Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-15 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до Біленьківської загальноосвітньої школи I-III ступенів Запорізького району Запорізької області, директора Біленьківської загальноосвітньої школи I-III ступенів Запорізького району Запорізької області Ємець Наталії Миколаївни, про скасування наказів та поновлення на роботі в тій же посаді, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди, уточнивши який, посилався на те, що 01.10.2007 року його на підставі наказу було прийнято на роботу в Біленьківську загальноосвітню школу I-III ступенів Запорізького району Запорізької області на посаду працівника по ремонту та обслуговуванню обладнання школи, про що зроблено запис до трудової книжки, з серпня місяця 2013 року директор школи та завгосп стали прискіпуватися до нього з різних причин, чинили психологічний тиск, внаслідок чого погіршився стан здоров»я [PERSON], після виходу з лікарняного 07.02.2014 року директор вимагала надати пояснення чому були відчинені двері майстерні, що згодом стало однією з причин звільнення з роботи. 04.03.2014 року були проведені профспілкові збори, де було поставлено питання про його звільнення, внаслідок поганого почуття позивач залишив збори і 05.03.2014 року йому надали для ознайомлення наказ про звільнення з роботи на підставі ст. 40 п.3 КЗпП України. У позові також позивач зазначає, що після звільнення дізнався про наявність наказу про дисциплінарне стягнення у вигляді догани №224 від 14.11.2013 року. Позивач вважає, що вказані накази є незаконними, адже він не порушував трудової дисципліни та свої посадові обов»язки, що, повинно тягнути визнання їх недійсними, виплату йому середньої заробітної плати за весь час вимушеного прогулу з дня незаконного звільнення по день ухвалення рішення суду, крім того, зазначає, що порушенням його трудових прав йому було завдано моральної шкоди, яку він оцінює у 15000 грн., що змусило позивача звернутися до суду з позовом. У судовому засіданні позивач, його представник підтримали позов, просили суд його задовольнити у повному обсязі, пояснили, що [PERSON] було незаконно притягнуто до дисциплінарної відповідальності та звільнено, підстав для накладення стягнень та звільнення у адміністрації школи не було, усю роботу позивач виконував своєчасно та у повному обсязі, директор та завгосп школи упереджено ставилися до нього та поставили за мету звільнити з роботи. Також позивач пояснив, що про накладене стягнення у вигляді догани він дізнався лише після його звільнення у березні 2014 року, що саме порушив [PERSON] у наказах не зазначено, пояснив, що не писав доповідні про неможливість виконання певних робот у школі, що матеріали йому не видавали. Вважає, що накази є незаконними та недійсними, підлягають виплаті йому середній заробіток за весь час вимушеного прогулу з дня незаконного звільнення по день ухвалення рішення суду, крім того, порушенням його трудових прав йому було завдано моральної шкоди, яку він оцінює у 15000 грн., оскільки в результаті цього погіршився стан його здоров»я. Представник відповідача - Біленьківської загальноосвітньої школи I-III ступенів Запорізького району Запорізької області у судовому засіданні позов не визнав, заперечував проти позову, просив суд відмовити у його задоволенні у повному обсязі, пояснив, що [PERSON] не виконував свої обов»язки, за що був притягнутий до відповідальності у виді догани, йому все повідомляли, однак він відмовився підписувати наказ, згодом також не провів роботи з утеплення кабінету у школі, ухилявся від роботи, що потягло його звільнення. Відповідач - директор Біленьківської загальноосвітньої школи I-III ступенів Запорізького району Запорізької області Ємець Н.М. у судовому засіданні позов не визнала, заперечувала проти позову, просила суд відмовити у його задоволенні у повному обсязі, пояснила, що [PERSON] дійсно раніше працював добре та до нього не було зауважень, однак, почалося усе у літку 2013 року, коли з нього було знято 0,5 ставки і у грудні було прийнято електрика, він відмовлявся виконувати роботи з підготовки школи до навчального року, був притягнутий до дисциплінарної відповідальності 14.11.2013 року за те, що не виконав роботу з встановлення питного фонтанчику, крану на харчоблоці, згідно припису СЕС та наказу по школі, що потягло за собою накладення стягнень з боку СЕС. Про накладене стягнення він знав, але відмовився поставити свій підпис на наказі, був складений акт. За його заявою у школі проводилася перевірка інспекції праці та також не було встановлено жодних порушень трудового законодавства. Звільнено [PERSON] було за невиконання наказу директора щодо утеплення приміщення школи, усіма матеріалами він був забезпечений, було отримано згоду профспілки школи та законно звільнено його з роботи. Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, розглянувши матеріали справи, дослідивши усі докази у сукупності, суд вважає, що позов не є обгрунтованим та не підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно ст. 147 КЗпП України за порушення трудової дисципліни до працівника може бути застосовано тільки один з таких заходів стягнення: 1) догана; 2) звільнення. Відповідно до положень ст. ст. 148, 149 КЗпП України дисциплінарне стягнення застосовується власником або уповноваженим ним органом безпосередньо за виявленням проступку, але не пізніше одного місяця з дня його виявлення, не рахуючи часу звільнення працівника від роботи у зв'язку з тимчасовою непрацездатністю або перебування його у відпустці. Дисциплінарне стягнення не може бути накладене пізніше шести місяців з дня вчинення проступку. До застосування дисциплінарного стягнення власник або уповноважений ним орган повинен зажадати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення. За кожне порушення трудової дисципліни може бути застосовано лише одне дисциплінарне стягнення. Стягнення оголошується в наказі (розпорядженні) і повідомляється працівникові під розписку. Судом встановлено, що [PERSON] з 01.10.2007 року на підставі наказу №116-к від 26.09.2007 року був прийнятий на роботу робітником по ремонту і обслуговуванню обладнання школи до Біленьківської загальноосвітньої школи I-III ступенів Запорізького району Запорізької області. 17.10.2012 року за наказом №113-к назву посади [PERSON] було змінено на «робітник з комплексного обслуговування й ремонту будівель». 05.03.2014 року [PERSON] був звільнений з роботи у школі на підставі п. 3 ст. 40 КЗпП України, за систематичне невиконання без поважних причин обов»язків та правил внутрішнього трудового розпорядку, що підтверджується наказом №34-к від 05.03.2014 року. На підставі подання директора школи Ємець Н.М. від 17.02.2014 року рішенням профспілкового комітету Біленьківської загальноосвітньої школи I-III ступенів Запорізького району Запорізької області, яке оформлено протоколом №40 від 04.03.2014 року, була надана згода на звільнення робітника з комплексного обслуговування й ремонту будівель [PERSON] за п. 3 ст. 40 КЗпП України. На виконання листа відділу освіти, молоді та спору Запорізької районної державної адміністрації «Про заходи щодо недопущення виникнення надзвичайних ситуацій» від 08.10.2013 р. № 01-27/1384, директором школи було видано наказ «Про заходи щодо недопущення виникнення надзвичайних ситуацій» № 326 від 10.10.2013 р. Вимоги наказу (належно утримувати навчальні приміщення, будівель та прилеглої території, створити температурні умови функціонування школи тощо) входили до обов'язків [PERSON], як за посадовою інструкцією від 05.09.2013 р. так і за інструкцією від 09.12.2013 р., про що він був ознайомлений під особистий підпис. Згідно доповідної заступника директора з адміністративно-господарської роботи [PERSON]. від 14.10.2013 р., [PERSON], нехтуючи вимогами своїх обов'язків, не виконує свою роботу. Актом від 15.10.2013 р. зафіксовано, що кріплення у складському приміщенні, які зруйновані ще 12.08.2013 р. до даного часу не відремонтовані. 16.10.2013 р. [PERSON] було запропоновано надати письмові пояснення по факту невиконання своїх обов'язків, але він відмовився надати письмові пояснення і свою відмову пояснив відсутністю адвоката, що зафіксовано актом від 16.10.2013 р. Вільнянське міжрайонне управління Держсанепідемслужби у Запорізькій області за результатами планової перевірки Біленьківської школи склало припис № 37 від 18.10.2013 р., у якому також зазначило, що питний фонтанчик на другому поверсі школи потребує ремонту та інші види робіт, які [PERSON] не зробив до даного часу та про які йому було повідомлено. Заступник директора з адміністративно-господарської роботи [PERSON] подала ще дві доповідні від 21.10.2013 р. та від 11.11.2013 р. про невиконання [PERSON] своїх трудових обов'язків. На підставі цього, 14.11.2013 р. директор школи Ємець Н.М. видала наказ № 224-к «Про дисциплінарне стягнення робітнику з комплексного обслуговування й ремонту будівель [PERSON].» за порушення вимог пункту 3.2. Правил внутрішнього трудового розпорядку для працівників Біленьківської ЗОШ І-ІІІ ступенів (з Правилами Позивач ознайомлений, про що свідчить його підпис) та вимог пунктів 3.1. та 3.3. посадової інструкції. Під зазначеним наказом [PERSON] відмовився поставити свій підпис, про що складено акт від 15.11.2013 р. Згодом, [PERSON] було ознайомлено під підпис з наказом «Про виконання робіт підвищеної небезпеки» від 20.01.2014 р. № 5, згідно якого, [PERSON] повинен щоденно особисто звітувати про виконану роботу заступнику директора з АГЧ [PERSON] та виконати роботи, зазначені у наказі. За твердженнями відповідачів, вказаний наказ було видано серед інших підстав й тому, що [PERSON] відмовлявся створити належний температурний режим для роботи членів гуртка «Радіостанція», про що також свідчить доповідна керівника гуртка [PERSON] Згідно досліджених судом доповідних заступника директора з АГЧ [PERSON] від 03.02.2014 р., 07.02.2014 р., 28.02.2014 р., відповідального за ОП [PERSON] [PERSON] не виконував свої трудові обов'язки. Письмове пояснення [PERSON] відмовився надати, про що складено акт від 17.02.2014 р., це потягнуло складання директором школи подання до профспілки школи про надання згоди на звільнення [PERSON] Наказом від 05.03.2014 р. № 34-к [PERSON] було звільнено за систематичне невиконання без поважних причин обов'язків (п. 3 ст. 40 КЗпП України). Відповідно до ст. 233 КЗпП України працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки. Отже, враховуючи надані суду докази, про притягнення 14.11.2013 року до дисциплінарної відповідальності у вигляді догани, [PERSON] знав своєчасно, відразу після прийнятого наказу щодо нього. Суд вважає, що позивачем пропущено встановлений законом тримісячний строк звернення до суду за захистом своїх прав в частині вимог про визнання недійсним наказу №224 від 14.11.2013 року про застосування дисциплінарного стягнення у вигляді догани, оскільки про порушення своїх прав він дізнався у листопаді 2013 року. До суду з позовом [PERSON] звернувся лише 31.03.2014 року, вже після його звільнення з роботи, тобто з пропуском вказаного строку. Клопотання чи заяви про поновлення встановленого законом строку до суду від позивача не надходило та у змісті позову не міститься, як і будь-яких поважних причин його пропуску, що, крім інших підстав, є підставою для відмови у задоволенні позову в цій частині. Висновки суду узгоджуються з положеннями, викладеними у Постанові Пленуму Верховного Суду України від 06.11.1992 р. N 9 "Про практику розгляду судами трудових спорів", зокрема у п. 4, відповідно до якого, якщо місячний чи тримісячний строк пропущено без поважних причин, у позові може бути відмовлено з цих підстав. Тобто, судом встановлено, що вимоги КЗпП України були дотримані роботодавцем - Біленьківською загальноосвітньою школою I-III ступенів Запорізького району Запорізької області, з питань притягнення [PERSON] до дисциплінарної відповідальності, його звільнення, в тому числі щодо строків накладення стягнень. Крім того, порушень трудового законодавства у Біленьківській загальноосвітній школі I-III ступенів Запорізького району Запорізької області, в тому числі стосовно притягнення [PERSON] до дисциплінарної відповідальності, встановлено не було, що підтверджується листом з Територіальної державної інспекції з питань праці у Запорізькій області від 29.01.2015 року № 0075/05-25 та актом перевірки Біленьківської загальноосвітньої школи I-III ступенів Запорізького району Запорізької області з 27.02.2014 року по 28.02.2014 року. Отже, законних підстав для скасування наказів № 224 від 14.11.2013 р. та № 34-к від 05.03.2014 р. Біленьківської загальноосвітньої школи I-III ступенів Запорізького району Запорізької області, суд не вбачає. Відповідно до ч.1 ст. 15, ч. 1 ст. 16 ЦК України, ст. 15 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цими Кодексами, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів за власним розсудом обираючи спосіб захисту. Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Усе викладене також підтверджується поясненнями допитаних у судовому засіданні свідків з боку сторін. Свідки з боку позивача - [PERSON] та [PERSON] лише охарактеризували [PERSON] з позитивного боку. Свідок [PERSON] не працює в школі з вересня 2013 року та про притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності не знає нічого, крім того, вказав що з директором школи у нього були неприязні стосунки. Свідок [PERSON], яка працює у школі вчителем пояснила, що про звільнення [PERSON] вона дізналася після засідання профкому, про його обов»язки вона нічого не знає та контроль за їх виконанням не входить до її обов»язків. Судом були допитані свідки з боку відповідачів - [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] Так, свідок [PERSON], яка працює у школі заступником директора з АГЧ (завгоспом) пояснила, що [PERSON] з вересня 2013 року не виконував свої обов»язки, був підпорядкований їй безпосередньо, ухилявся від виконання робіт, не приходив щоб отримати завдання, усі матеріали були для виконання ним своїх обов»язків, він знав про дисциплінарну відповідальність, відмовлявся від підпису. На засіданні профспілки виступали [PERSON], вона, комітет дослідив усі матеріали, усіх заслухали, до голосування [PERSON] залишив засідання, його відразу не хотіли звільняти, але потім усі проголосували за звільнення. До неї [PERSON] не звертався що є неприязні стосунки з директором, що немає матеріалів для виконання робіт. Допитана у судовому засіданні свідок [PERSON], пояснила суду, що вона працює у Біленьківській школі психологом, відповідальна за охорону праці, що було декілька випадків, коли [PERSON] відмовлявся виконувати роботу, хоча умови були, зокрема, роботи з утеплення вікон, внаслідок чого було зірвано роботу гуртку. Свідок [PERSON], яка працює у школі комірником, суду пояснила, що входить до складу комісії і відповідальна за харчоблок, харчування. Завгосп казала, що кран справлять, приїхала СЕС і виписала припис, дала строк щоб справили крани, при повторній перевірці крани не були відремонтовані на харчоблоці, заплатили штраф, були вимушені запросити сторонню людину і заплатити, щоб відремонтувати крани, пояснила, що їй невідомо чому [PERSON] відмовлявся виконувати роботу, але їй також відомо, що він не утеплив кабінет, де розміщується радіостанція. [PERSON], допитаний у судовому засіданні як свідок, пояснив, що є керівником гуртка дитячої радіостанції при школі, у січні 2014 року було дуже холодно у кабінеті гуртка (№11), він звернувся до завгоспу і попросив, щоб [PERSON] утеплив кабінет плівкою, на його прохання той відмовився виконати це, діти стали хворіти, потім написав доповідну на ім»я директора школи, але роботу він так і не виконав. Те, що [PERSON] не виконав роботи, за що його було двічі притягнуто до дисциплінарної відповідальності, підтвердилось у ході судового процесу сукупністю доказів, показаннями свідків, так і самим позивачем, який підтвердив, що дійсно не виконав роботи з ремонту питних кранів для учнів, крану для миття посуду, не набив плівку на вікна у приміщенні, де працював гурток. Доводи позивача про те, що він не виконував певні роботи з причин, що від нього не залежали, зокрема, оскільки йому не було видано необхідних для цього матеріалів, інструментів, суд вважає необґрунтованими, адже суду надано інвентаризаційний опис, з якого вбачається, що необхідними матеріалами школа була забезпечена, крім того, жодних доповідних, заяв, скарг з боку [PERSON] з приводу цього не писалося, що він підтвердив у судовому засіданні. Перебування [PERSON] на лікарняних у певні періоди роботи, зокрема, з 21.01.2014 року по 24.01.2014 року та з 01.02.2014 року по 16.02.2014 року не впливає на висновки суду, не встановлює зворотне. Отже, доводи позивача, викладені у позові та наведені у судовому засіданні, спростовуються сукупністю досліджених судом доказів та є безпідставними. Оскільки не знайшли своє підтвердження вимоги щодо незаконності наказів, поновлення на посаді позивача, позовні вимоги про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди, які є похідними від них, задоволенню не підлягають. Крім того, суду не було надано жодних даних про середній заробіток позивача, розрахунку заробітку та моральної шкоди. Згідно епікризів, доданих позивачем до позову та довідки Біленьківської амбулаторії від 17.03.2014 року, виразка 12-ти палої кишки виявлена у нього ще в 2003 році у активній фазі, тобто до працевлаштування у школі. Суд не вважає належним відповідачем у справі директора школи Ємець Н.М. щодо вимог до неї про стягнення моральної шкоди, оскільки уповноважена власником на управління посадова особа є суб'єктом індивідуального трудового правовідношення як працівник, до цієї посадової особи не можуть бути пред'явлені претензії майнового характеру (наприклад, щодо оплати праці, відшкодування шкоди у зв'язку з нещасним випадком на виробництві тощо), такі вимоги можуть пред'являтися підприємству, установі, організації, а у разі задоволення їх судом, вимоги до посадової особи можуть бути пред'явлені в порядку регресу вищестоящою організацією, якщо з вини цієї особи підприємство здійснило зайві витрати, що також є підставою для відмови у позові в цій частині, до директора школи Ємець Н.М. За таких підстав, позов не знайшов свого підтвердження у судовому засіданні, є необґрунтованим, безпідставним, тому у його задоволенні треба відмовити у повному обсязі.

Outcome: dismissed