Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-17 00:00:00

12 листопада 2013 року виконавчий комітет Маріупольської міської ради в особі Катан І.М. звернувся до суду з позовом до [PERSON], діючого в своїх інтересах та в інтересах неповнолітньої [PERSON], про визнання їх такими, що втратили право користування жилим приміщенням квартири [ADDRESS]. В обґрунтування заявлених вимог посилалася на те, що рішенням виконавчого комітету Маріупольської міської ради від 21 лютого 2001 року № 56 відділу Управління служби безпеки України в місті Маріуполі була надана службова квартира. 19 березня 2001 року на підставі списку для заселення відділу Управління служби безпеки України в місті Маріуполі виконкомом було видано ордер на спірну квартиру [PERSON] на склад сім'ї 3 чоловіка. Згідно копії лицевого рахунку [NUMBER], виданого 04 листопада 2013 року ККП «УК «Східна» в квартирі [ADDRESS] відповідачі - [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO]. Згідно відомостей, наданих ККП «УК «Східна», відповідачі у вищезазначеній квартирі не проживають з дня заселення будинку, тобто більш десяти років, що підтверджується актом обстеження жилого приміщення від 31 жовтня 2013 року, а також сусідськими показаннями. Просить визнати [PERSON] та [PERSON], такими, що втратили право користування жилим приміщенням квартири [ADDRESS]. У судовому засіданні представник позивача Катан І.М., діюча на підставі довіреності, позовні вимоги підтримала та надала пояснення, аналогічні викладеним у позовній заяві. Додатково пояснила, що квартира [ADDRESS] є службовою, відповідач [PERSON] пропрацював в органах служби безпеки України менш 10 років, у зв'язку з чим зазначена квартира не переходить в його власність та він не має права нею розпоряджатися. У зв'язку з тим, що у [PERSON] було змінено місце роботи, він зобов'язаний був звільнити спірну квартиру для надання її іншим особам, які працюють в органах служби безпеки України в місті Маріуполі та потребують житла. Просила позовні вимоги задовольнити. Відповідач [PERSON], будучі присутнім у судовому засіданні 07 квітня 2014 року, позовні вимоги не визнав та пояснив, що квартиру [ADDRESS] він отримав, знаходячись на службі в СБУ України, до цього він знаходився на обліку в даній організації щодо отримання житла. Згідно черговості йому була надана вищевказана квартира, після того, як він пішов у запас, в нього залишилося невирішеним питання щодо приватизації вищевказаної квартири. Зазначив, що він проживає в даній квартирі, однак постійно знаходиться у відрядженнях, тому як це пов'язано з його роботою. Офіційно його місце роботи зареєстроване у Києві. З 2006 по 2008 роки він працював в торговому будинку Росія. Його донька [PERSON] є інвалідом, вона знаходиться два тижні на місяць на лікуванні у Києві, а решта часу з ним у Маріуполі, навчається у Києві приватним образом. Зазначив, що він знаходиться у шлюбі, від шлюбу є дитина. Починаючи приблизно з 2009-2010 років, коли він знаходиться у відрядженнях, за його квартирою доглядає його далекий родич [PERSON]. Він здійснює оплату за комунальні послуги по квартирі або сам, або через [PERSON]. Зазначив, що у спірній квратирі знаходяться його особисті речі та меблі. Просив відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. Представник відповідача [PERSON], діючий на підставі нотаріально посвідченої довіреності, позовні вимоги не визнав та пояснив, що у 2000 році [PERSON] була надана службова квартира, з того моменту пройшло вже майже 13 років. [PERSON] проживав у цій квартирі, робив в ній ремонти, там знаходяться його особисті речі. Однак у зв'язку з характером роботи [PERSON] часто буває відсутній за своїм містом проживання, у цей час за квартирою доглядає його далекий родич [PERSON]. Зазначив, що [PERSON] не втратив зв'язку з квартирою, а тому не може бути визнаний таким, що втратив право користування жилим приміщенням. Просив відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. Представник третьої особи Управління Служби безпеки України в Донецькій області Жук А.М., діючий на підставі довіреності, позовні вимоги підтримав, та пояснив, що [PERSON] відслужив в органах безпеки 8 календарних років 1 місяць 15 днів, пільгової військової вислуги в нього немає. Для того, щоб отримати право на приватизацію отриманою ним квартири, треба відслужити 10 календарних років. Просив визнати [PERSON] та [PERSON], такими, що втратили право користування жилим приміщенням квартири [ADDRESS]. Представник третьої особи - комунального комерційного підприємства Маріупольської міської ради «Керуюча компанія «Східна» не з'явився, до суду надійшла заява від директора ККП КК «Східна» з проханням розглядати справу у відсутності їх представника. Представник служби у справах дітей Орджонікідзевської районної адміністрації Маріупольської міської ради, залученої судом в якості третьої особи, у судове засідання не з'явився, від начальника служби надійшла заява з проханням розглядати справу у відсутності їх представника. Суд, вислухавши пояснення сторін, допитавши свідків, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, за наступних підстав. Згідно рішення виконавчого комітету Маріупольської міської ради № 56 від 21 лютого 2001 року відділу Управління Служби безпеки України для поліпшення житлових умов було виділено одну квартиру (а.с. 19-22). Рішенням сумісного засідання адміністрації та житлово-побутової комісії Відділу Управління СБ України в Донецькій області в місті Маріуполі від 21 грудня 2000 року № 20 [PERSON], як співробітнику Відділу Управління СБ України в Донецькій області в місті Маріуполі, що знаходиться на квартирному обліку, була виділена трьохкімнатна квартира [ADDRESS], площею 38,43/71,5 кв.м. на склад сім'ї 3 чоловіка (а.с. 25). 19 березня 2001 року [PERSON] був виданий ордер на службове жиле приміщення № 15012 на склад сім'ї три чоловіка. 12 серпня 2003 року у квартиру [ADDRESS] зареєстровані [PERSON], його дружина [PERSON] та донька [PERSON]. 13 серпня 2003 року [PERSON] була знята з реєстрації вказаної квартири (а.с.а.с. 5, 23-24, 41). Як вбачається з довідки за матеріалами особової справи офіцера запасу СБУ [PERSON], останній проходив військову службу в органах СБ України у період з 16 квітня 1996 року по 01 червня 2004 року на офіцерських посадах оперативного складу, звільнений з військової служби на підставі п/п «а» п. 65 та п/п «д» п. 67 (за власним бажанням) в запас СБ України наказом Голови СБ України від 13 травня 2004 року № 1086-ос. Виключений зі списків особового складу наказом начальника Управління СБ України в Київській області від 20 травня 2004 року № 28-ос з 01 червня 2004 року. Вислуга років на 01 червня 2004 року складає 08 років 01 місяць 15 днів (а.с. 17). Згідно з ч.1 ст. 118 ЖК України службові приміщення призначаються для заселення громадянами, які у зв'язку з характером їх трудових відносин повинні проживати за місцем роботи або поблизу від нього. Жиле приміщення включається до числа службових рішенням комітету районної, міської, районної в місті Ради народних депутатів. Під службові жилі приміщення, виділяються, як правило, окремі квартири. Частиною 1 статті 119 ЖК України передбачено, що перелік категорій працівників, яким може бути надано службові жилі приміщення, встановлюється законодавством Союзу РСР і Української РСР. Як вбачається з Постанови РМ УРСР від 04 лютого 1988 року № 37 «Про службові приміщення» перелік категорій працівників, яким може бути надано службові жилі приміщення, містить таку категорію працівників, як співробітники-військовослужбовці СБУ. Відповідно до ст.. 123 ЖК України, порядок користування службовими приміщеннями встановлюється законодавством Союзу РСР, ЖК та іншими актами законодавства Української РСР. До користування жилим приміщенням застосовуються правила про договір найму жилого приміщення, крім правил, передбачених статтями 73-76,79-83,85,90 ч.6 ст.101, ст.103-106 цього Кодексу. Відповідно до ст.ст. 71,72 ЖК України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Жиле приміщення зберігається за тимчасово відсутнім наймачем або членами його сім'ї понад шість місяців у випадках, зокрема - тимчасового виїзду з постійного місця проживання за умовами і характером роботи, у тому числі за кордоном, - протягом усього часу виконання цієї роботи. Згідно роз'яснень Пленуму Верховного Суду України, що містяться в Постанові «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» у справах про визнання наймача або члена його сім'ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням (ст. 71 ЖК) необхідно з'ясувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. В разі їх поважності (перебування у відрядженні, у осіб, які потребують догляду, внаслідок неправомірної поведінки інших членів сім'ї тощо) суд може продовжити пропущений строк. Відповідно до Постанови Пленуму Верховного суду України № 2 від 12.04.1985 року «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового Кодексу України» громадяни, відсутні у місці постійного проживання за умовами і характером роботи (члени екіпажів суден, працівники геологічних, розвідувальних партій, експедицій та інші працівники, діяльність яких пов'язана з постійним пересуванням), у період її виконання можуть бути визнані на підставі ст.107 ЖК такими, що втратили право користування жилим приміщенням, з якого вони вибули у зв'язку з цією роботою, в разі одержання жилої площі, вселенні на жилу площу членів сім'ї або в інших випадках забезпечення їх жилою площею для постійного проживання (п.3 постанови Ради Міністрів СРСР від 16 квітня 1988 р. N 477 "Про гарантію житлових прав громадян, тимчасово відсутніх у місці постійного проживання за умовами і характером роботи"). У відповідності до ст. 47 Конституції України кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Громадянам, які потребують соціального захисту, житло надається державою та органами місцевого самоврядування безоплатно або за доступну для них плату відповідно до закону. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. При вирішені справ про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, слід застосовувати вимоги ст. 8 Конвенції про захист прав людини та основних свобод від 04.11.1950 р, яка ратифікована Верховною Радою України 17.07.1997 р., та яка гарантує кожній особі, окрім інших прав, право на повагу до її житла, що охоплює, насамперед, право займати житло, не бути виселеною чи позбавленою свого житла. Пункт 2 статті 8 Конвенції чітко визначає підстави, за яких втручання з боку держави у використання особою прав, зазначених у п.1 цієї ж статті, є виправданим. Таке втручання повинно бути передбачене законом і необхідне у демократичному суспільстві, а також здійснюватися в інтересах національної і громадської безпеки або економічного добробуту країни, для охорони порядку і запобігання злочинності, охорони здоров'я чи моралі, або для захисту прав і свобод інших осіб. Зазначений перелік підстав для втручання є вичерпним і не підлягає розширеному тлумаченню. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. У відповідності до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Всупереч зазначеним нормам закону представник позивача не довів того факту, що відповідачі не проживають у спірному жилому приміщенні без поважних причин. Так, згідно акту від 31 жовтня 2013 року, затвердженого директором ККП «УК «Східна», у квартирі [ADDRESS], зареєстрований [PERSON], однак фактично не проживає з моменту заселення будинку по теперішній час, за квартирою доглядають родичі. Даний акт підписаний представниками ККП «УК «Східна» Дорошенко Н.О. та Бухало С.М. та сусідкою [PERSON] (а.с. 6). Проте допитані в якості свідків у судовому засіданні представники ККП «УК «Східна» не підтвердили викладені в зазначеному акті обставини. Так, свідок Дорошенко Н.О. пояснила, що акт було складено нею зі слів сусідки [PERSON] з квартири [ADDRESS], сама вона бачила [PERSON] при заселенні, а зараз їй невідомо проживає останній в даній квартирі чи ні, заборгованість по оплаті за житлово-комунальні послуги даної квартири [ADDRESS]. А свідок Бухало С.М. пояснила, що вона не ходила складати акт, а тільки підписала його на робочому місті. Свідок [PERSON], зі слів якої було складено акт про не проживання [PERSON], на неодноразові виклики суду для її допиту не з'явилася та не підтвердила дані обставини. Свідок [PERSON] суду пояснив, що він не знайом з [PERSON], як і з половиною мешканців будинку [ADDRESS] зазначеного будинку. Разом з тим свідки [PERSON], [PERSON] та [PERSON], які є сусідами [PERSON] суду пояснили, що можливо [PERSON] постійно і не проживає в спірній квартирі, однак періодично приїжджає, вони його бачать разом з донькою, останній раз бачили перед Новим роком, до цього - влітку минулого року. У періоди відсутності [PERSON] за спірною квартирою доглядає [PERSON]. Свідок [PERSON] суду пояснив, що він є давнім знайомим [PERSON] У 2008 році, коли почалася криза, [PERSON] поїхав працювати до Києва, зараз він працює в Казахстані, в Маріуполь приїжджає в проміжках між відрядженнями. Приблизно у 2009 році [PERSON] попросив його приглянути за квартирою, у зв'язку з чим надав йому дублікат ключів. Іноді він залишається ночувати в спірній квартирі, навіть з дружиною. [PERSON] оплачує квитанції за комунальні послуги або сам, або надає гроші йому для оплати. Свідки [PERSON] та [PERSON] суду пояснили, що знайомі з [PERSON] за родом роботи, останній раз бачили його взимку цього року, підвозили його додому, а саме до будинку [ADDRESS]. До цього бачили приблизно з періодичністю один раз в півроку. Як вбачається з довідок ТОВ «Екоенерджі», наданих представником відповідача, [PERSON] є комерційним директором зазначеної компанії та представником генпідрядника з боку України при Торговельно-промислової Палаті Казахстану, та характер його роботи пов'язаний з постійними тривалими відрядженнями. Таким чином, в судовому засіданні встановлено, що відповідач [PERSON] постійно не проживає в спірній квартирі з поважних причин, пов'язаних з характером роботи та постійними відрядженнями, однак зв'язку з вказаною квартирою [PERSON] не втратив, про що свідчать досліджені у судовому засіданні докази, в тому разі й факт відсутності боргів по оплаті комунальних послуг. Отже, законних підстав для визнання [PERSON] та його неповнолітньої доньки [PERSON] такими, що втратили право користування жилим приміщенням в квартирі [ADDRESS], на теперішній час немає. Посилання представників позивача та третьої особи на те, що квартира є службовою, а [PERSON] не пропрацював в органах СБ України 10 років, у зв'язку з чим не має право на спірну квартиру, суд не приймає до уваги, оскільки позов поданий з підстав, передбачених ст. ст. 71,72 ЖК України, тобто у зв'язку з відсутністю відповідачів в спірній квартирі більш шести місяців без поважних причин. Аналізуючи вищевикладене, враховуючи відсутність правових підстав для визнання [PERSON] та [PERSON] такими, що втратили право користування жилим приміщенням квартири [ADDRESS], з підстав передбачених ст..ст. 71, 72 ЖК України, суд відмовляє у задоволенні позовних вимог виконавчого комітету Маріупольської міської ради у повному обсязі.

Outcome: dismissed