог вказують обставини, що були встановлені судом у цивільній справі позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення грошових коштів та процентів за користування коштами. Так, у рішенні Апеляційного суду Кіровоградської області від 13.10.2016 у провадження 22-ц/781/1204/16 встановив такі обставини і дійшов таких висновків. "... надана розписка за своєю правовою природою не має ознак договору позики (ст.1046 ЦК України), оскільки немає обов`язку щодо повернення отриманих коштів (отримання у борг), тому норми матеріального права, якими врегульовані ці правовідносини не можуть бути застосовані. Проте за змістом розписки убачаються ознаки договору будівельного підряду, коли замовник набуває право власності на об`єкт будівництва після його завершення (ст.875, ст.876 ЦК України). Хоча у подальшому такий договір укладено не було, проте передача коштів за розпискою відбулась у незаборонений цивільним законодавством спосіб з метою забезпечення породження учасниками відповідних правовідносин у майбутньому певних цивільних прав та обов`язків, а саме придбання торговельного центру, тому майно (кошти) не може вважатися набутим безпідставно. Оскільки відносини, які склалися між сторонами, мають договірний характер, судом помилково застосовано до них ст.1212 ЦК України. Кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають ті обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ст.60 ЦПК України). Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування (ч.2 ст.59 ЦПК України). … Так, відповідач [PERSON] підтвердив факт написання розписки власноручно, проте, заперечуючи проти позову вказував, що надана позивачем розписка була ним отримана на виконання зобов`язань, що виникли за нотаріально посвідченим попереднім договором, що був укладений 05.03.2010 року та який 15.09.2011 року було розірвано, про що між сторонами складений нотаріально посвідчений договір. На підтвердження доводів відповідача в матеріалах справи наявний нотаріально посвідчений попередній договір від 05.03.2010 року, укладений між [PERSON] (сторона1) та [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] (сторона 2), відповідно до якого сторони зобов`язались у майбутньому у строк п`ять банківських днів з моменту здачі об`єкта в експлуатацію після його реконструкції, укласти договір купівлі-продажу приміщення по [ADDRESS] у письмовій формі з нотаріальним посвідченням на умовах, визначених цім договором. Ціна об`єкта визначена 24000000 грн., сторона 2 зобов`язалась виплатити кошти у розмірі 8000000 грн. кожен. У пункті 6 договору сторона 1 підтвердила факт отримання грошей від сторони 2 документами встановленої законодавством України форми (розписка, чек, квитанція та тощо) та підписом під цім попереднім договором (а.с.149 т.3). Сторонами в судовому засіданні, зокрема й у апеляційній інстанції, підтверджено, що кошти на виконання попереднього договору були отримані [PERSON] частинами, про що складались розписки. 15.09.2011 року сторонами укладено нотаріально посвідчений договір про розірвання попереднього договору, в якому у п.2 вказується про повернення коштів стороною 1 грошових коштів стороні 2 у сумі 24000000 грн., підписом під цим договором сторона 2 підтвердила факт отримання від сторони 1 коштів у зазначеній сумі (а.с.150 т.3). Стороною відповідача надана розписка (оригінал) [PERSON] від 05.11.2013 року про отримання від [PERSON] 8000000 грн. (вісім мільйонів грн.) в рахунок повернення раніше сплачених ним коштів за попереднім договором. Претензій до [PERSON] по виконанню попереднього договору не має. Розписка написана власноруч [PERSON] . Ці обставини стороною позивача не заперечуються. Оцінюючи встановлені обставини, колегія суддів з`ясувала, що надана позивачем розписка не містить дати її складання, не містить дати складання попереднього договору, проте у розписці та у попередньому договорі від 05.03.2010 року йдеться про той самий об`єкт нерухомості та зобов`язання передати його у власність [PERSON] після здачі в експлуатацію. Тобто за змістом є аналогічною попередньому договору, правовідносини за яким припинені у зв`язку з його розірванням та поверненням отриманого за цім правочином. Належних і допустимих доказів щодо існування інших зобов`язань між [PERSON] та [PERSON] не надано і розписка не має тому підтвердження. Відповідно до встановленого, колегія суддів дійшла висновку, що надана позивачем розписка стосується правовідносин, що виникли між сторонами на підставі укладеного 05.03.2010 року попереднього договору. Доводи позивача щодо укладення усного попереднього договору у листопаді 2011 року за яким передавались кошті у розмірі 4000000 грн., не є доведеними, позовні вимоги не підлягають задоволенню." Зазначене рішення апеляційного суду переглядається в касаційному порядку та було залишене без змін (ухвала ВССУ від 05 квітня 2017 року http://reestr.court.gov.ua/Review/65939610 і ухвала Верховного суду від 07 червня 2017 року http://reestr.court.gov.ua/Review/67163832) Жодних доказів, які не були предметом розгляду у зазначеній справі та які б вказували на існування інших зобов`язань, ніж ті, що були встановлені у зазначеному рішенні апеляційного суду, позивачем не надано. У зв`язку з викладеним, суд приходить до висновку, що позов є необґрунтованим, а тому задоволенню не підлягає. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судові витрати необхідно залишити по фактично понесеним.

Outcome: dismissed