Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-11 00:00:00

У травні 2017 року [PERSON] звернулась до суду з цим позовом, посилаючись на те, що 14 червня 2009 року позивач зареєструвала шлюб із [PERSON], який 06 березня 2017 року Томашпільським райсудом розірвали. Від спільного проживання у сторін [INFO] народився син - [PERSON] та [INFO] - донька [PERSON], які на даний час проживають з позивачем та перебувають на її утриманні. Відповідач [PERSON] добровільно сплачувати аліменти на утримання дітей відмовляється, тому позивач вимушена звернутися до суду та просить стягувати з відповідача на її користь на утримання дітей аліменти розмірі 1/3 частини всіх видів заробітку (доходу), але не менше тридцяти відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно до досягнення найстаршою дитиною повноліття, починаючи стягнення з дня подачі заяви до суду. В судове засідання позивач [PERSON] не з'явилася, надіслала на адресу суду заяву про слухання справи без її участі в зв»язку з сімейними обставинами, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить їх задоволити. В судовому засіданні відповідач [PERSON] та його представник [PERSON], позов не визнали, заперечують проти його задоволення, оскільки діти знаходяться на утриманні відповідача, позивач поїхала на інше місце проживання до свого співмешканця, а діти залишилися біля відповідача, проживають з ним з червня 2017 року, він їх утримує матеріально, позивач ніякої матеріальної допомоги не надає, тільки телефонує до дітей. Свідок [PERSON], сусідка відповідача, суду пояснила, що діти відповідача [PERSON] та [PERSON] з кінця травня місяця 2017 року по сьогоднішній день проживають разом з ним та його батьками. В селі розповідають, що мама цих дітей поїхала з новим чоловіком. Дітей доглядає [PERSON] та його батьки, мама до дітей не довідується. Свідок [PERSON], секретар Гнатківської сільської ради, суду пояснила, що сільська рада видала [PERSON] довідку про те, що на її утриманні знаходяться діти. Голова сільської ради запитував [PERSON] чи надавати таку довідку, на що, він був згодний, казав, що буде платити аліменти на утримання дітей і не проти того, щоб вони були на її утримані. [PERSON] 1 червня 2017 року потрапила в обласну лікарню. За словами матері [PERSON] не долікувалась в лікарні і поїхала ніби - то в Краматорськ з іншим чоловіком. З червня місяця діти знаходяться на утриманні [PERSON], він за ними доглядає. В подальшому була видана сільською радою інша довідка про те, що [PERSON] доглядає за своїми малолітніми дітьми. Згідно ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ч. 2 та 3 ст. 181 СК України за домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку". Відповідно до ч. 5 ст.183 СК України, той з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину". Відповідно до ч. 8 ст. 7 СК України, регулювання сімейних відносин має здійснюватись з максимально можливим врахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім'ї. Крім того, статтею 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов'язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов'язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Відповідно до статті 27 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року, батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно статті 11 ЗУ «Про охорону дитинства» сім'я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Батько і мати мають рівні права та обов'язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» визначено, що кожна дитина має право на рівень життя достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку. Згідно ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства», на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Крім того, відповідно до ч. 2 ст. 51 Конституції України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Судом встановлено, що Томашпільським районним судом від 06 березня 2017 року було розірвано шлюб між [PERSON] та [PERSON] (а.с. 5). Від шлюбу у сторін народилося двоє дітей: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] (а.с. 7-8). Згідно довідки № 204 від 17 травня 2017 року, виданої Гнатківською сільською радою [PERSON], про те що [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] проживають з позивачем та знаходяться на її утриманні (а.с. 4). Однак, як вбачається з довідки № 262 від 16 червня 2017 року, яка була видана пізніше Гнатківською сільською радою в даний період часу [PERSON] веде догляд за своїми малолітніми дітьми [PERSON] та [PERSON] ( а.с. 21). Як вбачається з повідомлення служби у справах дітей Томашпільської райдержадміністрації від 29 червня 2017 року, що у зв»язку з відсутністю матері [PERSON], питання щодо визначення місця проживання малолітніх дітей [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], буде розглядатись на черговому засіданні Комісії з питань захисту прав дитини при Томашпільській державній адміністрації в липні місяці 2017 року( а.с.22). Як вбачається з акту обстеження матеріально - побутових умов проживання сім»ї [PERSON], діти [PERSON] та [PERSON] проживають разом із батьком [PERSON], дідусем [PERSON] та бабусею [PERSON] Батько працює в м. Вінниця та кожні вихідні приїздить додому та проводить час з дітьми, забезпечує дітей всім необхідним. За відсутності батька за дітьми ведуть догляд дідусь та бабуся ( а.с. 31). Як вбачається з психолого-педагогічної характеристики [PERSON], [INFO], учня 3 класу Гнатківської загальноосвітньої школи І - ІІІ ступенів, останній проживає з батьком [PERSON], дідусем [PERSON] та бабусею [PERSON] (а.с.32). Позивач не надала беззаперечних доказів, що діти перебувають на її утриманні. Натомість у судовому засіданні було встановлено, що [PERSON] та [PERSON] проживають разом із відповідачем та перебувають на його утриманні. Тому суд, оцінивши допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів, приходить до висновку, що позовні вимоги позивача [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей не знайшли своє підтвердження в судовому засіданні, а тому позов не підлягає задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed