Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-04 00:00:00

Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» ( далі - ПАТ КБ «ПриватБанк» ) звернулося до суду з позовом до [PERSON], [PERSON] Ярославівни про стягнення заборгованості за кредитним договором із спадкоємців боржника. В обгрунтування позову зазначено, що згідно кредитного договору б/н від 30 січня 2014 року [PERSON] отримала кредит у розмірі 3500 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом згідно умов договору. За договором ПАТ КБ «ПриватБанк» виконав свої зобов'язання. Позичальник [PERSON] зобов'язувалася повернути отриманий кредит разом з процентами та комісією в строк, визначений умовами кредитного договору. [INFO] року [PERSON] померла. На даний час існує заборгованість за кредитним договором у розмірі 11 464,79 грн. 23 березня 2017 року ПАТ КБ «ПриватБанк» звернулося до Рогатинської районної державної нотаріальної контори з претензією до спадкоємців про невиконані зобов'язання спадкодавця [PERSON] Згідно отриманої відповіді, станом на 22 квітня 2017 року із заявами про прийняття спадщини або відмову від прийняття спадщини, про видачу свідоцтва про право на спадщину після смерті [PERSON] до нотаріальної контори ніхто не звертався. Відповідачі по справі є спадкоємцями за законом після смерті [PERSON] та на підставі ч.3 ст.1268 вважаються такими, що прийняли спадщину. З цих підстав просять стягнути з відповідачів 11464,79 грн. заборгованості за кредитним договором та 1 762 грн. судового збору. У судове засідання представник позивача не з'явився, подав суду клопотання про розгляд справи у його відсутності. Просив позов задовольнити повністю, не заперечував щодо ухвалення заочного рішення у справі. Відповідачі у судове засідання не прибули повторно і про причину своєї неявки суд не повідомили, хоча про день, час та місце розгляду справи були повідомлені в установленому законом порядку, не подали відзиву на позов. З письмової згоди представника позивача, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням статті 280 ЦПК України. Суд, дослідивши та перевіривши всі докази в їх сукупності, встановив такі факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що між ПАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] було підписано анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку, відповідно до якої остання приєдналася до Умов та правил надання банківських послуг у ПриватБанку, «Тарифів Банку» які разом із анкетою-заявою складають кредитний договір №б/н від 30 січня 2014 року. Відповідно до договору [PERSON] було встановлено кредитний ліміт на картковий рахунок 3500 грн. [PERSON] зобов'язувалася виконувати вимоги Умов та Правил надання банківських послуг, зокрема погашати заборгованість по кредиту, відсотками за його використання, за перевитрати платіжного ліміту, а також сплачувати комісії на умовах, передбачених цим Договором (п.2.1.1.5.5). [INFO] року [PERSON] померла, що підтверджується копією актового запису про смерть №20 від 22 вересня 2015 року, складеного Вербилівською сільською радою. У зв'язку з неналежним виконанням зобов'язання за кредитним договором у боржника [PERSON] перед ПАТ КБ «ПриватБанк» виникла заборгованість, яка за розрахунком банку становить 11 464,79 грн. У відповідності до вимог, передбачених ст.ст.526, 527, 530 ЦК України, зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору, тобто належним виконання зобов`язання з боку відповідача є повернення кредиту та сплата відсотків за користування ним у строки, в розмірі та валюті, як це було визначено договором. При порушені зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Правові наслідки порушення зобов'язання передбачені статтями 610,611,612 ЦК України. Відповідно до ст. 599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Відповідно до статті 608 ЦК України зобов'язання припиняється смертю боржника, якщо воно є нерозривно пов'язаним з його особою і у зв'язку з цим не може бути виконане іншою особою. Згідно із положеннями статей 1216, 1218 ЦК України спадкування є перехід прав та обов'язків (спадщини від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. За змістом зазначених норм у разі смерті фізичної особи, боржника за зобов'язаннями у правовідносинах, що допускають правонаступництво в порядку спадкування, обов'язки померлої особи (боржника) за загальним правилом переходять до іншої особи - її спадкоємця, таким чином, відбувається передбачена законом заміна боржника за зобов'язанням. Перелік зобов'язань, які не входять до складу спадщини, визначений статтею 1219 ЦК України, отже зобов'язання за кредитним договором входять до складу спадщини. Відповідно до ст. 1282 ЦК України, спадкоємці зобов'язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов'язаний задовольнити вимоги кредитора особисто у розмірі, що відповідає його частці у спадщині. Згідно положень ст. 1281 ЦК України спадкоємці зобов'язані повідомити кредитора спадкодавця про відкриття спадщини, якщо їм відомо про його борги. Кредиторові спадкодавця належить протягом шести місяців від дня, коли він дізнався або міг дізнатися про відкриття спадщини, пред'явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, незалежно від настання строку вимоги. Якщо кредитор спадкодавця не знав і не міг знати про відкриття спадщини, він має право пред'явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, протягом одного року від настання строку вимоги. Кредитор спадкодавця, який не пред'явив вимоги до спадкоємців, що прийняли спадщину, у строки, встановлені частинами другою і третьою цієї статті, позбавляється права вимоги. Посилання у даній статті про необхідність пред'явлення кредиторами претензій до спадкоємців не означає, що кредитори зобов'язані повідомляти спадкоємців про наявність вимог до спадщини безпосередньо. Таке повідомлення може бути зроблено через нотаріальну контору, оскільки Інструкція про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України дозволяє приймати претензії від кредиторів спадкодавця нотаріусові за місцем відкриття спадщини в строк, установлений даною статтею. Претензії мають бути заявлені у письмовій формі і прийняті незалежно від строку настання права вимоги (абзац перший пункту 189 Інструкції). Таким чином, пред'явлення кредитором своїх вимог до спадкоємців через нотаріуса не суперечить положенням ч. 2 ст.1281 ЦК України. 22 квітня 2017 року Рогатинською районною державною нотаріальною конторою у відповідь на претензію ПАТ КБ «ПриватБанк» від 23 березня 2017 року, повідомлено, що із заявами про прийняття, або про відмову від прийняття спадщини, про видачу свідоцтва про право на спадщину після смерті [PERSON] до Рогатинськї районної державної нотаріальної контори ніхто із спадкоємців не звертався. 29 жовтня 2018 року ухвалою суду витребувано із Рогатинської районної державної нотаріальної контори належним чином завірену копію спадкової справи, відкритої Рогатинською районною державною нотаріальною конторою після смерті [INFO] року [PERSON]. Згідно наданої спадкової справи спадкоємці не зверталися у Рогатинську районну державну нотаріальну контору з приводу оформлення спадкових прав після смерті [PERSON] Встановлено, що позивачем заявлено вимогу до відповідачів [PERSON] та [PERSON], оскільки останні мають право на спадкування, та вважаються такими, що прийняли спадщину, адже постійно проживали разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини. З урахуванням положення статті 1282 ЦК спадкоємці боржника, за умови прийняття спадщини, є боржниками перед кредитором у межах вартості майна, одержаного у спадщину. При цьому спадкоємці несуть зобов'язання погасити нараховані відсотки і неустойку тільки в тому випадку, якщо вони вчинені позичальникові за життя. Інші нараховані зобов'язання фактично не пов'язані з особою позичальника і не можуть присуджуватися до сплати спадкоємцями. Отже, спадкоємці зобов'язані погасити перед кредитором суми, які виникли у позичальника за життя, однак лише у межах вартості майна, одержаного у спадщину. Часом відкриття спадщини є день смерті особи, або день з якого вона оголошується померлою (частина друга статті 1220 ЦК України). Відповідно до частини першої статті 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (частина п'ята статті 1268 ЦК України). Згідно з частиною першою статті 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Однак відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину (частина третя статті 1296 ЦК України). Аналіз зазначених норм права дає підстави для висновку, що хоч отримання спадкоємцем, який прийняв спадщину, свідоцтва про право на спадщину відповідно до статті 1296 ЦК України є правом, а не обов'язком спадкоємця, однак відсутність у спадкоємця такого свідоцтва не може бути підставою для відмови у задоволенні вимог кредитора. Оскільки після смерті боржника зобов'язання з повернення кредиту входять до складу спадщини, то умови кредитного договору щодо строків повернення кредиту чи сплати його частинами не застосовуються, а підлягають застосуванню норми статті 1282 ЦК України щодо обов'язку спадкоємців задовольнити вимоги кредитора у порядку, передбаченому частиною другою цієї статті. За змістом відповіді нотаріуса спадкоємці до нотаріальної контори із заявами про прийняття спадщини не зверталися. Як вбачається з довідки ОКП "Івано-Франківське ОБТІ" №12 від 04 грудня 2018 року, згідно архівних даних станом на 01.01.2013 року, за [PERSON] не зареєстровано нерухоме майно в с.Залужжя Рогатинського району. За інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, Державногореєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо [PERSON], РНОКПП [NUMBER] - відомості відсутні. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (частина друга статті 77 ЦПК України). Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України). Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. (частина перша статті 80 ЦПК України). Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (частина друга статті 80 ЦПК України). Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування (частина четверта статті 77 ЦПК України). Згідно з ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Позивачем не надано суду доказів, які б підтверджували, що після смерті боржника [PERSON], залишилось будь-яке спадкове майно та не надано доказів вартості майна, одержаного відповідачами [PERSON] та [PERSON] у спадщину. З витребуваних судом доказів за клопотанням позивача, вбачається, що будь-яке нерухоме майно у спадкодавця [PERSON] відсутнє. На підставі наведеного суд приходить до висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову.

Outcome: dismissed