Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-25 00:00:00

29 серпня 2019 року представник позивача\~ [PERSON] , який діє в інтересах позивача [PERSON] , звернувся в суд з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення коштів у порядку регресу сплачених за договором поруки. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що з 27 квітня 2007 року сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 03 листопада 2008 року було розірвано. Незадовго до розірвання шлюбу, в період, коли шлюбні відносини між ними були вже фактично припиненні, 24 вересня 2008 року між ВАТ КБ «Надра» правонаступником якого є ПАТ «КБ «Надра» та [PERSON] укладено кредитний договір №904706/ФО/06, за яким останньому наданий кредит на споживчі цілі в розмірі 30000 грн., з розрахунку 3,1 % на місяць, строком з 24 вересня 2008 року по 16 вересня 2011 року. В забезпечення виконання зобов`язань за вищевказаним кредитним договором між ВАТ КБ «Надра» та [PERSON] укладено договір поруки, за умовами якого остання поручилася перед банком нести солідарну відповідальність за невиконання чи неналежне виконання [PERSON] зобов`язань за кредитним договором. При цьому зазначає, що [PERSON] цей договір поруки не підписувала та не була присутня при його підписані. Вказує, що відповідач взяті на себе зобов`язання за кредитним договором не виконував, внаслідок чого утворилась заборгованість. Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 16 березня 2012 року стягнуто солідарно з [PERSON] , [PERSON] на користь банку 61\~180,44 грн. заборгованості за кредитним договором. В подальшому, в процесі примусового виконання цього рішення суду Другим ВДВС м. Луцьк на все майно [PERSON] було накладено арешт. Оскільки позивач на той час не змогла довести, що вона не має жодного відношення до кредиту, який [PERSON] фактично отримав для власних потреб, 15 травня 2019 року матір позивача [PERSON] від імені дочки сплатила на рахунок Другого ВДВС м. Луцьк ГТУЮ у Волинській області грошові кошти в рахунок погашення боргу і витрати по виконавчому провадженню в сумі 67900,97 грн., також комісію за здійснення переказу в сумі 475,31 грн. Загальна сума сплачених коштів становить 68376,28 гривень. Таким чином, вважає, що оскільки позивач, як поручитель виконала в повному обсязі зобов`язання відповідача перед ПАТ КБ «Надра», то вона набула прав кредитора у цьому зобов`язанні, а відтак у неї виникло право на зворотну вимогу (регрес) до відповідача. Враховуючи, що [PERSON] не використовував кредитні кошти в інтересах сім`ї, з нього підлягає стягненню уся сума боргу на користь поручителя ( [PERSON] ). З огляду на наведене та на підставі ч.2 ст. 556 ЦК України\~просить стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] грошові кошти в рахунок погашення боргу в порядку регресу, а також судовий збір в розмірі 1921 грн. Ухвалою судді від 17 вересня 2019 року прийнято до розгляду позовну заяву та відкрито провадження в цій справі, постановлено здійснювати розгляд справи в порядку загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання. 15 жовтня 2019 року на адресу суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому він зазначає про безпідставність та необґрунтованість вимог позивача. Вказує, що про укладення кредитного договору та договору поруки він дізнався лише після пред`явлення банком до суду позову про стягнення заборгованості, адже фактично такі договори укладала позивач та саме вона отримувала кредитні кошти, які витрачала на власні потреби. З врахуванням таких обставин вважає, що позивач повинна була нести відповідальність за кредитом та погасити виниклу заборгованість. Крім того, відповідач звертає увагу, що [PERSON] , уклавши договір поруки, несла солідарну відповідальність за невиконання чи неналежне виконання зобов`язань позичальником. Піддаючи аналізу ст. 544 ЦК України, відповідач вважає, що право зворотної вимоги одного із солідарних боржників до інших виникає, коли такий боржник погасив борг повністю та з вирахуванням частки в заборгованості, яка припадає на нього, тобто Ѕ. На думку відповідача, звертаючись до суду з цим позовом, позивач не підтвердила доказами розмір заборгованості, який підлягав стягненню у виконавчому провадженні. Крім того, з квитанції, яка додана до позову, вбачається, що заборгованість у виконавчому провадженні погашена [PERSON] , а тому право регресної вимоги належить не позивачу, а [PERSON] . На підставі наведеного відповідач просить відмовити в задоволенні позову. Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі з підстав, які зазначені в позовній заяві, просив позов задовольнити. Представник відповідача Кушнірук А.В. в судовому засіданні позовні вимоги заперечував з підстав, які зазначені у відзиві, просив в позові відмовити за безпідставністю вимог. Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності та взаємозв`язку, суд встановив такі обставини та відповідні їм правовідносини. Відповідно до ч.1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ч.3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що сторони у справі перебували в зареєстрованому шлюбі з 25 листопада 2005 року по 03 березня 2006 року та з 27 квітня 2007 року по 29 січня 2009 року, що підтверджується копіями відповідних свідоцтв про шлюб та копіями свідоцтв про розірвання шлюбу (а.с.12, 13, 14, 15). Також встановлено, що позивач 07 вересня 2013 року уклала шлюб з [PERSON] , в зв`язку з чим змінила прізвище на « [PERSON] » (а.с.16). Також встановлено, що рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 16 березня 2012 року в справі за позовом ПАТ «Комерційний банк «Надра» до [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором стягнуто солідарно з [PERSON] , [PERSON] в користь ПАТ «Комерційний банк «Надра» кредитну заборгованість в розмірі 61\~180 грн. 44 коп., а також по 365 грн. 90 коп. судових витрат. Вказане рішення суду ухвалювалось судом за участю [PERSON] , представника [PERSON] [PERSON] та набрало законної сили 27 березня 2012 року. А тому, в силу ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені цим рішенням не підлягають доказуванню при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Оскільки вищевказаним рішенням суду встановлено, що між 24 вересня 2008 року між ПАТ «КБ «Надра» та [PERSON] укладено кредитний договір, а [PERSON] , відповідно до умов договору, поручилась перед банком солідарно в повному обсязі відповідати за своєчасне виконання [PERSON] його зобов`язань за кредитним договором, то такі обставини не підлягають доказуванню. З наведених підстав суд відхиляє доводи кожної зі сторін щодо факту укладення (підписання) ними цих договорів та отримання кредитних коштів відповідачем. Позивач, покликаючись на ту обставину, що вона не підписувала договору поруки, не надала доказів на підтвердження недійсності цього договору. Відповідач, вказуючи, що він не підписував кредитний договір та не отримував кредитних коштів, не підтвердив такі аргументи жодним доказом. Тож, суд виходить з того, що 24 вересня 2008 року між ВАТ КБ "Надра", правонаступником якого є ПАТ КБ Надра, та [PERSON] був укладений кредитний договір №904706/ФО/06, за яким останньому наданий кредит на споживчі цілі в розмірі 30000 грн. з розрахунку 3,1 % на місяць, строком з 24 вересня 2008 року по 16 вересня 2011 року. В забезпечення виконання [PERSON] зобов`язань за кредитним договором, [PERSON] , відповідно до умов договору поруки, поручилася перед банком солідарно в повному обсязі відповідати за виконання відповідачем усіх його зобов`язань за кредитним договором. Суд встановив, що постановою державного виконавця Другого ВДВС Луцького МУЮ Іщенко Г.С. від 04 вересня 2012 року відкрито виконавче провадження про стягнення [PERSON] в користь ПАТ КБ «Надра» 61546,34 грн заборгованості (а.с.21). Витягом про реєстрацію в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна підтверджено, що 04 вересня 2012 року щодо всього рухомого майна [PERSON] застосовано заборону відчуження (а.с.23). Згідно з квитанцією № 024810034 від 15 травня 2019 року [PERSON] сплатила на рахунок Другого ВДВС м. Луцьк ГТУЮ у Волинській області 67\~900,97 грн., призначення платежу: сплата виконавчого збору і витрат виконавчого провадження №52528546 за [PERSON] (а.с. 24). Крім того, [PERSON] сплатила комісію за здійснення переказу без відкриття рахунку в розмірі 475,31 грн, що підтверджується квитанцією №024820034 від 15 травня 2019 року (а.с. 25). Таким чином, погашення заборгованості у виконавчому провадженні №52528546 (сплата виконавчого збору і витрат виконавчого провадження) здійснено [PERSON] . Відносини поруки врегульовано законодавцем у параграфі 3 Глави 49 ЦК України. Відповідно до ч. 1 ст.553ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником. У разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки (ч.ч. 1, 2ст. 554 ЦК України). Частиною 1, ч. 2 ст. 556 ЦК України передбачено, що після виконання поручителем зобов`язання, забезпеченого порукою, кредитор повинен вручити йому документи, які підтверджують цей обов`язок боржника. До поручителя, який виконав зобов`язання, забезпечене порукою, переходять усі права кредитора у цьому зобов`язанні, в тому числі й ті, що забезпечували його виконання. Правовий аналіз норм частин першої та другої статті 556 ЦК України дає підстави для висновку про те, що наслідки, передбачені в цій нормі, настають лише в разі повного виконання поручителем забезпеченого порукою кредитного зобов`язання. Цей висновок узгоджується з положенням пункту 3 частини першої статті 512 ЦК України, яке передбачає подібний спосіб заміни кредитора в зобов`язанні внаслідок виконання обов`язку боржника поручителем або заставодавцем (майновим поручителем). Часткове виконання поручителем зобов`язань за кредитним договором не породжує перехід до нього прав кредитора за цим договором. Аналогічні висновки викладені у правовій позиції Верховного суду України (справа № 6-466цс15 від 23.09.2015). Відповідно до ст.599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Відповідно до п.3 ч.1 ст.512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок виконання обов`язку боржника поручителем або заставодавцем (майновим поручителем). Відповідно до ч.1 ст.513 ЦК України правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові. Відповідно до ст.517 ЦК України первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення. Боржник має право не виконувати свого обов`язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов`язанні. Відповідно до ст.81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Аналізуючи наведені норми Закону та за встановлених обставин справи, суд вважає, що позивач не підтвердила доказами тієї обставини, що неї перейшло право вимоги за зобов`язанням, яке ґрунтуються на кредитному договорі з боржником (відповідачем), чи надавала вона відповідачу (боржнику) докази переходу до неї прав у зобов`язанні. Квитанція про\~сплату [PERSON] \~67\~900,97\~грн.\~на рахунок\~Другого ВДВС\~м.\~Луцьк ГТУЮ\~у Волинській\~області за\~ [PERSON] \~не може\~свідчити про\~перехід права\~вимоги до\~ [PERSON] за зобов`язанням, яке ґрунтуються на кредитному договорі з відповідачем [PERSON] . Крім того, з наявних в матеріалах справи доказів суд позбавлений можливості встановити ту обставину, що зобов`язання за кредитним договором №904706/ФО/06, який укладено між ПАТ «КБ «Надра» та [PERSON] , виконано в повному обсязі саме поручителем [PERSON] . Наведене дає підстави для висновку, що наслідки, передбачені ст.556 ЦК України, щодо переходу всіх прав кредитора до поручителя, внаслідок повного виконання поручителем зобов`язання, забезпеченого порукою, не настали, тому у позивача, як у поручителя, не виникло право пред`явити зворотну вимогу до боржника (відповідача). Покликання представника позивача на ту обставину, що відповідно до довіреності від 04.04.2019 року [PERSON] уповноважила [PERSON] представляти її інтереси, у тому числі сплачувати кошти в рахунок погашення боргу, судом до уваги не приймаються, оскільки вищевказаною довіреністю таких повноважень не встановлено. Відтак, суд приходить до висновку, що позовні вимоги до задоволення не підлягають.

Outcome: dismissed