Jurisdiction: civil
Date: 2018-08-13 00:00:00

В березні 2018 року позивач звернувся в суд із зазначеним позовом до відповідача, посилаючись на те, що він, на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серії [NUMBER] від 11.04.2006р., є власником земельної ділянки, площею 4,24га (кадастровий номер [NUMBER]), розташованої на території Малаївської сільської ради Красноокнянського району Одеської області. 02.01.2007р., як зазначив позивач, між ним та гр.[PERSON], як керівником СВК «Правда», була укладена усна домовленість про надання останньому у користування вказаної земельної ділянки, з умовою, що він у будь-який час зможе повернути її собі у власне користування. Однак, у 2017 році, при спробі повернути собі земельну ділянку для власного обробітку, позивач дізнався про наявність укладеного між ним та СВК «Правда» письмового договору оренди належної йому на праві приватної власності земельної ділянки, який, за його твердженням, він не підписував та не укладав, і що підпис у договорі поставлений іншою, невідомою йому, особою, що і спонукало його на звернення до суду із вказаним позовом. /ар.сп. 33-37 / Відповідач, в особі свого представника, надав відзив на позовну заяву, в якому виклав своє заперечення проти позову, вважаючи, що державна реєстрація договору оренди свідчить про його відповідність чинному законодавству. Представник відповідача також зазначила, що наполягаючи на визнанні недійсним договору оренди землі, позивач посилається на те, що він нібито не укладав договору і в той же час надав суду, разом з матеріалами позовної заяви, ксерокопію цього договору та акт прийому-передачі земельної ділянки. Також, на думку представника відповідача, позивач шляхом підтасовки обставин та фальсифікації доказів намагається ввести в оману суд, з метою не захисту своїх інтересів, а з метою вирішення корисливих намірів. /ар.сп. 56-59 / Позивач надав відповідь на відзив, вкотре стверджуючи, що між сторонами була усна домовленість, щодо користування відповідачем його земельною ділянкою, за умови її повернення на першу вимогу власника. Його неодноразово запевняли, що так як договір оренди землі від 02.01.2007р. все ж таки якось був зареєстрований у земельному відділі, то для усунення цієї юридичної формальності потрібно підписати угоду про дострокове розірвання договору оренду, на що він змушений був погодитись, так як мав на меті самостійно господарювати на своїй землі. /ар.сп. 74-75 / Представник відповідача, в наданому запереченні на відповідь позивача на відзив, стверджує, що чинним земельним законодавством не передбачена «усна домовленість щодо користування земельною ділянкою сільськогосподарського призначення», і СВК «Правда» звітує згідно діючих договорів, які пройшли державну реєстрацію, а не «усної домовленості». З 2007 року СВК «Правда», при нарахуванні орендної плати, здійснює відрахування та оплату податку на землю з фізичних осіб замість позивача, а з 2014 року перераховує і військовий збір, а тому закрадається сумнів чи не свідомо позивач «перекинув» свої обов'язки власника земельної ділянки на «користувача усної домовленості». Також доказів про недійсність підпису позивачем не надано, тому його твердження не носять обгрунтований характер. /ар.сп. 81-82 / Позивач в судове засідання не прибув, надіславши, відповідно до ч.3 ст.211 ЦПК України, клопотання про розгляд справи у його відсутності, а за участю лише його представника, а тому справа роглянута у відсутності позивача, що відповідає положенням ст.223 ЦПК України. /ар.сп. 65, 71, 100 / В судовому засіданні, в режимі відоконференції, представник позивача наполягала на позовних вимогах, пояснюючи, що ніяких письмових угод між сторонами не укладалось і [PERSON] ніяких угод не підписував, але в період з 2007 по 2016 рік відповідач користувався його земельною ділянкою і, відповідно, за таке користування виплачував кошти. Коли ж у 2017 році [PERSON] звернувся до голови СВК "Правда" з вимогою повернути землю для самостійного обробітку, йому стало відомо про укладення письмового договору оренди. Оглянувши цей договір, [PERSON] побачив, що у реквізитах «Орендодавець» проставлений підпис, схожий на його підпис, але позивач стверджує, що то не його підпис і він нічого у 2007 році не підписував. Потім йшли перемовини між сторонами, СВК запропонував укласти додаткову угоду про дострокове розірвання договору оренди. На адресу позивача було надіслано три примірника додаткової угоди, яку позивач роздрукував, підписав та направив цінним листом з описом на адресу відповідача. На сьогоднішній день ця угода не повернулась з підписами відповідача і договір оренди землі залишається формально діючим, що слугувало підставою для звернення до суду з даним позовом. Представник відповідача, в судовому засіданні, проти позову категорично заперечувала, стверджуючи, що позовна заява є необгрунтованою. Дійсно, між позивачем і відповідачем укладено договір оренди землі, так як відповідач є юридичною особою і розуміння, щодо усної домовленості користування землями сільгосппризначення, чинним законодавством не передбачено. Також, відповідач є платником єдиного податку, звітує у фіскальну службу про фактичне використання земель, і не може звітувати про використання земельних ділянок, які не зареєстровані належним чином, тому представник відповідача стверджувала, що договір оренди між сторонами був укладений. Крім того, всі роки позивач отримував плату за користування земельною ділянкою, а щодо згаданої угоди про розірвання договору оренди землі, то угода, яку надіслав позивач на адресу відповідача не містить його підпису, тому, підстав вважати дану переписку як таку, що сторони дійшли згоди з цього питання немає, і тим більше, додаткова угода не є предметом сьогоднішнього спору. Заслухавши пояснення учасників справи, тобто представників сторін, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини справи, дослідивши та оцінивши всі докази, а також проаналізувавши нормативно-правові акти, якими регулюються вказані правовідносини, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позову, виходячи із наступного: згідно державного акту на право власності на земельну ділянку серії [NUMBER] від 11.04.2006р., виданого розпорядженням Красноокнянської райдержадмінстрації Одеської області від 24.03.2005р. №84А, позивач є власником земельної ділянки, призначеної для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, площею 4,24га (кадастровий номер [NUMBER]), розташованої на території Малаївської сільської ради Красноокнянського району Одеської області; /ар.сп. 7-10 / відповідно до договору оренди землі №241 від 02.01.2007р., що зареєстрований у Красноокнянському районному відділі Одеської регіональної філії ДП «Центр ДЗК» 12.06.2007р. за №040752600239, орендодавець, тобто позивач, надає, строком на 20 років, а орендар, тобто відповідач, в особі голови правління [PERSON], приймає у строкове платне користування земельну ділянку, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, площею 4,24га, згідно державного акта на право власності на земельну ділянку серії [NUMBER] від 11.04.2006р.; /ар.сп. 17-20 / актом приймання-передачі земельної ділянки, що є додатком до договору оренди землі №241 від 02.01.2007р., орендодавець, тобто позивач, передав орендарю, тобто відповідачеві, в особі голови правління [PERSON], земельну ділянку, що знаходиться на території Малаївської сільської ради Красноокнянсаького району Одеської області, загальною площею 4.24га., для ведення товарного сіьськогосподарського виробництва, на умовах оренди, терміном на 20 років; /ар.сп. 21 / із проекту угоди про дострокове розірвання договору оренди земельної частки (паю), датованого 31.10.2017р., та листів орендодавця, на адресу орендаря, видно, що сторони, протягом 2016-2017р.р. намагались прийти до спільної угоди, щодо дострокового припинення дії вказаного договору оренди, чи зміни умов існуючого договору оренди, однак із-за технічних причин (відсутності підписів на проекті угоди про дострокове розірвання договору оренди, чи неузгодження нових умов договору оренди) так і не змогли досягти обумовленої мети; /ар.сп. 11-16, 22-24, 39, 50, 61 / із відомості з Державного реєстру фізичних осіб-платників податків ДФС України вбачається, що позивач, протягом 2007-2017р.р., щорічно отримував орендну плату від орендодавця, тобто відповідача; /ар.сп. 40, 83 / ч.1 ст.206 Цивільного кодексу України визначено, що усно можуть вчинятися правочини, які повністю виконуються сторонами у момент їх вчинення, за винятком правочинів, які підлягають нотаріальному посвідченню та (або) державній реєстрації, а також правочинів, для яких недодержання письмової форми має наслідком їх недійсність; згідно ч.2 ст.207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами); п.4 ч.1 ст.208 ЦК України встановлено, що у письмовій формі належить вчиняти інші правочини, щодо яких законом встановлена письмова форма; відповідно до ч.1 ст.14 Закону України «Про оренду землі», договір оренди землі укладається у письмовій формі і за бажанням однієї із сторін може бути посвідчений нотаріально; ч.1 ст.16 Закону України «Про оренду землі» передбачено, що укладення договору оренди земельної ділянки із земель приватної власності здійснюється за згодою орендодавця та особи, яка згідно з законом вправі набувати право оренди на таку земельну ділянку; ч.1 ст.80 Цивільного процесуального кодексу України визначено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування; згідно ч.ч.1, 6 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, а доказування не може грунтуватися на припущеннях. Таким чином, в задоволенні позову, на переконання суду, слід відмовити, оскільки стороною позивача належних, допустимих та достатніх доказів, на доведення своїх тверджень, щодо непідписання ним договору оренди землі, суду не надано. Натомість, клопотання представника позивача, надіслане на адресу суду під час оголошеної перерви, за клопотанням сторін, після переходу до стадії судових дебатів, з метою надання часу сторонам для підготовки заключних слів в судових дебатах, суд не може взяти до уваги, оскільки ні у вказаному клопотанні, ні в промові (заключному слові) в судових дебатах представник позивача не просила повернутись до з'ясування обставин у справі. /ар.сп. 106-108 / Окрім того, нині діючий Цивільний процесуальний кодекс України не передбачає призначення та проведення експертизи в стадії розгляду справи по суті, оскільки всі докази надаються сторонами (в тому числі призначається та проводиться експертиза) лише в стадії підготовчого провадження, а у вказаній стадії стороною позивача зазначеного клопотання не заявлялось. Слід також зазначити, що в стадії розгляду справи по суті суд вказане клопотання, про призначення експертизи, не в змозі був задовольнити, із зазначених вище причин, навіть при поверненні до з'ясування обставин у справі. Також, відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а отже сплачена позивачем сума судового збору покладається на нього, оскільки стягненню з відповідача не підлягає. На підставі ст.ст.206 ч.1, 207 ч.2, 208 ч.1 п.4 Цивільного кодексу України, ст.ст.14 ч.1, 16 ч.1 Закону України «Про оренду землі», та

Outcome: dismissed