Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-22 00:00:00

В червні 2021 року позивач [PERSON] звернувся до Першотравневого районного суду м.Чернівці із вказаним вище позовом. У позові посилався на те, що наказом генерального директора ТзОВ «Аутомотів Електрік Україна» №290 від 30 грудня 2016 року з 03.01.2017 року його прийнято на посаду начальника служби охорони праці ТзОВ «Аутомотів Електрік Україна». В подальшому наказом відповідача №482-П від 13.05.2019 року його без будь-яких обґрунтувань було звільнено з посади начальника служби охорони праці ТОВ «Аутомотів Електрік Україна» на підставі п.5 ч.1 ст.41 КЗпП України. В липні 2020 року він дізнався, що відповідачем при встановленні розміру його заробітної плати та інших виплат були порушенні норми законодавства про оплату праці й відповідно його права, а саме: його заробітна плата на посаді начальника охорони праці не була прирівняна до заробітної плати начальника виробничого відділу ТОВ «Аутомотів Електрік Україна», на якій рівень посадових окладів, премій і в цілому заробітних плат у період січня 2017 року по травень 2019 року за своїм розміром суттєво відрізнявся від посадового окладу начальника служби охорони праці ТОВ «Аутомотів Електрік Україна». 27 липня 2020 року з метою позасудового врегулювання наявного спору щодо нарахування та виплати недоотриманої заробітної плати, він звернувся до відповідача із відповідним зверненням, у якому просив вирішити спір шляхом нарахування та виплати різниці у заробітній платі. Проте відповідач залишив його звернення без уваги: не відповів та не виплатив заборгованості. З метою захисту своїх прав він звернувся до суду. Рішенням Першотравневого районного суду м.Чернівці від 18.12.2020 його позов задоволено частково: визнано неправомірними дії Товариства з обмеженою відповідальністю «Аутомотів Електрік Україна» щодо фактичного не прирівнювання начальника служби охорони праці [PERSON] по своїй посаді і заробітній платі до начальника виробничого відділу ТОВ «Аутомотів Електрік Україна» у період з січня 2017 року по травень 2019 року. Стягнуто з ТзОВ «Аутомотів Електрік Україна» на його користь 197 288,55 грн. не донарахованої та невиплаченої заробітної плати за період з січня 2017 року по травень 2019 року, та 21833,56 грн. компенсації втрати частини доходів у зв`язку із порушенням термінів їх виплати за період з лютого 2017 року по вересень 2020 року, а всього на загальну суму 219 122,11 грн., з відрахуванням з цієї суми податків та інших обов`язкових платежів, а також заподіяну моральну шкоду в розмірі 1000 гривень. Постановою Чернівецького апеляційного суду від 15.03.2021 рішення Першотравневого районного суду м.Чернівці залишено без змін. 25 березня 2021 року відповідач здійснив йому виплату недонарахованої та невиплаченої заробітної плати за період з січня 2017 року по травень 2019 року та компенсацію втрати частини доходів у зв`язку із порушенням термінів їх виплати за період з лютого 2017 року по вересень 2020 року. Разом з тим, вважає, що виплата відповідачем 25.03.2021 належних коштів не відновила його право на належний та своєчасний розрахунок з ним при звільненні 13.05.2019, адже з моменту звільнення до моменту здійснення розрахунку пройшов тривалий час. Таким чином, на його думку, розмір середнього заробітку за весь час затримки всіх виплат, належних йому при звільнені, складає 253 616, 26 грн. - з розрахунку 157 робочих днів x 1615,39 грн. (середньоденна заробітна плата). Крім того, рішенням Першотравневого районного суду м.Чернівці від 18.12.2020 з Товариства з обмеженою відповідальністю «Аутомотів Електрік Україна» на його користь стягнуто моральну шкоду в сумі 1000 грн. Проте на момент звернення до суду із вказаним позовом, йому теж спричинено моральну шкоду через несвоєчасне проведення розрахунку заборгованості з ним. Він і надалі вимушений вживати заходів для захисту своїх порушених прав: звертатися до суду, доводити свою позицію, у нього немає можливості користуватися грошовими коштами, які відповідач зобов`язаний був виплатити ще при звільненні. Враховуючи ступінь моральних та душевних страждань, поведінку відповідача, яка полягає у невизнанні його законних прав, ступінь вини відповідача, просив стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Аутомотів Електрік Україна» на його користь 100 000 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди. 08.07.2021 [PERSON] надав суду заяву про збільшення позовних вимог. Свою заяву мотивував тим, що звертаючись до суду із вказаним позовом, він просив суд стягнути з відповідача на його користь компенсацію за період затримки розрахунку не з моменту звільнення (13.05.2019), а з моменту подачі позову - 21.08.2020 (провадження №725/3668/20). Таким чином, вважає, що середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку (25.03.2021) становить 757 618 грн. (469 робочих днів х 1615,39 грн.). Окрім цього, просив стягнути з відповідача на його користь 200 000 грн. в рахунок моральної шкоди. 27 липня 2021 року до суду надійшов відзив від представника Товариства з обмеженою відповідальністю «Аутомотів Електрік Україна» - адвоката Мар`яна І.С. Вважає, що позов [PERSON] є необґрунтованим та безпідставним, оскільки ТОВ «Аутомотів Електрік Україна» здійснило позивачу виплату розрахункових коштів на його особовий рахунок за рішенням суду від 18.12.2020. Однак, незважаючи на це, позивач вимагає стягнути з відповідача кошти, які нібито йому не виплачені з моменту звільнення до моменту звернення до суду. Проте при ухваленні рішення судом враховано всі виплати, які відповідач був зобов`язаний здійснити в день звільнення [PERSON] , тобто 13.05.2019 року. На даний час рішення суду виконано у повному обсязі та всі кошти перераховано на особовий рахунок відповідача. Що ж стосується моральної шкоди, вважає, що у суду відсутні підстави для задоволення позову в цій частині, оскільки заподіяння моральної шкоди позивачу вже було предметом розгляду в межах цивільної справи за №725/3668/20 та справи №725/3524/21, де [PERSON] також просив стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Аутомотів Електрік Україна» на його користь моральну шкоду з аналогічних підстав, що заявлені ним у поданому позові. Просив у задоволенні позовних вимог [PERSON] відмовити у повному обсязі. 18 серпня 2021 року позивачем подано до суду уточнену позовну заяву, де він просив суд визнати протиправною бездіяльність Товариства з обмеженою відповідальністю «Аутомотів Електрік Україна» у зв`язку із невчасно виплаченими розрахунковими коштами при звільненні; стягнути з відповідача на його користь середньомісячний заробіток у розмірі 757 618 грн. за 2019 рік, а також 200 000 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди. 21 серпня 2021 року від позивача [PERSON] надійшла відповідь на відзив, де він вказав, що не погоджується з доводами відповідача про те, що відповідачем здійснено розрахунок середнього заробітку, адже при звільненні йому було виплачено лише частину необхідних платежів. Повний розрахунок заборгованості був здійснений лише за рішенням суду 25.032021. Таким чином, вважає, що в діях відповідача наявний юридичний факт складу правопорушення, що дає підстави для відповідальності. Крім того, у своєму позові він просить стягнути з відповідача на свою користь моральну шкоду з інших підстав, а саме з тих, що внаслідок протиправної бездіяльності відповідача, у нього (позивача) не було можливості користуватися власними коштами, які йому належать. 30 серпня 2021 року до суду надійшов відзив адвоката Мар`яна І.С. на уточнену позовну заяву, у якому він посилався на обставини аналогічні тим, які викладені у попередньому відзиві на позовну заяву. Окрім цього 30 серпня 2021 року від представника відповідача надійшли заперечення на відповідь на відзив на позовну заяву, де він зазначив, що вважає, вимоги, викладені [PERSON] у відповіді на відзив на позовну заяву, безпідставними, необґрунтованими та нічим не підтвердженими, у зв`язку із чим, позов задоволенню не підлягає. В судовому засіданні позивач [PERSON] підтримав поданий ним позов, а також уточнену позовну заяву. Представник відповідача - адвокат Мар`ян І.С. під час розгляду справи просив у задоволенні позову відмовити з підстав, викладених ним у відзивах. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши та проаналізувавши письмові докази у їх сукупності, суд приходить до висновку, що у задоволенні позову [PERSON] слід відмовити, виходячи з наступних підстав: Судом встановлено що відповідно до наказу генерального директора ТОВ «Аутомотів Електрік Україна» №290 від 30 грудня 2016 року з 03.01.2017 року [PERSON] прийнято на посаду начальника служби охорони праці ТОВ «Аутомотів Електрік Україна» із встановленням окладу в розмірі 6 000 грн. В подальшому, наказом ТОВ «Аутомотів Електрік Україна» №482-П від 13.05.2019 року [PERSON] звільнено з посади начальника служби охорони праці ТОВ «Аутомотів Електрік Україна» на підставі п.5 ч.1 ст. 41 КзПП. (а.с.62). Після звільнення позивача, 13.05.2019 з ним було проведено розрахунок та виплачено на його особовий картковий рахунок заробітну плату, вихідну допомогу, компенсацію за невикористану відпустку та доплату за роботу у вихідний день в сумі 173 963,59 грн., що підтверджується платіжним дорученням №6577 від 13.05.2019 (а.с.65). Не погоджуючись з таким розрахунком та не оскаржуючи при цьому свого звільнення в судовому порядку, позивач звернувся до суду з позовом про виплату йому не донарахованої заробітної плати за період роботи в Товаристві відповідача, вважаючи, що останній неправомірно не прирівняв його посадовий оклад за посадою начальника служби охорони праці до посадового окладу начальника виробничого відділу й відповідно, ураховуючи вказане прирівняння, не здійснив за увесь період перебування у трудових відносинах перерахунок та виплату недоотриманої заробітної плати та інших платежів. А також просив суд стягнути на його користь завдану йому моральну шкоду, яку він оцінив у 100 000 гривень. Рішенням Першотравневого районного суду м.Чернівці від 18.12.2020 позов [PERSON] задоволено частково. Визнано неправомірними дії товариства з обмеженою відповідальністю «Аутомотів Електрік Україна» щодо фактичного не прирівнювання начальника служби охорони праці [PERSON] по своїй посаді і заробітній платі до начальника виробничого відділу ТОВ «Аутомотів Електрік Україна» у період з січня 2017 року по травень 2019 року. Стягнуто з ТзОВ «Аутомотів Електрік Україна» на користь [PERSON] 197288,55 грн. недонарахованої та невиплаченої заробітної плати за період з січня 2017 року по травень 2019 року та 21833,56 грн. компенсації втрати частини доходів у зв`язку із порушенням термінів їх виплати за період з лютого 2017 року по вересень 2020 року, а всього на загальну суму 219122,11 грн., з відрахуванням з цієї суми податків та інших обов`язкових платежів, а також заподіяну моральну шкоду в розмірі 1000 гривень. Вирішено питання судових витрат (а.с.67). Постановою Чернівецького апеляційного суду від 05.03.2021 рішення суду першої інстанції було залишено без змін. На виконання рішення суду 25 березня 2021 року ТОВ «Аутомотів Електрік Україна» на особовий рахунок позивача було перераховано 158 817, 28 грн. не донарахованої та невиплаченої заробітної плати за період роботи з січня 2017 року по травень 2019 року та 17 576,01 грн. компенсації втрати частини доходу у зв`язку із порушенням терміну їх виплати з лютого по вересень 2020 року відповідно до постанови Чернівецького апеляційного суду від 15.03.2021, що підтверджується випискою з Ощадбанку від 25.03.2021 (а.с.102-103). Частиною 1 статті 117 Кодексу законів про працю України визначено, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Як вже зазначалося судом вище, [PERSON] звільнено з ТОВ «Аутомотів Електрік Україна» 13 травня 2019 року та в цей же день з ним проведено фактичний розрахунок при звільненні. Вважаючи розрахунок неправильним та неповним, позивач звертався до суду з позовом, щодо розміру належних йому при звільненні сум та рішенням суду його позов було задоволено. Частиною 2 статті 117 КЗпП України передбачено, що при наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору. За такого правового врегулювання, передбачений частиною першою статті 117 КЗпП України обов`язок роботодавця щодо виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні настає за умови невиплати з його вини належних працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 КЗпП України. При цьому стаття 117 КЗпП України не розповсюджується на правовідносини, що виникають у порядку виконання судового рішення про присудження виплати заробітної плати. До вказаних висновків дійшов Верховний Суд у своїх постановах від 27.06.2018 у справі за №810/1543/17; від 18.11.2019 у справі за №0940/1532/18; від 28.01.2020 у справі №822/2663/15. Наведена практика повністю узгоджується і з практикою Європейського Суду з прав людини. Зокрема, рішенням Європейського суду з прав людини у справі "Меньшакова проти України" від 08 квітня 2010 року передбачено, що компенсація за затримку виплати заробітної плати відповідно до статті 117 КЗпП України може вимагатись лише за період до присудження заборгованості із заробітної плати. З прийняттям судових рішень статті 116, 117 КЗпП України більше не застосовуються, а зобов`язання колишніх роботодавців виплатити заборгованість із заробітної плати та компенсацію замінюється на зобов`язання виконати судові рішення на користь позивача, що не регулюється матеріальними нормами трудового права. Таким чином, немає обґрунтованих підстав стверджувати, що ці положення передбачають право на отримання компенсації за затримку виплати заробітної плати, що мала місце після того, як її сума була встановлена судом. За таких обставин суд вважає, що у вказаних спірних правовідносинах, які стосуються розміру належних позивачу сум, стягнення з відповідача середнього заробітку за час затримки розрахунку, в розумінні частини першої статті 117 КЗпП України є безпідставним. Що ж стосується позовних вимог [PERSON] про стягнення з відповідача на його користь моральної шкоди, то оскільки суд не вбачає підстав для задоволення позову в частині стягнення з ТОВ «Аутомотів Електрік Україна» середньомісячного заробітку у зв`язку із невчасно виплаченими розрахунковими коштами при звільненні, то відсутні підстави і для задоволення позову в частині відшкодування моральної шкоди. При цьому судом враховано й той факт, що позивачем не доведено суду, що він зазнав втрат немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних незаконними діями або бездіяльністю відповідача - ТОВ «Аутомотів Електрік Україна».

Outcome: dismissed