Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-01 00:00:00

02.12.2016 позивач\~[PERSON] звернувся до суду з позовом, в якому просить визнати недійсним Договір банківського вкладу (депозиту) № 3330/026/539649 з видачею ощадного (депозитного) сертифікату на предявника від 04.12.2013 року; застосувати наслідки недійсності правочину, повернувши сторони у первісний стан; зобовязати ПАТ «СБЕРБАНК» видати належні [PERSON] грошові кошти у сумі 105 000 (сто п'ять тисяч) доларів США за [PERSON] банківського вкладу (депозиту) № 3330/026/539649 з видачею ощадного (депозитного) сертифікату на предявника від 04.12.2013 року та прийняти від нього все, одержане ним від ПАТ «СБЕРБАНК» на виконання [PERSON] банківського вкладу (депозиту) № 3330/026/539649 з видачею ощадного (депозитного) сертифікату на предявника від 04.12.2013 року та зобовязати [PERSON] повернути ПАТ «СБЕРБАНК» все, одержане ним на виконання [PERSON] банківського вкладу (депозиту) № 3330/026/539649 з видачею ощадного (депозитного) сертифікату на предявника від 04.12.2013 року. Ухвалою суду від 05.12.2016 року вказану позовну заяву залишено без руху. 21.12.2016 року позовну заяву [PERSON] повернуто позивачу у звязку з не усуненням недоліків зазначених в ухвалі суду від 05.12.2016 року. Ухвалою Апеляційного суду Харківської області від 05.04.2017 року ухвалу Дзержинського районного суду м. Харкова від 21.12.2016 року про повернення позовної заяви скасовано, справу передано до суду першої інстанції на новий розгляд питань, передбачених ст.ст. 121, 122 ЦПК України. Ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 25.04.2017 року провадження у справі відкрито. Свої вимоги [PERSON] обґрунтовує тим, що 04.12.2013 року між ним та ПАТ «СБЕРБАНК» - на дату укладання [PERSON] - ПАТ «[PERSON] СБЕРБАНКУ РОСІЇ» укладено Договір банківського вкладу (депозиту) (надалі - Договір) № 3330/026/539649 з видачею ощадного (депозитного) сертифікату на предявника серії СР № 001457 на суму 105 000,00 доларів США (надалі - Ощадний сертифікат) строком отримання (розміщення Вкладу) 367 днів до 06.12.2014 року із сплатою процентної ставки в розмірі 8,5 % річних. Платіжним дорученням № 99528952 від 04.12.2013 року ним внесені кошти на депозит в сумі 105 000,00 доларів США. У відповідності до п.1.1. [PERSON] приймає від вкладника грошові кошти (надалі - Вклад), перераховані Вкладником з його поточного рахунку № 26203017047166, відкритого в Банку, (надалі - Рахунок) на рахунок Банку №33306048047166, та видає Вкладнику відповідний неемісійний цінний папір в документарній формі - ощадний (депозитний) сертифікат на предявника, загальні характеристики якого зазначені в п.п.1.2.-1.6. цього договору (надалі-Сертифікат) і зобовязується виплатити Вкладникові або особі, що придбала або якій було вручено Сертифікат на договірних умовах номінальну вартість Сертифікату (суму вкладу, яка зазначена на бланку такого Сертифікату) та нараховані проценти за Сертифікатом, на умовах та в порядку, передбаченому цим [PERSON]. Крім того, позивач посилається на п. 1.7. [PERSON], яким передбачено, що погашення Сертифікату (сплата номінальної вартості такого Сертифікату) та сплата процентів за ним відбувається у валюті, в якій сертифікат було випущено. При цьому погашений Сертифікат вилучається Банком. Відповідно до пункту 2.3. [PERSON] в разі предявлення Сертифікату для дострокового погашення [PERSON] в строк, зазначений у заяві на дострокове погашення, при умові, що він (строк) складає не менше, ніж два робочих дні від дня подання такої заяви, перераховує суму номінальної вартості Сертифіката та проценти за ним, які виплачуються в розмірі базової (мінімальної) процентної ставки за вкладом (депозитом) на вимогу для фізичних осіб, яка діє в Банку на день такої сплати, на поточний рахунок Предявника Сертифіката, відкритий у Банку. Будь-які обмеження на виплату вартості Сертифіката при достроковому погашенні, [PERSON] не передбачаються. Таким чином, умовами [PERSON] закріплений обовязок Відповідача на повернення Позивачу суми вкладу в доларах США, Договір не містить жодних застережень чи обмежень, які б давали підстави для сумнівів щодо можливості повернення коштів Позивача у валюті вкладу. 27.05.2014 він звернувся до відповідача із заявою про дострокове погашення Ощадного сертифікату. Одночасно Відповідач повідомив Позивача про те, що грошові кошти у іноземній валюті, отримані від дострокового погашення ощадного (депозитного) сертифікату, підлягають обовязковому продажу на міжбанківському валютному ринку України із подальшим зарахуванням гривневого еквіваленту від продажу такої іноземної валюти на поточний рахунок Позивача в національній валюті, відкритий у Банку, кошти з якого можуть бути видані йому або перераховані за його розпорядженням на інший рахунок не раніше, ніж через п'ять робочих днів після їх зарахування. Крім того, відповідач запропонував йому підписати заяву установленої форми, де зазначається, що він ознайомлений із змістом Положення про порядок здійснення банками України вкладних (депозитних) операцій з юридичними та фізичними особами, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 03.12.2003 №516 та змістом Постанови про порядок надходження коштів в іноземній валюті на поточні рахунки фізичних осіб у межах України, затвердженої Правлінням Національного банку України від 16.09.2013 №365. Мотивуючи свої дії неможливістю повернення депозиту у валюті вкладу - доларах США, через дію Постанови Правління Національного банку України від 16.09.2013 №365, Відповідач здійснив повернення вкладу у гривні. Таким чином, зазнає позивач, лише звернувшись до відповідача із заявою про дострокове розірвання [PERSON], він зясував, що умови такого [PERSON] щодо повернення вкладу в доларах США були неможливі для виконання з боку відповідача та суперечили законодавству України. Попри це, Відповідач, як оферент публічного договору, не привів Договір у відповідність до вимог законодавства, що призвело до введення Позивача в оману щодо повернення вкладу в доларах США. Також\~[PERSON] вказує, що відповідачу, як банківській установі, що володіє банківською ліцензією, на час укладення [PERSON] банківського вкладу(депозиту), було достеменно відомо про існування постанови Правління Національного банку України від 16.09.2013 №365 та неможливість виконати п.1.7 та 2.3. [PERSON] обумовленим сторонами правочину способом. Попри це, відповідач зі своєї сторони підписав договір банківського вкладу (депозиту) встановленої в його банку на той час форми, маючи умисел на заволодіння його валютними ресурсами, без наміру виконання своїх зобовязань за договором вкладу належним чином. В той самий час, укладаючи угоду він діяв під впливом обману, вважаючи, що зможе у будь-який час отримати внесені ним кошти у валюті вкладу, як це випливає із тексту [PERSON]. Позивач також посилається на те, що він не має юридичної освіти, не був та не є спеціалістом в галузі банківського права чи економіки, тобто не володіє спеціальними знаннями, послуговуючись лише загальноприйнятими нормами банківського обслуговування, консультаціями працівників банку та текстом договорів. Виходячи з того, що договорами банківського вкладу (п.1.7.) прямо передбачено, що погашення сертифікату (оплата номінальної вартості такого сертифікату) та оплата процентів за ним відбувається у валюті, в якій сертифікат було випущено, а договори не зазначають особливого порядку виплати коштів за вкладом при достроковому розірванні (предявленні до погашення Сертифіката), однією із основних характеристик банківського вкладу ПАТ «[PERSON] СБЕРБАНКУ РОСІЇ» із видачею ощадного сертифіката (продукції) в розумінні ЗУ «Про захист прав споживачів», щодо якої його введено в оману є порядок виплати коштів при достроковому погашенні вкладу. Якби відповідач попередив його про таку основну характеристику пропонованої банківської послуги - неможливість отримання вкладу в іноземній валюті, та повернення вкладу в нестійкій до девальвації гривні, то він би не уклав договори банківського вкладу із видачею ощадного сертифіката, оскільки укладенням договору із обмеженнями на отримання своїх коштів у валюті вкладу не задовольнялась, основна його мета - захист належних йому коштів від девальвації. Представник позивача [PERSON]\~у судовому засіданні позовні вимоги підтримала, з підстав зазначених у позові та просила їх задовольнити. Представник відповідача ПАТ «СБЕРБАНК» - [PERSON] у судовому засіданні проти задоволення позову заперечував, просив відмовити у його задоволенні, посилаючись на те, що [PERSON] був ознайомлений зі всіма доданими до договору документами та не заперечував проти умов, які були зазначені в договорі. Також зазначив, що [PERSON] не діяв під впливом обману. Суд, вислухавши учасників судового засідання, дослідивши матеріали справи, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що 04 грудня 2013 року між позивачем\~[PERSON]\~та Публічним акціонерним товариством "[PERSON] банк Сбербанку Росії", правонаступником прав та обов'язків якого відповідно до змін до Статуту є відповідач - ПАТ "СБЕРБАНК", було укладено договори банківських вкладів (депозиту) № 3330/026/539649 з видачею ощадного (депозитного) сертифікату на предявника серії СР № 001456 на суму 105 000,00 доларів США (надалі - Ощадний сертифікат) строком отримання (розміщення Вкладу) 367 днів до 06.12.2014 року із сплатою процентної ставки в розмірі 8,5 % річних. Платіжним дорученням № 99528952 від 04.12.2013 року ним внесені кошти на депозит в сумі 105 000,00 доларів США. (а.с.12). Відповідно до пункту 1.1 [PERSON] приймає від Вкладника грошові кошти, перераховані Вкладником з його поточного рахунку, відкритого в Банку, на рахунок Банку, та видає Вкладнику відповідний неемісійний цінний папір в документарні формі - ощадний (депозитний) сертифікат на пред'явника, і зобов'язується виплатити Вкладникові або особі, що придбала або якій було вручено Сертифікат на договірних умовах номінальну вартість Сертифікату (суму вкладу, яка зазначена на бланку такого Сертифікату) та нараховані проценти за Сертифікатом, на умовах та в порядку, передбаченому цим [PERSON]. Погашення Сертифікату (сплата номінальної вартості такого Сертифікату) та сплата процентів за ним відбувається у валюті, в якій Сертифікат було випущено (п.1.7 [PERSON]).У разі пред'явлення Сертифікату для дострокового погашення [PERSON] в строк, зазначений в заяві на дострокове погашення, при умові, що він (строк) складає не менше ніж два робочі дні від дня подання такої заяви, перераховує суму номінальної вартості Сертифіката та проценти за ним, які виплачуються в розмірі базової (мінімальної) процентної ставки за вкладом (депозитом) на вимогу для фізичних осіб, яка діє в Банку на день такої сплати, на поточний рахунок Пред'явника Сертифіката, відкритий в Банку (п.2.3 [PERSON]). Крім того, у пункті 5.1 [PERSON] визначено, що все інше, що не передбачено цим договором визначено в Умовах банківського обслуговування фізичних осіб в АТ «СБЕРБАНК РОСІЇ», затверджених наказом Голови Правління Банку № 37 від 16 січня 2012 року, з усіма змінами та доповненнями, що відбулись протягом дії договору. Умови є невідємною частиною цього [PERSON] і розміщуються на офіційному сайті Банку та/або інформаційних стендах, розташованих у доступних для Вкладника місцях в операційному та/або касовому залах Банку. На виконання [PERSON] сторони склали акт прийому - передачі за яким відповідач передав, а позивач отримав ощадний сертифікат серії СР № 001457, який випущено 04.12.2013 року на суму 105000 доларів США і за змістом якого позивач погоджується, що обслуговування та погашення сертифікату здійснюється з урахуванням правил, встановлених законодавством України та Умовами банківського обслуговування фізичних осіб в АТ «СБЕРБАНК РОСІЇ», що діють на дату здійснення дій, пов'язаних з обслуговуванням та /або погашенням Сертифікату. 27.05.2014 року [PERSON] звернувся до відповідача із заявою про дострокове погашення належного йому ощадного (депозитного) сертифікату на пред'явника СР № 001457. У вказані заяві зазначено, що позивач ознайомлений зі змістом Положення про порядок здійснення банками України вкладних (депозитних) операцій з юридичними і фізичними особами, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 03.12.2003 № 516 та змістом постанови про порядок надходження коштів в іноземній валюті на поточні рахунки фізичних осіб у межах України, затвердженої Правлінням Національного банку України від 16.09.2013 № 365. Крім того, у заяві зазначено, що позивачу відомо про те,що грошові кошти у іноземній валюті, отримані від дострокового погашення сертифікату, підлягають обов'язковому продажу на міжбанківському валютному ринку України із подальшим зарахуванням гривневого еквіваленту від продажу іноземної валюти на його поточний рахунок в національній валюті. Відповідачем 27.05.2014 року було достроково погашено вказаний Сертифікат, зокрема, було зараховано на рахунок позивача гривневий еквівалент суми вкладу за курсом гривні до долара США 11,7. Відповідач при достроковому погашенні сертифікату за спірним договором діяв відповідно до постанови Правління Національного банку України «Про порядок надходження коштів в іноземній валюті на поточні рахунки фізичних осіб в межах України» № 365, зареєстрованої у Міністерстві юстиції України за № 1592/24124, якою передбачено, що надходження коштів в іноземній валюті в межах України на поточний рахунок в іноземній валюті фізичної особи (резидента або нерезидента) здійснюється виключно шляхом переказу коштів в іноземній валюті з іншого власного рахунку або шляхом унесення готівки власником рахунку. Зарахування інших надходжень в іноземній валюті в межах України, передбачених законодавством України, на поточний рахунок в іноземній валюті фізичної особи (резидента або нерезидента) не дозволяється. Уповноважений банк зобов'язаний здійснити продаж таких надходжень на міжбанківському валютному ринку України та зарахувати гривневий еквівалент від продажу іноземної валюти на поточний рахунок в національній валюті фізичної особи (резидента або нерезидента). Враховуючи, що кошти на рахунок позивача, який пред'явив ощадний (депозитний) сертифікат за спірним [PERSON], номінований в іноземній валюті до погашення, мали бути зараховані не з рахунку позивача, а з рахунку, який йому не належав, відповідач зобов'язаний був здійснити продаж таких надходжень на міжбанківському валютному ринку України та зарахувати гривневий еквівалент від продажу іноземної валюти на поточний рахунок в національній валюті. Щодо посилання позивача про наявність підстав для визнання договору банківського вкладу (депозиту)\~№ 3330/026/539649 з видачею ощадного (депозитного) сертифікату на предявника від 04.12.2013\~недійсним на підставі статті 230 ЦК України, тобто як такого, що укладений позивачем під впливом обману, необхідно зазначити наступне. Згідно із статтею 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним (стаття 204 ЦК України). Правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав, визначених законом, та із застосуванням наслідків недійсності, передбачених законом. Відповідно до частини1 статті 230 ЦК України якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (частина перша статті 229 цього Кодексу), такий правочин визнається судом недійсним. Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування. За змістом пункту 20 постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 06.11.2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» правочин визнається вчиненим під впливом обману у випадку навмисного введення іншої сторони в оману щодо обставин, які впливають на вчинення правочину. На відміну від помилки, ознакою обману є умисел у діях однієї зі сторін правочину. Отже, правочин визнається вчиненим під впливом обману у випадку навмисного уведення іншої сторони в оману щодо обставин, які впливають на вчинення правочину. На відміну від помилки, ознакою обману є умисел у діях однієї зі сторін правочину. При цьому на позивача у цій справі, який вважає себе особою, яка діяла під впливом обману, покладається тягар доказування сукупності таких обставин: 1) наявність умислу в діях відповідача; 2) істотність значення обставин, щодо яких позивача введено в оману; 3) сам факт обману. Обман щодо мотивів правочину не має істотного значення. При вчиненні правочину під впливом обману формування волі потерпілого відбувається не вільно, а вимушено, під впливом недобросовісних дій інших осіб, які полягають у навмисному створенні у потерпілого помилкового уявлення про обставини, які мають істотне значення. Внутрішня воля потерпілого на вчинення правочину відповідає його зовнішньому волевиявленню, однак її формування відбувається не вільно, а під впливом обману з боку інших осіб. Установлення наявності умислу у недобросовісної сторони ввести в оману іншу сторону, щоб спонукати її до вчинення правочину, є неодмінною умовою кваліфікації недійсності правочину за статтею 230 ЦК України. Відповідно до вимог статей 12, 13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін і суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно од цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно зі статтею 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. При цьому, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Проаналізувавши подану сторонами сукупність доказів, суд дійшов висновку, що всупереч вимогами статей 12, 81 ЦПК позивач не надав належних та допустимих доказів, які у сукупності давали б підстави для кваліфікації недійсності спірного договору за статтею 230 ЦК України, оскільки не доведено умислу відповідача на уведення позивача в оману. Посилання позивача на бажання відповідача заволодіти його валютними ресурсами через укладення спірного [PERSON], обсяг яких у відповідача на його думку зменшувався, як на обставину, що вказує на умисел відповідача увести позивача в оману, ґрунтується тільки на припущеннях позивача, які не підтверджено належними та допустимими доказами. Крім того, варто враховувати, що обман стосовно мотиву, тобто внутрішнього спонукання особи до здійснення правочину, не має істотного значення. Зокрема, обман щодо фінансового становища контрагента як мотиву правочину не може бути підставою для визнання правочину недійсним. Обставини дострокового погашення відповідачем ощадного сертифікату за спірним договором із застосуванням вимог постанови Національного банку України № 365 від 16.09.2013 року, самі по собі не можуть свідчити про наявність умислу відповідача на момент укладення спірного [PERSON] увести позивача в оману і не повертати після його укладення суму вкладу на умовах, визначених пунктом 1.7 [PERSON]. Такі обставини є питаннями, пов'язаними з виконанням спірного [PERSON], а не його укладенням, а тому посилання позивача на них як на підставу позовних вимог, є необґрунтованим. На переконання суду не включення положень постанови Національного банку України №365 від 16.09.2013 року в умови спірного [PERSON] не є доказом свідомого приховування відповідачем її змісту від позивача з метою заволодіння його валютними ресурсами, а також не є доказом порушення свободи формування волі позивача на укладення спірного договору. Указана постанова Національного банку України не є нормативним актом з обмеженим доступом чи нормативним актом локальної дії, навпаки вона є відкритим та загальнодоступним нормативним актом, зміст якої відповідач не зобов'язаний був довести до відома позивача обов'язково у письмовій формі. Укладаючи спірний договір, предметом якого були не національна, а іноземна валюта, позивач брав на себе свідомі ризики, які пов'язані із застосуванням державним регулятором в особі Національного банку України повноважень з валютного регулювання та валютного контролю, у тому числі пов'язаних із установленням порядку проведення обов'язкового продажу та розміру надходжень в іноземній валюті. Посилання позивача на наявність порушень його прав як споживача визначених статтею 21 Закону України «Про захист прав споживачів», зокрема на порушення його свободи волевиявлення та/або висловленого ним волевиявлення при реалізації продукції, на порушення принципу рівності сторін договору, обмеження його права на одержання необхідної, доступної, достовірної та своєчасної інформації про відповідну продукцію є непереконливими і не можуть бути підставою для визнання спірного [PERSON] недійсним з підстав, визначених статтею 230 ЦК України. Позивач не довів, що його було обмежено у доступі до інформації про його права та обов'язки, не надав доказів, що був обмежений у часі на прийняття рішення про укладення спірного правочину, та ознайомлення з його умовами. Твердження позивача [PERSON] про порушення принципу рівності сторін Спірного договору є необґрунтованим, оскільки указане порушення у розумінні положень Закону України «Про захист прав споживачів» може мати місце, якщо є істотний дисбаланс у самих договірних відносинах, тобто у правах і обов'язках сторін, який враховуючи зміст Спірного договору відсутній у відносинах його сторін. Отже, ураховуючи викладене, суд наголошує на тому, що не знайшло свого підтвердження належними та допустимими доказами факт формування волі позивача при укладенні спірного договору саме під впливом обману з боку відповідача і, що відповідач мав умисел на уведення позивача в оману, що свідчить про те, що позивачем не доведено сукупність трьох обставин (наявність умислу в діях відповідача; істотність значення обставин, щодо яких позивача введено в оману; сам факт обману), яка необхідна для кваліфікації недійсності Спірного договору за статтею 230 ЦК України. Всі твердження позивача про умисел відповідача на уведення його в оману ґрунтуються на припущеннях, а тому суд дійшов висновку, що у задоволенні позову [PERSON] необхідно відмовити. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed