Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-18 00:00:00

Позивачі - [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] звернулись до суду з позовом, в якому просять визнати за ними право користування квартирою [ADDRESS] . В обґрунтування позовних вимог посилались на те, що вони зареєстровані та постійно проживають за адресою: [ADDRESS] . Вказана квартира належить [PERSON] на праві власності на підставі договору купівлі-продажу від 11.04.1995 року, посвідченого державним нотаріусом Третьої Харківської державної нотаріальної контори за р.N 2-1890 та зареєстрованого в КП Харківське МБТІ 15.04.1995 року за № П-5-2041. Квартира, в якій позивачі втрьох проживають, складається з однієї житлової кімнати площею 24,3 кв.м., кухні площею 11,5 кв.м. та коридору площею 3,9 кв.м. В житловій кімнаті ледь вистачило місця для розташування трьох спальних місць. Умови для проживання трьох осіб не відповідають встановленим в Україні житловим нормам, тому з 02 лютого 1988 року вони перебувають на обліку як особи, які потребують поліпшення житлових умов. Поруч з квартирою позивачів, розташована квартира [ADDRESS] , яка складається з житлової кімнати площею 15,1 кв.м., кухні площею 7 кв.м. та коридору площею 1,7 кв.м. У вказаній квартирі ніхто не зареєстрований та не проживає з 1990 року. Позивачка [PERSON] , неодноразово зверталася до райвиконкому Московського району м. Харкова та до Харківської міської ради стосовно надання її родині вказаної квартири [ADDRESS] , її питання обіцяли розглянути, але воно не вирішено дотепер. 22 березня 2021 року позивачка [PERSON] знову звернулася до Харківської міської ради із заявою, в якій просила надати їй та її родині в користування квартиру за адресою [ADDRESS] та укласти з нею договір житлового найму на вказану квартиру. Її заява була отримана Харківською міською радою 25 березня 2021 року. Але, в порушення вказаних норм законодавства, відповідь Харківською Міською радою на її заяву їй не надавалася. Відповідно до ст. 31 ЖК України громадяни, які потребують поліпшення житлових умов, мають право на одержання у користування жилого приміщення в будинках державного або громадського житлового фонду в порядку, передбаченому цим Кодексом та іншими актами законодавства України. Відповідно до ст. 33 ЖК України потребуючі поліпшення житлових Умов члени житлово-будівельних кооперативів, громадяни, які мають жилий будинок (квартиру) у приватній власності, цих будинках та громадяни, проживають у (квартирах), забезпечуються жилими приміщеннями на загальних підставах. А отже, наявність у позивача [PERSON] , права власності на квартиру [ADDRESS] не впливає на її право і родини на поліпшення житлових умов. Відповідно до ст. 47 ЖК України існуюча норма житлової площі в Україні складає 13,65 кв.м. на одну особу. Із наданих позивачами документів убачається, що житлові умови, в яких вони проживають, є такими, що потребують поліпшення. В одній кімнаті житловою площею 24,3 кв.м. зареєстровані і проживають три особи, а отже на кожного з них припадає по 8,1 кв.м. житлової площі замість існуючих в Україні 13,65 кв.м. на одну особу. Тобто відповідно до ст. 47 ЖК України кожний з позивачів має право на отримання додатково по 5,55 кв.м., а всього їхня родина має право на додаткове отримання 16,65 кв.м. житлової площі. Також позивачі зауважують, що в одній кімнаті проживають три особи різної статі, які старші за дев`ять років і не є подружжям. При цьому позивачка [PERSON] , є особою пенсійного віку та інвалідом 3 групи. За віком та станом здоров`я потребує режиму відпочинку, гігієнічних процедур, які неможливо дотримуватися при проживанні в одній кімнаті трьох дорослих осіб, один з яких є особою чоловічої статі. При наданні в користування їхній родині квартири [ADDRESS] , не будуть порушені права жодної особи, оскільки у вказаній квартирі ніхто не зареєстрований і не проживає з 1990 року. Житлова кімната площею 15,1 кв.м. у вказаній квартирі не перевищує розміру житлової площі, на яку вони мають право згідно ст.47 ЖК України. Отримання вказаної квартири в користування надасть можливість забезпечити нормальні умови для проживання їхній родині. Окрім квартири за адресою [ADDRESS] , в якій вони зареєстровані та постійно проживають, іншого житла позивачі не мають. На підставі викладеного позивачі просять суд визнати за ними - [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] право користування квартирою [ADDRESS] . Ухвалою Московського районного суду м. Харкова від 18.05.2021 року відкрито провадження у справі, вирішено здійснювати розгляд за правилами загального позовного провадження. 12 липня 2021 року, представник відповідача Харківської міської ради не погоджуючись із заявленими позовними вимогами, подав відзив на позов, в якому просить відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі виходячи з наступного. Так, Харківська міська рада вважає позов безпідставним, необґрунтованим та таким, що не підлягає задоволенню з наступних підстав. Не встановлено власника спірної квартири. Крім того, не визначено коло осіб, які наділені нарівні з наймачем правом користування житловим приміщенням. Не підтверджено підстав постійного проживання позивачів як членів сім`ї разом із наймачем у спірній квартирі. За змістом ч. 1 та 2 ст. 64 ЖК УРСР нарівні з наймачем усіма правами користуються члени сім ї наймача, які проживають разом з ним. До членів сім`ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Наймач вправі в установленому порядку за письмовою згодою всіх членів сім`ї, які проживають разом з ним, вселити в займане ним жиле приміщення свою дружину, дітей, батьків, а також інших осіб. У такому випадку особи, що вселилися в жиле приміщення як члени сім ї наймача, набувають рівного з іншими членами сім`ї права користування жилим приміщенням. У позовній заяві та матеріалах справи немає згадки про родинні відносини позивачів із наймачем та їх належності до кола членів сім`ї (дружини наймача, дітей і батьків). Оскільки відповідно до вимог Закону вселення та проживання в квартирі може бути здійснено лише у встановленому порядку, членом сім`ї наймача, в розумінні частини другої статті 64 ЖК Української РСР, може бути визнано лише оcіб, які вселилися у встановленому порядку та на відповідній правовій підставі постійно проживають в квартирі разом з наймачем. Проте доказів факту родинних відносин між позивачами та наймачем не надано. Всупереч ст. 81 ЦПК України позивачі не надали жодного доказу на підтвердження вказаного факту (відсутні відомості щодо придбання майна в інтересах сім`ї, здійснення ремонту, оплати комунальних послуг, щодо утримання житлового приміщення тощо). Разом з цим, немає жодного доказу на підтвердження того, що спірна квартира є постійним місцем проживання позивачів та місцем їх реєстрації. Довідка про реєстрацію у спірній квартирі осіб на дату звернення до суду із даним позовом у матеріалах справи відсутня. Крім того, як вбачається з матеріалів справи та зазначено самими позивачами, [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] зареєстровані та постійно проживають у квартирі [ADDRESS] . Крім того, позивачі посилаються на те, що у спірній квартирі ніхто не зареєстрований та не проживає з 1990 року. Проте жодного посилання та доказу про постійне мешкання у спірній квартирі [ADDRESS] по зазначеній адресі позивачами не зазначено та не надано. Водночас позивачами надано Акт обстеження матеріально-побутових умов квартири [ADDRESS] , складений особами [PERSON] та [PERSON] , які не мають процесуального статусу свідків у даній справі та не попереджені про кримінальну відповідальність за завідомо неправдиве показання чи відмову від давання показань на вимогу суду. За таких обставин, зазначений акт не є допустимим доказом у даній справі. До того ж зі змісту позовної заяви та доданого до неї договору купівлі-продажу вбачається, що [PERSON] на праві власності належить квартира [ADDRESS] . Отже [PERSON] надано докази щодо наявності у неї іншого нерухомого майна на час звернення із даним позовом до суду, що суперечить висновку, викладеному в постанові Пленуму Верховного Суду України від 12.04.1985 № 2, та спростовує доводи позивачів щодо наявності підстав для визнання за ними права користування житловим приміщенням. Таким чином, необхідні умови для визнання права користування на спірну квартиру за позивачами відсутні: не доведено належність позивачів до кола членів сім`ї наймача; відсутня письмова згода наймача та членів сім`ї на вселення у житлове приміщення; не підтверджено постійне місце проживання позивачів та їх реєстрація у спірній квартирі; не встановлено ведення позивачами спільного господарства із наймачем; спірна квартира не є єдиним місцем проживання позивачів, оскільки [PERSON] на праві власності належить квартира № 6 по зазначеній адресі. На підставі викладеного, представник Харківською міської ради просить суд ухвалити рішення, яким відмовити повністю у задоволенні позову [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] до Харківської міської ради про визнання права користування квартирою [ADDRESS] . Ухвалою Московського районного суду м. Харкова від 29.09.2021 року у справі закрито підготовче судове засідання, справу призначено до судового розгляду. У судовому засіданні представник позивача [PERSON] - адвокат Жарова-Тітарьова Л.М. підтримала позовні вимоги в повному обсязі, просила їх задовольнити, надала відповідні пояснення. Позивачі [PERSON] та [PERSON] у судове засідання не з`явились, надали заяву з проханням розглядати справу за їх відсутності та підтримання позовних вимог у повному обсязі. Представник відповідача Харківської міської ради у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце судового засідання повідомлявся у встановленому законом порядку, причини неявки суду не повідомив, подав відзив на позовну заяву. Суд, вислухавши пояснення представника позивача, допитавши свідка, дослідивши матеріали справи, встановив такі факти та відповідні їм правовідносини. Згідно інформаційної довідки з Реєстру територіальної громади міста Харкова, позивачі у справі [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] зареєстровані та проживають за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до договору купівлі-продажу від 11.04.1995 року, посвідченого державним нотаріусом Третьої Харківської державної нотаріальної контори за реєстровим № 2-1890, квартира за адресою: [ADDRESS] належить на праві власності позивачу [PERSON] та складається з житлової кімнати площею 24,3 кв.м., кухні площею 11,5 кв.м. та коридору площею 3,90 кв.м. З відповіді квартирного відділу Московського району м. Харкова № 1029 від 21.12.1995 року убачається, що за рішенням виконкому № 231/1 від 05.12.1995 року позивачка [PERSON] з сім`єю із 3 осіб поставлені на квартирний облік для одержання житлової площі за списком загальної черги з 02.02.1988 року за номером 1918а. Житла у власності, відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, позивачі [PERSON] та [PERSON] не мають. Також, до суду був наданий акт обстеження матеріально-побутових умов квартири [ADDRESS] , який підтверджує умови проживання позивачів. З матеріалів справи убачається, що позивачка [PERSON] неодноразово зверталась до райвиконкому Московського району м. Харкова та Харківської міської ради з приводу поліпшення умов проживання для неї та її родини та прохала надати їй та її родині в користування квартиру за адресою [ADDRESS] та укласти з нею договір житлового найму на вказану квартиру, посилаючись на те, що вона та її сім`я потребує поліпшення житлових умов. У матеріалах справи наявна відповідь КП «Харківське міське бюро технічної інвентаризації» Харківської міської ради від 19.05.2021 року, відповідно до якої реєстратори КП «БТІ» здійснювали державну реєстрацію речових прав на об`єкти нерухомого майна, розташовані у м. Харкові, до 31.12.2012 року включно. Наявні облікові архівні матеріали на нерухоме майно, які знаходяться на зберігання в КП «БТІ» містять інформацію стосовно проведення державної реєстрації права власності на нерухоме майно станом на 31.12.2012. Інвентаризаційна справа на об`єкти нерухомого майна, розташовані за адресою: [ADDRESS] , не створювались, не обліковуються та у відділі збереження технічної документації КП «БТІ» станом на час розгляду запиту відсутня. На ухвалу суду про витребування доказів, Департаментом реєстрації Харківської міської ради були надані Інформаційні довідки з Реєстру територіальної громади м. Харкова, відповідно до якої за адресою: [ADDRESS] ніхто не зареєстрований, а за адресою: [ADDRESS] зареєстровані разом із позивачами ще [PERSON] . 16.03.2010 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» та інших законодавчих актів України», яким встановлено, що державна реєстрація прав на нерухоме майно в порядку, визначеному цим Законом, здійснюється з 1 cічня 2013 року, інформація про права на підлягає внесенню до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (пункт 2 Прикінцевих та перехідних положень та стаття 3 зазначеного Закону). Проте, інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно щодо права власності на спірну квартиру позивачами не надано. Частиною 1 статті 8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» передбачено, що приватизація державного житлового фонду здійснюється уповноваженими на це органами, створеними місцевою державною адміністрацією, та органами місцевого самоврядування, державними підприємствами, організаціями, установами, у повному господарському віданні або оперативному управлінні яких знаходиться державний житловий фонд. Pішенням 1 сесiї Харківської міської ради 8 скликання від 09.12.2020 № 7/20 затверджено Положення про Управління комунального майна та приватизації Департаменту економіки та комунального майна Харківської міської ради. За змістом пунктів 4.1.14 та 4.1.17 вказаного Положення дане Управління здійснює відповідно до чинного законодавства приватизацію та відчуження об`єктів комунальної власності, у тому числі житлового фонду, проводить на користь жителів міста Харкова - громадян України за їх бажанням приватизацію житла, яке використовується ним на умовах найму. Однак нерухоме майно та їх обтяження відомості Управління комунального майна та приватизації Департаменту економіки та комунального майна Харківської міської ради щодо приватизації спірної квартири у матеріалах справи відсутні. Інформації з Державного peєстру речових прав на нерухоме майно після 01.01.2013, що є актуальною на час звернення із даним позовом до суду, позивачами не надано. Згідно ч. 1 ст. 64 ЖК УРСР закріплено, що члени сім`ї наймача, як проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов`язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. За змістом статті 61 ЖК УРСР користування жилим приміщенням у будинках державного i громадського житлового фонду здійснюється відповідно до договору найму жилого приміщення, який укладається в письмовій формі на підставі ордера між наймодавцем і наймачем, на ім`я якого видано ордер. Водночас, договір найму квартири [ADDRESS] та відомості про видачу ордера на дану квартиру позивачами не надано, особу наймача не визначено. Разом з цим, відсутність відомостей про основного наймача виключає можливість встановити якими правами наділені позивачі нарівні із основним наймачем. Також, не підтверджено підстав постійного проживання позивачів як членів сім`ї разом із наймачем у спірній квартирі. За змістом ч. 1 та 2 ст. 64 ЖК УРСР нарівні з наймачем усіма правами користуються члени сім ї наймача, які проживають разом з ним. До членів сім`ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Наймач вправі в установленому порядку за письмовою згодою всіх членів сім`ї які проживають разом з ним, вселити в займане ним жиле приміщення свою дружину, Дітей, батьків, а також інших осіб. У такому випадку особи, що вселилися в жиле приміщення як члени сім ї наймача, набувають рівного з іншими членами сім ї права користування жилим приміщенням. (стаття 65 ЖК УРСР). У позовній заяві та матеріалах справи немає згадки про родинні відносини позивачів із наймачем та їх належності до кола членів сім`ї (дружини наймача, дітей і батьків). Вирішуючи спори про право користування жилим приміщенням осіб, які вселилися до наймача, суд повинен з ясувати чи дотриманий встановлений порядок при їх вселенні, зокрема: чи була письмова згода на це всіх членів сім ї наймача, чи зареєстровані вони в даному жилому приміщенні, чи було це приміщення постійним місцем їх проживання, чи вели вони з наймачем спільне тривалість часу чи не обумовлювався угодою між цими особами, наймачем і членами сім ї, що проживають з ним, певний порядок користування жилим приміщенням. Вказана правова позиція викладена в пункті 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12.04.1985 № 2 «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами житлового кодексу України із змінами, внесеними згідно з Постановою Пленуму Верховного Суду України від 25.05.1998 № 15. Касаційним цивільним судом Верховного Суду було зроблено також висновок, що закріплений у постанові від 12.03.2020 по справі № 643/4418/18-ц (провадження № 61-18959св19): «В осіб, які вселилися до наймача, виникають усі права й обов`язки за договором найму жилого приміщення, якщо особи постійно проживали разом із наймачем і вели з ним спільне господарство та були визнані членами сім`ї наймача (частини перша та друга статті 64 ЖК УРСР). Під час вирішення спору про право користування жилим приміщенням осіб, які вселилися до наймача, суд повинен з`ясувати, крім обставин щодо реєстрації цих осіб у спірному приміщенні, дотримання встановленого порядку при їх вселенні та наявності згоди на це всіх членів сім`ї наймача та обумовлення угодою між указаними особами, наймачем і членами сім`ї, що проживають з ним. Певний порядок користування жилим приміщенням, й інші обставини справи, що мають значення для справи, а саме: чи було це приміщення постійним місцем проживання цих осіб, чи вели вони господарство, тривалість часу їх проживання...» Тому є необхідність у підтвердженні факту ведення позивачами спільного господарства разом із наймачем житлового приміщення. Але всупереч ст. 81 ЦПК України позивачі не надали жодного доказу на підтвердження вказаного факту. Разом з цим, немає жодного доказу на підтвердження того, що спірна квартира є постійним місцем проживання позивачів та місцем їх реєстрації. Довідка про реєстрацію у спірній квартирі позивачів у матеріалах справи відсутня. Натомість матеріали справи містять інформаційну довідку з Реєстру територіальної громади м. Харкова від 21.10.2021 року, з якої убачається, що позивачі у справі - [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] зареєстровані за адресою: [ADDRESS] . Згідно Інформаційної довідки з Реєстру територіальної громади м. Харкова від 21.10.2021 року, відомості про осіб, місце проживання/перебування яких зареєстровано за адресою: [ADDRESS] , станом на 21.10.2021 року - відсутні. Крім того, позивачі посилаються на те, що у спірній квартирі ніхто не зареєстрований та не проживає з 1990 року, проте жодного доказу не надали. Допитаний у судовому засідання свідок [PERSON] пояснив, що квартира за адресою: [ADDRESS] , багато років пустує, в цій квартирі ніхто не мешкає, а позивачі втрьох мешкають у маленькій кімнаті. Зі змісту позовної заяви та доданого до неї договору купівлі-продажу вбачається, що [PERSON] на праві власності належить квартира [ADDRESS] . Отже [PERSON] надано докази щодо наявності у неї іншого нерухомого майна, що суперечить висновку, викладеному в постанові Пленуму Верховного Суду України від 12.04.1985 № 2, та спростовує доводи позивачів щодо наявності підстав для визнання за ним права користування житловим приміщенням. Таким чином, необхідні умови для визнання права користування на спірну квартиру за позивачами відсутні: не доведено належність позивачів до кола членів сім`ї наймача; відсутня письмова згода наймача та членів сім`ї на вселення у житлове приміщення; не підтверджено постійне місце проживання позивачів та їх реєстрація у спірній квартирі; не встановлено ведення позивачами спільного господарства із наймачем; спірна квартира не є єдиним місцем проживання позивачів, оскільки [PERSON] на праві власності належить квартира [ADDRESS] . Крім того, суд зазначає, що регулювання відносин у житлово-комунальній сфері віднесене, відповідно до ст. 30 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні", до відання виконавчих органів сільських, селищних, міських рад, а отже суд не вправі втручатися у дискреційні повноваження органів місцевого самоврядування. Відповідно до п.п. 2 п. а, ч. 1 ст. 30 вказаного Закону України, до відання виконавчих органів сільських, селищних, міських рад належать, зокрема, облік громадян, які відповідно до законодавства потребують поліпшення житлових умов; розподіл та надання відповідно до законодавства житла, що належить до комунальної власності; вирішення питань щодо використання нежилих приміщень, будинків і споруд, що належать до комунальної власності. Суду не надані докази того, що позивачами було реалізоване своє право на поліпшення житлових умов шляхом звернення до виконавчих органів міської ради, місце у черзі на отримання житла родина позивачів має за номером 1918а, відповідно до наданих документів право на позачергове отримання житла не мають. Кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів (ч. 1.ст.4 ЦПК України). Суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі (ч. 1.ст.13 ЦПК України). Відповідно до ч. 1 ст. 80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Згідно ч. 4 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. З урахуванням вищезазначеного, підстави для задоволення позову відсутні. Відповідно до положень ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed