Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-06 00:00:00

Позивач звернувся до Дзержинського районного суду м. Харкова із позовом до Державної казначейської служби України, прокуратури Полтавської області, 3-тя особа: УМВС України в Полтавській області про відшкодування моральної шкоди, спричиненої незаконними діями прокуратури. Свої вимоги позивач мотивує тим, що стосовно нього незаконно було порушено кримінальну справу та в рамках цього кримінального провадження його було тимчасово затримано на підставі постанови Жовтневого районного суду м.Полтави від 16.09.2010року на 3 доби а потім постановою цього ж суду строк тримання його в ІТТ продовжено до 10 днів до та де він знаходився , за час находження в даній установі йому не була надана необхідна медична допомога у зв*язку з чим його життя перебувало в небезпеці. Позивач вважає, що саме прокуратурою Полтавської області не був здійснений контроль за дотриманням правил тримання тимчасово затриманих в умовах ІТТ що призвело до спричинення йому моральної шкоди. 27.09.2010року йому було змінено міру запобіжного заходу на підписку про невиїзд, після чого, у зв*язку із загостренням захворювання, він тривалий час лікувався в медичних установах м. Харкова, що підтверджується відповідними документами. 21.07.2011р. кримінальна справа у відношенні нього була закрита на підставі п.2 ст. 6, ч.2 ст. 213 КПК України (в ред.. 1960р.). В результаті бездіяльності прокуратури за неналежним здійсненням надзору за умовами тримання позивача в ІТТ йому були спричинені моральні та психологічні страждання, які виразились в тривалому порушенні його життєвих зв*язків, ненаданні йому належної медичної допомоги, що призвело до позбавлення можливості неналежним чином реалізувати його звички та бажання, до суттєвого погіршення умов життя, розривом відносин зі багатьма людьми та потребувало значних зусиль для покращення фізичного, морального та психологічного стану. Позивач тривалий час страждав від незаконних дій прокуратури, факт незаконного його тримання в умовах ІТТ підтверджується тим, що кримінальна справа стосовно нього була припинена за реабілітованими обставинами, що на думку позивача підставою для стягнення з співвідповідача моральної шкоди розмірі 986 580грн., виходячи з глибини страждань приниження його честі та гідності. Свої вимоги просить задовольнити за рахунок відповідача- державного казначейства України. В судовому засіданні позивач підтримав позовні вимоги в повному обсязі та просив суд їх задовольнити. Представник відповідача прокуратури Полтавської області в судовому засіданні заперечувала проти задоволення позовних вимог позивача, оскільки він реалізував своє право на відшкодування шкоди та звернувся до суду з вимогами про стягнення моральної шкоди і рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 22.11.2013р. його вимоги були задоволені та з Державної казначейської служби було стягнуто на його користь компенсацію матеріальної шкоди в розмірі 45 000грн. та моральної шкоди в розмірі 250 000грн., а рішенням апеляційного суду Харківської області воно було змінено та стягнута моральна шкода в розмірі 50 000грн. Таким чином позивачем було реалізовано право на відшкодування моральної шкоди відповідно до Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду». Також представник відповідача зазначив, що позивачем не надано доказів підтвердження факту протиправності дій відповідачів, наявності шкоди, причинного зв*язку між ними. Представник відповідача Державної казначейської служби України та представник 3-ї особи в судове засідання не з*явилися, про дату, час та місце слухання справи повідомлені своєчасно та належним чином, представник 3-ї особи надав до суду заяву про розгляд справи за його відсутністю та в задоволенні позову просив відмовити, представник відповідача заяву про розгляд справи за його відсутністю суду не надавав. Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, вважає позовні вимоги такими, що не підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч.1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно зі ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Так, в своїй позовній заяві та при викладенні обставин в судовому засіданні правовою підставою для стягнення з відповідачів за рахунок державного казначейства шкоди позивач посилається на положення ч.2ст.1167 ЦК України, тобто, відшкодування моральної шкоди незалежно від вини органів державної влади,фізичної або юридичної особи, її спричинившої. Окрім того, позивач вказує, що право на відшкодування в нього виникло на підставі Закону України «Про порядок відшкодування шкоди,с причиненої громадянину незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури та суду». Відповідно до ч.8ст.8 ЦПК України якщо спірні відносини не врегульовані законом, суд застосовує закон, що регулює подібні за змістом відносини\\аналогія закону\\, а за відсутності такого -с уд виходить із загальних засад законодавства \\аналогія права\\. Таким чином, позивачем заявлено вимоги про стягнення моральної шкоди з відповідачів незалежно від їх вини як то передбачено положеннями вищезазначених норм закону. З врахуванням положень ст.ст.11, ч.8 ст.8 ЦПК України суд позбавлений вийти за межі заявлених вимог та розглядати спір та застосувати до спірних правовідносин інші норми законодавства ніж ті на які посилається позивач як на правові підстави для стягнення з відповідачів моральної шкоди. При цьому судом встановлено, що 21.07.2011 року старшим слідчим СУ УМВС України в Полтавській області Лоскот С.С., з посиланням па п.2 ст.213 (недоведеність участі обвинуваченого у вчиненні злочину), п.2 ст.6 (відсутність в діянні складу злочину), ст.67(оцінка доказів), та 130(постанова слідчого і прокурора) КПК України прийнято постанову про закриття кримінальної справи №10231067 відносно [PERSON] за відсутністю в його діях ознак злочинів, передбачених ст. 190 та ст.358 КК України. Цією ж постановою скасовано запобіжний захід (підписка про невиїзд), знято арешт з майна обвинуваченого та вирішено вилучені в ходе проведення особистого обшуку та обшуку за місцем проживання речі повернути власнику. Положеннями статті 56 Конституції України кожному гарантовано право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями , діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. ч.5 ст.23 ЦК України передбачено, що моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу місцевого самоврядування відповідно до ч.2 п.2 статті 1167 ЦК України, якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування як запобіжного заходу гримання під вартою або підписки про невиїзд, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт. Відшкодування шкоди державою передбачено Законом України "Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду" та частиною першою статті 1176 ЦК України у разі, коли, шкода завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування як запобіжного заходу тримання під вартою або підписки про невиїзд, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду. Згідно п. 1 ст. 1 та п.2 ст. 2 Закону України №266/94-ВР від 01.12 1994 року «Про порядок відшкодування шкоди, заподіяної громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», особа, у разі закриття кримінального провадження за відсутністю події кримінального правопорушення, відсутністю у діянні складу кримінального правопорушення або не встановлення достатніх доказів для доведення винуватості особи у суді і вичерпання можливостей їх отримання, мас право на відшкодування шкоди у розмірах і в порядку, передбаченому цим Законом. Рішенням Дзержинського районного суду м.Харкова від 22.11.2013 року по цивільній справі № 2011/1571/2012 позовні вимоги [PERSON] до Державної казначейської служби України і УМВС України в Полтавській області про відшкодування шкоди, завданої внаслідок незаконного притягнення особи у якості обвинуваченого, незаконного взяття та тримання під вартою, незаконного проведення обшуку, незаконного накладення арешту на майно були задоволені частково, та стягнуто з Державної казначейської служби на його користь 45000 грн. на відшкодування матеріальної шкоди та 250000 грн. на відшкодування моральної шкоди. Рішенням Апеляційного суду Харківської області від 18.02.2014 року по цій же справі змінено рішення суду першої інстанції шляхом зменшення суми стягнення на відшкодування моральної шкоди до 50000 грн. і відмовлено у задоволенні інших позовних вимог. З судових рішень Дзержинського районного суду м. Харкова і Апеляційного суду Харківської області від 18.02.2014 року по цивільній справі №2011/1571/2012 вбачається, що [PERSON] передбачене Законом України № 266/94-ВР віл 01.12.1994 року право на відшкодування шкоди реалізував, звернувшись з відповідним позовом до Державного казначейства України і УМВС України в Полтавській області. Таким чином, ні Закон України №266/94-ВР від 01.12.1994 року «Про порядок відшкодування шкоди, заподіяної громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно- розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», ні положення ч.2ст.1167 ЦК України не передбачають багаторазового відшкодування шкоди. Стаття 61 Конституції України передбачає, що ніхто не може бути двічі притягнений до юридичної відповідальності одного і того виду за одне й те саме правопорушення. Крім того, визначальним для вирішення позову про відшкодування шкоди, заподіяної громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду є встановлення факту незаконних дії таких органів,які призвели до притягнення особи до кримінальної відповідальності, а не склад посадових осіб та підрозділів, які до нього входять,тому,посилання на інших відповідачів ,відмінних від тих які вказані в цивільній справі за якою рішення з цих підстав набрало чинності в межах заявленого правового обґрунтування та правових підстав,на які вказує позивач за даним позовом не є таким ,що може заслуговувати на увагу. З*ясовуючи в судовому засіданні за захистом яких саме прав позивач звернувся та їх правове обґрунтування яке дає підстави для обрання такого засобу захисту позивач зазначив, що відповідальність за спричинення йому моральної шкоди незаконними діями прокуратури повинна бути відшкодована незалежно від наявності її вини, пославшись при чому на вищезазначені норми закону та за рахунок державної казначейської служби України. З огляду на вищезазначене суд приходить до висновку про те, що підстави відшкодування шкоди у такому позові повинні бути відмінними від підстав, зазначених [PERSON] у позовах, з якими він уже звертався до Дзержинського районного суду м.Харкова. Оскільки соба, яка звертається до суду може захистити своє порушене право та охоронюваний законом інтерес у спосіб,який він образ тільки 1 раз ,суд позбавлений можливості ,виходячи з обсягу заявлених підстав та в межах заявленого предмету даного позову задовольнити його позовні вимоги та інших правових підстав,які б давали йому право на таке відшкодування позивач суду не вказав та з такими обґрунтуваннями до суду не звертався.

Outcome: dismissed