Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-03 00:00:00

У липні 2017 року ПАТ КБ «Приватбанк» звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення заборгованості. Представник позивача в судове засідання не з'явився, згідно позовної заяви просив проводити розгляд справи без його участі. Представник відповідача в судовому засіданні заперечував щодо задоволення позовних вимог, та просив суд відмовити у задоволенні позову. Позивач просить стягнути з відповідача на його користь заборгованість за договором №б/н від 01.03.2011 року в розмірі 10 4128,73 грн., та судові витрати. В обґрунтування позову позивач вказує, що 01.03.2011 року фізичною особою-підприємцем [PERSON] було підписано заяву про відкриття поточного рахунку. Відповідно до договору відповідачу було встановлено кредитний ліміт, на поточний рахунок 26003050219153 в електронному вигляді через встановлені засоби електронного зв'язку банку і клієнта, що визначено і врегульовано «Умовами та правилами надання банківських послуг». 13.12.2016 року відповідачем була припинена господарська діяльність, про що був внесений відповідний запис до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань. Відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочений повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Таким чином, заборгованість до стягнення становить 10 4128,73 грн. Принцип захисту судом порушеного права особи будується при встановленні порушення такого права. Так, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Правом звернення до суду за захистом наділена особа, права якої порушені, невизнані або оспорені. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Згідно із ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизначених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Статтею 55 Конституції України установлено, що права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-яким не забороненим законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. Частиною 1 статті 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до ч. 1 ст. 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. За змістом пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року N 475/97-ВР "Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів N 2, 4, 7 та 11 до Конвенції", кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 2 ст. 78 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Як встановлено судом, що рішенням господарського суду Дніпропетровської області від 14.07.2015 року по справі № 904/3814/15 за позовом ПАТ «Приватбанк» з ФОП [PERSON] на користь позивача стягнуто загально суму 70 882 грн. 60 коп. Постановою Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 09.02.2016 року рішення господарського суду Дніпропетровської області від 14.07.2015 року залишено без змін. Постановою Вищого господарського суду України від 05.09.2016 року рішення господарського суду Дніпропетровської області від 14.07.2015 року та постанову Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 09.02.2016 року по справі по справі № 904/3814/15 залишено без змін. Згідно ст.52 ЦК України 1.Фізична особа - підприємець відповідає за зобов'язаннями, пов'язаними з підприємницькою діяльністю, усім своїм майном, крім майна, на яке згідно із законом не може бути звернено стягнення. 2.Фізична особа - підприємець, яка перебуває у шлюбі, відповідає за зобов'язаннями, пов'язаними з підприємницькою діяльністю, усім своїм особистим майном і часткою у праві спільної сумісної власності подружжя, яка належатиме їй при поділі цього майна. Постанова ВСУ у справі № 3-788гс17 від 09 серпня 2017 року. Якщо ФОП припинено після порушення справи у господарському суді, то провадження у такій справі не припиняється, а борг стягується з фізичної особи за правилами господарського судочинства. Таким чином, справу по даному спору вже розглянуто судом, отримано рішення суду, яке набрало законної сили. Рішення не скасовано та не оскаржується. Оцінюючи надані сторонами докази у їх сукупності, суд вважає, що позивачем не доведено, а відповідачем та його представником спростовано позовні вимоги. Дослідивши докази по справі суд вважає позов таким, що не підлягає задоволенню. Згідно ст. 141 ЦПК України судові витрати залишити за позивачем. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed