Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-11 00:00:00

У лютому 2015 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про позбавлення її батьківських прав стосовно малолітнього сина [PERSON], [INFO]. На обґрунтування позовних вимог [PERSON] зазначив, що сторони певний час проживали разом без шлюбу, у 2006 році у них народився син, і відповідач записана матір'ю дитини, проте остання нехтує батьківським обов'язком, проживає окремо в іншій місцевості і не приймає участі у її вихованні, не вітає з днем народження, не цікавиться станом здоров'я, не піклується про підготовку до самостійного життя та навчання, фактично дитина залишилась без материнської турботи. На думку позивача, відповідач свідомо ухиляється від виконання обов'язку по вихованню сина. В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав. Крім того, у якості свідка суду показав, що не знав дійсних намірів відповідача, коли та поїхала до Криму з його сином [PERSON]. На той час він не був записаний батьком дитини, тому вів з цивільною дружиною [PERSON] перемовини з даного питання, і за її згоди улітку 2014 р вони оформили батьківство в органах РАЦС, а також вирішили питання щодо їх сумісної власності на нерухомість. Йому відомо, що в Криму негативним ставленням [PERSON] до дітей зацікавились органи опіки, було прийнято рішення про передачу неповнолітніх [PERSON] та [PERSON] матері відповідача. У серпні 2014 відповідач одружилась в Криму, потім у жовтні приїздила до смт. Краснопілля лише щоб отримати паспорт на нове прізвище, а на дитину їй було байдуже, матеріальної допомоги на утримання сина не надає до теперішнього часу. З його боку відсутні будь-які перепони щодо належного виконання [PERSON] материнського обов'язку по відношенню до їх спільної дитини. Відповідач повторно не з'явилася в судове засідання, повідомлена належним чином шляхом розміщення оголошення про виклик до суду в газеті «Урядовий кур'єр» № 50 (5424) від 19 березня 2015, № 99(5473) від 05 червня 2015 / копії ас. 68, 104/, про причину неявки суд не повідомила, заперечень проти позовних вимог на адресу суду не надала, заяв про розгляд справи за її відсутності та клопотань про відкладення розгляду справи не надійшло. Представник третьої особи з позовними вимогами погодився, вважав, що є всі підстави для задоволення позову. Старший прокурор прокуратури висловив думку на підтримку позовних вимог. Допитані за клопотанням позивача свідки показали про наступне. Так, свідки [PERSON], [PERSON], [PERSON], кожен окремо, суду показали, що з літа 2014 відповідач не проживає з неповнолітнім [PERSON], остання свідомо переїхала жити до Криму, де утворила нову сім'ю. Вихованням та утриманням дитини займається батько. Свідок [PERSON] суду показала, що відповідач проживала з позивачем у цивільному шлюбі, виховували спільну дитину [PERSON] та її старшого сина [PERSON]. Улітку 2014 разом з дітьми поїхала до Криму з метою їх оздоровлення, і там утворила нову сім'ю, у послідуючому приїздила до смт. Краснопілля лише щоб вирішити питання переоформлення частки у праві власності на нерухомість, встановити батьківство дитини, та отримати новий паспорт громадянина України. [PERSON] вжив заходів для повернення її онука. Ствердила, що відповідач свідомо ухиляється від виконання обов'язку по вихованню сина [PERSON]. Свідок [PERSON] суду показала, що у 2006 р. в органах РАЦС відповідач змінила прізвище з [PERSON] на [PERSON]. У 2014 по заяві батька [PERSON] до актового запису про народження [PERSON] внесені відомості про визнання батьківства. Неповнолітній свідок [PERSON] суду показав, що з вересня 2014 проживає з батьком, а мама окремо, в Росії, іноді йому телефонує. Він закінчив 3 класи гімназії, грає в шахи. Ствердив, що у нього все гаразд, бажає жити з батьком. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Суд, заслухавши пояснення учасників судового розгляду, покази свідків, розглянувши подані документи та матеріали, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, прийшов до наступного. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Судовим розглядом встановлено, що [INFO] у місті Суми народився [PERSON], і батьками дитини записані громадяни України [PERSON] та [PERSON] (у зв'язку з реєстрацією шлюбу змінила прізвище на [PERSON]) / копія ас. 8, ас. 51/. Згідно повного витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про народження № 00015251691 від 08 квітня 2015, до актового запису про народження [PERSON] № 72 від 27 жовтня 2006 на підставі заяви про визнання батьківства внесені зміни у відомості про батька /ас. 79-82/. Відповідно до актів обстеження умов проживання за адресою [ADDRESS] Сумської області від 14 та 21 січня 2015 року син сторін [PERSON] проживає в сім'ї свого батька у житловому будинку, який належить позивачу на праві власності, де створено належні умови для проживання дитини; відповідач зареєстрована за означеною адресою, однак фактичне її місце проживання не відоме /копії ас. 12,17, 37/. За інформації Краснопільської гімназії від 121.01.015, малолітній [PERSON] навчається у даному навчальному закладі, протягом 2012-2014 навчальних років хлопець виховувався у повній родині, а з вересня 2014 року батьківські збори відвідує один батько [PERSON], дбає про сина і допомагає йому у навчанні /ас. 14/. Згідно рішення Комісії з питань захисту прав дитини Краснопільської районної державної адміністрації №1/5 від 20 січня 2015 року та висновку Служби у справах дітей Краснопільської районної державної адміністрації Сумської області від 21.01.2015 року № 134/02-21, є доцільним позбавити батьківських прав [PERSON] батьківських прав відносно її малолітнього сина [PERSON], [INFO], що відповідає інтересам дитини /ас.41-42/. Відповідно до ст. 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі. З вимог ч.1 ст. 3 ЦПК України вбачається, що захисту підлягають порушені, невизнані або оспорюванні права, свободи чи інтереси. Згідно ст.ст. 10. 11. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Правовідносини що склалися між сторонами у справі, виникли із сімейних правовідносин, врегульовані нормами статей 148, 150, 164, 165, 166 СК України. Згідно ч. 3 ст. 51 Конституції України сім'я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Як зазначено в Декларації ООН прав дитини (1959р.), «дитина для повного і гармонійного розвитку її особи потребує любові і розуміння. Вона повинна, якщо це можливо, зростати під опікою і відповідальністю своїх батьків і, в усякому разі, в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості». Закон України «Про охорону дитинства» від 26.04.2001р. передбачає, що кожна дитина має право на достатній життєвий рівень. При цьому, виховання в сім'ї є першоосновою розвитку особистості дитини. Відповідно до роз'яснень, які містяться в п.п.15, 16 постанови № 3 Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 р. «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» - позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків. Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. При постановлені законного та справедливого рішення суд враховує положення Європейської Конвенції "Про права дитини", в ч.2 ст.6 якої говориться, що держави учасниці забезпечують у максимально можливій мірі виживання і здоровий розвиток дитини, а в ч.1 ст. 19 зазначено, що держава вживає всіх необхідних заходів з метою захисту дитини від усіх форм фізичного та психологічного насильства, образи чи зловживань по відношенню до дитини. На підставі п. 6 ч. 1 ст. 3 ЦК України, а саме справедливості, добросовісності та розумності, ст. 6 Європейської конвенції про здійснення прав дітей (Страсбург, 25 січня 1996р.), з урахуванням вище викладеного та виходячи з інтересів дитини, суд вважає доведеним факт ухилення відповідача від виконання своїх обов'язків по вихованню малолітнього [PERSON], 2006 року народження, а також відсутність з боку відповідача піклування про фізичний і духовний розвиток сина, відсутність спілкування з дитиною в обсязі, необхідному для його морального самоусвідомлення, не виявленні інтересу до його внутрішнього світу, не здійснення медичного догляду та підготовки дитини до самостійного життя. Отже, суд знаходить зазначені факти, як кожен окремо, так і в сукупності, свідченнями ухилення відповідача як матері від виховання дитини та її винної поведінки, свідомого нехтування своїми обов'язками. При цьому суд погоджується з висновками Служб у справах дітей як такими, що відповідають інтересам дитини. Враховуючи наведене, суд вважає позов обґрунтованим і таким, що підлягає до задоволення у повному обсязі. Відповідно до ч. 5 ст. 164 СК України надіслати копію рішення суду про позбавлення батьківських прав після набрання ним законної сили до органу державної реєстрації актів цивільного стану за місцем реєстрації народження дитини. Питання про судові витрати суд вважає за необхідне вирішити в порядку передбаченому ст. 88 ЦПК України відповідно до Закону України «Про судовий збір», тому, стягує з відповідача на користь позивача документально підтверджений судовий збір у сумі 243, 60 грн. за подання позовної заяви та 1092 грн. витрат, пов`язаних з публікацією в пресі оголошення про виклик відповідача, а усього 1335, 60 грн./ас. 69,103/.

Outcome: approved