Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-27 00:00:00

У червні 2016 року позивач звернувся до суду з вказаним позовом, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що [INFO] померла його мати [PERSON], після смерті якої залишилося спадкове майно у вигляді жилого будинку з господарськими спорудами на земельній ділянці, що розташована в [ADDRESS]. Після смерті матері спадщину прийняв його брат [PERSON], про що 24 травня 2007 року отримав свідоцтво про право на спадщину за законом, видане Третьої маріупольської державною нотаріальною конторою, однак не здійснив державну реєстрацію права на спадщину. [INFO] його брат [PERSON] помер, у зв'язку із чим позивач звернувся у встановлений законом строк до Третьої маріупольської державної нотаріальної контори з заявою для видачі свідоцтва про право на спадщину після смерті брата, однак постановою державного нотаріуса від 20.01.2014 року йому було відмовлено у вчиненні нотаріальних дій, оскільки [PERSON] не надано документу про реєстрацію прав власності спадкодавця з органів державної реєстрації. Просив визнати за ним право власності на житловий будинок з відповідною частиною господарських будівель і споруд на земельній ділянці, розташованій в [ADDRESS], в порядку спадкування за законом після смерті брата, [PERSON]. Позивач та її представник до судового засідання не з'явились, надали суду заяви з проханням розгляду справи за їх відсутності, позовні вимоги підтримують у повному обсязі та просили їх задовольнити. Представник відповідача в судове засідання не з'явилась, надала суду заяву з проханням розгляду справи за її відсутності, позовні вимоги визнає у повному обсязі. Згідно зі ст.392 ЦК України право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється іншою особою або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Частиною 5 статті 1268 ЦК України передбачено, що незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Згідно із ч. 1 ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Статтею 1218 ЦК встановлено, що до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об'єкти нерухомості, в тому числі житловий будинок, інші споруди, земельну ділянку є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку. Відповідно до роз'яснень, наданих Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ в своєму листі від 16.05.2013 р. N 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» (пункт 3.1.) право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Пунктом 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику у справах про спадкування" від 30.05.2008р. № 7 передбачено, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду з правилами позовного провадження. З наданих третьою маріупольською державною нотаріальною конторою копій документів із спадкових справ [PERSON] та [PERSON] вбачається, що [PERSON] звернувся у встановлений законом строк до третьої Маріупольської державної нотаріальної контори з заявою для видачі свідоцтва про право на спадщину після смерті [PERSON], однак постановою державного нотаріуса від 20.01.2014 року йому було відмовлено у вчиненні нотаріальних дій, оскільки [PERSON] не надано документу про реєстрацію прав власності спадкодавця з органів державної реєстрації. Інших спадкоємців після смерті [PERSON] судом не встановлено. Частиною 1 ст. 61 ЦПК України передбачено, що обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Відповідно до ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Суд, приймаючи до уваги, що визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує права, свободи та інтереси інших осіб, дійшов до висновку, що позов підлягає задоволенню без дослідження доказів.

Outcome: approved