Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-12 00:00:00

Чернівецька міська рада звернулася до суду з позовом до [PERSON] про усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою, шляхом знесення самочинного будівництва та звільнення земельної ділянки. Посилається на те, що Чернівецька міська рада є власником земельної ділянки за адресою м.Чернівці, вул.29 Березня , 41 і їй чиняться відповідачкою [PERSON] перешкоди в користуванні та розпорядженні цією земельною ділянкою, оскільки [PERSON] на вказаній земельній ділянці самовільно збудовано нерухоме майно - будинок. Наявність самовільного будівництва встановлена в судовому порядку, оскільки рішенням Апеляційного суду Чернівецької області від 03 вересня 2008 року відмовлено [PERSON] в задоволенні позову до Чернівецької міської ради про визнання права власності на самочинно побудоване нерухоме майно житловий будинок. З того часу відповідачка не вчинила жодних дій з метою перебудови вказаного зведеного самочинного будинку до розмірів будинку, право власності на який у позивачки був. Пунктом130 рішення Чернівецької міської ради від 29.12.2011 року №370 «Про надання громадянам земельних ділянок в оренду та внесення змін в рішення міської ради з цих питань» [PERSON] відмовлено у наданні земельної ділянки за адресою вул. 29 Березня, 41, в оренду на 49 років для обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, у звязку з наявністю самовільного будівництва. Вважає, що [PERSON] добровільно знищила будинок за адресою м.Чернівці, вул.29 Березня, 41, на який мала право власності відповідно до договорів купівлі-продажу від 17 червня 2005 року на квартиру №1 та від 28 квітня 2006 року на квартиру №2 та самочинно побудувала житловий будинок, який не зданий в експлуатацію, не приведено нею у відповідність до розмірів будинку, на який існувало право власності, а тому претендувати [PERSON] на земельну ділянку немає жодних підстав. Відмова звільнити самовільно зайняту земельну ділянку обмежує законного власника в праві розпоряджатися нею та використовувати за своїм призначенням. Посилаючись на ч.4, ч.7 ст. 376 ЦК України, статті 212, 152 Земельного Кодексу України, просить зобовязати [PERSON] усунути перешкоди в користуванні та розпорядженні Чернівецькій міській раді земельною ділянкою за адресою м.Чернівці, вул. 29 Березня, 41 шляхом знесення самочинного будівництва за даною адресою та звільнення земельної ділянки. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] позов підтримав, просив його задовольнити з підстав, вказаних у позові. Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог, на стороні позивача - Управління Державної архітектурно-будівельної інспекції у Чернівецькій області надав заяву про розгляд справи у відсутності їх представника, розгляд справи залишили на розсуд суду. Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог, на стороні позивача кредитної спілки «Буковина» [PERSON] підтримав позов Чернівецької міської ради. Відповідачка [PERSON] та її представник [PERSON] позовні вимоги не визнали, в позові просили відмовити. Судом встановлено, що відповідно до договору купівлі-продажу від 17 червня 2005 року [PERSON] набула право власності на квартиру [ADDRESS], яка складалась з двох кімнат, загальною площею 42,3 кв.м., в тому числі житловою 26,7 кв.м., що підтверджується копією договору та витягом про реєстрацію права власності від 30.06.2005 року ( а.с.110-111, 112). Відповідно до договору купівлі-продажу від 28 квітня 2006 року [PERSON] набула право власності на квартиру [ADDRESS], яка складалась з двох кімнат, загальною площею 46 кв.м., в тому числі житловою 26,7 кв.м., що підтверджується копією договору та витягом про реєстрацію права власності від 03.05.2006 року ( а.с.109,114). Рішенням 5 сесії 5 скликання Чернівецької міської ради від 22.08.2006 року [PERSON] у передачі безоплатно у власність земельної ділянки вул.29 Березня, 41 в м.Чернівці було відмовлено, в звязку із розпочатим самовільним будівництвом. Постановою Шевченківського районного суду м.Чернівці від 21 червня 2007 року, залишеною без змін ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 14 лютого 2008 року та ухвалою Вищого адміністративного суду України від 14 липня 2009 року, рішення сесії Чернівецької міської ради від 22.08.2006 року в частині відмови [PERSON] у передачі безоплатно у власність земельної ділянки по вул. 29 Березня , 41 площею 0,1000 га визнано неправомірним. Судовими рішенням встановлено, що до позивачки перейшло право власності на житловий будинок №41 по вул.29 Березня в м.Чернівці. За даним будинком закріплена в користування земельна ділянка площею 0,1190 га З викопіювання схематичного плану присадибної ділянки №41 по вул. 29 Березня м.Чернівці від 06.04.1953 року вбачається, що загальна площа земельної ділянки 0,1190 га, із яких 0,0187 га знаходиться під будівлями, 0,0401 га під подвірям і під городом. Вказану земельну ділянку на підставі рішення виконкому Чернівецької міської ради №747 від 14.08.1953 року зареєстровано за місцевою радою. Відповідно до ст.377 ЦК України до особи, яка придбала житловий будинок, будівлю або споруду. Переходить право власності на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення. У розмірах, встановлених договором. Якщо договором про відчуження житлового будинку, будівлі або споруди розмір земельної ділянки не визначений, до набувача переходить право власності на ту частину земельної ділянки, яка зайнята житловим будинком, будівлею або спорудою. Та на частину земельної ділянки, яка є необхідною для їх обслуговування. Якщо житловий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, наданій у користування, то у разі їх відчуження до набувача переходить право користування тією частиною земельної ділянки, на якій вони розміщені, та частину ділянки, яка необхідна для їх обслуговування. Рішенням Апеляційного суду Чернівецької області від 03 вересня 2008 року, відмовлено в позові [PERSON] до Чернівецької міської ради про визнання права власності на самочинно ( самовільно) побудоване нерухоме майно житловий будинок, загальною площею 809,4 кв.м., у тому числі житловою 352,6 кв.м. по вул.29 Березня, будинок №41 м.Чернівці. Даним рішення також залишено без змін рішення Шевченківського районного суду м.Чернівці від 05 травня 2008 року в частині відмови Чернівецькій міській раді у задоволенні позову про зобовязання [PERSON] знести самочинно побудований житловий будинок на вул.29 Березня, 41 м.Чернівці та відновлення попереднього стану земельної ділянки, який існував до початку проведення будівельних робіт, оскільки позивачем не доведено, а судом не встановлено обставин, які б свідчили про вирішення питання щодо можливості перебудови зведеного самочинного будинку шляхом приведення його у відповідність до розмірів будинку, право власності на який у позивачки зберігається, тобто не дотримано вимог ст.376 ч.7 ЦК України. Відповідно до частин 2, 3 ст. 152 ЗК України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не повязані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: а) визнання прав; б) відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; в) визнання угоди недійсною; г) визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; ґ) відшкодування заподіяних збитків; д) застосування інших, передбачених законом, способів. Згідно ст.212 Земельного Кодексу України самовільно зайняті земельні ділянки підлягають поверненню власникам землі або землекористувачам без відшкодування затрат, понесених за час незаконного користування ними. Приведення земельних ділянок у придатний для використання стан, включаючи знесення будинків, будівель і споруд, здійснюється за рахунок громадян або юридичних осіб, які самовільно зайняли земельні ділянки. Суд вважає, що позовні вимоги Чернівецької міської ради щодо усунення перешкод в користуванні та розпорядженні спірною земельною ділянкою є не доведеними. Згідно ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Позивачем не доведено належними та допустимими доказами, яка частина земельної ділянки за адресою м.Чернівці, вул.29 Березня,41 зайнята відповідачкою [PERSON] самовільно, адже на цій земельній ділянці зареєстрований обєкт права власності, який зареєстрований за [PERSON] в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, що свідчить про те, що право власності [PERSON] на даний обєкт не припинено. Витягом за №36967121 від 29.04.2015 року підтверджується реєстрація права власності за [PERSON] на квартиру [ADDRESS]. Витягом за №36961539 від 29.04.2015 року підтверджується реєстрація права власності за [PERSON] на квартиру [ADDRESS]. З довідок КЖРЕПу №5 м.Чернівці за №350, №349 від 04.03.2015 року вбачається, що за адресою [ADDRESS] зареєстрований [PERSON], а за адресою м.Чернівці, вул.29 Березня, 41 №2 зареєстровані [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] Відповідно до частин 1,2 ст.376 ЦК України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил. Особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього. Згідно частин 3,4,5 ст.376 ЦК України право власності на самочинно збудоване нерухоме майно може бути за рішенням суду визнане за особою, яка здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці, що не була їй відведена для цієї мети, за умови надання земельної ділянки у встановленому порядку особі під уже збудоване нерухоме майно. Якщо власник (користувач) земельної ділянки заперечує проти визнання права власності на нерухоме майно за особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво на його земельній ділянці, або якщо це порушує права інших осіб, майно підлягає знесенню особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, або за її рахунок. Згідно з частиною сьомою статті 376 ЦК України разі істотного відхилення від проекту, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, істотного порушення будівельних норм і правил суд за позовом відповідного органу державної влади або органу місцевого самоврядування може постановити рішення, яким зобов'язати особу, яка здійснила (здійснює) будівництво, провести відповідну перебудову. Якщо проведення такої перебудови є неможливим або особа, яка здійснила (здійснює) будівництво, відмовляється від її проведення, таке нерухоме майно за рішенням суду підлягає знесенню за рахунок особи, яка здійснила (здійснює) будівництво. Згідно ч.1 п.22 Постанови знесення самочинного будівництва є крайньою мірою і можливе лише тоді, коли використано усі передбачені законодавством України заходи щодо реагування та притягнення винної особи до відповідальності. Відповідно до ч.1, 3-5 п.24 Постанови знесення нерухомості, збудованої з істотним відхиленням від проекту, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, істотним порушенням будівельних норм і правил (у тому числі за відсутності проекту), можливе лише за умови, що неможлива перебудова нерухомості відповідно до проекту або відповідно до норм і правил, визначених державними правилами та санітарними нормами, або якщо особа, яка здійснила (здійснює) будівництво, відмовляється від такої перебудови. Якщо технічна можливість перебудови об'єкта нерухомості відсутня або забудовник відмовляється від такої перебудови, суд, незалежно від поважності причин відмови, за позовом зазначених органів або особи, права чи інтереси якої порушено таким будівництвом, ухвалює рішення про знесення житлового будинку або іншого нерухомого майна. Відмовою забудовника від перебудови слід вважати як його заяву про це, так і його дії чи бездіяльність щодо цього, вчинені до або після ухвалення рішення суду про зобовязання здійснити перебудову. Згідно з роз'ясненнями пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, які містяться у п.5 та п.22 постанови № 6 від 30 березня 2012 року „Про практику застосування судами статті 376 Цивільного кодексу України (про правовий режим самочинного будівництва)" суди, розглядаючи позови про знесення або перебудову самочинно збудованого обєкта нерухомості відповідно до вимог ст.38 Закону України „Про регулювання містобудівної діяльності" та положень ч.7 ст.376 ЦК України, мають встановлювати, чи було видано особі, яка здійснила самочинне будівництво, припис про усунення порушень, чи можлива перебудова об'єкта та чи відмовляється ця особа від такої перебудови. Знесення самочинного будівництва є крайньою мірою і можливе лише тоді, коли використано усі передбачені законодавством України заходи щодо реагування та притягнення винної особи до відповідальності. Відомості щодо використання відносно відповідачки таких заходів у матеріалах справи відсутні, а тому питання щодо знесення самочинного будівництва є передчасним. Таким чином суд вважає, що в позові Чернівецької міської ради до [PERSON] про усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою шляхом знесення самочинного будівництва та звільнення земельної ділянки слід відмовити. На підставі викладеного, ст.ст. 15, 16, 377, 376, 391 ЦК України, ст.ст. 152, 212 Земельного кодексу України, Постановою Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №6 від 30 березня 2012 року «Про практику застосування судами статті 376 ЦК України» та

Outcome: dismissed