Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-11 00:00:00

Позивач 31 жовтня 2018 року звернулась до суду з названим позовом, вказуючи, що їй на праві власності належить житловий будинок, який розташований за адресою: [ADDRESS]. В даному будинку також зареєстрований її співмешканець - [PERSON]. Позивач зазначає, що відповідач [PERSON] постійно зловживає спиртними напоями та постійно вчиняє насильство в сім'ї відносно неї. В добровільному порядку зняти вказану особу з реєстраційного обліку не має можливості. Тому позивач звернулась до суду та просить визнати [PERSON] таким, що втратив право на користування житловим будинком який розташований за адресою: [ADDRESS] та зобов'язати Петрашівську сільську раду Володарського району Київської області зняти [PERSON] з реєстраційного обліку за вищевказаною адресою. Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримала. Відповідач до суду не з'явився, про час і місце судового засідання повідомлявся належним чином. Відзив чи доказів на спростування позовних вимог до суду не направляв. Будь яких клопотань до суду не направляв. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Суд визнав наявні у справі матеріали достатніми для встановлення прав та взаємовідносин сторін, та розглянувши матеріали справи, дослідивши письмові докази, суд вважає, що в задоволенні позову слід відмовити повністю з наступних підстав. По справі встановлено, що [PERSON], [INFO], на праві власності належить житловий будинку, який розташований за адресою: [ADDRESS] (а.с.7). Згідно довідки виданої Петрашівською сільською радою Володарського району Київської області позивач постійно проживає за адресою: [ADDRESS], та до складу її сім'ї входить чоловік [PERSON] (а.с.8). Позивач вказує, що вона проживає разом з відповідачем [PERSON] з 1995 року та вказала, що вони мають трьох спільних дітей, які є повнолітніми та проживають окремо. Також [PERSON] вказала, що [PERSON] постійно зловживає спиртними та вчиняє насильство в сім'ї відносно неї та приєднала довідку, яка видана ДОП Володарського ВП Сквирського ВП ГУНП в Київській області про те, що [PERSON] притягувався до адміністративної відповідальності 30.04.2018 року та 21.08.2018 року за вчинення насильства в сім'ї (а.с.9). Окрім того позивачем до матеріалів позовної заяви приєднано постанови Володарського районного суду Київської області (а.с.10-14), як на ствердження того, що відповідач постійно вчиняє насильство відносно неї, однак вказані постанови не можуть бути взяті судом до уваги, оскільки вказані постанови з єдиного державного реєстру судових рішень через мережу «інтернет» та з вказаних постанов неможливо встановити, що вказані постанови винесені саме відносно відповідача [PERSON], оскільки дані про особу відсутні. Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ч. 6 ст. 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Ст. 316 Цивільного Кодексу визначає, що правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном, що визначає ст. 317 ЦК України. Права власника житлового будинку (квартири) визначені ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. У відповідності до ст. 150 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Ст. 157 ЖК України Членів сім'ї власника жилого будинку (квартири) може бути виселено у випадках, передбачених частиною першою статті 116 цього Кодексу. Виселення провадиться у судовому порядку без надання іншого жилого приміщення. Згідно наданих суду документів, відповідач не є власником житлового будинку де зареєстрований, однак постійно проживає у вказаному будинку з 1995 року разом з позивачем, що позивач ствердила в судовому засіданні. За ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Згідно з ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Перелік способів захисту цивільних прав та інтересів визначено у ч. 2 ст. 16 ЦК України. Зокрема, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю. Водночас, відповідно до ст. 7 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" від 11 грудня 2003 року, зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть. Таким чином, як вбачається із вказаної норми, зняття з реєстрації місця проживання може бути здійснено на підставі рішення суду виключно про: позбавлення права власності на житлове приміщення; позбавлення права користування житловим приміщенням; визнання особи безвісно відсутньою; оголошення фізичної особи померлою. Отже, виходячи з того, що вказаний Закон є спеціальним нормативно-правовим актом, який регулює правовідносини, пов'язані із зняттям з реєстрації місця проживання, положення ст. 7 цього Закону підлягають застосуванню до всіх правовідносин, виникнення, зміна чи припинення яких пов'язані з юридичним фактом зняття з реєстрації місця проживання. Тому, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред'явивши разом з цим одну із таких вимог: про позбавлення права власності на житлове приміщення; про позбавлення права користування житловим приміщенням; про визнання особи безвісно відсутньою та про оголошення фізичної особи померлою. Саме така позиція висловлена Верховним Судом України в постанові від 16 січня 2012 року при розгляді за винятковими обставинами цивільної справи № 6-57цс11. За ст. 405 ЦК України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Тож вимоги ст. 405 ЦК України, на яку посилається позивач регламентує втрату права користування жилим приміщенням за відсутності понад один рік члена сім'ї власника, а отже, положення цієї статті не передбачають безпосереднього виселення члена сім'ї власника житлового будинку Як встановлено судом, відповідач зареєстрований в будинку, та постійно проживає за вказаною адресою, користується житлом, та позивач вказує, що відповідач веде аморальний спосіб життя, зловживає спиртними напоями та вчиняє насильство в сім'ї, однак жодних доказів щодо такої поведінки відповідача суду не надала крім усних пояснень, та так як рішення суду не може ґрунтуватись на припущеннях, суд приходить до висновку, що позовні вимоги не підлягають до задоволення.

Outcome: dismissed