Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-07 00:00:00

У березні 2015 року позивачка [PERSON] звернулася до суду в порядку цивільного судочинства з позовом до відповідача [PERSON] про поділ спільного майна подружжя. Свої вимоги обґрунтувала тим, що рішенням Солом`янського районного суду м.Києва від 23 грудня 2014 року шлюб між нею та відповідачем було розірвано. Від шлюбу мають двох малолітніх дітей Ярослава, [INFO], та Руслана, [INFO]. За час перебування в шлюбі ними було придбано наступне майно столярна майстерня, що знаходиться за адресою: Житомирська область, Радомишльський район, с. Мирне, вул. Миру-1, яка придбана на підставі договору купівлі-продажу від 09.06.08 року (очікувана вартість продажу 4\~400\~000,00 грн); станція технічного обслуговування, що знаходиться за адресою: Київська область, Києво-Святошинський район, с.Петропавлівська Борщагівка, авто кооператив «Берізка-2», будинок 812 (очікувана вартість продажу 4\~800\~000,00 грн); товариство з обмеженою відповідальністю «Генстар», що знаходиться за адресою: Київська область, м.Бровари, вул. Гагаріна, буд. 26 (очікувана вартість продажу 431\~000,00 грн); земельна ділянка площею 0,999 га, що знаходиться за адресою: м.Київ, вул. Нова, 13, кадастровий номер 8000000000:72:509:0007 (очікувана вартість продажу 750\~000,00 грн); гаражний бокс №71, ряд 21 з підвальним приміщенням в кооперативі «Славутич», загальною площею 58,1 кв.м, що знаходиться за адресою: м.Київ, вул. Затишна, 7Б (очікувана вартість продажу 450\~000,00 грн); гаражний бокс №72, ряд 21 з підвальним приміщенням в кооперативі «Славутич», загальною площею 58,1 кв.м, що знаходиться за адресою: м.Київ, вул. Затишна, 7Б (очікувана вартість продажу 450\~000,00 грн). Загальна очікувана вартість продажу даного майна становить 11\~281\~000,00 грн. Дійти згоди щодо добровільного поділу спільно нажитого в шлюбі майна вона з [PERSON] не можуть. Тому змушена була звернутись із позовом до суду за захистом свого порушеного права. Окрім того, при вирішенні спору просила суд відступити від рівності часток подружжя та визнати за нею ? у праві власності на спільне майно, оскільки відповідач з кінця 2012 року не приймає належної участі в утриманні та вихованні дітей. При розгляді справи [PERSON] стало відомо про інше майно, яке є спільною сумісною власністю подружжя і підлягає поділу. Тому остаточно просила суд визнати за нею ? , а за [PERSON] ? у праві власності на столярну майстерню, що знаходиться за адресою: Житомирська область, Радомишльський район, с.Мирне, вул. Миру-1, яка придбана на підставі договору купівлі-продажу від 09.06.08 року; визнати за нею ? , а за [PERSON] ? у праві власності на станцію технічного обслуговування, що знаходиться за адресою: Київська область, Києво-Святошинський район, с.Петропавлівська Борщагівка, авто кооператив «Берізка-2», будинок 812; визнати за нею ? , а за [PERSON] ? у праві власності на земельну ділянку площею 0,999 га, що знаходиться за адресою: м.Київ, вул. Нова, 13, кадастровий номер 8000000000:72:509:0007; визнати за нею право власності на гаражний бокс №71, ряд 21 з підвальним приміщенням в кооперативі «Славутич», загальною площею 58,1 кв.м, що знаходиться за адресою: м.Київ, вул. Затишна, 7Б; визнати за нею ? і за [PERSON] ? у праві власності на гаражний бокс №72, ряд 21 з підвальним приміщенням в кооперативі «Славутич», загальною площею 58,1 кв.м, що знаходиться за адресою: м.Київ, вул. Затишна, 7Б; визнати за нею ? , а за [PERSON] ? у праві власності на статут ний капітал товариства з обмеженою відповідальністю «Генстар», що знаходиться за адресою: Київська область, м.Бровари, вул. Гагаріна, буд. 26; визнати за нею ? , а за [PERSON] ? у праві власності на земельну ділянку №1, площею 0,2073 га, що знаходиться за адресою: Київська область, Києво-Святошинський район, с.Віта Поштова, вул. К.Маркса, 2-Б, кадастровий номер 3222481201:01:008:0057; визнати за нею ? , а за [PERSON] ? у праві власності на земельну ділянку площею 0,25 га, що знаходиться за адресою: Київська область, Васильківський район, с.Ксаверівка, кадастровий номер 32221484300:03:001:0001; визнати за нею ? , а за [PERSON] ? у праві власності на земельну ділянку площею 0,1901 га, що знаходиться за адресою: Київська область, Васильківський район, с.Ксаверівка, кадастровий номер 32221484301:01:005:0001; визнати за нею ? , а за [PERSON] ? у праві власності на земельну ділянку площею 0,3529 га, що знаходиться за адресою: Київська область, Васильківський район, с.Ксаверівка, кадастровий номер 32221484301:00:001:0002; визнати за нею ? , а за [PERSON] ? у праві власності на автомобіль MERSEDES-BENZ S350, 2011 року випуску, № шасі WDD2211261A398641, реєстраційний номер [NUMBER]; а також стягнути з відповідача понесені судові витрати. У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав. Просив суд задовольнити позов у повному обсязі. У судовому засіданні представник відповідача позов визнав в частині статутного капіталу та гаражних боксів в іншій частині заперечував так як позивачем не надано правовстановлюючих документів та взагалі будь-яких належних доказів існування спірного майна, тому просив в цій частині відмовити у задоволенні позову . Суд, виконавши всі вимоги цивільного процесуального законодавства й всебічно перевіривши обставини справи, розглянувши справу у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, дійшов до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково, виходячи із наступного: Згідно\~ст. 3 ЦПК України\~кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Статтею 129 Конституції України встановлено, що основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Відповідно до ст.60 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. При розгляді справи судом встановлено, що з 16 жовтня 2002 року [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі. Рішенням Солом`янського районного суду м.Києва від 23 грудня 2014 року шлюб між сторонами розірвано. Від сумісного проживання у [PERSON] та [PERSON] народилось двоє дітей Ярослав, [INFO], та Руслан, [INFO]. За час спільного проживання сторонами було набуте наступне майно: столярна майстерня, що знаходиться за адресою: Житомирська область, Радомишльський район, с.Мирне, вул. Миру-1, яка придбана на підставі договору купівлі-продажу від 09.06.08 року; станція технічного обслуговування, що знаходиться за адресою: Київська область, Києво-Святошинський район, с.Петропавлівська Борщагівка, авто кооператив «Берізка-2», будинок 812; земельна ділянка площею 0,999 га, що знаходиться за адресою: м.Київ, вул. Нова, 13, кадастровий номер 8000000000:72:509:0007; гаражний бокс №71, ряд 21 з підвальним приміщенням в кооперативі «Славутич», загальною площею 58,1 кв.м, що знаходиться за адресою: м.Київ, вул. Затишна, 7Б; гаражний бокс №72, ряд 21 з підвальним приміщенням в кооперативі «Славутич», загальною площею 58,1 кв.м, що знаходиться за адресою: м.Київ, вул. Затишна, 7Б; товариство з обмеженою відповідальністю «Генстар», що знаходиться за адресою: Київська область, м.Бровари, вул. Гагаріна, буд. 26; земельна ділянка №1, площею 0,2073 га, що знаходиться за адресою: Київська область, Києво-Святошинський район, с.Віта Поштова, вул. К.Маркса, 2-Б, кадастровий номер 3222481201:01:008:0057; земельна ділянка площею 0,25 га, що знаходиться за адресою: Київська область, Васильківський район, с.Ксаверівка, кадастровий номер 32221484300:03:001:0001; земельна ділянка площею 0,1901 га, що знаходиться за адресою: Київська область, Васильківський район, с.Ксаверівка, кадастровий номер 32221484301:01:005:0001; земельна ділянка площею 0,3529 га, що знаходиться за адресою: Київська область, Васильківський район, с.Ксаверівка, кадастровий номер 32221484301:00:001:0002; автомобіль MERSEDES-BENZ S350, 2011 року випуску, № шасі WDD2211261A398641, реєстраційний номер [NUMBER]. Відповідно до\~ст. 368 ЦК України, визначено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Відповідно до ч. 2\~ст. 114 СК України, у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. За змістом\~ст. 57 СК України\~майном, що є особистою приватною власністю дружини, чоловіка є: 1) майно, набуте нею, ним до шлюбу; 2) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування; 3) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто. Особистою приватною власністю дружини та чоловіка також є речі індивідуального користування, в тому числі коштовності, навіть тоді, коли вони були придбані за рахунок спільних коштів подружжя. Особистою приватною власністю дружини, чоловіка є премії, нагороди, які вона, він одержали за особисті заслуги. Суд може визнати за другим з подружжя право на частку цієї премії, нагороди, якщо буде встановлено, що він своїми діями (ведення домашнього господарства, виховання дітей тощо) сприяв її одержанню. Особистою приватною власністю дружини, чоловіка є кошти, одержані як відшкодування за втрату (пошкодження) речі, яка їй, йому належала, а також як відшкодування завданої їй, йому моральної шкоди. Особистою приватною власністю дружини, чоловіка є страхові суми, одержані нею, ним за обов'язковим особистим страхуванням, а також за добровільним особистим страхуванням, якщо страхові внески сплачувалися за рахунок коштів, що були особистою приватною власністю кожного з них. Таким чином поділу підлягає майно, набуте подружжям з моменту реєстрації шлюбу по дату набрання законної сили рішенням суду про розірвання шлюбу, за винятком майна, яке хоч і було набуто за час шлюбу, але є особистою власністю одного з подружжя. Розмір часток майна дружини та чоловіка при поділі майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, визначається за правилами ст. 70 СК України. Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в п. 23\~постанови від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті\~60,\~69 СК, ч. 3\~ст. 368 ЦК), відповідно до частин 2, 3\~ст. 325 ЦК\~можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім'я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Відповідно до вимог ч.1\~ст. 70 СК України\~у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними, або шлюбним договором. Так, згідно ч.2\~ст.70 СК України, при вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із подружжя не дбав про матеріальне забезпечення сім'ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім'ї; згідно ч.3 тієї ж статті, за рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею, ним проживають діти, а також непрацездатні повнолітні син, дочка, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвиту та лікування. Суд не знаходить підстав для задоволення вимог позивачки щодо збільшення її частки у спірному майні. Позивачка та її представник не надали суду доказів, які б підтверджували наявність зазначених обставин, зокрема, що [PERSON] ухилявся від утримання дітей, або що допомога, яку він надає на їх утримання, є недостатньою. На підтвердження позовних вимог [PERSON] надано суду довідку за №71, що видана Кооперативом «Славутич» 01 жовтня 2014 року, про те, що вона є власником гаражного боксу №71 ряд 21 з підвальним приміщенням загальною площею 59,1 кв. м по вул. Затишній, 7Б, в м.Києві, а також довідку №72,що видана Кооперативом «Славутич» 01 жовтня 2014 року, про те, що вона є власником гаражного боксу №72 ряд 21 з підвальним приміщенням загальною площею 58,1 кв. м по вул. Затишній, 7Б в м.Києві. Довідки видані для оформлення права власності. При цьому документів, які підтверджують право власності [PERSON] на вищезазначені гаражні бокси суду не надано. Згідно довідки фізичної особи-підприємець [PERSON] , очікувана вартість продажу столярної майстерні( Житомирська область, Радомишльський район, с.Мирне, вул. Миру,1) складає 4\~400\~000,00 грн, станції технічного обслуговування (Київська область, Києво-Святошинський район, с.Петропавлівська Борщагівка, Автокоооператив «Берізка-1», буд. 812) 4\~800\~000,00 грн, земельної ділянки площею 0,999 га ( м.Київ, вул. Нова, 13) 750\~000,00 грн, гаражного боксу №71, ряд 21 (м.Київ, вул. Затишна, 7Б) 450\~000,00 грн, гаражного боксу №72 ряд 21 (м.Київ, вул. Затишна, 7Б) 450\~000,00 грн, корпоративні права у ТОВ «ГЕНСТАР» (Київська область, м.Бровари, вул. Гагаріна, 26) 431\~000,00 грн. Проте вищезазначена довідка не може бути прийнята судом як належний доказ, оскільки фізична особа-підприємець [PERSON] не є субєктом оціночної діяльності. Окрім того, положеннями\~ст. 63 СК\~встановлено, що дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Відповідно до\~ст. 65 СК\~дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об'єктом спільної сумісної власності подружжя за взаємною згодою. При укладанні договорів одним з подружжя вважається, що він діє за згодою другого. Дружина, чоловік має право на звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним як такого, що укладений другим із подружжя без його згоди, якщо цей договір виходить за межі дрібного побутового. Згідно витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців засновником Товариства з обмеженою відповідальністю «ГЕНСТАР» (Київська область, м.Бровари, вул. Гагаріна,26) є [PERSON], розмір внеску до статутного капіталу 431\~000,00 грн. Постановою Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21.12.2007 р. № 11\~звернуто увагу на те, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясувати джерело і час його придбання (п. 23). До складу майна, що підлягає поділу, включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб (п.24). Відносини щодо майна господарського товариства регулюються нормами\~Цивільного кодексу\~країни,\~Господарського кодексу України\~(далі\~ГК) та\~Законом України «Про господарські товариства». За змістом\~ст. 113 ЦК\~та\~ст. 1 Закону України «Про господарські товариства»\~товариство з обмеженою відповідальністю належить до господарських товариств, які можуть набувати майнових та особистих немайнових прав. Згідно з\~ст. 115 ЦК\~господарське товариство є власником: ●майна, переданого йому учасниками товариства у власність як вклад до статутного капіталу; ●продукції, виробленої товариством у результаті господарської діяльності; ●одержаних доходів; ●іншого майна, набутого на підставах, що не заборонені законом. Вкладом до статутного (складеного) капіталу господарського товариства можуть бути гроші, цінні папери, інші речі або майнові чи інші відчужувані права, що мають грошову оцінку, якщо інше не встановлено законом. Згідно з\~ст. 12 Закону України «Про господарські товариства»\~товариство є власником: 1) майна, переданого йому учасниками у власність як вклад до статутного (складеного) капіталу; 2) продукції, виробленої товариством у результаті господарської діяльності; 3) одержаних доходів; 4) іншого майна, набутого на підставах, що не заборонені законом. Ризик випадкової загибелі або пошкодження майна, що є власністю товариства або передане йому в користування, несе товариство, якщо інше не передбачено установчими документами. Відповідно до положень\~ст. 58 цього Закону\~вищим органом товариства є загальні збори учасників, що складаються з учасників або призначених ними представників. До компетенції загальних зборів учасників ТОВ відноситься внесення змін до статуту, в т.ч. його статутного капіталу (п.6 ч.5 ст. 41). Згідно з положеннями\~ст. 116 ЦК\~та\~ст. 10 Закону України «Про господарські товариства»\~учасники господарського товариства мають право здійснити відчуження часток у статутному (складеному) капіталі товариства, цінних паперів, що засвідчують його участь у товаристві, у порядку, встановленому законом. Положеннями ч.1\~ст. 147 ЦК\~та ч. 1\~ст. 53 Закону України «Про господарські товариства»\~встановлено, що учасник товариства з обмеженою відповідальністю має право продати чи іншим чином відступити свою частку (її частину) у статутному капіталі одному або кільком учасникам цього товариства. Відчуження учасником товариства з обмеженою відповідальністю своєї частки (її частини) третім особам допускається, якщо інше не встановлено статутом товариства. Отже, об'єктом відчуження учасником товариства своєї частки (її частини) у статутному капіталі товариства є сукупність корпоративних прав та обов'язків, пов'язаних з участю особи в товаристві, серед яких право на управління товариством, право на отримання частини прибутку від діяльності товариства, а також право на отримання частини майна товариства у разі виходу його учасника або у випадку поділу залишків майна товариства у процесі його ліквідації. При цьому розмір відчужуваної частки визначає обсяг окремих корпоративних прав, які переходять до нового власника частки (постанова Верховного Суду України від 03.07.2013р. в справі №6-61цс13). З урахуванням положень\~ст. 115 ЦК,\~ст. 85 ГК\~та\~ст. 12 Закону України «Про господарські товариства», власником майна, переданого господарському товариству у власність його учасниками як вклад до статутного капіталу, є саме товариство, відчуження учасником товариства частки в статутному капіталі на користь іншої особи не припиняє права власності товариства на майно, у тому числі на внесені до статутного капіталу вклади учасників. Вклад до статутного фонду господарського товариства не є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя (п. 28 постанови пленуму Верховного Суду України №11 від 27.12.2007 р.). Виходячи зі змісту ч.ч. 2, 3\~ст. 61 СК, якщо вклад до статутного фонду господарського товариства зроблено за рахунок спільного майна подружжя, в інтересах сім'ї, той із подружжя, хто не є учасником товариства, має право на поділ одержаних доходів (постанова пленуму Верховного Суду України №11 від 27.12.2007 р.). Відтак, з моменту внесення грошових коштів до статутного капіталу господарського товариства вони втрачають ознаки об'єкта права спільної сумісної власності подружжя. Право на компенсацію вартості частини коштів виникає в іншого подружжя лише щодо спільних коштів, а не статутного капіталу, при цьому лише в тому разі, коли спільні кошти всупереч\~ст. 65 ЦК\~були використані одним з подружжя саме для внесення вкладу до статутного капіталу. Виходячи з встановлених обставин, вимога [PERSON] про поділ майна подружжя, що складається з часток у статутному капіталі ТОВ «ГЕНСТАР» на підставі ст.ст.\~60,\~71 СК\~є безпідставною. Також, [PERSON], заявляючи вказані позовні вимоги, посилається на те, що спірні земельні ділянки, столярна майстерня, станція технічного обслуговування та автомобіль є спільною сумісною власністю подружжя та посилається на норми\~СК України\~та\~ЦК України, які регулюють порядок поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності. Проте правовстановлюючих документів та будь-яких доказів того, що вказане майно на даний час на праві спільної сумісної власності належить сторонам, суду не надано. Відповідно до\~ст. 212 ЦПК\~\~суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що грунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. \~Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті. Виходячи з принципу процесуальної рівності сторін і враховуючи обов'язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається, необхідно в судовому засіданні дослідити кожний доказ, наданий сторонами на підтвердження своїх вимог або заперечень, який відповідає вимогам належності та допустимості доказів (п. 27\~постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 2009 року № 2 "Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції"). Відповідно до рішення Конституційного Суду України від 01.12.2004р. під поняттям «охоронювані законом інтереси», що вживається в законах України, слід розуміти як прагнення до користування матеріальним\~\~та/або нематеріальним благом, так і\~\~зумовлений\~\~загальним змістом, об'єктивний і прямо не опосередкований у суб'єктивному праві простий легітимний дозвіл, що є самостійним об'єктом судового захисту та інших засобів правової охорони з метою задоволення індивідуальних і колективних потреб, які не суперечать Конституції і Законом України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності, розумності. Тому, дослідивши всі матеріали справи, надавши належну оцінку наданим доказам та врахувавши пояснення сторін, а також виходячи із принципів справедливості, добросовісності і розумності суд прийшов до висновку, що позовна заява [PERSON] є безпідставною, при розгляді справи позивачкою та її представниками не подану суду достатніх доказів на підтвердження своїх позовних вимог, не представлено фактів на підтвердження обставин, на які вона покликається як на підставу позову, а тому в задоволенні такого позову слід відмовити в повному обсязі.

Outcome: dismissed