Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-16 00:00:00

08.02.2016р. позивач звернулась до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська з вищезазначеним позовом, в якому просить суд стягнути з відповідача на її користь суму 170 271 грн.12коп., яка складається з суми боргу - 67 000 грн., переданих [PERSON] в якості позики [PERSON], 18 % річних в розмірі 24524грн.01коп., індексу інфляції за весь час прострочення - у розмірі 25 259 грн., штрафних санкцій - у розмірі 28 964грн.10коп. та штрафу у розмірі - 24 524 грн.01коп. В обґрунтування заявлених вимог позивач посилається на те, що 04.02.2014р. між нею та [PERSON] було укладено договір процентної позики, за яким 04.02.2014р. [PERSON] було передано [PERSON] грошові кошти у розмірі 67 000 грн. Договір процентної позики укладено у письмовій формі та власноручно підписаний сторонами. Крім цього, фактична передача грошових коштів зафіксовано у письмовій розписці, яку було видано [PERSON] на підтвердження факту отримання від [PERSON] суми позики в розмірі 67 000 грн. Відповідно до умов п. 4.1. договору процентної позики, строк повернення позики становить 365 календарних днів з моменту надання суми позики, тобто сума позики повинна бути повернута позивачу - 05.02.2015р. В порушення умов зазначеного договору процентної позики та положень ст. 1049 ЦК України відповідач до цього часу не повернув суму позики позивачу. Відповідно до статті 2 договору процентної позики, позичальник повинен сплатити проценти в розмірі 18 % річних від суми позики, до дня фактичного повернення позики. Проценти нараховуються за методом "факт/факт", тобто за фактичний час існування боргу за цим договором і виходячи з фактичної кількості календарних днів у році. Проценти нараховуються починаючи з наступного дня після надання позикодавцем позики і до дня, що передує дню фактичного повернення позики. При цьому, у відповідності з п. 2.6. договору процентної позики, сплата процентів здійснюється щомісяця не пізніше 7 числа кожного календарного місяця за попередній місяць. Отже, відповідач повинен був сплатити позивачу суму боргу до 05.02.2015р., але, як в погоджений строк повернення позики, так і на дату підписання цієї позовної заяви борг не сплатив, а тому [PERSON] вважає, що вона має право вимагати оплати відповідачем боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також процентів, що встановлені договором, а саме 18% річних від суми позики, до дня фактичного повернення позики штрафних санкцій відповідно до статті 6 договору процентної позики. Відповідно до п. 6.1 договору процентної позики, при простроченні повернення позики (її частини) позичальник понад сплату процентів, установлених в п. 2.2 договору, додатково сплачує проценти в розмірі 24 % річних від простроченої суми до моменту повернення позики. Крім того, відповідно до п. 6.2 договору процентної позики, при порушенні встановлених п. 2.6 договору строків перерахування процентів позичальник сплачує штраф у розмірі 100 % від суми несвоєчасно сплачених процентів. Як зазначає позивач, загальна сума боргу відповідача складає: сума боргу + інфляційні витрати 18% річних (пункт 2.2 договору процентної позики) + 24% річних (пункт 6.1 договору процентної позики) - штраф у розмірі 100 % від суми несвоєчасно сплачених процентів (пункт 6.2 договору процентної позики) = 67 000 + 25 259 + 24 524,01 + 28 964,1 + 24 524,01 = 170 271,12 грн., які [PERSON] і просить суд стягнути з [PERSON] на її користь. Представник позивачки - [PERSON] (довіреність від 05.02.2016р. - а.с. № 22) в судове засідання не з'явилася, надала до суду заяву, в якій позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила їх задовольнити, посилаючись на обґрунтування викладене в позовній заяві та докази, наявні в матеріалах справи. Розгляд справи просила провести за її відсутності та без фіксування судового процесу технічними засобами. Проти заочного розгляду справи не заперечувала (а.с. № 21). Відповідачка в судові засідання по справі, які призначалися на 05.04.2016р. та 17.05.2016р. повторно не з'явилась, про дату, час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином відповідно до вимог ст. 74 - 76 ЦПК України, про причини своєї неявки суду не повідомила, заяви про розгляд справи за її відсутності не надала, з клопотанням про відкладення розряду справи до суду не звернулась, а також не скористалась правом надання заперечень проти позову (а.с. № 15, 20). За ч. 1 ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. У зв'язку з чим суд, з метою недопущення порушення строків розгляду справи, передбачених ст. 157 ЦПК України, з урахуванням згоди позивача, вважає за можливе провести заочний розгляд справи та вирішити справу у порядку заочного розгляду на підставі наявних у справі доказів. Відповідно до ст. 197 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши наявні у справі докази, вирішивши належність допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок всіх доказів у їх сукупності й оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному з'ясуванню всіх обставин справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 10 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. Як встановлено в судому засіданні та підтверджено матеріалами справи, 04.02.2014р. між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір процентної позики, за яким 04.02.2014р. позивачем було передано відповідачу грошові кошти у розмірі 67 000 грн. (а.с № 6) Договір процентної позики укладено у письмовій формі та власноручно підписаний сторонами. Крім цього, фактична передача грошових коштів зафіксовано у письмовій розписці, яку було складено [PERSON] на підтвердження факту отримання від [PERSON] суми позики в розмірі 67 000 грн. (а.с. № 7). Відповідно до умов п. 4.1. договору процентної позики, строк повернення позики становить 365 календарних днів з моменту надання суми позики, тобто сума позики повинна бути повернута позивачу - 05.02.2015р. В порушення умов зазначеного договору процентної позики та положень ст. 1049 ЦК України відповідач до цього часу не повернув суму позики позивачу. Відповідно до статті 2 договору процентної позики, позичальник повинен сплатити проценти в розмірі 18,00% річних від суми позики, до дня фактичного повернення позики. Проценти нараховуються за методом "факт/факт", тобто за фактичний час існування боргу за цим договором і виходячи з фактичної кількості календарних днів у році. Проценти нараховуються починаючи з наступного дня після надання позикодавцем позики і до дня, що передує дню фактичного повернення позики. При цьому, у відповідності з п. 2.6. договору процентної позики, сплата процентів здійснюється щомісяця не пізніше 7 числа кожного календарного місяця за попередній місяць. Отже, відповідач повинен був сплатити позивачу суму боргу до 05.02.2015р., але, як в погоджений строк повернення позики, так і на дату винесення рішення суду борг не сплатив, а тому [PERSON] має право вимагати оплати відповідачем боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також процентів, що встановлені договором, а саме 18% річних від суми позики, до дня фактичного повернення позики штрафних санкцій відповідно до статті 6 договору процентної позики. Відповідно до п. 6.1 договору процентної позики, при простроченні повернення позики (її частини) позичальник понад сплату процентів, установлених в п. 2.2 договору, додатково сплачує проценти в розмірі 24 % річних від простроченої суми до моменту повернення позики. Крім того, відповідно до п. 6.2 договору процентної позики, при порушенні встановлених п. 2.6 договору строків перерахування процентів позичальник сплачує штраф у розмірі 100 % від суми несвоєчасно сплачених процентів. В контексті викладеного, судом встановлено, що спірні правовідносини по справі врегульовані, окрім укладеного між сторонами договору процентної позики, нормами ЦК України. Відповідно до ч. 1 статті 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Згідно ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України. Так, згідно зі ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до ст. 1047 ЦК України, договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Статтею 1048 ЦК України передбачено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред'явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред'явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором. Статтями 525 та 615 ЦК України передбачено, що одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Одностороння відмова від зобов'язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов'язань. Нормами статті 610 ЦК України встановлено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Статтею 530 ЦК України передбачено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства. Згідно ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Виконання зобов'язання (основного зобов'язання) забезпечується, якщо це встановлено договором або законом (ст. 548 ЦК України). Відповідно до ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Згідно ст. 550 ЦК України право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов'язання. Проценти на неустойку не нараховуються. Кредитор не має права на неустойку в разі, якщо боржник не відповідає за порушення зобов'язання (ст. 617 цього Кодексу). Розмір неустойки встановлюється договором або актом цивільного законодавства (ст. 551 ЦК України). Відповідно до п. 2 ст. 258 ЦК України позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). А згідно ч. 1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Статтею 527 ЦК України передбачено зобов'язання боржника виконати свій обов'язок, а кредитора - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту, а також право кожної із сторін у зобов'язанні вимагати доказів того, що обов'язок виконується належним боржником або виконання приймається належним кредитором чи уповноваженою на це особою, і ризик наслідків непред'явлення такої вимоги. Відповідно до вимог статті 545 ЦК України, прийнявши виконання зобов'язання, кредитор повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі. Якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов'язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає. Наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов'язку. У разі відмови кредитора повернути борговий документ або видати розписку боржник має право затримати виконання зобов'язання. У цьому разі настає прострочення кредитора. Нормою статті 599 ЦК України передбачено, що зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Відповідно до ст. 16 ЦК України однією із форм судового захисту цивільних прав та інтересів є примусове виконання обов'язку в натурі. Як було встановлено судом та підтверджено матеріалами справи, в порушення умов укладеного між сторонами договору процентної позики та положень ст. 1049 ЦК України відповідач до цього часу не повернув суму позики позивачу, у зв'язку з чим має прострочену грошову заборгованість із застосуванням санкції, встановлених укладеним між сторонами договором та нормами ЦК України. Індекс інфляції: Формула здійснення перерахунку інфляційних збитків за місяць: И = ((si х s): 100) - s, де: И - сума інфляційних збитків; si - індекси інфляції (лютий 2015 р. - 105,3%; березень 2015 р. - 110,8%; квітень 2015 р. - 114%; травень 2015 р. - 102,2%; червень 2015р. - 100,4%; вересень 2015 р. - 102,3%; листопад 2015р. - 102%; грудень 2015 р. - 100,7%); s - сума заборгованності; 100 - перевод процентів. 67 000 грн. х (105,3% + 110,8% + 114,0% + 102,2% + 100,4% + 102,3% + 102% + 100,7%) - 67 000 грн. = 25 259 грн. 18 % річних (пункт 2.2 договору процентної позики) становлять: сума боргу х кількість днів прострочки х X % (відсотки за кожний день прострочки) Кількість днів прострочки дорівнює 747 18% річних / 365 = X = 0,049 % за один день прострочки 67 000,00 х 747 х 0,049% = 24 524,01 грн. Штрафні санкції (відповідно до п. 6.1 договору) становлять 24% річних Сума боргу х кількість днів прострочки х X % (відсотки за кожний день прострочки) Кількість днів прострочки дорівнює 655 24% річних / 365 = X = 0,066 % за один день прострочки 67 000 х 655 х 0,066% = 28 964,10 грн. Штрафні санкції (відповідно до п. 6.2 договору) становлять 100 % від суми несвоєчасно сплачених процентів Сума х штраф 100 % 24 524,01 х 100% = 24 524,01 грн. Загальна сума боргу відповідача складає: сума боргу + інфляційні витрати 18% річних (пункт 2.2 договору процентної позики) + 24% річних (пункт 6.1 договору процентної позики) - штраф у розмірі 100 % від суми несвоєчасно сплачених процентів (пункт 6.2 договору процентної позики) = 67 000 + 25 259 + 24 524,01 + 28 964,10 + 24 524,01 = 170 271,12 грн. Відповідно до ст. 57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Статтею 58 ЦПК України закріплено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Тобто, процесуальними нормами встановлено як право на участь у доказуванні (ст. 27 ЦПК України), так і обов'язок із доказування обставини при невизнані них сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Крім того, суд безпосередньо не повинен брати участі у зборі доказового матеріалу. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явилася та не надала суду достатніх та неспростовних доказів на підтвердження факту повернення грошових коштів позивачу. Вирішуючи питання щодо позовних вимог позивача, приймаючи до уваги, що в судовому засіданні знайшов підтвердження факт отримання відповідачем грошових коштів згідно укладеного договору процентної позики від 04.02.2014р., а також встановлено факт невиконання відповідачем, на відміну від позивача, своїх зобов'язань за даними договорами позики, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог [PERSON] до [PERSON] про стягнення боргу. Аналізуючи встановлені в судовому засіданні фактичні обставини в контексті наведених вище норм цивільного законодавства, суд приходить до висновку про доведеність та обґрунтованість позовних вимог [PERSON] до [PERSON] про стягнення боргу. Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат відповідно до положень ст. 88 ЦПК України, враховуючи результат вирішення справи, суд вважає за необхідне стягнути з відповідачки на користь позивачки, понесені нею судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 1 702 грн.71коп., сплата якого підтверджується відповідною квитанцією № N029M49937 від 01.02.2016р. (а.с. № 2). На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved