Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-11 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вищезгаданим позовом, в якому просить зобов'язати виключити із суми нарахувань кошти за необґрунтовані послуги, що не надавалися в сумі 1483 грн. 38 коп, встановити нарахування за фактично надані послуги в сумі 1581грн. 72 коп. за період з червня 2010 року по червень 2013 року, вказавши, що він є співвласником, проживає в кв. [ADDRESS], який перебуває на балансі КП «ВЖРЕП» № 5 Житомирської міської ради. Також просить відшкодувати з відповідача Виконавчого комітету Житомирської міської ради моральну шкоду в сумі 3000 грн. за прийняття рішень № 748 від 22.10.2008 року, № 887 від 16.12.2010 року, № 232 від 07.04.2011 року та за невиконання наказу господарського суду Житомирської області в частині скасування рішення № 748 від 22.10.2008 року. В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав з тих же підстав, що вказані в позові. Представник відповідача КП «ВЖРЕП» № 5 Житомирської міської ради позов не визнала та зазначила, що нарахування по оплаті послуг вони здійснюють згідно того обсягу робіт, що виконується КП «ВЖРЕП» № 5 Житомирської міської ради та відповідно до тарифів, що затверджуються рішеннями Виконавчого комітету Житомирської міської ради. Представник відповідача - Виконавчого комітету Житомирської міської ради також просила в позові відмовити, оскільки відсутні підстави та докази заподіяння моральної шкоди. Заслухавши позивача, представників відповідачів, дослідивши докази в їх сукупності, оцінюючи їх за своїм внутрішнім переконанням, суд вважає, що позов не підлягає до задоволення. Правовідносини, що виникли між сторонами, регулюються ст. 162 ЖК України, ст.ст. 257, 509, 526, 615 ЦК України, Правилами користування приміщеннями житлових будинків і прибудинковими територіями, затв. Постановою Кабінету Міністрів України № 572 від 08.10.1992 року із змінами та доповненнями, Законом України «Про житлово-комунальні послуги», чинними на день їх виникнення. Судом встановлено, що позивач [PERSON] є співвласником квартири [ADDRESS]. Відповідно до положень ст. 162 ЖК України плата за користування жилим приміщенням в будинку (квартирі), що належить громадянинові на праві приватної власності, встановлюється угодою сторін. Згідно п. 7 Правил користування приміщеннями житлових будинків і прибудинковими територіями, які затверджені постановою КМУ № 572 від 08.10.1992 року власники квартир багатоквартирних будинків зобов'язані вносити на відповідний рахунок балансоутримувача будинку плату за надані житлово-комунальні послуги. Позивач, як споживач, користується послугами відповідача КП «ВЖРЕП» № 5 Житомирської міської ради з обслуговування будинку та надання комунальних послуг, від отримання послуг не відмовлявся, але плату за надання послуг вносить не регулярно. Відповідно до ч. 3 п.1 ст. 20 Закону України « Про житлово-комунальні послуги» споживач зобов'язаний укласти договір на надання житлово-комунальних послуг, підготовлений виконавцем на основі типового договору. Позивач в судовому засіданні зазначив, що договір про надання послуг з утримання будинку та прибудинкової території з відповідачем КП «ВЖРЕП» № 5 Житомирської міської ради не укладав, оскільки останнім не надано детальний розрахунок вартості послуг, він не погоджується з тарифами та об'ємами наданих послуг. Статтями 20, 21 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" визначені права та обов'язки споживача й виконавця житлово-комунальних послуг. Зокрема, правом споживача є одержання вчасно та відповідної якості житлово-комунальних послуг згідно із законодавством та умовами договору, а обов'язком - оплата житлово-комунальних послуг у строки, встановлені договором або законом. Обов'язком виконавця є надання послуг вчасно та відповідної якості згідно із законодавством та умовами договору, а також підготовка та укладення зі споживачем договору про надання житлово-комунальних послуг з визначенням відповідальності за дотримання умов його виконання. Таким чином, необхідність укладення договору на надання житлово-комунальних послуг передбачена законом і його укладення визначено як обов'язок, а не право сторін. Сама по собі відсутність письмового договору між сторонами не може бути підставою для відмови в оплаті за надані послуги, оскільки позивач отримував послуги, а тому неукладення позивачем договору з відповідачем не звільняє його від оплати нарахованих платежів і не створює для виконавця послуг обов'язку припинення нарахування плати за послуги. Відповідно до вимог ст. 28 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» до компетенції міської ради відноситься затвердження тарифів для підприємств комунальної форми власності, на підставі яких відбувається нарахування вартості наданих комунальних послуг Тарифи на послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій для КП «ВЖРЕП» № 5 Житомирської міської ради затверджувались відповідними рішенням Житомирської міської ради № 748 від 22.10.2008 року, № 887 від 16.12.2010 року, № 231 від 17.04.2011 року, що підтверджено матеріалами справи (а.с. 31-33,198), є доступними, а тому позивач мав можливість з ними ознайомитись. Виходячи з цього встановлена планова вартість послуг з утримання будинку і споруд та прибудинкових територій у розмірі економічно обґрунтованих витрат на їх виробництво по кожному будинку, тобто відповідні платежі, які повинен сплачувати позивач відповідно до доданого розрахунку відповідачем./а.с. 10/ та надані докази щодо належного виконання по утриманню будинку і прибудинкової території. З приводу зауважень позивача про те, що рішенням Господарського суду Житомирської області від 25.11.2010 року рішення про встановлення тарифів скасовані, суд вважає необхідним зазначити, що вказаним судовим рішення зобов'язано виконавчому комітету Житомирської міської ради виконати зобов'язання, передбачені п. 2 та підпунктами 2.1 і 2.2 рішення адміністративної колегії Житомирського обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України та скасувати рішення виконавчого комітету №, № 748, 749. що свідчить про те, що безпосередньо рішенням суду рішення виконавчого комітету Житомирської міської ради про встановлення тарифів на послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкової території не скасовувались. У відповідності до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Твердження позивача про те, що комунальні послуги відповідачем надавались не в повному обсязі, належними та допустимими доказами не доведено. Згідно до ст.18 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» оформлення претензій споживачів до виконавців в разі неякісного або несвоєчасного надання послуг відбувається шляхом складання відповідного акту, споживач має право викликати представника виконавця комунальних послуг для підписання акта-претензій, в якому зазначаються строки, види, показники порушень. В наданих позивачем документах висловлено лише не погодження мешканців із застосованими при нарахуванні вартості послуг тарифами та їх об'ємами. Складений акт-претензія як відображення виявленого недоліку у виконаній послузі, фіксування переліку осіб, що були присутні при його складанні з відповідними підписами, не надано. Відповідно до ст. 61 ч. 3 ЦПК України, обставини, визнані судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Судом також приймається як доказ, рішення Богунського районного суду м. Житомира від 13.02.2013 року, яке залишено без змін ухвалою апеляційного суду Житомирської області від 15.04.2013 року, яким стягнуто заборгованість з позивача за надання комунальних послуг за адресою: по [ADDRESS] за період з 01.09.2009 року по 01.09.2012 року, враховуючи при цьому встановлені тарифи на послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкової території та їх об'єми в будинку, де проживає позивач. Таким чином, зазначеним судовим рішенням, яке набрало законної сили, встановлені обставини, щодо правильності тарифів на послуги з утримання будинку і споруд та прибудинкової території та їх об'єм за період, що заявлений позивачем, зокрема з червня 2010 року по 01.09.2012 року, а відтак не потребує доказування при розгляді цієї справи. Заперечення відповідача, щодо відсутності договірних відносин, неналежного надання комунальних послуг, незаконність тарифів на сплату комунальних послуг не знайшло свого підтвердження, оскільки відповідачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження того, в якому об'ємі, в який період позивач не виконував весь комплекс робіт по утриманню будинку та прибудинкової території, або виконував неналежним чином, не надано доказів про те, що сторонами складались акти-претензії щодо низької якості наданих житлово-комунальних послуг та щодо нездатності відповідача, задовольняти встановлені або передбачувані потреби споживача відповідно до законодавства, так саме не зазначено, що ці послуги надавав їй будь-хто інший, не надав доказів про дійсну вартість наданих послуг, хоча відповідно до ст. 10-11 ЦПК України, це є його обов'язком. За таких обставин, позовні вимоги про зобов'язання виключити із суми нарахувань коштів за необґрунтовані послуги, що не надавалися в сумі 1483 грн. 38 коп, встановлення нарахувань за фактично надані послуги в сумі 1581грн. 72 коп. є безпідставними та задоволенню не підлягають. Відповідно до ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав, що полягає у душевних стражданнях яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в іншій спосіб, незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов'язана з розміром цього відшкодування. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Визначаючи наявність та підстави відшкодування моральної шкоди, суд вважає, що позивачем не доведена вина відповідача - Виконавчого комітету Житомирської міської ради в заподіянні йому моральної шкоди, відсутня протиправність діяння відповідача відносно нього, не встановлено неправомірності дій чи бездіяльності та причинного зв'язку між шкодою та будь-якими неправомірними діями відповідача. При з'ясуванні обставин справи позивач не надав будь-яких доказів наявності вини конкретних осіб на підтвердження факту перенесення ним моральних страждань та наявності послідовного зв'язку між шкодою та перенесеними ним моральними стражданнями, винності відповідачів в заподіянні моральної шкоди, а відтак суд відмовляє в задоволенні позову про відшкодування моральної шкоди за безпідставністю, оскільки вимоги щодо відшкодування шкоди необґрунтовані і задоволенню не підлягають. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed