Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-14 00:00:00

У червні 2015 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення 2531,80 грн. заборгованості за кредитним договором, мотивуючи свої вимоги тим, що 10 грудня 2012 року між ПАТ «Дельта Банк», яке є правонаступником ТОВ «Комерційний Банк «Дельта», та фізичною особою - резидентом України [PERSON] шляхом акцептування Банком, Пропозиції клієнта, уклали кредитну угоду відповідно до умов заяви № 001-18245-101212, згідно з умовами вищевказаного Договору, Банк відкриває Клієнту рахунок для погашення заборгованості (сплати платежів) № [NUMBER] в національній валюті України - гривні. Моментом прийняття (акцепту) Банком Пропозиції, щодо укладення Договору, а отже моментом укладання Договору на умовах, описаних в Пропозиції та Правилах, вважатиметься момент вчинення Банком фактичних дій щодо перерахування суми кредиту на поточний рахунок вказаний Клієнтом у Договорі. Протягом строку кредиту, за користування кредитними коштами Клієнт сплачує Кредитору проценти, виходячи з розміру процентної ставки - 0,01% в рік, процентна ставка може змінюватись відповідно до умов Договору. Посилається на те, що Банк виконав взяті на себе зобов'язання надавши відповідачеві споживчий кредит у сумі 4081,64 грн. шляхом перерахування кредитних коштів на поточний рахунок вказаний відповідачем у Договорі, про що свідчить меморіальний ордер № 57817423 від 11.12.2012 року. Проте, станом на дату складання позовної заяви, відповідач не виконує належним чином взяті зобов'язання за Договором, в результаті чого виникла прострочена заборгованість, яка станом на 13.05.2015 року становить 2531,80 грн. і складається з: заборгованості за сумою кредиту - 2531,74 грн.; заборгованості за відсотками - 0,06 грн. Також звернув увагу суду, що виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 02.03.2015 № 50 «Про запровадження тимчасової адміністрації у ПАТ «Дельта Банк» строком на три місяці з 03.03.2015 по 02.06.2015, тим самим відповідно до ч. 1 п. 22 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» Банк звільнений від сплати судового збору, тому просив покласти на відповідача судові витрати. Позивач явку свого представника в судове засідання не забезпечив, у позові зазначив про підтримання позову та розгляд справи за відсутності представника, не заперечує проти ухвалення заочного рішення. Відповідач повторно не з'явився в судове засідання, повідомлений належним чином, причину неявки суд не повідомив, заяв про розгляд справи за його відсутності та клопотань про відкладення розгляду справи не надійшло. Суд вважає за можливе розглядати справу за відсутності вищезазначених осіб відповідно до вимог ст.ст. 158, 169 ЦПК України. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Відповідно до ст. 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі. З вимог ч.1 ст. 3 ЦПК України вбачається, що захисту підлягають порушені, невизнані або оспорюванні права, свободи чи інтереси. Згідно ст.ст. 10. 11. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. За матеріалами справи судовим розглядом встановлено, що 10 грудня 2012 року [PERSON] звернувся до ПАТ «Дельта Банк» із Заявою № 001-18245-101212 про надання кредиту /копія ас. 5/. Як вбачається зі змісту зазначеної заяви відповідача, останній цією Заявою запропонував (надав оферту) (надалі-Пропозицію) ПАТ «Дельта Банк», а саме: на умовах, визначених в цій Пропозиції, та відповідно до Правил надання банківських послуг при здійсненні кредитування фізичних осіб у ПАТ «Дельта Банк», затверджених рішенням Ради Директорів Банку 18 липня 2012 року протокол № 392 (надалі - Правила) і Тарифів Банку, які є невід'ємною частиною цієї Пропозиції, укласти з ним Договір (про надання кредиту на купівлю Товару (послуг) та прийняття цього Товару в заставу Банку), в рамках якого: надати йому споживчий кредит у розмірі, зазначеному в п. 2.1. Частини 2 цієї Пропозиції. Згідно п. 2 ч. 5 Заяви, відповідач підтвердив своє розуміння і згоду з тим, що: момент прийняття (акцепту) Банком його пропозиції щодо укладення Договору, а отже моментом укладання Договору на умовах, описаних вище в цій Пропозиції та Правилах, вважатиметься: дата підписання Банком цієї Пропозиції та скріплення її печаткою, або момент вчинення Банком фактичних дій щодо перерахування суми кредиту на поточний рахунок Підприємства, який вказаний у п.3.3. Частини 3 цієї Пропозиції, з метою оплати Товару. Вказані дії є юридично значимими для Клієнта та Банку та є підтвердженням (доказом) укладення Договору на умовах, визначених у цій Пропозиції та Правилах. Крім того судом встановлено, що ч.ч. 1-4 Заяви містять умови, на яких відповідач запропонував Банку укласти кредитний Договір. Зокрема відповідно до ч. 2 Заяви, сума кредиту становить 4081,64 грн., участь власними коштами становить 400 грн.; строк кредиту - 9 місяців; розмір процентної ставки встановлюється на рівні 0, 01% річних і є фіксованою; розмір комісії за надання кредиту - 13, 95% від суми кредиту. Статті 202, 203 ЦК України визначає, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Відповідно до ст.ст. 205, 207 ЦК України, правочин може вчинятися усно або в письмовій формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Крім того, згідно ст.ст. 626, 628, 638 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. При системному аналізі зазначених норм чинного цивільного законодавства України з врахуванням тих відносин які виникли між позивачем та відповідачем, суд приходить до висновку, що Заява відповідача разом з Правилами надання банківських послуг при здійсненні кредитування фізичних осіб у ПАТ «Дельта Банк», затвердженими рішенням Ради Директорів Банку 18 липня 2012 року протокол № 392 і Тарифами Банку, дійсно складає кредитний Договір, який вважається укладеним 10 грудня 2012 року (день вчинення Банком фактичних дій щодо перерахування суми кредиту на поточний рахунок Підприємства) між ПАТ «Дельта Банк» та [PERSON], у зв'язку з чим до відносин, які склалися між сторонами підлягають застосуванню норми ст.ст. 1054-1056-1 Параграфа 2 ЦК України (Кредит). Так згідно статті 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Відповідно до ст. 536 ЦК України, за користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. Як вбачається з матеріалів справи, 11 грудня 2012 року Банком дійсно було надано відповідачу кредитні кошти в розмірі 3581,95 грн. шляхом перерахування їх на рахунок ТОВ « Мобілочка» згідно підп. 5.1, 5.2 ч. 5 Заяви, що підтверджується Меморіальним ордером № 57817423 від 11 грудня 2012 року /копія ас. 3/. Суд вважає, що вищевикладені обставини, об'єктивно підтверджують пояснення позивача про належне виконання Банком своїх зобов'язань за Договором. Судом же встановлено, а відповідачем в порушення вимог ст.ст. 10, 60 ЦПК України не спростовано, що останній отримавши грошові кошти (кредит) на умовах повернення, строковості та платності, порушив свої зобов'язання за Договором, які стосуються повернення кредиту та сплати відсотків за його користування, що призвело до виникнення у нього заборгованості, яка станом на 13.05.2015 року становить 2531,80 грн. і складається з: заборгованості за сумою кредиту - 2531,74 грн.; заборгованості за відсотками - 0,06 грн., що об'єктивно підтверджується наданим суду Розрахунком заборгованості від 13.05.2015 року /ас. 4/, який не оскаржений та не спростований відповідачем, у зв'язку з чим суд бере його до уваги як належний та допустимий доказ в розумінні ст.ст. 58, 59 ЦПК України. Статті 526, 525, 610 ЦК України визначають, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Відповідно ч.1 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Згідно ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов'язаний сплатити неустойку відповідно до статей 549 - 552 цього Кодексу, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Судом встановлено, що в кредитному Договорі від 10 грудня 2012 року, а саме в п. 4 ч. 4 Заяви, сторони погодили, що погашення кредитної заборгованості здійснюється щомісячно не пізніше 10-го числа кожного місяця, шляхом зарахування суми грошових коштів у сумі 454,00 грн. у відповідності до Графіку платежів, наведеному у Додатку 1 до цієї Пропозиції, який є невід'ємною частиною цієї Пропозиції. З викладеного вбачається, що кредитний Договір містить умову, згідно якої на відповідача покладається обов'язок повернути позику частинами (з розстроченням). Відповідно до частини третьої ст. 212 Цивільного процесуального кодексу України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Відповідно до ст. 1 Першого протоколу Європейської Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод», кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше як в інтересах суспільства на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. Отже, враховуючи те, що [PERSON] належним чином не виконує взяті на себе зобов'язання за договором №001-18245-101212 від 10 грудня 2012 року, суд вважає позов обґрунтованим, та підлягаючим до задоволення у повному обсязі. Підстав для звільнення від відповідальності за порушення зобов'язання відповідно до ст. 617 ЦК України судом не встановлено Оскільки при зверненні до суду позивач був звільнений від сплати судового збору, питання про судові витрати суд вважає за необхідне вирішити в порядку передбаченому ст. 88 ЦПК України відповідно до п.1.1. Закону України "Про судовий збір", тому з відповідача підлягає стягненню 487 грн. 20 коп. судового збору на користь держави.

Outcome: approved