Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-15 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просив скасувати накази №3-ос від 12.01.2015р., № 5-ос від 13.01.2015р., № 7-ос від 15.01.2015р., №9-ос від 21.01.2015р. про оголошення доган позивачу та наказ №59-к від 29.01.2015р. про його звільнення з посади представника торговельного ТОВ «АСТЕЛІТ». Також просить поновити його на роботі на ту же посаду, стягнути середній заробіток за час вимушеного прогулу з дати звільнення по день розгляду справи в розмірі 75549,70 грн. Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримала, вважає звільнення позивача відбулось з порушенням трудового законодавства. Як на підставу позову послалась на порушення відповідачем вимог ст.147 КЗпПУ : за порушення трудової дисципліни може бути застосовано один з таких заходів стягнення : догана або звільнення. Але застосування двох видів стягнення таких як догана та попередження є незаконними, такого виду стягнення як попередження про розірвання трудового договору ( зазначено в наказі №9-ос від 21.01.2015р. ) не передбачено. Крім того, зазначає, що у позивача були поважні причини не виконувати своїх обов»язків , оскільки відповідачем штучно створені всі необхідні умови для звільнення: позбавлено позивача службового автомобіля, замість ноутбука надано стаціонарний комп»ютер, заблоковано доступ до електронної пошти, не надано фотоапарату для здійснення фотознімків товарів та послуг в торговельних кіосках, а також щодо викладки стартових пакетів, а тому він не зміг надати фотозвіт за 13 січня та 16 січня 2015р. на вимогу свого безпосереднього керівника, про що відображено в наказах про оголошення догани від 15.01.2015р. №7-ос та від 21.01.2015р. №9-ос, крім того, це не є порушенням трудової дисципліни. В останнє судове засідання представник не з»явилась, просила розгляд справи закінчити за її відсутності. Представник відповідача [PERSON] заперечував проти позову, вважає звільнення позивача відбулось з дотриманням трудового законодавства. Позивач з моменту працевлаштування і до жовтня 2014р. працював добре, без зауважень, але з жовтня почав ігнорувати своїми трудовими обов»язками, часто сидів в офісі, грав на комп»ютері, не виконував свої обов»язки як представник торговельний, не виходив на визначені та закріплені за ним по маршруту місць продажу (13-ть кіосків тощо). На зауваження безпосереднього керівника не реагував, та не пояснював причини, таку поведінку позивача пояснюють тим, що це його реакція на позбавлення його службового автомобіля за порушення транспортної політики ( згідно пункту 11.2 ,та пункту 12.2.4 Транспортної політики товариства). Але він міг користуватись іншим службовим офісним автомобілем, завчасно зробивши заявку на конкретний час та день для розміщення великогабаритних рекламних матеріалів товариства, або скористатись послугами таксі за рахунок відповідача. 3-тя особа в судове засідання не з»явився, про місце, день та час розгляду справи повідомлявся належно. Вислухавши представників сторін, пояснення свідків, дослідивши письмові докази, оцінивши їх у сукупності, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позовних вимог, виходячи з наступного. Позивач [PERSON] з 21.01.2014р. по 29.01.2015р. працював в структурному підрозділі дирекції продажу та відносин з абонентами, департаменту з управління роздрібними продажами Центрального регіону, відділ територіальних продажів та обслуговування клієнтів, на посаді представника торговельного в ТОВ «АСТЕЛІТ». Наказом № 59-к від 29.01.2015р. [PERSON] звільнено з роботи на підставі п.3 ст.40 КЗпП України за систематичне невиконання без поважних причин обов»язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку. Підставою для звільнення стало застосування дисциплінарних стягнення у вигляді доган, зокрема: наказ №3-ос від 12.01.2015р, № 5-ос від 13.01.2015р, № 7-ос від 15.01.2015р., № 9-ос від 21.01.2015р., доповідна записка начальника департаменту з управління роздрібними продажами Центрального регіону Сабата І.В., службові записки територіального менеджера з продажу та обслуговування клієнтів [PERSON], акти про відмову працівника від дачі письмових пояснень. ( а.с.14-15). Як встановлено в судовому засіданні, всі накази про накладення стягнення у вигляді доган оголошувались позивачу в той же день в присутності свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] від дачі письмових пояснень він відмовлявся , про що були складені відповідні акти. Свідки [PERSON], [PERSON] підтвердили, що коли [PERSON] зачитувала вголос накази, позивач при цьому посміхався та емоційно відповідав, що не буде писати пояснень взагалі. Свідок [PERSON] пояснив, що також підписував акти, [PERSON] зачитувала наказа, пропонувала надати пояснення. це відбувалось в кімнаті на 14 поверсі. Позивач не мав права як представник торговельний видавати інформацію щодо програми "Амбасадор". Отже, свідки підтвердили, що позивач відмовлявся від дачі пояснень не з тих підстав, що йому не вистачає часу або не встигає на протязі однієї доби, а взагалі в категорічній формі, при цьому посміхався. Копії всіх наказів про оголошення доган вручені йому 27.01.2015р., і наказ про звільнення вручений 29.01.2015р. Як на підставу позовних вимог позивач посилається на те, що він не виконував свої посадові обов»язки з поважних причин, так як не був забезпечений з боку відповідача необхідним засобами для виконання роботи, та штучно створені всі необхідні умови для звільнення: позбавлено службового автомобіля, на якому він відвідував «торгівельні точки» за закріпленим маршрутом, замість ноутбука надано стаціонарний комп»ютер, заблоковано доступ до електронної пошти. Разом з тим, ці обставини, на які посилається позивач в позові, і які були підставою для винесення доган, вже були предметом розгляду в суді та встановлені рішенням Подільського районного суду м.Києва від 25.05.2015р., яким в задоволенні позову [PERSON] відмовлено ( позивач посилався як на зміну істотних умов праці), і яке залишено без змін апеляційною та касаційною інстанціями. Так, рішенням Подільського райсуду м.Києва від 25.05.2015р., яке залишено без змін ухвалою Апеляційного суду м.Києва від 30.06.2015р. (а.с. 12-16 том 2), встановлено, що позивач порушив вимоги п.11.2 Транспортної політики, та що стаціонарний комп»ютер працював в штатному режимі. Ухвалою ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ від 02.12.2015 р. рішення Подільського районного суду м. Києва та ухвалу Апеляційного суду м. Києва залишено без змін. Наказом ТОВ «АСТЕЛІТ» № 240 від 24.03.2011р. затверджено Стандарти роботи представника торговельного. Відповідно до п.5.1.2 Стандартів торговельний представник повинен знати внутрішні Політики та Процедури, що регламентують обов»язки торговельних представників або усіх співробітників компанії. Відповідно до п.5.1.4 Стандартів порушенням трудової дисципліни торговельного представника, які є підставою для запровадження відповідних дисциплінарних стягнень є невиконання вимог маршрутів ( п.3.1); відхилення від маршруту без поважних причин. Відповідно до п.11.2 Транспортної політики використання службових автомобілів товариства в особистих цілях забороняється й розцінюється як грубе порушення даної політики і може призвести до позбавлення права управляти автомобілем товариства. Тобто, судом не встановлено, що такими діями відповідач створив перешкоди та фактично відсторонив позивача від виконання ним своїх трудових обов»язків. Крім того, позивача було повідомлено 06.10.2014р. електронним листом про необхідність заміни ноутбука на стаціонарний комп»ютер, про що він особисто зазначав в позовній заяві до Подільського районного суду про зміну істотних умов праці ( а.с.205 том 1). Згідно ч.3 ст.61 ЦПК України обставини, які встановлені судовим рішенням у цивільній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у яких беруть участь ті ж самі особи або особа, щодо якої встановлені ці обставини. Тобто, ці обставини доказуванню не потребують. Залишилась підстава позову, на яку посилається позивач, як перешкоджання з боку відповідача виконувати свої посадові обов»язки, а саме ненадання позивачу фотоапарату для надання фотозвітів, а тому він був позбавлений можливості на вимогу керівника надати фотозвіти, і ненадання фото звітів не є порушенням трудової дисципліни , про що зазначала в ууточненнях представник позивача ( а.с.2-3 том 2). Дані твердження представника позивача спростовуються показами свідка [PERSON], які повідомила, що всі торговельні представники, зокрема і вона особисто спочатку працювала торговельним представником, користувались не фотоапаратами, а мобільними телефонами, на які здійснювали фотографування точок продажу і на підставі цих фотознімків робили звіти, щоб показати та донести інформацію керівництву що відбувається на ТТ (торгівельних точках) продажу. Такі завдання робив і позивач за дорученням свого безпосереднього керівника, проти чого він не заперечує в своїй заяві, зазначаючи, що робив фотографування іноді зі свого телефону також. Фотографування робиться , як пояснила свідок [PERSON], для того, щоб здійснювати контроль за дотриманням умов договорів з партнерами відповідача. І це є складова частина посадових обов»язків представника торговельного: виконувати окремі доручення свого безпосереднього керівника та складати звіти про результати своєї роботи, з якими позивач ознайомився, про що свідчить його підпис ( а.с.136-141). Тому підстав вважати, що накази №7-ос та №9-ос щодо ненадання фотозвітів за результатами огляду точок продажу, тобто у невиконанні доручень безпосереднього керівника, є незаконними, у суду немає. А тому суд робить висновок, що позивач мав можливість і повинен був робити звіти шляхом фотографування на виданий йому як працівнику ТОВ «АСТЕЛІТ» мобільний телефон марки «Sony Xperia E». Згідно п.3 ч.1 ст.40 КЗпПУ працівник може бути звільнений з ініціативи власника лише за проступок на роботі, вчинений після застосування до нього дисциплінарного стягнення, за систематичне невиконання працівником без поважних причин обов»язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку, якщо до працівника раніше застосовувалися заходи дисциплінарного чи громадського стягнення. Законність дисциплінарних стягнень у вигляді догани на підставі наказу №5-ос ( невідвідування торговельних точок), за відсутності службового автомобіля, перевірялась Подільським районним судом в вищезазначеному рішенні суду. Законність наказу №3-ос щодо програми «Амбасадор» також доведена в судовому засіданні, позивач уклав договір з [PERSON]- з продавцем ексклюзивної торгівельної точки, а він як представник торговельний мав право підписувати договори, за виключенням ексклюзивних. Тобто порушив п.2.2 Посадової інструкції - надав неправдиві пояснення щодо своєї діяльності. Отже, підстави визнавати ці накази, що передували наказу про звільнення, незаконними відсутні. Тобто, систематичне невиконання працівником [PERSON] без поважних причин своїх обов»язків, покладених на нього, судом встановлена. Накази про оголошення доган винесені відповідно до вимог чинного законодавства, відповідають фактичним обставинам справи та підтверджені свідками. Як наслідок звільнення за п.3 ч.1 ст.40 КЗпПУ розірвання трудового договору за ініціативи роботодавця за систематичне невиконання без поважних причин обов»язків, покладених на нього трудовим договором, також відбулось у відповідності з вимогами трудового законодавства. Також судом встановлено, що позивача при прийомі на роботу ознайомлено з Правилами внутрішнього розпорядку, роз»яснено права та обов»язки працівників, ознайомлено з умовами роботи, оплатою праці, посадовими обов»язками, Політиками компанії, також з Транспортною політикою, стандартами роботи торговельного представника ТОВ «АСТЕЛІТ», Посадовою інструкцією №0007/14. Представник позивача зазначала про застосування до позивача одночасно двох видів стягнення. Разом з тим, ці твердження спростовуються самим змістом наказів. Як вбачається з тексту наказів №3-ос, №5-ос, №7-ос , №9-ос ( а.с. 16-19) міститься чітке, зрозуміле, недвозначне формулювання дисциплінарного стягнення «за порушення трудової дисципліни… оголосити догану», та виділено жирним шрифтом. Але далі в наказах позивача було попереджено про наслідки ч.ч.1,2 ст.151 КЗпПУ та про п.3 ч.1 ст.40 КЗпПУ, що не може вважатись як вид дисциплінарного стягнення. На підставі викладеного, суд вважає недоведеними позовні вимоги, а тому в задоволенні позову суд відмовляє за безпідставністю, оскільки позивача було звільнено відповідно до вимог трудового законодавства, з чітким дотриманням порядку звільнення, видачу трудової книжки було здійснено у строк, встановлений законом. Таким чином, у позивача не було вимушеного прогулу, звільнено з дотриманням вимог трудового законодавства на підставі п.3 ч.1 ст.40 КЗпПУ.

Outcome: dismissed