Jurisdiction: civil
Date: 2020-03-02 00:00:00

В лютому 2016 року представник ПАТ «ВТБ Банк» звернувся до суду зі вказаним позовом. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що 09 червня 2015 року між ПАТ «ВТБ Банк» і відповідачем було укладено договір про відкриття поточного рахунку, відповідно до якого відповідачу відкрито поточний рахунок № [NUMBER] та 17 червня 2015 року нараховані кошти в розмірі 66 000 грн. В період користування картрахунком відповідачем допущено перевищення суми здійснених операцій (у тому числі з урахуванням сум комісій за здійснені операції) над доступним залишком на рахунку - несанкціонований овердрафт. Своїх зобов`язань по поверненню заборгованості відповідач не виконує, внаслідок чого станом на 27 січня 2016 року за ним виникла заборгованість за кредитним договором в загальному розмірі 296 702 грн. 51 коп., яка складається з овердрафту в розмірі 279 266 грн. 13 коп., простроченого овердрафту 17 384 грн. 94 коп., 51 грн. 44 коп. - прострочені відсотки за овердрафтом. На підставі викладеного, просить стягнути з [PERSON] заборгованість за кредитним договором в розмірі 296 702 грн. 51 коп. та судові витрати в розмірі 4450 грн. 54 коп. Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 18 жовтня 2016 року в задоволенні позовних вимог відмовлено в повному обсязі. Ухвалою Апеляційного суду Харківської області від 11 січня 2017 року рішення Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 18 жовтня 2016 року залишено без змін. Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 25 липня 2018 року рішення Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 18 жовтня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Харківської області від 11 січня 2017 року скасовано, справу передано на новий розгляд до суду першої інстанції. 06 листопада 2018 року ухвалою судді Орджонікідзевського районного суду м. Харкова прийнято позов про стягнення заборгованості за кредитним договором. Вирішено розгляд справи проводити в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. 05 березня 2019 року ухвалою судді Орджонікідзевського районного суду м. Харкова визнано обов`язковою явку представника позивача Публічного акціонерного товариства «ВТБ БАНК». 24 жовтня 2019 року ухвалою судді Орджонікідзевського районного суду м. Харкова замінено у справі позивача ПАТ «ВТБ Банк» його правонаступником - ТОВ «КА «ПАКТУМ». 07 листопада 2019 року та 06 грудня 2019 року ухвалою Орджонікідзевського районного суду м. Харкова задоволено клопотання представника позивача про проведення розгляду справи в режимі відеоконференцзв`язку. Представник позивача в судове засідання не з`явився, подав суду заяву про розгляд справи за його відсутності. Відповідач та його представник [PERSON] . у судове засідання не з`явилися, від представника відповідача адвоката Юрченка В.В. надійшла заява про розгляд справи за відсутності сторони відповідача, в своїх запереченнях позов не визнав. Зазначив, що позивач всупереч вимогам постанови Верховного Суду від 25.07.2018 року не надав суду жодних доказів на доведення обґрунтованості позиції позивача. Дослідивши матеріали справи, перевіривши обставини справи, суд доходить наступних висновків: У відповідності до п. 1 ч. 1 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються. Згідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Судом встановлено, 09 червня 2015 року між ПАТ ВТБ Банк та [PERSON] укладено Заяву-договір на оформлення банківських продуктів № 25104907 від 09.06.2015 року (а.с.7) відповідно до якого ПАТ ВТБ Банк відкрив [PERSON] поточний (картковий) рахунок № [NUMBER] . З метою управління грошовими коштами, які знаходяться на картковому рахунку [PERSON] в той же день ПАТ ВТБ Банк було емітовано платіжну картку Master Card Debit (чип) № [NUMBER] . 17 червня 2015 року на вказаний картковий рахунок № [NUMBER] внесено кошти в розмірі 66 000 грн. Згідно виписки по особовому рахунку № [NUMBER] (а.с.15,16) вбачається, що протягом 17.06.2015 року - 27.08.2015 року проводились операції по зменшенню розміру грошових коштів на рахунку у сумі 14 020 грн. 61 коп. Станом на 08.02.2016 року (дата формування виписки) залишок на рахунку № [NUMBER] становив 51 979 грн. 39 коп. Преамбулою Заяви-договору № 25104907 від 09.06.2015 року визначено, що максимальна сума кредитного ліміту встановлюється у розмірі 0,00 грн., картковий рахунок та рахунок із Кредитним лімітом (0,00 грн.) обслуговується в рамках тарифного планку «Добробут з карткою дебетна MasterCard Debit». Згідно Тарифів банку (умови та обслуговування платіжних карток для всіх клієнтів ПАТ «ВТБ Банк»), які є складовою частиною Заяви-договору № 25104907 від 09.06.2015 року в позиції «розмір кредитної лінії» зазначено «не надається». ПАТ ВТБ Банк звернувся до суду із позовними вимогами про стягнення заборгованості за овердрафтом по картковому рахунку. Пунктом 1.2. Постанови НБУ № 168 від 10.05.2007р. «Про затвердження Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту» визначено, що овердрафт за картковим рахунком є однією з форм кредиту. З наданої ПАТ ВТБ Банк виписки (а.с.16,17) за розрахунковою карткою MasterCard Debit [PERSON] [NUMBER] вбачається заборгованість за кредитом (овердрафтом) утворилася шляхом проведення наступних операцій: 1) 29.06.2015р.-30.06.2015р. PANEK S.A., Al. Jerozolimsk (27025311) - сума 21511 грн. 26 коп. 2) 07.07.2015р.-08.07.2015р. PANEK S.A., Al. Jerozolimsk (27025311) - сума 21344 грн. 35 коп.; 3) 10.07.2015р.-11.07.2015р. PANEK S.A., Al. Jerozolimsk (27025311) - сума 22751 грн. 58 коп.; 4) 12.07.2015р.-13.07.2015р. PANEK S.A., Al. Jerozolimsk (27025311) - сума 22008 грн. 57 коп.; 5) 13.07.2015р.-14.07.2015р. PANEK S.A., Al. Jerozolimsk (27025311) - сума 22642 грн. 01 коп.; 6) 14.07.2015р.-15.07.2015р. PANEK S.A., Al. Jerozolimsk (27025311) - сума 22529 грн. 26 коп.; 7) 15.07.2015р.-16.07.2015р. PANEK S.A., Al. Jerozolimsk (27025311) - сума 23080 грн. 06 коп.; 8) 16.07.2015р.-17.07.2015р. PANEK S.A., Al. Jerozolimsk (27025311) - сума 22391 грн. 53 коп.; 9) 17.07.2015р.-18.07.2015р. PANEK S.A., Al. Jerozolimsk (27025311) - сума 22361 грн. 77 коп.; 10) 20.07.2015р.-21.07.2015р. PANEK S.A., Al. Jerozolimsk (27025311) - сума 21903 грн. 85 коп.; 11) 21.07.2015р.-22.07.2015р. PANEK S.A., Al. Jerozolimsk (27025311) - сума 21881 грн. 96 коп.; 12) 22.07.2015р.-23.07.2015р. PANEK S.A., Al. Jerozolimsk (27025311) - сума 21852 грн. 89 коп.; 13) 23.07.2015р.-24.07.2015р. PANEK S.A., Al. Jerozolimsk (27025311) - сума 21917 грн. 32 коп.; 14) 24.07.2015р.-25.07.2015р. PANEK S.A., Al. Jerozolimsk (27025311) - сума 21853 грн. 60 коп., - всього в загальному розмірі 310030 грн. 01 коп. З листа ПАТ ВТБ Банк від 03.06.2016 року за № 7171/1-2 вбачається, що платіжну картку № [NUMBER] , випущену для управління картковим рахунком № [NUMBER] , згідно Договору на відкриття карткового рахунку, оформлення та видачу платіжної картки та їх обслуговування № 25104907 від 09.06.2015 року, було анульовано 30.06.2015 року. Цим же листом позивач повідомляє, що списання сум проводились в період з 07.07.2015 року по 24.07.2015 року за зворотнім (претензійним) платежем банка-еквайра за платіжною карткою № [NUMBER] . П.п.1.8,1.9 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» визначено наступне: 1.8) еквайрингова установа (еквайр) - юридична особа, яка здійснює еквайринг; 1.9) еквайринг - послуга технологічного, інформаційного обслуговування розрахунків за операціями, що здійснюються з використанням електронних платіжних засобів у платіжній системі. П. 1.27 ст. 1 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» дається визначення платіжної картки, а саме: «платіжна картка - електронний платіжний засіб у вигляді емітованої в установленому законодавством порядку пластикової чи іншого виду картки, що використовується для ініціювання переказу коштів з рахунка платника або з відповідного рахунка банку з метою оплати вартості товарів і послуг, перерахування коштів зі своїх рахунків на рахунки інших осіб, отримання коштів у готівковій формі в касах банків через банківські автомати, а також здійснення інших операцій, передбачених відповідним договором». Отже, діючим законодавством України передбачено можливість здійснювати еквайринг лише за умови наявності електронного платіжного засобу, яким в даному спорі була картка Master Card Debit (чип) № [NUMBER] , яка була анульована 30.06.2016 року, тоді як еквайрингові операції проводились у період з 30.06.2016 року по 25.07.2015 року. Ст. 81 ЦПК України визначає, що кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Виходячи з умов Заяви-договору № 25104907 від 09.06.2015р. та Тарифів банку, враховуючи той факт, що платіжну картку Master Card Debit (чип) № [NUMBER] було анульовано 30.06.2016р. суд доходить до висновку, що ПАТ ВТБ Банк без волевиявлення Клієнта, за власною ініціативою, здійснив списання грошових коштів, що призвело до утворення заборгованості [PERSON] перед Банком в розмірі 296 702 грн. 51 коп., що протирічить нормам діючого законодавства України. Відповідно до постанови Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 25.07.2018 року зазначено про необхідність вивчення наступних обставин: «оскільки картку випущено для управління рахунком, який відкрито на умовах, погоджених сторонами, то чи потягло за собою анулювання 30 червня 2015 року картки закриття відповідного рахунку, чи рахунок був активним і за ним могли здійснюватись операції з використанням інших карток чи інших інструментів управління. Крім того, суди не встановили чи передбачалось умовами укладеного між сторонами договору договірне списання з рахунку відповідача за зворотними вимогами банків-екваєрів, чи отримував відповідач смс повідомлення про відповідні списання, чи оспорював здійснені платежі в порядку, передбаченому Правилами банківського обслуговування фізичних осіб у ПАТ «ВТБ Банк», які умови договору укладеного між відповідачем та торгівельною точкою PANEK S.A. Польща щодо отримання послуг оренди автомобіля, які стали підставою для висунення зворотних (претензійних) вимог та списання коштів із рахунку відповідача. Без з`ясування вказаних обставин, виходячи зі змісту заявлених позовних вимог та підстав, на які посилався позивач на їх обґрунтування, висновки судів про відмову у задоволенні вищевказаного позову не можна вважати обґрунтованими і вважати, що у цій справі виконано завдання цивільного судочинства, яке полягає у справедливому та неупередженому вирішені справ із метою ефективного захисту порушених прав, оскільки у всіх справах правосуддя й справедливість мають перевагу перед строгим розумінням права». Аналізуючи вищенаведене, суд доходить висновку про ненадання позивачем відомостей на які мається посилання в постанові від 25.07.2018 року. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цього Кодексу, зокрема якщо ці обставини визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Відповідно до ч. 2 ст. 83 ЦПК України позивач, особи, яким законом надано право звернутися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви. Згідно ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. За ч. 2 ст. 13 ЦПК України збирання доказів не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризики настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Судом надано позивачу реальну процесуальну можливість надати всі необхідні докази на підтвердження заявленого позову. Сприяння судом у здійсненні однієї із сторін своїх прав призведе до легітимізації зловживанням стороною правом на подання доказів, що є неприпустимим, оскільки за своїм змістом є порушенням передбаченого у ст. 6 Конвенції "Про захист прав людини і основоположних свобод" права на справедливий судовий розгляд в контексті такого його елемента, як правова визначеність, а також - до порушення конституційної засади судочинства: рівності усіх учасників судового процесу перед законом і судом, ст. 129 Конституції України Для з`ясування обставин викладених в постанові Верховного суду від 25 липня 2018 року, судом винесено ухвалу про визнання обов`язкової участі представника позивача у судовому засіданні за для дачі особистих пояснень, проте представник позивача жодного разу так і не з`явився до судового засідання, натомість надав суду заяву, якою просив проводити розгляд справи за його відсутності. Будь яких додаткових доказів, про які вказав Верховний суд у своїй Постанові від 25.07.2018р. позивачем не надано. Згідно до положень ч. 3 ст. 1066 ЦК України банк не має права визначати та контролювати напрями використання грошових коштів клієнта та встановлювати інші, не передбачені договором або законом, обмеження його права розпоряджатися грошовими коштами на власний розсуд. Приписами ст.177 ЦК України визначено, що об`єктами цивільних прав є речі, у тому числі гроші. Згідно до положень ст.192 ЦК України грошовою одиницею України є гривня. Ст. 1071 ЦК України передбачено, що банк може списати грошові кошти з рахунка клієнта на підставі його розпорядження. Грошові кошти можуть бути списані з рахунка клієнта без його розпорядження на підставі рішення суду, а також у випадках, встановлених законом чи договором між банком і клієнтом. Згідно п.1.7 Інструкції «Про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті», затвердженої постановою Правління Національного банку України №22 від 21.01.2004 року, кошти з рахунків клієнтів банки списують лише за дорученнями власників цих рахунків або на підставі розрахункових документів стягувачів згідно з главами 5 та 12 цієї Інструкції. Позивач не надав доказів того, що він мав право списувати грошові кошти в розмірі 310030 грн. 01 коп. в період з 30.06.2015 року по 24.07.2015 року. Також необхідно зазначити, що докази надані позивачем, протирічать один одному. Так, згідно Листа-вимоги від 20.10.2015 року за № 9048/1-2.13 (а.с.19) вбачається, що заборгованість [PERSON] перед ПАТ ВТБ Банк станом на 09.06.2015 року (дата укладання Договору про відкриття карткового рахунку) становить 296 702 грн. 51 коп. тоді як згідно виписки по рахунку № [NUMBER] та платіжній картці MasterCard Debit [PERSON] [NUMBER] (а.с.15-17) будь-які операції за картковим рахунком та розрахунковою карткою почали відбуватися лише з 17 червня 2015 року. Як зазначає Банк, списання сум проводилося у період з 07 липня 2015 року по 24 липня 2015 року торгівельною точкою PANEK (Польща) за зворотнім (претензійним) платежем банка-еквайра за платіжною карткою № [NUMBER] . Оскільки картку, на яку посилається Банк як на підставу здійснення операцій на перерахування коштів анульовано 30 червня 2015 року, то підстав для списання коштів за еквайрингові операції, які проводились у період з 07 липня 2015 року по 24 липня 2015 року - немає. Щодо невизначеності підстав списання цих коштів свідчить і лист ПАТ «ВТБ Банк» на адресу [PERSON] від 20 жовтня 2015 року, в якому зазначалось, що 01 липня 2015 року між ПАТ «ВТБ Банк» та [PERSON] укладений кредитний договір за умовами якого йому надано кредит, зазначаючи при цьому, що станом на 09 червня 2015 року за кредитним договором обліковується заборгованість у сумі 296702 грн. 51 коп., а саме 279266 грн. 13 коп. поточної заборгованості за кредитом, 17384 грн. 94 коп. простроченої заборгованості за кредитом, 51 грн. 44 коп. простроченої заборгованості за процентами, тобто, ті суми, про стягнення яких пред`явлено цей позов (т.1, а.с. 19). Суд вважає, що позивач не надав належних доказів того, що він мав право в період з 30.06.2015 року по 24.07.2015 року, діючи виключно з власної ініціативи і не повідомивши про це відповідача, надавати останньому кредитні кошти в розмірі 310030 грн. 01 коп. і списувати їх без його відома, тому і відмовляє в задоволенні позову за його недоведеністю.

Outcome: dismissed