Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-09 00:00:00

Позивач [PERSON] 20.06.2018 року звернувся до суду з позовною заявою до Апостолівського районного відділу ДВС ГТУЮ у Дніпропетровській області про визнання бездіяльності протиправною, зобов'язання вчинити певні дії, відшкодування моральної шкоди. У судовому засіданні за клопотанням позивача залучено до участі у справі у якості співвідповідача Державу Україна в особі Державного казначейства України. Позовні вимоги обґрунтовано тим, що рішенням суду з Апостолівського державного професійно-технічного центру підготовки та перепідготовки робітничих кадрів в Апостолівському районі на його користь стягнуто грошові кошти. Він отримав виконавчий лист, 10.05.2018 року він пред'явив його до ДВС для примусового виконання, але отримав повідомлення державного виконавця про начеб-то добровільне виконання рішення суду боржником. Однак, рішення суду виконано не було, тому вважає бездіяльність державного виконавця протиправною, просить зобов'язати державного виконавця виконати свій обов'язок, стягнути завдану йому моральну шкоду у розмірі 10000 грн. Відповідачем Апостолівським РВДВС ГТУЮ у Дніпропетровській області 28.08.2018 року надано заперечення проти позову, які обґрунтовано тим, що на виконанні у державного виконавця Апостолівського ВР ДВС Рублевської Ю.В. знаходиться виконавчий документ - виконавчий лист від08.05.2018 року про стягнення з Державного ПТНЗ «Апстолівський ЦППРК» на користь позивача середнього заробітку за час вимушеного прогулу в сумі 5000 грн., моральну шкоду в сумі 1000 грн., невиплачену заробітну плату 205,1 грн., 596, 32 грн. в рахунок відшкодування шкоди, завданої невиплатою компенсаційних коштів за період тимчасовою непрацездатності, що разом складає 801,33 грн. 10.05.2018 року державним виконавцем відкрито виконавче провадження, копія постанови направлена сторонам, 24.05.2018 року на адресу ДВС надійшло повідомлення боржника про добровільне виконання рішення суду, на підтвердження надано копії платіжних доручень від 02.05.2018 року. 30.05.2018 року державним виконавцем направлено вимогу про підтвердження або спростування отримання коштів від боржника. 04.06.2018 року на адресу відділу надійшло заперечення про отримання коштів, однак не додано відомостей що карткового рахунку у ПАТ КБ «ПриватБанк», куди за твердженням боржника перераховано кошти. 19.06.18 року на адресу відділу надійшли підтвердження проведення платіжних доручень. Вказані реквізити зазначались стягувачем у попередній заяві про відкриття виконавчого провадження. Оскільки позивач не виконав вимогу державного виконавця та не надав спростування надходження коштів від боржника на його рахунок, дії державного виконавця не є протиправними, тому просили в задоволенні позову відмовити. У судовому засіданні позивач [PERSON] позовні вимоги підтримав, пояснив, що дійсно у квітні 2018 року він звертався до відділу ДВС з заявою про примусове виконання рішення суду, надавав реквізити банківського рахунку у ПАТ КБ «ПриватБанк» для перерахування грошових коштів у рахунок виконання рішення суду. Однак, згодом у нього було викрадено документи з карткою, на цій картці було написано пінкод, тому, отримавши належним чином оформлений виконавчий лист він відкрив інший рахунок для виконання рішення суду в ПАТ «Ощадбанк», подаючи заяву про примусове виконання рішення суду вказав реквізити нового рахунку, надав докази на підтвердження відсутності надходження коштів на цей рахунок, однак державним виконавцем безпідставно не виконується рішення суду. У судовому засіданні представник відповідача Пожидаєва-Чистик Н.В. проти задоволення позову заперечувала, пояснивши, що стягувачем не виконано вимогу державного виконавця про надання підтвердження чи спростування заяви боржника про добровільне виконання рішення суду, у зв'язку з чим державний виконавець не може вчиняти передбачені законом дії, враховуючи наявність повідомлення боржника про добровільне виконання рішення суду, до якого додані платіжні повідомлення. Суд, вислухавши позивача, представника відповідача, допитавши свідка та дослідивши докази, надані сторонами, приходить до висновку, що в задоволені позову слід відмовити з наступних підстав. З дослідженого виконавчого провадження за АСВП: 56369918, судом встановлено, що 10.05.2018 року до ВДВС Апостолівського РУЮ надійшла заява [PERSON] про відкриття виконавчого провадження на підставі виконавчого листа № 171/51/15-ц від 08.05.2018 року, виданого Апостолівським районним судом про стягнення з ДПТНЗ «Апостолівський ЦППРК» на користь 6801,33 грн., до якої додано оригінал виконавчого листа від 08.05.2018 року, довідка за реквізитами ТВБВ № 10003/0331, копія паспорта та ідентифікаційного кода. Постановою державного виконавця від 10.05.2018 року відкрито виконавче провадження про стягнення грошових коштів на загальну суму 6801,33 грн. 10.05.2018 року копія вказаної постанови направлена сторонам. Також 10.05.2018 року державним виконавцем направлено виклик боржнику та зобов'язано боржника з'явитись до державного виконавця щодо сплати боргу або надання підтверджуючих документів про сплату. 24.05.2018 року на адресу ДВС надано повідомлення Державного ПТНЗ «Апстолівський ЦППРК» про сплату заборгованості на користь стягувача у повному розмірі. Згідно платіжного доручення від 07.05.2018 року № 575, 578 боржником на розрахунковий рахунок стягувача сплачено 1000,00 грн. та 5801,33 грн. 30.05.2018 року на адресу стягувача [PERSON] надіслано вимогу державного виконавця про надання письмового підтвердження чи спростування заяви боржника про повне виконання рішення суду до пред'явлення виконавчого листа до виконання шляхом перерахування грошових коштів н рахунок [PERSON] в ПАТ КБ «Приват банк» . 04.06.2018 року на адресу відділу ДВС надійшло заперечення [PERSON] про отримання коштів, до якого додано виписку по рахунку у ТВБВ № 10003/0331 про відсутність надходжень за період з 01.05.2018 року по 02.06.2018 року, у той же час виписки по рахунку в ПАТ КБ «Приват банк», на який за твердженням боржника перераховано кошти, до заперечення не додано, зазначено, що йому не відомо про відкриття рахунку на його імя в ПАТ КБ «Приват банк», дозволу на використання його персональних даних він не надавав. Листом від 14.06.2018 року стягувачу вдруге запропоновано надати до відділу підтвердження чи спростування інформації про отримання коштів на розрахунковий рахунок в КБ «ПриватБанк». Листом управління Державної казначейської служби від 18.05.2018 року повідомлено про проведення вказаних платіжних доручень від 07.05.2018 року № 575, 578. Листом від 27.06.2018 року ПАТ КБ «ПриватБанк» відмовив державному виконавцю у наданні відомостей щодо підтвердження зарахування коштів за платіжними дорученнями від 07.05.2018 року № 575, 578 з підстав віднесення цих відомостей до банківської таємниці. З матеріалів виконавчого провадження АСВП 56274870 встановлено, що позивач [PERSON] звертався до ДВС з заявою про відкриття виконавчого провадження 25.04.2018 року, додавав до заяви довідку за реквізитами від 24.04.2018 року для поповнення у відділенні ПАТ КБ «ПриватБанк» рахунок № 29244825509100, у якій зазначено номер рахунку для поповнення. Номер даного рахунку співпадає з номером рахунку на який стягувачем Державним ПТНЗ «Апстолівський ЦППРК» переведено грошові кошти згідно платіжного доручення від 02.05.18 року за №575,578. У судовому засіданні свідок [PERSON] пояснила, що працює на посаді юриста Державного ПТНЗ «Апстолівський ЦППРК», здійснювала представництво інтересів установи під час судових розглядів за позовами [PERSON]. Вона особисто телефонувала позивачу запропонувала повідомити номер картки, куди перераховувати гроші для виконання рішення суду. Кошти були перераховані на вказаний позивачем рахунок, казначейством підтверджено перерахування коштів, та кошти їм не повертались. Вважає, що позивач звернувшись повторно до ДВС з заявою про виконання рішення суду вчиняє кримінальне правопорушення, тому підприємство звернулось з заявою до правоохоронних органів за даним фактом. При вирішенні спору, що виник між сторонами, суд виходить з наступного. За положеннями ст.. 18 ЦПК України, судові рішення, що набрали законної сили, обов'язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом. За ч. 1 ст. 5 ЗУ «Про виконавче провадження» примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів". Згідно ст.. 19 ЗУ «Про виконавче провадження», виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право, зокрема , проводити перевірку виконання боржниками рішень, що підлягають виконанню відповідно до цього Закону; з метою захисту інтересів стягувача одержувати безоплатно від державних органів, підприємств, установ, організацій незалежно від форми власності, посадових осіб, сторін та інших учасників виконавчого провадження необхідні для проведення виконавчих дій пояснення, довідки та іншу інформацію, в тому числі конфіденційну; викликати фізичних осіб, посадових осіб з приводу виконавчих документів, що перебувають у виконавчому провадженні. Вимоги виконавця щодо виконання рішень є обов'язковими на всій території України. Невиконання законних вимог виконавця тягне за собою відповідальність, передбачену законом. За положеннями ст.. 19 ЗУ «Про виконавче провадження» сторони зобов'язані невідкладно, не пізніше наступного робочого дня після настання відповідних обставин, письмово повідомити виконавцю про повне чи часткове самостійне виконання рішення боржником. Особи, які беруть участь у виконавчому провадженні, зобов'язані сумлінно користуватися усіма наданими їм правами з метою забезпечення своєчасного та в повному обсязі вчинення виконавчих дій. За положеннями ст.. 1 ЗУ «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню. Враховуючи, що - позивач звернувся з заявою про примусове виконання судового рішення, а боржником Державним ПТНЗ «Апстолівський ЦППРК», повідомлено державного виконавця про самостійне виконання рішення суду, додано письмові докази на підтвердження факту перерахування коштів на рахунок, який відкривався на імя позивача і станом на час розгляду справи дане повідомлення не спростовано належними доказами, зокрема випискою з рахунку позивача в ПАТ КБ «ПриватБанк», - а також те, що державним виконавцем вживаються заходи щодо отримання даних відомостей, судового рішення про визнання бездіяльності незаконною в порядку судового контролю за виконанням судового рішення не приймалось, у суду відсутні підстави вважати, що державним виконавцем допускається протиправна бездіяльність щодо невиконання судового рішення, а тому позовні вимоги про визнання бездіяльності незаконною задоволенню не підлягають, як передчасні. Інші позовні вимоги щодо зобов'язання вчинити певні дії, відшкодування моральної шкоди, задоволенню не підлягають, оскільки є похідними від вимог про визнання бездіяльності незаконною задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed