Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-15 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду із позовом, в якому прохала позбавити відповідача [PERSON], який являється батьком неповнолітнього [PERSON], [INFO], по відношенню до останнього батьківських прав в зв'язку з тим, що відповідач ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків по вихованню дитини. Разом з тим, прохала збільшити розмір аліментів та стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання неповнолітнього сина у розмірі 2/5 частини з усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з моменту подання позову до досягнення дитиною повноліття. Представник відповідача надав суду відзив на позов, у якому зазначив, що обставини, вказані у позові щодо ухилення відповідача від своїх батьківських обов'язків по вихованню свого неповнолітнього сина, є хибними. Відповідач з 07.12.2016 і по теперішній час знаходиться на заробітках за кордоном, а саме у Польщі. Він періодично купує дитині іграшки, дитячі речі, які передає позивачу через своїх батьків та перераховує на розрахунковий рахунок позивача кошти для утримання дитини. Разом з тим, відповідач постійно спілкується із позивачем з приводу здоров'я дитини та її розвитку. У судовому засіданні позивач та її представник заявлені вимоги підтримали повністю та прохали суд їх задовольнити. Представник відповідача заперечував проти задоволення позову, посилаючись на обставини, зазначені у відзиві на позов. Представник третьої особи не підтримала заявлений позов, пославшись на обставини, зазначені у висновку органу опіки та піклування щодо доцільності позбавлення відповідача батьківських прав по відношенню його неповнолітнього сина. Заслухавши пояснення позивача та його представника, представника третьої особи, вивчивши докази по справі, суд приходить до наступного. 05 вересня 2014 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Комсомольського міського управління юстиції у Полтавській області було зареєстровано шлюб між сторонами за актовим записом №316 (а.с.12). Від цього шлюбу сторони мають неповнолітнього сина [PERSON], [INFO] року (зворотній бік а.с.12). З довідки про склад сім'ї від 03.10.2017 убачається, що неповнолітній [PERSON], зареєстрований та проживає разом із матір'ю (а.с.13). Згідно рішень Комсомольського міського суду Полтавської області від 12.12.2016 з [PERSON] на користь [PERSON] стягнуто аліменти на її особисте утримання у розмірі 1/4 частки заробітку (доходу) щомісячно, до досягнення дитиною трирічного віку (а.с.14), та на утримання неповнолітнього сина [PERSON], [INFO], у розмірі 1/3 частки заробітку (доходу) щомісячно, але не менше встановленого законодавством мінімуму, до досягнення дитиною повноліття (а.с.15). 26 липня 2017 року рішенням Комсомольського міського суду Полтавської області шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано, а після розірвання шлюбу [PERSON] залишено прізвище «[PERSON]» (а.с.16). Як убачається із довідки-розрахунку від 14.03.2018, наданої Горішньоплавнівським МВ ДВС у Полтавській області, [PERSON] має заборгованість по аліментах, яка утворилась за період з 25.08.2016 по 28.02.2018 та становить 56 487 грн. 04 коп. (а.с.151). Згідно інформації, наданої 27.11.2017 дошкільним навчальним закладом «Горобинка», який відвідує неповнолітній [PERSON], [INFO], батько дитини [PERSON] до дошкільного закладу не приходив, іншої інформації стосовно нього надати не мають можливості (зворотній бік а.с.18, а.с.149). Також встановлено, що відповідач знаходиться закордоном у Польщі, що підтверджується копією візи, що знаходиться у матеріалах справи (а.с.90). Згідно довідки Управління охорони здоров'я Горішньоплавнівської міської ради Полтавської області від 13.03.2018 №01-17/263 [PERSON], [INFO], має задовільний загальний стан здоров'я, на диспансерному обліку не перебуває, додаткового лікування та оздоровлення не потребує (а.с.150). У разі гострого захворювання за медичною допомогою до лікаря звертається мати дитини. [PERSON] та [PERSON] на обліку у лікаря-нарколога та лікаря психіатра не перебувають. У відповідності до інформації від 07.12.2017 №1676, наданої Горішньоплавнівською міською лікарнею, [PERSON], [INFO], знаходиться на обліку у лікаря-травматолога дитячого з приводу захворювання на плосковальгусні ступні, потребує використання ортопедичного взуття (а.с.164). Із акту обстеження житлово-побутових умов від 01.03.2018 (а.с.148) вбачається, що неповнолітній [PERSON], [INFO], зареєстрований та проживає разом зі своєю матір'ю [PERSON] за адресою: [ADDRESS]. Умови проживання добрі, житло з усіма зручностями, обладнана необхідними меблями та побутовою технікою. Малолітня дитина забезпечена всім необхідним, має одяг та взуття по сезону, іграшки згідно віку. Як убачається з матеріалів справи [PERSON], у період з 11.05.2016 по 07.06.2016 працював в ТОВ «Явір-2000» та у період з 22.06.2016 по 11.08.2016 в ООО «АТБ-маркет» (а.с.165, 166). Судом досліджено письмовий висновок органу опіки та піклування, з якого убачається, що ретельно проаналізувавши документи, враховуючи, що батько дитини [PERSON] з 2016 року і по теперішній час знаходиться за кордоном, але намагається виконувати свої батьківські обов'язки по вихованню та утриманню [PERSON], спілкуючись з матір'ю дитини по телефону, надсилаючи подарунки та грошові перекази. Таким чином, [PERSON] не ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків, органом опіки та піклування Горішньоплавнівської міської ради Полтавської області не встановлено його протиправної винної поведінки (а.с.143-144). За таких обставин орган опіки та піклування, враховуючи думку комісії з питань захисту прав дитини, вважає недоцільним позбавлення батьківських прав [PERSON] по відношенню до малолітньої дитини [PERSON], [INFO] У матеріалах справи знаходяться письмові докази того, що [PERSON] спілкувався із матір'ю дитини в соціальних мережах, дізнавався про стан та здоров'я дитини, надсилав грошові кошти позивачу та дитячі іграшки та речі через своїх батьків (а.с.60-76). У відповідності до ст.150 Сімейного Кодексу України батьки зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Відповідно ст.12 Закону України «Про охорону дитинства» на батьків покладається відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки зобов'язані виховувати дітей, піклуватися про їх здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку їх природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Статтею 164 Сімейного Кодексу України передбачено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров'я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини. Позбавлення батьківських прав є заходом відповідальності батьків за невиконання або неналежне виконання ними своїх батьківських обов'язків. Головною метою такого заходу є захист інтересів малолітніх та неповнолітніх дітей і стимулювання батьків щодо належного виконання своїх обов'язків. Ухилення батьків від виховання дитини, як підстава позбавлення батьківських прав, можлива лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Пунктом 15 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» від 30.03.2007 №3 позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Закон України "Про охорону дитинства" від 26 квітня 2001 року в ст. 111 передбачає, що кожна дитина має право на проживання в сім'ї разом з батьками або в сім'ї одного з них та на піклування батьків. Крім того діти та батьки не повинні розлучатися всупереч їх волі, за винятком випадків, коли таке розлучення необхідне в інтересах дитини і цього вимагає рішення суду, що набрало законної сили (ст.114 наведеного вище Закону). Такі ж положення містяться у Конвенції ООН про права дитини, де зазначено, що дитині для повного та гармонійного розвитку необхідно зростати в сімейному оточенні. Згідно зі статтею 9 Конвенції Держави-сторони дбають про те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їхньому бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи за судовим рішенням визначають відповідно до застосовного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в інтересах дитини. Вирішення такого питання може бути необхідним у тому чи іншому випадку, коли, наприклад, батьки жорстоко поводяться з дитиною чи не піклуються про неї. При цьому всім заінтересованим сторонам надається можливість брати участь у вирішенні такого питання та викладати свою позицію. Таким чином, позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (ст. 166 СК України). Це означає, що позбавлення батьківських прав допускається лише, коли змінити поведінку батьків в кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків. При вирішенні питання щодо позбавлення батьківських прав необхідно впевнитися не лише у невиконанні батьком обов'язків по вихованню, а також встановити, що батько ухиляється від їх виконання свідомо, тобто, що він систематично, незважаючи на всі заходи попередження та впливу, продовжує не виконувати свої батьківські обов'язки. Суд зазначає, що позбавлення батьківських прав відноситься до крайньої міри відповідальності, а це означає, що застосовується ця міра судом тоді, коли всі інші засоби впливу виявилися безрезультатними. Жодної з цих обставин на час розгляду судом справи та ухвалення судового рішення не встановлено. Так свідки [PERSON] та [PERSON] показали суду, що знають відповідача [PERSON] як агресивну людину, яка зловживає алкогольними напоями. Зі слів свідка [PERSON], яка є подругою позивача, [PERSON] не надавав та не надає ніякої допомоги [PERSON] по утриманню її, так як вона знаходиться у декретній відпустці, та на утримання неповнолітнього сина [PERSON]. Проте зазначила, що бачила, як приїздили батьки відповідача та дарували іграшки дитині. Також показала суду, що від позивача знає, що [PERSON] перераховував їй грошові кошти у сумі 100 доларів США. Разом з тим, ані позивачем, ані його представником не надано інших доказів на підтвердження того, що відповідач зловживає алкогольними напоями. Також покази свідка [PERSON], котра є матір'ю позивача, допитаної у судовому засідання суд не бере до уваги, оскільки вони були не послідовними і не узгоджувались із показами інших свідків та письмовими доказами по справі. Крім того, свідок декілька разів змінювала показані неї обставини у справі. У судовому засіданні не встановлено, що відповідач є особою, яка злісно ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків. Так заходи впливу, як то попередження з боку органів внутрішніх справ, накладення адміністративної відповідальності, до відповідача не вживалися. З боку органу опіки та піклування та органів місцевого самоврядування жодних засобів впливу, як то бесіди, попередження до відповідача також не застосовувалися. З письмових доказів досліджених у судовому засідання вбачається, що відповідач періодично надає допомогу своєму синові, як то особисто шляхом переказу грошових коштів на ім'я позивача або через своїх батьків, котрі купували онуку дитячі іграшки та речі. Суд наголошує, що нормами сімейного законодавства не заборонено піклуватися про свої дитину користуючись допомогою інших осіб, які в даній справі є батьками відповідача. Крім того, з досліджених письмових доказів вбачається, що відповідач здійснював певні грошові перекази на ім'я своїх батьків. Суд наголошує, що умовою по ухиленню від обов'язків по вихованню дитини, як підстава позбавлення батьківських прав, передбачена п.2. ч.1 ст.164 СК України, може бути лише винна поведінка особи, свідоме нехтування нею своїми батьківськими обов'язками. Натомість відповідні докази умисного ухилення від виконання батьківських обов'язків [PERSON] відносно своєї дитини в матеріалах справи відсутні. Позивачем та його представником не доведено, що поведінка відповідача відносно їх неповнолітнього сина [PERSON], [INFO], є свідомим нехтуванням своїми батьківськими обов'язками. Відповідно до ст. 3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 р., в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини. Позивач не довела та не надала суду доказів, в чому полягає захист інтересів неповнолітнього [PERSON], шляхом позбавлення відповідача по відношенню до неповнолітнього сина батьківських прав та доказів, які б безспірно свідчили про умисне ухилення відповідачем від виконання батьківських обов'язків відносно його сина. З урахуванням наведеного, суд дійшов висновку, що позбавлення батьківських прав у даному випадку є не доцільним. Разом із тим, на думку суду відповідачу потрібно переглянути своє ставлення до виховання свого сина та більше піклуватися про нього. У контексті зазначеного за змістом п.18 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», суд може попередити відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов'язків. Щодо вимог позивача про збільшення розміру аліментів, суд приходить до наступного. Позивач у заявлених вимогах прохала збільшити розмір стягуваних з відповідача аліментів на її користь на утримання неповнолітнього сина з 1/3 частини на 2/5 частини з усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з моменту подання позову до досягнення дитиною повноліття. У підтвердження позовних вимог про збільшення розміру аліментів, послалася на те, що відповідач, не займається вихованням і утриманням свого сина, змінилось її матеріальне становище та стан здоров'я дитини, що є підставою для збільшення розміру. Погіршення стану здоров'я дитини тягне за собою постійні витрати на придбання ліків, проведення лікувальних процедур, придбання продуктів харчування. Суд вказує, що належних та допустимих доказів в підтвердження своїх вимог щодо збільшення розміру аліментів на утримання неповнолітнього сина позивач суду не надала, зокрема, розмір витрат на придбання ліків, проведення лікувальних процедур для малолітнього [PERSON], [INFO] тощо. Тому суд вважає дані вимоги необґрунтованими та такими, що не підлягають до задоволення. Відповідно до ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У силу вимог ст.ст.77, 78 ЦПК України інших належних і допустимих доказів сторони суду не надали. Питання про розподіл судових витрат вирішено у відповідності до положень ст.141 ЦПК України.

Outcome: dismissed