Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-25 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду із позовною заявою до [PERSON], третя особа - виконком Покровської районної у місті Кривий Ріг ради, в якій просила суд позбавити [PERSON] батьківських прав відносно [PERSON], [INFO]. Пояснила свою заяву тим, що відповідач є батьком неповнолітньої дитини [PERSON], [INFO]. У 2015 році відповідач покинув спільне місце проживання та більше на зв'язок з ними не виходив. На протязі всього часу відповідач з дитиною не бачився, навіть не цікавився в яких умовах та як проживає його дитина. Всі питання щодо виховання дитини вирішуються нею одноособово, без участі та підтримки відповідача [PERSON]На даний час його місце перебування їй не відоме, будь-які контактні дані відсутні. Відповідач не виконує батьківські обов'язки по відношенню до сина, не піклується про його фізичний стан, духовний розвиток, навчання, матеріальне забезпечення дитини, дитину не відвідує, виховним процесом не цікавиться. У зв'язку із чим позивачка вимушена звернутися до суду із вищевказаною заявою. Ухвалою Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 26 жовтня 2017 року відкрито провадження по справі з призначенням до відкритого судового засідання. 06 грудня 2017 року слухання по справі відкладено в зв'язку з неявкою відповідача. Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив задовольнити посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, про день, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином через оголошення в газету «Вісті Придніпров'я», про причини неявки суд не сповістив. Представник третьої особи Виконкому Покровської районної у місті ради [PERSON] судовому засіданні пояснила, що позовні вимоги не визнають, висновку щодо доцільності або недоцільності позбавлення батьківських прав надати не має можливості, оскільки за зазначеною в позові адресою відповідач не мешкає. Спеціалістами було складено акт обстеження побутових умов за адресою Тухачевського, 45/19, там мешкає позивач з дитиною. Справи щодо позбавлення батьківських прав є крайньою мірою. Для того щоб підготувати висновок спеціалістам служби необхідно провести відповідну профілактично-роз'яснювальну роботу та попередити відповідача про можливість його позбавлення батьківських прав, ознайомити його з наслідками та з'ясувати його думку з цього приводу. На сьогоднішній день такої можливості у служби в справах дітей не має, оскільки місцезнаходження відповідача не відоме і служба не знає куди направляти відповідні запити для підготовки об'єктивного висновку. В судовому засіданні встановлено, що з 07.11.2014 року сторони перебували в зареєстрованому шлюбі, який заочним рішенням Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 13 жовтня 2017 року було розірвано. Рішення набрало законної сили13 листопада 20177 року. Згідно свідоцтва про народження Серія [NUMBER] виданого Жовтневим відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Криворізького міського управління юстиції у Дніпропетровській області [INFO] народився [PERSON], батьками вказано: [PERSON] та [PERSON]. Декларація прав дитини, проголошена Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, як принципове положення, визначила, що дитина повинна зростати в умовах турботи. У принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір'ю. Відповідно до ст. 3 Конвенції про права дитини в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Крім того, ст. 9 Конвенції про права дитини визначено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки не піклуються про дитину. Відповідно до ст. 18 Конвенції про права дитини батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Згідно з ч. 1 ст. 164 СК України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину із пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров'я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини; 3) жорстоко поводяться із дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засудженні за вчинення умисного злочину щодо дитини. Пленум Верховного Суду України в пп. 15 та 16 Постанови від 30 березня 2007 року № 3 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" роз'яснив, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно їх утримують та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи. Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. В той же час, суди при вирішенні питання щодо доцільності позбавлення батьківських прав в кожному конкретному випадку повинні звертати увагу на вимоги ч. ч. 4-6 ст. 19 СК України, відповідно до якої при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов'язковою є участь органу опіки та піклування. Матеріали справи не містять даних про застосування до відповідача превентивних заходів впливу, у зв'язку з не виконанням ним своїх батьківських обов`язків (попередження з боку органів опіки та піклування, притягнення до адміністративної відповідальності). Крім того, згідно з ч. 5 ст. 19 СК України орган опіки та піклування подає до суду письмовий висновок щодо розв'язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. До того ж, згідно матеріалів справи відсутній висновок органу опіки та піклування Виконкому Покровської районної у місті Кривий Ріг ради щодо доцільності позбавлення батьківських прав [PERSON]. Відповідно до пояснень представника служби у справах дітей надати висновок про доцільність чи недоцільність позбавлення батьківських прав не має можливості, оскільки не можливо встановити місцеперебування відповідача. Відповідно до частини 1 статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно зі статтею кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Будь-яких доказів наявності виключних обставин, які слугують підставою для позбавлення батьківських прав відповідача, не надано. Самі по собі посилання позивача про те, що відповідач не піклується про доньку, участі у її вихованні не бере, не відвідує дитину та не цікавиться її життям, ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків, не надає необхідних документів, не можуть бути достатніми підставами для позбавлення відповідача батьківських прав щодо доньки. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що в матеріалах справи відсутні беззаперечні докази винної поведінки та свідомого нехтування відповідачем своїми обов'язками щодо виховання дитини, які б свідчили про його ухилення від виховання сина, а тому застосування до [PERSON] крайнього заходу - позбавлення батьківських прав, на даний час є передчасним та безпідставним. З'ясувавши обставини справи у їх сукупності, суд вважає за необхідне зазначити, що сам по собі факт недостатнього приділення уваги вихованню дитини, у даному випадку не є підставою для позбавлення відповідача батьківських прав відносно нього, а тому в задоволенні позову необхідно відмовити. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed