Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-11 00:00:00

08 вересня 2020 року АТ «А-Банк» звернувся до Великобагачанського районного суду Полтавської області з позовною заявою до [PERSON] про стягнення заборгованості. Позовна заява мотивована тим, що відповідач [PERSON] приєднався до Умов та Правил надання банківських послуг в А-Банку з метою укладення кредитного договору №SAMABWFC00000969107 та отримання кредитної картки. На підставі Анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в А-Банку відповідачу було надано кредит шляхом встановлення кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою процентів за користування кредитом в розмірі 46,80% щомісячно на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідач [PERSON] своїм підписом у вказаній анкеті-заяві підтвердив свою згоду на те, що підписана Анкета-Заява разом з Умовами та правилами і Тарифами, які викладені на сайті https://a-bank.com.ua/terms, складає між ним та АТ «А-Банк» кредитний договір. Щодо встановлення та зміни кредитного ліміту позивач керувався п.п.2.1.1.2.3 та 2.1.1.2.4 Договору, на підставі яких Відповідач при укладенні договору дав свою згоду щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту та його зміну за рішенням та ініціативою Банку. Відповідач взяв на себе зобов`язання погашати заборгованість за Кредитом, відсотками за його використання, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії, на умовах, передбачених цим Договором (п. 2.1.1.5.5 Умов та правил надання банківських послуг) Але в процесі користування кредитним рахунком Відповідач не надав своєчасно Банку грошові кошти для погашення заборгованості за Кредитом, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов Договору, що має відображення у Розрахунку заборгованості за договором Позивач свої зобов`язання виконав, надав відповідачу можливість розпоряджатися кредитними коштами на умовах визначених Договором в межах встановленого кредитного ліміту. У порушення умов кредитного договору та ст.ст. 509, 526, 1054 ЦК України, Відповідач зобов`язання не виконав. Відповідачем порушено зобов`язання за договором. У зв`язку з неналежним виконанням позичальником умов кредитного договору виникла заборгованість в сумі 18 912, 38 грн., з яких: 12 573, 59 грн. - заборгованість за кредитом; 5 989, 03 грн. - заборгованість по відсоткам за користування кредитом, 349, 76 грн. - пеня, яку позивач просить стягнути з відповідача та понесені позивачем при зверненні з позовом до суду судові витрати. Ухвалою Великобагачанського районного суду Полтавської області від 16 вересня 2020 року дану позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Ухвалою Великобагачанського районного суду від 12.01.2021 постановлено проводити заочний розгляд по справі. Суд повно, всебічно та об`єктивно дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази у їх сукупності, вважає що позов задоволенню не підлягає з таких підстав. Судом встановлено, що згідно Статуту Акціонерне товариство „Акцент-Банк" є правонаступником всіх прав та зобов`язань Публічного акціонерного товариства „Акцент-Банк" (а.с.14 на звороті-17). Відповідно до ч. 2 ст. 5 Закону України «Про акціонерні товариства», зміна типу товариства з приватного на публічне або з публічного на приватне не є його перетворенням. Згідно статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. За частиною першою статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів цього виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї зі сторін має бути досягнуто згоди (стаття 638 ЦК України). Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом частини першої статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. Згідно статті 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ «А-Банк»). Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. За змістом статті 1056-1 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно зі статтею 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. За змістом статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Частинами першою, другою статті 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Згідно із частиною першою статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Таким чином, в разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі). Заявляючи позовні вимоги про стягнення з відповідача, крім тіла кредиту, заборгованості за простроченим тілом кредиту, пені та штрафів, АТ «А-Банк» посилався на договірний характер таких правовідносин. За правилами статей 12, 13, 76-81, 89 ЦПК України обов`язок доказування і подання доказів покладається на сторони. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Позивач у позові посилається на те, що відповідач [PERSON] звернувся до АТ «А-Банк» з метою укладення кредитного договору №SAMABWFC00000969107 та отримання кредитної картки, у зв`язку з чим підписав Анкету-Заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в А-Банку від 06.04.2017, згідно якої Банком було надано кредит у вигляді встановлення кредитного ліміту на платіжну картку. Досліджена Анкета-Заява, яка міститься у матеріалах цивільної справи (а.с.5 на звороті) не містить інформації про розмір кредитного ліміту, умов користування коштами та строків їх повернення, у Анкеті-Заяві лише міститься інформація про те, що [PERSON] погодився на те, що дана заява разом з Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами, правилами користування, основними умовами обслуговування та кредитування, що розміщені в рекламному буклеті, складають між ним та Банком договір про надання банківських послуг. Заявник у заяві зазначає, що він ознайомився з договором про надання банківських послуг до його укладення та згоден з умовами Договору. Таким чином, суд вважає дану заяву неналежним доказом, оскільки вона не підтверджує заявлених позовних вимог про стягнення заборгованості по кредитному договору №SAMABWFC00000969107 від 06.04.2017 та отримання кредитної картки з установленням кредитного ліміту. Витяг з Умов та правил надання банківських послуг ПАТ «Акцент-Банк» є неналежним доказом по справі, оскільки він не містить підпису відповідача [PERSON] , відсутні будь-які докази, які б вказували на те, що відповідач під час укладення Договору був ознайомлений з Умовами та правилами надання банківських послуг у ПАТ «А-Банк» станом на 06.04.2017 та саме в редакції Умов та правил надання банківських послуг у ПАТ «А-Банк», які надані до суду. Позивачем не було додано до матеріалів позовної заяви документів, що підтверджують виконання сторонами зобов`язань по договору, а саме: позивачем не надано належних та допустимих доказів того, що відповідачу був наданий позивачем кредит, коли та в якому розмірі, чи користувався відповідач кредитними коштами та чи виконував зобов`язання по поверненню коштів. Наданий в обґрунтування позовних вимог розрахунок заборгованості не може бути сам по собі доказом, який підтверджує факт укладення кредитного договору та його виконання сторонами. Надані позивачем розрахунки заборгованості не є первинними документами, які підтверджують укладення договору на умовах, які вказані банком у позовній заяві. Таким чином, позивачем не доведено факту укладення 06.04.2017 договору з відповідачем, видачі банком і отримання позичальником вказаної у позовній заяві кредитної картки, та отримання відповідачем від позивача кредитних коштів, згідно підписаного кредитного договору 06.04.2017. Доводи позивача в позовній заяві не можуть бути прийняті до уваги, оскільки матеріали справи не містять доказів, які підтверджують факт укладання договору від 06.04.2017, видачу відповідачу кредитної картки, встановлення по ній кредитного ліміту, використання кредитних коштів відповідачем та ознайомлення позичальника з усіма істотними умовами договору. З огляду на вищевикладене, беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, суд приходить до висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог АТ «А-Банк» щодо стягнення з відповідача [PERSON] заборгованості, у зв`язку з недоведеністю позовних вимог. Відповідно до вимог статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Таким чином, судовий збір позивачу не відшкодовується.

Outcome: dismissed