Jurisdiction: civil
Date: 2021-08-03 00:00:00

1.Стислий виклад позиції позивача, відповідача. [PERSON] звернулася до Галицького районного суду Івано-Франківської області з позовом до Бурштинської міської ради та просить: - встановити факт того, що [PERSON] та [PERSON] є дійсно одна і та сама особа, і що вона була матір`ю [PERSON] , який помер [INFO] ; - визнати за нею право власності на спадкове нерухоме майно за законом а саме: право власності на земельну частку (пай) у землі, розміром 55,20 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості), яка належала [PERSON] (її бабі) на підставі Сертифікату на право на земельну частку (пай) серії ІФ №005916, яку успадкував її батько - [PERSON] після смерті своєї матері - [PERSON] , однак документально не оформив своїх спадкових прав. Обґрунтовуючи позовні вимоги покликається на те, що [INFO] померла її баба - [PERSON] . Бабі належало право на земельну частку (пай) у землі, розміром 55,20 умовних кадастрових гектара на підставі Сертифікату на право на земельну частку (пай) серії ІФ №005916. За життя баба заповіту не залишила. Спадкоємцем першої черги після смерті баби був її батько - [PERSON] який проживав разом бабою на час смерті такої і в подальшому прийняв спадщину фактично вступивши у володіння та користування спадковим майном. [INFO] помер її батько - [PERSON] . Заповіту спадкодавець не залишив. Вона є спадкоємицею першої черги за законом після смерті [PERSON] , яка прийняла спадщину. Має намір оформити спадкові права на майно, однак перешкодою у нотаріальному оформленні є відсутність правовстановлюючих документів на спірну земельну ділянку-пай. Має намір встановити факт, що має юридичне значення, а саме, що [PERSON] та [PERSON] є дійсно одна і та особа, і що [PERSON] була матір`ю [PERSON] , який помер [INFO] . В підготовче судове засідання позивачка та її представниця не з`явилися. Представниця позивачки - адвокатка Шевчук - Філімон Н.М. скерувала заяву про розгляд справи у її відсутності та відсутності позивачки, зазначила про підтримання позову, просила задовольнити такий. В підготовче судове засідання відповідач - Бурштинська міська рада представника не скерувала. Належним чином повідомлялася про час та місце розгляду справи. Первісним відповідачем - Тенетниківською сільською радою скеровано заяву про визнання позову. 2.Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини. Судом встановлено, що [INFO] народився [PERSON] , батьками якого були [PERSON] та [PERSON] , що стверджується архівною довідкою від 19 листопада 2019 року. [INFO] померла - [PERSON] що стверджується копією свідоцтва про смерть (а.с. 12). Після її смерті відкрилася спадщина. Відповідно до довідки виданої виконавчим комітетом Тенетниківсткої сільської ради Галицького району Івано - Франківського району № 474 від 07 листопада 2019 року, на ім`я [PERSON] було видано сертифікат на право приватної власності на земельну частку (пай) серія ІФ № 005916 площею 55,20 в умовних кадастрових гектарів (а.с.15). [INFO] помер батько позивачки - [PERSON] , що стверджується копією свідоцтва про смерть та копією свідоцтва про народження позивачки (а.с.10, 12). Після її смерті відкрилася спадщина. [PERSON] до дня смерті проживала одна за адресою: [ADDRESS] [PERSON] на час смерті на був зареєстрований на території Тенетниківської сільської ради Галицького р-ну, Івано-Франківської обл., що стверджується відповіддю на адвокатський запит Тенетниківської сільської ради. 3.Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування. Відповідно до частини 3 статті 200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Відповідно до частини 1 статті 223 ЦНК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Відповідно до частини 4, 5 статті 268 ЦПК України, у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи суд підписує рішення без його проголошення. Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення. Згідно з приписами статей 12, 13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Згідно з частинами 1, 7 статті 81 ЦПК, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Відповідності до частини 1 та частини 3 статті 89 Цивільного процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Станом на день смерті [PERSON] , діяли норми Цивільного кодексу Української РСР, з огляду на доводи позивача про прийняття спадщини. Відповідно до статті 525 ЦК УРСР, часом відкриття спадщини визначається день смерті спадкодавця. Відповідно до частин 1-2 статті 524 ЦК УРСР, спадкування здійснюється за заповітом або законом. Спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом. Позивачем не доведено факту наявності чи відсутності заповіту померлої [PERSON] у спосіб подачі належних та допустимих доказів, зокрема Витягу із реєстру заповітів. Відповідно до частини 1 статті 529 ЦК УРСР При спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті. Статтею 549 ЦК УРСР, визначається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Поділ спадкового майна проводиться за згодою спадкоємців, що прийняли спадщину. При недосягненні згоди поділ проводиться судовим порядком відповідно до часток належних кожному з спадкоємців за законом або за заповітом. Позивачем не доведено факту прийняття спадщини у спосіб подачі належних та допустимих доказів [PERSON] після смерті [PERSON] . Оскільки батько позивачки - [PERSON] помер [INFO] , до відносин слід застосувати норми права ЦК України. Відповідно до статті 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до іншої особи (спадкоємця). Відповідно до статті 1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до статті 1223 ЦК України, право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Позивачем не доведено факту наявності чи відсутності заповіту померлого [PERSON] у спосіб подачі належних та допустимих доказів, зокрема Витягу із реєстру заповітів. Відповідно до статті 1261 ЦПК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив та батьки. Позивач є спадкоємицею першої черги померлого [PERSON] . Відповідно до частини 1,3 статті 268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Згідно частини 1 статті 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Відповідно до частини 1 статті 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Позивачем не доведено факту прийняття нею спадщини у спосіб подачі належних та допустимих доказів після смерті [PERSON] . Відповідно до роз`яснень, що містяться в пункті 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року №7 "Про судову практику у справах про спадкування" свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину, вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Таким чином, зверненню до суду з указаним позовом, на підтвердження наявності спору, мало передувати вирішення питання про видачу позивачу нотаріусом або органом чи службовою особою, уповноваженою вчиняти нотаріальні дії, свідоцтва про право на спадщину. Відомостей про вчинення таких дій позивачкою суду не надано та, відповідно, матеріали справи їх не містять. Відповідно до пункту 1 частини 1, частини 4 статті 315 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту родинних відносин між фізичними особами. Суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо з заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, вбачається спір про право, а якщо спір про право буде виявлений під час розгляду справи, - залишає заяву без розгляду. Позивачем вірно встановлений спосіб захисту прав в частині встановлення факту родинних відносин між фізичними особами - звернення до суду з позовом оскільки наявний спір про право. Суд вважає, що позовні вимоги в частині встановлення родинних відносин між [PERSON] та [PERSON] позивачем не доведено належними та допустимими доказами. Крім цього, встановлення факту, зокрема у спосіб трактування, що [PERSON] , та [PERSON] є одна і та сама особа ЦПК України не передбачено та лінгвістично не зрозуміло. В разі, якщо прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження особи, що зазначені в правовстановлюючому документі не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження чи паспорті, різниці у написанні прізвище, ім`я, по батькові особи в паспорті, свідоцтвах, що їх видають органи державної реєстрації актів цивільного стану, захист здійснюється, відповідно до частини 1 статті 315 ЦПК України, в спосіб встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, родинних зв`язків. Саме позивачка, як особа, що на власний розсуд розпоряджається своїми процесуальними правами на звернення до суду за захистом порушеного права, визначає докази, якими підтверджуються доводи позову. Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України). Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Підсумовуючи вищевикладене, суд приходить до переконання, що в задоволення позову слід відмовити за недоведеністю.

Outcome: dismissed