Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-08 00:00:00

Позивач звернувся до суду із позовом до відповідача про звернення стягнення на предмет іпотеки, виселення із зняттям з реєстраційного обліку громадян, мотивуючи тим, що за кредитним договором №2102/1207/98-012 від 10.12.2007р. [PERSON] отримав кредит в сумі 250000,00гривень, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 14,5% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 10.12.2017р. Станом на 31.10.2013р. заборгованість склала 11569,93 гривень, що складається з: 610,76 гривень - заборгованість за кредитом; 7086,70гривень - заборгованість за нарахованою комісією; 452,67 гривень заборгованість по відсоткам за користування кредитом; 3419,80 гривні - пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань. В позовній заяві позивач вказує, що відповідач не оплатив наданий позивачем кредит, за графіком погашення відсотків та основного боргу, в результаті чого виникла заборгованість. В забезпечення зобов'язань за вказаним кредитним договором відповідачі та АКБ «ТАС-Комерцбанк», правонаступником якого є ТОВ «Факторингова компанія «Вектор Плюс» 10.12.2007р. уклали договір іпотеки б/н, нерухомого майна, а саме: житлового будинку з господарчими та побутовими будівлями і спорудами під [ADDRESS], на земельній ділянці розміром 484,0кв.м. У зв'язку з наведеним позивач просить в рахунок погашення заборгованості в розмірі 11569,93 гривень, за вказаним кредитним договором звернути стягнення на предмет іпотеки: житловий будинок з господарчими та побутовими будівлями і спорудами під [ADDRESS], на земельній ділянці розміром 484,0кв.м., шляхом проведення прилюдних торгів за початковою ціною встановленою на рівні не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, визначеною на підставі оцінки проведеної суб'єктом оціночної діяльності/незалежним експертом на стадії оцінки майна, під час проведення виконавчих дій; при вирішенні звернення стягнення на предмет іпотеки прийняти рішення про виселення із зняттям з реєстраційного обліку громадян, які проживають та зареєстровані за адресою [ADDRESS] та відшкодувати судові витрати у розмірі 229,40грн. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі, в подальшому надіслав заяву про розгляд справи без його участі. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позов не визнав, оскільки згідно рішення Дніпровського районного суду м.Херсона від 14.11.2013р. кредитний договір № №2102/1207/98-012 від 10.12.2007р. та договір іпотеки від 10.12.2007р. розірвано, яке набрало законної сили. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явилась, про місце та час розгляду справи повідомлена належним чином, про причини неявки суд не повідомила. Вивчивши матеріали справи, заслухавши учасників, суд встановив, що між ВАТ «Сведбанк» та [PERSON] 10.12.2007р. було укладено кредитний договір №2102/1207/98-012 з кінцевим терміном погашення 10.12.2017р., що передбачено п.1.1 згаданого договору, відповідно якого позивач надав відповідачу кредит в сумі 250000,00гривень, на умовах щомісячної виплати заборгованості за кредитом та відсотків за користування кредитними коштами у розмірі 14,5% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом, як то передбачено п.1.1 Договору. Згідно з п.1.1.2 Кредитного договору цільове використання кредиту - споживчі цілі. Так в забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором 10.12.2007р. було укладено договір іпотеки б/н між [PERSON], [PERSON] та АКБ «ТАС-Комерцбанк», посвідчений приватним нотаріусом Херсонського міського нотаріального округу [PERSON], відповідно якого [PERSON], [PERSON] надали в іпотеку: житловий будинок літ. «А», стіни черепашникові обкладені цеглою, житловою площею 47,7кв.м., загальною площею 67,2кв.м., з гаражем цегляний під літ. «Б», туалетом літ. «В», водопроводом №1, огорожа 3,4,5, мостіння №1, який розташований за адресою: [ADDRESS] на земельній ділянці площею 484,0кв.м. 28.11.2012р. на підставі договору факторингу №15 та договору про відступлення прав за іпотечними договорами ПАТ «Сведбанк», яке виступає правонаступником ВАТ «Сведбанк», яке виступає правонаступником АКБ «ТАС-Комерцбанк» відступив свої права вимоги ТОВ «Факторингова компанія «Вектор Плюс», відповідно до відповідачів за зобов'язаннями по кредитному договору №2102/1207/98-012 від 10.12.2007р. та іпотечному договору б/н від 12/10/2007року. Згідно п. 1 кредитного договору, позичальник брав на себе зобов'язання повернути отриманий кредит, сплатити проценти за користування кредитом та виконати свої зобов'язання, згідно зазначеного Договору, в повному обсязі, в обумовлені сторонами строки. Відповідно до п.8 кредитного договору, уразі невиконання або неналежного виконання зобов'язання позичальником своїх обов'язків згідно цього договору. Кредитор має право вимагати дострокового виконання грошових зобов'язань згідно умов, викладених у Договору. Позивач направив відповідачам письмову вимогу вих. №677/1 від 28.10.2013р. про дострокове погашення заборгованості за кредитним договором №2102/1207/98-012 від 10.12.2007р. звернутися у тридцяти десятиденний строк до відділення Банку про необхідність виконання порушеного зобов'язання за Кредитним договором, та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання вказаних вимог. Письмові вимоги банку залишені без відповіді та задоволення. Станом на 31.10.2013р. заборгованість склала 11569,93 гривень, що складається з: 610,76 гривень - заборгованість за кредитом; 7086,70гривень - заборгованість за нарахованою комісією; 452,67 гривень -заборгованість по відсоткам за користування кредитом; 3419,80 гривні - пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань, що підтверджується розрахунком заборгованості за кредитним договором №2102/1207/98-012 від 10.12.2007р.; судовий збір в сумі 229,40грн. сплачені позивачем. Відповідно до заочного рішення Дніпровського районного суду м.Херсона від 14.11.2013р. позов [PERSON] до Публічного акціонерного товариства «Сведбанк» про розірвання споживчого кредитування та іпотечного договору задоволено; розірвано кредитний договір №2102/1207/98-012 від 10.12.2007р. укладений між ВАТ «Сведбанк» та [PERSON]; розірвано іпотечний договір від 10.12.2007р. на нерухоме майно [PERSON], що знаходиться за адерсою [ADDRESS]; стягнуто з ПАТ «Сведбанк» на користь держави судовий збір у розмірі 114,70грн., яке 25.11.2013р. набрало законної сили. На підставі ч.3 ст.61 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи, щодо яких встановлено ці обставини. Заочним рішенням Дніпровського районного суду м.Херсона від 14.11.2013р. встановлено, що 18.12.2008 року [PERSON] звернувся до банку з заявою про видачу з кредитного рахунку коштів у розмірі 209081 грн. На теперішній час кошти не надані позивачу. 31.05.2011 року [PERSON] подав до банку заяву про розірвання договірних відносин, однак банк відмовився від розірвання договірних відносин. Згідно зі ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору. Згідно зі ст.530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Відповідно до ст.610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Відповідно до ст.611 ЦК України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Відповідно до ст.612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив зобов'язання, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Згідно ч.1 ст.1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Статтею 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальнику в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до статті 572 ЦК України, в силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов'язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави). Частина 2 статті 589 ЦК України передбачає, що за рахунок предмету застави, заставодержатель має право задовольнити в повному обсязі свою вимогу, що визначена на момент фактичного задоволення, включаючи сплату процентів, неустойки, відшкодування збитків, завданих порушенням зобов'язання, необхідних витрат на утримання заставленого майна, а також витрат, понесених у зв'язку із пред'явленням вимоги, якщо інше не встановлено договором. Положення ч.2 ст.590 ЦК України встановлюють момент, коли заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави, а саме, коли не буде виконано забезпечене зобов'язання у встановлений строк (термін), якщо інше не встановлено договором або законом. Статтею 7 Закону України «Про іпотеку» та пунктом 9.2 Іпотечного договору передбачено, що за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свої вимоги за кредитним договором у повному обсязі, включаючи сплату кредиту, плати за користування кредитом, неустойки, комісій, витрат, пов'язаних з пред'явленням вимоги і звернення стягнення на Предмет іпотеки, збитків, завданих порушенням основного зобов'язання та/або цього договору іпотеки. Статтею 11 Закону України «Про іпотеку» встановлено, що майновий поручитель несе відповідальність перед іпотекодержателем за невиконання боржником основного зобов'язання виключно в межах вартості предмета іпотеки. Згідно статті 33 Закону України «Про іпотеку», у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання Іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Звернення стягнення на предмет іпотеки може здійснюватися на підставі рішення суду. Відповідно до абзацу 5 ч.1 ст.39 вищезазначеного Закону, у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки, у рішенні суду зазначаються спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої статтею 38 цього Закону. Відповідно до положень статті 109 ЖК України, статті 40 ЗУ «Про іпотеку» звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців, за винятком наймачів та членів їх сімей. Виселення проводиться у порядку, встановленому законом. Після прийняття рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення всі мешканці зобов'язані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги. Якщо мешканці не звільняють житловий будинок або житлове приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду. Відповідно до роз'яснень, викладених у п. 9 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ України від 30 березня 2012 року № 5 "Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин", право вибору способу судового захисту, передбаченого законом або договором (дострокове стягнення кредиту, стягнення заборгованості, у тому числі шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки/застави, одночасне заявлення вимог про стягнення заборгованості з позичальника з вимогами про стягнення заборгованості шляхом звернення стягнення на предмет застави/іпотеки, належні іпотекодавцю, який не є позичальником, розірвання кредитного договору, набуття права власності на предмет іпотеки тощо), належить виключно позивачеві. Звернення стягнення на предмет іпотеки є можливим у разі невиконання боржником зобов'язання. При цьому загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки, у тому числі заборгованість за кредитним договором, встановлюються при розгляді позову про звернення стягнення на предмет іпотеки. Згідно зі ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених ст.61 ЦПК України. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Однак відповідно до ст.653 ЦК України, у разі розірвання договору зобов'язання сторін припиняються з моменту набрання рішенням суду законної сили. Сторони не мають права вимагати повернення того, що було виконано ними за зобов'язанням до моменту розірвання договору. Повно та всебічно дослідивши обставини справи, оцінивши зібрані в справі докази у їх сукупності, суд приходить до висновку, оскільки зазначений кредитний договір та договір іпотеки розірвано рішенням суду та вищевказаним рішенням встановлено, що банк порушив умови договору, тому згідно ст.653 ЦК України, позовні вимоги про звернення стягнення на предмет іпотеки не підлягають задоволенню, а позовні вимоги про виселення із зняттям з реєстраційного обліку громадян, не підлягають задоволенню, як похідні вимоги.

Outcome: dismissed