Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-10 00:00:00

До Київського районного суду м. Одеси 07.06.2017 року звернувся позивач з вимогами ( відповідно до уточненого позову від 29.06.2017 року а/с 33) про стягнення з відповідача заборгованості по заробітної платі в розмірі 450 доларів США, заборгованості по подорожним втратам в розмірі 13200 доларів США та моральної шкоди у розмірі 10000 доларів США. У судовому засіданні представник позивача - [PERSON], позовні вимоги підтримала у повному обсязі та наполягала на тому, що відповідач у порушення трудової угоди, укладеної 08.12.2016 року, згідно якої позивач виконував трудові обов'язки електромеханіка на т/х «SUTTON TIDE», припинив виконання своїх обов'язків по сплаті заробітної плати та не здійснив оплату витрат по репатріації до України, у зв'язку із чим виникла відповідна заборгованість та позивачу була заподіяна моральна шкода. Позовні вимоги обґрунтовуються положеннями Кодексу Законів України про працю. Представники відповідача - [PERSON] та [PERSON] , подали до суду письмові заперечення проти позову, та у судовому засіданні не погоджуюсь із позовом пояснили, що позивач, який є громадянином України, коли уклав трудову угоду із відповідачем як іноземною компанією, погодився і з положеннями угоди про те, що всі спори, стосовно виконання даної угоди передаються на розгляд Високого Суду правосуддя в Лондоні, який має виключну юрисдикцію у таких суперечках. Крім того, враховуючи, що виконання роботи проводилось у державні Ангола, до даних правовідносин слід застосовувати положення Закону України « Про міжнародне приватне право», а ому до даних правовідносин не застосовуються положення КЗпП України. Як встановлено у судовому засіданні між громадянином України [PERSON] та компанією "TIDEWATER CREWING LIMITED" ( зареєстрована на Кайманових островах) 08 грудня 2016 року, укладена трудова угода ( а/с 8), відповідно до умов якої позивач наймається на посаду електромеханіка на т/х «SUTTON TIDE» ( номер ІМО 9389461, під прапором Вануату), та місцем його роботи визначена Ангола ( пункт 1 угоди), будь-які суперечки, яки виникають у зв'язку із цією угодою, вирішуються згідно англійського законодавства та передаються на розгляд Високого Суду правосуддя в Лондоні, якій має виключну юрисдикцію у таких суперечках ( пункт 18 угоди). Позивач приступив до виконання роботи 08 грудня 2016 року та виконував трудові обов'язку до 23.03.2017 року ( включно), що визнається сторонами. 24 березня 2017 року позивача, в складі частини екіпажу було знято з судна поліцейськими властями Анголи у зв'язку із звернення відповідача із заявою про крадіжку палива на борту судна. З 21.03.2017 року відповідач зупинив виконувати свої обов'язки по виплаті заробітної плати, та не забезпечив репатріацію до України, після того як судом провінції Заїре, республіки Ангола 14 червня 2017 року було винесене рішення про зняття обвинувачення з усіх підсудних, у тому числі позивача ( а/с 45). Відповідно до ч.1 ст. 8 КЗпП України, трудові відносини громадян України, які працюють за її межами, а також трудові відносини іноземних громадян, які працюють на підприємствах, в установах, організаціях України, регулюються відповідно до Закону України «Про міжнародне приватне право». Закон України « Про міжнародне приватне право « ( 2005 року) встановлює порядок урегулювання приватноправових відносин, які хоча б через один із своїх елементів пов'язані з одним або кількома правопорядками, іншими, ніж український правопорядок. Відповідно до ч. 1 ст. 47 ЗУ «Про міжнародне приватне право», право, що застосовується до договору згідно з положеннями цього розділу, охоплює: 1) дійсність договору; 2) тлумачення договору; 3) права та обов'язки сторін; 4) виконання договору; 5) наслідки невиконання або неналежного виконання договору; 6) припинення договору; 7) наслідки недійсності договору; 8) відступлення права вимоги та переведення боргу згідно з договором. Статтею 53 ЗУ «Про міжнародне приватне право» встановлений виключний перелік підстав, за яких трудові відносини громадян України, які працюють за кордоном, регулюються правом України, а саме: 1) громадяни України працюють у закордонних дипломатичних установах України; 2) громадяни України уклали з роботодавцями - фізичними або юридичними особами України трудові договори про виконання роботи за кордоном, у тому числі в їх відокремлених підрозділах, якщо це не суперечить законодавству держави, на території якої виконується робота; 3) це передбачено законом або міжнародним договором України. Згідно ст. 52 ЗУ «Про міжнародне приватне право», до трудових відносин застосовується право держави, у якій виконується робота, якщо інше не передбачено законом або міжнародним договором України. Таким чином, до правовідносин які пов'язані із укладенням та виконанням угоди між громадянином України та іноземною компанією може застосовуватись або законодавство визначене у договорі ( в даному випадку визначено англійське законодавство та погоджено звернення до Високого Суду правосуддя в Лондоні)., або у випадку спору про трудові відносини застосовується право республіки Анголи. Посилання представника позивача про неможливість визначення права, яке необхідно застосовувати до даного трудового спору, у зв'язку із тим, що компанія з Кайманових островів, судно під прапором Вануату а зняття з борту проводилось у Анголі, спростовується чітко визначеним у угоді, укладеної сторонами, місцем роботи - республіка Ангола. Також суд критично відноситься до наполяганні представника позивача на застосуванні по даним правовідносинам принципу Конвенції МОП «Про працю в морському судноплавстві», у зв'язку із тим, що дана конвенція не ратифікована Україною а тому, норми Конвенції не мають на території України вищої юридичної сили, аніж норми національного законодавства. У відповідності до вимог ч.1 ст. 11 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК): суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Враховуючи вищенаведене, суд вражає, що позивач обрав невірний спосіб захисту порушених прав, наполягаючи на розгляді даного спору у відповідності до норм КЗпП України, однак самостійно вийти за межи заявлених вимог та застосовувати інший спосіб захисту ( у тому числі можливість застосування норм права республіки Ангола з отриманням відповідних роз'яснень міністерства юстиції України), суд не може, а тому у заявлених вимогах про стягнення заборгованості по заробітної плати та подорожних втрат, відмовляється з вищевикладених підстав. Враховуючи, що вимоги про стягнення моральної шкоди є похідними від встановлення порушення умов угоди відповідачем, суд вважає не доведеним і вимоги стосовно стягнення моральної шкоди. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed