Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-10 00:00:00

У серпні 2020 року начальник Служби у справах дітей Білоцерківської міської ради Київської області В. Кисельова звернулась до суду з вищевказаним позовом, в якому просила: 1) позбавити батьківських прав [PERSON] , [INFO] щодо її малолітнього сина [PERSON] , [INFO] ; 2) стягнути з [PERSON] , [INFO] , аліменти на утримання її малолітнього [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/4 частини від усіх доходів, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на особовий рахунок малолітнього [PERSON] , відкритий у банківській установі, починаючи з дня подачі позовної заяви до досягнення дитиною повноліття. В обґрунтування позовних вимог вказано, що відповідач ухиляється від виконання батьківських обов`язків по вихованню малолітнього сина. 28.01.2020 року малолітній [PERSON] влаштований в центр соціально-психологічної реабілітації дітей «Злагода». Відповідач відвідувала свого сина всього п`ять разів. [PERSON] має надмірну схильність до алкоголю, не працює, має доходи у вигляді тимчасового заробітку, які використовує для придбання алкогольних напоїв, має неохайний вигляд, помешкання відповідачки в занедбаному стані, територія навколо помешкання не прибрана, членами сільської громади родина характеризується як неблагополучна. Відповідач позбавлена батьківських прав щодо трьох старших дітей. Зазначено про доцільність позбавлення батьківських прав відповідача відносно її малолітньої дитини. 13.08.2020 року відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями вказану справу передано на розгляд судді Цуранову А.Ю. 16.09.2020 року ухвалою судді відкрито провадження у справі та призначено підготовче судове засідання в порядку загального позовного провадження у відкритому судовому засіданні. 23.11.2020 року ухвалою суду закрито підготовче провадження. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив задовольнити, навів обґрунтування за змістом позову. Зазначив, що з березня по серпень відповідач не відвідувала дитину. В матері немає належних умов для проживання дитини. Відповідач [PERSON] позов не визнала, заперечувала проти його задоволення. Вказала, що виправилась, влаштувалася на роботу, пролікувалась від алкогольної залежності і не вживає алкоголь, дитину любить та просить суд надати їй шанс і не позбавляти батьківських прав. Представник третьої особи [PERSON] позов підтримала, просила задовольнити. Зазначила, що мати не турбується відносно здоров`я та забезпечення дитини. Суд, вислухавши сторони та покази свідка, дослідивши та оцінивши зібрані у справі докази в їх сукупності, встановив наступне. Згідно копії свідоцтва про народження Відділу РАЦС Білоцерківського міськрайонного управління юстиції Київської області серії [NUMBER] від 23.09.2015 року батьками [PERSON] , [INFO] є [PERSON] та [PERSON] . Відповідно до копії акту органу внутрішніх справ України та закладу охорони здоров`я про підкинуту чи знайдену дитину та її доставку від 28.01.2020 року, була виявлена дитина чоловічої статі за адресою: [ADDRESS] . Хлопчик був разом з матір`ю, яка перебувала з ознаками алкогольного сп`яніння. Вдалось встановити матір - [PERSON] . Дитина доставлена в Центр соціально-психологічної реабілітації дітей «Злагода». Відповідно до копій акту та висновку оцінки потреб сім`ї Потіївської сільської ради від 15.05.2020 року, стан здоров`я [PERSON] задовільний, має надмірну схильність до алкоголю, була одружена, зараз - вдова, має чотирьох дітей, відносно трьох позбавлена батьківських прав, безробітна, має неохайний вигляд, помешкання в занедбаному стані. Підпис [PERSON] відсутній по причині її невідомого місцезнаходження. Згідно з копією рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 13.03.2014 року № 357/18691/13-ц, [PERSON] позбавлена батьківських прав стосовно [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] . Відповідно до копії листа Центру соціально-психологічної реабілітації дітей «Злагода» від 16.11.2020 року № 607-Д, [PERSON] відвідувала сина в Центрі рідко і нерегулярно (30.01.2020 року, 08.02.2020 року, 11.02.2020 року, 04.03.2020 року, 10.03.2020 року, 17.08.2020 року, 26.08.2020 року, 14.09.2020 року). До дитини частіше приходила бабуся зі сторони батька - [PERSON] , та тітка зі сторони біологічного батька - [PERSON] . Відповідно до копій акту та висновку оцінки потреб сім`ї Потіївської сільської ради від 05.11.2020 року, стан здоров`я [PERSON] - здорова, емоційний стан - стабільний, порушень не вчиняє, може виконувати посильну роботу, вміє готувати їжу, доглядає за приміщенням та присадибною ділянкою, виконує батьківські обов`язки (якщо не вживає алкоголь). В помешканні по вул. Молодіжна [PERSON] не проживає. Хата закрита. Зі слів [PERSON] , [PERSON] проживає в м. Біла Церква в гуртожитку і працює в ПП «Бирюківське», з 23.11.2020 року буде оформлена офіційно, а поки що на випробуванні. Підпис [PERSON] відсутній по причині її перебування в м. Біла Церква на роботі Відповідно до рішення Виконавчого комітету Білоцерківської міської ради від 24.11.2020 року № 709, позбавлення батьківських прав [PERSON] щодо її малолітнього сина [PERSON] є доцільним та таким, що відповідає інтересам дитини. Згідно з копією довідки ПП « [PERSON] » від 19.06.2020 року видана [PERSON] в тому, що їй надана психологічна допомога методом емоційно-стресової терапії. Відповідно до копії довідки Потіївської сільської ради від 02.07.2020 року № 02-23-199, за період проживання в селі Потіївка [PERSON] проявила себе посередньо. Громадського порядку не порушує. В даний час не зловживає спиртними напоями, працює в селі по найму. Скарг від жителів села і сусідів в сільську раду не надходило. Згідно з висновками психолога щодо перебування в центрі соціально-психологічної реабілітації дітей «Злагода» відносно [PERSON] від 20.11.2020 року, соціально-психологічна реабілітація в ЦСПРД триває з 28.01.2020 року. [PERSON] із задоволенням відвідує заняття, має позитивні результати, має оптимістичне світосприйняття, удосконалився розвиток психічних процесів. Хлопчик проявляє допитливість, став впевненішим у собі, почав проявляти лідерські якості, добрий, відкритий, активний. Вказані обставини підтверджуються наявними в матеріалах справи письмовими доказами. При вирішенні справи суд виходить з наступного. Стаття 9 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року (далі - Конвенція про права дитини), ратифікованої Україною згідно зпостановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ, зобов`язує держави-учасниці забезпечувати, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Відповідно до частини першої, другої статті 12 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Відповідно до ст. 164 Сімейного кодексу України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Мати, батько можуть бути позбавлені батьківських прав щодо усіх своїх дітей або когось із них. Пленум Верховного Суду України в п. 15, 16 Постанови № 3 від 30.03.2007 року "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" роз`яснив, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно їх утримують та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування своїми обов`язками. Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України). Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків. Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків. Європейський суд з прав людини у справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року (заява № 31111/04) наголошував на тому, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (параграф 57, 58). У статті 9 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року зазначено, що держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. У рішенні по справі «Мамчур проти України» від 16.07.2015 року (заява № 10383/09) Європейський суд з прав людини зауважував, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте основні інтереси дитини є надзвичайно важливими (параграф 100). З огляду на вказане, суд вважає, що позбавлення відповідача батьківських прав, тобто природніх прав, наданих батькам щодо дитини на її виховання, захист її інтересів та інших прав, які виникають із факту кровної спорідненості з дитиною, є крайнім заходом впливу, необхідність застосування якого за обставин саме цієї справи не доведено. Відповідач в судовому засіданні просила не позбавляти її батьківських прав, оскільки вона любить свого сина та бажає його виховувати, має намір забрати хлопчика зі «Злагоди», спілкується зі старшими дітьми відносно яких позбавлена батьківських прав. Зазначила, що має можливість утримувати сина, оскільки працевлаштувалась. Дитину навідує, коли є можливість, оскільки працює. Крім цього, коли вона з`являється до сина, то хлопчик нервується, не хоче щоб уходила. Вказала, що лікувалась від алкоголізму і з червня 2020 року не вживає спиртних напоїв. Отже, судом встановлено, що поведінка матері змінюється у кращу сторону. Свідок [PERSON] , [INFO] , в судовому засіданні надала покази про те, що є бабусею хлопчика зі сторони батька. Сина поховали у квітні 2020 року. Відносно старших дітей відповідача позбавили батьківських прав, з 2014 року вона (свідок) є їх опікуном. [PERSON] в селі ходив у садочок, дитину відповідач не ображала, годувала, хлопчик був життєрадісний. Банківська картка на дитину зберігається у неї (свідка). У відповідача в хаті є холодильник, дивани, шафа, столик. Ми надаємо хату для життя відповідачу. Її проблема - вживання алкоголю. Роботи в селі немає, підробляє. В хаті було чисто, коли не пила. Відповідач лікувалась, возили її кодувати. Зараз працює на Бірюківському комбінаті, поки дитина в «Злагоді» проживає у м. Біла Церква. Зазначила, що вона (відповідач) [PERSON] відвідувала, він сильно хоче до мами, додому. Ми їй допоможемо, щоб дитині було добре. Ми на сусідній вулиці живемо. При вирішенні судом питання щодо позбавлення батьківських прав визначальним є ставлення матері до дитини, бажання спілкуватися і брати участь у її вихованні. Суд також зауважує, що на даний час малолітній [PERSON] перебуває у ЦСПРД «Злагода», проте його мати бажає забрати хлопчика, неодноразово з`являлась в судове засідання, що свідчить про її небайдужість до своєї дитини. У силу частини шостої статті 19 СК України суд може не погодитись з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. Суд зазначає, що лише самого висновку органу опіки та піклування про доцільність позбавлення відповідача батьківських прав та встановлення факту неналежного виконання своїх обов`язків щодо виховання сина, згідно із положеннями діючого в Україні сімейного законодавства, є недостатнім для позбавлення особи батьківських прав. За таких обставин, враховуючи те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд вважає, що у задоволенні позову про позбавлення батьківських прав [PERSON] слід відмовити. Разом з тим, як зазначає Пленум Верховного суду України в свій Постанові від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька та матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення батьківських прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини і поклавши на орган опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків. Сукупність зібраних у справі доказів свідчить, що відповідач не в повній мірі виконували батьківські обов`язки щодо виховання сина. Таким чином, суд дійшов висновку про те, що відповідача слід попередити про необхідність зміни її ставлення до виховання сина і покласти на відповідний (компетентний) Орган опіки та піклування, залежно від фактичного місця проживання відповідача і сина, контроль за виконанням [PERSON] батьківських обов`язків.

Outcome: dismissed