Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-10 00:00:00

01.11.2018\~ [PERSON]\~звернулась до\~суду із\~позовом \~до Державної\~установи \~«Територіальне \~медичне \~об»єднання [PERSON]\~ внутрішніх\~справ України\~по Полтавській\~області» про\~скасування наказу\~Державної установи\~«Територіальне \~медичне \~об»єднання міністерства\~ внутрішніх\~справ України\~по Полтавській\~області» \~№ 111\~о/с\~від 02.10.2018\~ про\~ її\~звільнення \~ \~з 02.10.2018\~ на\~підставі п.\~1\~ст.\~40\~КЗпП України\~та поновлення\~на роботі.\~ Позовні\~вимоги обґрунтовані\~тим,\~що вона\~ з\~01.06.1998\~ по\~02.10.2018\~ працювала\~на посаді\~ лікаря-невропатолога\~ відділення\~стаціонару \~лікарні (\~з поліклінікою) Державної установи «Територіальне медичне об»єднання міністерства внутрішніх справ України по Полтавській області» . Наказом № 111 о/с від 02.10.2018 вона звільнена з 02.10.2018 на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП України у зв»язку з скороченням штату. Вважає вказане звільнення незаконним з тих підстав, що при звільненні її з займаної посади позивачем допущені порушення трудового законодавства, які полягають в порушенні ст. 42 , 43 КЗпП України, бо не було враховано її переважне право на залишення на роботі так як вона має більш високу кваліфікацію , є інвалідом 3 групи та єдиним годувальником у своїй сім», бо в її сім»ї, яка складається із нею та малолітнього сина немає інших працівників з самостійним заробітком. Також зазначала, що її звільнення з роботи було проведення без згоди з профспілковим комітетом. Просила задовольнити її позовні вимоги. 02.11.2018 відкрите провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження. 26.11.2018 до суду надійшов відзив відповідача, в якому відповідач позовні вимоги не визнав, зазначав, що звільнення позивача здійснене з дотриманням КЗпП України, що їй роз»яснено про відсутність робота за її професією та кваліфікацією, що оскільки штатний розпис встановлений наказом МВС України, то вони не розглядали питання щодо переважного права позивача на залишення на роботі, так як була скорочена посада лікаря невропатолога у стаціонарі, яку вона займала. У судовому засіданні позивач та її представник позовні вимоги підтримали, просили їх задовольнити. Позивач пояснила, що вона не виходила із профспілкової спілки, а відповідач видав наказ про те, щоб припинили вираховувати із заробітної плати членські внески, а потім виключили її із профспілкової організації у зв»язку з тим, що вона не платить членські внески. Також зазначала, що вона проживає одна виховує малолітнього сина, має вищу кваліфікацію ніж лікар невропатолог, який залишений на роботі, що вона має переважне право на залишення на роботі з цих підстав. Заслухавши осіб, які приймали участь у справі , дослідивши матеріали справи суд дійшов до наступних висновків. Встановлено, що позивач 01.06.1998 року була прийнята на роботу на посаду лікаря невропатолога відділення лікарні ВОЗ УМВС України в Полтавській області ( наказ № 36 о/с від 02.06.1998.. 06.11.2015 позивач була звільнена з вказаної посади у зв»язку з переводом на інше підприємство ( наказ № 626 о/с від 06.11.2015) та 07.11.2015 призначена на посаду лікаря невропатолога відділення стаціонару лікарні ( з поліклінікою) Державної установи «Територіальне медичне об»єднання [PERSON] внутрішніх справ України по Полтавській області»( наказ №88 о/с від 07.11.2015). 02.10.2018 позивач звільнена з роботи з підстав, передбачених п.1 ст. 49 КЗпП України у зв»язку зі скороченням штату працівників ( наказ №111о/с від 02.10.2018). Позивач має сина, [PERSON], [INFO]. Відповідно до Положення про [PERSON] установу « Територіальне медичне об»єднання [PERSON] внутрішніх справ України по Полтавській області» ( надалі Положення) ТМО має у своєму складі медичну ( військову лікарську) комісію, заклади охорони здоров»я, що не мають статусу юридичної особи, у тому числі і лікарню ( з поліклінікою). Пункт 8 Положення визначає і інші заклади охорони здоров»я, їх три, однак виходячи зі змісту вказаного пункту Положення убачається, що лікарня (з поліклінікою ) є одним цілісним закладом охорони здоров»я , яка не має статусу юридичної особи та входить до складу ТМО. Як убачається із штатного розкладу заклад здоров»я лікарня ( з поліклінікою) має дві посади лікаря невропатолога, один із яких працював в стаціонарі, іншій в поліклініці, тобто в одному закладі охорони здоров»я. Наказом МВС України від 17.07.2018 №86 було скорочено посаду лікаря невропатолога відділення стаціонару лікарні ( з поліклінікою) За таких обставин твердження представника відповідача про те, що якщо скорочена посада лікаря невропатолога стаціонару лікарні ( з поліклінікою) то звільнення з цих підстав стосується тільки лікаря невропатолога стаціонару, а саме позивача по справі, є безспірним і при її звільненні відповідач не повинен був порівнювати її кваліфікацію та продуктивність праці з лікарем невропатологом поліклініки , а потім визначати переважне право на залишення на роботі є хибним. Як вже зазначалось вище лікарня ( з поліклінікою) є одним закладом охорони здоров»я, \~ \~ \~ \~Положенням лікарня та поліклініка не розділені на відокремлені заклади здоров»я, які інші заклади здоров»я, наприклад, центр первинтивної медицини, центр психіатричної допомоги та професійного психофізіологічного відбору, а є єдиним закладом здоров»я - лікарня ( з поліклінікою) Статтею 42 Кодексу про працю України передбачено, що при скороченні чисельності чи штату працівників у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці переважне право на залишення на роботі надається працівникам з більш високою кваліфікацією і продуктивністю праці. При рівних умовах продуктивності праці і кваліфікації перевага в залишенні на роботі надається: 1) сімейним - при наявності двох і більше утриманців; 2) особам, в сім'ї яких немає інших працівників з самостійним заробітком; 3) працівникам з тривалим безперервним стажем роботи на даному підприємстві, в установі, організації; 4) працівникам, які навчаються у вищих і середніх спеціальних учбових закладах без відриву від виробництва; 5) учасникам бойових дій, постраждалим учасникам [PERSON], особам з інвалідністю внаслідок війни та особам, на яких поширюється чинність Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", а також особам, реабілітованим відповідно до Закону України "Про реабілітацію жертв репресій комуністичного тоталітарного режиму 1917-1991 років", із числа тих, яких було піддано репресіям у формі (формах) позбавлення волі (увязнення) або обмеження волі чи примусового безпідставного поміщення здорової людини до психіатричного закладу за рішенням позасудового або іншого репресивного органу; 6) авторам винаходів, корисних моделей, промислових зразків і раціоналізаторських пропозицій;7) працівникам, які дістали на цьому підприємстві, в установі, організації трудове каліцтво або професійне захворювання; 8) особам з числа депортованих з України, протягом п'яти років з часу повернення на постійне місце проживання до України; 9) працівникам з числа колишніх військовослужбовців строкової служби, військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період, військової служби за призовом осіб офіцерського складу та осіб, які проходили альтернативну (невійськову) службу, - протягом двох років з дня звільнення їх зі служби. 10) працівникам, яким залишилося менше трьох років до настання пенсійного віку, при досягненні якого особа має право на отримання пенсійних виплат. Щодо критеріїв і порядку визначення працівників з більш високою кваліфікацією і продуктивністю праці, то такі законодавством не передбачені, при цьому в [PERSON] соціальної політики України від 21.05.2012 року №80/06/187-12 «Про переважне право на залишення на роботі», зазначено, що на практиці для виявлення таких працівників роботодавцем робиться порівняльний аналіз продуктивності праці і кваліфікації працівників. У процесі проведення такого аналізу, як правило, враховуються такі обставини: наявність відповідної освіти, післядипломної освіти, документів про підвищення кваліфікації, відсутність дисциплінарних стягнень, наявність заохочень за успіхи у роботі, отримання премій за виконання особливо важливих робіт, відсутність прогулів, відпусток без збереження заробітної плати, тривалого перебування на лікарняних, зауважень з боку адміністрації щодо строків і якості виконуваних завдань, обсяги виконуваних робіт тощо. Щодо рівня кваліфікації, то вона вимірюється рівнем освіти працівника, а також додатково здобутими навиками і вміннями. Наприклад, чи здобув працівник вищу освіту, післядипломну освіту, який у нього досвід роботи на аналогічних посадах, чи проходив він додатково курси підвищення кваліфікації тощо. Також обовязково враховуються наявність чи відсутність заохочень та дисциплінарних стягнень, що має бути підтверджено документально. При звільненні позивача з роботи відповідач взагалі не дотримувався приписів ст. 42 КЗпП України та не визначав чи має позивач більш високу кваліфікацією і продуктивність праці, вищий рівень кваліфікації порівняно з лікарем невропатологом поліклініки, що підтверджується відзивом на позов та пояснення представника відповідача під час розгляду справи. При звільненні за пунктом 1 частини першої статті 40 КЗПП України діють переваги на залишення на роботі, що встановлені статтею 42 цього Кодексу. До кола працівників, серед яких визначаються особи, які мають переважне право на залишення на роботі, і працівники, які не мають таких переваг, а тому підлягають звільненню, входять всі працівники, що займають таку ж посаду і виконують таку ж роботу на підприємстві, а не тільки тих, хто працює в структурному підрозділі, в якому виконував роботу чи обіймав посаду працівник, який підлягає звільненню. Оскільки після звільнення позивача з роботи у відповідача залишилась посада лікаря невропатолога поліклініки, яка входить до штатного розкладу відповідача, а саме закладу охорони здоров»я лікарня ( з поліклінікою) який не має статусу юридичної особи, а відповідач не довів, що цю посаду неможливо порівняти через різні функціональні обов'язки лікаря невропатолога стаціонару та лікаря невропатолога поліклініки суд дійшов висновку про те, що звільнення позивача відбулося у порушення вимог чинного законодавства. Така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 25.07.2018, справа №382/1039/16-ц. Оскільки суд дійшов до висновку що звільнення позивача відбулося у порушення вимог чинного законодавства, позовні вимоги про визнання незаконним та скасування наказу про звільнення позивача та поновлення її на роботі підлягають задоволенню. Так як позивач звільнена від сплати судового збору, судовий збір підлягає стягненню з відповідача на користь держави у розмірі 3842 грн.

Outcome: approved