Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-15 00:00:00

У серпні 2014 року позивач звернувся до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства «Інтерпайп Нижньодніпровський трубопрокатний завод», де третя особа Первинна профспілкова організація Незалежної профспілки гірників України Відкритого акціонерного товариства «Інтерпайп Нижньодніпровський трубопрокатний завод», про поновлення на роботі, стягнення втраченого заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди. В обґрунтування позову посилався на те, що 23 серпня 1968 року його було прийнято на посаду учня слюсаря з інструменту до Трубопрокатного цеху №3 Нижньодніпровського трубопрокатного заводу ім.Карла Лібкнехта, який на теперішній час має назву ПАТ «Інтерпайп Нижньодніпровський трубопрокатний завод». 18 червня 2014 року позивач був звільнений з займаної посади інженера по АСУТП групи з супроводження відділу по автоматизованим системам управління технологічними процесами ПАТ «Інтерпайп Нижньодніпровський трубопрокатний завод» на підставі п.1 ст. 40 КЗпП України, за скороченням штату, згідно наказу №628/к від 18.06.2014. 25 липня 2014 року позивач був ознайомлений з вказаним наказом, що підтверджується його особистим підписом в наказі. До цієї дати позивач не отримував ніяких повідомлень на свою адресу з питання його звільнення. З даним наказом позивач не погоджується, оскільки вважає, що відповідач порушив порядок розірвання трудового договору, оскільки у день звільнення позивачу не був виданий наказ про звільнення його з займаної посади на підставі ст. 47 КЗпП України. З 21.06.2014 позивач приходив на роботу, однак його на підприємство не пропускали, його електронний пропуск було заблоковано, про що позивачем складалися акти. Крім того, відповідач порушив ст. 43 КЗпП України, а саме порядок розірвання трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу з робітником, членом профспілки підприємства. Оскільки позивач є членом Незалежної профспілки гірників України ВАТ «Інтерпайп НТЗ», про що відповідач був належним чином повідомлений 12.06.2014, відповідач повинен був звернутися до профспілки, членом якої є позивач, за узгодженням його звільнення з займаної посади. Однак відповідач не повідомив профспілку про звільнення позивача. На підставі зазначеного позивач просить визнати незаконним його звільнення згідно наказу №628/к від 18.06.2014; поновити його на посаді інженера по АСУТП групи з супроводженням Відділу по автоматизованим системам управління технологічними процесами ПАТ «Інтерпайп НТЗ»; стягнути з відповідача на користь позивача середній заробіток за час вимушеного прогулу з 19.06.2014 та моральну шкоду в розмірі 5 000,00 грн. В судовому засіданні позивач [PERSON], представник позивача [PERSON] позовні вимоги підтримали в повному обсязі, на задоволенні позову наполягали. Представник відповідача ПАТ «Інтерпайп Нижньодніпровський трубопрокатний завод» Голікова Н.О. у судовому засіданні проти позову заперечувала у повному обсязі, підтримавши надані суду заперечення на позов та просила суд відмовити позивачу у його задоволенні. Представники третьої особи Первинної профспілкової організація Незалежної профспілки гірників України Відкритого акціонерного товариства «Інтерпайп Нижньодніпровський трубопрокатний завод» Символоков О.О. та Пархоменко І.В., у судовому засіданні позовні вимоги підтримали в повному обсязі, на задоволенні позову наполягали. Суд, вислухавши сторони, представників сторін, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного. Судом встановлено, що [PERSON] з 23 серпня 1968 року перебував у трудових відносинах з ВАТ «Інтерпайп Нижньодніпровський трубопрокатний завод», який в подальшому змінив назву на ПАТ «Інтерпайп Нижньодніпровський трубопрокатний завод», що підтверджується копією трудової книжки, наявною в матеріалах справи (а.с.8-9). Наказом №628/к від 18 червня 2014 року [PERSON] звільнено з підприємства на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП України, а саме за скорочення штату Даний наказ позивач отримав 25 липня 2014 року (а.с.10). Згідно з п.1 ст.40 Кодексу законів про працю України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників. Судом також встановлено, що позивач [PERSON] є членом Первинної профспілкової організації Незалежної профспілки гірників України Відкритого акціонерного товариства «Інтерпайп Нижньодніпровський трубопрокатний завод» (а.с.14,15). Посилання представника відповідача на те, що [PERSON] був членом профспілки металургів та гірників ВАТ «Інтерпайп НТЗ», а тому адміністрація підприємства звернулася саме до цієї профспілки з питання звільнення, є безпідставними, оскільки доказів того, що дане питання розглядалося на засіданні профспілки металургів та гірників ВАТ «Інтерпайп НТЗ», суду не надано. В матеріалах справи наявний протокол №3 від 18 червня 2014 року (день звільнення [PERSON].) засідання цехового профспілкового комітету заводоуправління щодо визнання [PERSON] таким, що вибув з членів профспілки металургів та гірників ВАТ «Інтерпайп НТЗ». Посилання представника відповідача щодо відсутності у адміністрації підприємства відомостей про членство [PERSON] в профспілці Незалежної профспілки гірників України Відкритого акціонерного товариства «Інтерпайп Нижньодніпровський трубопрокатний завод» спростовуються заявами позивача до адміністрації підприємства, до профспілки металургів та гірників ВАТ «Інтерпайп НТЗ» щодо виключення позивача із членів профспілки, заявою до бухгалтерії щодо перерахунку членських взносів на рахунок Первинної профспілкової організації Незалежної профспілки гірників України ВАТ «Інтерпайп Нижньодніпровський трубопрокатний завод», заявою позивача щодо прийняття його в члени Незалежної профспілки гірників України ВАТ «Інтерпайп Нижньодніпровський трубопрокатний завод» та рішенням зборів Незалежної профспілки гірників України ВАТ «Інтерпайп Нижньодніпровський трубопрокатний завод» щодо прийняття [PERSON] до членів профспілки. Частиною 1 статті 43 КЗпП України розірвання трудового договору з підстав, передбачених пунктами 1 (крім випадку ліквідації підприємства, установи, організації), 2 - 5, 7 статті 40 пунктами 2 і 3 статті 41 цього Кодексу, може бути проведено лише за попередньою згодою виборного органу (профспілкового представника) первинної профспілкової організації, членом якої є працівник. Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України у п.15 своєї постанови №13 від 24 грудня 1999 року «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» розірвання трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу допускається лише за попередньою згодою профспілкового органу, крім випадків, передбачених статтями 43 і 43-1 КЗпП. Таким чином, звільнення [PERSON] 18 червня 2014 року з займаної посади інженера по АСУТП групи по обслуговуванню Відділу по автоматизованим системам управління технологічними процесами Публічного акціонерного товариства «Інтерпайп Нижньодніпровський трубопрокатний завод» відбулося без попередньої згоди виборного органу, первинної профспілкової організації, членом якої є працівник, а тому позовні вимоги позивача є обґрунтованими. Суд приходить до висновку про визнання наказу ПАТ «Інтерпайп Нижньодніпровський трубопрокатний завод» № 628/к від 18.06.2014 про звільнення [PERSON] з посади інженера по АСУТП групи по обслуговуванню Відділу по автоматизованим системам управління технологічними процесами за п.1 ст. 40 КЗпП України незаконним, поновлення [PERSON] на посаді інженера по АСУТП групи по обслуговуванню Відділу по автоматизованим системам управління технологічними процесами Публічного акціонерного товариства «Інтерпайп Нижньодніпровський трубопрокатний завод». Відповідно до ст. 235 КЗпП України при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу. Враховуючи, викладене, звільнення позивача без законної підстави, суд приходить до висновку про задоволення вимоги [PERSON] про стягнення на його користь середнього заробітку за час вимушеного прогулу з 19.06.2014 по день ухвалення судового рішення. Приписи ст. 27 Закону України «Про оплату праці» щодо порядку обчислення середньої заробітної плати працівника у випадках, передбачених законодавством, відсилають до положень Постанови Кабінету міністрів України від 08.02.1995 р. №100 «Про затвердження порядку обчислення середньої заробітної плати» (далі - Порядок №100). Так, з урахуванням наведених вище норм, зокрема абзацу 3 пункту 2 розділу 2 Порядку №100, середньомісячна заробітна плата за час вимушеного прогулу працівника обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана виплата, тобто ті, що передують дню звільнення працівника з роботи, а саме з 19.06.2014. Відповідно до пункту 5 розділу 4 Порядку №100, основою для визначення загальної суми заробітку, що підлягає виплаті за час вимушеного прогулу, є середньоденна (середньогодинна) заробітна плата працівника. Згідно абзацу 3 пункту 8 розділу 4 Порядку № 100 середньомісячна кількість робочих днів розраховується діленням на 2 сумарної кількості робочих днів за останні два календарні місяці згідно з графіком роботи підприємства, установи, організації, встановленим з дотриманням вимог законодавства. Оскільки робота позивача є погодинною, то враховуючи середньогодинну заробітну плату (а.с.127) та кількість змін (годин) вимушеного прогулу: червень - 6 змін по 12 годин; · липень - 15 змін по 12 годин; 2. серпень - 16 змін по 12 годин; 3. вересень - 15 змін по 12 годин; 4. жовтень - 15 змін по 12 годин; 5. листопад - 16 змін по 12 годин; 6. грудень - 15 змін по 12 годин; 7. січень 2015 року - 15 змін по 12 годин; 8. лютий 2015 року - 4 зміни по 12 годин. Таким чином, виходячи з вищевикладеного, сума середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу за період з 19.06.2014 по 09.02.2015 становить: 1404 (кількість годин) * 23,88 грн. (середньогодинна заробітна плата) = 33 527,52 грн. Порядок відшкодування моральної шкоди у сфері трудових відносин регулюється ст. 2371 КЗпП України. Стаття 2371 КЗпП України передбачає відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Порядок відшкодування шкоди визначається законодавством. Зазначена норма закону містить перелік юридичних фактів, що складають підставу виникнення правовідносин щодо відшкодування власником або уповноваженим ним органом завданої працівнику моральної шкоди. За змістом указаного положення закону підставою для відшкодування моральної шкоди згідно із ст. 2371 КЗпП України є факт порушення прав працівника у сфері трудових відносин, яке призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагало від нього додаткових зусиль для організації свого життя. У п. 13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" (зі відповідними змінами) роз'яснено, що відповідно до ст. 2371 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (незаконне звільнення або переведення, невиплати належних йому грошових сум, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров'я умовах тощо), яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов'язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності. Таким чином, захист порушеного права у сфері трудових відносин забезпечується як відновленням становища, яке існувало до порушення цього права (наприклад, поновлення на роботі), так і механізмом компенсації моральної шкоди, як негативних наслідків (втрат) немайнового характеру, що виникли в результаті душевних страждань, яких особа зазнала у зв'язку з посяганням на її трудові права та інтереси. Конкретний спосіб, на підставі якого здійснюється відшкодування моральної шкоди обирається потерпілою особою, з урахуванням характеру правопорушення, його наслідків та інших обставин (ст. ст. 3, 4, 11, 31 ЦПК України). Тобто за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (незаконного звільнення або переведення, невиплати належних йому грошових сум тощо) відшкодування моральної шкоди на підставі ст. 2371 КЗпП України здійснюється в обраний працівником спосіб, зокрема у вигляді одноразової грошової виплати. Суд погоджується з тим, що позовні вимоги позивача в частині відшкодування відповідачем моральної шкоди є правомірними, оскільки доводи та надані докази у справі свідчать про те, що порушення законних прав позивача, яке полягало в незаконному звільненні з роботи, призвело до моральних страждань, втрати ним нормальних життєвих зв'язків і вимагало від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Таким чином, з відповідача ПАТ «Інтерпайп Нижньодніпровський трубопрокатний завод», на користь [PERSON] підлягає стягненню моральна шкода в розмірі 5000 грн. З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку про задоволення позову [PERSON] в повному обсязі. Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача ПАТ «Інтерпайп Нижньодніпровський трубопрокатний завод» на користь держави підлягають стягненню судові витрати у вигляді судового збору в розмірі 487 грн. 20 коп. за вимоги немайнового та майнового характеру.

Outcome: approved