Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-29 00:00:00

26 вересня 2012 року звернувся до суду з позовом до відповідачів в якому просить стягнути з них на його користь майнову шкоду в розмірі 108763 грн, моральну шкоду в розмірі 5000 грн та судові витрати 1137, 63 гривні. Свої вимоги позивач обґрунтував тим, що в 2007 році він, будучи членом Громадської організації Садівницького Товариства «Юпітер» (с. Погреби Васильківського району Київської області), збудував садовий будинок на земельній ділянці [NUMBER], площею 0,06 га. На даний будинок Васильківським міжрайонним бюро технічної інвентаризації було видано технічний паспорт. В 2009 році він вирішив продати даний садовий будинок та знайшов покупця [PERSON] та домовився про ціну а саме договірна ціна зазначеного будинку становила 108763 гривень. 22 червня 2010 року йому стало відомо про руйнування даного будинку відповідачами. Посилаючись на вимоги ст. 41 Конституції України, ст. 23, ч.1 ст. 321, ч.3 ст. 331, 386 ЦК України просив стягнути з відповідачів 108 763 грн матеріальної шкоди, 5000 гривень моральної шкоди та судові витрати. В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив їх задовольнити. Представник позивача позовні вимоги довірителя підтримав в повному обсязі, просив їх задовольнити. Представник відповідачів проти задоволення позову заперечував, посилаючись на його безпідставність та необґрунтованість. Додатково пояснивши що на даний час земельна ділянка належить [PERSON], жоден свідок не довів, що саме відповідачами руйнувався спірний будинок. Також просив відповідно до статті 257 ЦК України застосувати строк позовної давності. В судовому засіданні встановлено, що на час виникнення спірних правовідносин, відповідно до державного акту на право власності на земельну ділянку від 22 січня 2010 року, виданого на підставі розпорядження від 13.11.2009 року № 1034 Васильківської районної державної адміністрації земельна ділянка [ADDRESS], цільове призначення земельної ділянки - ведення садівництва, належала на праві приватної власності [PERSON] (а.с. Т. 2). Рішенням Васильківського міськрайонного суду Київської області від 06 вересня 2012 року визнано недійсним державний акт серії ЯК № 896763 від 12.04.2010 року на право власності на земельну ділянку площею 0,0600 га, що розташована на території Погребівської сільської ради Васильківського району Київської області в с/т «Юпітер» діл. [NUMBER], цільове призначення - ведення садівництва, що виданий на ім'я [PERSON] (кадастровий номер 3221486500:08:005:0120), ухвалою Апеляційного суду Київської області від 20 листопада 2012 року в цій частині рішення залишено без змін (а.с.17-21 Т.2). 10.12.2008 року Васильківським міжрайонним бюро технічної інвентаризації проведено інвентаризацію садового будинку на земельній ділянці [ADDRESS] за результатами якої видано технічний паспорт на ім'я [PERSON] Відповідно до п. 2 угоди про завдаток від 24 грудня 2009 року між [PERSON] та [PERSON] договірна ціна садового будинку [ADDRESS] становить 108763 гривень. (а.с.17-18). Згідно заяви [PERSON] від 30 січня 2012 року підпис на якій засвідчено [PERSON], приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу 24.06.2010 року та зареєстровано в реєстрі за № 390 у зв'язку з повним зруйнуванням будинку [PERSON] останній повернув їй угоду про завдаток в подвійному розмірі (а.с.19 Т.1). Відповідно до постанови Васильківського РУГУ МВС України в Київській області від 25.06.2011 року відповідачі підтвердили факт демонтажу старого старого дерев'яного будинку на ділянці [NUMBER], які були проведені 22.06.2010 року (а.с.196 Т.2). Згідно листа КП КОР « Васильківське міжрайонне бюро технічної інвентаризації» № 88 від 24.01.2012 року садовий будиночок [NUMBER] в с/т «Юпітер» заінвентаризовано за [PERSON] але право власності на нього не зареєстровано. Вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку про відмову в задоволенні позову з наступних підстав. Відповідно до ч. ч. 1 - 3 ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. ч. 1, 3, 4 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно зі статтею 331 ЦК України право власності на нову річ, яка виготовлена (створена) особою, набувається нею, якщо інше не встановлено договором або законом.Особа, яка виготовила (створила) річ зі своїх матеріалів на підставі договору, є власником цієї речі. Право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна).Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації.Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації.До завершення будівництва (створення майна) особа вважається власником матеріалів, обладнання тощо, які були використані в процесі цього будівництва (створення майна).У разі необхідності особа, зазначена в абзаці першому цієї частини, може укласти договір щодо об'єкта незавершеного будівництва, право власності на який реєструється органом, що здійснює державну реєстрацію прав на нерухоме майно на підставі документів, що підтверджують право власності або користування земельною ділянкою для створення об'єкта нерухомого майна, дозволу на виконання будівельних робіт, а також документів, що містять опис об'єкта незавершеного будівництва. Свідок [PERSON] повідомив, що бачив як руйнували будиночок четверо людей, серед яких була і [PERSON] Свідок [PERSON] повідомив що бачив під час руйнування будиночку [PERSON] на земельній ділянці, проте щоб відповідачка особисто руйнувала будиночок він не бачив. Щодо [PERSON] повідомив, що особисто його не знає, тільки з розмов сусідів. Пленум Верховного Суду України у абз. 1 п. 2 постанови "Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди" від 27.03.1992 р. № 6 ( з наступними змінами) наголосив, що розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 440 і 450 ЦК ( ст.ст. 1166, 1187 чинного ЦК) шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи. Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичній або юридичній особі, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є в тому числі доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Таким чином законодавством передбачено відщкодування особі майнової шкоди, зокрема збитків, за наявності порушення цивільного права та причинного зв'язку між порушенням права та збитками. При цьому доказів заподіяння реальних збитків позивачем не надано. На підтвердження завдання [PERSON] матеріальної шкоди з вини [PERSON] та [PERSON] надано угоду про завдаток від 24 грудня 2009 року між [PERSON] та [PERSON] та заяву [PERSON] від 30 січня 2012 року підпис на якій засвідчено [PERSON], приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу 24.06.2010 року та зареєстровано в реєстрі за № 390, які не можуть вважатися доказом щодо розміру шкоди, оскільки підтверджують лише факт бажання укласти договір купівлі - продажу та факт не укладення такого договору. Позивачем та його представником не доведено що позивач мав би отримати такі доходи від договорних зобов'язань і не отримав їх внаслідок неправомірних дій відповідачів, оскільки договір купівлі-продажу не був укладений, таким чином допустимих доказів про розмір шкоди позивач не надав та не довів неправомірність дій відповідачів у завданні йому збитків. Відповідно до ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна. Частиною першою ст. 1167 цього ж Кодексу визначено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду « Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31.03.1995 р. № 4 під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. при визначенні розміру відшкодування моральної шкоди суд приймає до уваги стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його житті, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити з засад розумності, виваженості та справедливості. В ході судового розгляду позивачем (його представником) не було надано суду доказів завдання відповідачами позивачу моральної шкоди та обґрунтування її розміру. Враховуючи вищевикладене,

Outcome: dismissed