Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-14 00:00:00

У січні 2019 року позивач звернувся до суду з позовом про визнання відповідачів такими, що втратили право користування жилим приміщенням. У обґрунтування позову зазначив, що він є власником будинку 54 по вул.Трипольській в м. Маріуполі Донецької області. У будинку також були зареєстровані його невістка [PERSON] та її син від першого шлюбу [PERSON] З 2015 року та по теперішній час відповідачі не проживають в будинку, не сплачують комунальні послуги та не приймають участі в утриманні будинку. У квартирі не знаходиться ніяких особистих речей відповідачів. Позивач просив визнати відповідачів такими, що втратили право користування житловим приміщенням. Позивачка в судове засідання не зявився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності, підтримує вимоги, просить позов задовольнити, не заперечує проти ухвалення заочного рішення. Відповідачі у судове засідання не з'явилимь з невідомих суду причин, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, про причини неявки суд не повідомили. У відповідності до п.3, п.4 ч. 1 ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо відповідач не подав відзив та позивач не заперечує проти такого вирішення справи. У звязку із тим, що відповідачі\~ своєчасно і належним чином повідомлені про час і місце судового розгляду справи, не використали наданого законом права на подачу відзиву на позовну заяву, тому суд, враховуючи згоду позивача, відповідно до положень частини першої статті 280 ЦПК України, вважає можливим провести заочний розгляд справи, вирішити справу за наявними в матеріалах доказами та ухвалити заочне рішення. Суд, дослідивши письмові матеріали, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, дійшов висновку про те, що позов знайшов своє підтвердження представленими доказами і підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Частиною 1 ст. 319 ЦК України передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Статтею 391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Отже, гарантуючи захист права власності, закон надає власнику права вимагати усунення будь-яких порушень його права хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Права власника жилого будинку, квартири визначені ст.383 ЦК України та ст.150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Відповідно до біржового контракту №12017 від 20 листопада 1996 року, [PERSON] є власником будинку 54 по вул.Трипольській в м.Маріуполі. Згідно реєстраційного свідоцтва БТІ м.Маріуполя № 32765, домоволодіння 54 по вул.Трипольській в м.Маріуполі належить на праві приватної власності [PERSON]. З викладеного суд дійшов висновку про те, що позивач наділений повноваженнями звернення до суду з будь-яких питань, що пов'язані з володінням та користуванням цим майном.\~\~\~\~\~ З письмових матеріалів справи вбачається, що в спірному будинку зареєстровані зокрема відповідачі [PERSON],[INFO], а також [PERSON],[INFO]. Разом з тим, вказані особи з 2015 року в зазначеному будинку не проживають. Суду було надано письмові пояснення свідків [PERSON] та [PERSON], які є сусідами позивача, в яких зазначено, що відповідачі у вказаному будинку по вул.Трипольській,54 не мешкають з 2015 року та їх особистих речей в будинку не зберігається. Відповідно до ч.2 ст.405 ЦК України, член сімї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сімї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Згідно ст. 7 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні", зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. З наведеного суд дійшов висновку про те, що оскільки відповідачі не проживають в спірному будинку, вони втратили право користування цим житловим приміщенням.\~\~\~

Outcome: approved