Jurisdiction: civil
Date: 2020-07-13 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] про захист прав споживача, стягнення матеріальної і моральної шкоди. В обґрунтування своїх позовних вимог вказав, що 22.05.2019 р. між ним та відповідачем по справі [PERSON] , який є суб`єктом підприємницької діяльності, укладено договір № 9 на поставку продукції: кухні М 8 ціною 35000 грн., шафу-купе комбінованою ціною 32000 грн. , загальною вартістю 67000 грн. На підтвердження укладення цього договору ним було сплачено 47000 грн. Згідно умов договору відповідач гарантував якість продукції у відповідності до стандартів та здійснення поставки протягом 45 днів з моменту підписання договору. Всупереч умовами договору відповідачем на його адресу з порушенням строків було передано лише шаф-купе. Крім того, у поставленій меблі були виявлені наступні недоліки: невідповідність кольору шафпа- купе, замість кольору береза було поставлено майно в кольорі -світлий дуб, замість подушки на сидінні з шкірозаміщення було поставлено з замші, замість кремового кольору подушки було поставлено коричневий; на меблі були виявлені сколи стінок, подряпини наскрізні отвори на стінка шафи; м`яке сидіння шафи не відповідає розміру; деталі шафи відрізняються друг від друга та складаються з трьох різних відтінків кольорів; відсутня заглушка для рейки та конформати; не рівно встановлено дзеркало. З метою усунення недоліків він звернувся до відповідача -з відповідною вимогою. Відповідачем зазначені недоліки не усунуті, не надані документи за його вимогою на підтвердження якості виготовленої продукції стандартам , у зв`язку з чим він вимушений звернутись до підприємця [PERSON] з проханням відремонтувати ці меблі та надати висновок про недоліки цієї меблі. ФОП [PERSON] складено акт та надано висновок з причин не виконання ремонтних робіт, зокрема зазначено, що виготовлені меблі є дефектом виробничого характеру, не може бути віднесена до готової продукції. Згідно звіту про оцінку майна від 13.01.2020 р. шафа-купе і її елементи не підлягають видаленню ( ремонту) та не відповідають замовленню , ремонт її економічно необґрунтований, вартість шафи не відповідає нормальній ціні. Вважає, що він як споживач, має право на розірвання договору про надання послуг на поставку меблі і повернення коштів з відшкодуванням збитків у розмірі 32000 грн. Вважає, що діями відповідача з приводу поставки неякісної продукції йому завдано моральну шкоду, яка полягає у втраті укладу життя і переживань, які були наслідком таких дій, і оцінює її на суму 15000 грн. Також зазначив, що поніс втрати за надання правової допомоги адвокатом в сумі 6000 грн., та послуг оцінювача в сумі 500 грн. Позивач просить розірвати договір на надання послуг № 1 від 22.05.2019 р., укладений між ним та [PERSON] , стягнути з [PERSON] 32000 грн., сплачених ним на виконання договору, моральну шкоду в розмірі 15000 грн., та понесені судові витрати. Від відповідача [PERSON] надійшов відзив на позовну заяву, в якому зазначено, що Закон України « Про захист прав споживачів» не може бути застосований до цих правовідносин, оскільки відповідач не є суб`єктом господарювання, не зареєстрований як фізична особа-підприємець, оскільки це підтверджується витягом з Державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань за № 1006594796 від 30.04.2020р., в якому зазначено, що станом на 01.05.2019 р. відповідач 22.07.2014 р. припинив свою підприємницьку діяльність за власним рішенням та відомості про це внесені до реєстру № 227100600050001962. Вказавши про недоліки поставленої продукції, позивач посилається на умови договору № 9 від 22.05.2019 р. та долучені креслення до нього. У відповідності до цього договору визначено, що відповідач приймає на себе зобов`язання поставити, а відповідач прийняти та оплатити. В договорі не зазначено про наявність будь-яких додатків до нього, надані позивачем креслення не мають відношення до відповідача, оскільки він їх не креслив, не погоджував та не підписував. Даний факт підтверджується відсутністю будь-якого підпису як з боку позивача, так і з боку відповідача, на кресленнях не міститься ніякого позначення, що це є додатком до вищевказаного договору. Акт огляду меблів для виявлення браку та недоліків при виготовленні виробу від 13.12.2019 р., який складений ФОП [PERSON] та працівником [PERSON] , не можу бути доказом неналежної якості шафи-купе, оскільки складений без його присутності. ФОП [PERSON] не є особою, яка має статус експерта, має спеціальні знання в галузі досліджених товарних властивостей виробів з метою визначення їх фактичного стану або ( та) їх вартості. Окрім того акт не містить відповіді на питання щодо відповідності певного виду товару, пред`явленій документації, відповідність виробів вимогам Держстандарту, технічним умовам; розмір роздрібної ціни пред`явлених товарів, спосіб виробництва виробів, що були вилучені, рівень амортизації, початкова вартість пред`явлених для дослідження речей. Також за його думкою не може виступати в якості доказу звіт про оцінку майна від 13.01.2020 р., оскільки ФОП [PERSON] не є атестованим судовим експертом, висновок не містить в собі вартості об`єкта дослідження, а містить висновок про невідповідність шафи-купе замовленню. Позивачем не зазначено, яка саме моральна шкода була завдана йому, не обґрунтований розмір відшкодування. Відповідач просив відмовити в задоволенні позовних вимог. В судовому засіданні позивач, представник позивача підтримали позовні вимоги, наполягали на їх задоволенні. Представник відповідача позовні вимоги не визнав, просив відмовити в їх задоволенні, підтримав наданий відзив на позовну заяву. Суд, вислухавши пояснення позивача, представника позивача, представника відповідача, дослідивши матеріали справи і перевіривши їх доказами, приходить до наступного. Судом встановлено, що згідно договору про надання послуг № 9 від 22.05.2019 р. між [PERSON] та [PERSON] укладено про надання послуг, відповідно до якого продавець [PERSON] приймає на себе зобов`язання поставити, а покупець [PERSON] прийняти та оплатити продукцію: кухню МРФ, шафу-купе. ( а.с. 8) Пунктом 1.1 Договору визначена загальна сума оплати надання послуг- 67000 грн., та сума передоплати - 47000 грн. Згідно п. 2.1 Договору поставка продукції проводиться автотранспортом продавця протягом 45 банківських днів з моменту підписання договору. Згідно п. 2.2 Договору товар переходить у власність з момента підписання договору. Згідно п. 2.3 Договору сума договору на момент його укладення становить 67000 грн. Згідно п. 4.1 Договору продавець гарантує якість продукції, які відповідають стандартам, які діють в країні продавця і підтверджуються сертифікатом якості виконавця. Судом встановлено, що позивач [PERSON] звернувся до відповідача [PERSON] з претензією з вимогою про розірвання договору, повернення на свою користь сплачених грошей і меблі на користь відповідача. ( а.с. 16-22). Як вбачається з матеріалів справи ФОП [PERSON] є суб`єктом господарювання нею здійснюються такі види господарської діяльності: виробництво інших меблів, виробництво кухонних меблів, надання інших індивідуальних послуг, роздрібна торгівля меблями, освітлювачами, приладдями та іншими товарами для дому в спеціалізованих магазинах, виробництво меблів для офісів і підприємств торгівлі. ( а.с. 12-13) 13.12.2019 р. ФОП [PERSON] складено акт огляду меблі для виявлення браку недоліків у виготовленні продукції ( а.с. 28). Згідно акту огляду об`єкт огляду є шафа-купе, мета огляду- встановити відповідність меблі вимогам технічного завдання та виявити недоліки продукції. Внаслідок огляду виявлено, що меблі виготовлена з ОДСП 18 мм шафа-купе в передпокій була в нетривалій коректній експлуатації. Вказаний виріб має явні дефекти виробничого характеру, наявність яких порушує його загальне зорове враження і художнє оформлення, ремонт шафи-купе є економічно необґрунтований, не може бути віднесений до продукції ( а.с. 28). Згідно звіту про оцінку майна, виготовлений оцінювачем [PERSON] , об`єкт оцінки - шафа-купе комбінована у передпокій розмірами 5,49х 2,40, основні елементи якої не піддаються видаленню, або видалення яких економічно не доцільне, як наслідок втрата якості, естетичної цінності, товарної вартості та абсолютно не відповідають замовленню ( а.с. 29-41). Згідно витягну з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань [PERSON] значиться зареєстрований як ФОП з 19.02.2014 року, а 22.07.2014 р. внесений запис про державну реєстрацію припинення підприємницької діяльності ( а. с. 74). Відповідно до п. 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 12.04.1996 р. « Про практику розгляду цивільних справ за позовами про захист прав споживачів» споживачем, права якого захищаються на підставі Закону, є лише громадянин, котрий придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити товари (роботи, послуги) для власних побутових потреб. Закон регулює відносини споживача з підприємством, установою, організацією чи громадянином-підприємцем, які виготовляють та продають товари, виконують роботи і надають послуги, незалежно від форм власності та організаційних форм підприємництва. На відносини по виготовленню та продажу товарів, виконанню робіт і наданню послуг громадянином, який не є підприємцем, а також на випадки придбання товарів, користування послугами громадянином лише для підприємницької діяльності або підприємствами, установами, організаціями дія цього Закону не поширюється. Отже, відповідачами у справах про захист прав споживачів можуть виступати лише суб`єкти господарювання - виробники, продавці товарів, виконавці робіт або надавачі послуг. Відповідно, такими відповідачами не можуть бути фізичні особи, що не є підприємцями. Разом з тим, суд вважає зазначити наступне. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 04.12.2019 року у справі № 917/1739/17 наголосила, що саме на суд покладено обов`язок надати правову кваліфікацію відносинам сторін, виходячи із фактів, установлених під час розгляду справи, та визначити, яку правову норму необхідно застосувати для вирішення спору. Відповідно до ч. 2 ст. 16 ЦК України суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи на інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Звертаючись до суду з вказаним позовом, позивач посилається на норми Закона «Про захист прав споживачів» і просить захистити його права як споживача і розірвати договір, стягнути на його користь з [PERSON] суму у розмірі 32000 грн. та моральну шкоду у розмірі 15000 грн., а також понесені судові витрати. Тобто, в даному випадку, позивачем обраний спосіб захисту, встановлений Законом України « Про захист прав споживачів». В разі самосійного застосування судом норм матеріального права, що встановлено вищезазначеною правовою позицією від 04.12.2019 року, призведе до зміни обраного позивачем способу захисту, чим, в свою чергу, будуть порушені норми ст. 13 ЦПК України. Тому суд, враховуючи вищевказане, вправі надати правову кваліфікацію договірним правовідносинам, які виникли між сторонами, не виходячи за межі позовних вимог. Як встановлено судом між позивачем і відповідачем склалися договірні відносини, а саме укладено договір про надання послуг № 9 від 22.05.2019 року, відповідно до якого відповідач [PERSON] повинен бути поставити продукцію- предмети меблі ( кухню, шафа-купе), а позивач повинен був прийняти товар та оплатити. Загальна сума договору - 67000 грн., позивачем оплачене 47000 грн предоплати, залишок становив 20000 грн., проте, позивач 14.11.2019 року отримав від відповідача 15000 грн. за кухню, оскільки кухня взагалі не поставлена відповідачем. Шафа-купе поставлена відповідачем позивачу, але згідно висновку експерта елементи даної меблі не піддаються видаленню, або видалення яких екологічне недоцільне, як наслідок втрата якості, естетичної цінності, товарної вартості. Представником зазначені обставини не спростовані. Позивачем на адресу відповідача направлено претензію про зазначені недоліки товару, яка отримана останнім 29.11.2019 року ( а.с. 16-23). Відповідно до ст.. 901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона ( виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони ( замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Сторонами про надання послуг є виконавець і замовник, якими можуть бути фізичні особи. Вимоги до форми договору про надання послуг встановлені у ст. 639 ЦК і поширюються на всі види договорів, в тому числі і на договір про надання послуг. Положення цієї глави можуть застосовуватись до всіх договорів щодо надання послуг, якщо це не суперечить суті зобов`язання. Збитки, завдані замовнику невиконанням або неналежним виконанням виконання умов договору про надання послуг за плату, підлягають відшкодуванню виконавцем у разі наявності його вини, у повному обсязі, якщо інше не встановлено договором ( ч. 1 ст. 906 ЦК України). Позивач просить достроково розірвати договір про надання послуг у зв`язку з неякісним наданням відповідних послуг та у зв`язку з порушенням строків виконання договору. Відповідно до ст.. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст.. 520 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк ( термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк ( термін). Відповідно до ст.. 545 ЦК України прийнявши виконання зобов`язання кредитор повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі. Якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов`язання, повинен повернути його боржникові. Наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов`язку. Відповідно до ч. 1 ст. 651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Правовідносини, що склалися між сторонами, регулюються главою 63 ЦК України, зокрема ст.. 907 ЦК України, згідно якої договір про надання послуг може бути розірваний, у тому числі шляхом односторонньої відмови від договору, в порядку та на підставах, встановлених цим Кодексом, іншим законом або за домовленістю сторін. Порядок і наслідки розірвання договору про надання послуг визначаються домовленістю сторін. Так, згідно ч. 2 ст. 651 ЦК України договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. Тобто йдеться про таке порушення договору однією зі сторін, яке тягне для другої сторони неможливість досягнення нею цілей договору. Оцінка порушення договору як істотного здійснюється судом відповідно до критеріїв, що встановлені вказаною нормою. Оціночне поняття істотності порушення договору законодавець розкриває за допомогою іншого оціночного поняття - "значної міри" позбавлення сторони того, на що вона розраховувала при укладенні договору. Це (друге) оціночне поняття значно звужує сферу огляду суду. Істотність порушення визначається виключно за об`єктивними обставинами, що склалися у сторони, яка вимагає розірвання договору. В такому випадку вина (як суб`єктивний чинник) сторони, що припустилася порушення договору, не має будь-якого значення і для оцінки порушення як істотного, і для виникнення права вимагати розірвання договору на підставі частини другої статті 651 ЦК України. Іншим критерієм істотного порушення договору закон визнає розмір завданої порушенням шкоди, який не дозволяє потерпілій стороні отримати очікуване при укладенні договору. При цьому йдеться не лише про грошовий вираз завданої шкоди, прямі збитки, а й випадки, коли потерпіла сторона не зможе використати результати договору. Вирішальне значення для застосування зазначеного положення закону має співвідношення шкоди з тим, що могла очікувати від виконання договору сторона. Така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 18.09.2013 у справі № 6-75цс13 : «Оцінка порушення договору як істотного здійснюється судом відповідно до критеріїв, що встановлені вказаною нормою. Вирішуючи питання про оцінку істотності порушення стороною договору, суди повинні встановити не лише наявність істотного порушення договору, але й наявність шкоди, завданої цим порушенням другою стороною, яка може бути виражена як у вигляді реальних збитків та (або) упущеної вигоди; її розмір, який не дозволяє потерпілій стороні отримати очікуване при укладенні договору, а також установити, чи є дійсно істотною різниця між тим, на що має право розраховувати сторона, укладаючи договір, і тим, що в дійсності вона змогла отримати». (Постанова ВГСУ від 22 лютого 2017 р., справа № 922/1720/16 , ЄДРСРУ № 64916309; та від 06 лютого 2017 р., справа № 909/932/15 , ЄДРСРУ № 64621002). У разі односторонньої відмови від договору у повному обсязі або частково, якщо право на таку відмову встановлено договором або законом, договір є відповідно розірваним або зміненим. В ст.. 907 ЦК України вказано, що відмова від договору можлива в порядку і на підставах , встановлених цим Кодексом, іншим законом або за домовленістю сторін. Зі змісту ст..ст. 907 та 651 ЦК України слідує, що сторони повинні домовитись в договорі про право односторонньої відмови від договору. В даному випадку, в договорі сторін таке право і його підстави не обумовлено. З матеріалів справи ( наданого звіту про оцінку) вбачається, що видалення елементів шафи є економічно недоцільним як наслідок втрата якості, естетичної цінності, товарної якості, і не відповідають замовленню. Проте, наданим звітом не визначені основні характеристики істотного порушення договору- грошовий вираз завданої шкоди ( прямі збитки), можливість потерпілою стороною використовувати результат договору, а також співвідношення шкоди з тим, що могла очікувати від виконання договору сторона. Оскільки позивачем заявлені позовні вимоги на захист права споживача до ФОП [PERSON] , проте, як в становлено в судовому засіданні , відповідача не має статусу підприємця, тобто , в даному випадку законом унеможливлюється подання позову відповідно до Закону «Про захист прав споживачів» , тобто позивачем неправильно обраний спосіб захисту свого права, передбачений ст. 16 ЦК України, тому суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволенні позовних вимог. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed