Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-07 00:00:00

Публічне акціонерне товариство КБ "ПриватБанк" звернувся до суду з позовом до [PERSON]. про стягнення заборгованості за кредитним договором в сумі 74268,92 грн. Позовні вимоги мотивує тим, що відповідно до укладеного договору №98299- CRED від 02.11.2007 року відповідач отримала кредит у розмірі 30000 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 32 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 20.04.2009 року. Договором передбачено порядок та умови погашення кредиту, погашення заборгованості по кредиту, сплата нарахованих за період користування кредитом відсотків, комісії за користування кредитом та інших витрат. Відповідач за вказаним кредитним договором зобов'язання належним чином не виконувала, в результаті чого станом на 10.01.2016 року має заборгованість в сумі 74268,92 грн., і яка складається із заборгованості по кредиту-13235,98 грн. ; процентам за користування кредитом - 57258,23 грн. та штрафи -250 ,00 грн. фіксована частина і 3524,71 грн. процентна складова. В зв'язку з цим позивач просить стягнути з відповідача на його користь заборгованість за кредитним договором в розмірі 74268,92 грн. Представник позивача в судове засідання не з'явився, однак подав до суду заяву, в якій позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить суд справу розглядати без його участі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з*явилася. Від неї поступила заява про розгляд справи в її відсутність. Позов не визнає. Просить застосувати позовну давність так як останній платіж по кредитному договорі здійснила 27.05.2010 року. Крім того, ще 28.08.2009 року Надвірнянським районним судом винесено рішення в справі за позовом ЗАТ КБ «ПриватБанк» до неї , яким стягнуто з неї на користь банку заборгованість по кредитному договору в сумі 17522,88 грн. Дослідивши докази, представлені сторонами на виконання вимог ст.60 ЦПК України і які сторони вважають достатніми для обґрунтування і заперечення позовних вимог та з'ясувавши фактичні обставини справи, суд приходить до висновку, що позов не підлягає до задоволення з наступних підстав. Згідно ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Згідно ст.10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставі своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст. 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Судом встановлено, що 02.11.2007 року між позивачем та відповідачем був укладений Кредитний договір № 98299- CRED, згідно з умовами якого остання отримала від позивача кредит в розмірі 30000 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитними коштами у розмірі 32 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення до 20.04.2009 року . Позивач свої зобов'язання за договором виконав у повному обсязі, надавши відповідачу кредитні кошти, які та використала в своїх цілях, про що в судовому засіданні не оспорює сам відповідач. Відповідач використав надані йому кредитні кошти, проте, у порушення умов договору, вона не виконувала свої зобов'язання належним чином та не повертала використані нею кредитні кошти з відсотками позивачу. У зв'язку з неналежним виконанням відповідачем зобов'язань за даним кредитним договором за позовом позивача Надвірнянським районним судом 28 серпня 2009 року винесено рішення про стягнення з [PERSON]. в на користь ЗАТ КБ «Приватбанк» заборгованості за кредитним договором в сумі 17522,88 грн. Згідно ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином та відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. Відповідно до ст.527 ЦК України боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок. Статтею 530 ЦК України передбачено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства. Згідно ст.610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Згідно наданого банком розрахунку заборгованості за договором № 98299- CRED від 02.11.2007 р. станом на 10.01.2016 р. за відповідачем рахується заборгованість 74268,92 грн., і яка складається із заборгованості по кредиту-13235,98 грн. ; процентам за користування кредитом - 57258,23 грн. та штрафи -250 ,00 грн. фіксована частина і 3524,71 грн. процентна складова. Статтею 256 ЦК України визначено, що позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. За правилами ч. 3 та ч. 4 ст. 267 ЦК України - позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Відповідач [PERSON] надала суду заяву, в якій просить застосувати до спірних правовідносин строк позовної давності та відмовити у задоволенні позовних вимог, таке її клопотання відповідає вимогам ч. 3 та ч. 4 ст. 267 ЦК України. Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну. Загальна позовна давність відповідно до вимог ст. 257 ЦК України встановлюється тривалістю у три роки. Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність. Зокрема, ч. 2 ст. 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). Згідно ст. 260 ЦК України позовна давність обчислюється за загальними правилами визначення строків, встановленими ст. ст. 253 - 255 цього Кодексу (а саме перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок). Відповідно до ч.1 ст.264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку. Перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила; за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (ст. 261 ЦК України). Початок перебігу строку позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Таким чином, у разі неналежного виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу. Оскільки, як вбачається з матеріалів справа, за умовами кредитних правовідносин, які утворились в наслідок укладення між ПАТ КБ «Приватбанк» та [PERSON] кредитного договору, строк договору закінчувався 20.04.2009 року, останній платіж за кредитним договором здійснено 28.05.2010 року , а тому з дня закінчення строку договору почався перебіг позовної давності, який було перервано 28.05.2010 року . Таким чином строк позовної давності було перервано та він розпочався заново 29.05.2010 року та відповідно спливає 29.05.2015 року. У зв'язку з чим позивачем пропущено строки позовної давності, а позивач звернувся до суду із даною позовною заявою тільки 03.02.2016 року, тому суд на підставі п. 31 Постанови Пленуму ВСУ № 5 від 30.03.2012р. «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» не вбачає підстав для задоволення позовної заяви. Таким чином, дослідивши та оцінивши зібрані в сукупності докази, суд приходить до висновку, що по заявлених позивачем позовних вимогах сплинув загальний строк позовної давності, а тому враховуючи, що відповідачем по справі заявлено клопотання про застосування наслідків спливу строку позовної давності, позивачем поважних причин пропуску цього строку не наведено, та у його поновленні позивач не просив, тому у задоволенні позову слід відмовити. На підставі наведеного ст. ст. 256-267,526,530, 598, 599, 625, 610, 1048, 1050, 1054 ЦК України, та

Outcome: dismissed