Jurisdiction: civil
Date: 2021-07-18 00:00:00

01.02.2019 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] , третя особа яка не заявляє самостійних вимог приватний нотаріус Миколаївського міського нотаріального округу Іскрицька Г.В. про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу та зміна черговості одержання права на спадкування. У поданому до суду позові позивач зазначила, що з листопада 2011 року вона почала проживати разом однією сім`єю як чоловік і жінка без реєстрації шлюбу з [PERSON] за адресою [ADDRESS] . Були пов`язані спільним побутом, мали взаємні права та обов`язки, вели спільне господарство, здійснювали поточний ремонт в квартирі, сплачували комунальні платежі. Починаючи з 2015 року [PERSON] почав хворіти, перебував на диспансерному обліку в Миколаївському обласному центрі паліативної допомоги та інтегрованих послуг. З 2017 року вона разом з [PERSON] проживала по [ADDRESS] . Її син, [PERSON] 02.07.2006 року відвідував Христофорівську загальноосвітню школу починаючи з 2017 року. [PERSON] потребував сторонньої допомоги, вона постійно здійснювала догляд за ним, купувала ліки, готувала їжу. [INFO] [PERSON] помер. Після його смерті відкрилася спадщина на квартиру, яка розташована за адресою [ADDRESS] . Посилаючись на те, що вона є спадкоємцем четвертої черги після смерті [PERSON] , просила суд встановити факт проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу з [PERSON] , [INFO] , який помер [INFO] з листопада 2011 року по день смерті та змінити черговість одержання права на спадкування після смерті [PERSON] з четвертої черги спадкоємців на першу чергу спадкоємців. Одночасно з поданням позовної заяви позивачем [PERSON] подано заяву про забезпечення позову шляхом накладення арешту на квартиру [ADDRESS] та заборони [PERSON] вчиняти дії щодо відчуження майна; заборони [PERSON] та іншим особам, які можуть діяти від її імені, органам державної реєстрації прав на нерухоме майно, державним реєстраторам прав юридичних та фізичних осіб, зокрема, Міністерству юстиції України та його територіальним органам, нотаріусам та іншим органам чи особам, які виконують функцію державної реєстрації прав на нерухоме майно, вчинити будь-які дії реєстрації дії (реєстрацію права власності, скасування реєстрації права власності та інших речових прав у т.ч. реєстрацію правочинів щодо відчуження, передачі у володіння та користування третім особам, внесення до статутних капіталів юридичних осіб, передачі корпоративних прав ТОВ, передачі в іпотеку, будь-якого іншого обтяженні та інше) щодо об`єкту нерухомого майна квартири яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Ухвалою судді Заводського районного суду м.Миколаєва Біцюка А.В. від 06.02.2019 року заяву [PERSON] про забезпечення позову - задоволено частково. Накладено арешт на частку квартири [ADDRESS] , що за життя належала [PERSON] на праві приватної спільної сумісної власності. Ухвалою судді Заводського районного суду м.Миколаєва Біцюка А.В. від 14.02.2019 року відкрито провадження по даній справі в порядку загального позовного провадження. 21.02.2019 року до Миколаївського апеляційного суду надійшла апеляційна скарга від відповідача [PERSON] на ухвалу Заводського районного суду м. Миколаєва від 06.02.2019 року. 22.02.2019 року ухвалою судді Миколаївського апеляційного суду відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою [PERSON] на ухвалу Заводського районного суду м.Миколаєва від 06.02.2019 року. 05.03.2019 року ухвалою колегії судової палати у цивільних справах Миколаївського апеляційного суду закінчено проведення підготовчих дій та зазначена справа призначена до розгляду в апеляційній інстанції. Постановою колегії судової палати у цивільних справах Миколаївського апеляційного суду від 20.03.2019 року, апеляційна скарга [PERSON] залишена без задоволення, а ухвала Заводського районного суду м.Миколаєва від 06.02.2019 року без змін. 05.03.2019 року до суду від відповідача [PERSON] до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому остання просила у задоволенні позову [PERSON] відмовити,посилаючись на наступне. Так, померлий [PERSON] є її рідним онуком. Отже вона є спадкоємцем другої черги після смерті онука, який після смерті своїх батьків повністю перебував на її утриманні. Приблизно в 2011 році онук дійсно познайомився з [PERSON] та маючи намір утворити сім`ю, намагався проживати та вести спільне господарство з останньою та її неповнолітнім сином. Проте сімейні відносини не склалися і приблизно за чотири роки до його смерті сім`я розпалася. У той же час онук виявив бажання переїхати до сільської місцевості для ведення сільського господарства. Внаслідок чого він в 2014 році переїхав до села Грушівка Первомайського району Миколаївської області. В подальшому в 2016 році він переїхав до с.Христофорівка Баштанського району Миколаївської області, де й проживав до самої смерті. Оскільки позивач не мала іншого місця проживання, онук дозволив їй та її сину проживати в спірній квартирі, частка якої належала йому на праві спільної сумісної власності відповідно до свідоцтва про право власності на житло від 22.09.1997 року. Умовою їх проживання було тільки оплата комунальних послуг, але позивачою така умова не виконувалась, внаслідок чого виникла заборгованість по оплаті комунальних послуг. В рахунок цієї заборгованості позивач і провела поховання [PERSON] . За останні чотири роки до смерті онука позивач інколи його провідувала на її прохання, оскільки їй необхідно було виїхати за межі України. Онук ніколи не перебував на повному утриманні позивача, оскільки остання ніколи не мала постійного заробітку або доходу. Комунальні платежі за квартиру здійснено позивачем вже після смерті онука з метою доведення суду факту її начебто «опіки» за спірним нерухомим майном. В спірній квартирі ремонт ніколи не здійснювався, не здійснювався він і в будинку, де останнім часом проживав онук. Квартира перебувала у занедбаному стані. Будинок в селі Христофорівка був придбаний для онука саме відповідачем, яка опікувалася ним після смерті його батьків. Крім того, онук ніколи не перебував в безпорадному стані,за медичною допомогою з 2014 року онук не звертався, на обліках в медичних установах не перебував. Онук не потребував стороннього догляду та допомоги, які йому ніколи і не надавала позивач. У зв`язку із призначенням судді Біцюка А.В. на посаду судді Вищого антикорупційного суду, розпорядженням Керівника апарату Заводського районного суду м.Миколаєва від 13.05.2019 року за № 451 здійснено повторний автоматизований розподіл судової справи № 2/487/1055/19 та справу передано судді Павловій Ж.П. Ухвалою судді Заводського районного суду м.Миколаєва Павлової Ж.П. від 13.05.2019 року дана цивільна справа прийнята до провадження. Ухвалою Заводського районного суду м.Миколаєва від 22.11.2019 року підготовче провадження у справі закрито та цивільну справу призначено до судового розгляду. Ухвалою Заводського районного суду м.Миколаєва від 17.01.2020 року витребувано з Миколаївського обласного центру паліативної допомоги та інтегрованих послуг довідки про перебування на диспансерному обліку, з визначенням діагнозу та призначенням терапії [PERSON] , [INFO] , який помер [INFO] . Витребувано у приватного нотаріуса Миколаївського міського нотаріального округу Іскрицької Г.В. спадкової справи після смерті [PERSON] , померлого [INFO] . Ухвалою Заводського районного суду м.Миколаєва від 19.05.2020 року, цивільна справа за позовом [PERSON] до [PERSON] , третя особа Приватний нотаріус Миколаївського міського нотаріального округу Іскрицька Г.В. про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу та зміну черговості одержання права на спадкування, передана за підсудністю на розгляд до Центрального районного суду м.Миколаєва. 03.06.2020 року до Миколаївського апеляційного суду надійшла апеляційна скарга на ухвалу Заводського районного суду м.Миколаєва від 19.05.2020 року від відповідача [PERSON] 09.06.2020 року ухвалою судді Миколаївського апеляційного суду відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою [PERSON] на ухвалу Заводського районного суду м.Миколаєва від 19.05.2020 року. 22.06.2020 року ухвалою колегії судової палати у цивільних справах Миколаївського апеляційного суду закінчено проведення підготовчих дій та справа призначена до судового розгляду в порядку спрощенного позовного провадження. Постановою колегії судової палати у цивільних справах Миколаївського апеляційного суду від 01.07.2020 року, апеляційна скарга [PERSON] задоволена, а ухвала Заводського районного суду м.Миколаєва від 19.05.2020 року скасована. В судовому засіданні позивач та її представник позовні вимоги щодо встановлення факту проживання [PERSON] однією сім`єю без реєстрації шлюбу з [PERSON] в період з листопада 2011 року по 15.07.2018 року та зміни черговості з четвертої на першу чергу спадкоємців підтримали, посилаючись на обставини зазначені в позовній заяві, просили її задовольнити. Суду пояснили, що встановлення факту необхідне позивачу для оформлення її спадкових прав на спірне майно. Представник відповідача у судовому засіданні проти задоволення позову заперечувала, посилаючись на пояснення, вказані в запереченнях на позовну заяву. Третя особа - приватний нотаріус Іскрицька Г.В. у судове засідання не з`явилася, надала до суду заяву в якій просила справу розглянути без її участі. Суд, заслухавши обґрунтування позивача та її представника, заперечення відповідача та представника відповідача, вислухавши покази свідків та дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків. Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст.12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно до ч. 1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Судом встановлено, що [INFO] помер [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] від 17.07.2018 року. Після його смерті відкрилась спадщина на 1/4 частку квартири [ADDRESS] . Зазначена квартира належала померлому на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого управлінням майна комунальної власності Миколаївської міської ради від 22.09.1997 року. З матеріалів спадкової справи №30/2018, заведеної приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу Іскрицькою Г.В. 22.08.2018 року після смерті [PERSON] , який помер [INFO] встановлено, що 22.08.2018 року із заявою про прийняття спадщини звернулася бабуся померлого [PERSON] 09.01.2019 року із заявою про прийняття спадщини звернулась [PERSON] . Згодом, позивач [PERSON] подала до приватного нотаріуса заяву про зупинення у видачі свідоцтва про право на спадщину після смерті [PERSON] . Листом приватного нотаріуса Миколаївського міського нотаріального округу Іскрицької Г.В. [PERSON] було проінформовано про те, що зупинити видачу свідоцтва про право на спадщину неможливо. Оскільки для відкладення видачі свідоцтва про право на спадщину необхідно звернутися до суду з позовною заявою щодо захисту порушених прав та надати нотаріусу обґрунтовану заяву з підтвердженням порушених прав та повідомлення з суду про надходження позовної заяви до суду. Відповідно до п. 21 постанови Пленуму Верховного суду України № 7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», при вирішенні спору про право на спадщину осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини (четверта черга спадкоємців за законом), судам необхідно враховувати правила частини другої статті 3 СК про те, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Зазначений п`ятирічний строк повинен виповнитися на момент відкриття спадщини і його необхідно обчислювати з урахуванням часу спільного проживання зі спадкодавцем однією сім`єю до набрання чинності цим Кодексом. До спадкоємців четвертої черги належать не лише жінка (чоловік), які проживали однією сім`єю зі спадкодавцем без шлюбу, таке право можуть мати також інші особи, якщо вони спільно проживали зі спадкодавцем, були пов`язані спільним побутом, мали взаємні права та обов`язки, зокрема, вітчим, мачуха, пасинки, падчерки, інші особи, які взяли до себе дитину як члена сім`ї, тощо. За змістом ч.2 ст.3 СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Пунктом 6 рішення Конституційного Суду від 03 червня 1999 року N 5-рп/99 встановлено, що до членів сім`ї належать особи, які постійно мешкають разом та ведуть спільне господарство. Ними можуть бути не тільки близькі родичі, а й інші особи, які не перебувають у безпосередніх родинних зв`язках. Обов`язковою умовою для визнання їх членами сім`ї є факт спільного проживання, ведення спільного господарства, наявність спільних витрат, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт і т. п. Відповідно до ч. 1 ст. 21 СК України, шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка. Згідно вимог ч. 4 ст.3 СК України сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства. Поняття сім`ї, сформульоване в цій статті, не містить такої обов`язкової ознаки сім`ї, як знаходження саме в зареєстрованому шлюбу. Сім`я розглядається як соціальний інститут і водночас як союз конкретних осіб. Сім`я є первинним та основним осередком суспільства. Сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки, що й є ознаками сім`ї. Відповідно до Хартії прав сім`ї, сім`я це щось більше, ніж просто правова, суспільна чи економічна одиниця, це спільнота любові і солідарності, це те місце, де зустрічаються різні покоління і допомагають один одному зростати у людській мудрості та узгоджувати індивідуальні права з іншими вимогами суспільного життя. Альтернативою шлюбу є конкубінат, тобто фактичне спільне проживання жінки та чоловіка без реєстрації шлюбу. Жінка та чоловік мають на це право і відповідно право на повагу до свого вибору з боку держави та суспільства. Європейський суд з прав людини при розгляді справи Кичана зауважив, що відносини де - факто, як і відносини, що ґрунтуються на шлюбі, можуть вважатись сімейним життям. У справі «Джонстон проти Ірландії» (справа номер ECH-1986-S-006) було встановлено, що заявники прожили спільно близько 15 років. На цій підставі Європейський суд зробив висновок, що вони складали сім`ю, а тому мають право на захист, незважаючи на те, що їх зв`язок існує поза шлюбом. Конституційне право на особисту свободу дає підстави для висновку про те, що людина має право сама вибирати форму організації свого сімейного життя. Закон не може їй цього диктувати, як і того, з ким людина має проживати однією сім`єю, за винятком лише певних обмежень, які сформульовані у статті 3 Сімейного Кодексу України. Згідно з п. 5 ч.1 ст. 315 ЦПК України, факт проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу може бути встановлений у судовому порядку. Згідно роз`яснень Верховного Суду України у листі «Судова практика розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення» від 01.01.2012 року, доказами, які свідчать про факт проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу можуть бути: свідоцтва про народження дітей, довідки з місця проживання, свідчення свідків, листи ділового та особистого характеру тощо). Також це можуть бути: свідоцтво про смерть одного із "подружжя", свідоцтва про народження дітей, в яких чоловік у добровільному порядку записаний як батько, виписки з по господарських домових книг про реєстрацію чи вселення; докази про спільне придбання майна як рухомого, так і нерухомого (чеки, квитанції, свідоцтва про право власності); заяви, анкети, квитанції, заповіти, ділова та особиста переписка, з яких вбачається, що "подружжя" вважали себе чоловіком та дружиною, піклувалися один про одного; довідки житлових організацій, сільських рад про спільне проживання та ведення господарства. За правилами, встановленими ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Частинами 1, 5 статті 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. За змістом частини 2 статті 77 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Аналіз доказів, наданих позивачем [PERSON] , у контексті приведених вище норм, свідчить про безпідставність заявлених позовних вимог. Так, з огляду на доводи позовної заяви, процесуальним завданням позивача [PERSON] було доведення належними, допустимими та достовірними доказами того факту, що вона з листопада 2011 року по день смерті [PERSON] , а саме до [INFO] проживала з останнім однією сім`єю, вони були пов`язані спільним побутом, мали взаємні права та обов`язки які притаманні подружжю, вели спільне господарство, здійснювали поточний ремонт в квартирі, сплачували комунальні платежі. Між тим, єдиними доказами, що були надані позивачем [PERSON] , це копії квитанцій про оплату комунальних послуг, платником яких зазначено саме позивача за лютий, березень 2017 року, грудень 2018 року та накладною на поховання від 16.07.2018 року. Разом з цим вказані письмові докази жодним чином не підтверджують, що відносини між [PERSON] та померлим [PERSON] носили сімейний характер, були пов`язані сімейним побутом, веденням спільного господарства, бюджету, наявністю між ними взаємних прав і обов`язків. Крім того, долучені позивачем до матеріалів позовної заяви копії фотографій також не можуть свідчити про те, що між сторонами, а саме між позивачем та померлим склались та мали місце протягом вказаного періоду часу з листопада 2011 року по 15.07.2018 року усталені відносини, які притаманні сім`ї. Суд у рішенні повинен вказати, якими доказами підтверджено, що в указаний період сторони мали спільний бюджет, вели спільне господарство, були пов`язані виконанням взаємних прав і обов`язків та спільним побутом, тобто між ними склалися усталені відносини, що притаманні подружжю. Такого висновку дійшов Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду в результаті перегляду справи №522/25049/16-ц у постанові від 27 лютого 2019 року (касаційне провадження №61-11607св18). Допитані в судовому засіданні свідки пояснили наступне. Свідок [PERSON] суду пояснила, що позивачка є її знайомою, яка проживала із померлим з листопада 2011 року спочатку в квартирі [ADDRESS] , а потім з 2016 року в с.Христофорівка Баштанського району Миколаївської області однією сім`єю. Вона часто приходила до них в гості за адресою [ADDRESS] .Але жодного разу до с.Христофорівки вона не їздила. Лише знає зі слів позивачки , що будинок в с.Христофорівка вони придбали разом із померлим [PERSON] . Витрати на поховання [PERSON] були покладені на [PERSON] . Свідок [PERSON] суду пояснив, що позивачка та померлий є його друзями. Вони проживали разом в квартирі [ADDRESS] близько 8-10 років і до його смерті. Зі слів позивачки йому відомо, що вони жили також в с.Христофорівка Баштанського району Миколаївської області.Але сам свіок у них в гостях ніколи не був. Померлий [PERSON] хворів з 2017-2018р.р. та не працював. Поховала його [PERSON] . Свідок [PERSON] суду пояснив, що позивачка є його дочкою, яка проживала із померлим з 2011 року по [ADDRESS] , а з 2016 року в с.Христофорівка Баштанського району Миколаївської області та по день смерті останнього. [PERSON] хворів та не працював. Свідок [PERSON] суду пояснила, що вона працює дільничною медсестрою в с.Христофорівка Баштанського району Миколаївської області. Вона знала померлого, який проживав у селі з 2016 року по день смерті. В 2016 році [PERSON] переїхав разом із хлопчиком до с.Христофорівка Баштанського району Миколаївської області, який ходив до місцевої школи шість місяців. Потім хлопчика вона більше не бачила. Але ніколи не бачила в селі разом із [PERSON] позивачку. Стверджує, що померлий [PERSON] проживав до самої смерті сам, без жінки і ніколи свідку не розповідав, що в нього є дружина. За медичною допомогою померлий до лікарні ніколи не звертався. Свідок [PERSON] суду пояснила, що вона являється сусідкою померлого за адресою [ADDRESS] . [PERSON] проживала у [PERSON] разом зі своїм сином два роки. Коли [PERSON] поїхав до с.Христофорівка Баштанського району Миколаївської області [PERSON] залишилася проживати в цій квартирі і там проживала до його смерті. Їй ,зі слів померлого було відомо, що він розлучився із позивачкою і остання живе в його квартирі як квартирантка. За півтора року до смерті, [PERSON] їй казав, що [PERSON] найближчим часом переїде, а ключі від квартири відасть їй. Також їй відомо, що дитина [PERSON] якийсь час проживала в с.Христофорівка Баштанського району Миколаївської області, але сама позивачка туди не хотіла переїжджати. Свідок [PERSON] суду пояснила, що вона являється сусідкою [PERSON] в с.Христофорівка Баштанського району Миколаївської області. В даному селі [PERSON] проживав з 2016 року і по день смерті. Позивач приїжджала до померлого один раз, в 2016 році та поїхала через дві неділі. ЇЇ дитина проживала з померлим шість місяців в 2016 році.До померлого постійно приїжджала бабуся та тітка. Взагалі він жив сам, і [PERSON] однією сім`єю із [PERSON] не проживала. Отже оцінивши надані докази в сукупності надані сторонами щодо підтвердження та спростування вимог позивача про встановлення факту проживання однією сім`єю, а також положення СК України, якими врегульовано відносини між особам, які проживають однією сім`єю без реєстрації шлюбу, судом встановлено, що позивачем не надано достатніх доказів на підтвердження факту спільного проживання між нею [PERSON] та померлим [PERSON] , яке пов`язане їхнім спільним побутом та взаємними правами та обов`язками між ними в період з листопада 2011 року і по день смерті [PERSON] , тобто до [INFO] . Що стосується позовних вимог про зміну черговості одержання права на спадкування з четвертої черги на першу чергу спадкоємців суд приходить до наступних висновків. Відповідно до положень ст. 1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Статтею 1216 ЦК України передбачено, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Статтею 1217 ЦК України передбачено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно зі ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 1223 ЦК України, право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у ст. ст. 1261-1265 цього Кодексу. Згідно з вимогами ст. ст. 1269, 1270 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто. Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Відповідно до ст. 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених ст.1259 цього Кодексу. За статтею 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив та батьки. Відповідно до ст.1264 ЦК України у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини. Проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення в них права на спадкування за законом у першу чергу на підставі статті 1261 ЦК України. Відповідно до статті 1259 ЦК України черговість одержання права на спадкування може бути змінена шляхом договору між спадкоємцями, які прийняли спадщину. Фізична особа, яка є спадкоємцем наступних черг, може за рішенням суду одержати право на спадкування разом з спадкоємцями тієї черги, яка має право на спадкування, за умови, що вона протягом тривалого часу опікувалась, матеріально забезпечувала, надавала іншу допомогу спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані. За змістом указаної норми закону при вирішенні питання про зміну черговості спадкування позивач повинен довести факт опікування, матеріального забезпечення спадкодавця протягом тривалого часу та перебування спадкодавця в безпорадному стані, тобто стані, обумовленому похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом, коли особа не може самостійно забезпечити умови свого життя, потребує стороннього догляду, допомоги та піклування. Безпорадним слід розуміти стан особи, зумовлений похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом, коли вона не може самостійно забезпечити умови свого життя, потребує стороннього догляду, допомоги та піклування. Судовий порядок зміни черговості застосовується на підставі задоволення позову спадкоємця наступних черг до спадкоємців тієї черги, які безпосередньо закликаються до спадкування. Право на пред`явлення позову про зміну черговості спадкування мають лише спадкоємці за законом. Підставами для задоволення такого позову є сукупність наступних юридичних фактів, встановлених у судовому порядку: 1) здійснення опіки над спадкодавцем. Тобто надання йому нематеріальних послуг; 2) матеріальне забезпечення спадкодавця, 3) надання будь-якої іншої допомоги спадкодавцеві, тобто такої допомоги, яка має матеріальне вираження, - прибирання приміщення, приготування їжі, ремонт квартири, 4) тривалий час здійснення дій, визначених у пунктах 1-3, 5) безпорадний стан спадкодавця, тобто такий стан, під час якого особа неспроможна самостійно забезпечувати свої потреби, викликаний похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом. Таким чином для задоволення позову необхідна наявність всіх п`яти вищезазначених обставин. Така правова позиція викладена Верховним Судом у Постанові від 18 липня 2018 року у справі №713/1528/16-ц та Постанові від 17 жовтня 2018 року у справі №200/21452/15- ц, Постанові від 30 травня 2019 року у справі №346/1178/17. У пункті 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування» роз`яснено, що безпорадним слід розуміти стан особи, зумовлений похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом, коли вона не може самостійно забезпечити умови свого життя, потребує стороннього догляду, допомоги та піклування. Жодних доказів на підтвердження цих фактів позивачем не надано. Доводи позивача відносно того , що вона сплачувала комунальні платежі за квартиру, в якій вони нібито проживали разом із померлим суд вважає такими , що не підтверджені жодним доказом. Так, на підтвердження цього факту позивачкою надано три квитанції від 12.04.2017 року по оплаті комунальних послуг (газопостачання та електроенергію) житлового будинку [ADDRESS] . Але , як встановлено судом, дві з трьох квитанцій є ідентичними (за послуги газопостачання). Інші чотири квитанції датовані 23 та 24 грудня 2018 року за комунальні послуги за адресою: [ADDRESS] і сплачені позивачкою вже після смерті [PERSON] . Інші копії квитанцій не мають жодного відношення до комунальних послуг. Відповідачем в свою чергу надані довідки про заборгованість по оплаті комунальних послуг за адресою: [ADDRESS] . Не заслуговують на увагу суду і доводи позивача щодо наявності у померлого безпорадного стану, тобто такого стану, під час якого особа неспроможна самостійно забезпечувати свої потреби, викликані тяжкою хворобою, про що позивач наголошувала у судовому засіданні. Померлий [PERSON] був віл - інфікованим та страждав на гепатит С, що підверджуєтся довідкою ВІЛ центру. Проте, згідно довідки Комунального некомерційного підприємства Миколаївської міської ради «Центр первинної медико - санітарної допомоги №5» від 18.02.2019 року [PERSON] за місцем проживання: [ADDRESS] перебував на медичному обслуговуванні КНПММР «ЦПМСД №5». В 2013 - 2014 роках звертався за допомогою до лікарів - спеціалістів. З 2014 року за меддопомогою не звертався. Відповідно до довідки Христофорівської лікарської амбулаторії від 2019 року [PERSON] за медичною допомогою не звертався та не потребував сторонньої допомоги. Таким чином, медичною документацією підтверджено факт того, що [PERSON] не перебував у безпорадному стані та не потребував сторонньої допомоги, а для зміни черговості одержання права на спадкування необхідно довести не тільки факт знаходження у такому стані, а й перебування в безпорадному стані тривалий час. Щодо вимоги позивача про встановлення факту проживання однією сім`єю,суд встановив наступне. Суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. В порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, зокрема якщо: згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав самого заявника. Таким чином, юридичні факти можуть бути встановлені лише для захисту, виникнення, зміни або припинення особистих чи майнових прав самого заявника. Справи про встановлення юридичних фактів можуть бути предметом розгляду суду в порядку окремого провадження за таких умов: факти, які підлягають встановленню, повинні мати юридичний характер, тобто відповідно до закону викликати юридичні наслідки: виникнення, зміну або припинення особистих чи майнових прав громадян або організацій. Для визначення юридичного характеру факту потрібно з`ясувати мету для якої необхідне його встановлення. Один і той самий факт для певних осіб і для певної мети може мати юридичне значення, а для інших осіб та для іншої мети - ні. Так як, позивачем не доведено право на зміну черговості для спадкування разом із спадкоємицею за законом, то встановлення факту проживання однією сім`єю не породжує юридичних наслідків для позивача. Така правова позиція викладена у Постанові Верховного Суду від ЗО травня 2019 року у справі №346/1178/17. Як вбачається зі змісту позовної заяви [PERSON] , встановлення факту проживання однією сім`єю зі спадкодавцем з питання, щодо спадкування майна спадкодавця за законом, тобто вимогу щодо встановлення факту проживання однією см`єю було заявлено з метою зміни черговості одержання права на спадкування в порядку ч. 2 ст. 1259 ЦК країни. Постановою Верховного Суду від 14 лютого 2018 року в справі 129/2115/15 - ц визначено, що при застосуванні ст.74 СК України слід виходити з того, що указана норма поширюється на випадки коли чоловік та жінка не перебувають у будь - якому іншому шлюбі та між ними склалися усталені відносини, що притаманні подружжю. В постанові ВС зазначив, що для визначення осіб такими, що перебувають у фактичних шлюбних відносинах необхідні докази: ведення спільного господарства, наявності у сторін спільного бюджету, проведення спільних витрат, придбання іншого майна в інтересах сім`ї. Вказані обставини під час судового засідання не встановлено, а покази свідків не можуть бути єдиною підставою для встановлення вказаного факту. У відповідності до ч. 2 ст. 1259 ЦК України фізична особа, яка є спадкоємцем за законом наступних черг, може за рішенням суду одержати право на спадкування разом із спадкоємцями тієї черги, яка має право на спадкування, за умови, що вона протягом тривалого часу опікувалася, матеріально забезпечувала, надавала іншу допомогу спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані. Підтримання стосунків між позивачем та спадкодавцем до його смерті не можуть слугувати підставою для встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без укладання шлюбу і тим більше не можуть бути підставою для визначення позивача в якості спадкоємця за законом. Оскільки позивач не надала жодних документів, які б підтверджували наявність у спадкодавця тяжкого захворювання, безпорадного стану внаслідок наявності тяжкого захворювання, тривалий час, перебування спадкодавця на повному матеріальному її утриманні наслідок безпорадності стану, викликаним тяжким захворювання, то, як вже зазначалося вище, відповідно відсутні правові підстави для зміни черговості спадкування, а тому відсутня необхідність для встановлення факту проживання позивача однією сім`єю з померлим [PERSON] . Крім того, позивач просить суд змінити їй черговість одержання права на спадкування після смерті [PERSON] з четвертої черги на першу. Відповідноі до ч. 2 ст. 1259 ЦК України фізична особа, яка є спадкоємцем за законом наступних черг, може за рішенням суду одержати право на спадкування разом із спадкоємцями тієї черги, яка має право на спадкування. Відповідач [PERSON] є рідною бабусею померлого, а отже, є спадкоємицею другої черги за законом. З огляду на таке виключено, що позивач може бути спадкоємицею першої черги. У відповідності до ч. 2 ст. 264 ЦПК України при ухваленні рішення у справі суд не може виходити за межі позовних вимог та не може визнати позивача спадкоємицею другої черги без клопотання про це позивача або без зміни позовних вимог. Таким чином, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, застосувавши до спірних правовідносин відповідні норми матеріального та процесуального права, суд приходить до висновку що позовні вимоги позивача [PERSON] задоволенню не підлягають. Також, відповідно до вимог ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи, що у задоволенні позовних вимог позивачу відмовлено, підстав для стягнення з відповідача на його користь судових витрат по справі, суд також не вбачає. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed