Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-22 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду із зазначеним позовом (з врахуванням уточнень до позову від 20.11.2015р. а.с.270-274), на обґрунтування якого посилався на наступне. З січня 1998р. він проживав однією сім'єю без реєстрації шлюбу із відповідачкою [PERSON] В цей період 06.05.1999 р. мати позивача [PERSON] продала належну їй на праві власності квартиру, а [PERSON] належну їй на праві власності квартиру. За отримані від продажу нерухомості кошти [PERSON] та [PERSON] за договором купівлі-продажу 07.05.1999р. придбали житловий будинок з надвірними будівлями, розташований по вул. Водопровідній №7 в м.Харкові, який складався з житлового будинку літ. «А-1» житловою площею 27,6кв.м, сараїв літ. «Б», «Г», вбиральні «В», літньої кухні «Д», сіні літ «д», огорожі №1,2, дворового водопроводу «К», на земельній ділянці площею 600 кв.м. З часу придбання в будинок заселились та стали мешкати позивач, відповідачка, син відповідачки, мати позивача [PERSON] За час проживання за особисті кошти позивача було побудовано гараж літ. «Ж», сарай літ. «Е», погріб «З», тамбур літ. «І», кухню 1-7 площею 20 кв.м, комірку 1-8 площею 4,5 кв.м, санвузол 1-9 площею 4,4 кв.м, коридор 1-10 площею 2,5 кв.м, житлову кімнату 1-11 площею 15,0 кв.м, санвузол 1-12 площею 4,6 кв.м, житлову кімнату 1-13 площею 10,7 кв.м , переобладнано кімнату літ. 1-6 площею 5,4 кв.м (з кухні). Вказані переобладнання та будови проводилися в період з жовтня 1999р. по 2005р. Рішенням виконавчого комітету Фрунзенської районної ради в м.Харкові від 16.03.2004р. було узаконено за [PERSON] та [PERSON] вищевказані самовільні побудови. На підтвердження того, що будівництво проводилося саме за рахунок позивача до позову він надає чеки та інші фінансові документи. Після смерті матері [PERSON] позивач успадкував належну їй 1/ 2 частку спірного будинковолодіння. З врахуванням того, що 1/ 2 частку належна відповідачці [PERSON] на думку позивача є їхньою спільною сумісною власністю, 1/1 частина від цієї частки повинна належати на праві власності йому, а за таких обставин він просить визнати за ним право власності на 2/6 частин житлового будинку з надвірними будівлями, розташованого по [ADDRESS], за [PERSON] - право власності на 1/6 частину. В судовому засіданні [PERSON] позов підтримав. Пояснив суду, що за час сумісного проживання із [PERSON] основним доходом для будівництва був саме його заробіток, в той час як відповідачка займалася домогосподарством та рахувалася на роботі лише формально, а мати отримувала лише пенсію. З врахуванням наведеного здійснені в будинковолодінні побудови та переобладнання проводилися за його рахунок та його зусиллями, належну [PERSON] частку в будинковолодінні позивач вважає їх спільною сумісною власністю, а тому поросить визнати за ним право власності на 2/6 частин житлового будинку з надвірними будівлями, розташованого по [ADDRESS], за [PERSON] - право власності на 1/6 частину. Відповідачка [PERSON] проти позову заперечувала. Пояснила суду, що на час придбання 07.05.1999р. житлового будинку з надвірними будівлями, розташованого по [ADDRESS] [PERSON] перебував у шлюбі з іншою жінкою, спільного сімейного бюджету вона з ним ніколи не мала, він не завжди залишався ночувати разом із нею. Спірне будинковолодіння було придбано за рахунок коштів, отриманих від продажу квартири відповідачки та квартири матері позивача [PERSON] із зазначенням при купівлі-продажу в якості власників саме [PERSON] та [PERSON] Крім того, від продажу квартири [PERSON] залишалися гроші, за рахунок яких і проводилося будівництво на території будинковолодіння. Крім того фізичні зусилля при будівництві надавала і сама відповідачка та її син. Крім того, представник [PERSON] - адвокат Коваль А.П. звертав увагу суду , що паралельно із проведенням будівництва на території будинковолодіння позивач проводив будівництво нежитлових приміщень для здійснення підприємницької діяльності, а тому невідомо де саме були використані будівельні матеріали, чеки про придбання яких надані [PERSON] до матеріалів справи. Заслухавши пояснення сторін, їх представників, свідків, дослідивши надані сторонами письмові докази, суд прийшов до висновку, що в задоволенні позовних вимог [PERSON] слід відмовити в повному обсязі. При цьому суд виходив з наступного. Під час розгляду справи суд встановив, що на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого 12-ою Харківською державною нотаріальною конторою 07.05.1999р., [PERSON] та [PERSON] купили в рівних частинах кожна житловий будинок з надвірними будівлями, що знаходиться в [ADDRESS], та складається з житлового будинку літ. «А-1» житловою площею 27,6кв.м, сараїв літ. «Б», «Г», вбиральні «В», літньої кухні «Д», сіні літ «д», огорожі №1,2, дворового водопроводу «К», на земельній ділянці площею 600 кв.м (а.с.17). Матеріали цивільної справи свідчать, що на час набуття [PERSON] права власності на відповідну частку у спірному будинковолодінні позивач [PERSON] перебував у зареєстрованому шлюбі з [PERSON], який було розірвано 05.10.1999 року, та в подальшому зареєстрований шлюб із відповідачкою не вступав, а.с.216. Відповідно до рішення виконавчого комітету Фрунзенської районної ради в м.Харкові № 46/10 від 16.03.2004р. «Про узаконення самовільних будівель, прибудов та переобладнань по [ADDRESS] за заявою співвласників вказаного будинковолодіння [PERSON] та [PERSON] було надано дозвіл про узаконення самовільно побудованих споруд: гараж літ. «Ж», сарай літ. «Е», льох «З», тамбур літ. «І», кухню 1-7 площею 20 кв.м, комірку 1-8 площею 4,5 кв.м, санвузол 1-9 площею 4,4 кв.м, коридор 1-10 площею 2,5 кв.м, житлову кімнату 1-11 площею 15,0 кв.м, санвузол 1-12 площею 4,6 кв.м, житлову кімнату 1-13 площею 10,7 кв.м., самовільно переобладнанужитлову кімнату літ. 1-6 площею 5,4 кв.м (з кухні), а.с.304. Відповідно до даних технічної інвентаризації, відображених в технічному паспорті житлового будинку з надвірними будівлями, що знаходиться в [ADDRESS], який був складений КП «Харківське МіськБТІ» 20.05.2014р., встановлено час проведення забудови самовільно побудованих приміщень: гараж літ. «Ж» - 2003р., сарай літ. «Е» - 2003р., льох «З» - 2003р., прибудова літ. «А1-2», до складу якої входять тамбур літ. «І», кухня 1-7 площею 20 кв.м, комірка 1-8 площею 4,5 кв.м, санвузол 1-9 площею 4,4 кв.м, коридор 1-10 площею 2,5 кв.м, житлова кімната 1-11 площею 15,0 кв.м, санвузол 1-12 площею 4,6 кв.м, житлова кімната 1-13 площею 10,7 кв.м , самовільно переобладнана житлова кімната літ. 1-6 площею 5,4 кв.м (з кухні), - 2003р., а.с. 305-308. Звертаючись до суду із зазначеним позовом [PERSON] намагався довести суду, що перелічені вище будівлі побудовані за його особистий рахунок під час спільного сумісного проживання із [PERSON], а тому належна їй частка у праві власності на будинковолодіння , яка на теперішній час дорівнює 1/ 2 частині, є їх спільною сумісною власністю. З врахуванням наведеного вище суд зазначає, що спірні правовідносини виникли до набрання чинності з 01.01.2004 року СК України в редакції 2002 року і ЦК України в редакції 2004 року та регулюються нормами ЦК УРСР в редакції 1963 року. Як роз'яснено у п.12 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12.06.1998 року №16 «Про застосування судами деяких норм Кодексу про шлюб та сім'ю України» судам слід мати на увазі , що правила ст.22,28,29 КпШС України не застосовують до спорів про поділ майна осіб, які живуть однією сім'єю, але не перебувають у зареєстрованому шлюбі. Такі спори мають вирішуватися згідно з п.1 ст.17 Закону України «Про власність» , відповідних норм ЦК УРСР і з урахуванням роз'яснень, даних Пленумом Верховного Суду України від 22.12.1995 року № 20 в п.5 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності». Відповідно до чинного законодавства на час виникнення спірних правовідносин на підставі п.5 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.1995 року № 20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» спільною сумісною власністю, зокрема, є : майно, нажите подружжям за час шлюбу (ст.16 Закону України «Про власність», ст.22 КпШС України), майно, придбане внаслідок спільної праці членів сім'ї (…), якщо письмовою угодою відповідно між членами сім'ї (…) не передбачене інше або майно, придбане внаслідок спільної праці громадян, що об'єдналися для спільної діяльності, коли укладеною між ними письмовою угодою визначено, що воно є спільною власністю (п.1 ст.17, ст.18, п.2 ст.17 Закону України «Про власність»). В суді [PERSON] пояснила, що ніякої домовленості про створення спільної власності на житловий будинок у неї з [PERSON] не було, а будівництво проводилося в тому числі за рахунок її грошових коштів та фізичних та організаційних зусиль. На підтвердження власної позиції по справі з боку відповідачки було надано суду копію договору купівлі-продажу 19.03.1999р. належної їй та її неповнолітнього на той час сина 2-кімнатної ізольованої квартири [ADDRESS], який вчинено відповідно до договору за 8 000 грн. За таких обставин [PERSON] посилалася у суді , що на придбання нею 1/ 2 частини спірного будинковолодіння, який відповідно до договору купівлі-продажу було вчинено за 4991 грн. (9982 : 2 = 4991 ) були використані саме вказані кошти, решта коштів від продажу квартири була залишена на здійснення побудов та переобладнань в будинку. Зі свого боку [PERSON] в судовому засіданні не заперечував факту витрачання на зазначені вище у рішенні прибудови та переобладнання, проведені в будинковолодінні [ADDRESS] коштів, які залишилися після продажу квартири відповідачки. Крім того, суд приймає до уваги заперечення відповідачки, що надані на обґрунтування позову [PERSON] чеки та квитанції про придбання будівельних матеріалів не містять даних про адресу розташування об'єкта нерухомості, де вони були використані, та дані про здійснення приблизно в цей же період часу [PERSON] іншого будівництва нежитлових приміщень, в яких він здійснював підприємницьку діяльність. Поряд з цим встановлено, що деякі з наданих позивачем чеків свідчать про придбання будівельних матеріалів після забудови приміщень в 2003р., що також не може служити на користь позивача. Суд вважає безпідставними посилання позивача на факт використання при будівництві його коштів, отриманих від продажу 01.03.2004 року належної йому на праві власності 1-кімнатної ізольованої квартири [ADDRESS] з врахуванням того, що забудова житлового будинку та надвірних споруд , як зазначалося судом вище, була проведена в 2003 році. Крім того, сам позивач не заперечував, що замість квартири [ADDRESS] 25.03.2004 року їм було придбано у власність 1-кімнатну ізольовану квартиру [ADDRESS], а.с. 337. 02.10.2008р. інший співвласник спірного будинковолодіння [PERSON] померла, а.с.14 . Відповідно до свідоцтва про право на спадщину, виданого 12-ю Харківською державною нотаріальною конторою 28.04.2009р., син [PERSON] - позивач [PERSON] успадкував належну померлій 1\\2 частину житлового будинку з відповідною частиною надвірних будівель, що знаходиться в [ADDRESS]. В зазначеному свідоцтві міститься вказівка, що саме входить до складу спадкового будинковолодіння: на земельній ділянці площею 600 кв.м розташовано житловий будинок з прибудовою літ. «А-1», житловою площею 58,7 кв.м, та надвірні будівлі при ньому: вбиральня літ. «В», літня кухня «Д», сіні літ. «д»,гараж літ. «Ж», сарай літ. «Е», льох «З», огорожа 1-3, двор. водопровід «к», а.с. 27. Відповідно до реєстру прав власності на нерухоме майно, ведення якого покладалося на КП «Харківське МіськБТІ » станом на 31.12.2012р., та відповідно до витягу з реєстру прав власності на нерухоме майно станом на 21.11.2014р., встановлено, що житловий будинок з надвірними будівлями , що знаходиться в [ADDRESS] , зареєстрований за [PERSON] - 1/ 2 частка на підставі зазначеного вище свідоцтва про право на спадщину , виданого 12-ю Харківською державною нотаріальною конторою 28.04.2009р., та за [PERSON] - 1/ 2 частка на підставі договору Харківською державною нотаріальною конторою, а.с.301-303. Таким чином на час винесення рішення по справі свідоцтво про право на спадщину , видане 12-ю Харківською державною нотаріальною конторою 28.04.2009р., є чинним, що свідчить про визнання позивачем факту отримання у спадщину частини будинковолодіння, до складу якого входили в тому числі забудови та переобладнання здійснені співвласниками [PERSON] та [PERSON] За таких обставин відмовляючи у задоволенні позову суд враховує, що участь сторонніх для забудовника осіб у будівництві будинку, за діючими на час виникнення спірних правовідносин нормами ЦК України та роз'яснень, викладених в Постанові Пленуму Верховного Суду України від 04.10.1991р. №17 зі змінами та доповненнями "Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок",не могла бути підставою для визнання за ними права власності на будинок. Ці особи можуть пред'явити до власника будинку вимоги про відшкодування понесених ними витрат. Позов про визнання права власності на частку житлового будинку міг бути задоволений лише у тому конкретному випадку, коли між сторонами існувала домовленість про створення спільної власності на житловий будинок і саме для цієї мети вони владали свою працю і кошти у будівництво житлового будинку, що в даному випадку суду не доведено. Відповідно до ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини , на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Від реалізації процесуального права на призначення по справі експертизи позивач відмовився, не довівши таким чином суду заявлених вимог про визнання за ним права власності саме на 2/6 частин спірного житлового будинку та відповідної частини надвірних споруд та доводів про вартість проведеної забудови по відношенню до будинковолодіння в цілому.

Outcome: dismissed