Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-29 00:00:00

Позивач звернувся до суду з даним позовом, в його обґрунтування, посилаючись на те, що 11.09.2018 о 19:15 год. на перехресті пр. Богдана Хмельницького та вул. Тітова в м. Дніпрі сталася дорожньо-транспортна пригода за участю транспортного засобу «BMW 330 XD» д.н.з. [NUMBER] під керуванням водія [PERSON] та транспортного засобу «Honda CR-V» д.н.з. [NUMBER] під керуванням позивача. Постановою судді Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 06.11.2018 по справі № 200/15648/18 [PERSON] було визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, і накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 340,00 грн. При зверненні до суду із вказаним позовом позивач зазначає, що цивільно-правова відповідальність водія транспортного засобу «BMW 330 XD» д.н.з. [NUMBER] була застрахована на підставі договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів серії АМ/2315222. 11.09.2018 позивач повідомив відповідача про настання події, що має ознаки страхового випадку. 11.09.2018 позивачем була подана відповідачу письмова заява про виплату страхового відшкодування. Позивач вказує, що розмір матеріальної шкоди (збитку), заподіяної йому в результаті дорожньо-транспортної пригоди становить 58345,07 грн.; вказаний розмір шкоди визначений відповідно до висновку № №221/18а від 17.12.2018, за який позивачем особисто було сплачено 2500,00 грн. На даний час відповідач не виплатив позивачу страхового відшкодування та не прийняв вмотивоване рішення про відмову у здійсненні такого відшкодування. Предмет позову становить вимога про стягнення з відповідача на користь позивача суми страхового відшкодування в розмірі 58345,07 грн., витрат, пов`язаних з проведенням експертизи, пені у розмірі 10030,27 грн., 3 % річних у розмірі 840,00 грн. та інфляційне збільшення в сумі 2598,25 грн., разом 74313 грн. 59 коп., а також судових витрат (судовий збір) в розмірі 768,40 грн. Позивач не скористався правом брати участь в судових засіданнях, в окремо поданій заяві просив розглядати справу у його відсутність, зазначив, що позовні вимоги підтримує у повному обсязі та просила їх задовольнити, не заперечуючи проти заочного розгляду справи. Відповідач не скористався правом брати участь в судових засіданнях, та в силу ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд ухвалює рішення на підставі наявних у справі доказів. Судом на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER] , виданого Центром 1242, копія якого наявна в матеріалах справи, встановлено, позивач є власником транспортного засобу «Honda CR-V» д.н.з. [NUMBER] (а.с.13). Постановою судді Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 06.11.2018, яка залишена без змін постановою судді Дніпровського апеляційного суду від 28.12.2018, [PERSON] визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу (а.с.9-10, 11-12), що підтверджується відповідними постановами. Згідно вказаних вище постанов суддів, 11.09.2018 близько 19:15 год. в м. Дніпро на перехресті пр. Богдана Хмельницького та вул. Тітова водій [PERSON] , керуючи транспортним засобом «BMW 330 XD» д.н.з. [NUMBER] , виїхав на перехрестя на червоний сигнал світлофору, який забороняє рух, що спричинило зіткнення з автомобілем Honda CR-V» д.н.з. [NUMBER] під керуванням [PERSON] , що спричинило механічні пошкодження та матеріальні збитки (а.с.9-10, 11-12). Цивільно-правову відповідальність власника наземного транспортного засобу BMW 330 XD» д.н.з. [NUMBER] (винуватця ДТП) застраховано в ТзДВ «СТ «Домінанта» на підставі полісу №АМ2315222 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних, що вбачається з витягу щодо перевірки чинності поліча внутрішнього ОСЦПВВТЗ (а.с.14). Матеріали справи містять письмове повідомлення позивача про дорожню транспортну пригоду на ім`я відповідача (а.с.15-16), а також заяву про виплату страхового відшкодування (а.с.17). Правовідносини між учасниками справи виникли із захисту прав позивача на виплату страхового відшкодування. Суд, дослідивши докази, надані у порядку ст.ст. 76 - 80, ч. 1 ст. 81 ЦПК України, дійшов до висновку про відсутність підстав для задоволення позову повністю, виходячи з наступного. Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно п. 2.1 ст. 2 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі по тесту - Закон) відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів регулюються Конституцією України, Цивільним кодексом України, Законом України "Про страхування", цим та іншими законами України і нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них. Якщо норми цього Закону передбачають інше, ніж положення інших актів цивільного законодавства України, то застосовуються норми цього Закону. Відповідно до частин першої та другої статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Відповідно до вимог ст. 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору. Згідно п. 3 ч. 1 ст. 988 ЦПК України страховик зобов`язаний у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату у строк, встановлений договором. Страхова виплата за договором майнового страхування і страхування відповідальності (страхове відшкодування) не може перевищувати розміру реальних збитків. Інші збитки вважаються застрахованими, якщо це встановлено договором. Згідно п. 22.1 ст. 22 Закону у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. За п. 12.1 ст. 12 Закону 12.1. розмір франшизи при відшкодуванні шкоди, заподіяної майну потерпілих, встановлюється при укладанні договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності і не може перевищувати 2 відсотки від страхової суми, в межах якого відшкодовується збиток, заподіяний майну потерпілих. Страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи, розрахованої за правилами цього підпункту. Відповідно до ст. 29 Закону у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки. За п. 34.2 ст. 34 Закону протягом 10 робочих днів з дня отримання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) зобов`язаний направити свого представника (працівника, аварійного комісара або експерта) на місце настання страхового випадку та/або до місцезнаходження пошкодженого майна для визначення причин настання страхового випадку та розміру збитків. Для визначення причин настання страхового випадку та розміру збитків страховиком та МТСБУ залучаються їх працівники. Страховиком, МТСБУ та потерпілими також можуть залучатися аварійні комісари, експерти або юридичні особи, у штаті яких є аварійні комісари чи експерти (п. 34.4 ст. 34 Закону). Відповідно до абз. 2 п. 36.2 ст. 36 Закону Страховик (МТСБУ) протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у статті 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов`язаний: у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими - прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його. Якщо відшкодування витрат на проведення відновлювального ремонту пошкодженого майна (транспортного засобу) з урахуванням зносу здійснюється безпосередньо на рахунок потерпілої особи (її представника), сума, що відповідає розміру оціненої шкоди, зменшується на суму визначеного відповідно до законодавства податку на додану вартість. При цьому доплата в розмірі, що не перевищує суми податку, здійснюється за умови отримання страховиком (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) документального підтвердження факту оплати проведеного ремонту. Якщо у зв`язку з відсутністю документів, що підтверджують розмір заявленої шкоди, страховик (МТСБУ) не може оцінити її загальний розмір, виплата страхового відшкодування (регламентна виплата) здійснюється у розмірі шкоди, оціненої страховиком (МТСБУ). Страховик має право здійснювати виплати без проведення експертизи (у тому числі шляхом перерахування коштів особам, які надають послуги з ремонту пошкодженого майна), якщо за результатами проведеного ним огляду пошкодженого майна страховик і потерпілий досягли згоди про розмір та спосіб здійснення страхового відшкодування і не наполягають на проведенні оцінки, експертизи пошкодженого майна. За судового розгляду встановлено, що позивачем не надано доказів (ст.ст. 76 -80, ч. 1 ст. 81 ЦПК України) на підтвердження страхової суми, зазначеної у страховому полісі №АМ2315222, яку мав би відшкодувати відповідач у встановленому цим Законом порядку, а також доказів, які б підтверджували той факт, що відповідачу було направлено повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду та отримане ним (рекомендоване поштове відправлення, вхідний номер тощо). Крім того, як встановлено на підставі копії заяви позивача про виплату страхового відшкодування, датовану 11.09.2018, останній в додатках до цієї заяви зазначав експертну оцінку, тоді як суду надано висновок №221/18а від 17.12.2018. Суд також бере до уваги те, що вказану заяву датовано задовго (11.09.2018), тобто до того, як судовим рішенням було встановлено вину гр. [PERSON] ( 06.11.2018 та 28.12.2018), тоді як в переліку документів, доданих до заяви, позивач вже зазначав таке рішення суду (пункт 7 додатків) (а.с.17). Також суд вважає за необхідне зазначити, що згідно з ч. 1 та ч. 2 ст. 102 ЦПК України висновок експерта - це докладний опис проведених експертом досліджень, зроблені у результаті них висновки та обґрунтовані відповіді на питання, поставлені експертові, складений у порядку, визначеному законодавством. Предметом висновку експерта може бути дослідження обставин, які входять до предмета доказування та встановлення яких потребує наявних у експерта спеціальних знань. Предметом висновку експерта не можуть бути питання права. Відповідно до ч. 5 ст. 106 ЦПК України у висновку експерта зазначається, що висновок підготовлено для подання до суду, та що експерт обізнаний про кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий висновок. Наданий позивачем висновок (а.с.19-27) суд може взяти до уваги, як належний та допустимий доказ, оскільки він не відповідає вказаним вимогам процесуального закону. Позивач, розпорядившись своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд, не надав суду доказів в порядку ст.ст. 76-80 ЦПК України на підтвердження своїх позовних вимог. Надані позивачем докази не є належними (ст. 77 ЦПК України). Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду (ч. 2 ст. 13 ЦПК України). Підстави для збирання судом доказів в даній справі відсутні (ч. 2 ст. 13 ЦПК України). Будь-яких клопотань про витребування судом доказів позивач на надавав. За ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Таким чином, на підставі наданих суду доказів (ч. 1 ст. 13 ЦПК України) відсутні підстави для задоволення позову в обраний позивачем спосіб (ст. 16 ЦК). Судові витрати підлягають віднесенню на рахунок позивача, оскільки в задоволенні позову відмовлено.

Outcome: dismissed