Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-25 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором. Позивач [PERSON] обґрунтовує позовні вимоги тим, що 03.12.2007 між Закритим акціонерним товариством «Міжнародний Іпотечний Банк» та [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] було укладено Договір про іпотечний кредит № 3.07121946. Банк виконав свої зобов`язання за Кредитним договором, надавши відповідачу кредитні кошти в сумі 55 000 доларів США, а відповідач отримав зазначені кошти, позичальник зобов`язався своєчасно сплачувати проценти за користування кредитом, повернути кредит у визначені договором терміни, а також виконати інші свої зобов`язання згідно кредитного договору. 14.01.2019 між ПАТ «Платинум Банк» та ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ФІНТАЙМ КАПІТАЛ» було укладено договір № 343К про відступлення (купівлі-продажу) вимоги, яким було відступлено право вимоги по кредитному договору. 23.03.2019 між ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ФІНТАЙМ КАПІТАЛ» та фізичною особою [PERSON] було укладено договір відступлення вимоги № 23/03/19, відповідно до якого відступлено права вимоги частково в розмірі 6%, а саме в розмірі 3429,59дол. США. Станом на 14.01.2020 сума боргу становить 3429,59дол. США, що еквівалентно 57023,60грн по курсу НБУ на день укладення Договору та складається: заборгованість по основній сумі кредиту в розмірі 2368,09дол. США, що еквівалентно 57 023,60грн по курсу НБУ на день укладення цього Договору; заборгованість по процентах складає 1 061,49 дол. США, що еквівалентно 25560,67грн по курсу НБУ на день укладення цього Договору. У зв`язку з викладеним позивач просить суд стягнути солідарно з [PERSON] , [PERSON] , та [PERSON] на користь [PERSON] заборгованість за кредитним договором в загальному розмірі 3 429,59дол. США по офіційному курсу НБУ у гривні на день винесення рішення. Ухвалою Деснянського районного суму м. Києва від 24.01.2020 відкрито провадження у справі, призначено справу до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, визначено відповідачу п`ятнадцятиденний строк з дня вручення даної ухвали для подання відзиву на позовну заяву. 10.03.2020 до суду надійшов відзив від відповідача [PERSON] відповідно до якого зазначила, що на даний момент розглядається цивільна справа [PERSON] до ТОВ «Фінансова компанія «Фінтайм капітал» щодо скасування виконавчого напису нотаріуса та скасування запису про право власності на майно, частку якого відступлено. У зв`язку з викладеним відповідач просить суд зупинити провадження по справі 754/833/20 за позовом [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Ухвалою Деснянського районного суму м. Києва від 11.03.2021 призначено справу до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Представник позивача - адвокат Афанасьєв А.С. в судових засіданнях підтримав позовні вимоги та просив їх задовольнити у повному обсязі, посилаючись на докази які містяться в матеріалах справи та на обставини, які викладені в позовній заяві. 21.05.2021 до суду надійшла заява про розгляд справи за відсутності позивача та його представника, просили суд задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. Представник відповідача - адвокат Гаєвський Г.Л. 16 вересня 2020 року в судовому засіданні заперечував проти позовних вимог, просив в задоволені позовних вимог відмовити в повному обсязі. На інші судові засідання позивач та представник позивача не з`явились, про день та час судових засідань повідомлені належним чином, про що свідчить повідомлення про вручення судових повісток та клопотання про відкладення розгляду справи. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, хоча відповідно до ст.128 ЦПК України повідомлявся про дату, час і місце розгляду справи, однак судова повістка від відповідача повернулася до суду з відміткою - «за закінченням терміну зберігання». Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилась, хоча відповідно до ст.128 ЦПК України повідомлялась про дату, час і місце розгляду справи, однак судова повістка від відповідача повернулася до суду з відміткою - «за закінченням терміну зберігання». Відповідачами не подано заяви про розгляд справи за їх відсутності та не подано відзиву на позовну заяву. Відповідно до ч. 6 ст. 128 ЦПК України судова повістка, а у випадках, встановлених цим Кодексом, разом з копіями відповідних документів надсилається на офіційну електронну адресу відповідного учасника справи, у випадку наявності у нього офіційної електронної адреси або разом із розпискою рекомендованим листом з повідомленням про вручення у випадку, якщо така адреса відсутня, або через кур`єрів за адресою, зазначеною стороною чи іншим учасником справи. Згідно п.2 ч. 7 ст. 128 ЦПК України у разі ненадання учасниками справи інформації щодо їх адреси судова повістка надсилається: фізичним особам, які не мають статусу підприємців, - за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку. Відповідно до ст. 44 ЦПК України, учасники судового процесу та їх представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається. У зв`язку з чим, суд вважає за необхідне розглянути справу без участі відповідачів, виходячи з вимог ст.128 ЦПК України та рішення Конституційного суду України від 13.12.2011 року № 17-рп/2011, згідно яких в разі відсутності осіб, які беруть участь у справі за адресою, вказаної в матеріалах справи (зокрема, позовна заява), вважається, що судовий виклик або судове повідомлення вручене їм належним чином. Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо даних про права та взаємовідносини сторін, суд вважає за можливе вирішити справу на підставі наявних у ній матеріалів та ухвалити рішення. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Стаття 263 ЦПК України регламентує, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Згідно зі статтями 12, 13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених ст. 82 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору. Згідно зі статтями 76-79 ЦПК України, доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях. Європейський суд справ людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Дослідивши повно та всебічно обставини справи в їх сукупності, оцінивши зібрані по справі докази, виходячи зі свого внутрішнього переконання, суд дійшов висновку, що позов не підлягає задоволенню, з таких підстав. Судом встановлені такі факти та їх правовідносини. 03.12.2007 між Закритим акціонерним товариством «Міжнародний Іпотечний Банк» та [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] було укладено Договір про іпотечний кредит №3.07121946. Згідно п. 1.1 Кредитного договору Кредитор надає Позичальнику в кредит грошові кошти в сумі 55 000 доларів США на строк користування 180 місяців, а Позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за його користування в розмірі 12,50 % річних. Пунктом 1.2. Кредитного договору передбачено, що кредит надається Позичальнику на власні потреби. Пунктом 6.1.1. Кредитного договору Кредитор має право задовольнити свої вимоги за рахунок грошових коштів Позичальника. Банк виконав свої зобов`язання за Кредитним договором, надавши відповідачу кредитні кошти в сумі 55 000 доларів США, а відповідачі отримали зазначені кошти, позичальник зобов`язався своєчасно сплачувати проценти за користування кредитом, повернути кредит у визначені договором терміни, а також виконати інші свої зобов`язання згідно кредитного договору. Відповідно до п. 1 ч. 2 статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є договори. Згідно з приписами ч. 1 статті 626 ЦК України шляхом підписання договору сторонами досягнуто домовленість щодо встановлення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до статті 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. У зв`язку з укладенням сторонами договору, вони набувають взаємних прав та обов`язків. Статтею 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Позикодавець відповідно до положень статті 1048 ЦК України має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Відповідно до положень ч. 1 статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. 14.01.2019 між ПАТ «Платинум Банк» та ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ФІНТАЙМ КАПІТАЛ» було укладено договір № 343К про відступлення (купівлі-продажу) вимоги, яким було відступлено право вимоги по кредитному договору. Відповідно до Додатку № 1 до Договору № 343К про відступлення (купівлі-продажу вимоги від 14.01.2019 - загальна сума заборгованості складає 57 159,91 дол. США. 23.03.2019 між ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ФІНТАЙМ КАПІТАЛ» та фізичною особою [PERSON] було укладено договір відступлення вимоги №23/03/19, відповідно до якого відступлено права вимоги частково в розмірі 6%, а саме в розмірі 3429,59 дол. США. Пунктом 1.1. договором відступлення прав вимоги № 23/03/19 від 23.03.2019 передбачено, що Первісний кредитор відступає Новому кредиторові, а кредитор приймає право грошової вимоги, що належить Первісному кредитору на підставі Договору № 343К про відступлення (купівлю-продаж) прав вимоги від 14.01.2019 укладеному між Первісним кредитором та ПАТ «ПЛАТИНУМ БАНК», що є правонаступником ЗАТ «Міжнародний Іпотечний Банк» і стає кредитором за Договором про іпотечний кредит №3.07121946 від 03.12.2007, укладеним між ЗАТ «Міжнародний Іпотечний Банк» та [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . Пунктом 1.2. договором відступлення прав вимоги № 23/03/19 від 23.03.2019 передбачено, що в силу цього Договору до Нового кредитора переходять права Первісного кредитора, як Кредитора в грошових зобов`язаннях, що виникли із Основного договору в розмірі зазначеному в підпункті 1.3 цього Договору не забезпечені іпотекою. Згідно з пунктом 1 частини першої статті 512 ЦК України передбачено, що кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Відповідно до ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Одним із випадків відступлення права вимоги є факторинг (фінансування під відступлення права грошової вимоги). Визначення факторингу як кредитної операції міститься у статті 49 Закону України "Про банки і банківську діяльність", відповідно до якої факторинг - це придбання права вимоги на виконання зобов`язань у грошовій формі за поставлені товари чи надані послуги, приймаючи на себе ризик виконання таких вимог і прийом платежів. Згідно зі статтею 1077 ЦК України за договором факторингу одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором. Зобов`язання фактора за договором факторингу може передбачати надання клієнтові послуг, пов`язаних із грошовою вимогою, право якої він відступає. Таким чином, ЦК України проводить розмежування правочинів, предметом яких є відступлення права вимоги. Це, зокрема, правочини з відступлення права вимоги (цесія) та договори факторингу. З аналізу статей 512-518 ЦК України можна зробити такий висновок щодо суб`єктного складу правочинів з відступлення права вимоги: відповідно до статті 2 цього Кодексу учасниками цесії може бути будь-яка фізична або юридична особа. Договір факторингу є правочином, який характеризується, зокрема, тим, що йому притаманний специфічний суб`єктний склад, клієнт - фізична чи юридична особа, яка є суб`єктом підприємницької діяльності, фактор - банк або інша фінансова установа, яка відповідно до закону має право здійснювати фінансові, в тому числі факторингові операції, та боржник - набувач послуг чи товарів за первинним договором, до такого висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 11.09.2018 в справі №909/968/16. Отже судом установлено, що договір про відступлення права вимоги № 23/03/19 від 23.03.2019 є договором факторингу. Вичерпний перелік осіб, які можуть бути кредитодавцями у кредитних правовідносинах, визначений у статті 1054 ЦК України. Такими є банк або інша фінансова установа. Згідно з пунктом 1 частини першої статті 1 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» фінансовими установами є банки, кредитні спілки, ломбарди, лізингові компанії, довірчі товариства, страхові компанії, установи накопичувального пенсійного забезпечення, інвестиційні фонди й компанії та інші юридичні особи, виключним видом діяльності яких є надання фінансових послуг, а у випадках, прямо передбачених законом, - інших послуг (операцій), пов`язаних із наданням фінансових послуг. У частинах першій, другій статті 7 цього Закону зазначено, що юридична особа, яка має намір надавати фінансові послуги, зобов`язана звернутися до відповідного органу державного регулювання ринків фінансових послуг протягом тридцяти календарних днів з дати державної реєстрації для включення її до державного реєстру фінансових установ. У разі якщо відповідно до закону надання певних фінансових послуг потребує ліцензування, фінансова установа має право на здійснення таких послуг лише після отримання відповідних ліцензій. Отже, фактор для надання фінансової послуги повинен бути включеним до Державного реєстру фінансових установ. Щодо розмежування за предметом договору, то під час цесії може бути відступлене право як грошової, так і не грошової (роботи, товари, послуги) вимоги. ЦК України передбачає лише перелік зобов`язань, у яких заміна кредитора не допускається (стаття 515 ЦК України). Предметом договору факторингу може бути лише право грошової вимоги (як такої, строк платежу за якою настав, так і майбутньої грошової вимоги (стаття 1078 ЦК України)). Метою укладення договору відступлення права вимоги є безпосередньо передання такого права. Метою договору факторингу є отримання клієнтом фінансування (коштів) за рахунок відступлення права вимоги до боржника. При цесії право вимоги може бути передано як за плату, так і безоплатно. За договором факторингу відступлення права вимоги може відбуватися виключно за плату. Ціна договору факторингу визначається розміром винагороди фактора за надання клієнтові відповідної послуги. Якщо право вимоги відступається «за номінальною вартістю» без стягнення фактором додаткової плати, то в цьому випадку відносини факторингу відсутні, а відносини сторін регулюються загальними положеннями про купівлю-продаж з урахуванням норм стосовно заміни кредитора у зобов`язанні (частина третя статті 656 ЦК України). Згідно з пунктом 1.2 Положення про порядок надання небанківським фінансовим установам, національному оператору поштового зв`язку генеральних ліцензій на здійснення валютних операцій, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 09 серпня 2002 року № 297, небанківська фінансова установа має право здійснювати операції, передбачені статтею 4 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», якщо вони є валютними операціями, тільки після отримання генеральної ліцензії згідно з пунктом 2 статті 5 Декрету Кабінету Міністрів України від 19 лютого 1993 року № 15-93 «Про систему валютного регулювання і валютного контролю». Відповідно до підпункту 11 частини першої статті 4 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», факторинг належить до фінансових послуг. Таким чином, ведення діяльності з надання послуг факторингу, який передбачає проведення валютних операцій (передача права вимоги за кредитами в іноземній валюті), потребує отримання фінансовою установою ліцензії на вчинення операцій з валютними цінностями. Вказана правова позиція підтверджена постановою Великої Палати Верховного Суду №61-2309св18 від 16 грудня 2020 року. Як установлено судом, [PERSON] не видавались генеральна та/або індивідуальна ліцензії Національного банку України на право здійснення операцій з іноземною валютою, що дає підстави вважати, що [PERSON] не може набути право вимоги за валютним кредитним договором. Також матеріали справи не містять доказів існування генеральної та/або індивідуальної ліцензії Національного банку України на право здійснення операцій з іноземною валютою у ТОВ «Фінансова компанія «Фінтайм Капітал» з яким було укладено договір про відступлення права вимоги № 23/03/19 від 23.03.2019. Конституцією України передбачено, що всі рівні перед законом і судом; змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості (статті 24 та 129). Виходячи зі змісту ч.1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків. Згідно зі ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження. Відповідно до ст. 8 Загальної декларації прав людини, кожна людина має право на ефективне поновлення у правах компетентними національними судами в разі порушення її основних прав, наданих їй конституцією або законом. Аналізуючи зібрані по справі докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивача необґрунтовані та не підлягають задоволенню, оскільки позивачем не надано доказів, які б суд міг покласти в основу задоволення вимог позивача про стягнення заборгованості за валютним договором про іпотечний кредит, як це передбачено статтями 75 - 79, 81 ЦПК України. Відповідно до статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційне розміру задоволених позовних вимог, а в разі відмови в позові покладається на позивача.

Outcome: dismissed