Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-06 00:00:00

23.04.2014 року ПАТ «Дельта Банк» звернувся до суду з позовом до [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], в якому просить виселити зазначених осіб з квартири [ADDRESS] та зняти їх з реєстраційного обліку за зазначеною адресою. В судовому засіданні представник позивача Попович С.С. позовні вимоги підтримав у повному обсязі, вважає їх законними та обґрунтованими, оскільки спірна квартира є предметом іпотеки, описана та арештована в порядку виконання рішення суду за позовом банку до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, просить позов задовольнити. Представник відповідачки - [PERSON] - [PERSON] в судовому засіданні заперечує проти задоволення позовних вимог, оскільки між банком та відповідачкою був укладений кредитний договір у іноземній валюті, житлове майно, з якого позивач просить виселити відповідачів підпадає під дію Закону України «Про мораторій про стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті»; крім того, відсутнє звернення стягнення на предмет іпотеки в установленому законом порядку, а тому відсутні підстави для виселення відповідачів. Просить у задоволенні позову відмовити. Відповідачі [PERSON], [PERSON] , [PERSON] та представник 3-ї особи відділу опіки та піклування районної адміністрації Хортицького району, в судове засідання не з'явилися, про час та місце слухання справи були повідомлені належним чином, заперечень проти позову суду не надали, з заявами про відкладення розгляду справи не зверталися. Розглянувши матеріали справи, вислухавши пояснення сторін, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню по наступним підставам. Відповідно до ст. 10 ЦК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України. Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ч.2 ст. 59 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 ЦПК України. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Судом встановлено, що 30 вересня 2008 року ТОВ «Український промисловий банк», правонаступником якого є ПАТ «Дельта Банк» та [PERSON] уклали кредитний договір № 279-011/фкв-08, згідно якого банк надав позичальнику кредитні кошти у розмірі 64400 доларів США з розрахунку 15,8% річних за весь час фактичного користування кредитом на строк з 30.09.2008 року по 29.09.2023 року. 13.09.2008 року між ТОВ « Український промисловий банк» та [PERSON] .з метою забезпечення виконання умов кредитного договору було укладено договір іпотеки № 279-11/Zфквіп-08, посвідчений приватним нотаріусом Запорізького нотаріального округу [PERSON], за реєстраційним № 12962. Предметом іпотеки за вказаним договором є квартира , що знаходиться за адресою: [ADDRESS]. 20.12.2012 року Хортицьким районним судом м. Запоріжжя винесено рішення по справі № 2/0825/2326/2012, яким задоволені позовні вимоги ПАТ «Дельта Банк» та стягнуто на користь банку у солідарному порядку з [PERSON] та поручителя [PERSON] заборгованість за кредитним договором у загальній сумі 798938 грн 96 коп., яке набуло законної сили. 11.09.2013 року зазначене рішення було звернення до виконання та відкрите виконавче провадження. 14.11.2013 року з метою виконання рішення суду державним виконавцем складено акт опису та арешту майна, згідно якого описано та арештоване квартиру [ADDRESS]. 24.12.2013 року ПАТ «Дельта Банк» направив на адресу відповідачів вимогу про виселення з зазначеної квартири та зняття з реєстрації, яку [PERSON] отримала 16.01.2014 року, конверти , надіслані на ім'я [PERSON], [PERSON], [PERSON] були повернуті на адресу банку у зв'язку з закінченням терміну зберігання. Згідно до ст. ст. 526, 527, 530 ЦК України зобов'язання повинні виконуватися належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону. У відповідності до п.43 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року №5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», при розгляді позову іпотекодержателя про виселення мешканців з житлового будинку чи житлового приміщення у разі задоволення вимог про звернення стягнення на предмет іпотеки суд має враховувати наступне. Згідно з ч.4 ст.9, ст.109 ЖК Української РСР, ст.ст. 39-40 Закону України «Про іпотеку», виселення мешканців із житлового будинку чи житлового приміщення, яке є предметом іпотеки, проводиться у порядку, встановленому законом. При цьому суд за завою іпотекодержателя одночасно з рішенням про звернення стягнення на предмет іпотеки за наявності підстав, передбачених законом, ухвалює рішення про виселення мешканців цього житлового будинку чи житлового приміщення. При цьому примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду тільки за певних умов: якщо мешканці добровільно не звільнили житловий будинок чи житлове приміщення, на яке звернуто стягнення як на предмет іпотеки, протягом одного місяця з дня отримання письмової вимоги іпотекодержателя або нового власника або в інший погоджений сторонами строк. Згідно з ч. 3 ст. 33 Закону України «Про іпотеку» звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. У разі звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання, при реєстрації прав власності на таке майно, правовстановлювальним документом буде або договір купівлі-продажу нерухомості або договір про задоволення вимог іпотекодержателя Як встановлено у судовому засіданні, між банком та відповідачами ні договір про задоволення вимог іпотеко держателя, ні договір купівлі-продажу предмету іпотеки, не вкладалися, виконавчий напис нотаріусом не вчинявся, рішення суду про звернення стягнення на предмет іпотеки не існує. Отже, звернення стягнення на предмет іпотеки не відбулося, а тому не виникли і підстави для виселення відповідачів із спірної квартири Крім того, звернення стягнення на іпотечне майно не відбулося не лише фактично, воно не може на теперішній час відбутися і навіть теоретично, виходячи із вимог Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», відповідно до якого протягом дії цього Закону не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом іпотеки згідно із статтею 5 Закону України "Про іпотеку", якщо таке майно виступає як забезпечення зобов'язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя або є об'єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно; загальна площа такого нерухомого житлового майна (об'єкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв. метрів для квартири та 250 кв. метрів для житлового будинку; Як встановлено, кредит був наданий [PERSON] в іноземній валюті та є споживчим. Забезпеченням кредиту є житлове майно, яке [PERSON] та іншими відповідачами використовується як місце постійного проживання. Загальна площа квартири не перевищує 140 кв.м. Позивачем не доведено суду, що у власності [PERSON] та інших відповідачів знаходиться інше житлове майно. Таким чином, житлове майно, з якого позивач просить виселити відповідачів, попадає під дію мораторію згідно вище зазначеного закону. Згідно ч. 4 Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті»: «4. Протягом дії цього Закону інші закони України з питань майнового забезпечення кредитів діють з урахуванням його норм.». Обов'язковою передумовою виселення мешканців з житлового приміщення, що є предметом іпотеки, є звернення стягнення на це майно. Оскільки на теперішній час на це житлове майно, як на предмет іпотеки, не може бути звернуто стягнення, то відповідно і не можуть бути застосовані і норми про виселення мешканців у зв'язку із зверненням стягнення, при цьому звернення стягнення ще не відбулося, а тому не може бути і примусового виселення (однією із обов'язкових умов якого, є звернення стягнення). Крім того, суд вважає, що позовні вимоги щодо зняття з реєстраційного обліку заявлені до [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] як до неналежних відповідачів, оскільки питання щодо постановлення та зняття з реєстраційного обліку належить до компетенції відповідних установ. Вислухавши пояснення сторін, дослідивши докази по справі, враховуючи викладене, суд вважає, що заявлені позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Outcome: dismissed