Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-03 00:00:00

У липні 2018 року [PERSON] звернулася до Києво-Святошинського районного суду Київської області з позовом до товариства з обмеженою відповідальністю «Білий шоколад» (далі ТОВ «Білий шоколад»), третя особа: приватне акціонерне товариство «Київобенерго» (далі ПрАТ «Київобенерго») в особі Києво-Святошинського районного підрозділу, про визнання недійсним договору. Заявлені позовні вимоги обґрунтовувала тим, що [PERSON] є власницею квартири, яка знаходиться з адресою: [ADDRESS]. Квартиру за вищезазначеною адресою було придбано у ТОВ «Білий шоколад» в березні 2017 року. 14.03.2017 між позивачем та ТОВ «Білий шоколад» було укладено договір № В 8Б-410/е про компенсацію витрат у звязку з використанням електричної енергії. Як зазначила [PERSON], в рахунках на оплату, що надходили від відповідача значно завищено ціну (тариф) на оплату послуг за постачання електричної енергії (майже вдвічі), тоді як тариф установлений законодавством для ПАТ «Київобленерго» 1,68 грн. за кВт для населення, яке проживає в багатоквартирних будинках (відповідно до постанови НКРЕКП від 26.02.2015 № 220 «Про встановлення тарифів на електричну енергію, що відпускається населенню» ПАТ «Київобленерго з 01.03.2017»). Як вбачається з рахунків на електричну енергію, ТОВ «Білий шоколад» встановлює свій тариф на оплату електричної енергії в розмірі 2,68 -2,83 грн. за кВт, що значно перевищує встановлений законодавством України тариф. Позивач зазначила, що рахунки, які виставлено та направлено на її адресу відповідачем про сплату компенсації витрат у звязку з використанням електричної енергії не є компенсацією в розумінні закону. Дії, що вчиняє відповідач свідчить про перепродаж електричної енергії відповідачем. Згідно умов договору № В 8Б-410/е про компенсацію витрат у звязку з використанням електричної енергії компенсації підлягають витрати повязані з оплатою підприємством на користь енергопостачальної організації фактично спожитої користувачем електроенергії в житловому приміщенні в розмірі 5 %. Як вказано в позовній заяві, з рахунків, які надходять на адресу позивача зазначена загальна вартість компенсації та показники лічильника. З таких рахунків неможливо виокремити скільки реально витрачено кВт електричної енергії позивачем, який тариф за 1 кВт, загальну вартість по оплаті за електричну енергію та окремо 5 % компенсації відповідача. [PERSON] вказала, що дії ТОВ «Білий шоколад» є незаконними, оскільки вони вчиняються за відсутності ліцензії та будь-яких підстав на вчинення таких дій. Враховуючи заборгованість позивача за електричну енергію, 03-04 травня 2018 року ТОВ «Білий шоколад» відключили квартиру останньої від електричної мережі. Аналізуючи договір № В 8Б-410/е про компенсацію витрат у звязку з використанням електричної енергії, позивач зазначила, що як вбачається зі змісту п.1.2 між ПАТ «Київобленерго» та енергопостачальною організацією укладено договір про постачання електричної енергії із встановленими тарифами. Отже, ТОВ «Білий шоколад» є споживачем електричної енергії, яку поставляють на адресу: Київська область, Києво-Святошинський район, с. Білогородка, вул. Михайла Величка, 8Б та виступає третьою стороною в договорі між ПАТ «Київобленерго» та енергопостачальною організацією. На думку позивача, ТОВ «Білий шоколад» здійснюючи підміну понять, вводить її в оману та здійснює свою діяльність без наявності відповідних документів (ліцензій НКРЕКП) та фактично здійснює постачання електричної енергії споживачу та за такі послуги отримує плату, яка передбачена іншим договором, укладеним з іншою компанією. Ліцензія НКРЕКП на постачання електричної енергії ТОВ «Білий шоколад» не видавалась. З виписки ЄДРПОУ ТОВ «Білий шоколад» вбачається, що останній здійснює діяльність в сфері послуг (оптова торгівля текстильними товарами, господарськими товарами, неспеціалізована оптова торгівля),що не передбачає постачання електричної енергії. На думку позивача, відповідач не міг укладати з нею оспорюваний договір не маючи ліцензії на постачання електричної енергії, враховуючи що форма типового договору на постачання електричної енергії затверджена на законодавчому рівні. Крім того, договір № В 8Б-410/е про компенсацію витрат у звязку з використанням електричної енергії від 14.03.2017, на думку позивача, підлягає визнанню недійсним у звязку з тим, що відповідач навмисно ввів її в оману щодо обставин, які мають істотне значення. Так на момент укладення спірного договору відповідач повідомив позивача, що має всі необхідні документи та повноваження для постачання споживачу електричної енергії і що такі договори як оспорюваний договір ТОВ «Білий шоколад» укладає з усіма власниками квартир, проте не надав будь-яких підтверджуючих документів, що він має право на постачання електричної енергії або те що він має право на отримання компенсації витрат на оплату спожитою електричної енергії. На підставі ст. ст. 227, 230 Цивільного кодексу України (далі ЦК України), позивач просить суд визнати недійсним договір № В 8Б-410/е про компенсацію витрат у звязку з використанням електричної енергії, укладений 14 березня 2017 року між [PERSON] та ТОВ «Білий шоколад»; стягнути з ТОВ «Білий шоколад» на користь [PERSON] судовий збір за подання позовної заяви та клопотання про витребування доказів в сумі 1\~057,20 грн. та витрати на правову допомогу в розмірі 15\~000 грн. Ухвалою судді Києво-Святошинського районного суду Київської області від 23 липня 2018 року було відкрито провадження у справі. 13.08.2018 представником відповідача подано відзив на позовну заяву за вх. № 28159, відповідно до якого зазначено, що предметом договору № В 8Б-410/е про компенсацію витрат у звязку з використанням електричної енергії є виключно компенсація витрат відповідача, що повязані з оплатою ТОВ «Білий шоколад» фактично спожитої позивачем електроенергії в квартирі № 410 житлового будинку ([ADDRESS]), а не постачання електроенергії. Більш того, п. 1.6 вищезазначеного договору вказано, що предметом цього договору є виключно компенсація вартості спожитої користувачем електроенергії, а не постачання або продаж електроенергії. ТОВ «Білий шоколад» як користувач укладає аналогічні неприбуткові договори з субкористувачами щодо компенсації витрат на оплату фактично спожитої субкористувачами (зокрема позивачем) електроенергії за цінами, які встановлені енергопостачальною організацією згідно з даними показників лічильників. Як зазначено представником ТОВ «Білий шоколад» відсутність у позивача можливості укласти прямий договір з постачальником електроенергії стало підставою для укладання спірного договору на компенсацію витрат у звязку з використанням електричної енергії, оскільки відповідач є сам споживачем електричної енергії по аналогічному договору на компенсацію витрат з використання електричної енергії. Договір між позивачем та відповідачем, що є предметом спору, на компенсацію витрат у звязку з використанням електричної енергії не регулює відносини постачання електричної енергії у розумінні аб. 16 ст. 1 Закону України «Про електроенергетику», а є за своїм змістом договором, який регулює порядок відшкодування витрат за використану позивачем електроенергію, спожиту в ході користування належною їй квартирою. Вартість використаної позивачем електричної енергії вираховується на підставі спірного договору та договору на компенсацію витрат у звязку з використанням електричної енергії між відповідачем та третьою особою. З огляду на те, що відповідач не є постачальником електричної енергії, то ціни за використану електричну енергію розраховуються за цінами, які встановлені для відповідача за користування електричною енергією за договором на компенсацію витрат за використання електричної енергії з огляду на встановлені енергопостачальною організацією ПАТ «Київобленерго» ціни. Як зазначено у відзиві на позовну заяву, спірний договір за змістом передбачає відшкодування позивачем на користь відповідача затрат, повязаних з користуванням позивачем електроенергії. При цьому відповідач будь-яку специфічну діяльність як енергопостачальник не здійснював, та не є постачальником електричної енергії. Спірний договір не має на меті отримання прибутку (п.1.2 договору). Укладення та виконання вищезазначеного договору не є господарською діяльністю у сфері електроенергетики, що підлягає ліцензуванню, а відтак, на думку представника відповідача, даний правочин відповідає вимогам законодавства. Крім того, представником відповідача зазначено, що споживання електроенергії позивачем є конклюдентною дією, яка породжує обовязок її (використаної електроенергії) оплати, незалежно від оформлення таких правовідносин відповідним договором. Факт споживання електроенергії позивачем сторонами не заперечуються. Представник відповідача просив відмовити у задоволенні позову у повному обсязі. 16.08.2018 підготовче судове засідання було відкладено у звязку із наданням часу позивачу для подання відповіді на відзив на позовну заяву. 03.09.2018 представником позивача було подано відповідь на відзив за № 30426, відповідно до якого зазначено, що наданий відповідачем договір про компенсацію витрат на оплату фактично споживчої електричної енергії, укладеним між ним та ПАТ «Київобленерго», не стосується справи, так як постачання електричної енергії за договором є електропостачання багатоквартирних житлових будинків № № 1, 2, 3, 5 в с. Білогородка, вул. М. Величка. Крім того, зі змісту листа Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг № 6856/17.2.2/9-18 від 15.08.2018 вбачається, що для правильного оформлення правовідносин, що виникли між сторонами в процесі надання послуг з постачання електричної енергії необхідно було укласти договір про обслуговування технологічних електричних мереж населеного пункту. Крім того, відповідно до п. 3.1.6 Правил роздрібного ринку електричної енергії передбачено, що постачання електричної енергії споживачу здійснюється, якщо споживач є стороною діючого договору про надання послуг розподілу (передачі) електричної енергії. Такі договори у відповідача відсутні, з позивачем жодних таких договорів не укладали. Як зазначено у відповіді на відзив, ТОВ «Білий шоколад» неправомірно уклав з позивачем оспорюваний договір, ввів позивача в оману щодо дійсних обставин справ щодо повноважень на укладання такого правочину та в п.1.2 ще послався на неіснуючий договір. Представником позивача зазначено, що у ТОВ «Білий шоколад» не існують договірні відносини з ПрАТ «Київобленерго» щодо постачання електричної енергії в будинок № 8Б по вул. Михайла Величка в с. Білогородка Києво-Святошинського району Київської області. Крім того, у відповіді на відзив проаналізовано надані відповідачем письмові докази, висловлена думку стосовно правомірності нарахування заборгованості за електричну енергію, демонтажу лічильника електричної енергії. Представник позивача вказав, що відзив та додані до нього документи не спростовують доводів [PERSON], а позовна заява про визнання недійним договору, укладеного між позивачем та відповідачем 14.03.2017 № В 8Б-410\\е про компенсацію витрат у звязку з використанням електричної енергії підлягає задоволенню. 06.09.2018 у підготовчому судовому засіданні було оголошено перерву для ознайомлення позивачем та її представником з поданими представником відповідача документами. 14.09.2018 представником позивача було подані письмові пояснення за № 32264, відповідно до яких зазначено, що в договорі № 220069506 та в додаткових угодах до нього, визначено обсяги постачання електричної енергії ТОВ «Білий шоколад» без врахування будинку № 8Б по вул. Михайла Величка в с. Білогородка. Ні в самому договорі, ні в додаткових угодах до нього не значиться про постачання електричної енергії до будинку позивача, у звязку з чим остання вважає, що відповідач самостійно на власний розсуд, всупереч умовам договору постачає позивачу електричну енергію при цьому посилаючись на договір з енергопостачальною організацією, який не існує. Пунктами 5.5 та 5.6 договору від 14.03.2017 № В 8Б-410/е ТОВ «Білий шоколад» може корегувати величини споживання електричної енергії, проте ні відповідачем, ні третьою особою не надано доказів на підтвердження того, що збільшився обєм споживання електричної енергії у звязку із підключенням до електричних мереж будинку № 8Б по вул. Михайла Величка в с. Білогородка. Також були зазначені і інші, аналогічні до позовної заяви та відповіді на відзив твердження. Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 14.09.2018 було частково задоволено клопотання представника позивача та витребувано у ТОВ «Білий шоколад» належним чином завірену копію статуту, підготовче судове засідання було відкладено. Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 29.10.2018 було частково задоволено клопотання представника позивача та витребувано у ТОВ необхідні для розгляду справи документи, підготовче судове засідання було відкладено. 14.11.2018 ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області було закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті в загальному позовному провадженні. 09.01.2019 в судовому засіданні було допитано свідків [PERSON] та [PERSON]. 15.02.2019 судове засідання було відкладено за клопотанням представника позивача. 04.04.2019 представником позивача були подані пояснення за № 12694. В судовому засіданні представники позивача просили задовольнити позовні вимоги у повному обсязі. Представники відповідача просили відмовити у задоволенні позову. Суд, вислухавши думку учасників процесу, пояснення свідків, дослідивши письмові докази по справі, приходить до висновку про відмову у задоволенні заявленого позову з наступних підстав. Статтею 3 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) передбачено, що загальними засадами цивільного законодавства є: 1) неприпустимість свавільного втручання у сферу особистого життя людини; 2) неприпустимість позбавлення права власності, крім випадків, встановлених\~Конституцією України\~та законом; 3) свобода договору; 4) свобода підприємницької діяльності, яка не заборонена законом; 5) судовий захист цивільного права та інтересу; 6) справедливість, добросовісність та розумність. Згідно зі\~ст. 15 ЦК України\~кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. У відповідності до\~ст. 16 ЦК України\~кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов'язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Суд може відмовити у захисті цивільного права та інтересу особи в разі порушення нею положень частин другої - п'ятої статті 13 цього Кодексу. Як встановлено в судовому засіданні, [PERSON] є власницею квартири, яка знаходиться з адресою: [ADDRESS]. Квартиру за вищезазначеною адресою було придбано у ТОВ «Білий шоколад» в березні 2017 року. 14.03.2017 між позивачем та ТОВ «Білий шоколад» було укладено договір № В 8Б-410/е про компенсацію витрат у звязку з використанням електричної енергії. Згідно п.1.1 вищезазначеного договору користувач ([PERSON]) компенсує підприємству (ТОВ «Білий шоколад») витрати, повязані з оплатою підприємством на користь енергопостачальної організації фактично спожитої користувачем електроенергії в житловому приміщенні ([ADDRESS]). Відповідно до п.1.2 договору компенсації підлягають витрати підприємства на оплату фактично спожитої користувачем електроенергії за цінами, які встановлені енергопостачальною організацією відповідно до договору про постачання електричної енергії, укладеного між ПАТ «Київобленерго» та енергопостачальною організацією, згідно за даними показників лічильника електроенергії та додатково 5 % від суми, виставленої до оплати в рахунок компенсації податкового навантаження підприємства. Згідно п.1.6 договору від 14.03.2017 підприємство стверджує, що предметом цього договору не є постачання електроенергії або її продаж, предметом цього договору є виключно компенсація вартості спожитої користувачем електроенергії. Згідно ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Відповідно до ст. 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Відповідно до ст. 1 Закону України «Про електроенергетику» енергія це електрична чи теплова енергія, що виробляється на обєктах електроенергетики і є товарною продукцією, призначеною для купівлі-продажу. Згідно ч. 1 ст. 13 Закону України «Про електроенергетику» діяльність з виробництва, передачі, розподілу, постачання електричної енергії, здійснення функцій гарантованого покупця, здійснення функцій системного оператора, здійснення функцій оператора ринку здійснюється за умови отримання відповідної ліцензії, яка видається національною комісією, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг. Договір між позивачем та відповідачем, що є предметом спору, на компенсацію витрат у звязку з використанням електричної енергії не регулює відносини постачання електричної енергії у розумінні аб. 16 ст. 1 Закону України «Про електроенергетику», а є за своїм змістом договором, який регулює порядок відшкодування витрат за використану позивачем електроенергію, спожиту в ході користування належною їй квартирою. Відповідно до ч. 1\~ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. За приписами ст.215\~ЦК України підставою недійсності правочину\~\~є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог,\~\~які встановлені частинами\~\~першою\~\~- третьою,\~\~п'ятою та шостою статті 203\~цього Кодексу. Згідно зі\~ст. 215 ЦК України\~у разі, якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Відповідно до ст. 227 ЦК України правочин юридичної особи, вчинений нею без відповідного дозволу (ліцензії), може бути визнаний судом недійсним. Умовою для задоволення таких позовів є надання позивачем доказів, які підтверджують, що відповідач знав або згідно із законодавчим актом зобов'язаний був знати про невідповідність правочину вимогам законодавства, тобто що правочин укладений без ліцензії на заняття відповідним видом діяльності (Лист Верховного Суду України від 24.11.2008 "Практика розгляду судами цивільних справ про визнання правочинів недійсними"). Договір № В 8Б-410/е про компенсацію витрат у звязку з використанням електричної енергії за своїм змістом передбачає відшкодування позивачем на користь відповідача, який фактично є лише посередником затрат, повязаних з користуванням позивачем електроенергії. При цьому відповідач будь-яку специфічну діяльність як енергопостачальник не здійснював, та не є постачальником електричної енергії. З огляду на викладене, суд вважає, що позивачем не доведено того факту, що відповідач був зобов'язаний отримати ліцензію на укладення спірного правочину, і будучи про це обізнаним, уклав договір без ліцензії, а тому не знаходить підстав для задоволення заявленого позову з підстав, передбачених ст. 227 ЦК України. Крім того, слід зазначити, що відповідно до ч.1\~ст. 230 ЦК України\~якщо одна із сторін навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин вважається недійсним. За змістом зазначеної норми закону правочин може бути визнаний таким, що вчинений під впливом обману, у випадку навмисного цілеспрямованого введення іншої сторони в оману стосовно фактів, які впливають на укладення правочину. Ознакою обману є умисел. Установлення у недобросовісної сторони умислу ввести в оману другу сторону, щоб спонукати її до укладення правочину, є обов'язковою умовою кваліфікації недійсності правочину за\~ст. 230 ЦК України. Відповідно до п. 20 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду справ про визнання правочинів недійсними» від 6 листопада 2009 року № 9 ознакою обману є умисел у діях однієї зі сторін правочину. Наявність умислу в діях відповідача, істотність значення обставин, щодо яких особу введено в оману, і сам факт обману повинна довести особа, яка діяла під впливом обману. Обман щодо мотивів правочину не має істотного значення. В силу ч. 1 ст. 81 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Позивачем не доведений факт обману з боку відповідача щодо природи спірного договору, враховуючи відсутність необхідності останньому мати ліцензію для здійснення дій, передбачених у договорі, та наявності в діях ТОВ «Білий шоколад» умислу ввести її в оману щодо обставин, які мають істотне значення. Як вбачається з матеріалів справи, договір № В 8Б-410/е про компенсацію витрат у звязку з використанням електричної енергії укладено у простій письмовій формі, що відповідає вимогам діючого законодавства, підписаний уповноваженими особами, що не заперечується сторонами та виконувався сторонами, на доказ чого до матеріалів справи надано копії рахунків на сплату житлово-комунальних послуг, що є підтвердженням того, що волевиявлення сторін відповідало внутрішній волі та дії сторін направлені на реальне настання наслідків, що передбачені цим договором, у звязку з чим позовна вимога про визнання договору недійсним задоволенню не підлягає. Суд не приймає до уваги пояснення сторін щодо правомірності/неправомірності нарахування [PERSON] заборгованості за електричну енергію, наявність чи відсутність у діях ТОВ «Білий шоколад» кримінального правопорушення, правомірність чи неправомірність відключення квартири позивача від електричної мережі, демонтаж лічильника, наявність чи відсутність факту самовільного підключення позивача до електричної мережі, пояснення свідків [PERSON] та [PERSON], оскільки вищезазначені обставини не являються предметом спору і не мають доказового навантаження в даній категорії спору. Щодо інших тверджень, суд зазначає, що вони були досліджені у судовому засіданні та не наводяться у рішенні, позаяк не покладаються судом в його основу, тоді як Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст. 6 Конвенції зобовязує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обовязок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (справа «Серявін проти України», рішення від 10.02.2010). Крім того, аналогічна правова позиція викладена в Постанові Верховного Суду від 26.06.2018 у справі № 127/3429/16-ц. На підставі вищевикладеного, ст. ст. 5, 16, 203, 215, 626, 627 Цивільного кодексу України, ст. 1, 13 Закону України «Про електроенергетику»,

Outcome: dismissed