Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-29 00:00:00

Золочівська місцева прокуратура Львівської області в інтересах держави в особі Заставнянської сільської ради Золочівського району Львівської області звернулася до суду із вимогою стягнути з [PERSON] на розрахунковий рахунок Заставнянської сільської ради №33115331700201, одержувач - УДКСУ у Золочівському районі с.Заставне, код ЄДРПОУ - 37904735, МФО - 825014, 74 996,00 грн. шкоди, завданої державі. Позовні вимоги мотивує тим, що [PERSON] працюючи на посаді лісника обходу, не проводив належним чином перевірки стану охорони лісу, не вживав належних заходів щодо попередження та припи нення незаконних рубок, не доповідав про факти незаконних рубок, які мали місце у його дільниці, не виявляв осіб, винних у порушенні лісового законодавства, не оглядав місця вчинення рубок лісу, не складав рапортів про стан охорони лісів від самовільних рубок. Внаслідок неналежного виконання відповідачем своїх обов'язків невстановлені особи вчинили незаконну рубку 34 дерев породи «дуб», «ясен», «клен», «в'яз» та «граб», внаслідок чого державі було заподіяно шкоду на суму 74996,00 грн., які повинен відшкодувати саме [PERSON], котрому було ввірено відповідні матеріальні цінності та укладено договір про повну матеріальну відповідальність. Представник позивача Золочівської місцевої прокуратури Львівської області в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Відповідач [PERSON], будучи належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, у судове засідання не з'явився, подав суду заяву про розгляд справи без його участі, проти задоволення позову заперечив. Представник третьої особи Золочівське дочірнє лісогосподарське підприємство ЛГП «Галсільліс» в судове засідання не з'явився, хоча про час і місце розгляду справи був повідомлений належним чином. Суд, дослідивши наявні у матеріалах справи докази, приходить до висновку про можливість про ведення заочного розгляду справи. Пунктом 2 статті 121 Конституції України передбачено, що прокуратура забезпечує представництво інтересів держави у судах, має право звертатись до суду з заявою про захист прав і законних інтересів громадян і держави, брати участь у розгляді справ за своєю заявою. Відповідно до частини першої статті 5 Закону України "Про охорону навколишнього природного середовища" державній охороні і регулюванню використання на території України підлягають: навколишнє природне середовище як сукупність природних і природно-соціальних умов та процесів, природні ресурси, які залучені в господарський обіг, так і невикористовувані в економіці в даний період, зокрема, ліс, ландшафти та інші природні комплекси. Відповідно до частин третьої та четвертої статті 17 Лісового кодексу України, ліси надаються в постійне користування на підставі рішення органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування, прийнятого в межах їх повноважень за погодженням з органами виконавчої влади з питань лісового господарства та з питань охорони навколишнього природного середовища Автономної Республіки Крим, центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері лісового господарства, обласними, Київською, Севастопольською міськими державними адміністраціями, органом виконавчої влади Автономної Республіки Крим з питань охорони навколишнього природного середовища. Право постійного користування лісами посвідчується державним актом на право постійного користування земельною ділянкою. За приписами статті 19 Лісового кодексу України постійні лісокористувачі зобов'язані, зокрема, забезпечувати охорону, захист, відтворення, підвищення продуктивності лісових насаджень, посилення їх корисних властивостей, підвищення родючості ґрунтів, вживати інших заходів відповідно до законодавства на основі принципів сталого розвитку; дотримуватися правил і норм використання лісових ресурсів; вести лісове господарство на основі матеріалів лісовпорядкування, здійснювати використання лісових ресурсів способами, які забезпечують збереження оздоровчих і захисних властивостей лісів, а також створюють сприятливі умови для їх охорони, захисту та відтворення; дотримуватися встановленого законодавством режиму використання земель. Таким чином, порубка дерев визнається незаконною, якщо вчинена: без відповідного дозволу; за дозволом, виданим із порушенням чинного законодавства; до початку чи після закінчення установлених у дозволі строків; не на призначених ділянках чи понад установлену кількість; не тих порід дерев, які визначені в дозволі; порід, вирубку яких заборонено. Згідно з пунктом 5 статті 64 (Основні вимоги щодо ведення лісового господарства) зазначеного Кодексу, підприємства, установи, організації і громадяни здійснюють ведення лісового господарства з урахуванням господарського призначення лісів, природних умов і зобов'язані здійснювати охорону лісів від пожеж, захист від шкідників і хвороб, незаконних рубок та інших пошкоджень. Згідно з пунктами 1, 5 частини 2 статті 105 цього Кодексу, відповідальність за порушення лісового законодавства несуть особи: винні у незаконному вирубуванні та пошкодженні дерев і чагарників; винні у порушенні строків лісовідновлення та інших вимог щодо ведення лісового господарства, встановлених законодавством у сфері охорони, захисту, використання та відтворення лісів. Відповідно до статті 107 Лісового кодексу України, підприємства, установи, організації і громадяни зобов'язані відшкодувати шкоду, заподіяну ними лісу внаслідок порушення лісового законодавства, у розмірах і порядку, визначених законодавством України. Стаття 41 Закону України «Про охорону навколишнього природного середовища» встановлює економічні заходи забезпечення охорони навколишнього природного середовища, зокрема, передбачає відшкодування в установленому порядку збитків, завданих порушенням законодавства про охорону навколишнього природного середовища. Відповідно до статей 68, 69 Закону України «Про охорону навколишнього природного середовища» порушення законодавства України про охорону навколишнього природного середовища тягне за собою встановлену цим Законом та іншим законодавством України дисциплінарну, адміністративну, цивільну і кримінальну відповідальність. Підприємства, установи, організації та громадяни зобов'язані відшкодовувати шкоду, заподіяну ними внаслідок порушення законодавства про охорону навколишнього природного середовища, в порядку та розмірах, встановлених законодавством України. Шкода, заподіяна внаслідок порушення законодавства про охорону навколишнього природного середовища, підлягає компенсації в повному обсязі. Відшкодування шкоди, заподіяної порушенням природоохоронного законодавства, за своєю правовою природою є відшкодування позадоговірної шкоди, тобто деліктною відповідальністю. Загальне положення про цивільно-правову відповідальність за завдання позадоговірної шкоди втілено у статті 1166 Цивільного кодексу України, відповідно до якої майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Згідно Довідки №12 перевірки від 19.02.2014 року проведеної провідним інженером відділу охорони та захисту лісу ДП «Львівський лісгосп» [PERSON] та проведеного розрахунку розмір завданої шкоди становить 74 996,00 гривень. Згідно інформації Золочівського ДЛГП «Галсільліс» від 13.04.2016 року №49, обхід 1 квартал 11 виділ 5 знаходиться на території Заставнянської сільської ради та перебуває у постійному користуванні Золочівського ДЛГП «Галсільліс» на підставі матеріалі лісовпорядкування від 2012 року. Вироком Золочівського районного суду Львівської області від 23 вересня 2014 року, винесеним у справі №445/1994/14-к [PERSON] визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ст.197 КК України та призначено йому покарання у виді штрафу у розмірі 50 неоподаткованих мінімумі доходів громадян, що становить 850 (вісімсот п'ятдесят) гривень. Даним вироком встановлено, що внаслідок неналежного виконання [PERSON] своїх обов'язків щодо охорони лісу, невстановлені досудовим слідством особи протягом 2013 року в обході №1 дільниці №11 виділі №5 Золочівського ДЛГП «Галсільліс» вчинили незаконні рубки дерев породи граб, з дерева породи ясен, 3 дерева породи клен, 10 дерев породи дуб та 1 дерево породи в'яз, що було виявлено під час ревізій, проведеної працівниками Золочівського ДЛГП «Галсільліс» та зазначено в актах ревізій. Внаслідок неналежного виконання [PERSON] своїх обов'язків Золочівському ДЛГП «Галсільліс» було заподіяно збитки в сумі 74 996,00 грн. [PERSON] з 01.04.2010 року працював на посаді лісника обходу №1 квартал 11 виділ 5 Золочівського ДЛГП «Галсільліс», що підтверджується наказом №11-К від 28 травня 2013 року. Отже, із вищенаведеного вбачається, що що [PERSON], будучи працівником ДЛГП «Галсільліс», в період 2013-2014 р.р. не забезпечив належного збереження довірених йому матеріальних цінностей, хоча повинен здійснювати державну лісову охорону і збереження лісів, чим допустив їх незаконну рубку, а саме самовільну рубку лісу невстановленими особами в майстерській дільниці 11. Згідно Наказу №14-к ДЛГП «Галсільліс» від 15 липня 2014 року [PERSON] був звільнений з даної посади від 15.07.2014 року за згодою сторін. Відповідно до статті 1172 Цивільного кодексу України юридична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов'язків. Згідно роз'яснень Вищого господарського суду України, наведених у постанові від 09 лютого 2016 року у справі № 907/556/15 підставою деліктної відповідальності є протиправне шкідливе винне діяння особи, яка завдала шкоду. Для відшкодування завданої шкоди необхідно довести такі факти як неправомірність поведінки особи; вина завдавача шкоди; наявність шкоди; причинний зв'язок між протиправною поведінкою та заподіяною шкодою. Наявність всіх вищезазначених умов є обов'язковим для прийняття судом рішення про відшкодування шкоди. Відсутність хоча б одного з цих елементів виключає відповідальність за заподіяну шкоду. Таким чином, при вирішенні спорів щодо відшкодування шкоди, заподіяної порушенням вимог лісового законодавства у випадках встановлення контролюючими органами при проведенні перевірок дотримання природоохоронного законодавства факту правопорушення, слід виходити з того, що обов'язки із забезпечення охорони, захисту, відтворення, підвищення продуктивності лісових насаджень покладено саме на постійних лісокористувачів, які й повинні нести відповідальність за невиконання та неналежне виконання згаданих обов'язків, зокрема, за незабезпечення охорони та захисту лісів від незаконних рубок та пошкодження дерев. Тобто, визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов'язком суду, який виконується під час розгляду справи, а не на стадії відкриття провадження (17 квітня 2018 року Велика Палата Верховного Суду у справі № 523/9076/16-ц, провадження № 14-61цс18, ЄДРСРУ № 73469613) Більше того, у п. 8 Постанови Пленуму ВСУ «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» від 12.06.2009 № 2 роз'яснено, що пред'явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі чи залишення заяви без руху, оскільки заміна неналежного відповідача здійснюється в порядку, визначеному статтею 33 ЦПК. У разі, якщо норма матеріального права, яка підлягає застосуванню за вимогою позивача, вказує на те, що відповідальність повинна нести інша особа, а не та, до якої пред'явлено позов, і позивач не погоджується на її заміну, суд залучає до участі в справі іншу особу як співвідповідача з власної ініціативи. Після заміни неналежного відповідача або залучення співвідповідача справа розглядається спочатку в разі її відкладення або за клопотанням нового відповідача чи залученого співвідповідача та за його результатами суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача. Отже, цивільно-правову відповідальність за порушення лісового законодавства мають нести постійні лісокористувачі, вина яких полягає у допущенні та не перешкоджанні їх працівниками незаконному вирубуванню лісових насаджень (пошкодженню дерев) внаслідок неналежного виконання ними своїх службових обов'язків. Як вбачається із матеріалів справи постійним лісокористувачем виступає Золочівське дочірнє лісогосподарське підприємство «Галсільліс». Відповідно до ч.1-3 ст.51 ЦПК України суд першої інстанції має право за клопотанням позивача до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання залучити до участі у ній співвідповідача. Якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі. Після спливу строків, зазначених у частинах першій та другій цієї статті, суд може залучити до участі у справі співвідповідача або замінює первісного відповідача належним відповідачем виключно у разі, якщо позивач доведе, що не знав та не міг знати до подання позову у справі про підставу залучення такого співвідповідача чи заміну неналежного відповідача. Оскільки стаття 51 ЦПК України передбачає заміну відповідача тільки за заявою позивача по справі, суд самостійно позбавлений можливості замінити неналежного відповідача, [PERSON], на належного - Золочівське дочірнє лісогосподарське підприємство «Галсільліс». Позивач та його представник не заявляли клопотання про заміну неналежного відповідача по справі, а отже у задоволенні позовних вимог слід відмовити, оскільки вони заявлені не до належного відповідача. На підставі викладено, та

Outcome: dismissed