Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-26 00:00:00

10 серпня 2020 року позивач звернувся до суду з позовом та просить ухвалити рішення, яким стягнути з відповідача на його користь аліменти на його власне утримання в розмірі 1/4 частини всіх її доходів, на строк встановлення йому інвалідності. Вимоги позову обґрунтовані тим, що 12 червня 2020 року позивачеві встановлено інвалідність третьої групи. Він є багатодітним батьком та виховує трьох неповнолітніх дітей 2003, 2007 та 2013 років народження, мати яких померла. Найменша дитина є дитиною - інвалідом, яка потребує постійного догляду, в зв`язку з чим позивач не має можливості працевлаштуватися. Відповідач як повнолітня дочка позивача з підстав ст. 202 СК України має обов`язок його утримувати, проте цього не робить, в зв`язку з чим він звернувся до суду. (а.с. 1) Ухвалою суду від 26 серпня 2020 року відкрито спрощене позовне провадження у справі без виклику сторін. (а.с. 20-21) Відповідач [PERSON] представила суду відзив на позовну заяву, у якому позовні вимоги не визнала. Свої заперечення обґрунтовувала тим, що позивач хоч і є її батьком, але ухилявся від виконання своїх батьківських обов`язків по відношенню до неї, має велику заборгованість по сплаті аліментів та свого часу ставив під сумнів своє батьківство відносно неї. Вона ж сама перебуває у скрутному матеріальному становищі, здійснює догляд за матір`ю, яка має інвалідність, та не має фінансової можливості утримувати батька. Зазначає, що він, як особа з інвалідністю, має право на отримання пенсії, однак розмір своїх доходів замовчує. (а.с.25-42) Позивач надав відповідь на відзив, де зазначив, що [PERSON] не надавала йому родинної підтримки, а тому, з огляду на його непрацездатність та потребу в матеріальній допомозі, просить суд задовольнити позовні вимоги . (а.с.47) Вивчивши матеріали справи, дослідивши представлені сторонами докази, суд встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. [PERSON] є повнолітньою дочкою позивача, що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] (а.с.5). Згідно копій свідоцтв про народження дітей [PERSON] також є батьком неповнолітніх [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , мати яких [PERSON] померла [INFO] . (а.с. 5, 6, 7, 9\-) [PERSON] , [INFO] , має статус дитини - інваліда, що підтверджується копією виписки з протоколу засідання ЛК № 37 від 13 грудня 2016 рокую (а.с. 13) Відповідно до копії посвідчення серії [NUMBER] від 24 квітня 2019 року позивач з 24 квітня 2019 року по 01 травня 2021 року має право на пільги, передбачені законодавством України для багатодітних сімей. (а.с. 12) Згідно довідки до акта огляду медико-соціальною експертною комісією серії 12ААБ № 177156 від 25 червня 2020 року, [PERSON] з 12 червня 2020 року встановлено третю групу інвалідності за загальним захворюванням, з протипоказаннями до роботи, пов`язаної з навантаженням на верхні кінцівки, строком до 01 липня 2021 року. (а.с.14) Вирішуючи позов по суті, суд зазначає таке. Ч. 1 ст. 202 Сімейного кодексу України передбачено, що повнолітні дочка, син зобов`язані утримувати батьків, які є непрацездатними і потребують матеріальної допомоги. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 204 СК України дочка, син можуть бути звільнені судом від обов`язку утримувати матір, батька та обов`язку брати участь у додаткових витратах, якщо буде встановлено, що мати, батько ухилялися від виконання своїх батьківських обов`язків. Дочка, син звільняються судом від обов`язку утримувати матір, батька та обов`язку брати участь у додаткових витратах, якщо буде встановлено, що мати, батько не сплачували аліменти на утримання дитини, що призвело до виникнення заборгованості, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за три роки, і така заборгованість є непогашеною на момент прийняття судом рішення про визначення розміру аліментів на батьків. Несплата аліментів на утримання дитини, що призвела до виникнення заборгованості, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за три роки, підтверджується довідкою, виданою органом державної виконавчої служби, приватним виконавцем у порядку, встановленому законом. Згідно ч. 1 ст. 203 СК України суд визначає розмір аліментів на батьків у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) з урахуванням матеріального та сімейного стану сторін. Тлумачення статті 202 СК України свідчить, що обов`язок повнолітніх дітей по утриманню своїх батьків виникає на підставі складу юридичних фактів: 1) походження дитини від матері, батька (кровне споріднення) або наявність між ними інших юридично значущих зв`язків (зокрема, усиновлення); 2) непрацездатність матері, батька; 3) потреба матері, батька в матеріальній допомозі. Зобов`язання повнолітніх дітей по утриманню батьків не виникає у разі відсутності хоча б однієї із вказаних умов. Саме такий правовий висновок міститься у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного Суду від 05.09.2019 у справі № 212/1055/18. Пункт 21 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15 травня 2006 року "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" містить роз`яснення, що обов`язок повнолітніх дочки, сина утримувати своїх непрацездатних батьків, які потребують матеріальної допомоги (ст. 202), не є абсолютним. У зв`язку з цим суд на вимогу дочки, сина, до яких пред`явлено позов про стягнення аліментів, зобов`язаний перевірити їхні доводи про ухилення батьків від виконання своїх обов`язків щодо них. Отже, при вирішенні питання про стягнення аліментів на утримання батьків слід враховувати, що вказане право батьків, якому кореспондує обов`язок повнолітніх дітей , виникає за наявності двох умов: непрацездатності батьків та наявності у них потреби у матеріальній допомозі, і не залежить від майнового стану повнолітніх дочки, сина. Звільнення від обов`язку утримувати матір, батька та обов`язку брати участь у додаткових витратах можливі, лише коли буде встановлено, що мати, батько ухилялися від виконання своїх батьківських обов`язків, що передбачено ч. 1 ст. 204 СК України. Якщо відсутня хоча б одна з умов, вказаних в ч. 1 ст. 202 СК України, аліментний обов`язок не виникає. Стаття 1 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» визначає, що непрацездатні громадяни - особи, які досягли встановленого законом пенсійного віку або визнані інвалідами, у тому числі діти-інваліди, а також особи, які мають право на пенсію у зв`язку з втратою годувальника відповідно до цього Закону. Згідно з чинним законодавством, держава забезпечує необхідним утриманням непрацездатних осіб - пенсією за віком, пенсією з інвалідності, державною допомогою тощо. Необхідність матеріальної допомогив розумінні ч. 1 ст. 202 СК України визначається в кожному конкретному випадку залежно від матеріального становища батьків. До уваги приймається отримання батьками пенсії, державних пільг, субсидій, наявність у батьків майна, що може приносити дохід, тощо. Сам по собі факт непрацездатності батьків не зумовлює виникнення у дітей обов`язку надання їм утримання та не свідчить про наявність потреби в отриманні матеріальної допомоги (постанова Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у справі №175/1508/16-ц). Статтею 81 ЦПК України регламентовано, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Будь - яких доказів про розмір своїх доходів та обов`язкових витрат позивач суду не представив. У зв`язку з викладеним, за відсутності належних та допустимих доказів, потреба позивача в матеріальній допомозі від повнолітньої дочки не є доведеною. Крім того, в ході судового розгляду встановлено, що між позивачем та матір`ю відповідачки [PERSON] шлюб був розірваний 10 листопада 2001 року. На підставі рішення суду, ухваленого у справі за позовом [PERSON] з [PERSON] стягувалися аліменти згідно виконавчого листа № 2-2088 від 13 серпня 2001 року, виданого Світловодським міськрайонним судом Кіровоградської області, на користь [PERSON] у розмірі ј частини всіх видів заробітку (доходу) на утримання доньки [PERSON] , [INFO] , тобто відповідачки по справі. За весь період перебування вказаного виконавчого листа на виконанні у ВДВС [PERSON] сплатив всього 150 грн. 00 коп. аліментів і станом на 31 липня 2017 року його заборгованість по аліментним зобов`язанням склала 67 246 грн. 33 коп. Рішенням Апеляційного суду Кіровоградської області від 20 вересня 2017 року у справі № 401/656/17 за позовом [PERSON] розмір цієї заборгованості з підстав ч. 2 ст. 197 СК України був зменшений до 15000 грн. 00 коп. Причому станом на дату повноліття [PERSON] , а саме 26 січня 2018 року, сума заборгованості по аліментах склала 17450 грн. 00 коп. Вказане вбачається з довідки Світловодського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) № 27369 від 04 вересня 2020 року , копія якої наявна у матеріла справи, а також копій розрахунків заборгованості по аліментах, складених державним виконавцем. (а.с. 32, 33, 34) Таким чином, суд констатує, що позивач не виконував передбаченого ст. 180 СК України обов`язку щодо утримання дитини до її повноліття відносно відповідачки. Тому, аналізуючи вищевикладені доводи, беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносин, з огляду на відсутність юридичного складу, необхідного для виникнення підстав застосування відносно відповідачки ч. 1 ст. 202 СК України, а також враховуючи положення ч. 1 ст. 204 СК України, суд приходить до висновку про те, що в задоволенні позову [PERSON] належить відмовити. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судові витрати суд відносить на рахунок держави.

Outcome: dismissed