Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-12 00:00:00

[PERSON]\~звернулася до\~Комунарського районного\~суду м.\~Запоріжжя із\~заявою про встановлення факту смерті на тимчасово окупованій території України. В обґрунтування своїх вимог зазначила наступне. 22 червня 2017 року у м. Макіївка Донецької області померла її мати [PERSON], [INFO]. Причиною смерті є двостороння пневмонія. При зверненні до Комунарського районного у м. Запоріжжя ВДРАЦС ГТУЮ у Запорізькій області з метою отримання свідоцтва про смерть, у проведенні державної реєстрації смерті було відмовлено через невідповідність предявленого документа затвердженій законодавством формі. У судове засідання заявник [PERSON], повідомлена своєчасно та належним чином не зявилася, надала заяву, в якій вказала, що просить справу слухати за її відсутністю, на фіксуванні судового процесу не наполягає. Заінтересована особа Комунарський районний у м. Запоріжжі ВДРАЦС ГТУЮ у Запорізькій області, повідомлений своєчасно та належним чином, у судове засідання свого представника не направила, причини його неявки суду не відомі. У зв'язку з розглядом справи за відсутності осіб, які беруть участь у справі, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу при розгляді даної справи не здійснюється. Суд, вивчивши матеріали справи, дійшов до наступного. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Відповідно до п. 8 ч. 1 ст. 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті. Згідно із ч. 1 ст. 317 ЦПК України заява про встановлення факту народження особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, може бути подана батьками, родичами, їхніми представниками або іншими законними представниками дитини до будь-якого суду за межами такої території України незалежно від місця проживання заявника. Так, у свідоцтві про народження [PERSON], [INFO], батьками вказані [PERSON] та [PERSON]. 13 серпня 1974 року у звязку із укладенням шлюбу, прізвище [PERSON] змінено на «Філіна». Відповідно до свідоцтва про шлюб серії 1-НО № 171987, виданого повторно 06 травня 2009 року Міським відділом реєстрації актів цивільного стану Макіївського міського управління юстиції Донецької області, актовий запис № 2452 від 24 серпня 1989 року, прізвище [PERSON], [INFO], змінено на Губарева. Таким чином заявник, як дочка померлої [PERSON], має право на звернення до суду з відповідною заявою. У паспорті [PERSON], [INFO], місцем народження зазначено м. Макіївка 26, Донецької області, місцем проживання м. Макіївка 26 Донецької області, вул. Карагандинська, буд. 38а. Відповідно до роз'яснень, наданих в п. 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України №5 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», заяви про встановлення факту смерті особи в певний час приймаються до провадження суду і розглядаються за умови подання заявниками документів про відмову органів реєстрації актів громадянського стану в реєстрації події смерті. Заявник зобов'язаний обґрунтувати свою заяву посиланнями на докази, що достовірно свідчать про смерть особи у певний час і за певних обставин. За наслідками звернення [PERSON] до Комунарського районного у м. Запоріжжя ВДРАЦС ГТУЮ у Запорізькій області, у проведенні державної реєстрації смерті [PERSON], яка померла 22 червня 2017 року, на підставі свідоцтва про смерть, виданого 23 червня 2017 року Гірницьким відділом ЗАГС м. Макіївка Державної реєстраційної палати Міністерства юстиції Донецької народної Республіки відмовлено, оскільки вказаний документ не відповідає передбаченій ЗУ «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» формі. Згідно із ст. 17 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» державна реєстрація смерті проводиться органом державної реєстрації актів цивільного стану на підставі: документа встановленої форми про смерть, виданого закладом охорони здоров'я або судово-медичною установою; рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час або про оголошення її померлою. Наказом Міністерства охорони здоровя від 08.08.2006 року № 545 затверджено форми первинної облікової документації та інструкції щодо їх заповнення та видач, закріплено форму лікарське свідоцтво про смерть (форма N 106/о ( z1152-06 ). Розділом 5 Правил державної реєстрації актів цивільного стану в Україні, затвердженими наказом Міністерства юстиції України № 52/5 від 18.10.2000 року, передбачено, що підставою для державної реєстрації смерті є: лікарське свідоцтво про смерть, (форма № 106/о), фельдшерська довідка про смерть (форма № 106-1/о), лікарське свідоцтво про перинатальну смерть; рішення суду про оголошення особи померлою; рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час; повідомлення державного архіву або органів Служби безпеки України у разі реєстрації смерті осіб, репресованих за рішенням несудових та судових органів; повідомлення установи виконання покарань або слідчого ізолятора, надіслане разом з лікарським свідоцтвом про смерть. Тобто однією з підстав державної реєстрації смерті є лікарське свідоцтво про смерть саме форми № 106/о. На підтвердження факту смерті [PERSON] заявником надано лікарське свідоцтво про смерть № 1029, видане 23 червня 2017 року КЗ ЦПМСП адміністрації м.Макіївка, форми 106/у, в якому вказано, що [PERSON], [INFO], померла 22 червня 2017 року. Причиною смерті є двостороння гнійна пневмонія. Згідно із ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Статтею 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» передбачено, що будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому Законом. Будь який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, є недійсними і не створює правових наслідків. Відповідно до Розпорядження КМУ від 07.11.2014 року № 1085-р «Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, та переліку населених пунктів, що розташовані на лінії зіткнення» м.Макіївка Донецької області є населеним пунктом, на території якого органи державної влади не здійснюють свої повноваження. В судовому засіданні встановлено, що надане заявником лікарське свідоцтво про смерть, не відповідає затвердженій в установленому законодавством України порядку формі та видане на території, де органи державної влади України тимчасово не здійснюють свої повноваження. Щодо можливості використання як доказа по справі лікарського свідоцтва про смерть, слід зазначити наступне. Відповідно до\~ст.ст.\~77,\~78\~ЦПК України,\~належними є\~докази,\~які містять\~інформацію щодо\~предмета доказування. Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Разом з цим, відповідно до висновків ЄСПЛ у справах проти Туреччини (зокрема, "Loizidou v. Turkey", "Cyprus v. Turkey"), Молдови та Росії (зокрема, Mozer v/ the Republic of Moldova and Russia", "Ilascu and Others v. Moldova and Russia"), які ґрунтуються на Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії (Namibia case), ЄСПЛ наголосив, що першочерговим завданням щодо прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної Сторони. Такий висновок ЄСПЛ слід розуміти в контексті сформульованого у згаданому Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії так званого «намібійського винятку», який є винятком із загального принципу щодо недійсності актів, у тому числі нормативних, які видані владою не визнаного на міжнародному рівні державного утворення. Зазначений виняток полягає в тому, що не можуть визнаватися недійсними всі документи, видані на окупованій території, оскільки це може зашкодити правам мешканців такої території. Зокрема, недійсність не може бути застосована до таких дій, як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів, невизнання яких може завдати лише шкоди особам, які проживають на такій території. Враховуючи наведену практику ЄСПЛ, суд вважає за можливе взяти до уваги лікарське свідоцтво про смерть, надане заявником, з метою повного та всебічного з'ясування обставин справи. На підставі викладеного, беручи до уваги, що встановлення факту смерті необхідно заявнику для реєстрації смерті матері, оформлення спадщини, що чинним законодавством не передбаченого іншої можливості державної реєстрації смерті особи на тимчасово окупованій території України, окрім встановлення факту смерті, то заява [PERSON] про встановлення факту смерті підлягає задоволенню. Відповідно до п. 18 постанови Пленуму Верховного суду України № 5 від 31 березня 1995 року «Про судову практику у справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» рішення суду про встановлення факту, що має юридичне значення, не замінює собою документів, що видають зазначені органи, а є лише підставою для їх одержання. Згідно змісту ст. 18 ЦПК України рішення про встановлення факту, що має юридичне значення, яке набрало законної сили, є обов'язковим для органів, які реєструють такі факти або оформлюють права, що виникають у зв'язку із встановленим судом фактом. На підставі ст. 19 КУ, Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», Постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», ст.ст. 4, 5, 258, 259, 264, 317, 319 354 ЦПК України, суд, -

Outcome: approved