Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-15 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вищенаведеним позовом. Свої вимоги мотивує наступним. 22.08.2008 року між ЗАТ "ОТП Банк" та відповідачем по справі, [PERSON], укладено договір №ML-706/144/2008, згідно якого відповідач отримав кредит у розмірі 23460,00 доларів США строком до 22.08.2023 року зі сплатою відсотків за користування кредитом у порядку та розмірах встановлених Кредитним договором. Відповідно до умов укладеного договору відповідач зобов'язався своєчасно погашати суму кредиту та сплачувати відсотки за користування кредитом в порядку та у строки, визначені н умовах Кредитного договору. Незважаючи на взяті на себе за договором зобов'язання, [PERSON] належним чином не виконує умови договору, у зв'язку із чим станом на 14.07.2014 року заборгованість за кредитом становить 23233,77 доларів США, що з перерахуванням за курсом НБУ станом на 14.07.2014 року складає 271746,82 гривень; заборгованість за відсотками за користування кредитом у розмірі 2764,82 долари США, що з перерахуванням за курсом НБУ станом на 14.07.2014 року складає 32337,88 гривень; пеня за прострочення виконання зобов'язання за кредитним договором складає 1109682,72 гривень. Загальна сума заборгованості за кредитним договором з урахуванням пені, дорівнює 1413767,42 гривень. Оскільки погасити заборгованість в добровільному порядку відповідач відмовляється, позивач просить стягнути дану суму з відповідача, а також судові витрати. Представник позивача в судове засідання не з'явився, до його початку подав до суду заяву, в якій вказав, що позов підтримує в повному обсязі, просить суд його задовольнити. Розгляд справи просить проводити за його відсутності. Відповідач в судове засідання подав заяву про розгляд справи без його участі та письмові заперечення проти позову, в яких зазначив, що позов не визнає повністю, оскільки 14 вересня 2010 року Київським районним судом м. Харкова (Суддя Донець О.В.) винесено рішення по цивільній справі №2-4549/10/04 за позовом ПАТ «ОТП Банк» до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором кредиту №ML 706/144/2008 від 22.08.2008 року на користь ПАТ «ОТП Банк» та стягнуто зі [PERSON] 23233,77 доларів США - заборгованість за тілокредитом, 1457,73 долари США - заборгованість за процентами, а всього 24691,50 доларів США та 5305,74 гривень пені за прострочення виконання зобов'язання. Курс долару встановлений НБУ на день стягнення був 7,96 гривень за 1 долар США. Щодо штрафних санкцій, то у відповідності до ч.3 ст.551 ЦК України відповідач просить в цій частині в задоволенні позову відмовити на підставі того, що позивачем у своїй позовній заяві та наданому судові розрахунку заборгованості не зазначено яким саме чином, за який період і за яким відсотком, а також за яким курсом долару США було нараховано пеню, а також розмір пені значно перевищує розмір заборгованості за кредитним договором і строк давності на стягнення цієї штрафної санкції сплинув у 2010 році, тоді як ТОВ «ОТП Факторинг Україна» звернулось до суду у 2014 році. Представник відповідача адвокат [PERSON], яка діє на підставі укладеного з відповідачем договору про надання правової допомоги та ордеру, подала до суду письмові пояснення, в яких заперечення відповідача підтримала повністю і заперечувала проти позову ТОВ «ОТП Факторинг Україна», посилаючись на те, що 14.09.2010 року Київським районним судом м. Харкова вже було прийнято рішення по цивільній справі за участю ПАТ «ОТП Банк», правонаступником якого є ТОВ «ОТП Факторинг Україна» та [PERSON] про стягнення заборгованості та пені за тим самим договором кредиту, по якому позивач намагається стягнути повторно заборгованість в Московському районному суді м. Харкова. Представник відповідача зазначила, що за рішенням Київського районного суду м. Харкова відкрито виконавче провадження Московським ВДВС Харківського міського управління юстиції 27.02.2012 року, яке на даний час находиться на стадії виконання та не закрито. У випадку наявності двох рішень відкриття двох виконавчих проваджень недопустимо, оскільки відповідно до законодавства таке необхідно трактувати як подвійне стягнення. Також, представник відповідача зазначила, що позивачем було порушено процедуру досудового врегулювання спору у вигляді надсилання письмової вимоги про погашення заборгованості за договором кредиту із зазначенням суми заборгованості за кредитом та відсотками, як то передбачено вимогами п.п. 2.1.4.1 п.2.1.4 Додатку №1 до Кредитного договору. Суд, ознайомившись із заявами представників сторін та відповідача, дослідивши надані докази в їх сукупності, приходить до висновку, що позов не підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав. Як встановлено судом, 22.08.2008 року [PERSON] укладено договір №ML 706/144/2008 з ЗАТ «ОТП Банк», що підтверджується його підписом на кредитній заявці від 22.08.2008 року в якій відповідач просить видати йому кредит в розмірі 23460,00 доларів США та на самому кредитному договорі з додатками, копії яких є в матеріалах справи. Згідно укладеного договору банк надав відповідачу кредит у розмірі 23460,00 доларів США строком до 22.08.2023 року, на споживчі цілі, включно у розмірі 23000,00 доларів США, на оплату комісії банку 460,00 доларів США. Згідно Додатку №1 до Додаткового договору №1 від 22.05.2009 року до кредитного договору №ML 706/144/2008 від 22.08.2008 року реальна процентна ставка складає 18,44%, яка складається з фіксованої відсоткової ставки та FIDR (процентної ставки по строкових депозитах фізичних осіб у валюті тотожній валюті кредиту). Згідно п.4.1.1 кредитного договору за порушення прийнятих на себе зобов'язань стосовно повернення кредитних коштів, сплати процентів за користування кредитними коштами відповідач зобов'язаний сплатити банку пеню у розмірі 1% від суми несвоєчасного виконаного грошового зобов'язання за кожний день прострочки. Зазначена пеня сплачується додатково до прострочених сум, що підлягають сплаті за кредитним договором. Відповідно до ст.1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Встановленому факту відповідають договірні правовідносини сторін, врегульовані ст.ст. 1049, 1050 ЦК України та полягають в праві позивача вимагати від відповідача виконання взятого на себе зобов'язання та в обов'язку відповідача виконати взяті зобов'язання належним чином. 12 листопада 2010 року між ПАТ «ОТП Банк» та ТОВ «ОТП Факторинг Україна» укладено договір купівлі-продажу кредитного портфелю б/н, за умовами якого банк відступив, а ТОВ «ОТП Факторинг Україна» прийняло право вимоги за кредитним договором №ML 706/144/2008 від 22.08.2008 року за що сплатило 25998,59 доларів США. Відповідно до умов вказаного договору та додатку №1 до нього до ТОВ «ОТП Факторинг Україна» перейшли всі права ПАТ «ОТП Банк» щодо права вимоги до боржника за кредитним договором №ML 706/144/2008 від 22.08.2008 року, копія якого є в матеріалах справи. Згідно з актом приймання-передачі кредитного портфелю від 12.11.2010 року ПАТ «ОТП Банк» передало, а ТОВ «ОТП Факторинг Україна» прийняло кредитний портфель, як визначено у статті 1 Договору купівлі-продажу кредитного портфелю від 12.11.2010 року, укладеного між сторонами та у Додатку №1 до Договору. ТОВ «ОТП Факторинг Україна» наголошує, що відповідач [PERSON] не виконує належним чином свої договірні зобов'язання в частині своєчасного внесення платежів, передбачених умовами кредитного договору. Такі обставини, на думку позивача, свідчать про порушення його прав та охоронюваних законом інтересів і є підставою для їх захисту у вказаний у позові спосіб. Відповідно до п.10 ч.2 ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів», що діяв на час укладення кредитного договору, якщо кредитодавець на основі умов договору про надання споживчого кредиту вимагає здійснення внесків, строк оплати яких не настав, або дострокового повернення споживчого кредиту, такі внески або повернення споживчого кредиту можуть бути здійснені споживачем протягом 30 календарних днів з дати одержання повідомлення про таку вимогу кредитодавця. На час розгляду справи дана стаття передбачає, що дострокове повне повернення споживчого кредиту може бути здійснено відповідачем протягом тридцяти календарних днів, а за споживчим кредитом, забезпеченим іпотекою, та за споживчим кредитом на придбання житла - шістдесяти календарних днів з дня одержання повідомлення про таку вимогу від кредитодавця. Тобто, умова договору про попереднє повідомлення боржника, що пов'язується саме із отриманням відповідного повідомлення про повне дострокове повернення споживчого кредиту, також захищається спеціальним законом, що має бути враховано судом у даному випадку в силу вищевказаного законодавства, а строки попереднього врегулювання такого спору дифенціюються законодавцем в залежності від мети отримання даного кредиту. Разом з тим, умовами п.п. 2.1.4.1 п.2.1.4 Додатку №1 від 22.05.2009 року до Кредитного договору ML 706/144/2008 від 22.08.2008 року, право вимоги за яким перейшло до позивача, визначено, що банк має право вимагати дострокового виконання боргових зобов'язань в цілому або у визначеній частині у випадку невиконання позичальником своїх боргових зобов'язань та інших умов договору та будь-яких інших умов правочинів, як таких, що існують на момент укладення цього додаткового договору, так і таких, що можуть бути укладені у майбутньому між банком та позичальником, між банком та третіми особами. При цьому, зобов'язання позичальника щодо повного дострокового виконання боргових зобов'язань настає з дати направлення банком на адресу позичальника, що зазначена у договорі, відповідної вимоги та повинно бути проведено позичальником протягом 30 календарних днів з дня одержання такої вимоги. Отже, позивачем подано позов до боржника за кредитним договором із вимогою внаслідок порушення позичальником строків платежів, встановлених договором, про повне дострокове повернення кредиту, сплати відсотків та пені, без посилання на невиконання боржником вимоги про сплату заборгованості за кредитним договором. Проте, позивачем не подано доказів дотримання вищевказаної вимоги Закону України «Про захист прав споживачів», вимог кредитного договору, а також доказів виконання ТОВ «ОТП Факторинг Україна» умов п.2.1.4.1 ч.2 додаткового договору №1 від 22.05.2009 року до кредитного договору ML 706/144/2008 від 22.08.2008 року щодо попереднього надіслання та отримання боржником відповідної вимоги саме від кредитора про дострокове повернення кредиту, що б зобов'язало відповідача протягом тридцяти днів повернути суму заборгованості та відсотки за кредитом. Відповідачем надано до суду у якості доказів копію письмової вимоги «ОТП Факторинг Україна» вих.№10047 від 25.07.2013 року. В зазначеній вимозі відповідач повідомляється, що його новим кредитором стало ТОВ «ОТП Факторинг Україна» і заборгованість за кредитним договором № ML 706/144/2008 від 22.08.2008 року становить 185707,52 доларів США, сума відсотків за користування кредитом становить 70930,38 доларів США. При цьому, зазначена вимога не була підписана уповноваженою особою, а сума заборгованості не збігалася із тією сумою заборгованості, з урахуванням відсотків та розрахованих штрафних санкцій, які були зазначені позивачем при поданні позову до суду. Суд враховує положення статей 1050, 1054 ЦК України щодо права позивача на дострокове повернення кредиту, але вважає, що ним, так само, як і боржником, повинні виконуватись умови договору в силу ст.526 ЦК України, що передбачає виконання зобов'язання належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, в тому числі і Закону України «Про захист прав споживачів». Крім того, слід зазначити, що рішенням Київського районного суду м. Харкова від 14.09.2010 року по цивільній справі №2-4549/10/04 за позовом ПАТ «ОТП Банк» до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором кредиту №ML 706/144/2008 від 22.08.2008 року на користь ПАТ «ОТП Банк» стягнуто зі [PERSON] 23233,77 доларів США - заборгованість за тілокредитом, 1457,73 долари США - заборгованість за процентами, а всього 24691,50 доларів США та 5305,74 гривень пені за прострочення виконання зобов'язання. Зазначене рішення суду набрало чинності та знаходиться у стані виконання. Відповідно до ч.3 ст.61 ЦПК України, обставини, встановлені судом рішенням у цивільній справі, що набрало законної сили, не доказується при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. 21.03.2012 року головним державним виконавцем Московського ВДВС Харківського міського управління юстиції Трофімовою Т.М. відкрите виконавче провадження ВП №31788782 на підставі виконавчого листа №2-4549/10/04 від 27.02.2012 року виданого Київським районним судом м. Харкова за заявою ПАТ «ОТП Банк» (м. Харків, вул. Сумська, 56), що підтверджується відповідною постановою державного виконавця, копію якої надано до суду відповідачем у якості доказу. В рамках виконавчого провадження головним державним виконавцем Трофімовою Т.М. накладено арешт на належне відповідачеві рухоме майно - автомобіль ГАЗ 3302-418 білого кольору, 2008 року випуску, ДНЗ [NUMBER], № двигуна [NUMBER], у межах звернення стягнення 203880,88 гривень. Також, головним державним виконавцем заборонено здійснювати відчуження будь-якого майна в межах суми боргу. Крім того, згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію обтяження №11376707 від 23.10.2013 року накладено арешт на квартиру [ADDRESS], яка належить відповідачу на праві сумісної власності з майновим поручителем [PERSON] і яка знаходилась в іпотеці ПАТ «ОТП Банк» за кредитним договором №ML 706/144/2008 від 22.08.2008 року. Обтяжувачем зазначено Московський ВДВС ХМУЮ в особі уповноваженої особи [PERSON]. Згідно ст. 14 ЦПК України, судові рішення, що набрали законної сили, обов'язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом. Відповідно до ієрархії нормативно-правових актів в системі законодавства України за критерієм юридичної сили, найвищим актом є Конституція України. Відповідно до її ст. 8, Конституція України має найвищу юридичну силу, а її норми є нормами прямої дії. Зазначене положення означає те, що будь-який інший нормативно-правовий акт має не лише відповідати нормам Конституції, але і не суперечити їй. Стаття 61 Конституції України зазначає, що ніхто не може бути двічі притягнений до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Згідно п.п.а) п.3.3. ст.3 договору купівлі-продажу кредитного портфелю від 12.11.2010 року ТОВ «ОТП Факторинг Україна» набуло усі права вимоги за кредитними договорами, що є дійсними на дату набрання чинності, включаючи, але не обмежуючись правами вимоги до боржників щодо сплати суми основного боргу, сплати процентів, нарахованих на суму основного боргу, а також правами вимоги до боржників щодо сплати штрафних санкцій. Згідно ст.514 ЦК України, до нового кредитора переходять усі права попереднього кредитора у зобов'язанні в обсязі та на умовах, які існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено законом або договором. Частиною 2 ст.516 ЦПК України передбачено, що якщо боржника не було письмово попереджено про заміну кредитора у зобов'язанні, новий кредитор несе ризик несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов'язку первісному кредиторові є належним виконанням. Статтею 517 ЦК України передбачено, що попередній кредитор повинен передати новому кредитору документи, які підтверджують права, та інформацію, що є важливою для їх здійснення. Боржник має право не виконувати свої зобов'язання перед новим кредитором до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов'язанні. Тобто, суд констатує, що ПАТ «ОТП Банк» у відповідності з вимогами цивільного законодавства України та договору купівлі-продажу кредитного портфелю від 12.11.2010 року повинно було передати новому кредитору ТОВ «ОТП Факторинг Україна» документи та інформацію щодо кредитних відносин з боржником [PERSON], в т.ч. і рішення Київського районного суду м. Харкова від 14.09.2010 року по справі №2-4549/10/04. За не встановлених причин, цього зроблено не було, що підтверджується постановою державного виконавця ВП №31788782 від 21.03.2012 року про відкриття виконавчого провадження на підставі виконавчого листа від 27.02.2012 року №2-4549/10/14 де стягувачем зазначено ПАТ «ОТП Банк», а не ТОВ «ОТП Факторинг Україна». Позивачем не було надано судові доказів щодо належного повідомлення відповідача про заміну кредитора у зобов'язанні, а письмова вимога, яка була надана відповідачем і яка була оглянута судом, не є належним доказом про повідомлення відповідача у встановлений законом спосіб про заміну кредитора у зобов'язанні та наявності вимог про сплату заборгованості за кредитним договором нового кредитора до відповідача. Отже, це підтверджує, що позивач вже скористався своїми правами щодо захисту свої прав і законних інтересів в суді в порядку позовного провадження і звернення з позовом до суду повторно з вимогами про той самий предмет до тієї ж самої сторони за тих самих обставин, зважаючи на вже існуюче рішення суду, яке набрало чинності є неприпустимим. У випадку наявності двох рішень, відкриття двох виконавчих проваджень недопустимо, оскільки відповідно до законодавства таке необхідно трактувати як подвійне стягнення. Що стосується вимоги позивача про стягнення пені з відповідача за прострочення виконання зобов'язання в сумі 1109682,72 гривень, то суд вважає необхідним зазначити наступне. З розрахунку заборгованості по позичальнику [PERSON] вбачається, що станом на 14.07.2014 року заборгованість за кредитом становить - 23233,77 доларів США; сума відсотків за користування кредитом становить 2764,82 долари США; сума пені за прострочення виконання зобов'язань становить 1109682,72 гривень. Статтею 548 ЦК України визначено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасного виконання грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. За змістом ч. 3 ст. 551 ЦК України суд має право у випадку виникнення спору з приводу розміру штрафних санкцій (неустойки), оцінивши розмір заборгованості та розмір штрафних санкцій (неустойки), зменшити її розмір у тому випадку, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення, тобто зменшити розмір штрафних санкцій (неустойки) через її неспіврозмірність з розміром основного зобов'язання. Згідно п. 27 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 30 березня 2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», істотними обставинами в розумінні ч. 3 ст. 551 ЦК України можна вважати, зокрема, ступінь виконання зобов'язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу (наприклад відсутність негативних наслідків для позивача через прострочення виконання зобов'язання). Рішенням Конституційного Суду України по справі № 1-12/2013 від 11.07.2013 року зазначено, що «правовідносини про надання споживчого кредиту є договірними, до яких мають бути застосовані, зокрема, як загальні положення ЦК про зобов'язання та договір, так і приписи ч.2 ст.627 ЦКУ щодо необхідності врахування вимог законодавства про захист прав споживачів. Адже згідно з положеннями ч.ч.1, 2 ст.18 Закону України «Про захист прав споживачів» продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. А умови договору стають несправедливими, як зазначається в рішенні КС, «якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача». Та й законом «Про захист прав споживачів» установлено, що «права споживача вважаються в будь-якому разі порушеними, якщо порушується принцип рівності сторін договору, учасником якого є споживач». Тому КСУ відзначив у рішенні, що «вимога про нарахування та сплату неустойки за договором споживчого кредиту, яка є явно завищеною, не відповідає передбаченим у п.6 ст.3, ч.3 ст.509 та ч.ч.1, 2 ст.627 ЦКУ засадам справедливості, добросовісності, розумності як складовим елементам загального конституційного принципу верховенства права». Адже наявність у кредитора можливості стягувати зі споживача надмірні грошові суми як неустойку «спотворює її дійсне правове призначення, оскільки із засобу розумного стимулювання боржника виконувати основне грошове зобов'язання неустойка перетворюється на несправедливо непомірний тягар для споживача та джерело отримання невиправданих додаткових прибутків кредитором». Відповідно до ч. 2 ст. 258 ЦК України, позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимоги про стягнення неустойки (штрафу, пені). Відповідно до ч. 1, ч. 5 ст. 261 ЦК України, перебіг позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Позовна давність в один рік повинна відраховуватись від дати, наступної за датою оплати чергового платежу, який не було здійснено відповідачем. Пеня нараховується на прострочену суму за період прострочення, що не може перевищувати 1 рік (365 або 366 календарних днів). Останній платіж за кредитом було вчинено [PERSON] 25.06.2009 року, що підтверджується оригіналом квитанції №14 від 25.06.20109 року, яка є в матеріалах справи, а ТОВ «ОТП Факторинг Україна» звернулось до суду із позовом 17.07.2014 року. Відповідно до ч.1 ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 ЦПК України. На підтвердження своїх вимог представником ТОВ «ОТП Факторинг Україна» було надано суду розрахунок заборгованості, включаючи штрафні санкції. При цьому в розрахунку не зазначено за який саме період було нараховано пеню і відповідач та представник відповідача у своїх поясненнях вказали на пропуск позивачем строку давності щодо нарахування пені. Таким чином, до позовних вимог щодо стягнення пені за прострочення виконання зобов'язання за кредитним договором має бути застосовано пропущення строку позовної давності. Отже, в даному випадку сплив позовної давності припадає на 26.06.2010 року, в той час як позовні вимоги було пред'явлено в липні 2014 року, що є підставою для відмови в задоволенні позовних вимог в цій частині. На підставі викладеного, ст.ст. 526,527,530, 611,612, 1049, 1050 ЦК України,

Outcome: dismissed