Jurisdiction: civil
Date: 2021-07-04 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся в суд з позовом до [PERSON] про зменшення розміру аліментів, мотивуючи тим, що його сімейний стан на даний час змінився, він вдруге одружився і від даного шлюбу народилась дитина, а тому він немає можливості сплачувати аліменти у розмірі 2000 гривень щомісячно та просить зменшити розмір стягуваних з нього аліментів на утримання сина до 1200 гривень. В судове засідання позивач не з`явився, хоча належним чином був повідомлений про дату, час та місце розгляду справи. Крім того, підтримання ним позовних вимог та прохання про розгляд справи у його відсутності викладено у поданій позовні заяві, яка долучена до матеріалів справи, що не суперечить вимогам ч.3 ст.211 ЦПК України. Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги не визнала та пояснила, що крім аліментів, які сплачує позивач на утримання дитини, він більше своєму сину нічого не дає, не бере жодної участі у його вихованні, при цьому, що дитина часто хворіє, хоче батьківської уваги та піклування, іграшки, нормально харчуватися та ходить до 1-го класу. На прохання сина приїхати до нього, позивач не реагує, мотивуючи тим, що він немає де ходити з дитиною. Позивач у 2019 році приїхав з Англії із заробіток, при цьому купив житло в м. Тернополі та автомобіль, які зареєстровані на родичів його теперішньої дружини. З лютого 2020 року позивач жодного разу не відвідував свого сина. Коли на початку поточного року син перебував в м. Тернополі на лікуванні, то позивач прийшов приніс 300 гривень, при цьому навіть не дочекався свою дитину, щоб поговорити з нею, не поговорив з лікуючим лікарем, а зразу ж пішов. Їй відомо, позивач неофіційно працює автомеханіком. Просить не зменшувати розмір аліментів, оскільки це єдине, що дає батько своїй дитині, а на даний час вона самостійно не може забезпечити дитину усім необхідним. Суд, заслухавши пояснення відповідача, дослідивши матеріали справи, дійшов до наступного висновку. Судом встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, від якого у них народилась одна дитина, а саме: син - [PERSON] , [INFO] , який проживає разом із відповідачкою, що стверджено нею в судовому засіданні та визнано позивачем у поданій позовній заяві. Рішенням Підгаєцького районного суду Тернопільської області від 06 липня 2018 року із позивача на користь відповідача, стягнуто аліменти на утримання сина - [PERSON] , 2013 року народження, в розмірі 2000 гривень щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Встановлено, що позивач 19 листопада 2015 року вдруге зареєстрував шлюб із [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] від 19 листопада 2015 року, виданим відділом державної реєстрації актів цивільного стану Тернопільського міського управління юстиції. Від вказаного шлюбу у позивача народилась дочка - [PERSON] , [INFO] , що стверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 04 лютого 2021 року. Той факт, що спільна дитина сторін хворіє, підтверджено в судовому засіданні відповідачкою та не заперечено позивачем. Встановлено, що відповідач немає постійної роботи та регулярного заробітку, але разом з тим, ним, суду не подано жодних доказів про неможливість працевлаштуватись на постійній основі чи про його непрацездатність за станом здоров`я. Відповідач є молодим, здоровим, а тому зобов`язаний утримувати свою дитину. У частині першій статті 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до частин першої та другої статті 27 Конвенції про права дитини держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно зі статтею 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Відповідно до статей 150, 180 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, матеріально утримувати дитину до повноліття. Згідно з положеннями статті 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Частиною першої статті 192 СК України встановлено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим кодексом. У пункті 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" роз`яснено, що розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. Враховуючи зміст статей 181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів один із батьків дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища платника аліментів може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів. У постанові Верховного Суду України від 05 лютого 2014 року у справі № 6-143 цс 13 зроблено висновок, що розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів. Звертаючись до суду з позовом про зміну (зменшення) розміру аліментів, позивач посилався на те, що у нього змінився сімейний стан, оскільки народилася дочка від іншого шлюбу. Статтею 192 СК України передбачено можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених у судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Аналіз цієї норми права дає підстави для висновку що підставами зміни розміру аліментів є як зміна матеріального, так і зміна сімейного стану як самостійна підстава для зменшення або збільшення розміру аліментів. При цьому такі положення закону не виключають одночасне настання обох підстав для зміни розміру аліментів: і зміни сімейного, і зміни матеріального стану. Однак, зміна сімейного стану є самостійною, не залежною від зміни матеріального стану, підставою для зміни розміру аліментів. Відповідно до частини третьої статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (частини перша та друга статті 77 ЦПК України). Відповідно до частини другої статті 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Згідно зі статтею 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. В силу ч.1 ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд, звертає увагу на те, що зміна сімейного стану позивача, а саме народження [INFO] дитини - [PERSON] , не є безумовною підставою для зміни розміру аліментів. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 16 вересня 2020 року (справа №565/2071/19). Позивачем не представлено суду належних та допустимих доказів того, що на момент стягнення з нього аліментів на утримання дитини рішенням Підгаєцького районного суду Тернопільської області від 06 липня 2018 року, він не працював, чи працював і отримував більшу заробітну плату, аніж на даний час, тобто погіршення його майнового стану, у тому числі, у зв`язку з народженням дитини від іншого шлюбу. Вищезазначеним судовим рішенням встановлено, що на час його ухвалення позивач ніде офіційно не працював, так як і не працює на даний час. Суд, переконаний в тому, що батьки не мають компенсувати зменшення розміру аліментів за рахунок збільшення утримання однієї дитини порівняно з іншою, а також, що визначений розмір аліментів, який підлягає стягненню із позивача на користь відповідача на утримання їх сина - [PERSON] за рішенням Підгаєцького районного суду Тернопільської області від 06 липня 2018 року, відповідає вимогам сімейного законодавства, а його зменшення у зв`язку з тим, що позивач має на утриманні малолітню дитину - [PERSON] , без підтвердження погіршення його матеріального становища, не буде спрямовано на належне забезпечення дитини - [PERSON] , та суперечитиме її інтересам. Також позивачем не надано суду будь-яких доказів стосовно стану його здоров`я, а також, що його дружина [PERSON] ніде не працює. Відповідно до частини другої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Згідно з статтями 18, 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Позивач є молодим, здоровим, а тому зобов`язаний утримувати своїх дітей. Приймаючи до уваги, обставини, передбачені ст.182 СК України, а саме: матеріальне становище позивача, наявність на утриманні іншої малолітньої дитини - [PERSON] , відсутність непрацездатних дружини, дочки, сина, інші обставини, що мають істотне значення, зокрема: рівність сторін в утриманні дитини [PERSON] , її вік та стан здоров`я, розмір встановленого прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, а також й те, що дитина проживає спільно з матір`ю, яка нею опікується постійно, і об`єктивно несе більші витрати на її утримання, враховуючи наведені вище обставини у їх сукупності, а також, що позивач не довів підстави позову про зменшення розміру аліментів, визначених рішенням Підгаєцького районного суду Тернопільської області від 06 липня 2018 року, а тому суд дійшов висновку, що у задоволенні позову слід відмовити. Судові витрати слід покласти на позивача в межах ним понесених. На підставі наведеного,

Outcome: dismissed