Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-17 00:00:00

Представник Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПРИВАТБАНК», звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором б/н від 17.09.2007 року у розмірі 13069,95 грн. Також просить суд стягнути з відповідача на користь позивача сплачений при зверненні до суду судовий збір. Свої вимоги мотивує тим, що відповідач отримав кредит у розмірі 500 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Станом на 31.08.2017 року відповідач свої зобов'язання за кредитним договором не виконав, у результаті чого виникла заборгованість у розмірі 13069,95 грн., що складається з 2312,35 грн. заборгованість за тілом кредиту, 7104,86 грн. заборгованість зі сплати процентів за користування кредитом, 2792,27 грн. пені, 250 грн. штрафу (фіксована частина) та 610,47 грн. штрафу (процентна складова). Ухвалою суду від 14 листопада 2018 року вищезазначену справу прийнято до провадження. З 21.05.2018 року Публічне акціонерне товариство [PERSON] банк «Приватбанк» змінило назву на Акціонерне товариство [PERSON] «Приватбанк». У судове засідання представник позивача не з'явився, подав до суду заяву з клопотанням про розгляд справи без його участі. Також у письмовій відповіді на відзив представник просить суд задоволити позов у повному обсязі, зазначає, що позивачем не порушено строк звернення до суду з вимогою про захист свого цивільного права та інтересу, оскільки позивач звернувся до суду з позовом 23.09.2017 року до спливу строку позовної давності. Відповідач в судове засідання не з'явився, подавши суду заяву про розгляд справи за його відсутності. У письмовому відзиві просить суд відмовити у задоволенні позову, у звязку із простроченням строку позовної давності. Зазначає, що сальдо простроченої заборгованості виникло з грудня 2008 року, однак позивач звернувся до суду через 9 років. Відповідно до статей 256-257 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Відповідно до статті 261 ЦК України, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. За зобов'язаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред'явити вимогу про виконання зобов'язання. Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Дослідивши матеріали справи, суд вважає встановленими наступні факти та відповідні їм правовідносини. За правилами ст.ст. 1050, 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. При цьому, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому. Відповідно до ст. 509 ЦК України в силу зобов'язання одна особа (боржник) зобов'язана вчинити на користь іншої особи (кредитора) певну дію, як то: передати майно, виконати роботу, сплатити гроші тощо або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Згідно з ст.ст. 526, 527, 530 ЦК України зобов'язання повинні виконуватись належним чином і у встановлений строк відповідно до умов договору та вимог закону, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Судом встановлено, що 17.09.2007 року між Публічним акціонерним товариством комерційний банк «ПРИВАТБАНК» та відповідачем з метою отримання банківських послуг, підписано заяву б/н від 17.09.2007 року, згідно якої отримав кредит у розмірі 500 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредиту. При укладенні цього договору сторони керувалися положенням частини першої\~статті 634 Цивільного кодексу України\~(далі\~ЦК України), відповідно до якого договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. З наданого суду позивачем розрахунку заборгованості за договором, укладеним з відповідачем 17.09.2007 року вбачається, що відповідач свої зобов'язання за договором належним чином не виконує, у результаті чого станом на 31.08.2017 року, виникла прострочена заборгованість у розмірі 13069,95 грн., з яких: 2312,35 грн. заборгованість за тілом кредиту, 7104,86 грн. заборгованість зі сплати процентів за користування кредитом, 2792,27 грн. заборгованість за пенею (комісією), 250 грн. 00 коп. фіксована частина штрафу та 610,47 грн. процентна складова штрафу за порушення грошового зобов'язання. В той же час, згідно положень ст.257ЦК України\~загальний строк для захисту права за позовом особи, право якої порушено, встановлюється три роки. Згідно ч. 3, 4, 5 ст.267 ЦК України\~позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту. Судом встановлено, що з вимогами про стягнення з відповідача заборгованості по кредитному договору позивач звернувся до суду у вересні 2017 року, позов надійшов до суду 28.09.2017 року. Згідно зі статтею 1054\~ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати кредит позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит і сплатити проценти. У відповідності зі статтею 610\~ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Згідно з частиною першою статті 612\~ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. У випадку спливу позовної давності заява про захист цивільного права або інтересу приймається судом до розгляду, проте сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частини друга та четверта\~статті 267 ЦК України). Відповідачем неодноразово у письмових заявах по суті справи, до ухвалення рішення судом, зроблено заяву про застосування позовної давності у справі. Як вбачається із матеріалів справи строк дії картки встановлений до вересня 2011 року, що підтверджується наявною у справі довідкою ПАТ КБ "ПриватБанк". Відтак, у межах строку кредитування, який відповідає строку дії картки до 09/2011 року відповідач мав, зокрема, повертати позивачеві кредит і сплачувати проценти щомісячними платежами. Оскільки договір встановлює окремі зобов'язання, які деталізують обов'язок відповідача повернути борг частинами та передбачають самостійну відповідальність за невиконання цього обов'язку (пеня за несвоєчасне погашення кредиту), то незалежно від визначення у договорі строку кредитування право позивача вважається порушеним з моменту порушення відповідачем терміну внесення чергового платежу. А відтак, перебіг позовної давності стосовно кожного щомісячного платежу починається після невиконання чи неналежного виконання (зокрема, прострочення виконання) відповідачем обов'язку з внесення чергового платежу й обчислюється окремо щодо кожного простроченого платежу. Вищезазначене відповідає правовій позиції, сформульованій Верховним Судом у постанові від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12. За наведених умов початок перебігу позовної давності для погашення щомісячних платежів за договором визначається за кожним таким черговим платежем з моменту його прострочення. Вказане унеможливлює визначення початку перебігу позовної давності для погашення всієї заборгованості за договором з моменту спливу строку кредитування. Згідно розрахунку заборгованості за договором №б/н від 17.09.2007 укладеного між сторонами, сальдо простроченої заборгованості виникло з грудня 2008 року Позивачем суду не надано доказів поважності причини пропуску строку позовної давності. Таким чином, суд вважає, що у задоволенні позовних вимог АТ КБ «ПриватБанк» слід відмовити у зв'язку із пропуском строку позовної давності, про застосування якого заявлено відповідачем. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed