Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-14 00:00:00

[PERSON] звернулася в суд з позовом до Петрівської сільської ради Чутівського району, в якому просить визнати за нею в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] , право власності на земельну ділянку загальною площею 2,23 га, кадастровий номер: 5325484000:00:001:0276, розташованої на території Петрівської сільської ради Чутівського району Полтавської області, яка належала [PERSON] згідно Державного акту на право приватної власності на землю серії Р3 №675849, виданого Чапаєвською сільською радою Чутівського району Полтавської області та зареєстрованого в книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 15-665. В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що [INFO] померла її мати [PERSON] , після смерті якої відкрилася спадщина, на яку як спадкоємець за законом, вона має право. Померла [PERSON] на момент смерті проживала на території Автономної республіки Крим, свідоцтво про її смерть видавалося Чорноморським райвідділом ЗАГС Департаменту запису актів громадянського стану Міністерства юстиції Республіки Крим, яке на даний час не є легітимним на території України. Рішенням Чутівського районного суду Полтавської області від 12.02.2020р. був встановлений факт смерті особи на тимчасово окупованій території України, на підставі якого Чутівським райвідділом ДРАДС було видано свідоцтво про смерть [PERSON] . Позивач вказує, що в установлений законом строк вона звернулася до Чутівської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, де за моєю заявою була відкрита спадкова справа №148/2019р. Інших заяв про прийняття або відмову від прийняття спадщини в нотконторі не зареєстровано. Позивач зазначає, що спадщина складається з права власності на земельну ділянку площею 2,2300 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва на території Чапаєвської (нині Петрівської) сільської ради Чутівського району Полтавської області (кадастровий номер 5325484000:00:001:0276). Земельна ділянка належала на підставі Державного акту на право приватної власності на землю серії РЗ №675849, виданого Чапаєвською сільською радою Чутівського району Полтавської області 01.08.2002р. [PERSON] , що померла [INFO] , і була успадкована [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, посвідченого в Чорноморській державній нотаріальній конторі АР Крим 23.02.2012р. Також при зверненні із заявою про прийняття спадщини в Чутівську державну нотаріальну контору, нотаріусом було надано перелік документів, які вона повинна подати в нотконтору для отримання свідоцтва про право на спадщину, після чого зібрала і подала в нотаріальну контору всі необхідні документи, крім довідки про останнє місце реєстрації померлої [PERSON] . У позивача немає можливості надати таку довідку, поскільки в органі територіального управління Чорноморського району АР Крим, куди вона зверталася по питанню отримання такої інформації, та в усному порядку їй було відмовлено у видачі будь-яких довідок, так як у останньої відсутній паспорт громадянина Російської Федерації. Позивач вказує, що 10.10.2019р. за №470 в Чутівській державній нотаріальній конторі за місцем знаходження майна померлої [PERSON] зареєстрована її заява про прийняття спадщини. На момент смерті [PERSON] була зареєстрована та проживала на території АР Крим, що відповідно до Закону від 15.04.2014р. є тимчасово окупованою територією України, на якій легітимні державні органи влади та установи не працюють. Нотаріус при видачі свідоцтва про право на спадщину не може взяти до уваги довідку про місце реєстрації померлого, видану на тимчасово окупованій території АР Крим, навіть якби вона у позивача була. Тобто, на даний час вона позбавлена можливості в позасудовому порядку - шляхом отримання свідоцтва про право на спадщину за законом - оформити свої права на вказане майно. У судове засідання позивач та її представник не з`явилися, про час та місце розгляду справи належним чином були повідомлені, представник позивача подала до суду заяву, в якій зазначила, що позов підтримує в повному обсязі, просить суд задовольнити та розглянути справу за його відсутності та відсутності позивача. Представник відповідача у судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи відповідач належним чином був повідомлений, подав через канцелярію суду заяву, в якій зазначив, що позов визнає повністю і справу просить розглянути без участі останнього. У відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксація судового розгляду справи технічними засобами не проводилась у зв`язку з неявкою у судове засідання усіх учасників справи. У відповідності до приписів ч. 3 ст. 200 ЦПК України, у зв`язку із визнанням відповідачем позову, суд вважає за можливе за результатами підготовчого провадження ухвалити рішення. Суд, з`ясувавши позицію сторін та дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що визнання відповідачем позову є безумовним, не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, а тому приймає визнання відповідачем позову та приходить до висновку про ухвалення рішення про задоволення позову, виходячи з наступного. Судом встановлено, що [INFO] в с. Медведево Чорноморського району АР Крим померла [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] від 14.12.2007 року (а.с.14). Згідно Державного акту на право власності на земельну ділянку серії Р3 №675849 власником земельної ділянки площею 2,23 га, розташованої на території Чапаєвської сільської ради Чутівського району Полтавської області «Для ведення товарного сільськогосподарського виробництва» була [PERSON] (а.с.13). Згідно свідоцтва про право на спадщину від 23.02.2012 року, [PERSON] є спадкоємцем майна [PERSON] , зокрема спадщина складається з права власності на земельну ділянку площею 2,23 га, кадастровий номер: 5325484000:00:001:0276, розташованої на території Чапаєвської сільської ради Чутівського району Полтавської області (а.с.12). Згідно рішення Чутівського районного суду Полтавської області від 12.02.2020 року встановлено факт смерті [INFO] в с. Медведеве Чорноморського району Автономної Республіки Крим [PERSON] , [INFO] (а.с.9-11). Згідно свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 26.02.2020 року [PERSON] померла [INFO] в с. Медведеве Чорноморського району Автономної Республіки Крим (а.с.7). Як вбачається з матеріалів даної цивільної справи вбачається, що [PERSON] є матірю [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 28.02.1976 року, свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 23.04.2008 року, свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] від 17.06.2014 року (а.с.8;16-17). Згідно довідки Чутівської ДНК №22/02-14 від 17.01.20 після померлої [INFO] [PERSON] в Чутівській ДНК заведено спадкову справу №148/2019, заяву про прийняття спадщини подала [PERSON] , інших заяв про прийняття та відмову від спадщини до Чутівської ДНК не надходило (а.с. 15). Згідно постанови про відмову у вчиненні нотаріальних дій №400/02-31 від 01.09.20 [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на спадкове майно у зв`язку з тим, що спадкоємцем не надано довідку про останнє місце реєстрації померлої та осіб, які разом проживали зі спадкоємцем на момент відкриття спадщини, тому неможливо встановити коло спадкоємців (а.с.18). З матеріалів справи вбачається, що [PERSON] - позивач по справі не може самостійно отримати довідку про останнє місце реєстрації померлої [PERSON] , оскільки в усному порядку їй було відмовлено у вижачі таких довідок, так як відсутній паспорт громадянина РФ. Відповідно до положень ст.ст. 1216, 1217 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до іншої особи (спадкоємця). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою(ч.ч.1,2 ст.1220 ЦК України). Місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця (ч. 1 ст.1222 ЦК України) Відповідно до ст.ст. 1268, 1273 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Згідно ч.2 ст. 1269 ЦК України, заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто. Відповідно до ч. 1 ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Відповідно до ч. 5 ст. 1268 ЦК незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Статтею 1297 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса або в сільських населених пунктах - до уповноваженої на це посадової особи відповідного органу місцевого самоврядування за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. При цьому, згідно ч. 3 ст. 1296 ЦК відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Згідно зі ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ст. ст. 4, 5 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Згідно ч. 4 ст. 10 ЦПК України суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 р. і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. В даному випадку суд вважає можливим застосувати такій принцип, як "Номібійський виняток", якій застосовує Європейський суд з прав людини у своїй практиці. Так, у справах "Лоізіду проти Туреччини" (Loizidou v. Turkey, 18.12.1996, §45), "Кіпр проти Туреччини" (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001) та "Мозер проти Республіки Молдови та Росії" (Mozer v. the Republic of Moldova and Russia, 23.02.2016) Європейський суд з прав людини наголосив, що "зобов`язання ігнорувати, не брати до уваги дії існуючих de facto органів та інститутів [окупаційної влади] далеко від абсолютного. Для людей, що проживають на цій території, життя триває. І це життя потрібно зробити більш стерпним і захищеним фактичною владою, включаючи їх суди; і виключно в інтересах жителів цієї території дії згаданої влади, які мають відношення до сказаного вище, не можуть просто ігноруватися третіми країнами або міжнародними організаціями, особливо судами, в тому числі й цим (ЄСПЛ). Вирішити інакше означало б зовсім позбавляти людей, що проживають на цій території, всіх їх прав щоразу, коли вони обговорюються в міжнародному контексті, що означало б позбавлення їх навіть мінімального рівня прав, які їм належать». При цьому, за логікою цього рішення, визнання актів окупаційної влади в обмеженому контексті захисту прав мешканців окупованих територій, ніяким чином не легітимізує таку владу. Таким чином, судом встановлено, що на день смерті [PERSON] фактично проживала в с. Медведеве Чорноморського району Автономної Республіки Крим, підтвердженням чого є вищевказане свідоцтво про смерть та рішення Чутівського районного суду Полтавської області від 12.02.2020 року, яким встановлено факт смерті останньої, де місцем смерті зазначена вказана адреса. При цьому суд враховує, що у зв`язку з анексією Криму позивач позбавлений можливості отримати особисто довідку про останнє місце реєстрації померлої [PERSON] . Суд зазначає, що визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових справ у нотаріальному порядку, в тому числі і у випадку визначення судом за позовом спадкоємця додаткового строку для прийняття спадщини. Право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту у судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюються або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст. 392 ЦК України). Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Суд, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому досліджені наявних у справі доказів, встановивши, що [PERSON] є єдиною спадкоємицею за законом, яка прийняла спадщину після смерті своєї матері - [PERSON] , до складу якої входить земельна ділянка загальною площею 2,2300 га, кадастровий номер: 5325484000:00:001:0276, розташованої на території Петрівської сільської ради Чутівського району Полтавської області та належної [PERSON] згідно Державного акту на право приватної власності на землю серії Р3 №675849, виданого Чапаєвською сільською радою Чутівського району Полтавської області на ім`я [PERSON] , а також з огляду на те, що через відсутність документа про останнє місце реєстрації померлої та осіб, які разом проживали зі спадкоємцем на момент відкриття спадщини, неможливо встановити коло спадкоємців, позивач позбавлена можливості в установленому законом порядку отримати свідоцтво про право на спадщину та реалізувати своє право власності на земельну ділянку, враховуючи, що визнання відповідачем пред`явленого позову не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог. Враховуючи вищевикладене,

Outcome: approved