Jurisdiction: civil
Date: 2020-04-20 00:00:00

04 березня 2020 року позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом до Приватного акціонерного товариства "Суха Балка" про відшкодування моральної шкоди, завданої смертю працівника в наслідок нещасного випадку на виробництві. В обґрунтування свого позову позивач суду зазначила, що її син [PERSON] , працював машиністом бурової установки на дільниці № 9 шахти «Ювілейна» ПрАТ «СУХА БАЛКА». 08 листопада 2018 року під час виконання трудових обов`язків, стався нещасний випадок на виробництві, внаслідок якого її син отримав ураження електричним струмом та загинув. Вказані обставини підтверджуються Актом про нещасний випадок, пов`язаним з виробництвом від 01 січня 2019 року, Актом проведення спеціального розслідування нещасного випадку від 01 січня 2019 року, свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] від 09 листопада 2018 року. Втративши сина позивачка відчує душевне потрясіння та шок, перебуває в пригніченому стані. Смерть її дитини призвела до зменшення її суспільної активності, порушення її нормальних життєвих зав`язків та необхідності докладання додаткових зусиль для організації свого життя. Тому з вини відповідача їй спричинена моральна шкода яку вона оцінює у 500 000 гривень, саме таку суму вона просить стягнути з відповідача на її користь. Ухвалою судді Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 05 березня 2020 року відкрито провадження у справі та призначено її до судового розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи. Відповідач, який належним чином повідомлений про відкриття провадження за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін, скористався своїм правом та направив до суду відзив на позовну заяву, в якому просив суд у задоволені позовних вимог позивача відмовити. Позивачка, у встановлений судом в ухвалі про відкриття провадження, строк своїм правом подати відповідь на відзив не скористалась. Згідно ст. 279 ЦПК України суд проводить розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. Справа розглядається за відсутності учасників справи, тому у відповідності до ст. 247 ч. 2 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, дійшов висновку, що позов обґрунтований і підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Як вбачається з матеріалів справи і встановлено судом, позивачка по справі [PERSON] є матір`ю [PERSON] що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданим Відділом реєстрації актів громадського стану виконкому Дзержинської районної ради міста Кривого Рогу Дніпропетровської області 27 листопада 1997 року, відповідно до якого прізвище ім`я по батькові позивачки зазначено [PERSON] та витягом з актового запису про одруження № Е 107/2015 виданим Відділом РАЦС міста Альбштад Федеративної республіки Німеччина, яким засвідчено, що позивачка після вступу в шлюб змінила своє дошлюбне прізвище з [PERSON] на прізвище чоловіка [PERSON] . 08 листопада 2018 року [PERSON] працюючи машиністом бурової установки на дільниці № 9 шахти «Ювілейна» ПрАТ «СУХА БАЛКА», при виконанні трудових обов`язків, в результаті нещасного випадку на виробництві, отримав ураження електричним струмом та загинув на виробництві, що підтверджується Актом про нещасний випадок, пов`язаним з виробництвом форми Н-1 № 16 від 01 січня 2019 року, Актом проведення спеціального розслідування нещасного випадку форми Н-5 від 01 січня 2019 року, свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] виданим 09 листопада 2018 року Саксаганським районним у місті Кривому Розі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровської області. Згідно Акту про нещасний випадок, пов`язаним з виробництвом форми Н-1 № 16 від 01 січня 2019 року, Актом проведення спеціального розслідування нещасного випадку форми Н-5 від 01 січня 2019 року, нещасний випадок з машиністом бурової установки [PERSON] стався08 листопада 2018 року при виконанні ним трудових обов`язків з причин невиконанням посадовими особами відповідача вимог чинного законодавства з охорони праці (порушення вимог п. 2.3.1.23 «Положения о должностных обязанностях руководителей, профессионалов, специалистов и служащих структурных подразделений ПАТ «ЕВРАЗ СУХА БАЛКА»); невиконання вимог положення про управління охороною праці (порушення п. 17.5 «Положения о системе управления охраной труда и промышленной безопасности» ЧАО «ЕВРАЗ СУХА БАЛКА»; порушення технологічного процессу (порушення п. 30 гл. 2 розділу VI «Правил безпеки під час розробки родовищ рудних та нерудних корисних копалин підземним способом» НПОАОП 0.00-1.77-16; незадовільний технічний стан інженерних комунікацій (порушення п. 18 гл. 2 розділу VI «Правил безпеки під час розробки родовищ рудних та нерудних корисних копалин підземним способом» НПОАОП 0.00-1.77-16. Зокрема особами, які допустили порушення законодавства з охорони праці, що призвело до загибелі [PERSON] були визнані: в.о. заступника начальника дільниці № 9 ш. «Ювілейна» [PERSON] , який не здійснив належний нагляд у зміні за виконанням інструкції з питань охорони праці; в.о. начальника дільниці № 28 ШБУ [PERSON] , який допустив експлуатацію контактної мережі в орт-заїзді 1420 м без встановлення знаків, що світяться «стережись проводу» на початку даної гірничої виробки та через кожні 200 метрів; головний енергетик ШБУ [PERSON] , який, як відповідальна особа за безпечну експлуатацію електроустановок, допустив не відключення контактної мережі в орт-заїзді 128 осі горизонту 1420 м, в якому електровозна відкатка не виконувалась. Внаслідок смерті на виробництві [PERSON] позивачці, матері загиблого, завдана моральна шкода, яка полягає в наступному: позивач втратила свого сина, якого сильно любила, впродовж всього життя відчувала його підтримку, любов, турботу про неї. В зв`язку зі смертю сина позивачка втратила не тільки рідну, близьку людину, опору та моральну підтримку, надію на підтримку і піклування у старості. Зі смертю сина все її життя позбавилось будь-якого подальшого сенсу. Вона більше ніколи його не побачить, не буде радіти успіхам сина, чути його сміх, разом проводити час. Ця втрата є безповоротною. Після звістки про смерть сина позивачка відчула душевне потрясіння, шок. По теперішній час не вірить в те що сталося, перебуває в пригніченому стані. Такий стан не дає їй можливості спокійно спати по ночам, радіти життю. Її більше нічого не цікавить. Їй важко працювати в колективі. Вона не має бажання спілкуватись з людьми, не може працювати одна, бо її син завжди у її думках. Вона не може стримувати сліз, не може ходити по вулиці, там щасливі матусі з дітьми, а її осина не повернути. Смерть її дитини призвела до зменшення її суспільної активності, порушенню нормальних життєвих зав`язків та необхідності докладання додаткових зусиль для організації свого життя. Перелічені негативні явища не можуть не викликати переживання, страждання, стрес, депресію. Отже, факт моральних страждань є очевидним і не потребує доказування іншими засобами доказування. Статтею 3 Конституції України передбачається, що Людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави. Частина 4 статті 43, частина 1 статті 46 Конституції України передбачають, що кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Відповідно до частин 1 та 2 ст. 153 КЗпП України на всіх підприємствах, в установах, організаціях створюються безпечні і нешкідливі умови праці. Забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. Згідно з ст. 6 Закону України від 14 жовтня 1992 року № 2694-XII «Про охорону праці» (в редакції Закону України від 21 листопада 2002 року № 229-IV) умови праці на робочому місці, безпека технологічних процесів, машин, механізмів, устаткування та інших засобів виробництва, стан засобів колективного та індивідуального захисту, що використовуються працівником, а також санітарно-побутові умови повинні відповідати вимогам законодавства. Відповідно до ст. 13 Закону України «Про охорону праці», роботодавець зобов`язаний створити на робочому місці в кожному структурному підрозділі умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці. Згідно ч.1 ст. 1172 Цивільного кодексу України, юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків. Враховуючи зазначені положення основного Закону України та КЗпП України, підприємство мало створити потерпілому та іншим працівникам належні небезпечні умови праці, за яких факт настання професійних захворювань або іншого пошкодження здоров`я чи настання смерті були би неможливими. Відповідно до ч. 5 ст. 1187 ЦК України особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Згідно з ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої їй внаслідок душевних страждань, яких вона зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Установлене Конституцією України та законами України право на відшкодування моральної шкоди є важливою гарантією захисту прав і свобод громадян та законних інтересів юридичних осіб, а також одним із засобів захисту порушених цивільних прав та інтересів, які передбачені ст. 16 Цивільного Кодексу України. Так рішенням від 27.07.2004 р. по справі "Ромашов проти України" Європейський суд з прав людини присудив заявнику у відшкодуванні моральної шкоди 3000 євро, хоча заявник не представив жодного документа на підтвердження своїх вимог про відшкодування моральної шкоди. У процесі розгляду заяви Суд звернув увагу на те, що згідно з правилом 60 Регламенту Суду будь-яка вимога щодо справедливої сатисфакції має містити перелік претензій і може бути представлено письмово разом з відповідними підтверджуючими документами або свідченнями, «без наявності яких (Суд) може відхилити вимогу повністю або частково». Проте суд врахував той факт, що в результаті виявлених порушень заявник зазнав моральної шкоди, який не може бути відшкодована шляхом лише констатації судом факту порушення. За ст. 1168 Цивільного кодексу України моральна шкода, завдана каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, може бути відшкодована одноразово або шляхом здійснення щомісячних платежів. Моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім`єю. Факт спричинення моральної шкоди позивачу у зв`язку із смертю сина встановлений в судовому засіданні, підтверджується матеріалами справи. Так, внаслідок смерті сина позивачу спричинена моральна шкода, яка полягає у душевних та психічних стражданнях, яких вона зазнає у зв`язку зі смертю рідної людини. Таким чином, факт моральних страждань у зв`язку зі смертю сина, на переконання суду не потрібно доводити за допомогою якихось спеціальних засобів доказування. Доведення наявності цих страждань, саме по собі, полягає у засадничих поняттях людяності та розумінні основ людського життя, яке державою Україна визнається найвищою соціальною цінністю. Визначаючи розмір суми, що підлягає стягненню на відшкодування моральної шкоди, суд виходить з конкретних обставин справи, характеру та ступеню моральних страждань, істотність вимушених змін у її життєвих стосунках, наслідків, що наступили, враховуючи принципи розумності і справедливості, суд вважає, що належною компенсацією спричиненої [PERSON] моральної шкоди є сума у розмірі 200 000 гривень 00 копійок, без утримання податку з доходів фізичних осіб, буде тією мірою матеріальної компенсації в даному випадку, яка підлягає задоволенню. В задоволенні ж іншої частини позову, слід відмовити. Позивачку [PERSON] згідно п.2 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» звільнено від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях. Відповідно до ч. 6 ст. 141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Пунктом 3 частини 2 статті 141 ЦПК України передбачено, що у разі часткового задоволення позову інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. З огляду на те, що позовні вимоги задоволено частково, враховуючи приписи статті 141 ЦПК України, суд приходить до висновку, що з відповідача підлягають стягненню судові витрати пов`язані зі сплатою судового збору на користь держави в сумі 2 000 гривень.

Outcome: partial