Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-08 00:00:00

Всеукраїнська громадська організація [PERSON] Хмельницькогозвернулась до суду з позовом, в якому, просить Визнати недостовірною інформацію, поширену стосовно ВГО «[PERSON] Хмельницького» від 18 квітня 2014 року Редакцією газети «Вісник Переяславщини» в Громадсько - політичній газеті «Вісник Переяславщини», статтю під заголовком «Нелегальних перевізників не цікавлять соціальні проблеми нашого міста. їм головне -нажива», автором якої є [PERSON], стягнути з Відповідачів на користь Позивача 50 000 (п'ятдесят тисяч) гривень відшкодування моральної шкоди за приниженні честі, гідності та ділової репутації, стягнути з Відповідачів на користь Позивача витрати на оплату судового збору та інші витрати, пов'язанні з розглядом даної справи, зобов'язати Відповідачів принести публічні вибачення перед Позивачем. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] підтримав заявлені позовні вимоги та просив їх задовольнити повністю. При цьому представник позивач пояснив, що 18 квітня 2014 року редакцією газети «Вісник Переяславщини» було опубліковано статтю під заголовком «нелегальних перевізників не цікавлять соціальні проблеми нашого міста. Їм головне нажива», та автором цієї статті є [PERSON] Представник позивача зазначив, що у вказаній статті зазначено наступне «разом з тим «криша», члени якої тісно співпрацюють з корумпованими чиновниками під прикриттям ВГО «[PERSON] Хмельницького» щомісяця отримує значну суму у власну кишеню у вигляді відсотків від коштів, які уникають оподаткування», та сама стаття загалом носить образливий характер для позивача. Представник комунального підприємства Редакція газетиВісник Переяславщини [PERSON] заперечив проти задоволення даного позову просив відмовити в повному обсязі. Представник відповідача [PERSON] [PERSON] заперечив проти позову та зазначив, що [PERSON] не є автором даної статті та не може бути відповідачем у даній справі. Автором є громадська організація Переяслававтотранс та просив залучити їх в якості третьої особи. На підтвердження своїх слів надав суду витяг з протоколу №12 засідання громадської організації «Переяслававтотранс» від 05 квітня 2014 року згідно якого члени організації в кількості 8 осіб проголосували за створення статті та звернення з нею до газетиВісник Переяславщини. [PERSON] було доручено лише принести текст статті до редакції. Як представник третьої особи громадської організації «Переяслававтотранс» [PERSON] також заперечив проти задоволення даного позову вказавши суду, що Позивач, як юридична особа не може мати таких немайнових прав як честь і гідність за захистом яких він звернувся до суду, а може мати лише ділову репутацію. При цьому Позивач взагалі не повідомив суду в чому полягає шкода завдана даній діловій репутації. Позивач не вказав в позові, яка саме інформація, стосовно Позивача є недостовірною, і аналізуючи зміст публікації - про позивача поширена інформація виключно в одній єдиній фразі - Разом з тим «криша», члени якої тісно співпрацюють з корумпованими чиновниками під прикриттям ВГО «[PERSON] Хмельницького» щомісяця отримує значну суму у власну кишеню у вигляді відсотків від коштів, які уникають оподаткування» і тільки ця інформація може бути предметом захисту прав Позивача, а не будь-яка інша в публікації, що є предметом спору. Відповідачі вважають, що інформація - «чиновниками під прикриттям ВГО «[PERSON] Хмельницького» є виключно оціночним судженням, яке не підлягає спростуванню у відповідності до норм ст.47-1 ЗУ «Про інформацію», ст. 25 Закону України «Про друковані засоби масової інформації (пресу) в Україні», рішення Європейського суду з прав людини від 29 березня 2005 року (заява № 72713/01) у справі «Українська Прес-Група проти України», П.19 Постанови Пленуму Верховного суду України № 1 від 27.02.2009 року «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи», правової позиції Верховного Суду України в Рішенні від 28 травня 2008 року у справі за позовом [PERSON] до [PERSON], Редакції газети «Время» про захист чести, гідності, ділової репутації та відшкодування моральної шкоди. Відповідачі вважають, що Позивач не заперечує, що захищає інтереси водіїв-перевізників, які на думку Відповідачів, не сплачують всі передбачені законодавством податки і збори. І оціночне судження, яке поширене в публікації стосовно Позивача є як раз оцінкою Відповідачів діяльності Позивача відносно захисту вказаних перевізників і не підлягає спростуванню. Відповідачі вважають, що спосіб захисту прав, який обрав позивач не відповідає нормам ст. 277 ЦК України, оскільки судження стосовно Позивача є оціночним і Позивач на думку відповідачів мав право скористатись правом на відповідь. Задоволення позовної вимоги, як публічне вибачення не відповідає Конституції України. Позивач не навів жодного доказу моральної шкоди, завданої Позивачу та взагалі жодним чином не надав ні доказів, ні обґрунтування даної шкоди, ні навіть іі розрахунку, отже взагалі не здійснив жодної спроби її доказування. В підтвердження своїх доводів [PERSON], як представник третьої особи надав суду фотокопії відповідей Державної інспекції України з наземного транспорту, головного управління ДФС у Київській області, Київської обласної Державної адміністрації, Управління Державтоінспекції ГУМВС у Київській області, Переяслав Хмельницької міжрайонної прокуратури, щодо незаконної діяльності ТОВ «Комплексбудпостач» та ТОВ «Зелений слон 17» та вказав, що публікація в газеті є оцінкою діяльності публічної особи, якою є ВГО «[PERSON] Хмельницького», тобто оціночним судженням, а не фактичним твердженням. Представник ВГО «[PERSON] Хмельницького» пояснив суду, що моральна шкода виражається в тому, що в звязку із даною публікацією членам обєднання тяжко було працювати, що до них стали менше звертатись люди, однак підтвердження того, що саме [PERSON] є астором цієї статті довести не зміг. Розмір моральної шкоди оцінений в 50000 грн. з мотивів власного переконання, що саме ця сума буде достатньою для відшкодування моральної шкоди. Допитані в судовому засіданні в якості свідків [PERSON], [PERSON] пояснили суду, що вони є водіями маршрутних автобусів та працюють в ТОВ «Комплексбудпостач», крім того є членами ВГО «[PERSON] Хмельницького». Вказані свідки зазначили, що ТОВ «Комплексбудпостач» зверталась до позивача за допомогою в звязку із тим, що на них чинився тиск з боку [PERSON] та ВГО «[PERSON] Хмельницького» підтримали їх шляхом проведення акції протесту. Однак хто саме звертався, як представник юридичної особи вказати не змогли. Також свідки не змогли пояснити суду в чому саме вони вбачали перешкоди з боку [PERSON] Крім того, не змогли назвати суду прізвище директора ТОВ «Комплексбудпостач», або його головного бухгалтера та не змогли пояснити суду кому саме вони, як водії здають виручку за перевезення пасажирів. Окрім того, на запитання відповідачів свідки пояснили суду що у них відсутня карта руху, маршрутні листи та інші документи згідно яких здійснюється перевезення, однак ліцензія на таку діяльність у підприємства є. Заслухавши представника позивача представника позивача [PERSON], представника комунального підприємства Редакція газетиВісник Переяславщини [PERSON],представника , [PERSON] та третьої особи громадської організації Переяслававтотранс [PERSON], заслухавши свідків та дослідивши матеріали справи, суд вважає позовні вимоги такими, що не підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Суд вважає, що інформація, висловлена відповідачами не є відомостями про особу позивача, а тому не може бути предметом оскарження в даній справі. Вказана інформація носить субєктивно оціночний характер. Достовірність змісту таких висловлювань не може бути перевірена судом та доведена позивачем в інших спосіб, окрім давання показань в якості свідка, а тому суд бере їх за основу при вирішенні спору сторін. При цьому суд враховує те, що після висловлювання, яке стало підставою виникнення спірних правовідносин, позивач, який за правилами ст. 277 ЦК України має право на відповідь, не скористався цим правом. На запитання суду, чому позивач не скористався правом на відповідь, представник позивача [PERSON] відповів, що бажає відновити порушене право в судовому порядку. Позивач не довів суду, що саме внаслідок висловлювань відповідачів, якимись чином постраждала його ділова репутація. Тобто стаття від 18 квітня 2014 року опублікована в газеті «Вісник Переяславщини» під заголовком «нелегальних перевізників не цікавлять соціальні проблеми нашого міста. Їм головне нажива», яка стала предметом розгляду в судовому засіданні, суд не вважає фактичним твердженням та розповсюдженням недостовірної інформації про особу позивача, чи неправдивим повідомленням про вчиненні ним негативні дії та поступки. А тому, суд не находить порушень особистих немайнових прав позивача. Відмовляючи в задоволенні позову, суд керується наступним. За змістом ст. 277 ЦК України, ст. 32 Конституції України, ст.10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожному гарантується право на захист честі, гідності та ділової репутації та спростування недостовірної інформації особою, яка поширила таку інформацію. Разом з тим за змістом зазначеного законодавства. Кожному гарантується право на свободу висловлювання поглядів, в тому числі право поширювати інформацію без втручання органів державної влади, за умови, що вони діють добросовісно і надають правильну і достовірну інформацію, не завдаючи при цьому шкоди репутації окремих осіб і не порушуючи їхні особисті немайнові права. Відповідно до п. 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи" юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується позивача; в)поширена інформація є недостовірною, тобто такою, що не відповідає дійсності; г) поширена інформація порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право. За змістом п. 21 цього вказаної Постанови Пленуму ВСУ, межа допустимої критики щодо політичного діяча чи іншої публічної особи є значно ширшою ніж окремої пересічної особи, публічні особи неминуче відкриваються для прискіпливого висвітлення їх слів та вчинків і повинні це усвідомлювати. Оскільки ВГО «[PERSON] Хмельницького» є публічною юридичною особою та здійснює представництво інтересів громадян, а в даному випадку надавало підтримку ТОВ «Комплексбудпостач» у вигляді проведення акцій протесту і представник позивача не заперечує цього факту, то суд погоджується з тим, що оціночні судження виражені у вказаній вище статті «Вісника Переяславщини» є оціночним судженням саме в контексті критики з боку відповідачів. Згідно із ч.1 ст. 10 Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, що відповідно до ст. 9 Конституції України є частиною національного законодавства, кожен має право на свободу вираження поглядів. Це право містить свободу дотримуватись своїх поглядів, одержувати і передавати інформацію та ідеї без втручання органів державної влади і незалежно від кордонів.

Outcome: dismissed