Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-04 00:00:00

Позивач 15.08.2013 року звернувся до суду з позовом до [PERSON], ВДВС Святошинського РУЮ м. Києва, третя особа: Управління Державтоінспекції Головного управління МВС України в м. Києві про визнання права власності на автомобіль та зняття арешту з автомобіля. В обґрунтування позову, позивачем зазначено, що 18.06.2008 року, [PERSON] придбала у [PERSON] автомобіль марки «Volkswagen Golf» 1988 року випуску, шасі [NUMBER], реєстраційний номер [NUMBER], зареєстрований в УДАІ ГУ МВС України в м. Києві 1 квітня 2008 року. На підтвердження цієї угоди позивач з відповідачем-1 склали Акт прийому-передачі автомобіля від 18.06.2008 року та відповідач-1 надав позивачу розписку від 18.06.2008 року про те, що він отримав від позивача за придбаний автомобіль 22000 грн., а також, того ж дня надав довіреність на право експлуатації та розпорядження згаданим автомобілем. Згодом, 21.03.2011 року відповідач-1 надав ще одну довіреність на право експлуатації та розпорядження спірним автомобілем. З наміром зареєструвати на себе автомобіль, позивач користувалась ним, здійснювала ремонт, страхувала, оплачувала всі необхідні виплати тощо, однак переоформити автомобіль на своє ім'я не встигла. 19.07.2013 року зазначений автомобіль було затримано співробітниками УДАІ ГУ МВС України в м. Києві та направлено на арешт майданчик. При затримці автомобіля співробітник ДАІ послався на постанову державного виконавця ВДВС України Святошинського районного управління юстиції м. Києва №285/23 від 31.05.2013 року про арешт спірного автомобіля. Після цього позивач звернувся до ВДВС Святошинського РУЮ м. Києва з приводу накладення арешту на автомобіль, де отримав пояснення, що відповідач-1 має борг перед ПАТ «Альфа-Банк», тому на автомобіль було накладено арешт з метою стягнення боргу з відповідача-1 згідно виконавчого документу. З огляду на зазначені обставини, позивач вважає, що спірний автомобіль належить саме їй на праві приватної власності, а відповідач-1 ніколи ніяких претензій до позивача не пред'являв. Відтак, позивачка просила визнати за нею право власності на автомобіль марки «Volkswagen Golf» 1988 року випуску, шасі [NUMBER], реєстраційний номер [NUMBER], а також зняти арешт зі згаданого автомобіля. У судовому засіданні 05.03.2014 року позивач та його представник [PERSON] позов підтримали у повному обсязі з підстав викладених у позовній заяві. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні 05.03.2014 року не заперечував щодо задоволення позову. Представник відповідача ВДВС Святошинського РУЮ м. Києва у судове засідання 05.03.2014 року не з'явився, про причини неприбуття суд не повідомив, надавши до канцелярії суду копії матеріалів виконавчого провадження (а.с. 36-44). Представник третьої особи в засідання суду 05.03.2014 року не з'явився, про причини неприбуття суд не повідомляв. Заслухавши пояснення осіб які брали участь у справі, дослідивши матеріали справи, письмові докази, суд вважає позовні вимоги є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню з огляду на наступне. Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER], виданого УДАІ ГУ МВС України в м. Києві 01.04.2008 року, власником автомобіля марки «Volkswagen Golf» 1988 року випуску, шасі [NUMBER], реєстраційний номер [NUMBER] є відповідач [PERSON] (а.с. 4). 18.06.2008 року приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу [PERSON] посвідчила довіреність видану [PERSON], якою він уповноважив [PERSON] користуватися та розпоряджатись належним йому на праві власності автомобілем марки «Volkswagen Golf» 1988 року випуску, шасі [NUMBER], реєстраційний номер [NUMBER]. (а.с.11). 18.06.2008 року [PERSON] написав розписку про те, що він отримав від [PERSON] грошові кошти в сумі 22000 грн. за автомобіль марки «Volkswagen Golf» 1988 року випуску, шасі [NUMBER], реєстраційний номер [NUMBER] (а.с.7). 21.03.2011 року приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу [PERSON] посвідчила довіреність видану [PERSON], якою він уповноважив [PERSON] користуватися та розпоряджатись належним йому на праві власності автомобілем марки «Volkswagen Golf» 1988 року випуску, шасі [NUMBER], реєстраційний номер [NUMBER]. (а.с.12) Згідно Акту огляду та затримання транспортного засобу від 19.07.2013 року було затримано згаданий автомобіль у зв'язку з розшуком та арештом ВДВС Святошинського РУЮ в м. Києві (а.с. 8-10). Судом встановлено, що позивачка користувалась спірним автомобілем з 18.06.2008 року, здійснювала ремонт, страхувала, оплачувала всі необхідні виплати тощо, однак переоформити автомобіль на своє ім'я не встигла. Відповідно до вимог ч.1 ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Згідно пунктів 1-4 ч.1 ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин. Виходячи зі змісту ст. 1000 ЦК України за своїм юридичним змістом договір доручення є договором про представництво, оскільки повірений зобов'язується діяти від імені довірителя. Згідно ч. 3 ст. 238 ЦК України представник не може вчиняти правочин від імені особи, яку він представляє, у своїх інтересах або в інтересах іншої особи, представником якої він одночасно є, за винятком комерційного представництва, а також щодо інших осіб, встановлених законом. Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 208 ЦК України у письмовій формі належить вчиняти правочини фізичних осіб між собою на суму, що перевищує у двадцять і більше разів розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, крім правочинів, передбачених частиною першою статті 206 цього Кодексу. Письмова форма договору купівлі-продажу автомобіля передбачена й постановою Кабінету Міністрів України від 7 вересня 1998 року № 1338, якою затверджені Правила державної реєстрації та обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин на шасі, автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів та мотоколясок, згідно з п. 2 яких вони є обов'язковими для всіх юридичних і фізичних осіб. Відповідно до п. 8 зазначених Правил державна реєстрація транспортних засобів здійснюється за умови його попереднього зняття його з обліку в підрозділі ДАІ. Згідно з п. 40 цих Правил зняття з обліку транспортних засобів проводиться після їх огляду в підрозділах Державтоінспекції на підставі заяви власника, документа, що посвідчує особу, виконавчого напису нотаріуса, постанови державного виконавця або рішення суду. Судом встановлено, що спірний автомобіль не був знятий з обліку в органах ДАІ, залишався зареєстрованим за [PERSON] Заява від останнього про зняття з обліку автомобіля не подавалась і його огляд органами ДАІ не здійснювався. Пунктом 42 Правил передбачено, що у разі коли транспортний засіб знімається з обліку у зв'язку з його відчуженням, у свідоцтві про реєстрацію (технічному паспорті) або на копії реєстраційної картки, що додається до свідоцтва про реєстрацію на пластиковій основі, робиться запис: "Транспортний засіб знято з обліку для реалізації". Відповідно до п. 8 зазначених Правил, правомірність придбання транспортного засобу підтверджується зазначеними в них документами, зокрема: довідкою-рахунком, виданою за формою згідно з до датком №1, видана суб'єктом господарювання, діяльність якого пов'язана з реалізацією транспортних засобів та їх складових частин, що мають ідентифікаційні номери, та іншими посвідченими в установленому порядку документами, що встановлюють право власності на автомобіль. Сукупність зібраних судом доказів свідчить про те, що в установленому порядку договір купівлі-продажу спірного автомобіля його власником [PERSON] та [PERSON] укладений не був. Доводи позивача про те, що підставою для визнання власності на автомобіль є довіреності від 18.06.2008 року та від 21.03.2011 року, а також розписка від 18.06.2008 року є безпідставним, оскільки суперечить вищезазначеним вимогам закону. Також не є обґрунтованими посилання позивача щодо не здійснення переоформлення спірного транспортного засобу через брак часу. За таких обставин суд приходить до висновку, про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог в частині визнання за позивачем права власності на спірний автомобіль. Позовні вимоги про зняття арешту з арештованого майна також не підлягають задоволенню, оскільки дані вимоги тісно взаємопов'язані з вимогами про визнання права власності на спірний автомобіль, у задоволенні яких відмовлено у зв'язку з їх безпідставністю. Таким чином, враховуючи те, що позивач не є власником спірного автомобілю, підстав для захисту його цивільного права шляхом зняття арешту з арештованого майна суд не вбачає. За таких обставин, повно та всебічно дослідивши обставини справи, оцінивши докази, надані сторонами, суд дійшов висновку, що позовні вимоги задоволенню не підлягають. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed