Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-01 00:00:00

12 листопада 2015 року [PERSON] звернулася до суду з даним позовом, вказуючи, що 20 квітня 1985 року вона та [PERSON] уклали шлюб. У шлюбі народилися діти [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. 27 лютого 2001 року шлюб між нею та [PERSON] був розірваний, про що в книзі реєстрації актів розірвання шлюбу у Відділі реєстрації актів громадянського стану Ленінського районного управління юстиції м. Кіровограда 27 лютого 2001 року зроблено запис за № 99. За час шлюбу на імя [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу квартири від 01 березня 1999 року, посвідченого приватним нотаріусом Кіровоградського міського нотаріального округу [PERSON], зареєстрованого в реєстрі за № 512, була придбана у власність квартира, що знаходиться за адресою м. Кіровоград, селище Гірниче, 10 лінія[ADDRESS]. Квартира складається з однієї жилої кімнати, загальною площею 31,53 кв. м., у тому числі житловою площею 17,5 кв.м. Договір купівлі-продажу квартири від 01.03.1999 року був зареєстрований Кіровоградським БТІ 11.03.1999 року. Придбана у шлюбі квартира є обєктом спільної сумісної власності, співвласниками якої є вона та [PERSON]. Поділ квартири в порядку, встановленим Цивільним кодексом України та Сімейним кодексом України між ними не проводився. 02 березня 2015 року [PERSON] помер. Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина на майно. Спадкоємцями, які прийняли спадщину є мати [PERSON], [PERSON] (1/3 частки) та донька померлого [PERSON] (2/3 частки), син померлого [PERSON] відмовився від прийняття спадщини на користь [PERSON]. Спадкова справа заведена приватним нотаріусом Кіровоградського міського нотаріального округу [PERSON] 12.03.2015 року за № 13/2015,зареєстрованого у спадковому реєстрі за № 57214777. До складу спадкового майна входить квартира за № 13, що знаходиться в будинку за № 45 по вулиці Лінія 10 с. Гірниче м. Кіровограда. 21 серпня 2015 року вона звернулася до приватного нотаріуса Кіровоградського міського нотаріального округу з питання видачі свідоцтва про право власності на 1/2 частку в спільному майні подружжя на квартиру № 13, розташовану в будинку під № 45 по вул. Лінія 10 в с. Гірниче м. Кіровограда, яка була придбана у шлюбі на імя [PERSON], який помер 02.03.2015 року в період їх з ним зареєстрованого шлюбу в 1999 році. Постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 21 серпня 2015 року приватний нотаріус Кіровоградського міського нотаріального округу [PERSON] відмовила їй у видачі свідоцтва про право власності на частку в спільному майні подружжя в разі смерті одного з подружжя на квартиру № 13, яка знаходиться в будинку під № 45 по вул. Лінія 10 в с. Гірниче м. Кіровограда. Постанова нотаріуса про відмову у вчиненні нотаріальної дії була вмотивована тим, що свідоцтво про право власності на частку у спільному майні подружжя в разі смерті одного з подружжя на квартиру № 13, яка знаходиться в будинку під № 45 по вул. ла [PERSON] 10 в с. Гірниче м. Кіровограда нотаріусом не може бути видане їй, так як на час відкриття спадщини після смерті [PERSON] вона не перебувала з ним в зареєстрованому у державному органі реєстрації актів цивільного стану шлюбі і не може надати нотаріусу документ, який посвідчує їх шлюбні відносини. Також нотаріус зазначила, що за даними архівної довідки, виданої ОКП «Кіровоградське ООБТІ» вказана квартира станом на 31.12.2012 року належала [PERSON] на підставі Договору купівлі-продажу від 01.03.1999 року за реєстровим № 512. Правові підстави вважати, що спадкове майно - квартира оформлена на імя [PERSON] належала йому на момент відкриття спадщини на праві особистої приватної власності відсутні. Спадкове майно, на яке спадкоємцями може бути отримано свідоцтво про право на спадщину за законом фактично складається з 1/2 частки квартири, що належала за життя [PERSON]. Правовстановлюючих документів на 1/2 частки на квартиру № 13, яка знаходиться в будинку № 45 по вул. Лінія 10 с. Гірниче м. Кіровограда у неї не має, державна реєстрація права власності на її імя не здійснювалася. Після закінчення строку для прийняття спадщини спадкоємці [PERSON] мають отримати свідоцтво про право на спадщину за законом на підставі документів, що є в спадковій справі, а саме на все майно та провести державну реєстрацію права власності на нього. Вона вважає, що захист її права має бути здійснений шляхом визнання права власності на 1/2 частку квартири № 13, яка знаходиться в будинку № 45 по вул. Лінія, 10 в с. Гірниче в м. Кіровограді. Станом на дату звернення з позовом за даними Кіровоградського ООБТІ адреса місто Кіровоград селище Гірниче, [ADDRESS], відповідає [ADDRESS]. Згідно висновку приватного підприємства «Юридичне бюро технічної інвентаризації «Атріум» оціночна (ринкова) вартість квартири складає 207567 грн., вартість 1/2 частки складає 103 783,50 грн. Просить визнати право власності за нею на 1/2 частину квартири за № 13 в будинку № 45 по вулиці Лінія 10-а в м. Кіровограді. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримала, просила їх задовольнити, посилаючись на обставини, зазначені в позовних вимогах. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявилася, про час та місце слухання справи повідомлена належним чином, до суду надала заяву про розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги визнає в повному обсязі. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнала, просила в задоволенні позовних вимог позивача відмовити, надала письмові заперечення, де зазначила, що 29 липня 1996 року рішенням Ленінського районного суду м. Кіровограда шлюб між позивачкою та померлим [PERSON] було розірвано. До моменту розірвання шлюбу та після винесення рішення судом, а також на момент укладання договору купівлі-продажу квартири [ADDRESS], позивач та померлий [PERSON] не проживали однієї сімєю, не мали спільних коштів, не вели спільного господарства, а тому не перебували у шлюбних відносинах. Квартира [ADDRESS] була придбана померлим [PERSON] після розлучення, що підтверджується договором купівлі-продажу квартири від 01 березня 1999 року. До 01 березня 1999 року [PERSON] належала на праві особистої власності квартира за адресою [ADDRESS], в якій він мешкав разом з позивачем [PERSON], дана квартира була продана. Зазначає, що між [PERSON] та позивачем було попередньо досягнуто згоди щодо розподілу майна, а саме, після продажу квартири за адресою м. Кіровоград, Лінія 9-а[ADDRESS] [PERSON]Б придбав житло за адресою [ADDRESS], а позивачу [PERSON] була придбана квартира за адресою [ADDRESS]. Таким чином, між [PERSON] та позивачем було досягнуто згоди щодо розподілу майна під час розгляду справи Ленінським районним судом про розірвання шлюбу, тому спір щодо розподілу майна подружжя був відсутній. Розлучення позивач зареєструвала лише 27.02.2001 року, тобто вже після того, як померлий [PERSON] придбав спірну квартиру. Проте норму ст.44 Кодексу про шлюб та сімю України необхідно розуміти у звязку з іншими законодавчими актами України, чинними на момент розірвання шлюбу. Вважає, що застосування положень статті 44 вищевказаного Кодексу та пункту 76 Інструкції про порядок реєстрації актів громадянського стану в Україні щодо часу припинення шлюбу, розірваного за рішенням суду, в даному випадку є неприпустимим через те, що вони суперечать статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Виходячи з того, що спірне майно, як вбачається з наведеного вище, було придбано [PERSON] в той час коли сторони проживали роздільно, не вели спільного господарства, після фактичного припинення шлюбу в липні 1996 року та утримувалось [PERSON] одноосібно, вважає, що це майно відповідно до ч.2 ст.28 Кодексу про шлюб та сімю України можна визнати таким, що належало [PERSON] на праві особистої власності. Крім цього, вважає за необхідне застосування до позовних вимог позивача строків позовної давності, оскільки позивач знала, що з моменту купівлі-продажу (1999 р.) спірної квартири [PERSON] вона належить йому на праві приватної власності, але пройшло 15 років, строк позовної давності для вимоги про поділ майна, яке є спільною сумісною власністю, становить три роки і завершився в березні 2003 року. Заслухавши пояснення сторін, допитавши свідків, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] не підлягають задоволенню за таких підстав. Згідно ч.1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Відповідно до ч. 1 ст.20 ЦК України право на захист особа здійснює на свій розсуд. У відповідності до ст. 392 ЦК України власник майна може предявити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який посвідчує його право власності Судом встановлено, що 20 квітня 1985 року [PERSON] та [PERSON] уклали шлюб в Центральному відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного управління юстиції у Кіровоградській області, актовий запис № 664 (а.с. 11). У шлюбі народилися діти [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. Як вбачається з рішення Ленінського районного суду м. Кіровограда від 29.07.1996 року за позовом [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу, шлюб, укладений між [PERSON] та [PERSON] був розірваний (а.с.47). Зі змісту рішення Ленінського районного суду м. Кіровограда від 05 червня 1998 року за позовом [PERSON] до [PERSON] про усунення перешкод в користуванні жилим приміщенням та вселенні вбачається, що після розірвання шлюбу в 1996 році позивач в лютому 1997 року пішла з квартири № 4 дома № 38 за адресою м. Кіровоград, селище Гірниче, лінія 9. Даних про те, що позивач з дітьми вселилася в квартиру на підставі рішення суду не має. Згідно свідоцтва про розірвання шлюбу вбачається, що 27 лютого 2001 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] був розірваний, про що в книзі реєстрації актів розірвання шлюбу у Відділі реєстрації актів громадянського стану Ленінського районного управління юстиції м. Кіровограда 27 лютого 2001 року зроблено запис за № 99 (а. с. 12). Відповідно до договору купівлі-продажу квартири від 01 березня 1999 року, посвідченого приватним нотаріусом Кіровоградського міського нотаріального округу [PERSON] та зареєстрованого в реєстрі за № 510, вбачається, що [PERSON] продав квартиру за адресою м. Кіровоград, селище Гірниче, 9 лінія, буд.38 кв.4, яка належала йому на праві особистої власності на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого 22 лютого 1999 року за № 532 Геологорозвідувальною експедицією №37 та зареєстрованого Кіровоградським бюро технічної інвентаризації 23 лютого 1999 року за реєстром № 29549/107, яка складалася із трьох жилих кімнат, загальною площею 58,6 кв. м., в тому числі житловою площею 38,7 кв. м. (а.с.48). З договору купівлі продажу квартири від 01 березня 1999 року, посвідченого приватним нотаріусом Кіровоградського міського нотаріального округу [PERSON] та зареєстрованого в реєстрі за № 512, вбачається, що [PERSON] купив квартиру за адресою м. Кіровоград, селище Гірниче, 10 лінія, буд.45 кв.13, яка складалася із однієї жилої кімнати, загальною площею 31,53 кв. м., в тому числі житловою площею 17,5 кв. м. (а. с.13). Згідно договору купівлі - продажу квартири від 28 липня 1999 року, посвідченого державним нотаріусом Першої Кіровоградської державної нотаріальної контори, зареєстрованого в реєстрі за № 1-2257, вбачається, що [PERSON], що проживає [INFO] та області, купила квартиру за адресою м. Кіровоград, сел. Гірниче, лінія 4[ADDRESS], яка складається з трьох кімнат, загальною площею 50,4 кв. м, у тому числі житлова - 31,9 кв. м. З ксерокопії паспорту [PERSON] видно, що вона з 06 квітня 1999 року була зареєстрована за адресою [INFO] та області, знята з реєстрації 02 листопада 1999 року, зареєстрована 19 листопада 1999 року за адресою м. Кіровоград, сел. Гірниче, лінія 4[ADDRESS], знята з реєстрації 07.10.2015 року, зареєстрована з 13.10.2015 року за адресою с. Сонячне Кіровоградського району, вул. Радянська, 15 (а.с.8-9). Допитані в судовому засіданні свідки [PERSON] та [PERSON] пояснили, що після розлучення з 1996 року [PERSON] проживав один в квартирі № 4, буд. 38 в селище Гірниче, 9 лінія в м. Кіровограді, потім її продав та купив собі квартиру за адресою м. Кіровоград, селище Гірниче, 10 лінія[ADDRESS], де проживав один до самої смерті. Судом встановлено, що між померлим [PERSON] та позивачем [PERSON] було досягнуто усної згоди щодо розподілу майна, а саме після продажу квартири за адресою: [ADDRESS] [PERSON] придбав житло за адресою [ADDRESS], а позивачу [PERSON] з дітьми 28 липня 1999 року була придбана квартира за адресою [ADDRESS]. Суд вважає, що придбана померлим [PERSON] квартира не є обєктом спільної сумісної власності подружжя, співвласниками якої є позивач та померлий [PERSON], оскільки квартира, в якій проживали позивач та [PERSON] з дітьми за адресою м. Кіровоград, селище Гірниче, 9 лінія, буд.38 кв.4 належала [PERSON] на праві особистої власності на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого 22 лютого 1999 року за № 532 Геологорозвідувальною експедицією №37 та зареєстрованого Кіровоградським бюро технічної інвентаризації 23 лютого 1999 року за реєстром № 29549/107, після продажу якої в той же день 01 березня 1999 року він придбав спірну квартиру за адресою м. Кіровоград, селище Гірниче, 10 лінія, буд.45 кв.13, яка складалася із однієї жилої кімнати, загальною площею 31,53 кв. м., в тому числі житловою площею 17,5 кв. м. Як вбачається з довідки № 26 від 12.03.2015 року КП «ЖЕК № 9 КМР» [PERSON] проживав та був зареєстрований з 02.04.1999 року один за адресою [ADDRESS] до моменту смерті 02.03.2015 року (а.с. 72). 02 березня 2015 року [PERSON] помер ( а.с. 17 ). Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина на майно. Спадкоємцями, які прийняли спадщину є мати [PERSON], [PERSON] (1/3 частки) та донька померлого [PERSON] (2/3 частки), син померлого [PERSON] відмовився від прийняття спадщини на користь [PERSON] Спадкова справа заведена приватним нотаріусом Кіровоградського міського нотаріального округу [PERSON] 12.03.2015 року за № 13/2015,зареєстрованого у спадковому реєстрі за № 57214777. До складу спадкового майна входить квартира за № 13, що знаходиться в будинку за № 45 по вулиці Лінія 10 с. Гірниче м. Кіровограда. У відповідності до ч.1 ст.22, ч.1 ст.24, ст.25, ч.1 ст.28 Кодексу про шлюб та сімю України, чинних на час придбання спірної квартири, майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Майно, яке належало кожному з подружжя до одруження, а також одержане ним під час шлюбу в дар або в порядку успадкування, є власністю кожного з них. В разі поділу майна, яке є спільною сумісною власністю подружжя, їх частки визнаються рівними. Згідно ст.29 КпШС України якщо між подружжям не досягнуто згоди про спосіб поділу спільного майна, то за позовом подружжя або одного з них суд може постановити рішення: про поділ майна в натурі, якщо це можливо без шкоди для його господарського призначення; про розподіл речей між подружжям з урахуванням їх вартості та частки кожного з подружжя в спільному майні; про присудження майна в натурі одному з подружжя, з покладенням на нього обов'язку компенсувати другому з подружжя його частку грішми. При цьому суд також бере до уваги інтереси неповнолітніх дітей або інтереси одного з подружжя, що заслуговують на увагу. Поділ спільного майна подружжя може бути проведений як під час перебування в шлюбі, так і після розірвання шлюбу. Для вимоги про поділ майна, яке є спільною сумісною власністю розведеного подружжя, встановлюється трирічний строк позовної давності. Відповідно до ст.11 КпШС України, у тих випадках коли для окремих вимог встановлено строк позовної давності, він обчислюється, якщо інше не встановлено законом, з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення свого права. Також аналогічне правове положення закріплене в ст.ст.60, 70, 72 СК України, ст.368 ЦК України. Згідно зі ст. 44 Кодексу про шлюб та сім'ю України, шлюб вважається припиненим з моменту реєстрації розлучення в органах реєстрації актів громадянського стану. Відповідно до пунктів 22, 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21.12.2007 року "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 СК України та ст. 372 ЦК України. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи, вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, зясувати джерело і час його придбання. Вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, зясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК, ч. 3 ст. 368 ЦК), відповідно до частин 2, 3 ст. 325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на імя кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Згідно п. 30 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21 грудня 2007 року N 11, відповідно до якого якщо за час окремого проживання подружжя після фактичного припинення шлюбних відносин спільне майно його членами не придбавалося, суд відповідно до ч. 6 ст. 57 Сімейного кодексу України може визнати особистою приватною власністю дружини, чоловіка майно, набуте кожним з них за цей період та за вказаних обставин, і провести поділ тільки того майна, що було їхньою спільною власністю до настання таких обставин. Частиною 1 ст. 328 Цивільного кодексу України визначено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Згідно з ч.1 ст.321 ЦК України право власності є непорушним, ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ч. 1 ст. 267 Цивільного кодексу України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Згідно ч. 4 ст. 267 Цивільного кодексу України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Враховуючи вищевикладене, те, що позивач та [PERSON] не проживали однією сімєю з 1996 року, квартира, в якій проживали позивач та [PERSON] з дітьми за адресою м. Кіровоград, селище Гірниче, 9 лінія, буд.38 кв.4 належала [PERSON] на праві особистої власності на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого 22 лютого 1999 року за № 532 Геологорозвідувальною експедицією №37 та зареєстрованого Кіровоградським бюро технічної інвентаризації 23 лютого 1999 року за реєстром № 29549/107, після продажу якої він в той же день 01 березня 1999 року придбав спірну квартиру за адресою м. Кіровоград, селище Гірниче, 10 лінія, буд.45 кв.13, позивачем до матеріалів позовної заяви не надано жодних доказів, які б підтверджували, що спірна квартира набута в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти позивача та померлого колишнього чоловіка [PERSON], а також, що позивачем були понесені відповідні грошові витрати у створенні даного майна, позивач знала, що з моменту купівлі спірної квартири [PERSON] вона належить йому на праві особистої приватної власності, але після реєстрації розлучення 27.02.2001 року на протязі 3-х років не предявляла до нього вимог щодо розподілу квартири, якщо вважала, що дана квартира належить колишньому подружжю на праві спільної сумісної власності, строк позовної давності для вимоги про поділ майна, встановлений ч.3 ст. 29 Кодексу про шлюб та сім'ю України завершився в березні 2003 року, тому суд приходить до висновку, що в задоволенні позовних вимог позивачу повинно бути відмовлено. У відповідності до вимог Закону України « Про судовий збір » позивачем при подачі позовної заяви сплачено судовий збір на користь держави у розмірі 1037,84 грн.

Outcome: dismissed