Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-07 00:00:00

[PERSON] та [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], в інтересах яких звернулася [PERSON] звернулися в суд з позовом до [PERSON], [PERSON], де треті особи Кривська сільська рада, Головне управління Держгеокадастру у Закарпатській області про усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою та не вчинення в майбутньому перешкод в доступі до пасовища. В позовній заяві [PERSON] зазначила, що їхні неодноразово звернення в різні інстанції по питанню прогону худоби до пасовища по наявному шляху в с. Криве в урочищі «Осуй», який існував і існує тепер, не дали позитивного результату. Так, за зверненням [PERSON] та мешканців с. Крива, Кривською сільською радою було прийнято рішення від 07.04.2014 року за №272, де сесія вирішила: рекомендувати відповідачам [PERSON] та [PERSON], мешканцям с. Крива, вул.. Кубинця, 55, які являються суміжними власниками земельних ділянок до польової стежки дороги загального користування в урочищі «Осуй», не встановлювати жодних перешкод для вигону худоби на пасовище та рекомендувати жителям с. Крива, власникам великої рогатої худоби, використовувати шлях для вигону худоби на пасовище через вулицю Гірську, яка знаходиться поблизу та не зловживати наданим правом користуватися стежкою для вигону худоби на пасовище. Кривською сільською радою відповідно до прийнятого рішення складені акти обстеження земельних ділянок та в результаті додаткових обстежень встановлено, що розміри самовільно захопленої стежки відповідачами, яка веде до пасовища в урочищі «Осуй» на території сільської ради, орієнтовно становлять 100 метрів довжиною, 4 метри шириною. Орган місцевого самоврядування Кривська сільська рада заінтересований в тому, щоб доступ до сільського пасовища був і щоб була відновлена частина дороги загального користування, яка на даний час безпідставно, самовільно захоплена відповідачами. Відповідачі відмовляються виконувати будь-які вказівки, а тому вирішення їхнього права прогону худоби по наявному шляху та зобовязання не чинити перешкоди, можливе лише в суді. З врахуванням уточнених позовних вимог (Т.2 а.с.38) просять суд усунути перешкоди в користуванні частини земельної ділянки загального користування, площею 0,0413 га. відповідно проведеної земельно-технічної експертизи шляхом знесення відповідачами [PERSON] та [PERSON] огорожі та в подальшому не чинити перешкоди доступу вигону худоби на сільське пасовище. Відповідач [PERSON] надіслав до суду письмові заперечення, в яких зазначив, що вказаний позов він не визнає, вважаючи його необґрунтованим і бездоказовим. Зазначив, що позовна заява узагалі не містить доказів позивачів про те, у чому саме конкретно полягає порушення їх прав, свобод чи законних інтересів, а також яких саме, яким чином та в який час їх було порушено, тоді як п.1 ч.1 ст. 15 ЦПК України наголошує на тому, що суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи виключно щодо захисту саме порушених прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин. Зокрема, позивачі взагалі не надали доказів того, що у їх власності є тварини чи будь-яка худоба (в приватній або у користуванні чи оренді, не надано витягу з Єдиного державного реєстру тварин), для якої необхідно надати саме відповідачам доступ до пасовища або не перешкоджати їм у цьому, а також узагалі не надано доказів про належність позивачам усієї або частини території пасовища на правах приватної власності (або у користуванні, в теперішній час на правах оренди або суборенди). До того ж, як вказано у тексті позовної заяви, так з долучених до неї копій звернень громадян і документів, оформлених сільською радою, стосовно земельних питань і які адресовані до різних держустанов, організацій та місцевої ради, то туди зверталися лише громадяни: [PERSON]І, [PERSON] і [PERSON], які є одними із числа позивачів в даній справі, але це не всі позивачі в даній справі. Однак, факт звернення за захистом або відновлення порушених прав таких позивачів, як [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON], не доведено і в списку заявників до різних установ їх не має. Також ці особи з числа позивачів також відсутні у заяві про виклик і допит в суді у якості свідків, яка зазначена в позові. Тому, у позовних матеріалах не міститься доказів щодо порушення прав, свобод чи інтересів позивачів [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON]. У звязку із наведеним, позивач [PERSON] як представник вказаних осіб обєктивно не може захищати права, свободи чи інтереси позивачів [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON], якщо їх права, свободи чи інтереси не порушені або доказ їх порушень суду не надано. Також, з цією метою, позивач [PERSON] не може предявляти позови у їх інтересах, так як саме у даній справі, це є однією з підстав для відмови у відкритті провадження у справі або залишення позовної заяви без руху. Позивачами узагалі не наведено тверджень і не надано доказ того, що відповідачі перекрили їм доступ до дороги, яка веде до пасовища, оскільки як зі змісту позовної заяви, так з доданих до неї документів, не вбачається інформації про те, що біля чи повз земельних ділянок відповідачів взагалі знаходиться будь-яка стежка або дорога, які виділені для цієї мети із земель загального користування або з земель, належних відповідачам на праві власності. Не вказано на якій правовій підставі та на основі яких документів позивачі користуються земельною ділянкою для прогону (вигону) худоби, при тому, що у позові вони ведуть мову про порушення їх прав, оскільки вони нею користуються (якщо земля не їхня або не у їх користуванні, то і прав на це порушити не можна). Також, у позові не містяться докази того, саме яким чином відповідачі перешкоджають позивачам у вигоні худоби, тобто якими діями (або бездіяльністю) відповідачі це вчиняють (вчинили), з якого і по який саме період часу це відбувалось (відбувається), що необхідно також для визначення судом строку позовної давності. Крім того, в результативній частині позовної заяви не вказано порядку та способу зобовязання судом відповідачів не вчиняти тих або інших дій відновити стан земельної ділянки (не вказано, якої саме землі, до якого стану, який був та зараз є стан землі, як її необхідно звільнити і яким чином її захопили), як і не вказано по відношенню до яких саме осіб судом необхідно зобовязати на це відповідачів. Також зазначив, що позивачами наведено доводи про самовільне захоплення відповідачами земельної ділянки, а саме частини дороги (стежки), яка веде до пасовища і знаходиться неподалік від земельних ділянок відповідачів. Дане твердження позивачів є надуманим та не відповідає дійсності оскільки Кривська сільська рада своїм рішенням №85/03 від 30 червня 2011 року надала [PERSON] дозвіл на виготовлення технічної документації на земельну ділянку, площею 0,67 га, яка розташована у с. Крива на вул. Кубинця, 55, для ведення особистого селянського господарства. Тобто, [PERSON] надано відповідне рішення органу місцевого самоврядування, що свідчить про не порушення вимог ст.1 Закону України «Про державний контроль за використанням та охороною земель», а відповідно і про відсутність у її діях самовільно захоплення земельної ділянки. Більше того, 25 серпня 2011 року оформлено акт встановлення та відновлення зовнішніх меж земельної ділянки, наданої [PERSON], у якому вказано, що земельна ділянка абсолютно впритул (без розділень дорогами чи стежками) межує із пятьма сусідніми землекористувачами, а сусідній землекористувач [PERSON], який має у власності земельну ділянку, оформив собі державний акт на землю, у якому теж вказано, що його земля межує із земельною ділянкою [PERSON], а не з будь-якою стежкою або польовою дорогою. Крім того, Кривський сільський голова погодив план земельної ділянки, наданої [PERSON], що знаходиться за вказаною адресою і аналогічно погодив їй акт встановлення та відновлення зовнішніх меж земельної ділянки від 25 серпня 2011 року. Рішенням Кривської сільської ради №99/08 від 11 листопада 2011 року земельна ділянка, площею 0,6642 га, надана у власність [PERSON] Таким чином, позивачі ставлять питання про надання їм доступу та не перешкоджання відповідачами у користуванні земельної ділянки (або її частини), яка є у власності відповідачки [PERSON], а її право власності є одним із фундаментальних і конституційних прав громадян, порушувати яке Законом заборонено, від кого б таке порушення не йшло і сам суд стоїть на варті захисту цього права. Позивачами у мотивувальній частині позову вказано посилання на нормативно-правовий акт і дослівно записано, що «… п.б ч.3 ст. 158 ЗК України» є захист прав громадян… шляхом відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав». Натомість, ч.3 ст. 158 Земельного кодексу України дослівно визначає зовсім інше визначення, а саме, що органи місцевого самоврядування вирішують спори у межах населених пунктів щодо земельних ділянок, що перебувають у власності і користуванні громадян та додержання громадянами правил добросусідства, а також спори щодо розмежування меж районів у містах. При цьому, будь-яких підпунктів або пунктів, в тому числі «б» вказана стаття кодексу не містить. Таким чином, позивачами порушено вимоги пунктів 5 і 6 ч.2 ст.119 ЦПК України та не дотримано форму і зміст позовної заяви, що є однією з підстав для відмови у відкритті провадження у справі або залишення позовної заяви без руху. Просить в задоволенні позову відмовити (Т.1 а.с.47-50). Також, відповідач [PERSON] надіслав до суду письмові пояснення, в яких зазначив, що земельні ділянки для випасання худоби це ділянки сільськогосподарського призначення, які надаються тільки в тимчасове користування і повинні використовуватися виключно як пасовище. Переводити такі ділянки в інші види сільськогосподарських угідь, до прикладу в ріллю чи багаторічні насадження, заборонено. Такі земельні ділянки можуть надаватись лише громадянам, як утримують худобу (корів, кіз, овець). Тобто, громадяни України, а також іноземні громадяни та особи без громадянства мають право орендувати земельні ділянки для випасання худоби. Це право громадян може бути реалізовано за рахунок земель, що перебувають у державній, комунальній та приватній власності. Якщо громадянин має право орендувати земельну ділянку в іншого громадянина або юридичної особи власника земельної ділянки з цільовим призначенням «для випасання худоби» - укладається договір оренди земельної ділянки між ними відповідно до Закону України «Про оренду землі». Якщо в населеному пункті багато громадян тримають худобу, вони можуть звернутись до свого представницького органу місцевої ради з пропозицією щодо створення громадського пасовища. Рішення про створення такого пасовища приймається на сесії. У випадку, якщо земельна ділянка для цих цілей може бути виділена в межах населеного пункту, місцева рада самостійно приймає рішення про творення на певній земельній ділянці громадського пасовища, визначає розмір плати з кожного громадянина, яки має худобу (залежно від її кількості та виду). Може бути обрано територіальною громадою та затверджено місцевою радою відповідальну особу з метою впорядкування використання громадського пасовища. У випадку розміщення земельної ділянки для створення громадського пасовища за межами населеного пункту, місцева рада має звернутися з відповідним клопотанням до райдержадміністрації. Рішення про передачу місцевій територіальній громаді земельної ділянки для створення громадського пасовища приймається райдержадміністрацією і може розглядатися як елемент розмежування земель державної і комунальної власності. Землевпорядна документація та винесення меж земельної ділянки громадського пасовища в натуру має здійснюватись землевпорядною документацією за коштами місцевої ради. Однак, жодного із вище перелічених документів, які б повинні були мати позивачі стосовно пасовища в урочищі «Осуй» в с.Крива суду не представлено, і їх не надано ні стороною позивачів, а ні третьою особою Кривською сільською радою. Долучений до матеріалів цивільної справи висновок №94 від 29.01.2016 року судової земельно-технічної експертизи, складений експертом [PERSON], який здійснює свою діяльність в приватному підприємстві «Юридично-експертна компанія «Юрекс-Закарпаття», є таким, що викликає сумнів. На сторінці 9 висновку експертизи експерт [PERSON] вказує, що правовстановлюючі документи на вулиці, проїзди (проходи) не можуть бути. Державна служба з питань геодезії, картографії та кадастру, посилаючись на ст.126 Земельного кодексу України та ст. 14 Закону України «Про розмежування земель державної та комунальної власності», надала йому офіційну відповідь від 26.02.2016 року за №81-28-0.13-3477/2-16 на його запит від 20.02.2016 року, якою підтверджено факт необхідності правовстановлюючих документів на дорогу, стежку, проїзд, прохід, а також посилалось на них і Головне управління Держгеокадастру у Закарпатській області у своїй відповіді від 25.02.2016 року за №31-70.10-2499/2-16 на його запит від 20.02.2016 року. Про те, в результаті невірних стверджень експертом [PERSON] і неправомірно зроблених ним висновків виходить, що правовстановлюючих документів на вулиці, проїзди (проходи) законодавством не передбачено. Вважаючи висновок незаконним, як і незаконним дії експерта [PERSON], що доданий до справи, він звернувся до Тячівського ВП ГУНП в Закарпатській області із заявою про вчинене експертом [PERSON] кримінального правопорушення, передбаченого ст. 384 ч.1 КК України, за складання та надання ним суду завідомо неправдивого висновку №94 від 29.01.2016 року судової земельно-технічної експертизи, що проведена ним на виконання ухвали судді Тячівського районного суду від 27.05.2015 року про призначення земельно-технічної експертизи в даній цивільній справі. Після проведення перевірки, вказана його заява зареєстрована та внесені відомості в ЄРДР за №1201607010000272. Слідство у вказаному провадженні триває, справа жодним чином не зупинялась і не передавалась за підслідністю до інших підрозділів поліції. Таким чином, у випадку підтвердження фактів, викладених ним у його заяві і встановлення органом слідства наявності в діях експерта [PERSON] ознак злочину, передбаченого ст. 384 ч.1 КК України, то його буде притягнуто до кримінальної відповідальності, а відповідно буде визначено, що складений ним висновок №94 від 29.01.2016 року судової земельно-технічної експертизи є незаконним. Разом з тим, експерт у своєму висновку вийшов за межі своїх повноважень, здійснюючи аналіз або тлумачення чи трактування деяких нормативно-правових актів в частині аналізу та визначення ним термінологій слів проїзд, а також того, що він чітко вказав у висновку та зробив особисто свій висновок про те, що на проїзд правовстановлюючих документів законодавством не передбачено. При цьому, експерта ніхто не просив і не надавав йому повноважень проводити таке тлумачення законодавчих актів та робити такий висновок про проїзд (прохід), оскільки а ні учасниками судового процесу, а ні судом в своїй ухвалі перед експертом не ставилось таких запитань. Запитання в ухвалі суду звучало про можливі документи на прохід (проїзд), однак суд не запитував експерта саме про правовстановлюючі документи та про здійснення ним якого-небудь розяснення або тлумачення щодо таких документів. А відтак, експерт безпідставно та без жодних на те законних повноважень і без правових підстав, здійснив дії та вніс до висновку експертизи відомості, що не стосуються питань на які необхідно було дати відповіді суду в ході проведення експертизи. 2 березня 2016 року в суді під час допиту експерта [PERSON] він свідомо не надав відповіді, бо умисно уникав її тричі, коли його чітко три рази запитували виключно про те, чи має він ліцензію на здійснення офіційного аналізу або тлумачення чи трактування нормативно-правових актів України. Це запитання ставилось експерту і ставилось тричі тому, що лише при наявності у експерта відповідного письмового дозволу, наданого Міністерством юстиції України, то тільки в тому разі експерт вправі вчиняти аналіз або тлумачення чи трактування нормативно-правових актів, а такого дозволу в експерта [PERSON] не має і навіть ніколи не було. При цьому, у відповідності до повноважень експерта і інструкцій та порядків, які затверджені Міністерством юстиції України та яким повинні керуватись експерти, експерт [PERSON] у своєму трактуванні актів взагалі не вправі був доходити до того чи іншого висновку, а повинен і уповноважений законом виключно на те, щоб чітко встановити той або інший факт чи його повну або часткову відсутність, а не робити особисто свій висновок саме про те, що саме законодавством передбачено, а що ні. На сторінці 7 висновку експертизи експерт [PERSON] вказує, що фактичний порядок користування земельною ділянкою [PERSON], площею 0,6642 га не відповідає земельній ділянці відображеній у картографічних матеріалах, а саме площа є більшою на 0,0336 га. Однак, коли співставити геодезичну зйомку, проведену спеціалістами ТОВ «Софія-Проект» із геодезичною зйомкою, виконаною ТОВ КГ «ДеВо» виявляється, що спеціалістами ТОВ «Софія-Проект» разом із експертом [PERSON] свідомо включено у землекористування [PERSON] землі загального користування, тобто частину вулиці Кубинця, площею 0,0336 га, яка є підїзною дорогою до земельної ділянки, площею 0,2499 га і є її приватною власністю із цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку. Тому, такими своїми діями і документами ТОВ «Софія-Проект» та експерт [PERSON] вводять суд в оману, оскільки здійснені ними обміри, зйомки та висновки не відповідають дійсності. Ним здійснено фотографування на місцевості на земельній ділянці [PERSON], які підтверджують де саме знаходиться вхід (ворота), який веде до земельної ділянки [PERSON] і де саме розташована частина землі, яку неправомірно включили до користування [PERSON] Також на фото видно, що фактично жодних явних ознак того, що поряд із огорожею [PERSON] були або є прохід, проїзд, стежка, дорога або шлях і того, що поряд з її земельною ділянкою колись могли і проходили корови, чи будуть мати таку можливість проходити й надалі. На фотографіях є чіткий вид на огорожу, встановлену [PERSON] та [PERSON], а також огорожі між суміжними землекористувачами [PERSON] і [PERSON] Цими фото вони хочуть підтвердити, що спеціалістами ТОВ «Софія-Проект» і експертом [PERSON] надавалась перевага іншій стороні, тобто усім позивачам по даній справі і навмисно, не сфотографовано і не відмічено на схемах та у висновку інформацію про наявність цих огорож (парканів). А наявність фактично цих огорож (парканів) є суттєвим, оскільки ще раз говорить про логіку у справі про те, що на думку позивачів перешкоджаюча їм для прогону худоби, частина земельної ділянки [PERSON] має здійснюватись лише по проїзду (проходу) біля цієї земельної ділянки [PERSON]. На сторінці 10 у висновку, експерт вказує, що проїзд (прохід) у с. Крива по вул. Кубинця, біля земельної ділянки [PERSON], був і передбачений рішенням 19 сесії 6 скликання Кривської сільської ради за №272 від 07.04.2014 року. Однак якщо прочитати увесь текст рішення сесії, то там аж ніяк не може передбачатись і не передбачається проїзд (прохід), а саме по собі рішення носить рекомендаційний характер про вчинення або не вчинення тих або інших дій. Також, у вказаному рішенні взагалі відсутні слова проїзд чи прохід. А тому просить не брати до уваги та виключити з числа доказів долучений до матеріалів цивільної справи висновок експерта №94 від 29.01.2016 року судової земельно-технічної експертизи. Як зазначається в позовній заяві та заяві про уточнення позовних вимог, оскільки відповідачі в добровільному порядку порушення земельного законодавства не усувають, що і стало причиною звернення з позовом про зобовязання відповідача звільнити земельну ділянку загального користування та усунути перешкоди у її користуванні шляхом знесення самовільно встановленої огорожі. З цього приводу зазначив, що поняття самовільного зайняття земельних ділянок визначено у ст. 1 Закону України «Про державний контроль за використанням та охороною земель» як будь-які дії, які свідчать про фактичне використання земельної ділянки з відсутності відповідного рішення органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування про її передачу у власність або надання у користування або за відсутності вчиненого правочину щодо такої земельної ділянки, за винятком дій, які відповідно до закону є правомірними. Тобто, згідно із зазначеним терміном не вважається самовільним зайняттям земельної ділянки, якщо орган місцевого самоврядування прийняв рішення про її передачу у власність, яке є у відповідачки [PERSON] Позивачі цих їх доводів не спростували, письмових пояснень з цього приводу не подали, доказів неправомірності або недійсності чи на дії рішень сесії на земельну ділянку [PERSON] суду не надали. Крім того, враховуючи вищенаведене, а також що усіма позивачами та свідками не доведено, що наявними в матеріалах справи документами і в показах свідків підтверджується факт самовільно зайняття та використання без правовстановлюючих документів відповідачами земельної ділянки загального користування, її точної площі, а також не доведено факт самовільного встановлення огорожі саме особисто відповідачами. З огляду на вищевикладене, а також на те, що у численних їхніх письмових запереченнях і клопотаннях різного призначення ведеться мова та документально підтверджено, що власників та/або землекористувачів земельної ділянки загального користування, яку позивачі вважають самовільно захопленою так і не визначено, та в суді відсутні будь-які дані про те, хто є її власником або землекористувачем. А ні Кривською сільською радою, а ні позивачами узагалі не надано доказів, того, що вони є власниками та/або землекористувачами земельної ділянки загального користування (Т.2 а.с.35-37, 41-46, 169-171). [PERSON] В І., як також є представником інших позивачів [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], та її представник [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримали, посилаючись на викладені в позовній заяві та заяві про уточнення позовних вимог обставини, і просять позов задовольнити. Представник відповідачки [PERSON] [PERSON] в судовому засіданні заперечив проти задоволення позову та пояснив, що вздовж земельної ділянки, яка рішенням сільської ради надана [PERSON], дороги не має. Коли [PERSON] почала оформляти собі право власності на земельну ділянку, у технічних матеріалах є акт погодження меж, де вказано, що земельна ділянка [PERSON] межує з декількома суміжними земельними ділянками, і ніде не вказано, що земельна ділянка [PERSON] межує з якоюсь польовою стежкою чи дорогою. Більше того, суміжний землекористувач [PERSON] оформив собі право власності на земельну частку пай, в нього є державний акт на земельну ділянку, де вказано, що земельна ділянка [PERSON] межує із земельною ділянкою [PERSON] і там також не вказано, що якась стежка існувала. Можливо колись позивачі здійснювали вигін корів через колгоспний сад. Юридичного доказу про те, що перекрита якась дорога не має. Більше того, сільська рада прийняла рішення про надання дозволу [PERSON] оформити право власності на 0,66 га. Тобто, була геодезична зйомка, де були зазначені межі земельної ділянки і голова села затвердив акт погодження меж та було винесено рішення, яким надано дозвіл на виготовлення документів щодо права власності на 0,66 га. А тому на даний час дорогу можна робити лише за згодою [PERSON], але такої згоди [PERSON] та [PERSON] не надали і сільська рада таку згоду не просила. Статус земель загального користування передбачений ст. 83 ЗК України. З цих земель не можливо надавати у власність земельні ділянки, бо це земельні ділянки територіальної ради. Ні в геодезичній зйомці земельної ділянки [PERSON], ні в геодезичній зйомці земельної ділянки [PERSON] не зазначено, що вони межують із землями загального користування. Вздовж земельної ділянки [PERSON] взагалі не має земель загального користування і це стверджується картографічними матеріалами. Просить в задоволенні позову відмовити. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позов не визнав, посилаючись на викладені в його письмових запереченнях та поясненнях обставини, і просить в задоволенні позову відмовити. Представник відповідача [PERSON] адвокат [PERSON] в судовому засіданні зазначив, що позивачка [PERSON] представляє низку позивачів, зокрема [PERSON] та [PERSON], які б звертались до будь-яких підприємств, установ, організацій за даним фактом. Якщо особи не зверталися до організацій за певною перепискою, тому і доказів того, що в них порушені які-небудь права, зокрема на прогін худоби через спірну земельну ділянку. Самими позивачами ставляться вимоги, що необхідно не чинити перешкод в користуванні земельною ділянкою, але позивачами не ставиться питання як саме суд повинен зобовязати відповідача, в який стан потрібно відновити земельну ділянку, не показано якою вона була і яка є на даний час і якою вона має стати. Позивачами не надано доказів, де саме розташована дорога, стежка і де саме розміщено пасовище, не вказано на якій правовій підставі позивачі користуються даною дорогою. якщо порушено їхнє право. Зазначив, що ніхто конкретно не знає, де точно знаходиться пасовище, яка його площа. Просить в задоволенні позову відмовити. Представник Кривської сільської ради [PERSON] в судовому засіданні позов визнав та пояснив, що спірна земельна ділянка знаходиться за межами населеного пункту в урочищі «Осуй». Коли відповідачем починалась робити документація, сільська рада не надавала дозвіл, а лише видала довідку, що [PERSON] користується земельною ділянкою. Земельна ділянка, на яку [PERSON] оформлялося право власності. знаходиться за межами населеного пункту на території Кривської сільської ради і її цільове призначення - для ведення особистого селянського господарства. Стежка на земельній ділянці була давно і це дорога за межами населеного пункту на території сільської ради. Кривською сільською радою було винесено рішення про затвердження відповідачці проектної документації на спірну земельну ділянку, але коли стало відомо про дорогу, було припинено виготовлення документів і державного акту відповідачка не має. В даний час такі землі не приватизуються. Спірна земельна ділянка, на якій була стежка, відноситься до садівництва. Дана стежка вела в ліс до пасовища і не перебуває на балансі сільської ради.. Крім даної стежки, є ще дві дороги, які ведуть до пасовища. Депутатами сільської ради було прийняте рішення, що дорога має бути. Сільською радою приймалось рішення про надання [PERSON] дозволу на виготовлення технічної документації на земельну ділянку і рішенням ним підписувалось. Рішення сільської ради про те, щоб зобовязати [PERSON] та [PERSON] не робити перешкоди в користуванні дорогою приймалося. Пасовище в межах сільської ради не знаходиться і документи на нього відсутні. Дозволів на користування пасовищем не було. Спірна земельна ділянка відноситься до земель загального користування. На даний час Генеральний план села Крива ще не виготовлено. Просить позов задовольнити. Представник третьої особи Головного управління Держгеокадастру [PERSON] в судовому засідання не заперечив щодо задоволення позову. Дослідивши всі обставини справи, суд дійшов наступного висновку. В судовому засіданні встановлено, що в рішенні девятнадцятої сесії шостого скликання Кривської сільської ради №272 від 07.04.2014 року «Про розгляд письмового звернення [PERSON], мешканки [INFO], направленого Тячівської райдержадміністрацією до сільської ради» зазначено, що на даній сесії було вирішено рекомендувати [PERSON] та [PERSON], мешканцям с. Крива, вул. Кубинця, 55, які являються землевласниками та землекористувачами суміжних ділянок із стежкою, яка веде до пасовища в урочищі «Осуй» на території с. Крива, не встановлювати жодних перешкод для вигону худоби на пасовище, рекомендовано жителям с. Крива, власникам великої рогатої худоби, використовувати шлях до вигону худоби на пасовище через вулицю Гірську, яка знаходиться поблизу та не зловживати наданим правом користування стежкою для вигону худоби на пасовище, попереджено всіх громадян про юридичну відповідальність за порушення земельного законодавства, про необхідність чітко виконувати обовязки землевласників та землекористувачів, відповідно до статей 91, 96, 103 Земельного кодексу України (Т.1 а.с.6). Згідно розпорядження сільського голови Кривської сільської ради №02-03/23 від 05.05.2014 року було утворено групу Кривської сільської ради щодо вирішення питання земельного спору, яке виникло в результаті перекриття стежки, що веде до пасовища в урочищі «Осуй» на території с. Крива та для встановлення факту усунення чи не усунення перешкод зі стежки [PERSON] та [PERSON], які проживають в [INFO], у складі пяти чоловік (Том 3 а.с.91). 24 липня 2013 року [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] звернулись до начальника УМВС України в Закарпатській області з колективним зверненням про те, що вони просять прийняти міри до [PERSON], [INFO], мешканця [INFO], який 27 квітня 2013 року самовільно без відповідного дозволу загородив дорогу, яка веде на сільське пасовище, через що вони не можуть випасати худобу на вищевказаному пасовищі. З приводу даного питання вони звертались до голови Кривської сільської ради, голови Тячівської РДА, начальника управління Держкомзему в Тячівському районі, та в Державну Інспекцію сільського господарства в Закарпатській області і на даний час їм ніхто не допоміг у вирішенні даного питання (Т.1 а.с.9). Згідно до акту обстеження суміжних земельних ділянок від 14.05.2014 року робочою групою, створеною розпорядженням Кривського сільського голови від 05.05.2014 року №02-03/23 «Про утворення робочої групи» щодо вирішення земельного спору, яке виникло в результаті перекриття стежки, що веде до пасовища в урочищі «Осуй» на території с. Крива, в складі: сільського голови - [PERSON], спеціаліста-землевпорядника сільської ради [PERSON], сільського депутата, голови постійної комісії сільської ради з питань дотримання регламенту депутатської етики, законності та правопорядку, контролю за виконанням рішень сесій ради [PERSON], сільського депутата, члена постійної комісії сільської ради з питань охорони навколишнього середовища, раціонального використання природних ресурсі, санітарії та екології, з питань агропромислового комплексу, земельних ресурсів _ [PERSON], сільського депутата [PERSON] проведено обстеження суміжних земельних ділянок із стежкою, що веде до пасовища в урочище Осуй в с. Крива для встановлення факту усунення чи не усунення перешкод із стежки землекористувачами та землевласниками суміжних ділянок [PERSON] та [PERSON], які проживають в [INFO]. В результаті обстеження встановлено, що на виконання рішення сесії сільської ради «Про розгляд письмового звернення [PERSON], мешканки [INFO], направленого Тячівською райдержадміністрацією до сільської ради» від 07.04.2014 року, землекористувачами та землевласниками суміжних земельних ділянок [PERSON] та [PERSON], які проживають в [INFO] не усунуто перешкоди, які встановлені на стежці, що веде до пасовища в урочищі «Осуй» в с. Крива (Т.1 а.с.6). В акті обстеження земельних ділянок від 10.06.2014 року, який складено сільським головою [PERSON], спеціалістом-землевпорядником сільської ради [PERSON], проведено додаткове обстеження земельних ділянок щодо встановлення розмірів самовільно захопленої стежки, яка веде до пасовища в урочищі «Осуй» на території Кривської сільської ради. Робочою групою, створеною розпорядженням Кривського сільського голови від 05.05.2014 року №02-03/23 «Про утворення робочої групи» складено акт обстеження суміжних земельних ділянок від 14.05.2014 року, і в результаті обстеження встановлено, що землекористувачем та землевласниками суміжних земельних ділянок [PERSON] та [PERSON], які проживають в [INFO], не усунуто перешкоди, які встановлені на стежці, що веде до пасовища в урочищі «Осуй» в с. Крива. Зазначено, що розміри самовільно захопленої стежки, яка веде до пасовища в урочищі «Осуй» на території сільської ради становить 100 метрів довжиною та 4 метри шириною (Т.1 а.с.9). В довідці виконавчого комітету Кривської сільської ради від 20.01.2015 року за №46 зазначено, що на підставі рішення виконкому Кривської сільської ради «Про впорядкування нумерації будинків» від 22.06.2011 року №49, проведено перенумерацію будинків в с. Крива по вулиці Кубинця, колишня адреса в с. Крива, вул.. Кубинця, 29 відповідає адресі в с. Крива, вул. Кубинця, 55 (Т.1 а.с.45). Рішенням пятої сесії шостого скликання Кривської сільської ради від 30 червня 2011 року за №85/03 «Про надання дозволу на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право на земельну ділянку» вирішено надати [PERSON] дозвіл на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право на земельну ділянку, яка перебуває в її користуванні в с. Крива по вул. Кубинця, 55, площею 0,67 га для ведення особистого селянського господарства (Т.1 а.с.52). Згідно рішення шостої сесії шостого скликання Кривської сільської ради від 11 листопада 2011 року за №99/08 «Про затвердження технічної документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право власності на земельну ділянку» вирішено затвердити технічну документацію із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право власності на земельну ділянку для ведення особистого селянського господарства та надано у власність [PERSON] земельну ділянку в с. Крива по вул. Кубинця, 55, площею 0,6642 га для ведення особистого селянського господарства. (Т1 а.с.53). В акті встановлення та відновлення зовнішніх меж зазначеної земельної ділянки від 25.08.2011 року, погодженого суміжними землекористувачами [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON]М, та кадастрового плану земельної ділянки [PERSON] по вулиці Кубинця в с. Крива, погодженого Кривським сільським головою, начальником міськрайонного управління Держкомзему у м. Тячів і Тячівському районі, головним архітектором Тячівського району, зазначені координати земельної ділянки та її суміжні землекористувачі (Т 1 а.с.54). Згідно державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯЛ №761584 [PERSON] є власником земельної ділянки, площею 0,25 га. в с. Крива, вул.. Гагаріна, 26 (Т.1 а.с.56). [PERSON] Держземагенства у Тячівському районі Закарпатської області №31-708-0.7-532/2-15 від 02.02.2015 року стверджується, що відомості про місце розташування стежки, дороги загального користування до пасовища, що розташована біля земельної ділянки користувачем якої є [PERSON] в с. Крива по вул. Кубинця, 55 [PERSON] надати не може, оскільки відомості про земельну ділянку не внесені до Національної кадастрової системи. Вищевказана земельна ділянка площею 0,6642 га знаходиться в межах населеного пункту у відповідності до рішення Кривської сільської ради від 11.11.2011 року за №99/08 «Про затвердження технічної документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право власності на земельну ділянку» (Т 1. а.с.76). У висновку судової земельно-технічної експертизи від 29 січня 2016 року за №94 з доданими фото таблицями зазначено, що біля земельної ділянки площею 0,6642 га, яка згідно рішення 6 сесії 6 скликання Кривської сільської ради від 11.11.2011 року за №99/08 надана у власність [PERSON] в с. Крива по вул. Кубинця для ведення особистого селянського господарства, відповідно до опису меж не передбачений проїзд (прохід), однак такий проїзд (прохід) був і передбачений, про що зазначено у рішенні 19 сесії 6 скликання Кривської сільської ради №272 від 07.04.2014 року (а.с.6), акті обстеження суміжних земельних ділянок (а.с.7), довідці №02-34/64 від 17.04.2014 року (а.с.8), акті обстеження земельних ділянок від 10.06.2014 року (а.с.9). Крім того, в наданих додаткових матеріалах ТОВ «Софія-Проект», вказано, що відповідно ортофотоплану, який був виконаний в період 2009-2010 років на замовлення Держземагенства даний прохід передбачений і межує із земельними ділянками, які знаходяться в користуванні та власності [PERSON] та [PERSON] І.М. Такий проїзд (прохід) був у наявності та передбачений. Відповідно до проведених обстеження і обмірів даний проїзд (прохід) знаходиться в межах земельної ділянки, яка знаходиться у фактичному користуванні [PERSON] Фактичний порядок користування земельною ділянкою [PERSON] площею 0,6642 га в с. Крива по вул. Кубинця, не відповідає земельній ділянці відображеній у вищезгаданих картографічних матеріалах, а правовстановлюючі документи на дану земельну ділянку в наданих матеріалах справи відсутні, а тому визначити чи відповідає фактичний порядок користування земельною ділянкою правовстановлюючим документам не надається можливим. Однак при співставленні плану земельної ділянки і земельної ділянки, яка є у фактичному користуванні [PERSON] можна зробити висновок, що земельна ділянка, яка є у фактичному користуванні [PERSON] не відповідає земельній ділянці відображеній в плані за конфігурацією, площею і лінійними розмірами, а саме площа є більшою на 0,0336 га. Визначити чи має місце порушення землекористування, зокрема порушення меж та накладення земельної ділянки [PERSON] площею 0,6642 га в с. Крива по вул. Кубинця на проїзд (прохід), що веде до пасовища в с. Крива, урочище «Осуй», відповідно до правовстановлюючих документів та вимог нормативно правових актів не надається можливим у звязку з тим, що у наданих матеріалах справи відсутні правовстановлюючі документи на земельну ділянку, надану [PERSON] для ведення сільського господарства. Однак, при співставленні наданих картографічних матеріалів справи (а.с.54-55) та проведених фактичних обмірів встановлено, що має місце порушення землекористування, зокрема порушення меж та накладення земельної ділянки [PERSON] площею 0,6642 га в с. Крива по вул. Кубинця на проїзд (прохід), площа накладення становить - 0,0413 га. При проведенні дослідження на місці знаходження обєкту експертизи встановлено, що в наявності даного проїзду (проходу) не має, однак на місцевості чітко виділено дорогу, яку перекриває в двох місцях деревяна огорожа. Крім того, на земельній ділянці [PERSON] є залишки старої огорожі. На схемі «Співставлення земельних ділянок фактичного користування і кадастрового плану» наданої в додаткових матеріалах від ТОВ «Софія-Проект» встановлено та схематично зображено фактично зайнятий проїзд, на який накладається земельна ділянка [PERSON] (Т.1 а.с.186-209). Допитаний в судовому засіданні експерт [PERSON] підтвердив правильність вказаного висновку. Згідно довідки виконкому Кривської сільської ради від 06.09.2016 року за №02-34/133 в Кривській сільській раді, станом на 06.09.2016 року, не має жодних правовстановлюючих документів на громадські пасовища, які використовують для випасання худоби. Зокрема на пасовище, що розташоване в урочищі «Осуй» на території Кривської сільської ради відсутні правовстановлюючі документи (Т.3 а.с.94). Згідно листа Кривської сільської ради від 05.09.2016 року за №02-34/132 з метою вирішення конфліктного питання, яке виникло в результаті перекриття стежки в урочищі «Осуй» на території Кривської сільської ради, сесією сільської ради прийнято рішення за №272 від 07.04.2014 року. При цьому повідомляють, що жоден з учасників земельного спору не був присутній та не запрошувався на засідання сесії, оскільки, неодноразово, під час будь-яких виїзних зустрічей при проведенні обстеження даної території при вивченні цього питання кожна з конфліктуючих сторін, використовуючи нецензурні образливі слова, призводили до сварки, що унеможливлювало та унеможливлює і на цей час вирішення конфлікту. До відома [PERSON] та [PERSON], мешканців с. Крива, вул. Кубинця, 55, доведено рішення сесії Кривської сільської ради від 07.04.2014 року за №272 «Про розгляд письмового звернення [PERSON], мешканки [INFO], направленого Тячівською районною державною адміністрацією до сільської ради» (Т.3 а.с.95). Згідно листа Кривської сільської ради від 09.09.2016 року за №02-34/136 план земельної ділянки [PERSON], мешканки [INFO] (колишній №29) для ведення особистого селянського господарства на якій вчинено записи за назвою, дослівно: «Частина земельної ділянки загального користування стежка, яка веде до пасовища в урочище «Осуй» на території сільської ради орієнтовно розміром 100 м, довжина 4 м - ширина», а також копії із плану, карти-схеми цієї місцевості, повинні знаходитись в матеріалах справи. (Т.1 а.с.103). Згідно постанови Тячівського районного суду Закарпатської області від 27 жовтня 2016 року, яка набрала законної сили 22.11.2016 року, адміністративний позов [PERSON] до Кривської сільської ради, де третя особа Палінкаш Василина Іванівна пр. визнання дій протиправними та визнання не чинним та скасування рішення органу місцевого самоврядування, задоволено частково і визнано протиправним та скасовано п.1 рішення Кривської сільської ради від 7 квітня 2014 року за №272 «Про розгляд письмового звернення [PERSON], мешканки [INFO], направленого Тячівською районною державною адміністрацією до сільської ради» (а.с.Т.3 а.с.187-192). У вказаній постанові суду зазначено, що під час розгляду справи встановлено, що сторонами не надано жодних належних і допустимих доказів, які б вказували на те, що позивачка [PERSON] являється належним власником чи користувачем земельної ділянки, суміжною із стежкою, що веде в урочище «Осуй» на території села Крива. Разом з цим у оспорюваному рішенні ці обставини зазначені та в подальшому взяті до уваги при проведенні судової земельно-технічної експертизи по цивільній справі №307/4433/14-ц від 29.01.2016 року. Це стосується п.1 зазначеного рішення, в якому є посилання на особу позивачки. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що з 1975 року є дорога, через яку з обох сторін відповідачі встановили огорожу, внаслідок чого не можливо пройти до пасовища. Чи відносилась дана земля до колгоспних земель їй не відомо. Спірна земельна знаходиться так, що з однієї сторони користуються земельною ділянкою відповідачі, а з іншої сторони інші користувачі, а саме - [PERSON], [PERSON], [PERSON]. Відповідачі вже перекривали дану дорогу, коли головою села був [PERSON], але колишній голова змусив відповідачів відкрити дорогу. Хто саме перекривав дорогу вона не бачила, бо коли вони прийшли, стежка вже була перекрита, тобто була встановлена огорожа з дощок. Пасовище вони використовують без відповідних документів, так як їм ніхто не забороняв та не повідомляв що потрібні документи. Худобу виганяти можуть іншою дорогою, але це дуже далеко. На даний час земельна ділянка знаходиться в користуванні відповідачів [PERSON]. Свідок [PERSON] в судовому засіданні ствердив, що з [PERSON] вони сусіди. Його племінник [PERSON] фактично захопив дорогу. На тій земельній ділянці по вул.. Кубинця, де зараз проживає відповідач, він народився, виріс та проживав в будинку, який збудувала його мати [PERSON]. На земельній ділянці позаду за межею будинку знаходилася дорога, яку залишив колгосп. Дорога там була з 1970 року. Відповідач переніс огорожу так, що вона захоплює дорогу, хоча до цього часу огорожа стояла так, що дорога не захоплювалася. Дорога була 5-6 метрів шириною та 50 метрів довжиною, але точні розміри сказати не може. Вона відносилась до колгоспної землі. Він особисто не бачив хто захоплював дорогу, але крім відповідача [PERSON] цього не міг зробити ніхто. Про інших сусідів йому не відомо. Свідок [PERSON] в судовому засіданні показала, що відповідачі вирубали берези, захопили дорогу, а саме перекрили її огорожею. Дану дорогу вони вже захоплювали або в 2008 або в 2009 році, але її тоді змусив відкрити колишній сільський голова [PERSON]. Розмір дороги точно сказати не може, але її ширина складає близько 6 метрів. На даний час дорога не має. Порушення їхніх прав виражається в тому, що стежку закрито, не можна здійснювати вигін худоби. Дорога перекрита деревяними палками, хто саме перекривав не бачила. Свідок [PERSON] в судовому засіданні показала, що земельну ділянку захопили [PERSON]. Як загороджували дорогу вона не бачила. Точне місце знаходження земельної ділянки не знає. Коли саме захопили земельну ділянку не бачила, але її загородили деревяними палками. Свідок [PERSON] в судовому засіданні показав, що спірна стежка знаходиться за межами населеного пункту села Крива, а земельна ділянка [PERSON] в межах. Там проходить межа за межами населеного пункту і в межах населеного пункту. З приводу того чи знаходиться земельна ділянка в межах населеного пункту чи за його межами його викликали в міліцію. Свідок [PERSON] в судовому засіданні ствердив, що на частині земельної ділянки, яку захопив відповідач, вже давно існує дорога, по якій він ходив 25 років. Раніше це була колгоспна земля, росли сливи. Після того як ліквідували колгосп, люди почали забирати свої землі. Там знаходиться земля і його тестя, і спірна стежка випадала на його територію. Його тестя попросили люди залишити стежку, і він її не загороджував. На даний момент стежки не має, так як захоплена відповідачами. Він використовує земельну ділянку тестя і на даний час, до неї важко дійти, оскільки потрібно йти навколо, бо не має стежки. Стежка проходила через земельну ділянку його тестя. Перекрита стежка перешкоджає використовувати не приватизовану земельну ділянку, яка знаходиться поблизу. Документів, на підставі яких він користується земельною ділянкою, в нього не має. Як саме [PERSON] ставив огорожу йому не відомо. Довжина захопленої стежки йому не відома, але її ширина складає 6 метрів. [PERSON] забороняє всім проходити тією стежкою і йому особисто перешкоджає. Захоплення дороги відбулося у виді загородження. Про те, що сільська рада надала дозвіл оформити право власності [PERSON], площею 0,60 га йому відомо, тому що [PERSON] прийшов до нього підписувати якісь документи, та сказав, що з дорогою проблем не буде. Він підписав документи [PERSON], бо в той час вони були в хороших відносинах. Про те, що сільська рада затвердила проект відводу і передала земельну ділянку у власність [PERSON], він не знає За змістом ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ч.2 ст.4 ЗК України завданням земельного законодавства є регулювання земельних відносин з метою забезпечення права на землю громадян, юридичних осіб, територіальних громад та держави, раціонального використання та охорони земель. За змістом ч.1 та ч.2 ст..83 ЗК України землі, які належать на праві власності територіальним громадам сіл, селищ, міст, є комунальною власністю. У комунальній власності перебувають: а) усі землі в межах населених пунктів, крім земельних ділянок приватної та державної власності; б) земельні ділянки, на яких розташовані будівлі, споруди, інші об'єкти нерухомого майна комунальної власності незалежно від місця їх розташування. Відповідно до п.«а» ч.4 вказаної статті до земель комунальної власності, які не можуть передаватись у приватну власність, належать землі загального користування населених пунктів (майдани, вулиці, проїзди, шляхи, набережні, пляжі, парки, сквери, бульвари, кладовища, місця знешкодження та утилізації відходів тощо). У відповідності до норм ст..ст.125, 126 ЗК України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень". Порядок безоплатної приватизації земельних ділянок громадянами передбачений ст..118 ЗК України. За змістом вказаних норм громадянин, зацікавлений у приватизації земельної ділянки, яка перебуває у його користуванні, подає заяву до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. Рішення органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування щодо приватизації земельних ділянок приймається у місячний строк на підставі технічних матеріалів та документів, що підтверджують розмір земельної ділянки. Відповіднийорган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки розробляється за замовленням громадян суб'єктами господарювання, що є виконавцями робіт із землеустрою згідно із законом, у строки, що обумовлюються угодою сторін. Згідно ч.1 та ч.2 ст.152 ЗК України держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю. Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Відповідно до ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до частини 3 статті 158 ЗК України органи місцевого самоврядування вирішують земельні спори у межах населених пунктів щодо меж земельних ділянок, що перебувають у власності і користуванні громадян, та додержання громадянами правил добросусідства, а також спори щодо розмежування меж районів у містах. Виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради вирішуються відповідно до закону питання регулювання земельних відносин (п.34 ч.1 ст.26 ЗУ «Про місцеве самоврядування в Україні»). В судовому засіданні встановлено, що після виготовлення відповідачці [PERSON] на підставі рішення пятої сесії шостого скликання Кривської сільської ради від 30 червня 2011 року за №85/03 проекту технічної документацію із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право на земельну ділянку в с. Крива по вул. Кубинця, 55, площею 0,6642 га для ведення особистого селянського господарства, цей проект було затверджено рішенням шостої сесії шостого скликання Кривської сільської ради від 11 листопада 2011 року за №99/08, при цьому на даний час ні відповідачка [PERSON], ні відповідач [PERSON], у встановленому законом порядку право власності чи право користування на цю земельну ділянку не оформили. В судовому засіданні також встановлено, що спір між сторонами виник з приводу порушення прав користування позивачами дорогою загального користування, яка веде до пасовища в урочищі «Осуй». Згідно до ст.60 цього Кодексу кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. А згідно до ст. ст. 58, 59 цього Кодексу докази повинні бути належними і допустимими. Доводи представника позивачів щодо протиправних дій відповідачів щодо розміщення деревяної огорожі на дорозі загального користування, яка веде до пасовища в урочищі «Осуй», суд вважає безпідставними, оскільки під час розгляду справи позивачами та їх представником належними та допустимими доказами не підтверджено, що саме відповідачі [PERSON] та [PERSON] встановили спірну огорожу на спірній земельній ділянці, де на думку позивачів має проходити дорога загального користування. Крім того, суд констатує, що в погодженому суміжними землекористувачами, Кривським сільським головою, начальником міськрайонного управління Держкомзему у м. Тячів і Тячівському районі, головним архітектором Тячівського району акті встановлення та відновлення зовнішніх меж від 25.08.2011 року (Т.1 а.с.54) та кадастровому плані (Т.1 а.с.55) щодо земельної ділянки, площею 0,6642 га., по вулиці Кубинця,55 в с. Крива, Тячівського району, яку намагалася приватизувати відповідачка [PERSON], взагалі не зазначено дороги загального користування. Також суд не бере до уваги доводи представника позивачів з посиланням як на доказ висновок судової земельно-технічної експертизи від 29 січня 2016 року за №94, в якому зазначено, що по вулиці Кубинця в с. Крива, біля земельної ділянки, площею 0,6642 га, яка згідно рішення 6 сесії 6 скликання Кривської сільської ради від 11.11.2011 року за №99/08 надана у власність [PERSON] передбачений прохід, що веде до пасовища в урочищі «Осуй», що частина даного проходу знаходиться в межах земельної ділянки [PERSON], та що має місце порушення меж та накладення земельної ділянки [PERSON] площею 0,6642 га в с. Крива по вул. Кубинця на проїзд (прохід), площею 0,0413 га., що відповідачами було захоплено частину дороги загального користування, оскільки до таких висновків експерт дійшов, посилаючись на акти обстежень земельної ділянки представниками сільської ради, а також рішення 19 сесії 6 скликання Кривської сільської ради №272 від 07.04.2014 року, так як п.1 цього рішення Кривської сільської ради щодо зазначення в ньому відповідачів [PERSON] та [PERSON] як землевласників та землекористувачів суміжних ділянок із стежкою, яка веде до пасовища в урочищі «Осуй», постановою Тячівського районного суду від 27 жовтня 2016 року визнано протиправним та скасовано. Також в судовому засіданні встановлено, що на даний час не має жодних правовстановлюючих документів на громадське пасовище для випасання худоби в урочищі «Осуй» на території Кривської сільської ради та Генеральний план села Крива ще не виготовлено. Інших належних і допустимих доказів сторонами не наведено. Оцінивши в сукупності зібрані по справі наведені докази, суд вважає, що позивачами та їх представниками в судовому засіданні не доведено факту порушення права позивачів щодо користування ними дорогою загального користування зі сторони вулиці Кубинця в с. Крива, яка веде до урочища «Осуй», саме з боку відповідачів [PERSON] та [PERSON], що така дорога загальна користування взагалі передбачена, а тому в задоволенні їх позову слід відмовити в повному обсязі. Судові витрати в частині сплати судового збору слід покласти на позивачів.

Outcome: dismissed