Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-08 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства «Укрсиббанк» про визнання кредитного договору недійсним. Вказував, що 12.10.2007р. між нею та Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» (теперішня назва якого є ПАТ «УкрСиббанк»), код ЄДРПОУ 09807750, був укладений договір про надання споживчого кредиту №11232590000. Відповідно до п. 1.1.-1.3. Кредитного договору, Банк в порядку та на умовах визначених Договором, надав їй однією сумою кредит в сумі 100 000,00 (сто тисяч доларів США 00 центів), з оплатою за процентною ставкою 10,5 процентів річних, з кінцевим терміном повернення заборгованості до «11» липня 2028 року, на умовах визначених Договором. Кредит отримано нею на придбання двокімнатної квартири, що знаходиться за адресою: [ADDRESS]. Відповідно до умови п. 2.1. Кредитного договору, нею у забезпечення виконання зобов'язань за Кредитним договором передано у заставу нерухомість, а саме: двокімнатна квартира, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] та є її власністю згідно договору іпотеки №66843 від 12.10.2007 р. Згідно пп. 1.2.1., 1.5. кредитного договору надання кредиту здійснюється 12.10.2007 р. шляхом зарахування Банком коштів на її поточний рахунок № [NUMBER] у ПАТ «УкрСиббанк», для подальшого використання за цільовим призначенням. Повернення коштів відповідно до п.4.2. кредитного договору мало відбуватися щомісячно шляхом сплати ануїтетних платежів в сумі 995,00 дол. США відповідно до графіку платежів, наведеного в додатку №1 до договору. Умовами договору встановлено, що кредитні кошти видаються на споживчі цілі, а тому на дані правовідносини поширюється Закон України «Про захист прав споживачів». Вважає, що при підписанні із Банком кредитного договору від 12.10.2007р., АКІБ «УкрСиббанк», правонаступником якого є відповідач, було допущено ряд порушень чинного законодавства та її прав, як споживача кредитної послуги, які полягають у невиконанні Банком вимог ЗУ «Про захист прав споживачів» про дотримання істотних умов договору щодо надання Позичальнику об'єктивної, повної та достовірної інформації про умови кредиту перед укладенням та під час укладення договору, що тягнуть за собою недійсність договору. Банком до укладення іпотечного договору не було надано інформацію у письмовій формі, яка містить: опис усіх грошових зборів і витрат, пов'язаних з установленням іпотеки; принципи визначення плати за договором про іпотечний борг; порядок дострокового виконання основного зобов'язання у разі неплатоспроможності боржника або невиконання боржником своїх зобов'язань за договором про іпотечний борг та юридичні наслідки цього невиконання; право боржника попереджати кредитодавця про можливе невиконання основного зобов'язання; реквізити ліцензії та/або свідоцтва про внесення кредитодавця до Державного реєстру фінансових установ чи Державного реєстру банків; положення про інфляційне застереження. Зазначає, що Банк в умовах Кредитного договору приховав фактичне значення реальної процентної ставки та фактичне значення подорожчання кредиту, які суттєво відрізняються від тієї реальної процентної ставки за кредитом, що була обумовлена між ними та того розміру подорожчання кредиту, узгодженого ними в умовах кредитного правочину. Відсутність вище зазначених застережень та домовленостей між ним та Банком суттєво порушують баланс договірних правовідносин, істотно знецінюють вартість предмету іпотеки та значно погіршує її становище як Іпотекодавця. В Договорі про надання споживчого кредиту № 11232590000 від 12.10.2007 р., та в Додаткових угодах до нього відсутні встановлені законодавством обов'язкові умови, які необхідні для їх укладення, а саме: - не встановлено умов надання кредиту, зокрема про можливі настання валютних ризиків для Позичальника; - не встановлено, не розкрито та є відсутніми обов'язкові умови, щодо основних економічних і правових вимог виникнення іпотечного боргу, шляхом оприлюднення їх у письмовій формі, ще до укладення такого договору. - не встановлено інфляційного застереження та відсутні належні дані і відомості, відносно домовленості про розрахунки індексації інфляційних втрат вартості предмету іпотеки та збереження її реальної вартості. Крім цього зазначає, що в період, коли оформлявся кредитний договір №11232590000 від 12.10.2007р., курс долара США по відношенню до гривні становив 5,05 грн. за 1 дол. США. Згідно п.10.2. Кредитного договору Банк може змінити розмір процентної ставки в сторону збільшення в разі здійснення поточних коливань процентних ставок за кредитами або зміни у грошово-кредитній політиці НБУ (девальвація курсу гривні до курсу США більше ніж на 5% у порівнянні з курсом гривні до долара США, установленого НБУ на дату укладення договору). Такі умови спірних кредитних договорів щодо повернення кредиту та сплати процентів в іноземній валюті є несправедливими, оскільки в результаті підвищення курсу іноземної валюти значно погіршують її становище як споживача банківських послуг. З моменту укладення договору споживчого кредиту в іноземній валюті гривня щодо долара девальвувала в чотири рази, а відповідно сума її зобов'язань як позичальника перед банком збільшилася на 400%. Замість очікуваного нею обмінного курсу 5,05 грн. за долар США, на сьогодні він складає понад 20 грн. за долар США. Будучи позичальником, вона ніяк не могла, навіть при належній завбачливості, виходячи з динаміки зміни курсів валют із моменту введення в обіг національної валюти та її девальвації, передбачити в момент укладення договору можливість зміни курсу гривні України до іноземної валюти більш ніж в 4 рази, оскільки вона не є фахівцем в галузі фінансів. Крім того, вона розраховувала на те, що відповідно до ст.6 ЗУ «Про Національний банк України» та ст.99 Конституції України матиме місце забезпечення стабільності грошової одиниці України центральним банком держави - Національним банком України, так як це є його основною функцією. Вважає, що відповідач скористався тим, що їй об'єктивно бракувало знань необхідних для здійснення правильного вибору при підписанні оспорюваного Кредитного договору і вона була введена в оману при отриманні кредитних послуг, а відповідач, в порушення вимог ЗУ "Про захист прав споживачів" не надав їй відомості, які потрібні клієнту при укладенні Кредитного договору. В зв'язку з викладеним, з метою захисту своїх порушених прав, просить визнати недійсним кредитний договір №11232590000 від 12.10.2007р. з усіма змінами і доповненнями, укладений між [PERSON] (ідентифікаційний номер [NUMBER]) та Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство ««УкрСиббанк»» (код ЄДРПОУ 09807750). В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила задовольнити їх повністю. Представник відповідача в судовому засіданні заперечував проти задоволення позивних вимог, надав письмові заперечення. Заслухавши учасників процесу, дослідивши матеріали справи, суд прийшов до наступних висновків. Відповідно до ст.ст. 10, 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених, ст.61 ЦПК України. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно з ч.1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент його вчинення стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч.ч.1 - 3, 5 та 6 ст. 203 ЦК України. Стаття 203 ЦК України містить загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину. Зокрема: зміст правочину не може суперечити нормам ЦК України, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам (ч.1); особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності (ч.2); волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі (ч.3); правочин має вчинятися у формі, встановленій законом (ч.4); правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним (ч.5); правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей. Відповідно до ч. 1 ст. 230 ЦК України, якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (частина перша статті 229 цього Кодексу), такий правочин визнається судом недійсним. Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно з ч.1 ст. 1055 ЦК України кредитний договір укладається в письмовій формі. Судом встановлено, що 12 жовтня 2007 року між позивачем та АКІБ «УкрСиббанк» був укладений договір про надання споживчого кредиту №11232590000, згідно з умовами якого банк надав позичальнику кредит в сумі 100000,00 доларів США, на строк до «11» липня 2028 року, а [PERSON] зобов'язалася прийняти, належним чином використовувати та повернути банку кредитні кошти, сплатити плату за кредит, сплативши за його користування 10,50 % річних. В забезпечення виконання боргових зобов'язань за вказаним договором між позивачем та банком був укладений договір іпотеки №6643 від 12 жовтня 2007 року, відповідно до якого вона передала банку в іпотеку нерухоме майно, а саме двохкімнатну квартиру, яка знаходиться за адресою [ADDRESS]. Відповідно до ч.1 ст.628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Згідно зі ст. 632 ЦК України ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін та зміна ціни після укладення договору допускається лише у випадках і на умовах, встановлених договором або законом. Положеннями ст. 638 ЦК України передбачено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Оспорюваний договір містить усі істотні в розумінні ч. 1 ст. 638 ЦК України умови для таких видів договорів і підписаний обома сторонами. Також аналізуючи умови кредитного договору суд приходить до висновку, що вони повністю відповідають умовам ч.4 ст. 11 ЗУ «Про захист прав споживачів» та умовам ч.1 ст.6 ЗУ «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» в редакції, які діяли на момент підписання спірного договору. На час укладення договору про надання споживчого кредиту, договору іпотеки позичальник/іпотекодавець [PERSON] була ознайомлена зі змістом вказаних договорів і наслідками порушення зобов'язань за цими договорами. Вказане підтверджується підписами позичальника/іпотекодавця в кредитному договорі, договорі іпотеки. Такі підписи містяться на кожній сторінці договору та в усіх додатках. Належність підпису [PERSON] останньою не оспорювалось. Відповідно до п. 9.2, п. 10.13, кредитного договору №11232590000 сторони домовились вважати, що уклавши цей договір, позичальник своїм підписом засвідчує факт та згоду з умовами цього договору, підтверджує свої права та обов'язки за цим договором і погоджується з ними, підтверджує свою здатність виконувати умови цього договору та, що всі умови даного договору їй цілком зрозумілі і вона вважає їх цілком справедливими по відношенню до неї, а також, що перед укладенням договору отримала від банку інформаційний лист згідно вимог законодавства України, зокрема Закону України «Про захист прав споживачів». Отже, підписавши даний договір, а також додатки до нього додаткові угоди, суд вважає, що позивач тим самим підтвердила, що ознайомлена у письмовій формі з умовами надання кредиту, в тому числі вартістю кредиту, його особливостями, перевагами та недоліками, методикою, яка використовується банком для визначення валютного курсу, строків i комісій, пов'язаних із конвертацією валюти платежу у валюті зобов'язання пiд час погашення заборгованості за кредитом та процентами за користування ним, інформацією про сукупну вартість кредиту з урахуванням реальної процентної ставки та значення абсолютного подорожчання кредиту, вapтocтi, видів та предметів cyпyтнix послуг, а також іншої інформації, надання якої вимагає чинне законодавство України, тобто виразила свою безумовну згоду з усіма його істотними умовами, що стосуються умов надання та повернення кредиту. Таким чином, наведені вище факти повністю спростовують твердження позивача про ненадання їй банком повної інформації щодо умов кредитування і тим самим - введення її, як споживача, в оману щодо істотних умов кредитного договору. Договори про надання кредиту укладаються на власний розсуд кредитодавця i позичальника та з урахуванням вимог цивільного та банківського законодавства, ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» та Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених постановою Правління Національного банку України від 10.05.2007 р. N 168. Суд звертає увагу, що взаємні права та обов'язки сторін детально визначені у підписаному сторонами кредитному договорі. Вибір умов кредитування з боку [PERSON] був добровільним. Відповідно до положень ч.5 ст.11, ст.18 Закону України «Про захист прав споживачів» до договорів із споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема положення, згідно з якими передбачаються зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки. Продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору. Аналіз вказаних норм дає підстави для висновку, що несправедливими є положення договору про споживчий кредит, які містять умови про зміни у витратах, зокрема щодо плати за обслуговування кредиту та плати за дострокове його погашення, і це є підставою для визнання таких положень недійсними. Таких умов оспорюваний позивачем кредитний договір не містить. З приводу посилань позивача на порушення відповідачем норм ЗУ «Про іпотечне кредитування, операції з консолідованим іпотечним боргом та іпотечні сертифікати», суд не бере їх до уваги в зв'язку з тим, що норми вказаного закону не поширюються на дані правовідносини і не стосуються предмету спору. Стосовно посилань позивача на коливання курсу валют, на економічну та фінансову кризу, як на підстави визнання договору недійсним слід зазначити наступне. Відповідно до ст. 36 Закону України «Про Національний банк України» офіційний курс гривні до іноземних валют встановлюється Національним банком України. Згідно iз ч. 1 ст. 8 Декрету Кабінету Miнicтpiв України «Про систему валютного регулювання та валютного контролю» валютні курси встановлюються Національним банком за погодженням з Кабінетом Міністрів. Положення про встановлення офіційного курсу гривні до іноземних валют та курсу банківських металів, затверджене Постановою правління НБУ від 12.11.2003 р. № 496, визначає, що офіційний курс гривні до іноземних валют, в тому числі до долару США, установлюється щоденно. Для розрахунку курсу гривні до іноземних валют використовується інформація про користування іноземних валют за станом на останню дату. Враховуючи те, що чинним законодавством України не закріплена стабільність курсу гривні до іноземних валют, при укладанні договорів про кредитування саме в доларах США, тим самим беручи на себе зобов'язання повернути кредитні кошти в цій валюті, позивач була обізнана, що курс національної валюти України до долара США не є незмінним, і зміна цього курсу, можливо, відбудеться, а тому повинна була передбачити і врахувати підвищення валютного ризику за кредитним договором. Зміна економічної ситуації і коливання курсу валют не можуть бути підставою для визнання кредитного договору недійсним. З аналізу доводів учасників процесу, норм чинного законодавства, суд вважає, що позичальник, тобто [PERSON], підписуючи спірний кредитний договір, не обравши умови кредитування в національній валюті, підтвердила, що усвідомлює можливість коливання курсових різниць валюти кредиту при отриманні коштів кредиту в іноземній валюті. Відповідно до ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті. Всупереч ст. 60 ЦПК України позивачне представила суду доказів та не довела наявності порушень при видачі відповідачем кредитних коштів та укладенні договору з порушенням вимог чинного законодавства. Таким чином, враховуючи вищевикладене, суд вважає, що правових підстав для задоволення позовних вимог про визнання недійсним кредитного договору, з усіма змінами і доповненнями, немає. На підставі наведеного та ст.ст.203,215,526,627,632,638,1048,1054 ЦК України, ЗУ«Про захист прав споживачів», ЗУ «Про Національний банк України», Декрету КМУ «Про систему валютного регулювання та валютного контролю»,

Outcome: dismissed