Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-18 00:00:00

В березні 2019 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про виключення відомостей про батьківство з актового запису про народження дитини . В позові [PERSON] вказав , що 26 червня 2015 року він із [PERSON] зареєстрували шлюб. До реєстрації шлюбу [INFO] у відповідача народився син [PERSON] . Повторна видача свідоцтва про народження дитини 17.11.2015 року була здійснена за заявою матері дитини . Зміни щодо прізвища дитини та відомостей про батька, внесені на підставі заяви про визнання батьківства від 17 листопада 2015 р. , згідно якої прізвище дитини зазначено « [PERSON] » , батьком « [PERSON] » .На думку позивача, реєстрація внесення змін до актового запису про народження дитини , була проведена з оманою зі сторони відповідача , в дійсності батьком дитини є інша особа. З серпня 2018 р. сторони відносин не підтримують, відповідач чинить перешкоди у спілкуванні з дитиною , не дає можливості бачитися з дитиною, спілкуватися з нею, тому він не бажає в подальшому нести будь-яку відповідальність за дитину, батьком якої є інший чоловік. 22 січня 2019 р. шлюб між ними розірваний. Прохав виключити з актового запису №100 від 04 .09.2012 р. , складеного відділом державної реєстрації актів цивільного стану Краснокутського РУЮ у Харківській області , про народження [PERSON] , відомості про [PERSON] , як батька дитини. Стягнути з відповідача сплачений судовий збір у розмірі 768,00 грн. У судовому засіданні представник позивача підтримав позов , просить задовольнити. Відповідач позов не визнав , просив відмовити , пояснивши суду , що позивач знав , що не є батьком дитини та добровільно надав заяву про визнання себе батьком дитини. Третя особа до суду не з`явилася , подала заяву заслухати справу у її відсутність , проти позову не заперечувала . Суд, заслухавши пояснення сторін , дослідивши письмові докази по справі , дійшов до наступних висновків. Статтею 51 Конституції України, частинами другою, третьою статті 5 СК України передбачено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Держава має заохочувати та підтримувати материнство і батьківство та забезпечувати пріоритет сімейного виховання дитини. Отже, при регулюванні сімейних відносин держава має максимально враховувати інтереси дитини. Оспорити батьківство мають право особа, яка записана батьком дитини в Книзі реєстрації народжень (стаття 136 СК України), шляхом пред`явлення позову про виключення відомостей про неї, як батька, з актового запису про народження дитини, а також жінка, котра народила дитину в шлюбі (стаття 138 СК України), звернувшись із позовом про виключення із цього запису відомостей про її чоловіка як батька дитини. Предметом доказування в справах про оспорювання батьківства є відсутність кровного споріднення між особою, записаною батьком, і дитиною (пункти 11, 12 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів»). За загальними положеннями ЦПК України на суд покладено обов`язок під час ухвалення рішення вирішити, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги позивача та якими доказами вони підтверджуються; перевірити наявність чи відсутність певних обставин за допомогою доказів шляхом їх оцінки; оцінити подані сторонами докази та дійти висновку. Як установлено судом та підтверджується матеріалами справи, [PERSON] та [PERSON] 26 червня 2015 р. зареєстрували шлюб, який рішенням Краснокутського районного суду Харківської області від 22 січня 2019 р. був розірваний (а.с. 14, 16). На час реєстрації шлюбу [PERSON] мала дитину [PERSON] , [INFO] , батьком якої був записаний [PERSON] , що підтверджується даними з витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про народження із зазначенням відомостей про батька відповідно до ч.1 ст.135 СК України від 09.07.2013 р. Оскільки [PERSON] не перебувала у шлюбі з батьком дитини , заява батька була відсутня , то запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень проведений за прізвищем матері , а ім`я та по батькові дитини записані за її вказівкою. Повторне свідоцтво про народження [PERSON] було видане у зв`язку з тим, що позивач у справі подав до органів РАЦС заяву про визнання себе батьком дитини. Тому у свідоцтві про народження [PERSON] від 17 листопада 2015 р . батьком дитини записаний [PERSON] та дитині змінено прізвище і по-батькові. Дитина записана як [PERSON] . (а.с.13). Відповідно до вимог ч.1 ст. 126 СК України походження дитини від батька визначається за заявою жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою. Така заява може бути подана як до, так і після народження дитини до органу державної реєстрації актів цивільного стану. Згідно з ч.1 ст. 136 СК України особа, яка записана батьком дитини відповідно до статей 122, 124, 126 і 127 цього Кодексу, має право оспорити своє батьківство, пред`явивши позов про виключення запису про нього як батька з актового запису про народження дитини. Відповідно до ч. 5 ст. 136 СК України не має права оспорювати батьківство особа, записана батьком дитини, якщо в момент реєстрації себе батьком дитини вона знала, що не є її батьком, а також особа, яка дала згоду на застосування допоміжних репродуктивних технологій відповідно до частини першої статті 12З цього Кодексу. Така норма закону спрямована на захист законних інтересів дитини. Презюмується, що при прийнятті рішення про "оформлення" свого батьківства чоловік враховував усі можливі правові наслідки для себе, навіть з урахуванням того, що фактично батьком дитини є інша особа. Саме тому довільна зміна ним у майбутньому початкового рішення чи відзив поданої заяви до органу ДРАЦС про встановлення батьківства після його державної реєстрації не допускається. Згідно пояснень відповідача [PERSON] , вона народила дитину не перебуваючи у шлюбі та зареєструвала її після народження в порядку ч.1 ст.135 СК України за прізвищем матері та записом у графі батько - зі слів матері. На момент народження дитини , вона з [PERSON] не була знайома , познайомилася з позивачем в кінці листопада 2014 р. У листопаді 2015 р. ,після реєстрації шлюбу з [PERSON] , останній виявив бажання подати заяву по визнання батьківства [PERSON] , хоча знав, що він не є його біологічним сином. Згідно висновку експерта від 21 травня 2019 року №9/429 СЕ -19 , яким установлено , що [PERSON] не є біологічним батьком [PERSON] . Згідно ст.ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч.1 ст. 76 ЦПК України). Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч.6 ст. 81 ЦПК України). Позивач не надав належних та допустимих доказів того, що він був знайомий з відповідачкою на протязі 2011 - 2012 р.р., підтримував стосунки як чоловік та жінка, перебував у смт.Краснокутськ , надавав утримання відповідачці та сину з 2012 р. по 2015 р. Тому його твердження про те, що в момент реєстрації себе батьком дитини він не знав про відсутність кровного споріднення між ним та малолітнім Матвєєм , 2012 р.н. та те, що відповідач ввела його в оману ,повідомивши , що він є батьком дитини , належним чином не доведені. Доказів , що сторони були знайомі на момент народження дитини , позивачем суду не надані . На час подання відповідної заяви позивачу було достеменно відомо, що протягом 3 років батьком [PERSON] у свідоцтві про народження був записаний інший чоловік, до нього не було пред`явлено будь-яких вимог щодо стягнення аліментів чи інших витрат на утримання дитини. Крім того, перед подачею спільної заяви про визнання батьківства, позивач повинен був оцінити всі наслідки своїх дій. І на той час він не вбачав необхідності проведення аналізу ДНК на батьківство. Суд вважає, що позивач відповідно до вимог ч.5 ст.136 СК не має права оспорювати запис про себе як батька Юхна [PERSON] ,2012 року народження, оскільки ніякого порушення його прав не було. Подаючи заяву про визнання свого батьківства, він сам бажав, щоб такий запис був здійснений органами ДРАЦС. Посилання [PERSON] , що відповідач перешкоджає йому у спілкуванні з дитиною , не дає можливості бачитися та спілкуватися з нею, не може бути підставою для виключення запису про нього, як батька з актового запису дитини та визнання [PERSON] батьком дитини. За таких підстав суд дійшов висновку про відмову в позові [PERSON] , в зв`язку з його недоведеністю.

Outcome: dismissed