Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-22 00:00:00

05.07.2021 року до суду надійшов позов [PERSON] , в якому останній просить: стягнути з Виконавчого комітету Ізмаїльської міської ради на його користь у відшкодування моральної шкоди суму в розімірі 30 000 гривень та витрати, пов`язані з розглядом справи - 32 грн. (а.с.19). Позов обґрунтував тим, що 16.01.2021 року він звернувся до відповідача з запитом про надання публічної інформації, а саме просив надати інформацію про наявність на території м. Ізмаїл вільних земельних ділянок, що можуть бути використані під забудову жилого будинку, господарських будівель і споруд. Відповідач своєчасно відповідь на запит на отримання інформації не надав. Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 28.04.2021 року визнано протиправною бездіяльність Виконавчого комітету Ізмаїльської міської ради щодо недотримання встановленого законом п`ятиденного строку надання інформації на запит на інформацію за запитом від 16.01.2021 року. Позивач вказує на те, що протиправними діями відповідача йому була завдана моральна шкода, яка полягає у стражданні та приниженні, яких він зазнав внаслідок протиправних дій з боку відповідача. Порушення прав позивача з боку суб`єкта владних повноважень викликало у нього негативні емоції і як наслідок, погане самопочуття, пригнічений настрій. Розмір моральної шкоди підтверджується тим, що завдана шкода спричинила у позивача негативні переживання, стан постійної психоемоційної напруги, важкість виконання повсякденних обов`язків, тимчасову відірваність від активного суспільно-політичного життя громади міста, знижений і нестійкий настрій, нервозність, дратівливість, порушення сну, гіпертонічні кризи, побоювання про майбутній стан здоров`я. Також це завдало йому страждань, як учаснику бойових дій, для яких передбачено першочергове відведення земельних ділянок. Розрахунок розміру завданої моральної шкоди позивач здійснював наступним чином: відповідач повинен був надати відповідь на запит у січні 2021 року, станом на день набрання законної сили рішенням суду в травні 2021 року минуло 5 місяців. Кожен місяць його порушеного права він оцінює у розмірі мінімальної заробітної плати (6 000 грн. - ст. 8 ЗУ «Про Державний бюджет України 2021 рік»), таким чином 5 місяців х 6 000 гривень дорівнює 30 000,00 гривень, які позивач просить стягнути з відповідача. Також просив стягнути з відповідача судові витрати, пов`язані з розглядом справи, а саме надісланням кореспонденції відповідача в сумі 32 грн. У судове засідання позивач [PERSON] не з`явився, подав заяву про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Представник відповідача - Виконавчого комітету Ізмаїльської міської ради подала до суду відзив на позов, в якому просила відмовити у задоволенні позову в повному обсязі, посилаючись на те, що позивачем не надано жодних переконливих доказів заподіяння діями або бездіяльністю виконкому Ізмаїльської міської ради моральної шкоди, не надано доказів на підтвердження причинного зв`язку між діями (бездіяльністю) виконкому Ізмаїльської міської ради та завданням позивачу моральної шкоди, виконкомом запит відповідача був розглянутий, відповідь на його адресу була направлена простим листом, зазначає, що з аналогічними запитами, а в подальшому з позовами про відшкодування моральної шкоди позивач звертався не тільки до відповідача, а й до виконкомів інших міських рад, та вважає, що позивач зловживає своїми правами. Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 28.04.2021 року, ухваленого у справі № 420/2830/20 за позовом [PERSON] до Виконавчого комітету Ізмаїльської міської ради про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії встановлено, що 16.01.2021 року [PERSON] звернувся до Виконавчого комітету Ізмаїльської міської ради із запитом про надання публічної інформації щодо наявності на території м. Ізмаїла вільних земельних ділянок, що можуть бути використані під забудову жилого будинку, господарських будівель і споруд, листом виконавчого комітету Ізмаїльської міської ради від 22.01.2021 року було надано відповідь на запит позивача. За результатами розгляду справи, суд визнав протиправною бездіяльність Виконавчого комітету Ізмаїльської міської ради щодо недотримання встановленого законом п`ятиденного строку надання інформації на запит [PERSON] від 16.01.2021 року (а.с.7-8). Відповідно до ст. 20 Закону України «Про доступ до публічної інформації»(в редакції на час виникнення спірних правовідносин) розпорядник інформації має надати відповідь на запит на інформацію не пізніше п`яти робочих днів з дня отримання запиту. Частиною 2 статті 24 Закону України «Про доступ до публічної інформації»(в редакції на час виникнення спірних правовідносин) встановлено, що особи, на думку яких їхні права та законні інтереси порушені розпорядниками інформації, мають право на відшкодування матеріальної та моральної шкоди в порядку, визначеному законом. Статтею 55 Конституції України та ст. 4 ЦПК України, визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (ст.5 ЦПК України). Відповідно до ст. 3 Конституції України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави. Статтею 56 Конституції України передбачено, що кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. Неналежне виконання органами державної влади чи місцевого самоврядування своїх повноважень, що призвело до порушення прав людини, свідчить про невиконання державою в особі відповідного органу її головного обов`язку перед людиною - утверджувати та забезпечувати її права. Відповідно до частини першої та пункту 9 частини другої статті 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу з застосуванням, зокрема, такого способу захисту, як відшкодування моральної (немайнової) шкоди. За загальним правилом зобов`язання з відшкодування шкоди (майнової та немайнової) є прямим наслідком правопорушення, тобто порушення охоронюваних законом суб`єктивних особистих немайнових і майнових прав та інтересів учасників цивільних відносин. При цьому одне і те ж правопорушення може призводити до негативних наслідків як у майновій, так і немайновій сферах, тобто виступати підставою для відшкодування майнової та моральної шкоди одночасно. Заподіяння моральної шкоди та компенсація відповідних немайнових втрат може мати місце як в договірних, так і в деліктних правовідносинах (поза межами існуючих між потерпілим і завдавачем шкоди договірних чи інших правомірних зобов`язальних відносин). Згідно з частинами першою та другою статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку зі знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Відповідно до частин третьої, четвертої статті 23 ЦК України моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Відповідно до частини першої статті 201 ЦК України особистими немайновими благами, які охороняються цивільним законодавством, є: здоров`я, життя; честь, гідність і ділова репутація; ім`я (найменування); авторство; свобода літературної, художньої, наукової і технічної творчості, а також інші блага, які охороняються цивільним законодавством. Право на відшкодування моральної шкоди є важливою гарантією захисту прав і свобод громадян та законних інтересів юридичних осіб, встановлене Конституцією та законами України. Стаття 1167 ЦК України передбачає загальні підстави відповідальності за спричинену моральну шкоду в позадоговірних відносинах, зокрема, встановлено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Відповідно до положень ст. ст.12,81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ст. 80 ЦПК України). Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності, обов`язковому доказуванню під час вирішення спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вина останнього в її заподіянні. Відсутність хоча б одного із цих елементів виключає відповідальність за заподіяну шкоду. Зокрема, з`ясуванню підлягає підтвердження факту заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або шкоди немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Виходячи із загальних засад доказування, у справах про відшкодування моральної шкоди, завданої органами державної влади та органами місцевого самоврядування, позивач повинен довести, які саме дії (рішення, бездіяльність) спричинили страждання чи приниження, яку саме шкоду вони заподіяли і який її розмір. Вирішуючи вказаний позов про відшкодування моральної шкоди, суд виходить з того, що неправомірність бездіяльності відповідача встановлена рішенням суду від 28 квітня 2021 року, а тому факт протиправних дій відповідача, виходячи зі змісту ч. 4 ст. 82 ЦПК України, не підлягає доказуванню. Так, виходячи з практики Європейського Суду з прав людини, порушення державою прав людини, що завдають психологічних страждань, розчарувань та незручностей зокрема через порушення принципу належного врядування, кваліфікуються як такі, що завдають моральної шкоди. Разом з тим, у справі "Юрій Миколайович Іванов проти України"(заява N 40450/04, п. 64, від 15 жовтня 2009) Європейський суд з прав людини зазначив, що засіб юридичного захисту, якого вимагає стаття 13, має бути "ефективним" як з практичної, так і з правової точки зору, тобто таким, що або запобігає стверджуваному порушенню чи його повторенню в подальшому, або забезпечує адекватне відшкодування за те чи інше порушення, яке вже відбулося. Отже, адекватне відшкодування шкоди, зокрема й моральної, за порушення прав людини є одним із ефективних засобів юридичного захисту. Сама лише констатація у судовому рішення порушення прав позивача не завжди може бути достатньою для того, щоб захист міг вважатися ефективним. Особливо якщо позивач вважає, що шкоду йому заподіяно. Особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає:у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я;у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів;у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна;у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб.Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 23 ЦК України). Згідно із п. 3 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року № 4, під моральною шкодою належить розуміти втрати немайнового характеру, внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Вона може проявлятися у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Загальні підходи до відшкодування моральної шкоди, завданої органом державної влади, були сформульовані Верховним Судом у постанові від 10 квітня 2019 року у справі № 464/3789/17. Зокрема, суд дійшов висновку, що адекватне відшкодування шкоди, зокрема й моральної, за порушення прав людини є одним із ефективних засобів юридичного захисту (п. 49). Моральна шкода полягає у стражданні або приниженні, яких людина зазнала внаслідок протиправних дій. Страждання і приниження - емоції людини, змістом яких є біль, мука, тривога, страх, занепокоєння, стрес, розчарування, відчуття несправедливості, тривала невизначеність, інші негативні переживання (п. 52). Порушення прав людини чи погане поводження із нею з боку суб`єктів владних повноважень завжди викликають негативні емоції. Проте, не всі негативні емоції досягають рівня страждання або приниження, які заподіюють моральну шкоду. Оцінка цього рівня залежить від усіх обставин справи, які свідчать про мотиви протиправних дій, їх інтенсивність, тривалість, повторюваність, фізичні або психологічні наслідки та, у деяких випадках, стать, вік та стан здоров`я потерпілого (п. 56). Так, вимоги про відшкодування моральної шкоди у сумі 30 000 гривень позивач пов`язує з несвоєчасним наданням відповіді на його заяву від 16.01.2021 року. Останній зазначає, що моральна шкода полягає у душевних стражданнях, оскільки йому притаманні особливо розвинуте емоційне сприйняття дійсності та почуття справедливості, що було порушено діями відповідача. Також наголошує, що дії відповідача завдали йому страждань, як учаснику бойових дій, для яких передбачено першочергове відведення земельних ділянок. Разом з тим, визначаючи розмір грошового відшкодування моральної шкоди, суд виходить з того, що, як встановлено рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 28.04.2021 р. відповідачем була надана відповідь [PERSON] , проте в порушення 5-ти денного строку (а.с.7-8). Враховуючи конкретні обставини справи, характер спірних правовідносин, оцінюючи можливий рівень негативних емоцій, моральні страждання позивача та враховуючи те, що відповідач фактично надав, хоч і не своєчасно, відповідь на запит про публічну інформацію адресовану позивачу, суд дійшов висновку, що з урахуванням принципу розумності, виваженості та справедливості, підлягає відшкодуванню позивачу моральна шкода в розмірі 2 000 гривень, що на думку суду є справедливим та співмірним, враховує інтереси держави, не призведе до порушення балансу прав та інтересів конкретного громадянина і суспільного інтересу. Таким чином, з`ясувавши обставини справи та перевіривши їх наявними доказами, суд вважає, що позовні вимоги слід задовольнити частково, стягнувши з відповідача на користь позивача у відшкодвування моральної шкоди - 2 000 гривень. Відповідно до вимог ч. 1ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (6,66%). Враховуючи, що позивач при зверненні до суду був звільнений від сплати судового збору на підставі п. 9 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», то з відповідача на користь держави підлягає до стягнення судовий збір у розмірі 60,53 грн. Та витрати, пов`язані, з вчиненням інших процесуальних дій в розмірі 2,13 грн. пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Outcome: partial