Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-19 00:00:00

18 травня 2018 року [PERSON] звернулась до Рівненського міського суду із позовом до [PERSON] , Об`єднання співвласників гуртожитку «Водограй 42», Рівненської міської ради про виселення з кімнати без надання іншого жилого приміщення. В обгрунтування позову вказала, що 31 серпня 2011 року видано ордер на житлове приміщення № 83 серії [NUMBER] для [PERSON] про право на зайняття житлового приміщення житловою площею 11,6 кв. м., яке складається з ліжко-місця в гуртожитку за адресою: [ADDRESS] . Вказує, що після реєстрації шлюбу позивач змінила прізвище з [PERSON] на [PERSON] . Згідно довідки № 122 від 26.04.2016 року [PERSON] та її дочка [PERSON] перебувають на квартирному обліку з 22.02.2016 року під № 5859. Зазначає, що відповідно до листа управління житлово-комунального господарства від 06.07.2017 року №547-12 повідомлено адвоката Коноплястого Ярослава Сергійовича, що згідно інформацією голови правління ОСГ «Водограй 42» в кімнаті № [ADDRESS] . [PERSON] зареєстрована і проживає, ще одна людина, а саме [PERSON] . Зазначає, що Рішення Рівненької міської ради від 26 січня 2012 року №1604 «Про прийняття в комунальну власність міста гуртожитку на [ADDRESS] та передачу зовнішніх інженерних мереж» гуртожиток є комунальною власністю територіальної громади м. Рівного. Згідно акту передачі гуртожитку № 42-А на вул. Відінська у м. Рівне від 01 червня 2012 року ЖКП «Галицьке» передає на позабалансовий рахунок ГО «Водограй 42 » відповідно до договору від 01 червня 2012 року комунальне майно - гуртожиток [ADDRESS] на утримання з метою забезпечення кваліфікованого, якісного, гарантованого обслуговування та ремонту житлового фонду, дотримання санітарного стану прибудинкової території для створення мешканцям будинку належних умов проживання. Вважає, що існують підстави для виселення [PERSON] з зайнятої кімнати № 615 по вул. Відінська, 42-А у м. Рівне без надання їй іншого жилого приміщення. В судове засідання позивач та її представник не з`явились, представник позивача подав суду клопотання по розгляд справи без участі позивача та її представника. Представник позивача будучи раніше присутнім на судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив суд їх задовільнити з підстав викладених у позовній заяві. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнала, просила суд відмовити в задоволенні позову повністю зпідстав викладених у письмових запереченнях на позов. Представник відповідача ОСГ "Водограй 42" присила відмовити, оскільки гуртожиток є комунальною власністю територіальної громади міста Рівне, а отже [PERSON] є неналежним позивачем. Представник Рівненської міської ради в судовому засіданні підтримала поданий суду письмовий відзив на позовну заяву, в якому просила суд в задоволенні позову відмовити. Заслухавши пояснення учасників судового процесу, дослідивши письмові матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, суд прийшов до наступних висновків. Як вбачається з матеріалів справи, що 31 серпня 2011 року видано ордер на житлове приміщення № 83 серії [NUMBER] для [PERSON] про право на зайняття житлового приміщення житловою площею 11.6 кв. м., яке складається з ліжко-місця в гуртожитку за адресою: [ADDRESS] . Після реєстрації шлюбу позивач змінила прізвище з [PERSON] на [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] від 29.08.2013 року. Згідно довідки № 122 від 26.04.2016 року [PERSON] та її дочка [PERSON] перебувають на квартирному обліку з 22.02.2016 року під № 5859. Рішення Рівненької міської ради від 26 січня 2012 року №1604 «Про прийняття в комунальну власність міста гуртожитку на [ADDRESS] та передачу зовнішніх інженерних мереж» гуртожиток є комунальною власністю територіальної громади м. Рівного. Згідно акту передачі гуртожитку [ADDRESS] від 01 червня 2012 року ЖКП «Галицьке» передає на позабалансовий рахунок ГО «Водограй 42 » відповідно до договору від 01 червня 2012 року комунальне майно - гуртожиток [ADDRESS] на утримання з метою забезпечення кваліфікованого, якісного, гарантованого обслуговування та ремонту житлового фонду, дотримання санітарного стану прибудинкової території для створення мешканцям будинку належних умов проживання. Відповідно до п. 14 розділу III Примірного положення про гуртожитки Затвердженого постановою Ради Міністрів УРСР від 3 червня 1986 р. N 208 Вселення в гуртожиток робітників, службовців, студентів, учнів та інших громадян провадиться в установленому порядку завідуючим (директором) гуртожитком або працівником, який його заступає, на підставі виданого адміністрацією підприємства, установи, організації ордера. Тому, хто вселяється в гуртожиток, вказується надана жила площа, видаються необхідний інвентар, постільні речі, перепустка на право входу в гуртожиток. Він повинен бути ознайомлений з правилами внутрішнього розпорядку, правами й обов`язками мешканців гуртожитку. 29 вересня 2017 року Об`єднання співвласників гуртожитку «Водограй 42» уклало договір найму житлової площі з [PERSON] , оскільки з моменту вселення, 24 квітня 2015 року вона продовжувала проживати у кімнаті [ADDRESS] та займати ліжко місце. Термін дії вказаного договору з 29 вересня 2017 року по 25 вересня 2020 року. Судом встановлено, що ліжко-місце в кімнаті 615 за адресою [ADDRESS] в гуртожитку, до [PERSON] займала інша особа [PERSON] , яка була вселена на підставі ордеру № 67 від 09.08.2011 року, яка виселилася та знялася з реєстрації за власним бажанням. Відповідно до статті 47 Конституції України кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше, як на підставі закону за рішенням суду. Згідно із частиною четвертою статті 9 ЖК Української РСР ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. За змістом статей 71, 72 ЖК Української РСР наймач або члени його сім`ї можуть бути визнані судом такими, що втратили право користування жилою площею, зокрема, коли вони в ньому не проживають без поважних причин понад шість місяців. Якщо наймач або члени його сім`ї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймачем, а в разі спору - судом. За правилами статті 61 ЖК Української РСР житлово-експлуатаційна організація, а при її відсутності - підприємство, установа, організація як наймодавець можуть бути стороною в спорах, що виникають з договорів найму жилого приміщення. Вони вправі, зокрема, пред`являти позови про визнання наймача таким, що втратив право користування жилим приміщенням, розірвання договору найму жилого приміщення і виселення в зв`язку з систематичним порушенням правил співжиття, псуванням і руйнуванням жилих приміщень. Однак у справах із питань, віднесених до компетенції органів місцевого самоврядування чи місцевої державної адміністрації, або з питань управління житловим фондом, віднесених його власником або уповноваженим ним органом до свого відання згідно зі ст. 18 ЖК (наприклад, про визнання ордера недійсним, надання, бронювання або обмін жилого приміщення, визнання права на жиле приміщення крім випадків, коли в ньому проживають інші члени сім`ї наймача), належною стороною повинен бути відповідний орган чи власник житлового фонду. При розгляді спорів, що не урегульовані житловим законодавством, суд застосовує норми цивільного законодавства. Положення ЖК Української РСР не передбачають право наймача кімнати в гуртожитку та членів його сім`ї звертатись до суду з вимогами про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням у гуртожитку, разом з тим положеннями ЦК України передбачено право власника вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Таким чином, саме власник гуртожитку може звернутися до суду з позовом про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням в ньому. Частиною першою статті 15 ЦК України встановлено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа у разі порушення (можливого порушення), невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Відповідно до ч. 4 ст. 9 ЖК УРСР ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Позивач не є власником чи наймачем кімнати, а лише наймачем ліжко-місця, про що вказує у своїй позовній заяві на підставі ордеру на житлове приміщення № 83 серії МЮ 040663 від 31 серпня 2011 року. Відповідно до частини другої статті 109 ЖК УРСР громадянам, яких виселяють з жилих приміщень, одночасно надається інше постійне жиле приміщення, за винятком виселення громадян при зверненні стягнення на жилі приміщення, що були придбані ними за рахунок кредиту (позики) банку чи іншої особи, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення. Постійне жиле приміщення, що надається особі, яку виселяють, повинно бути зазначено в рішенні суду. Таким чином, частина друга статті 109 ЖК УРСР установлює загальне правило про неможливість виселення громадян із жилих приміщень, придбаних ними не за рахунок кредиту (позики) банку чи іншої особи, забезпеченого іпотекою цього приміщення, без одночасного надання іншого постійного жилого приміщення ( правові позиції висловленні Верховним Судом України при розгляді справи № 6-447 цс15 у постанові від 24.06.2015р. та № 6-875 цс 15у постанові від 01.07.2015р.). Позивач просить виселити [PERSON] без надання іншого жилого приміщення. Проте, Позивач не вказує чіткої норми закону на підставі якої необхідно виселити [PERSON] , що грубо суперечить ч.4 ст. 9 ЖК УРСР ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. На підставі викладено, оскільки гуртожиток знаходиться на балансі Рівненської міської ради, а Рівненська міська рада з позовом до суду не зверталась, тому в задоволенні позову слід відмовити. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed