Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-02 00:00:00

06 жовтня 2015 року позивач [PERSON] звернулася до суду із позовом, в якому просила визнати за нею право власності на 1/3 частину квартири № 11, загальною площею 50,3 кв.м., житловою площею 27,9 кв.м., в будинку № 81 по вулиці Енгельса в м.Новоазовську Донецької області в порядку спадкування після померлого 17.03.2015 року [PERSON]. Позов обґрунтований тим, що 17.03.2015 року помер чоловік позивача [PERSON]. Після його смерті відкрилася спадщина на 1/3 частину вказаної квартири. Позивач після смерті чоловіка прийняла спадщину, подавши заяву до нотаріальної контори. Їхні діти, відповідачі у справі - [PERSON] та [PERSON] відмовились від спадщини на користь матері. Нотаріусом четвертої Маріупольської державної нотаріальної контори 22.09.2015 року відмовлено позивачу [PERSON]М в оформленні спадщини, із-за того, що правовстановлюючий документ на квартиру не зареєстрований в БТІ м.Новоазовська. Оскільки іншим чином позивач не може реалізувати своє право на спадщину, просить суд визнати за нею право власності на 1/3 частину квартири в порядку спадкування за законом. Ухвалою судді від 15.01.2015 року відкрито провадження у справі, на підставі ст.1 Закону України Про здійснення правосуддя та кримінального провадження у звязку з проведенням антитерористичної операції та розпорядження голови Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 02.09.2014 року № 2710/38-14. Позивач в судове засідання не зявилася, проте в позовній заяві просила розглядати справу без її участі, на задоволенні позову наполягає, не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідачі в судове засідання не зявилися, за вказаними в позові телефонами були належним чином повідомлені про розгляд справи, заяв про розгляд справи за їх відсутності не надали. При цьому, згідно з довідкою секретаря судового засідання від 05.11.2015 року відповідач [PERSON] просила, у зв'язку з відсутністю поштового зв'язку з тимчасово окупованою територією, де вона проживає (м.Новоазовськ), надіслати копію рішення у цій справі на адресу нотаріуса [PERSON] в м.Маріуполі Донецької області. Враховуючи викладене та згідно ст.ст. 157, 169, 224 ЦПК України, зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи на підставі наявних у справі доказів. Відповідно до ст. 197 ЦПК України в зв'язку з неявкою сторін, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши зібрані у справі докази у їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню виходячи з наступного. На підставі ст. 212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Судом встановлено, що 17.03.2015 року у місті Новоазовськ Новоазовського району Донецької області помер [PERSON], згідно свідоцтва про смерть серії І-НО № 899570, виданого 27.03.2015 року Іллічівським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Маріупольського міського управління юстиції у Донецькій області (а.с.5). Позивачем у справі є [PERSON], яка народилася 26 квітня 1957 року в с.Щорсівка Чутівського району Полтавської області, відповідно до паспорту громадянина України серії ВС № 726489, виданого 23 січня 2001 року Новоазовським РВ УМВС України в Донецькій області (а.с.17). Згідно свідоцтва про укладення шлюбу серії І-НО № 404707, виданого 28.05.1974 року Безіменською сільською радою Новоазовського району Донецької області, [PERSON], [INFO], і [PERSON], яка народилася 26.04.1957 року в с.Щорсівка Чутівського району Полтавської області, 28 травня 1974 року уклали шлюб та їх прізвища після укладення шлюбу [PERSON] (а.с.10). На підставі ст. 1261 ЦК України позивач дружина померлого є спадкоємцем за законом першої черги після смерті [PERSON] Крім позивача, спадкоємцями першої черги за законом є відповідачі, діти померлого - [PERSON] і [PERSON], що підтверджується копіями їх свідоцтв про народження (відповідно) серії ІІ-НО № 440034 від 23.08.1975 року і серії VІ-НО № 407140 від 16.11.1985 року, а також копією рішення Новоазовського районного суду Донецької області від 10.02.2012 року у справі № 2-199/2012 про розірвання шлюбу [PERSON], дошлюбне прізвище якої [PERSON] (а.с.11-13). Згідно постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 22.09.2015 року, державний нотаріус Четвертої маріупольської державної нотаріальної контори [PERSON], вивчивши подані до спадкової справи № 371/2015 [PERSON], що зареєстрована за адресою [INFO], документи: заяву про видачу свідоцтва про право спадщини за законом на 1/3 частину квартири № 11, розташованої в будинку № 81 по вулиці Енгельса у місті Новоазовську Новоазовського району Донецької області, дві заяви про відмову від спадщини доньки [PERSON], від 02.09.2015 року за вх.№ 1012, зареєстрованої за адресою: [INFO], селище Сєдове, вул. Кірова, буд.114, а також сина [PERSON] від 10.09.2015 року за вх.№ 1042, зареєстрованого: [INFO], постановила відмовити у видачі свідоцтва про право на спадщину, у зв'язку з відсутністю на правовстановлюючому документі свідоцтві про право на житло виданого 20.12.1994 року Новоазовською районною державною адміністрацією Донецької області згідно з розпорядженням від 20.12.1994 року за № 793, відмітки про реєстрацію і відсутністю реєстраційного посвідчення. У наданих позивачем документах, а саме, копії свідоцтва про право на житло №793 від 20.12.1994 року та інших дійсно відсутні дані про реєстрацію права власності, відповідно, відсутнє реєстраційне посвідчення. У зв'язку з відсутністю на цей час можливості отримати дані про реєстрацію права власності на вказану квартиру в органах державної влади та виконавчих органах м.Новоазовська Новоазовського району Донецької області, розташованих на території, тимчасово непідконтрольній владі України, позивач не має можливості іншим шляхом підтвердити наявність чи відсутність державної реєстрації права власності на майно за померлим. Пунктом 4.12. глави 10 розділу 2 Порядку вчинення нотаріальний дій нотаріусами України передбачено, що свідоцтво про право на спадщину видається за наявності у спадковій справі всіх необхідних документів. Згідно з ч.2ст.49 Закону України Про нотаріат нотаріус відмовляє у вчиненні нотаріальної дії, якщо не подано відомості (інформацію) та документи, необхідні для вчинення нотаріальної дії. Відповідно до ч.5ст.8 Закону України Про приватизацію державного житлового фонду передача квартир (будинків) у власність громадян з доплатою, безоплатно чи з компенсацією відповідно до статті 5 цього Закону оформляється свідоцтвом про право власності на квартиру (будинок), яке реєструється в органах приватизації і не потребує нотаріального посвідчення. Строки для реєстрації права власності законодавством не встановлювалися, а тому, спадкодавець мав право в будь-який час звернутися до відповідних органів для проведення реєстрації. Відповідно до ч.3 ст.3 Закону України від 1 липня 2004 року "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. Згідно з ч.4 ст.3 зазначеного Закону права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов'язкової реєстрації таких прав. Державна реєстрація права власності на житлові будинки, споруди регулювалася підзаконними нормативними актами, зокрема, такими як Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року і яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу від 13 грудня 1995 року № 56, Тимчасове положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затверджене наказом Міністерства юстиції України від 7 лютого 2002 року № 7/5 і зареєстроване в Мін'юсті 18 лютого 2002 року за № 157/6445 (з подальшими змінами). Зазначені нормативні акти передбачали державну реєстрацію будівель, споруд, державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, проте виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності ЦК та Законом України від 1 липня 2004 року "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень". Отже, із аналізу згаданих нормативних актів слідує, що спадкодавець [PERSON], відповідно до свідоцтва № 793 про право власності на майно від 20.12.1994 року, технічного паспорту на квартиру мав право спільної сумісної власності на 1/3 частини квартири [ADDRESS] (а.с.6-9) разом із іншими співвласниками [PERSON] та [PERSON]. Згідно звіту про незалежну оцінку майна від 22.10.2015 року (а.с.31) ринкова вартість 1/3 частини двокімнатної квартири № 11, розташованої в будинку № 81 по вулиці Енгельса у місті Новоазовську Новоазовського району Донецької област, загальною площею 50,3 кв.м., жилою площею 27,9 кв.м., складає 54940 гривень без ПДВ. В розумінні ст. 392 ЦК України, право власності спадкоємця [PERSON] на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Одним із завдань цивільного судочинства, відповідно до ст.1 ЦПК України, є, зокрема, справедливий розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту невизнаних прав фізичних осіб. Суд вважає, що оскільки позивачем було підтверджено належність померлому на праві власності спірного майна, і відповідно право позивача на спадкування, позовні вимоги слід задовольнити. На підставі викладеного та

Outcome: approved