Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-08 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся в суд з позовом до відповідача Держави Україна в особі Державної казначейської служби України про стягнення з Держави Україна в особі Державної казначейської служби України на користь позивача коштів в сумі 1000 000 гривень на відшкодування моральної шкоди, завданої в результаті протиправних дій апеляційного суду Львівської області, що спричинило приниження честі, гідності, ділової репутації. Позов мотивує тим, що 06 червня 2012 року до Сокальського районного суду ним було направлено апеляційну скаргу на рішення Сокальського районного суду від 05.05.2012 р. по справі №2-1396/11 щодо порушення його прав передбачених ст.8,40,55,56 Конституції України для вирішення питання по суті. 06 липня 2015 року по справі №1321/2-1396/11 суддя апеляційного суду Львівської області Береза В.І. ухвалила «Залишити без руху апеляційну скаргу [PERSON] на рішення Сокальського районного суду Львівської області від 5 травня 2012 року та надати апелянту строк для усунення недоліків, який не може перевищувати 5 днів з дня отримання апелянтом ухвали…». 09 серпня 2012 року позивачем було скеровано лист судді апеляційного суду Львівської області Береза В.І., в якому на виконання ухвали від 06.07.2012 року по справі №22ц/12390/5275/12 позивачем зазначено, що судовий збір за подання апеляційної скарги ним не оплачено на підставі п.13 ч.2 ст.3, пп.8п.1 ч.2 ст.4 Закону України «Про судовий збір». 19 вересня 2012 року по справі № 1321/2-1396/11 суддя апеляційного суду Львівської області Береза В.І. ухвалила: «апеляційну скаргу [PERSON] на рішення Сокальського районного суду Львівської області від 05 травня 2012 року вважати неподаною та повернути апелянту. Копію ухвали надіслати особам, які беруть участь у справі». 13 травня 2013 року колегія суддів Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ по справі №6-43845 св 12 ухвалила: «касаційну скаргу [PERSON] задовольнити. Ухвалу судді апеляційного суду Львівської області від 19 вересня 2012 року скасувати, справу направити до апеляційного суду для вирішення питання про відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою [PERSON] на рішення Сокальського районного суду Львівської області від 5 травня 2012 року…». Відтак вважає, що ухвала судді Судової палати в цивільних справах апеляційного суду Львівської області від 19.09.2012 року по справі №22ц-/1390/5275/12 не ґрунтується на законності, верховенства права, на вимогах закону, була прийнята без дотримання Конституції та законів України. Тому внаслідок порушення норм Конституції України, ЗУ «Про судовий збір» суддею апеляційного суду Львівської області Береза В.В. позивачу спричинено моральні страждання, які полягали в приниженні честі, гідності, ділової репутації, моральних переживань у зв»язку з позбавленням права доступу до правосуддя, шляхом позбавлення права апеляційного оскарження рішень судів, було порушено нормальні життєві зв»язки через неможливість продовження активного громадського життя, порушено стосунки з оточуючими людьми. З врахуванням наведених мотивів просить стягнути з Держави Україна в особі Державної казначейської служби України на його користь кошти в сумі 1000 000 на відшкодування моральної шкоди завданої в результаті протиправних дій Апеляційного суду Львівської області, що спричинило приниження честі, гідності, ділової репутації. В судове засідання позивач [PERSON], не з'явився, подав клопотання, згідно якого позовні вимоги підтримує, просить проводити розгляд справи в його відсутності. Представник відповідача Держави Україна в особі Державної казначейської служби України в судове засідання не з»явився, про розгляд справи повідомлений належним чином, про причини неявки не повідомив. Враховуючи представлені докази, суд вважає можливим провести розгляд справи в його відсутності. Суд, дослідивши та перевіривши матеріали справи, заслухавши висновок прокурора, яка вважає, що позов не підлягає до задоволення,оцінивши в сукупності зібрані у справі докази, вирішуючи спір в межах заявлених позовних вимог, суд приходить до наступного висновку: Відповідно до ст.55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. Ухвалою апеляційного суду Львівської області від 06 липня 2012 року залишено без руху апеляційну скаргу [PERSON] на рішення Сокальського районного суду Львівської області від 5 травня 2012 року та надано апелянту строк для усунення недоліків, який не може перевищувати 5 днів з дня отримання апелянтом ухвали (а.с.5). Згідно зазначеної ухвали апеляційна скарга залишена без руху для сплати судового збору. 09 серпня 2012 року позивачем було скеровано лист судді апеляційного суду Львівської області Береза В.І., в якому на виконання ухвали від 06.07.2012 року по справі №22ц/12390/5275/12 позивачем зазначено, що судовий збір за подання апеляційної скарги ним не оплачено на підставі п.13 ч.2 ст.3, пп.8п.1 ч.2 ст.4 Закону України «Про судовий збір» (а.с.6). Згідно ухвали апеляційного суду Львівської області 19 вересня 2012 року (а.с.7) вирішено апеляційну скаргу [PERSON] на рішення Сокальського районного суду Львівської області від 5 травня 2012 року вважати неподаною та повернути апелянту. Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 13 березня 2013 року (а.с.8-9), касаційну скаргу [PERSON] задоволено, ухвалу судді апеляційного суду Львівської області від 19 вересня 2012 року скасовано, а справу передано до суду апеляційної інстанції для вирішення питання про відкриття апеляційного провадження у справі за апеляційною скаргою [PERSON] на рішення Сокальського районного суду Львівської області від 05 травня 2012 року. Відповідно до ч.3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Відповідно до ч. 1, п. 4 ч. 2 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Згідно з п. 3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" з подальшими змінами і доповненнями під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв'язку з ушкодженням здоров'я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв'язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. В порушення вимог статті 60 ЦПК України стороною позивача не представлено доказів того, що внаслідок дій відповідача для позивача настали втрати немайнового характеру, що зумовлені приниженням його честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв'язку з ушкодженням здоров'я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв'язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Відповідно до ч. 3, 4 ст. 60 ЦПК України доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно з ч. 1, 2, 3 ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У відповідності з ч. 1, 2 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи (за винятком тих осіб, які не мають цивільної процесуальної дієздатності), в інтересах яких заявлено вимоги. Враховуючи наведене вище, суд приходить до переконання, що позов не підлягає до задоволення у зв'язку з недоведеністю позовних вимог, тому в задоволенні даного позову суд вімовляє.

Outcome: dismissed