Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-08 00:00:00

До Літинського районного суду Вінницької області звернувся [PERSON] з позовом до [PERSON] про усунення перешкод у користуванні майном шляхом зобов`язання звільнити житлове приміщення. В позові зазначає, що відповідно до Витягу про Державну реєстрацію права №31180172 від 02.09.2011 року, він являється власником житлового будинку з господарськими спорудами, що розташований по [ADDRESS] , в порядку спадкування за законом. В даному будинку зареєстрована та фактично проживає відповідач по справі, [PERSON] , з якою 26 грудня 2019 року рішенням Літинського районного суду Вінницької області шлюб було розірвано. Позов мотивує тим, що в останні роки між ними постійно виникали непорозуміння, відповідачка зловживає алкоголем, вчиняє неправомірні дії щодо виховання дітей, за що неодноразово притягувалася до відповідальності. За таких підстав між ними частко виникають конфлікти і він був змушений неодноразово звертатися до поліції. Вказує, що своїми неправомірними діями відповідач порушує його право на вільне користування приватною власністю, до якої вона не має жодних прав. Тому просить зобов`язати [PERSON] усунути перешкоди у користуванні належним йому на праві приватної власності будинком [ADDRESS] шляхом зобов`язання звільнити житлове приміщення. 26.03.2020 р. до суду надійшов відзив представника відповідача [PERSON] адвоката Заєць Б.В., в якому зазначає, що з позовними вимогами не погоджується та вважає, такими, що порушують її права та права їх дітей з наступного. Вказує, що разом із [PERSON] єднією сім`єю вона проживала біля 13 років. На час спільного проживання без реєстрації шлюбу вона з дозволу батьків позивача почала проживати у будинку [ADDRESS] . Згодом помер батько позивача, в зв`язку з чим він отримав свідоцтво про право на спадщину на вказаний житловий будинок. Відповідач заперечує щодо зловживання нею алкоголю, негативного впливу на виховання дітей та неодноразового притягнення її до адміністративної відповідальності. Зазначає, що вона є матір`ю героїнею, має 3 групу інвалідності, виховує сина інваліда дитинства, тому доводи позивача щодо її аморальної та протиправної поведінки є образливими та такими, що принижують її честь та гідність як матері та людини. Враховуючи зазначене та те, що її двоє дітей також будуть позбавлені житла є неприпустимим, оскільки іншого житла у неї не має, діти звикли проживати у даному будинку, ходять у школу в даному селі, для них є належно облаштовані побутові умови. У разі ж втрати житла, малолітні діти будуть розлучені з матір`ю. За таких підстав просить відмовити в задоволенні позову повністю. Позивач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги з підстав зазначених в позові підтримав повністю і просить їх задовольнити. Суду пояснив, що він є власником будинку, а колишня дружина створює конфлікти, сварки з ним, що є перешкодою у належному користуванні будинком. З даного приводу він неодноразово звертався в поліцію, однак позитивних змін у поведінці колишньої дружини не відбулось. Просить суд винести рішення, яким виселити її з будинку. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнала та просить в їх задоволенні відмовити повністю. Викладені позивачем обставини заперечує. Представник відповідача [PERSON] адвокат Заєць Б.В. в судовому засіданні позову не визнав, суду пояснив, що його довірителька разом з колишнім чоловіком [PERSON] проживає більше 13 років за адресою в [ADDRESS] . Від даного шлюбу у них народилося двоє синів. Вона спільно з чоловіком зробила ремонти в будинку, доглядала за ним. Іншого житла у неї не має, діти звикли проживати у даному будинку, ходять у школу в даному селі, для них є належно облаштовані побутові умови. Щодо аморальної поведінки відповідачки зазначив наступне, що колишній чоловік постійним зловживанням алкоголю та зрадами провокує її на кофлікти, виганяє з будинку. Із показань свідка [PERSON] допитаної в судовому засіданні встановлено, що вона працює секретарем Дашковецької сільської ради Літинського району. вказала, що сторони по справі [PERSON] та [PERSON] є жителями с.Дашківці і проживають у житловому будинку по [ADDRESS] . Даний будинок позивач успадкував після смерті батька. Зазначила, що [PERSON] в даному будинку проживала ще за життя покійного батька позивача і там була зареєстрована. Вказала, що після розірвання шлюбу у сторін почали виникати конфлікти і непорозуміння з приводу спільного проживання. Відповідачку може охарактеризувати як дбайливу матір, яка піклується про своїх дітей, їх здоров`я. Вона неодноразово зверталася до сільської ради про допомогу, оскільки її чоловік виганяє з дітьми з будинку, створює нестерпні умови для проживання та не піклується про дітей. Також він відмовився надати дозвіл на госпіталізацію дитини у обласну лікарню ім. акад. Ющенко. Так, відповідно до рішення Літинського районного суду Віннциької області від 26.12.2019 року (а.с.6-7) шлюб між сторонами по справі розірвано. Відповідно до рішення Літинського районного суду Вінницької області від 14.09.2010 року (а.с.8) та Витягу про Державну реєстрацію прав (а.с.9) [PERSON] є власником будинку [ADDRESS] . Копія довідки Дашковецької сільської ради Літинського району Вінницької області за №175 від 13 лютого 2020 року (а.с.10) вказує, що до складу сім`ї [PERSON] входять співмешканка [PERSON] , [INFO] , сини [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , син співмешканки [PERSON] , [INFO] . Відповідно до копії технічного паспорту (а.с.11-16) зазначається технічна характеристика будинку по [ADDRESS] . Відповідно до копії пенсійного посвідчення (а.с.30) відповідач є інвалідом третьої групи, довічно. Відповідно до копії посвідчення (а.с.31) відповідач [PERSON] присвоєно почесне звання "Мати-героїня". Відповідно до копій свідоцтв про народження (а.с.32,33) [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] сторони по справі зазначені їх батьками. Відповідно до копії посвідчення (а.с.34) [PERSON] , [INFO] є інвалідом з дитинства. Відповідно до копії довідки з Дашковецької сільської ради Літинського району Віннциькох області за №283 від 17 березня 2020 року (а.с.35) [PERSON] , [INFO] зареєстрована та проживає в [ADDRESS] , разом з нею постійно проживають та знаходяться на її утриманні неповнолітні діти [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] (інвалід дитинства). Відповідно до копії рішення виконавчого комітету Дашковецької сільської ради Літинського району Вінницької області за №75 від 20.11.2019 року (а.с.36) розглянуто заяву [PERSON] на госпіталізацію сина [PERSON] , [INFO] на лікування в КНП ВОКПЛ м ім. акад. Ющенка в 8 відділення у зв`язку з відмовою чоловіка [PERSON] без поважних причин відмовляється надати згоду на госпіталізацію і вирішено надати її дозвіл. Відповідно до копій розрахунків Літинського районного відділу державної виконавчої служби ГУ ТУЮ Вінницької області (а.с.37 на зв. 37) судом встановлено, що у [PERSON] існує заборгованість щодо сплати аліментів на утримання дітей за період з 12.11.2019 по 29.02.2020 року в сумі 23619,60 грн. та відповідно за період з 01.04.2019 по 11.11.2019 в сумі 15329,60 грн. Відповідно до копій рапортів (а.с.50) [PERSON] 07.01.2019 р. звернувся до Літинського ВП Калинівського ВП ГУНП у Вінницькій області з повідомленням, що його колишня дружина [PERSON] б`є вікна та двері у житловому будинку та 20.01.2020 колишня дружина [PERSON] перебуваючи в стані сп`яніння, створює нестерпні умови проживання (а.с.51). Відповідно до копії постанови Літинського районного суду Вінницької області від 20.03.2019 р. (а.с. ) [PERSON] визнано винною у вчиненн правопорушення передбаченого ст. 173-2 ч.1 КУпАп і накладено адміністративне стягнення у виді 10 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 170 грн. Статтею 41 Конституції України та ст. 1 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.1997 року відповідно до Закону України №475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів «2,4,7 та 11 до Конвенції, закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ст. ст. 316,317,319,321 ЦК України). Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені нормами ст.ст. 16,386,391 ЦК України. Відповідно до ст. 150 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Згідно частин 1, 2 і 7 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд і має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону; діяльність власника може бути обмежена чи припинена або власника може бути зобов`язано допустити до користування його майном інших осіб лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Згідно із ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до частини 1 ст. 383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва. Відповідно до ст. 81 ч. 1 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Так, судом встановлено, що позивач [PERSON] не надав належних і допустимих доказів на підтвердження того, що відповідачкою чиняться перешкоди в користуванні житловим будинком в [ADDRESS] . Навпаки з пояснень відповідачки та показань свідка [PERSON] встановлено, що відповідачка в належному стані утримує будинок, проживає разом з дітьми, нею створені всі необхідні умови для їх проживання, а поведінка позивача провокує її на сварки та скандали. Статтею 9 ЖК України визначено, що ніхто не може бути обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. В п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 квітня 1985 року «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» судам роз`яснено, що у справах цієї категорії необхідно з`ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. В разі їх поважності (перебування у відрядженні, у осіб, які потребують догляду, внаслідок неправомірної поведінки інших членів сім`ї тощо) суд може продовжити пропущений строк. Наведене свідчить про те, що при вирішенні питання про втрату права на користування жилим приміщенням з`ясуванню підлягають термін відсутності такої особи та поважність причини цієї відсутності. Проаналізувавши наявні в матеріалах справи докази, суд вважає, що позивач не надав суду належні та допустимі докази на підтвердження факту, що відповідач [PERSON] не проживає по [ADDRESS] без поважних причин протягом тривалого часу. Натомість судом встановлено, що [PERSON] з 26.11.2011 року зареєстрована та постійно проживає в будинку за вказаною адресою, здійснювала догляд за ним, робила ремонти і іншого житла, у яке вона б мала можливість переїхати з дітьми не має. Також суд не бере до уваги надані позивачем копії рапортів Літинського ВП Калинівського ВП ГУНП у Вінницькій області (а.с.50,51), оскільки із них не можливо встановити чи приймались по даних фактах рішення, в тому числі відносно відповідачки [PERSON] . Частиною 3 ст. 29 ЦК України визначено, що місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я тощо, в якому вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками (усиновлювачами, опікуном) або організацією, яка виконує щодо неї функції опікуна. Частиною 4 ст. 29 ЦК України передбачено, що місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місцем проживання її батьків (усиновлювачів) або одного із них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає. В силу ст. 160 СК України місце проживання дитини визначається по місцю проживання батьків. Судом встановлено, що сторони по справі мають двох малолітніх дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] - інваліда дитинства, які зареєстровані та проживають разом з відповідачкою у житловому будинку по [ADDRESS] . Діти повністю перебувають на утриманні відповідачки, оскільки у позивача існує значна заборгованість зі сплати аліментів на їх утримання. Для них в даному будинку створені всі необхідні умови для проживання, відвідують школу у вказаному селі. Суд, при прийнятті рішення враховує, що усунення перешкод у користуванні майном шляхом зобов`язання звільнити житлове приміщення відповідача [PERSON] буде суперечити правам та інтересам її малолітніх дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , оскільки у її володінні чи користуванні іншого житлового приміщення у яке б вона могла вселитися з дітьми не має. На підставі викладеного суд вважає, що позов [PERSON] не обгрунтований та такий, що до задоволення не підлягає.

Outcome: dismissed