Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-29 00:00:00

Лікар-психіатр Комунальної установи «Герцаївська центральна районна лікарня» Горовець Л.Г. (далі по тексту - лікар-психіатр) звернулася до суду із заявою про надання [PERSON], [INFO], амбулаторної психіатричної допомоги у примусовому порядку. В обґрунтування заяви посилалась на те, що [PERSON] перебуває на психіатричному обліку з 16.10.2013 року. Оскільки у останньої загострилось захворювання під час якого в стані психомоторного збудження закривається в будинку, відмовляється від їжі, то є ймовірність того, що вона може стати суспільно-небезпечною, як для оточуючих так і для неї самої. У судовому засіданні лікар-психіатр подану заяву підтримала та просила її задовольнити. Додала, що [PERSON] попередньо лікувалася у Чернівецькій обласній психіатричній лікарні де до неї були застосовані примусові заходи медичного характеру в умовах стаціонару 2-ї та 8-ї відділень. 29.04.2014 року останню було виписано з діагнозом «Помірні зміни особистості та поведінки внаслідок органічного ураження ЦНС у особи з легкою розумовою відсталістю». Враховуючи, що хворій рекомендовано нагляд психіатра за місцем проживання, а в добровільному порядку остання пройти обстеження та лікування відмовляється, просила суд винести рішення, яким надати [PERSON] амбулаторну психіатричну допомогу у примусовому порядку в умовах стаціонару Комунальної установи «Герцаївська центральна районна лікарня». [PERSON] у судовому засіданні не заперечувала проти задоволення заяви лікаря-психіатра та суду пояснила, що після виписки з психіатричної лікарні почуває себе задовільно та суспільно-небезпечною себе не вважає. Разом з тим, бажає надалі продовжити лікування у добровільному порядку. Заінтересована особа [PERSON] - батько [PERSON] просив суд заяву задовольнити, посилаючись на те, що лікування доньки піде їй на користь. Прокурор Іліє П.М. проти задоволення заяви заперечував, так як обставини, на які посилається лікар як на підставу своєї заяви щодо необхідності застосування стосовно [PERSON] відповідних медичних заходів є необгрунтованими, а тому підстав для задоволення заява відсутні. Суд, заслухавши пояснення лікаря-психіатра, особи, щодо якої вирішується питання про надання амбулаторної психіатричної допомоги у примусовому порядку, думку прокурора та заінтересованої особи, а також перевіривши матеріали справи, приходить до наступного. Відповідно до п.9 ч.2 ст.234 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про надання особі психіатричної допомоги в примусовому порядку, у т.ч. амбулаторної. Згідно ЧЧ.2-4 ст.12 Закону України «Про психіатричну допомогу» амбулаторна психіатрична допомога може надаватися без усвідомленої згоди особи або без згоди її законного представника у разі встановлення у неї тяжкого психічного розладу, внаслідок чого вона завдасть значної шкоди своєму здоров'ю у зв'язку з погіршенням психічного стану у разі ненадання їй психіатричної допомоги. Амбулаторна психіатрична допомога особі без її усвідомленої згоди або без згоди її законного представника надається лікарем- психіатром в примусовому порядку за рішенням суду. Питання про надання особі амбулаторної психіатричної допомоги в примусовому порядку вирішується судом за місцем проживання особи. Заява про надання особі амбулаторної психіатричної допомоги в примусовому порядку направляється до суду лікарем-психіатром. До заяви, в якій повинні бути викладені підстави для надання особі амбулаторної психіатричної допомоги без її усвідомленої згоди та без згоди її законного представника, передбачені частиною другою вказаної статті, додається висновок лікаря-психіатра, який містить обґрунтування про необхідність надання особі такої допомоги. Особа, якій надається амбулаторна психіатрична допомога в примусовому порядку, повинна оглядатися лікарем-психіатром не рідше одного разу на місяць, а комісією лікарів-психіатрів - не рідше одного разу на 6 місяців для вирішення питання про продовження чи припинення надання їй такої допомоги. Отже, зміст вищенаведених норм закону зводяться до того, що страждання особи на певну психіатричну хворобу ще не свідчить про необхідність у наданні такій особі амбулаторної психіатричної допомоги у примусовому порядку та не є абсолютною підставою для її надання. Необхідними умовами, окрім наявність хвороби, за наявності яких стає можливим надання особі допомоги у примусовому порядку, виступає відсутність згоди особи на добровільне лікування та обґрунтована підозра вважати, що в разі ненаданні допомоги такій особі, вона завдасть значної шкоди власному здоров'ю. Як вбачається з висновку лікаря-психіатра від 16.12.2013 року, [PERSON] з 16.10.2013 року перебуває на обліку в КУ "Герцаївська центральна районна лікарня". Наразі їй встановлений діагноз «Помірні зміни особистості та поведінки внаслідок органічного ураження ЦНС у особи з легкою розумовою відсталістю». З пояснень хворої [PERSON] вбачається, що вона не оспорює факт своєї психіатричної хвороби та свідомо бажає продовжити лікування задля одужання. В ході судового засідання остання справляла враження психічно здорової людини, що свідчить про її перебування у стадії ремісії, тобто в стані спокою хвороби або її ослаблення. Більше того, будь-яких агресивних, неадекватних дій, які б викликали необхідність у застосуванні щодо неї примусових заходів, останньою не здійснено. Таким чином, суд, зважаючи на відсутність агресивних проявів та наявність згоди хворої [PERSON] проходити подальше лікування у добровільному порядку, приходить до висновку про відсутність правових підстав задля надання такої допомоги, а тому вимоги заяви лікаря-психіатра задоволенню не підлягають.

Outcome: dismissed