Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-17 00:00:00

Позивачі [PERSON] , [PERSON] , звернулись до Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області із позовом до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності, просить суд: виділити в натурі 27/100 часток домоволодіння, яке розташоване за адресою: [ADDRESS] , які складаються з: житлового будинку літ. «А» 2-1 коридор, 2-2 житлова, 2-3 житлова, 2-4 санвузол,2-5 коридор,2-6 кухня загальною площею 53,9 кв.м., житловою площею 29,5 кв.м., будівлі магазину літ. «Л», загальною площею 17,9 кв.м., торгівельною площею 17,9 кв.м., які належать [PERSON] та [PERSON] з припиненням права спільної часткової власності; визнати за [PERSON] та [PERSON] право власності як на окремий об`єкт нерухомого майна, а саме домоволодіння, яке складається з: житлового будинку літ. «А» 2-1 коридор, 2-2 житлова, 2-3 житлова, 2-4 санвузол,2-5 коридор,2-6 кухня загальною площею 53,9 кв.м., житловою площею 29,5 кв.м., будівлі магазину літ. «Л», загальною площею 17,9 кв.м., торгівельною площею 17,9 кв.м., яке розташоване за адресою: [ADDRESS] , судові витрати покласти на відповідачів. Свої вимоги обґрунтовують тим, що вони є власниками в рівних частках 27/100 часток /кожному по 27/200 частки/домоволодіння, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] на підставі свідоцтва про право власності від 19.09.2012 року та Витягу про державну реєстрацію прав від 01.10.2012 року. Згідно Інформації з Державного Реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного Реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 06.08.2018 року та листа КП «Білгород-Дністровське БТІ», іншими співвласниками вказаного об`єкту нерухомості являються також [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . Будь-якої угоди із відповідачами щодо порядку володіння та користування домоволодінням, розташованим за адресою: [ADDRESS], яке знаходиться в них на праві спільної часткової власності, сторони досягти не можуть, оскільки відповідачі ухиляються від нотаріального оформлення договору про порядок володіння та користування вказаним домоволодінням. Вони, користуючись своїм конституційним правом на вільне володіння та розпорядження своєю власністю, а також правом розпорядження своєю часткою у справі спільної часткової власності, що гарантоване ч.1 ст. 361 ЦК України, бажають скористатись своїм правом та виділити у натурі частки із майно, що є у спільній частковій власності. Вказане необхідне задля вільної реалізації своїх прав як власників, що вони вважають неможливим при спільній частковій власності, оскільки для реалізації своїх конституційних прав як власників у спільній частковій власності, за умовами ч.2 ст. 358 ЦК України, необхідна згода інших співвласників спірного об`єкта нерухомості, в т.ч. і відповідачів, які будь-яких контактів та домовленостей щодо визначення порядку користування та виділення в натурі спірного майна, що знаходиться у спільній частковій власності уникають. Частки їх у домоволодінні мають чітко визначений склад, у зв`язку з чим, при виділенні в натурі спірного об`єкту нерухомості права відповідачів жодним чином порушені не будуть. При виділенні часток із спірного майна в натурі, припинення права спільної часткової власності та визнання права власності за ними, кожному об`єкту можливо присвоїти окрему поштову адресу. За вказаних вище обставин, вони і звернулись до суду з відповідним позовом. Позивачі в судове засідання не з`явились, надавши заяви про розгляд справи у їх відсутності, з проханням позовні вимоги задовольнити. Проти заочного розгляду справи не заперечують. Відповідачі в судове засідання не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином, про що свідчать відповідні розписки, причина неявки суду невідома. Зі згоди позивачів, про що свідчить їх заява, суд перейшов до заочного розгляду справи, що відповідає положенням ст. 280-281 ЦПК України. Відповідно до ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. Вивчивши матеріали справи, ретельно дослідивши надані докази, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що дійсно на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно серії [NUMBER] від 19.09.2012 року, виданого виконкомом Білгород-Дністровської міської ради, [PERSON] та [PERSON] належить в рівних частках 27/100 часток /кожному по 27/200 частки/домоволодіння, розташованого за адресою: [ADDRESS], що підтверджується Витягом про реєстрацію прав від 01.10.2012 року. /л.с. 16-20/ Вказані 27/100 часток домоволодіння, що належать на праві власності [PERSON] та [PERSON] складаються з: житлового будинку літ. «А» 2-1 коридор, 2-2 житлова, 2-3 житлова, 2-4 санвузол, 2-5 коридор, 2-6 кухня, загальною площею 53,9 кв.м., житловою площею - 29,5 кв.м., гараж літ. «В», сарай літ. «В», сарай літ. «М», літня кухня літ. «З», сарай літ. «К», будівля магазину літ. «Л», в загальному користуванні сарай літ. «Г», споруди №1,3-6, І-ІІІ. Згідно Інформації з Державного Реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного Реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 06.08.2018 року, [PERSON] належить 23/100 часток домоволодіння за адресою: [ADDRESS] на підставі договору дарування від 17.05.2000 року, [PERSON] належить 27/200 часток домоволодіння за адресою: [ADDRESS] на підставі свідоцтва про право власності від 15.06.1998 року, [PERSON] належить 27/200 часток домоволодіння за адресою: [ADDRESS] на підставі свідоцтва про право власності від 15.06.1998 року, [PERSON] належить 23/400 часток домоволодіння за адресою: [ADDRESS] на підставі свідоцтва про право власності від 02.03.2000 року, [PERSON] належить 23/400 часток домоволодіння за адресою: [ADDRESS] на підставі свідоцтва про право власності від 02.03.2000 року, [PERSON] належить 23/400 часток домоволодіння за адресою: [ADDRESS] на підставі свідоцтва про право власності від 02.03.2000 року, [PERSON] належить 23/400 домоволодіння за адресою: [ADDRESS] на підставі свідоцтва про право власності від 02.03.2000 року. У відповідності до листа № 779 від 13.06.2018 року, виданого КП «Білгород-Дністровського бюро технічної інвентаризації», станом на 31.12.2012 року власниками домоволодіння [ADDRESS] були: - 23/100 часток [PERSON] на підставі договору дарування від 17.05.2000 року; - 27/100 часток в рівних частках [PERSON] та [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності від 15.06.1998 року; - 23/100 часток в рівних частках [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності від 02.03.2000 року; - 27/100 часток в рівних частках [PERSON] та [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності від 14.09.2012 року; - 23/100 часток домоволодіння, що належить [PERSON] складаються з: житловий будинок літ. «Д», прибудова літ. «д», загальною площею - 47,8 кв.м., житловою площею - 24,5 кв.м., сараю літ. «І» в загальному користуванні сарай літ. «Г» - 27/100 часток домоволодіння, що належить в рівних частках [PERSON] та [PERSON] складаються з: житлового будинку літ «А» 1-1 коридор, 1-2 ванна,1-3 кухня,1-4 житлова,1-5 житлова,1-6 житлова,загальною площею -55,7 кв.м., житловою площею - 41,1 кв.м.; - 23/100 часток домоволодіння, що належать в рівних частках [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] складаються з: житлового будинку літ. «А», 3-1 коридор, 3-2 житлова, 3-3 житлова, 3-4 санвузол, 3-5 житлова,3-6 - кухня, загальною площею - 67,2 кв.м., житловою площею - 43,5 кв.м., 1/3 частки сараю літ. «Г»; - 27/100 часток домоволодіння, що належать в рівних частках [PERSON] та [PERSON] складаються з: житлового будинку літ. «А» 2-1 коридор, 2-2 житлова, 2-3 житлова, 2-4 санвузол, 2-5 коридор, 2-6 кухня, загальною площею 53,9 кв.м., житловою площею - 29,5 кв.м., гараж літ. «В», сарай літ. «В», сарай літ. «М», літня кухня літ. «З», сарай літ. «К», будівля магазину літ. «Л», загальною площею - 17,9 кв.м., торгівельною площею - 17,9 кв.м., в загальному користуванні сарай літ. «Г». Згідно висновку експертного дослідження № 866/2018, виконаного судовим експертом Дзінька Анатолієм Івановичем, діючим на підставі свідоцтва № 1681 від 11.04.2014 року, відповідно до вимог нормативно-правових актів у галузі будівництва, при наявності окремого виходу на при квартирну земельну ділянку, технічно можливо виділити частку об`єкта нерухомого майна - домоволодіння, розташованого за адресою: [ADDRESS] згідно фактичного користування у складі ізольованих приміщень житлового будинку літ. «А» 2-1;2-2;2-3;2-4;2-5;2-6, загальною площею 53,9 кв.м, житловою площею 29,5 кв.м. Відповідно до вимог нормативно-правових актів у галузі будівництва, при наявності окремого виходу на приквартирну земельну ділянку (вулицю), технічно можливо виділити частку об`єкта нерухомого майна - домоволодіння розташованого за адресою: [ADDRESS] згідно фактичного користування у складі будівлі магазину літ. Л». Відповідно до ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Відповідно до ч. 2 ст. 319 ЦК України, власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Згідно ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст. 355 ЦК України, майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Право спільної власності виникає з підстав, не заборонених законом. Власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності, згідно ч.1 ст. 356 ЦК України, є спільною частковою власністю. Статтею 358 ЦК України передбачено, що право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. Відповідно до ст. 364 ЦК України, співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. За змістом цієї норми виділ частки зі спільного майна - це перехід частини цього майна у власність учасника спільної власності пропорційно його частки в праві спільної власності й припинення для цієї особи права на частку у спільному майні. Вид майна, що перебуває у спільній частковій власності, впливає на порядок виділу з нього частки. Оскільки після виділу частки зі спільного нерухомого майна в порядку статті 364 ЦК України право спільної часткової власності припиняється, то при цьому власнику, що виділяється, та власнику, що залишаються, має бути виділена окрема площа, яка повинна бути ізольованою від приміщення іншого співвласника, мати окремий вихід, окрему систему життєзабезпечення (водопостачання, водовідведення, опалення тощо), тобто складати окремий об`єкт нерухомого майна в розумінні статті 181 цього Кодексу та пункту 10 Порядку присвоєння об`єкту нерухомого майна реєстраційного номера, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08 грудня 2010 року № 1117 «Про ідентифікацію об`єктів нерухомого майна для державної реєстрації прав на них». Порядок проведення таких робіт та розрахунок часток визначається Інструкцією щодо проведення поділу, виділу та розрахунку часток об`єктів нерухомого майна, затвердженою наказом МЖКГ України від 18 червня 2007 року № 55. Виходячи з аналізу змісту норм ст. ст. 183, 358, 364, 379, 380, 382 ЦК України, слід дійти висновку, що виділ часток (поділ) жилого будинку, що перебуває у спільній частковій власності, є можливим, якщо кожній зі сторін може бути виділено відокремлену частину будинку із самостійним виходом (квартиру) або у разі, коли є технічна можливість переобладнання будинку в ізольовані квартири, які за розміром відповідають розміру часток співвласників у праві власності. Якщо виділ (поділ) технічно можливий, але з відхиленням від розміру ідеальних часток співвласників з урахуванням конкретних обставин поділ (виділ) може бути проведений зі зміною ідеальних часток і присудженням грошової компенсації співвласнику, частка якого зменшилась. Відтак визначальним для виділу частки або поділу будинку в натурі, який перебуває у спільній частковій власності, є не порядок користування будинком, а розмір часток співвласників та технічна можливість виділу частки або поділу будинку відповідно до часток співвласників. Оскільки учасники спільної часткової власності мають права стосовно спільного майна пропорційно своїй частці в ньому, суд, здійснюючи поділ майна в натурі (виділ частки), повинен передати співвласнику частки жилого будинку та нежилих будівель, яка відповідає розміру й вартості його частки, якщо це можливо без завдання неспівмірної шкоди господарському призначенню будівлі. Під неспівмірною шкодою господарського призначення слід розуміти суттєве погіршення технічного стану жилого будинку, перетворення в результаті переобладнання жилих приміщень у нежитлові, надання в рахунок частки приміщень, які не можуть бути використані як житлові через невеликий розмір площі або через неможливість їх використання (відсутність денного світла тощо). У тих випадках, коли в результаті поділу (виділу) співвласнику передається частина жилого будинку, яка перевищує його частку, суд стягує з нього відповідну грошову компенсацію і зазначає в рішенні про зміну часток у праві власності на будинок. Такі висновки узгоджуються з правовою позицією Верховного Суду України, висловленою в постанові від 03 квітня 2013 року, справа № 6-12цс13. Як встановлено в ході судового розгляду справи, при наявності окремого виходу на приквартирну земельну ділянку, технічно можливо виділити частку об`єкта нерухомого майна - домоволодіння, розташованого за адресою: [ADDRESS] згідно фактичного користування у складі ізольованих приміщень житлового будинку літ. «А» 2-1;2-2;2-3;2-4;2-5;2-6, загальною площею 53,9 кв.м, житловою площею 29,5 кв.м. а також при наявності окремого виходу на приквартирну земельну ділянку (вулицю), технічно можливо виділити частку об`єкта нерухомого майна - домоволодіння, розташованого за адресою: [ADDRESS] , згідно фактичного користування у складі будівлі магазину літ. Л». Проте, з правовстановлюючих документів на належну позивачам частку домоволодіння, розташованого за адресою: [ADDRESS] можна встановити, що 27/100 часток належних [PERSON] та [PERSON] складаються з: житлового будинку літ. «А» 2-1 коридор, 2-2 житлова, 2-3 житлова, 2-4 санвузол, 2-5 коридор, 2-6 кухня, загальною площею 53,9 кв.м., житловою площею - 29,5 кв.м., гараж літ. «В», сарай літ. «В», сарай літ. «М», літня кухня літ. «З», сарай літ. «К», будівля магазину літ. «Л», в загальному користуванні сарай літ. «Г», споруди №1,3-6, І-ІІІ. В той же час, щодо технічної можливості виділу в натурі гаражу літ. «В», сараю літ. «В», сараю літ. «М», літньої кухні літ. «З», сараю літ. «К», що входять до складу 27/100 часток спірного домоволодіння питання не вирішувалось. Більш того, у матеріалах справи відсутні будь-які належні та допустимі докази, що при виділі в натурі належної позивачам частки з нерухомого майна не будуть порушені права відповідачів. Варто зазначити й те, що у відповідності до ч.3 ст. 364 ЦК України, договір про виділ у натурі частки з нерухомого спільного майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню. Для визначення технічної можливості виділу частки майна у натурі нотаріусу, крім правовстановлювальних (право підтверджувальних) документів, які вимагаються для посвідчення договорів відчуження нерухомості, подається також висновок щодо технічної можливості виділення частки у натурі (абзац третій пункту 59 Інструкції). Нотаріально посвідчений договір виділу є право встановлювальним документом на нерухоме майно згідно вимог Переліку право встановлювальних документів, на підставі яких проводиться реєстрація прав власності на об`єкти нерухомого майна, що затверджений наказом Міністерства юстиції України від 7 лютого 2002 р. N 7/5. Право власності на нерухоме майно, набуте за таким договором, підлягає реєстрації у органах, що здійснюють державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно і виникає з моменту державної реєстрації (ч. 1 ст. 182, абзац третій ч. 2 ст. 331 ЦК, ч. 6 ст. 3, ст. 4 Закону "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно"). Водночас сам договір про виділ у натурі частки нерухомого майна державної реєстрації не вимагає. Договір про виділ частки має наслідком припинення права спільної часткової власності тільки для того учасника, який реалізував право на виділ. Згідно ж зі статтею 5 ЗУ «Про нотаріат», на вимогу особи, якій відмовлено у вчиненні нотаріальної дії, нотаріус зобов`язаний викласти причини відмови в письмовій формі і роз`яснити порядок її оскарження. Про відмову у вчиненні нотаріальної дії нотаріус протягом трьох робочих днів виносить відповідну постанову. Проте, матеріали справи не містять доказів звернення до нотаріуса, таким чином позивачі звернулись до суду без врегулювання вказаного питання шляхом мирного укладання нотаріально посвідченого договору про виділ у натурі частки з нерухомого майна, оскільки судом не вставлено перешкод у вчиненні відповідних дій або ухилення відповідачів від укладання вказаного правочину. На підставі вищевикладеного, з урахуванням того, що з проведеного на замовлення позивачів експертного дослідження не встановлено вирішення питання щодо технічної можливості виділу усієї частки, належної на праві спільної часткової власності [PERSON] та [PERSON] , не вказано про можливість присвоєння окремої юридичної адреси як окремому об`єкту нерухомості, в той же час не доведено факту не порушення прав відповідачів у разі вирішення спору на користь позивачів, суд приходить до обґрунтованих висновків про те, що позовні вимоги [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності є недоведеними та такими, що задоволені бути не можуть.

Outcome: dismissed