Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-15 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася в суд із позовною заявою до відповідачів [PERSON] міської ради, [PERSON] з обмеженою відповідальністю «Гіпербуд», третя особа без самостійних вимог - Обслуговуючий кооператив Житлово-будівельний кооператив «Проспект» про розірвання договору оренди земельної ділянки, мотивуючи позовні вимоги тим, що між [PERSON] з обмеженою відповідальністю «Гіпербуд» та [PERSON] міською радою було укладено договір оренди земельної ділянки, що знаходиться за адресою: м. Чернівці проспект Незалежності, 131, кадастровий номер земельної ділянки 7310136300:11:001:0022. Він є власником нерухомого майна в приміщенні, що знаходиться за адресою: м. Чернівці проспект Незалежності, 131, в торговому центрі, що розташований на зазначеній земельній ділянці. [PERSON] з обмеженою відповідальністю «Гіпербуд», як орендар земельної ділянки може зобовязати його оплачувати плату за користування земельної ділянки, зловживаючи своїми правами орендаря земельної ділянки вчиняє перешкоди, так як заявлено про намір продовжувати будівництво, що в свою чергу може призвести до зупинки його господарської діяльності внаслідок перекриття будівельного майданчику. Вважає, що у звязку із переходом права власності на нерухоме майно до нового власника цей факт є підставою для припинення права користування земельною ділянкою попередньому землекористувачу і до нового власника переходить право користування земельною ділянкою під нерухомістю, враховуючи що укладення договору оренди земельних ділянок державної або комунальної власності здійснюється на підставі рішення відповідного органу виконавчої влади чи місцевого самоврядування, для припинення права користування та розірвання договору оренди земельної ділянки необхідно для прийняття відповідного рішення та укладення договору про розірвання договору оренди земельної ділянки. Просить, поданий нею позов задовольнити. Позивач [PERSON] в судове засідання не зявилася, про день та час розгляду справи була повідомлена належним чином, про поважні причини неявки суд не повідомила, від позивача поступила через канцелярію суду заява про розгляд справи у її відсутність, відсутність її представника; позовні вимоги підтримано в повному обсязі, яку просить задовольнити. Представник відповідача [PERSON] міської ради [PERSON] в судове засідання будучи повідомленою про день, час і місце розгляду справи повторно не з»явилася, відомостей про поважність причини суду не представлено. Представник відповідача [PERSON] з обмеженою відповідальністю «Гіпербуд» [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги заперечував, просив відмовити в задоволенні позову. Третя особа без самостійних вимог - Обслуговуючий кооператив Житлово-будівельний кооператив «Проспект» [PERSON] в судове засідання повторно не зявився, про день та час розгляду справи була повідомлена належним чином, відомостей про поважність причини суду не представлено. Вивчивши матеріали справи, розглянувши подані сторонами документи, всебічно і повно зясувавши фактичні обставини, на яких грунтуються позовні вимоги, доводи заперечення викладені у відзивах на позов, заслухавши пояснення представника відповідача ТОВ Гіпербуд [PERSON], обєктивно дослідивши і оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті в межах заявлених позовних вимог, суд приходить до наступних висновків. Згідно ч. 1\~ст. 3 ЦПК України\~кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ч. 1\~ст. 11 ЦПК України\~суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Положеннями статей 15, 16 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Пунктом першим\~статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка ратифікована Законом від 17.07.97 року "Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів N 2,4,7 та 11 Конвенції" і є частиною національного законодавства України, встановлено, що кожен при вирішенні питання щодо його цивільних прав та обов'язків... має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Згідно з вимогами ст. 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати; 7) чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; 8) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову. Судом, належними доказами по справі встановлено факти і відповідні їм правовідносини, зокрема те, що позивач [PERSON], [INFO], громадянка України відповідно до копії паспорта громадянина України (а.с.8), є власником нерухомого майна, зокрема приміщення №105 у будинку 131 по проспекту Незалежності у м. Чернівці, на підставі договору купівлі-продажу серія та номер:3818, НМА823230, виданий 14.03.2017 року, видавник [PERSON], приватний нотаріус [PERSON] міського нотаріального округу, форма власності приватна (а.с.6). 04.05.2012 року між [PERSON] з обмеженою відповідальністю «Гіпербуд» та [PERSON] міською радою було укладено договір оренди земельної ділянки, що знаходиться за адресою: м.Чернівці проспект Незалежності, 131, кадастровий номер земельної ділянки 7310136300:11:001:0022 (а.с.9) та встановлено розрахунок розміру річної орендної плати за земельну ділянку по проспекту Незалежності, 131, яка надається в оренду для будівництва багатоквартирного житлового будинку з вбудовано-прибудованими торгово-офісними приміщеннями [PERSON] з обмеженою відповідальністю «Гіпербуд» (а.с.10). Актом встановлення поворотних точок меж земельної ділянки в натурі (на місцевості), закріплення їх межовими знаками (межові знаки існуючі) та їх передача від 29.03.2012 року проведено встановлення та закріплення меж земельної ділянки в натурі (а.с.11). 04.05.2012 року, орендар прийняв в оренду земельну ділянку на місцевості у відповідності з актом встановлення поворотних точок меж земельної ділянки в натурі (на місцевості), що підтверджується актом прийому-передачі земельної ділянки на місцевості в оренду для будівництва багатоквартирного житлового будинку з вбудовано-прибудованими торгово-офісними приміщеннями та відповідає плану зовнішніх меж (а.с.12-13). Згідно ст.93 ч.1 Земельного кодексу України та ст.1 Закону України «Про оренду землі» право оренди земельної ділянки - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для провадження підприємницької та іншої діяльності. Статтею 13 Закону України «Про оренду землі» передбачено, що це договір, за яким орендодавець зобов'язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов'язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства. Встановлено ст.7 Закону України «Про оренду землі», що до особи, якій перейшло право власності на житловий будинок, будівлю або споруду, що розташовані на орендованій земельній ділянці, також переходить право оренди на цю земельну ділянку. Договором, який передбачає набуття права власності на житловий будинок, будівлю або споруду, припиняється договір оренди земельної ділянки в частині оренди попереднім орендарем земельної ділянки, на якій розташований такий житловий будинок, будівля або споруда. Передбачено ст. 120 Земельного кодексу України, що у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об'єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення. Договір оренди землі припиняється в разі, зокрема, набуття права власності на житловий будинок, будівлю або споруду, що розташовані на орендованій іншою особою земельній ділянці. На вимогу однієї із сторін договір оренди може бути достроково розірваний за рішенням суду в порядку, встановленому ст. 31 ч.1 Закону України «Про оренду землі». Відповідно до правової позиції викладеної в постанові Верховного Суду України від 17 грудня 2014 року у справі № 6-194цс14, що\~\~за змістом частини другої\~статті 377 ЦК України\~та частини шостої\~статті 120 ЗК України\~кадастровий номер земельної ділянки, право на яку переходить у зв'язку з набуттям права власності на житловий будинок, будівлю або споруду, є істотною умовою договору, який передбачає набуття права власності на ці об'єкти (крім багатоквартирних будинків). З матеріалів справи вбачається, що третя особа без самостійних вимог обслуговуючий кооператив «Житлово-будівельний кооператив «Проспект» набули права власності на новостворений об'єкт нерухомого майна, який знаходиться безпосередньо на земельній ділянці, та саме зазначений суб'єкт є новим землекористувачем в силу приписів закону у відповідності до Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, форма власності приватна (а.с.7). У відповідності до ст. 120 ч.2\~ Земельного Кодексу України, якщо жилий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, що перебуває у користуванні, то в разі набуття права власності на ці обєкти до набувача переходить право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача. Згідно\~ст. 31 Закону України «Про оренду землі»,\~договір оренди землі припиняється у разі набуття права власності на житловий будинок, будівлю чи споруду, розташовані на орендованій іншою особою земельній ділянці. Частиною 3\~ст. 7 Закону України «Про оренду землі»\~\~до особи, якій перейшло право власності на житловий будинок, будівлю або споруду, що розташовані на орендованій земельній ділянці, також переходить право оренди на цю земельну ділянку. Договором, який передбачає набуття права власності на житловий будинок, будівлю або споруду, припиняється договір оренди земельної ділянки в частині оренди попереднім орендарем земельної ділянки, на якій розташований такий житловий будинок, будівля або споруда. Позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 24 грудня 2010 року у справі № № 21-54а10, де зазначено, що посилання на те, що право власності чи право користування земельною ділянкою виникає лише після державної реєстрації документа, що посвідчує право власності чи право постійного користування земельною ділянкою, а також державної реєстрації договору оренди. Цей висновок є наслідком порушення правил застосування норм права: перевагу було надано положенням\~Закону № 2535-ХІІ\~та\~ЗК\~(статті 125, 126), які регулюють випадки набуття права власності чи права користування на земельну ділянку як окремий об'єкт та які щодо спірних відносин є загальними. У той же час перевагу мають спеціальні норми, що регулюють випадки набуття права власності на землю чи права користування нею внаслідок придбання споруди, розміщеної на земельній ділянці, за наведених обставин -\~ст.120 Земельного Кодексу України\~та\~ст. 377 ЦК України. Вказана норма є імперативною, відхід від неї на підставі договору не допускається. Договір оренди при цьому не припиняється в цілому, а тільки в частині оренди попереднім орендарем земельної ділянки та закріплює загальний принцип цілісності об'єкту нерухомості із земельною ділянкою, на якій цей об'єкт розташований. За цією нормою визначення правового режиму земельної ділянки перебуває у прямій залежності від права власності на будівлю і споруду та передбачається механізм роздільного правового регулювання нормами цивільного законодавства майнових відносин, що виникають при укладенні правочинів щодо набуття права власності на нерухомість, і правового регулювання норм, принцип якого затверджений в правових позиціях Верховного Суду України ( справа №6-2225цс16 від 12.10.2016 року). Таким чином, позивачем не доведено жодними належними і допустимими доказами факт порушення прав позивача - відповідачами. Згідно ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.\~\~ Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронним доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Відповідно до ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Відповідно до ст.4 ЦПК України,\~кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно положень ст. 12,13 ЦПК України, учасники справи, мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обовязків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом; суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно грунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обгрунтованим, ухваленим відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права, має відповідати завданню цивільного судочинства. На основі всебічно з'ясованих обставин, на які посилається позивач, як учасник справи, як на підставу заявлених вимог підтверджених доказами, перевіреними в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, а також достатність, взаємозв'язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд приходить до висновку, що в задоволенні позовних вимог слід відмовити. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed