Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-10 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом, посилаючись на те, що відповідно договору купівлі-продажу №0331-ІІ від 03.12.2002 року він є власником квартири [ADDRESS]. В даній квартирі, крім нього, зареєстровані його діти [PERSON], [PERSON] та колишня дружина [PERSON] З вересня 2010 року відповідач у зазначеній квартирі не проживає, зібрала свої речі та добровільно виселилася за адресою [ADDRESS], позов про поділ спільного сумісного майна подружжя не подавала. При цьому, знятись з реєстраційного обліку вона не бажає, також не здійснює оплату комунальних послуг. У зв'язку з чим, позивач, в порядку ст.ст.391, 405 ЦК України, просить суд визнати [PERSON] такою, що втратила право користування житловим приміщенням за адресою [ADDRESS], судові витрати покласти на відповідача. Позивач в судовому засіданні позов підтримав, просив його задовольнити в повному обсязі. Також зазначив, що [PERSON] у вересні 2010 року виселилася з квартири [ADDRESS] та почала проживати з іншим чоловіком. З цього приводу у них виникали сварки до розірвання шлюбу. З того часу вона в спірній квартирі не проживає, її речі в квартирі відсутні. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позов не визнала та пояснила, що не проживає за адресою [ADDRESS] з вересня 2010 року, але коли [PERSON] перебуває у відрядженнях, ночує там з дітьми. Переїхала від колишнього чоловіка, бо він її бив. Іншого житла вона не має. Просила в задоволенні позову відмовити. Представник третьої особи в судове засідання не з'явився, заявою від 23.07.2015 року просив розглянути справу за його відсутності, проти задоволення позову не заперечував. Відповідно до ст.169 ЦПК України суд вважає за можливо розглянути справу за відсутності сторони, належним чином повідомленої про день, місце та час розгляду справи на підставі наявних у справі доказів. Заслухавши пояснення сторін, свідків та дослідивши матеріали справи, суд встановив такі факти та відповідні їм правовідносини. [PERSON] та [PERSON] з 13.10.1996 року по 19.10.2011 року перебували у зареєстрованому шлюбі, про що свідчить рішення Бериславського районного суду Херсонської області від 21.09.2011 року та рішення апеляційного суду Херсонської області від 19.10.2011 року (а.с.7-9). 03.12.2002 року за договором купівлі-продажу [PERSON] придбано у власність квартиру [ADDRESS] (а.с.22). Відповідно позовної заяви про розірвання шлюбу від 14.09.2011 року, адресою проживання [PERSON] зазначено [ADDRESS] (а.с.6) З рішення Бериславського районного суду Херсонської області від 21.09.2011 року також вбачається, що на протязі тривалого часу сторони разом не проживають, припинили шлюбні стосунки з вересня 2010 року (а.с.7). Згідно довідки КП "Бериславська ЖЕК-1" № 2026 від 16.07.2015 року, в квартирі [ADDRESS] зареєстровані [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] (а.с.5). З актів, складених мешканцями будинку [ADDRESS] та затверджених керівником КП «Бериславська ЖЕК №1» від 30.12.2013 року, 29.12.2014 року, 13.07.2015 року вбачається, що [PERSON] з 2010 року в квартирі [ADDRESS] не проживає, її особисті речі в квартирі відсутні (а.с.10-12). Згідно наданих чеків терміналу ПАТ «КБ «Приватбанк» за 2014-2015 роки, комунальні послуги за адресою [ADDRESS] сплачує [PERSON] (а.с.29-72). З листа Бериславського РВ УМВС України в Херсонській області № 40/10009 від 10.09.2015 року вбачається, що в період з 2010 -2011 років [PERSON] до Бериславського РВ щодо вжиття заходів до [PERSON] з приводу застосування насильства не зверталася (а.с.92). Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що проживає на четвертому поверсі будинку [ADDRESS], знає родину [PERSON]. З того часу, як вони розлучилися, з 2010 року [PERSON] в квартирі [NUMBER] не проживає. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що її квартира знаходиться поряд із квартирою [PERSON] З 2010 року [PERSON] в квартирі [ADDRESS] не проживає. У неї є інший чоловік. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що також проживає в будинку [ADDRESS]. [PERSON] в квартирі [NUMBER] не проживає близько п'яти років, в квартирі немає її речей. [PERSON] іноді перебував у квартирі [PERSON] у вечірній час та [PERSON] там ніколи не бачив. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що з 2000 року спілкується із [PERSON] До розлучення із [PERSON] вони постійно сварилися. Після розлучення від періодично бачив її на подвір'ї будинку [ADDRESS] та в під'їзді. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що є сусідкою сторін по справі, знає їх з моменту вселення в квартиру [NUMBER] в будинку [ADDRESS] Часто спілкується із [PERSON], остання знаходиться в квартирі, коли її колишній чоловік у відрядженні. [PERSON] у серпні 2015 року запрошувала [PERSON] до себе, вони пили чай. [PERSON] відомо, що [PERSON] близько п'яти років орендує квартиру, в якій проживає. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що проживає в одному будинку із родиною [PERSON], їх діти дружать. Декілька разів вона бачила [PERSON] на подвір'ї будинку, остання спілкувалася із сусідами. Згiдно положень ст.4 ЦПК України суд, здiйснюючи правосуддя захищає права, свободи та iнтереси фiзичних осiб у спосiб, визначений законами України. Перелiк способу захисту цивiльних прав та iнтересiв мiститься в статтi 16 ЦК України. Цей перелiк не є вичерпним i суд може захистити цивiльне право або інтерес iншим способом, що встановлений законом або договором. Статтею 60 СК України визначено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Відповідно до ст.391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Частиною 2 статті 405 ЦК України визначено, що член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. В пункті 34 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 07.02.2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» зазначено, що оскільки право власності є абсолютним правом, яке включає право володіння, користування та розпорядження майном, якого ніхто не може бути позбавлений, крім випадків, передбачених законом (стаття 41 Конституції України, статті 316-319 ЦК), то власник на підставі статті 391 ЦК не може бути визнаний таким, що втратив право користування своїм майном, зокрема жилим приміщенням або виселений із нього, оскільки це не відповідає характеру спірних правовідносин, й такі вимоги регулюються, зокрема, статтями 71, 72, 109, 110, 116 Житлового кодексу Української РСР. Усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, зокрема жилим приміщенням, шляхом зняття особи з реєстраційного обліку, залежить від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (наприклад, статті 71, 72, 116, 156 ЖК УРСР; стаття 405 ЦК), а саме від вирішення однієї із таких вимог: про позбавлення права власності на жиле приміщення; про позбавлення права користування жилим приміщенням; про визнання особи безвісно відсутньою; про оголошення фізичної особи померлою. Згідно ч.3 ст.10, ч.1 ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст.212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість і взаємний зв'язок доказів в їх сукупності. Таким чином, судовим розглядом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] з жовтня 1996 року до жовтня 2011 року перебували у зареєстрованому шлюбі. В період шлюбу позивачем було придбано квартиру [ADDRESS], а отже відповідно до ст.60 СК України, дана квартира має статус спільної сумісної власності подружжя. Суд не бере до уваги посилання позивача на те, що [PERSON] протягом визначеного законом строку не звернулася до суду із позовом про поділ майна подружжя, в тому числі зазначеної квартири, так як це є правом, а не обов'язком відповідача. У відповідності до ст. 1 Першого протоколу до Європейської Конвенції з прав людини та основних свобод, що згідно ст. 9 Конституції України є частиною національного законодавства, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Посилання [PERSON] на те, що вона не проживає в квартирі [ADDRESS], так як [PERSON] застосовував до неї фізичне насильство, а також на те, що даною квартирою вона користується в періоди відряджень позивача, не знайшли свого підтвердження в ході судового розгляду. Так, з листа Бериславського РВ УМВС України в Херсонській області № 40/10009 від 10.09.2015 року вбачається, що в період з 2010 -2011 років [PERSON] до Бериславського РВ щодо вжиття заходів до [PERSON] з приводу застосування насильства не зверталася. Свідок [PERSON] зазначила в своїх поясненнях, що в серпні [PERSON] запросила її до квартири пити чай, але зважаючи на те, що цивільна справа перебуває на розгляді в суді з липня 2015 року, суд вважає, що зазначене не підтверджує факт користування відповідачем спірною квартирою. Яких-небудь інших доказів на підтвердження зазначених обставин, в порушення ст.ст.10, 60 ЦПК України, відповідачем не надано. Таким чином, судовим розглядом встановлено, що з вересня 2010 року та до теперішнього часу [PERSON] проживає за адресою [ADDRESS], але зважаючи на те, що доказів належності спірної квартири на праві особистої власності, а не спільної сумісної, позивач суду не надав, відсутні підстави для визнання [PERSON], в порядку ч.2 ст.405 ЦК України, такою, що втратила право користування житловим приміщенням за адресою [ADDRESS], в зв'язку з чим суд вважає за необхідне в задоволенні позову відмовити. На підставі вищевикладеного,

Outcome: dismissed