Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-21 00:00:00

Позивач ПУБЛІЧНЕ АКЦІОНЕРНЕ ТОВАРИСТВО КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК "ПРИВАТБАНК" (далі Банк) звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення заборгованості, в обґрунтування якого вказав, що відповідно до укладеного договору № DNН4КР89750714 від 28.07.2006 року відповідач 28.07.2006 року отримав кредит у розмірі 1950,00 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 25,08% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами надання кредиту фізичним особам «Розстрочка» складає між ним та Банком договір. Відповідно до умов укладеного договору погашення заборгованості здійснюється щомісяця в період сплати і складається із заборгованості за кредитом, за відсотками, за комісією та інших витрат згідно Умов. У зв'язку з порушенням відповідачем зобов'язань за кредитним договором за станом на 04.12.2013 року заборгованість за кредитом склала 681,58 грн., за процентами за користуванням кредитом - 3748,55 грн., пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором - 6846,20 грн., за штрафом (фіксована частина) - 500,00 грн., за штрафом (процентна складова) - 563,82 грн., а всього 12340,15 грн., які позивач просить стягнути на свою користь з відповідача разом з понесеними ним судовими витратами у сумі 229,40 грн. судового збору. Сторони до суду не з'явилися, про час і місце слухання справи сповіщені належним чином. Позивач письмово повідомив суд про розгляд справи у відсутність представника, про те, що він наполягає на позові і не заперечує проти розгляду справи заочно у разі неявки відповідача до суду. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позовна заява не підлягає задоволенню. Судом установлено, що 28.07.2006 року позивачем був наданий відповідачу [PERSON] споживчий строковий кредит на придбання товару - мобільного телефону «Samsung Х820» у сумі 1950,00 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 25,08% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом, на строк 12 місяців по 27.07.2007 року, що підтверджується заявою позичальника [PERSON] DNН4КР89750714 від 28.07.2006 року, Умовами надання споживчого кредиту фізичним особам (далі за тестом Умови) (а.с.5, 6-9). Відповідно до п.2.1 Умов підписанням заяви позичальником укладається кредитно-заставний договір між ним і Банком (а.с.6). Підпис відповідача під заявою свідчить про укладання договірних відносин між сторонами та про досягнення між ними згоди за всіма умовами угоди (а.с.5). Згідно за п.2.1 наведених Умов Банк зобов'язується надати позичальнику кредит шляхом перерахування на рахунок торговельно-сервісному підприємству. Кредит надається в обмін на зобов'язання позичальника по поверненню кредиту, сплаті відсотків, винагороди в обумовлені в Заяві строки. Для виконання даного договору банк відкриває позичальнику рахунок для зарахування коштів, спрямованих на погашення заборгованості по кредиту, відсоткам, винагороді та іншим платежам (а.с.6). Відповідно до ст.1054 ЦК України за кредитним договором фінансова установа зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно за ст.ст.526, 527, 530 ЦК України зобов'язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону. Відповідно до вимог ч.1 ст.1048, ч.2 ст.1054 та ч.2 ст.1050 ЦК України наслідками порушення відповідачем зобов'язання щодо неповернення чергової частини суми кредиту є право позивача достроково вимагати повернення всієї суми кредиту та одержання від позичальника процентів від суми позики. Заборгованість відповідача перед позивачем за станом на 04.12.2013 року за кредитом складає 681,58 грн., за процентами за користуванням кредитом - 3748,55 грн., що підтверджується розрахунком заборгованості (а.с.4). Оскільки відповідачем порушено умови кредитного договору вимоги позивача щодо стягнення цих сум заборгованості є правомірними. Відповідно до п.5.1 Умов особам у випадку несвоєчасного погашення заборгованості по кредиту, клієнт сплачує Банку пеню в розмірі 0,15 % від суми простроченої заборгованості по кредиту за кожен день прострочки платежу (а.с.9). Відповідно до розрахунку позивача за станом на 04.12.2013 року Банком нараховано відповідачу пеню за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором в сумі 6846,20 грн. (а.с.4). Згідно за п.5.3 Умов при порушенні клієнтом строків платежів по будь-якому із грошових зобов'язань, передбачених договором, більш ніж на 30 днів, клієнт зобов'язаний сплатити Банку штраф у розмірі 500 грн. та 5% від суми позову (а.с.9). За станом на 04.12.2013 року позивачем нараховано штрафну санкцію відповідачеві за невиконання останнім зобов'язань по договору: 500,00 грн. - фіксована частина штрафу та 563,82 грн. - процентна складова штрафу, а всього 1063,82 грн., що підтверджується розрахунком заборгованості (а.с.4). Відповідно до ч.1 ст.546 ЦК України виконання зобов'язання забезпечується, зокрема, неустойкою. Відповідно до ст.549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Зі змісту даної статті вбачається, що пеня та штраф не є окремими видами штрафних санкцій, а є різновидами неустойки як юридичної відповідальності, обчислюються у відсотках саме від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання, можливість нарахування одного виду неустойки на іншій виключається. Одночасно нараховуючи пеню та штраф, Банк просить застосувати до боржника подвійну цивільно-правову відповідальність одного й того ж виду за одне й те ж саме порушення договірного зобов'язання (прострочення виконання грошового зобов'язання), що суперечить вимогам ч.1 ст.61 Конституції України та ч.3 ст.509 ЦК України, згідно з якими ніхто не може двічі притягнений до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення, а зобов'язання має ґрунтуватися на засадах добровільності, розумності та справедливості. Тому позовні вимоги про стягнення з відповідача пені в сумі 6846,20 грн. задоволенню не підлягають. Між тим, решта позовних вимоги Банку також не можуть бути задоволені через пропуск позивачем строку звернення до суду. Відповідно до ст.256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права чи інтересу. Статтею 257 ЦК України передбачено, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. За приписами ч.1 ст.259 ЦК України позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі. На підставі п. 5.5 Умов терміни позовної давності по вимогам про стягнення кредиту, відсотків за користування кредитом, винагороди, неустойки-пені, штрафів за даним договором встановлено сторонами тривалістю 5 років (а.с.9). Згідно за ч.5 ст.261 ЦК України за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. Строк виконання та дії укладеного з відповідачем кредитного договору визначено 12 місяцями по 27.07.2007 року включно, що також підтверджується заявою позичальника (а.с.5). Таким чином, строк позовної давності щодо захисту свого порушеного права у правовідносинах з відповідачем сплинув 28.07.2012 року. У грудні 2013 року позивач через поштове відділення звернувся з даним позовом до суду, тобто за межами п'ятирічного строку позовної давності, збільшеного за домовленістю сторін (а.с.13, 16). Отже позивачем пропущений строк звернення до суду з даним позовом. Згідно за п.31 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» від 30.03.2012 року № 5 положенням п.7 ч.13 ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів» передбачено, що у спорах щодо споживчого кредитування кредитодавцю забороняється вимагати повернення споживчого кредиту, строк давності якого минув. У зв'язку з цим позовна давність за позовом про повернення споживчого кредиту застосовується незалежно від наявності заяви сторони у спорі. Враховуючи вищеприведене, на підставі ст.ст.257-259, 261, 509, 526, 527, 530, 546, 549, 1048, 1050, 1054 ЦК України, ст.61 Конституції України, ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів»,

Outcome: dismissed