Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-19 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить визнати положення Розділу 1 кредитного договору № 397 від 02 квітня 2008 року, який укладено між [PERSON] та ПАТ «ВіЕйБі» - удаваним в частині визначення суми кредиту в розмірі 100\~000,00 дол. США та застосувати наслідки удаваності частини правочину та визнати кредитний договір № 397 від 02.04.2008р., укладений між [PERSON] та ПАТ «ВіЕйБі» таким, що укладений в національній валюті України - гривні, а саме - вважати, що кредит був наданий в сумі 5 050 000,00 грн., на умовах визначених в договорі. В подальшому позивач уточнив позовні вимоги та просив визнати положення Розділу 1 кредитного договору № 397 від 02 квітня 2008 року, який укладено між [PERSON] та ПАТ «ВіЕйБі» - удаваним в частині визначення суми кредиту в розмірі 100\~000,00 дол. США та застосувати наслідки удаваності частини правочину та визнати кредитний договір № 397 від 02.04.2008р., укладений між [PERSON] та ПАТ «ВіЕйБі» таким, що укладений в національній валюті України - гривні, а саме - вважати, що кредит був наданий в сумі 501000,00 грн., на умовах визначених в договорі. В обґрунтування позовних вимог позивач вказує, що 02 квітня 2008 року між ним та відповідачем, було укладено кредитний договір № 397, за умовами якого, відповідач надавав цільовий кредит в сумі 100\~000,00 доларів США. Зазначені кредитні кошти відповідач надав для їх цільового використання (згідно п.1.1. кредитного договору), а саме, на купівлю автомобіля BMW Е70 Х5 3/0d. Такий спосіб отримання кредиту (в доларах США) для розрахунку із TOB «АВТ Баварія» позивачу було рекомендовано працівниками відповідача, через те, що в банку були відсутні українській гривні. При цьому працівники відповідача, усвідомлювали той факт, що розрахунки по контракту будуть проводитись в українській гривні. Через що, 02.04.2008 року відповідач, на виконання умов кредитного договору перерахував на користь товариства кошти в гривні. Зазначений вище кредитний договір передбачає, що кредит наданий в доларах США та розрахунки між позивачем та відповідачем мають здійснюватися в тій самій валюті. Але насправді, кредитний договір в частині визначення валюти кредитування є удаваним правочином, так як його було вчинено з метою приховання іншого правочину, який сторони вчинили в дійсності, а саме було здійснено надання кредиту в національній валюті України - гривні. В судовому засіданні представник позивача підтримала позовні вимоги з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог та просила їх задовольнити, підтвердила, що позивач укладав з відповідачем кредитний договір в іноземній валюті, підписав його та протягом тривалого часу сплачував кредитні кошти в розмірі іноземної валюти з перерахунком в гривню на день такого погашення, однак оскільки позивач не обізнаний в юридичній сфері тому не знав про порушення відповідачем його прав. Представник відповідача в судовому засіданні проти позову заперечував та просив відмовити у його задоволенні, з підстав викладених в письмових запереченнях на позов, додатково пояснив, що при укладенні кредитного договору позивачеві були відомі всі умови кредитного договору та не існувало обставин, які б примусили його укласти договір на вкрай невигідних умовах. Водночас, підпис [PERSON] на договорі свідчить про те, що сторони погодили всі істотні умови договору, з урахуванням волевиявлення позивача, який не був обмежений у виборі умов отримання кредиту між різними кредитними установами та надав перевагу саме ПАТ «ВіЕйБі Банк». Позивач усвідомлював що розрахунок за договором купівлі-продажу буде здійснюватися у гривні, та кредит все одно вирішив оформлювати в валюті, оскільки відсоткова ставка та обслуговування взагалі такого кредиту було більш дешевшим. Крім того, відповідно до п. 5.3 та Кредитного договору Позичальник у письмовій повному обсязі отримав інформацію, визначену ст.11 Закону України «Про захист прав спожив споживачів». Вислухавши пояснення представника позивача, представника відповідача, дослідивши матеріали справи, з урахуванням меж заявлених позовних вимог, суд приходить до наступного висновку. Принцип свободи договору як один із загальних засад цивільного законодавства декларується в ст. 3 Цивільного кодексу України. Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ст. 627 Цивільного кодексу України). Підстави виникнення цивільних прав та обовязків визначені в статті 11 Цивільного кодексу України, зокрема з договорів та інших правочинів. Згідно положення частини 1, 3 статті 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обовязків. Договір є двостороннім, якщо правам та обовязками наділені обидві сторони договору. Статтею 627 ЦК України\~передбачено, що відповідно до\~статті 6 цього Кодексу\~сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього\~Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. За правилами ч.1\~ст.628 ЦК України\~зміст договору становлять умови ( пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обовязковими відповідно до актів цивільного законодавства. Статтею 638 ЦК України визначено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Договір вважається укладеним, якщо між сторонами у передбачених законом порядку та формі досягнуто згоди щодо усіх його істотних умов. Істотними є умови, визнані такими за законом чи необхідні для договорів даного виду, а також умови, щодо яких на вимогу однієї із сторін повинна бути досягнута згода. Відповідно до\~ст. 1054 ЦК України\~за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти ( кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. Судом встановлено, що 02.04.2008 року між ВАТ «Всеукраїнський [PERSON]» (правонаступником якого є ПАТ Всеукраїнський [PERSON]) та [PERSON] було укладено кредитний договір № 397, відповідно до умов якого [PERSON] отримав кредит в сумі 100000,00 доларів США на строк до 01.04.2015 року зі сплатою 12,5% річних на купівлю транспортного засобу - BMW Е70 Х5 3/0d. (а.с. 6-8) В судовому засіданні сторони підтвердили, що під час укладення кредитного договору сторони досягнули домовленості щодо всіх умов кредитного договору, підписали його, після чого кредитодавець перерахував на користь TOB «АВТ Баварія» кредитні кошти на купівлю позивачем автомобіля. Згідно умов Кредитного договору № 397 від 02.04.2008 р. [PERSON] зобовязувався забезпечити повернення Кредиту відповідно до умов п.п.1.1-1.5, 2.4. Кредитного договору зі сплатою процентів за фактичний строк його користування та сплатою штрафних санкцій (п.3.3. Кредитного договору та Графіку погашення заборгованості - Додаток №1 до Кредитного договору № 397 ). При укладенні Кредитного договору сторони домовилися, що кредитні кошті будуть повертатися частинами. Відповідно до п.2.5.1. Договору позичальник зобовязався щомісячно до дати, встановленої в графіку, наведеному в додатку №1 до кредитного договору, поповнювати свій поточний рахунок шляхом внесення готівкових коштів через касу банку та безготівковим перерахуванням, у сумі не менш суми чергового погашення відповідної частини кредиту, процентів та інших виплат, встановлених у графіку. За змістом статей\~11,\~18 Закону України «Про захист прав споживачів»\~до договорів зі споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього\~Закону\~про несправедливі умови в договорах, зокрема про встановлення обов'язкових для споживача умов, з якими він не мав реальної можливості ознайомитися перед укладенням договору; надання продавцю (виконавцю, виробнику) права в односторонньому порядку змінювати умови договору на власний розсуд або на підставах, не зазначених у договорі; передбачення зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки. Продавець (виконавець, виробник) не повинен включати в договори зі споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінене або визнане недійсним. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору. Закон України «Про захист прав споживачів»\~застосовується до спорів, які виникли з кредитних правовідносин, лише в тому разі, якщо підставою позову є порушення порядку надання споживачеві інформації про умови отримання кредиту, типові процентні ставки, валютні знижки тощо, які передують укладенню договору. Така правова позиція висловлена Верховним Судом України у постанові від 02 грудня 2015 року по справі № 6-1341цс15. Відповідно до ч.1 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» договір про надання споживчого кредиту укладається між кредитодавцем та споживачем, відповідно до якого кредитодавець надає кошти (споживчий кредит) або бере зобов'язання надати їх споживачеві для придбання продукції у розмірі та на умовах, встановлених договором, а споживач зобов'язується повернути їх разом з нарахованими відсотками. Також даною статтею визначені права та обов'язки сторін договору споживчого кредиту. У відповідності до вимог ч.1 ст.15 вказаного Закону, споживач має право на одержання необхідної, доступної, достовірної та своєчасної інформації про продукцію, що забезпечує можливість її свідомого і компетентного вибору. Частиною 2 ст. 15 цього ж Закону передбачено, інформація, передбачена частиною першою цієї статті, доводиться до відома споживачів виробником (виконавцем, продавцем) у супровідній документації, що додається до продукції, на етикетці, а також у маркуванні чи іншим способом (у доступній наочній формі), прийнятим для окремих видів продукції або в окремих сферах обслуговування. Обовязковим елементом укладання договору є ознайомлення із змістом договору. Позичальник повинен ознайомитися з договором перед його підписанням. Укладаючи кредитний договір, будь-яка сторона повинна була уважно з'ясувати, на яких умовах він укладається, а тому з власної ініціативи на момент отримання коштів визначити для себе правила подальшої поведінки, які в подальшому не можуть безпідставно змінюватися на вимогу однієї зі сторін договору. Відповідно до п. 5.3 та Кредитного договору позичальник у письмовій формі у повному обсязі отримав інформацію, визначену ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів». У п.7.2 кредитної угоди також зазначено, що цей договір відображає повне розуміння сторонами його предмета та інших положень, зазначених у ньому. Сторона відповідача вказала, що згідно з п.п.7.12, 7.13 кредитного договору банк, на виконання Постанови НБУ від 10 травня 2007 року№168, перед укладенням цього договору надав позичальнику інформацію про умови кредитування та орієнтовну сукупну вартість кредиту. В додатку №2 до цього договору, який є невідємною його частиною, банк надав позичальнику детальний розпис сукупної вартості кредиту з урахуванням процентної ставки за ним, вартості супутніх послуг, інших фінансових зобовязань позичальника, зазначивши повну інформацію , надання якої вимагається постановою НБУ №168. Отже, спірний кредитний договір підписаний сторонами, які досягли згоди з усіх істотних умов договору, мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, а їх волевиявлення було вільним і відповідало їхній внутрішній волі. [PERSON] на момент укладення договору не заявляв додаткових вимог щодо умов спірної угоди та в подальшому виконував зобовязання. Позивач, в свою чергу, перед підписанням договору надав документи, які передували укладенню кредитного договору. Вся інформація, щодо істотних умов кредитного договору зазначена у тексті спірної угоди та є чіткою і зрозумілою. За рішенням апеляційного суду Житомирської області від 15.12.2016 року по справі за позовом [PERSON] до ПАТ «Всеукраїнський [PERSON]» про визнання недійсним кредитного договору № 397 укладений між [PERSON] та ВАТ «ВіЕйБі» 02.04.2008 року та додаткових договорів до нього судом вирішено відмовити в задоволенні позову [PERSON] Як розяснено в п. 1, 7 Постанові Пленуму Верховного Суду України «Про судове рішення у цивільній справі» від 18.12.2009 № 14, судові рішення, що набрали законної сили, обов'язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами (частина перша статті 14 ЦПК). Оскільки обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ лише в тому разі, коли в них беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, чи їх правонаступники (частина третя статті 61 ЦПК), то в інших випадках - ці обставини встановлюються на загальних підставах. Посилання позивача на ту обставину, що укладений сторонами Кредитний договір в частині визначення валюти кредитування як долару США є удаваним, оскільки вчинений для приховання іншого правочину кредитного договору з наданням кредиту в національній валюті, є безпідставним, з огляду на наступне. Стаття 203 ЦК України встановлює\~загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину. Так, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Відповідно до\~ст. 215 ЦК України\~підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, пятою та шостою\~статті 203 цього Кодексу. Загальними вимогами чинності правочину є такі: зміст правочину не може суперечити\~ЦК України\~та іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має вичинятися у формі, встановленій законом; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; не може суперечити правам та інтересам осіб. Правочин може визнаватись недійсним за наявності дефектів у будь- якому елементі правочину. Сторонами по справі не заперечується, що кредитний договір укладений в належній формі, підписаний сторонами на умовах вільного волевиявлення, таким чином, зміст договору в повному обсязі відповідає вимогам встановленим в законодавстві, при укладенні договору банком дотримано всіх вимог, додержання яких є необхідним для чинності правочину, а отже, належним чином укладений договір є обовязковим для сторін і повинен добросовісно виконуватись. Відповідно до ст. 235 ЦК України, удаваним є правочин, який вчинено сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили. Пункт 25 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 року N 9 Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними, за удаваним правочином сторони умисно оформляють один правочин, але між ними насправді встановлюються інші правовідносини. На відміну від фіктивного правочину, за удаваним правочином права та обов'язки сторін виникають, але не ті, що випливають зі змісту правочину. Встановивши під час розгляду справи, що правочин вчинено з метою приховати інший правочин, суд на підставі статті 235 ЦК має визнати, що сторонами вчинено саме цей правочин, та вирішити спір із застосуванням норм, що регулюють цей правочин. Якщо правочин, який насправді вчинено, суперечить закону, суд ухвалює рішення про встановлення його нікчемності або про визнання його недійсним. Крім того слід зазначити, що представником позивача в судовому засіданні не було надано суду докази, які б свідчили про те, що перед підписанням кредитного договору позичальника не було ознайомлено з умовами кредитного договору, яким, серед іншого, встановлюється певна відповідальність за порушення договірних зобов'язань. В той же час, виходячи з положень п. 6\~ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів»,\~\~споживач має право протягом чотирнадцяти календарних днів відкликати свою згоду на укладення договору про надання споживчого кредиту без пояснення причин. Перебіг цього строку розпочинається з моменту передачі споживачеві примірника укладеного договору. При укладенні оспорюваного договору було дотримано всі передбачені законом істотні умови, які були обумовленні згодою сторін, позивач ознайомилася з усіма елементами вартості кредиту та іншими необхідними складовими оплат по ньому, погодився з ними. Доказів щодо несправедливості умов договору та порушення принципів добросовісності, їх невідповідності положенням ЦК України або іншим актам цивільного законодавства, порушень з боку кредитора ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» позивач суду не надав. Також судом встановлено, що на момент укладення договору сторони мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, волевиявлення учасників було вільним та відповідало їх внутрішній волі, що підтверджено їх власноручними підписами сторін, правочин був спрямований на отримання кредиту та відповідно його погашення, згідно умов договору. Судом не встановлено підстав, з яких положення Розділу 1 Кредитного договору № 397 від 02.04.2008 року, укладеного між ВАТ «Всеукраїнський [PERSON]» (правонаступником якого є ПАТ Всеукраїнський [PERSON]) та [PERSON] може бути визнано удаваним правочином, оскільки сторони не мали на меті настання інших наслідків, ніж ті, які виникли, та погодили всі умови договору, зокрема і Розділ 1, у якому чітко вказано, що [PERSON] надає Позичальнику грошові кошти у сумі 100000,00 доларів США та [PERSON] погоджено цю суму та валюту кредитування, про що свідчить його підпис у договорі, та між сторонами виникли правовідносини, які виникають з договору кредиту. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що позов [PERSON] до Публічного акціонерного товариства "Всеукраїнський акціонерний банк" про захист прав споживача шляхом визнання частково недійсним кредитного договору є необґрунтованим та задоволенню не підлягає. В порядку ст. 88 ЦПК України суд не вирішує розподіл судових витрат, оскільки позивача звільнено від сплати судового збору, крім того суд прийшов до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог позивача. На підставі ст. ст. 203, 215, 235, 626, 627, 628, 638 1054 Цивільного кодексу України,

Outcome: dismissed