Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-18 00:00:00

У поданій в суд позовній заяві, уточненій до початку судового розгляду, позивач [PERSON] просить стягнути з [PERSON] на її користь аліменти на утримання їх неповнолітніх дітей [PERSON] [INFO] та [PERSON] [INFO] у розмірі 1/3 частки від всіх доходів відповідача щомісячно, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, і до досягнення дітьми повноліття, а також додаткові витрати на дітей у звязку з їх навчанням вільної боротьби та участі у змаганнях в розмірі 50% цих витрат після їх фактичного понесення на постійній основі. В обґрунтування своїх вимог позивач покликається на те, що з 04 березня 2000 року сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі, від якого мають двох неповнолітніх дітей, які фактично знаходяться на її утриманні, а відповідач участі не приймає, хоча має таку можливість оскільки офіційно працевлаштований та отримує заробітну плату близько 5000 грн. Оскільки діти є учнями відділення вільної боротьби дитячо-юнацької спортивної школи, активно беруть участь у змаганнях по всій Україні та вона змушена нести витрати на їх проїзд, харчування, проживання та спеціальну форму близько 1000 грн. на місяць, тому відповідач має сплачувати їй половину цих додаткових витрат після їх фактичного понесення. У судовому засіданні позивач та її представник позовні вимоги підтримали повністю та з аналогічних мотивів. Відповідач та його представник позовні вимоги визнали частково та пояснили, що від оплати половини витрат, повязаних із навчанням у спортивній школі, він не відмовлявся і готовий приймати участь після їх фактичного понесення. Щодо стягнення аліментів у розмірі 1/3 частки заробітку відповідача останній не заперечує. Заслухавши пояснення сторін, їх представників, зясувавши обставини та вивчивши матеріали справи, суд дійшов таких висновків. Відповідно до ст.10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Установлено, що сторони з 04 березня 2000 року перебувають у зареєстрованому шлюбі, від якого мають неповнолітніх дітей [PERSON] [INFO] та [PERSON] [INFO], що підтверджується відповідними свідоцтвами. Частиною 1 ст.141 СК України визначено, що мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Статтею 180 Сімейного кодексу України визначено, що батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно частин 1, 2 ст.27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до ч.2 ст.182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. З пояснень позивача [PERSON] не надає їй достатніх коштів на утримання їх неповнолітніх дітей, хоча і проживає на даний час разом з сім'єю, частину своїх доходів скриває, що свідчить про виниклий між ними спір та є підставою для стягнення аліментів. Відповідач офіційно працевлаштований і ці обставини ним не заперечуються, він отримує регулярний дохід, що є підставою для стягнення аліментів згідно ч.3 ст.181 СК України у частці від його заробітку (доходу). При визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров'я та матеріальне становище дитини, стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, інші обставини, що мають істотне значення (ч.1 ст.182 СК України). А тому, з урахуванням вище викладеного, доходів батьків та при взаємному їх обов'язку утримувати дитину суд погоджується з доводами позивача про визначення розміру аліментів на двох неповнолітніх дітей у розмірі 1/3 частки заробітку (доходу) відповідача щомісячно. Статтею 185 СК України передбачено, що той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов'язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно. Згідно з роз'ясненнями, які містяться у п.18 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів", статтею 185 СК України передбачена участь батьків у додаткових витратах на утримання дитини, викликаних особливими обставинами (розвитком її здібностей, хворобою, каліцтвом). У цих випадках ідеться про фактично зазнані або передбачувані витрати, тому їх необхідно визначати у твердій грошовій сумі. До особливих обставин, викладених у ст.185 СК України, закон відносить насамперед випадки, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, потребує додаткових витрат на неї у зв'язку із розвитком певних її здібностей, страждає на тяжку хворобу, є калікою. Особливі обставини можуть бути зумовлені як негативними (хвороба), так і позитивними фактами (схильність дитини до музики, що потребує купівлі музичного інструменту або до певного виду спорту, що вимагає додаткових матеріальних витрат, навчання дитини відповідно до навиків та здібностей дитини, або дитина потребує оздоровлення та відпочинку біля моря чи на гірському курорті). Такі особливі обставини є індивідуальними у кожному конкретному випадку. Доказами, що підтверджують наявність особливих обставин, які спричинили додаткові витрати на дитину, можуть бути документи, які свідчать про витрати на придбання спеціальних інструментів, призначених для розвитку здібностей людини (наприклад, музичного інструменту або спортивного спорядження тощо), витрати на навчання дитини у платному навчальному закладі, на заняття у музичних, мистецьких або спортивних закладах, на додаткові заняття, висновки МСЕК, довідки медичних закладів та інші документи, що підтверджують відповідний стан здоров'я дитини (хвороба, каліцтво), і свідчать про необхідність додаткових витрат (на лікування, на придбання ліків, спеціальний медичний догляд, санаторно-курортне лікування тощо). Виходячи з аналізу ст.185 СК України додаткові витрати присуджуються на дитину за наявності в одного з батьків, з яким проживає дитина, додаткових витрат, викликаних особливими обставинами, зокрема необхідністю в розвитку дитини за наявності в неї здібностей, талантів, у зв'язку з її хронічною хворобою, лікуванням, каліцтвом тощо. Наявність таких витрат має довести особа, що заявляє позовні вимоги про стягнення додаткових витрат. Ці кошти є додатковими, на відміну від коштів, які отримуються одним з батьків на утримання дитини. З довідки №63 від 10 квітня 2017 року вбачається, що неповнолітні [PERSON] та [PERSON] навчаються у Дитячо-юнацькій спортивній школі Здолбунівської районної ради Рівненської області з 01 квітня 2015 року по даний час На підтвердження понесених витрат позивач надала суду копії квитанцій про сплату 24 березня 2017 року вартості проїзду залізничним транспортом, що не свідчить про понесені додаткові витрати у звязку з наявністю особливих обставин. А відповідно до положень ст.ст.10, 60 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін і кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. При цьому, суд вважає, що загалом дошкільне навчання дитини як її природна потреба та обов'язок батьків, охоплюється питанням стягнення аліментів та не може розглядатись як додаткові витрати на дитину, оскільки особливі обставини вказують на виключні випадки участі батьків у додаткових витратах. З огляду на викладене суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивача підлягають частковому задоволенню лише в частині стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей. Позов до суду пред'явлений 16 травня 2017 року, а тому відповідно до ст.191 Сімейного кодексу України аліменти на дітей повинні стягуватися з указаної дати. Згідно п.1 ч.1 ст.367 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішення у частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. При ухваленні рішення відповідно до ст.88 ЦПК України суд присуджує стягнення з відповідача в прибуток держави судового збору у розмірі 640 грн. 00 коп. З огляду на викладене та

Outcome: approved