Jurisdiction: civil
Date: 2014-08-12 00:00:00

03 липня 2014 року публічне акціонерне товариство (надалі - ПАТ) «Дельта Банк» звернулося до суду з позовом, предметом якого є: стягнення з [PERSON] заборгованості за кредитним договором у сумі 1 693 грн 07 коп., з яких 0 грн 00 коп. - тіло кредиту, 193 грн 67 коп. - заборгованість за відсотками, 1 499 грн 40 коп. - заборгованість за комісіями; стягнення з відповідача судового збору у розмірі 243 грн 60 коп. Свої вимоги позивач обґрунтував тим, що 03 серпня 2006 року ПАТ «Дельта Банк» (правонаступник товариства з обмеженою відповідальністю «Комерційний Банк «Дельта») та фізична особа - резидент України [PERSON] уклали кредитний договір №001-14056-030806. Позивач свої зобов'язання за договором виконав, надавши відповідачеві кредит у сумі 4 178 грн 90 коп. на придбання товарів. Відповідач взяті на себе за договором зобов'язання не виконує, у зв'язку з чим у [PERSON] перед банком виникла заборгованість у сумі 1 693 грн 07 коп. В судове засідання представник позивача не з'явився, про дату, час та місце розгляду справи був належним чином повідомлений. У поданій позовній заяві просив розглянути справу за відсутності представника банку, позовні вимоги підтримав в повному обсязі, проти розгляду справи у заочному порядку не заперечував. Відповідач в судове засідання не з'явився, про причини неявки суд не повідомив, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином за адресою реєстрації місця проживання (а.с. 20, 22). Суд, на підставі ч. 1 ст. 224 ЦПК України, враховуючи згоду позивача і наявність достатніх даних для вирішення спору, ухвалив розглядати справу в заочному порядку. Розглянувши позовну заяву, дослідивши письмові докази, що є у справі, суд встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що 03 серпня 2006 року [PERSON] отримав товари на суму 3 799 грн, 00 коп.,а саме мобільний телефон Нокіа модель N 71. В підтвердження до матеріалів справи долучено копію рахунку-фактури (а.с. 9). 03 серпня 2006 року між ПАТ «Дельта Банк», з одного боку, та [PERSON], з другого боку, був укладений кредитний договір № 001-14056-030806 (а.с. 3). Згідно з договором, Банк надав відповідачу кредит у сумі 4 178 грн 90 коп із остаточним строком повернення кредиту, сплати відсотків та комісійних не пізніше 02 серпня 2007 року. Сума кредиту складається з 3 799 грн 00 коп, сплачених банком за товар (а.с. 4) та 379 грн 90 коп. - плати за надання кредиту. 04 серпня 2006 року Банком на рахунок «Фокстрот телеком» перераховано 3 799 грн 00 коп. грн 90 коп., що підтверджується долученим до матеріалів справи меморіальним ордером №649133 з призначенням платежу «сплата за товари згідно рахунку-фактури №146 від 03.08.2006 року, [PERSON], ІН [NUMBER] (001-14056-030806) (а.с. 4) Згідно з п. 2.3 Договору, за користування кредитом позичальник сплачує кредитору проценти, виходячи зі ставки 10 % річних. За ведення кредитної справи позичальник сплачує кредитору 2, 99% на місяць (п. 2.5 Договору). Сторони погодилися, що погашення заборгованості буде здійснюватися щомісяця не пізніше 02 числа шляхом зарахування грошових коштів у сумі 493 грн у відповідності до графіку платежів (п. 2.8 Договору). Згідно з розрахунком заборгованості (а.с. 5), за вересень 2006 року відповідачем сплачено по кредиту 339 грн 56 коп., а у серпні 2012 року повністю погашено заборгованість за тілом кредиту у сумі 3 839 грн 34 коп. За період дії договору у відповідача виникла заборгованість зі сплати відсотків у розмірі 193 грн 67 коп. та зі сплати комісії у розмірі 1 499 грн 40 коп., що були розраховані станом на вересень 2007 року (а.с. 5). Як вбачається з матеріалів справи, заборгованість за відсотками та комісіями в повному обсязі на час розгляду спору не погашена, що свідчить про порушення відповідачем взятих на себе за кредитним договором зобов'язань. Вирішуючи цивільно-правовий спір, що виник між сторонами, суд виходить з такого. Визначення поняття зобов'язання міститься у частині першій статті 509 ЦК України. Так, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно з ч. 1 ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін, проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Суд також враховує правову позицію Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, викладену у п. 27 Постанови №5 від 30 березня 2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», зокрема про те, що проценти, які підлягають сплаті згідно з положеннями статей 1054, 1056-1 ЦК, є платою за користування грошима і підлягають сплаті боржником за правилами основного грошового боргу. Закінчення строку договору, згідно з ч. 4 ст. 631 ЦК України, не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору. Договір є обов'язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України). Враховуючи той факт, що позивач умови договору виконав, надав [PERSON] кредит, а відповідач взяті на себе за договором зобов'язання не виконує, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог. Відтак, вимоги банку про стягнення з відповідача суми заборгованості за комісією та процентами, нарахованими за час дії кредитного договору, підлягають задоволенню. За приписом ст. 79 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. Судом встановлено, що при подачі позову, позивач сплатив судовий збір у розмірі 245 (двісті сорок п'ять) гривень 60 коп., що підтверджується платіжним дорученням №43374600 від 21.05.2014 року, доданим до матеріалів справи (а.с.1). Відповідно до ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Згідно з ч. 2 ст. 4 Закону України "Про судовий збір", за подання до суду позову майнового характеру справляється судовий збір у розмірі 1 відсотку ціни позову, але не менше 0, 2 розміру мінімальної заробітної плати. Статтею 8 Закону України "Про державний бюджет України на 2014 рік" установлено мінімальну заробітну плату у розмірі 1218 грн. Таким чином, судовий збір при зверненні до суду з вказаним позовом становить 243 грн 60 коп, що підлягають стягненню з відповідача на користь банку. За таких обставин, враховуючи принцип обов'язковості виконання зобов'язання, принцип недопустимості односторонньої відмови від виконання зобов'язання, суд задовольняє позов повністю, стягує з відповідача суму заборгованості за кредитним договором та розподіляє судові витрати. З урахуванням викладеного,

Outcome: approved