Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-26 00:00:00

В квітні 2016 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до ПАТ "Дельта Банк" про захист прав споживача, визнання договорів недійсними, в обгрунтування якого позивач вказав, що 17.09.2008 року між ним та ВАТ «Сведбанк» було укладено кредитний договір №2202/0908/88-057, згідно якого йому було надано кредит в сумі 45000 доларів США на строк з 17.09.2008 року до 17.09.2018 року. Згідно п.1.4 кредитного договору кредитні кошти призначені на споживчі цілі. Відповідно до п.1.3 кредитного договору, він зобов'язаний сплачувати проценти за користування кредитом у розмрі 12,5% річних за весь строк фактичного користування кредитом. Для забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором №2202/0908/88-057 від 17.09.2008 року , між ВАТ «Сведбанк» та ним 17.09.2008 року було укладено іпотечний договір, за яким передано в іпотеку квартиру, що належить йому на праві власності [ADDRESS]. 25.05.2012 року між ПАТ «Сведбанк» та ПАТ «Дельта Банк» було укладено договір купівлі-продажу прав вимоги, відповідно до якого ПАТ «Сведбанк» передало ПАТ «Дельта Банк» право вимоги за кредитними та забезпечувальними договорами, тобто ПАТ «Дельта Банк» набуло статусу нового кредитора. Вважає, що кредитний договір №2202/0908/88-057 від 17.09.2008 року не відповідає вимогам чинного законодавства, оскільки положення договору містять несправедливі та дискримінаційні умови, що призвело до встановлення для нього жорстких обов'язків та відповідальності і надання значної переваги банку, позбавляючи його значного обсягу прав. Згідно ст.ст.1,4,15 Закону України «Про захист прав споживачів», споживачі під час придбання, замовлення або використання продукції, яка реалізується на території України, для задоволення своїх особистих потреб мають право на необхідну, доступну, достовірну та своєчасну інформацію про продукцію, її кількість, якість, асортимент, а також про її виробника (виконавця, продавця). Продукція - це бідь-які виріб (товар), робота чи послуга, що виготовляються, виконуються чи надаються для задоволення суспільних потреб. Споживач має право на одержання необхідної, доступної, достовірної та своєчасної інформації про продукцію, що забезпечує можливість її свідомого і компетентного вибору. Інформація повинна бути надана споживачеві до придбання ним товару чи замовлення роботи (послуги). Всупереч вказаним нормам, а також п.3.8 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, повідомлена йому банком інформація до укладення кредитного договору виявилась недостовірною та неповною, оскільки банк не попередив його, що валютні ризики під час виконання зобов'язань за договором про надання кредиту в іноземній валюті несе сам споживач. Факт приховання банком важливої інформації перед підписанням договору є введенням його в оману, а тому кредитний договір є недійсним з моменту його вчинення. Під час укладення кредитного договору він не міг передбачити значне здешевлення національної валюти внаслідок фінансової нестабільності в Україні, яка на сьогоднішній день ставить його в скрутне фінансове та життєве становище. Завчасна обізнаність про всі істотні умови договору, зокрема про валютні ризики під час виконання зобов'язань за кредитним договором, стала б вирішальною умовою для прийняття рішення про відмову від укладення кредитного договору на існуючих умовах. Істотними умовами оспорюваного договору зокрема є кінцеве значення здорожчання кредиту для позичальника та відповідно ціна договору. Реальні умови кредитування не відповідають зазначеним вимогам. Банком не повідомлялось і не було йому надано, як споживачу, у письмовй формі усієї необхідної, достатньої та вичерпної інформації для здійснення ним свідомого вибору. Тому в нього є достатні підстави вважати, що банк свідомо замовчував існування валютного ризику при наданні кредиту в іноземній валюті, переслідуючи невідомі йому цілі, а відтак його волевиявлення щодо укладення кредитного договору формувалося під впливом омани з боку банку, який приховав від нього важливу інформацію, яка стосується плати за кредит. Крім того, з самого тексту договору про надання споживчого кредиту однозначно не вбачається, що валютні ризики повинен нести споживач. Чинне цивільне законодавство не містить норми, якою закріплено положення, що валютні ризики в разі укладення кредитного договору в іноземній валюті покладено саме на споживача. Банк не мав права замовчувати і приховувати інформацію стосовно валютних ризиків під час виконання зобов'язань за кредитним договором, оскільки це не право, а обов'язок банку попередити споживача про наявність таких ризиків. Тому позивач просить позов задоволити та визнати недійсними кредитний договір №2202/0908/88-057 від 17.09.2008 року та іпотечний договір, укладений 17.09.2008 року між ним та ПАТ «Сведбанк». В судовому засіданні представник позивача позов підтримала з підстав викладених у позовній заяві, суду пояснила, що [PERSON] отримав кредит в розмірі 45000 доларів США та передав квартиру в іпотеку для забезпеченн виконання вказаного кредитного договору. Однак, при укладенні кредитного та іпотечного договорів його не було повідомлено про валютні ризики, у зв'язку з чим, він не міг передбачити, що у цьому разі зміниться розмір плати за кредитом. Також банк приховав від нього інформацію, що він несе відповідні валютні ризики та не надав таку інформацію в письмовій формі, чим ввів позивача в оману. Про порушення норм чинного законодавства при укладенні кредитного договору позивачу стало відомо влітку 2015 року, коли він звернувся за правовою допомогою, у зв'язку з подачею банком позову до нього про звернення стягнення на предмет іпотеки. А тому вважає, що позивачем подано позов в межах строку позовної давності. Представник відповідача в судовому засіданні заперечила проти задоволення позову, суду пояснила, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Посилання позивача на те, що в кредитному договорі відсутня інформація щодо того, що споживач несе валютні ризики, є безпідставними та необґрунтованими. Оскільки в п.10.12 кредитного договору зазначено, що підписанням цього договору позичальник підтверджує, що перед укладенням кредитного договору банк надав йому у письмовій формі всю інформацію про умови кредитування. Також при укладенні кредитного договору позивачу була надана вся необхідна інформація, передбачена Правилами надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту. Валютні ризики в однаковій мірі несуть, як позичальник так і банк, оскільки на момент видачі кредиту не можна було знати, яким чином зміниться курс валюти. Адже незмінність курсу гривні до іноземних валют законодавчо не закріплена. Безпідставними є посилання позивача на кількість пунктів кредитного договору, якими визначені права та обов'язки кредитора та позичальника, оскільки передбачені договором права та обов'язки позивача не створюють для нього дискримінаційних умов. Крім того, підтвердженням належного укладення кредитного договору та погодження позивача з усіма його умовами є факт користування кредитними коштами та факт здійснення ним проплат в рахунок погашення заборгованості. Не маючи жодних заперечень до кредитного договору, в ході виконання останнього, позивач уклав до нього договори про внесення змін та доповнень №1,2,3,4, що також свідчить про те, що на момент укладення основного кредитного договору були відсутні обставини недійсності вказаного кредитного договору. У зв'язку з наведеним, представник відповідача просить відмовити в задоволенні позовних вимог позивача. Також представником відповідача були подані до суду заяви про відмову в позові в зв'язку зі спливом позовної давності та застосування судом наслідків недійсності правочину, відповідно до ст.1057-1 ЦК України. Заслухавши пояснення учасників судового процесу, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовна заява не підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 17.09.2008 року між ВАТ «Сведбанк» та [PERSON] було укладено кредитний договір №2202/0908/88-057, згідно п. 1.1 якого банк зобов'язується надати позичальнику грошові коши у вигляді кредиту в розмірі 45000 доларів США на строк з 17.09.2008 року по 17.09.2018 року та на умовах, передбачених у цьому договорі, а позичальник зобов'язується повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом та виконати свої зобов'язання у повному обсязі у строки, передбачені цим договором. Відповідно до п.1.3 кредитного договору, позичальник сплачує банку проценти за користування кредитом в розмірі 12,5% річних за весь строк фактичного користування кредитом. Згідно п.2.1 кредитного договору, забезпеченням виконання зобов'язання по погашенню заборгованості за кредитом, сплаті процпентів за користування кредитом, пені за несвоєчасну сплату процентів і несвоєчасне погашення заборгованості за кредитом, відшкодування збитків, у зв'язку з порушенням умов даного договору та інших витрат банку, пов'язаних з одержанням виконання, виступає іпотека - квартира [ADDRESS]. Позичальник зобов'язується погасити заборгованість за кредитом, шляхом внесення коштів на позичковий рахунок [NUMBER] щомісяця, через касу банку згідно Додатку №1, що є невід'ємною частиною даного договору, крім випадків, передбачених п.3.8, 3.9 та 5.1.4 даного договору (п.3.1 Кредитного договору). Пунктами 3.11, 3.12 кредитного договору було передбачено, що за перевірку документів згідно цього договору позичальник сплачує банку в день фактичної видачі кредиту комісію в розмірі 1% від розміру кредиту без ПДВ, шляхом сплати комісії на рахунок через касу банку або безготівковим шляхом в національній валюті по офіційному курсу НБУ на день такої сплати. За касове обслуговування згідно цього договору позичальник сплачує банку в день фактичної видачі кредиту, комісію у розмірі 0,75% від суми видачі через касу банку, без ПДВ, шляхом сплати через касу банку в національній валюті по офіційному курсу НБУ на день такої сплати. Згідно п.10.12 кредитного договору підписанням цього договору позичальник підтверджує, що перед укладенням кредитного договору банк надав йому в письмовій формі всю інформацію про умови кредитування. Також при укладенні кредитного договору йому була надана вся необхідна інформація , передбачена «Правилами надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту», затверджених Постановою Правління Національного банку України від 10.05.2007 року №168, в повному обсязі. 12.01.2009 року між [PERSON] та ВАТ «Сведбанк» було укладено Договір про внесення змін та доповнень №1 до кредитного договору №2202/0908/88-057 від 17.09.2008 року, згідно якого сторони домовились викласти розділ 3 «Умови погашення заборгованості, сплати процентів і комісій» в новій редакції. А саме, п.3.1.1 було визначено, що починаючи з 12.01.2009 року позичальник здійснює погашення кредиту та сплату процентів за попередній місяць, нарахованих відповідно до п.3.2 цього договору, шляхом здійснення фіксованих платежів (далі - Ануїтетні платежі або Ануїтетний платіж) у сумі 651 долар США у чітко встановлений цим договором термін до 10 числа кожного місяця. За рахунок Ануїтетного платежу Позичальник зобов'язується щомісяця здійснювати у першу чергу погашення суми нарахованих відповідно до п.3.2 цього договору процентів, а за рахунок залишку суми - погашення частини кредиту. 24.01.2011 року між [PERSON] та ПАТ «Сведбанк» було укладено Договір про внесення змін та доповнень №2 до кредитного договору №2202/0908/88-057 від 17.09.2008 року, згідно якого кредитний договір №2202/0908/88-057 від 17.09.2008 року викладено в новій редакції. В тому числі, п.3.1.1. кредитного договору було викладено в наступній редакції: починаючи з 10.03.2011р. позичальник здійснює погашення кредиту та процентів за період користування кредитом, нарахованих відповідно до п.3.2 цього договору, шляхом здійснення фіксованих платежів (далі - Ануїтетні платежі або Ануїтетний платіж) у сумі 606,89 доларів США у чітко встановлений цим договором термін 10 числа кожного місяця та в день закінчення кредитного договору. 08.06.2011 року між [PERSON] та ПАТ «Сведбанк» було укладено Додаткову угоду №4 до кредитного договору №2202/0908/88-057 від 17.09.2008 року, згідно якої п.1.3 кредитного договору було викладено в наступній редакції - «З дати підписання цієї Додаткової угоди до договору позичальник сплачує банку проценти за користування кредитом у розмірі 12,5% річних. Сторони за взаємною згодою, досягнутою при укладенні цього договору, встановили, що розмір визначеної у цьому пункті процентної ставки може змінюватися без укладення додаткового правочину до цього договору, у випадку і порядку, встановленому п.6.1,п.8.4 цього договору». З метою забезпечення належного виконання зобов'язань за кредитним договором №2202/0908/88-057 від 17.09.2008 року, а також всіх додаткових угод, що будуть укладені до нього, 17.09.2008 року між ВАТ «Сведбанк» та [PERSON] було укладено іпотечний договір, згідно п.2 якого на забезпечення виконання основного зобов'язання іпотекодавець передає в іпотеку іпотекодержателю належне йому на праві власності майно - квартиру [ADDRESS]. Також з метою забезпечення виконання зобов'язань за вказаним кредитним договором 17.09.2008 року між ВАТ «Сведбанк» та [PERSON], [PERSON] було укладено договори поруки №2202/0908/88-057-Р-1 та №2202/0908/88-057-Р-2 відповідно, згідно яких поручителі зобов'язались перед банком відповідати, як солідарні боржники з позичальником, за виконання зобов'язань щодо повернення коштів наданих банком, нарахованих процентів, пенями, комісіями та іншими платежами. 25.05.2012 року між ПАТ «Сведбанк» та ПАТ «Дельта Банк» було укладено договір купівлі-продажу прав вимоги, за яким продавець погодився продати права вимоги та передати їх покупцю, а покупець погодився купити права вимоги, прийняти їх і сплатити загальну купівельну ціну. З акту приймання-передачі прав вимоги до договору купівлі-продажу прав вимоги від 25.05.2012 року вбачається, що згідно п.2.3 договору продавець передав, а покупець прийняв права вимоги, які перелічені у додатку до цього акту, що підтверджує факт здійснення відступлення. Згідно витягу з додатку №1 до вказаного договору ПАТ «Дельта Банк» набуло право вимоги за кредитним договором №2202/0908/88-057 від 17.09.2008 року. Вказані обставини підтверджуються: кредитним договором №2202/0908/88-057 від 17.09.2008 року; графіком погашення кредиту; Додатком №1 до кредитного договору; Договором про внесення змін та доповнень №1 від 12.01.2009 року до кредитного договору №2202/0908/88-057 від 17.09.2008 року; Договором про внесення змін та доповнень №2 від 24.01.2011 року до кредитного договору №2202/0908/88-057 від 17.09.2008 року; Додатковою угодою №4 від 08.06.2011 року до кредитного договору; іпотечним договором від 17.09.2008 року; договорами поруки №2202/0908/88-057-Р-1 та №2202/0908/88-057-Р-2 від 17.09.2008 року; договором купівлі-продажу прав вимоги від 25.05.2012 року між ПАТ «Сведбанк» та ПАТ «Дельта Банк»; актом приймання-передачі прав вимоги до договору купівлі-продажу прав вимоги від 25.05.2012 року; витягом з додатку №1 до договору купівлі-продажу прав вимоги від 25.05.2012 року. Статтею 215 ЦК України передбачено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1-3, 5 та 6 ст. 203 цього Кодексу, а також відсутність хоча б однієї з істотних умов правочину, встановлених спеціальними законами. У частині 1 ст. 203 ЦК України визначено, що зміст правочину не може суперечити ЦК, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Згідно із ст.ст. 626-628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Сторони є вільними в укладенні договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно вимог ч.1 ст.1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти в такій самій сумі) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору (ч. 1 ст. 638 ЦК України). На підставі ч. 2 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» (в редакції на час укладення кредитного договору) перед укладенням договору про надання споживчого кредиту кредитодавець зобов'язаний повідомити споживача у письмовій формі про: 1) особу та місцезнаходження кредитодавця; 2) кредитні умови, зокрема: а) мету, для якої споживчий кредит може бути витрачений; б) форми його забезпечення; в) наявні форми кредитування з коротким описом відмінностей між ними, в тому числі між зобов'язаннями споживача; г) тип відсоткової ставки; ґ) суму, на яку кредит може бути виданий; д) орієнтовну сукупну вартість кредиту та вартість послуги з оформлення договору про надання кредиту (перелік усіх витрат, пов'язаних з одержанням кредиту, його обслуговуванням та поверненням, зокрема таких, як адміністративні витрати, витрати на страхування, юридичне оформлення тощо); е) строк, на який кредит може бути одержаний; є) варіанти повернення кредиту, включаючи кількість платежів, їх частоту та обсяги; ж) можливість дострокового повернення кредиту та його умови; з) необхідність здійснення оцінки майна та, якщо така оцінка є необхідною, ким вона здійснюється; и) податковий режим сплати відсотків та про державні субсидії, на які споживач має право, або відомості про те, від кого споживач може одержати докладнішу інформацію; і) переваги та недоліки пропонованих схем кредитування. За змістом статей 11, 18 Закону України «Про захист прав споживачів» до договорів зі споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема про встановлення обов'язкових для споживача умов, з якими він не мав реальної можливості ознайомитися перед укладенням договору; надання продавцю (виконавцю, виробнику) права в односторонньому порядку змінювати умови договору на власний розсуд або на підставах, не зазначених у договорі; передбачення зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки. Продавець (виконавець, виробник) не повинен включати в договори зі споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінене або визнане недійсним. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору. Відповідно до ч.1 ст.15 Закону України «Про захист прав споживачів» споживач має право на одержання необхідної, доступної, достовірної та своєчасної інформації про продукцію, що забезпечує можливість її свідомого і компетентного вибору. Інформація повинна бути надана споживачеві до придбання ним товару чи замовлення роботи (послуги). Інформація про продукцію не вважається рекламою. В силу ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Посилання позивача на обман зі сторони Банку при укладенні договору щодо умов кредитування, валютних ризиків під час виконання зобов'язань за договором, є безпідставними. Укладаючи спірний договір в іноземній валюті, позивач погодився з усіма його умовами договору та сторони брали на себе певні ризики на випадок зміни валютного курсу і в момент укладення договору не мали будь-яких законних підстав вважати, що зміна встановленого валютного курсу не настане. Також незмінюваність курсу гривні відносно до іноземних валют, зокрема до долара США, законодавчо не закріплена. Нестабільність курсу гривні до долара США є загальновідомим фактом, який не міг бути невідомим позивачеві. Згідно п.10.12 кредитного договору підписанням цього договору позичальник підтверджує, що перед укладенням кредитного договору банк надав йому в письмовій формі всю інформацію про умови кредитування. Також при укладенні кредитного договору йому була надана вся необхідна інформація , передбачена «Правилами надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту», затверджених Постановою Правління Національного банку України від 10.05.2007 року №168, в повному обсязі. Згідно додатку №1 до кредитного договору вбачається, що позичальник був ознайомлений з орієнтовною сукупною вартістю кредиту, порядком погашення кредиту та процентів за користування кредитним продуктом, процентною ставкою та порядком її нарахування, додатковими комісіями та витратами (вартістю оцінки майна, нотаріального оформлення, страхування), методикою визначення валютного курсу. 17.09.2008 року між ВАТ «Сведбанк» та [PERSON] було укладено кредитний договір №2202/0908/88-057, згідно п. 1.1 якого банк надав позичальнику грошові коши у вигляді кредиту в розмірі 45000 доларів США на строк з 17.09.2008 року по 17.09.2018 року та на умовах, передбачених у цьому договорі, а позичальник зобов'язується повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом та виконати свої зобов'язання у повному обсязі у строки, передбачені цим договором. Відповідно до п.п.1.3, 3.1 кредитного договору, позичальник сплачує банку проценти за користування кредитом в розмірі 12,5% річних за весь строк фактичного користування кредитом. Позичальник зобов'язується погасити заборгованість за кредитом, шляхом внесення коштів на позичковий рахунок [NUMBER] щомісяця, через касу банку згідно Додатку №1 (Графік погашення кредиту), що є невід'ємною частиною даного договору, крім випадків, передбачених п.3.8, 3.9 та 5.1.4 даного договору. Отже, надавши кредитні кошти, що підтверджується заявою на видачу готівки від 17.09.2008 року, Банк виконав умови договору. З виписки по особовому рахунку вбачається, що [PERSON] виконував зобов'язання з погашення заборгованості за кредитним договором. Якщо сторони досягли домовленості згідно з положеннями ст. ст. 207, 640 ЦК України та уклали кредитний договір, у якому передбачили умови його виконання, то ці умови мають виконуватись і свідчать про те, що момент досягнення домовленості настав. Свобода договору є однією із загальних засад цивільного законодавства (п. 3 ч. 1 ст. 3 ЦК України). Слід зазначити, що на момент підписання кредитного договору №2202/0908/88-057 від 17.09.2008 року, договору про внесення змін та доповнень, додаткової угоди до нього позивач був дієздатною особою, його волевиявлення було вільним і відповідало його внутрішній волі. Він не заявляв додаткових вимог щодо умов спірного договору та в подальшому виконував умови кредитного договору. При цьому позивач не скористався своїм правом на відкликання згоди на укладення договору про надання споживчого кредиту відповідно до ч. 6 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» та не просив змінити або роз'яснити окремі положення оспорюваного кредитного договору. Не заслуговують на увагу посилання [PERSON], як на підставу визнання недійсним кредитного договору, на неповноту і недостовірність інформації, наданої Банком перед укладенням договору, а саме банк не попередив його, що валютні ризики під час виконання зобов'язань за договором про надання кредиту в іноземній валюті несе сам споживач, оскільки умови спірного договору містять інформацію щодо розміру кредиту, розміру процентної ставки, порядку погашення кредиту, розмір платежів по кредиту, їх періодичність на весь час дії договору. Права споживача, у разі надання йому недостовірної, неповної або несвоєчасної інформації про продукцію, підлягають захисту у випадках та спосіб, встановлений ч. 7 ст. 15 Закону України «Про захист прав споживачів» в редакції на час укладення кредитного договору. Цією нормою не передбачалось визнання недійсним договору у зв'язку із наданням недоступної, недостовірної або несвоєчасної інформації про продукцію. У зв'язку з наведеним, безпідставним є твердження позивача щодо невідповідності умов кредитного договору загальним засадам цивільного законодавства, а саме принципу справедливості. Також, у відповідності до ст.60 ЦПК України, позивачем та його представником не було надано суду належних та допустимих доказів на підтвердження факту навмисного введення позивача в оману шляхом приховування будь-якої важливої інформації перед укладенням договору. Оскільки, відсутні підстави для визнання недійсним кредитного договору, не підлягають задоволенню вимоги позивача щодо визнання недійсним іпотечного договору від 17.09.2008 року. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що у задоволенні позову [PERSON] до Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» про захист прав споживача, визнання недійсними кредитного та іпотечного договорів, слід відмовити.

Outcome: dismissed