Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-27 00:00:00

Позивач звернувся в суд з позовом до [PERSON] про захист честі, гідності, та спростування недостовірної інформації, зазначивши, що 03.11.2014р. [PERSON] направив до Сторожинецького РВ УМВС України в Чернівецькій області, заяву в якій просить правоохоронні органи вилучити у позивача установчі документи парафії УПЦ КП в с.Панка Сторожинецького району Чернівецької області. У ході направлення вказаної заяви відповідач назвав позивача збоченцем. Зміст даної розповсюдженої недостовірної інформації містить надуману [PERSON] інформацію, що в свою чергу потягнуло за собою приниження честі, гідності позивача. Позивач вважає, що інформація, відносно нього є безсумнівно інформацією негативного характеру, що принижує честь, гідність та ділову репутацію та дискредитує в очах суспільства, односельчан, що й змусило його звернутися за захистом до суду задля відновлення порушеного права та спростування недостовірної інформації. На підставі викладеного позивач просить винести рішення, яким визнати, що розповсюдження недостовірної інформації в поданій заяві було порушено особисте немайнове право позивача на честь, гідність та ділову репутацію; визнати недостовірною та такою, що порочить та принижує честь, гідність [PERSON], інформацію розповсюджену [PERSON]; зобов'язати [PERSON] у місячний термін, з дня набрання рішення законної сили, спростувати недостовірну інформацію. Стягнути з відповідача судові витрати. Позивач вважає, що його право на повагу до гідності, честі було порушено діями відповідача, які виразились у тому, що останній у заяві ображав позивача збоченцем особою, що порочить його честь та гідність. Позивач, його представник у судовому засіданні позов підтримали, просять його задоволити. Відповідач у судовому засіданні позов визнав частково та пояснив, що він заяву до Сторожинецького РВ УМВС України писав від імені громади церкви, а не від свого імені, написавши мав на увазі не слово «збоченець», як до конкретної людини, а речення у розумінні «збочинецькі, аморальні погляди позивача на церкву». Він не розголошував про даний факт, про дане слово по відношенню до позивача по селі, засобах масової інформації, мережі інтернет. Працівники міліції не могли розголошувати зміст вказаної заяви в тому числі інформацію відносно позивача по вказаній заяві, оскільки для отримання відомостей необхідні відповідні запити. Дане слово не має суспільної небезпеки, оскільки працівники міліції не відреагували на нього, не вчиняли будь-яких дій, які негативно би вплинули на позивача. Він вибачився у присутності суду перед позивачем за дану ситуацію. Судом встановлено, що [PERSON] направив до Сторожинецького РВ УМВС України в Чернівецькій області заяву в якій просить правоохоронні органи вилучити у [PERSON] установчі документи парафії УПЦ КП в с.Панка Сторожинецького району Чернівецької області. Вказану заяву писав від імені громади церкви, зазначивши у ньому про «збочинецькі, аморальні погляди [PERSON] на церкву». Дана інформація відносно позивача не була розголошена відповідачем у селі, засобах масової інформації, мережі інтернет. Статтею 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно цього кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно ст. 270 ЦК України до особистих немайнових прав відноситься, зокрема, право на повагу до гідності та честі. Відповідно до роз'яснення п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» від 27 лютого 2009 року N 1 (далі - постанова Пленуму ВСУ № 1), під гідністю розуміється визнання цінності кожної фізичної особи як унікальної біопсихосоціальної цінності, а з честю пов'язується позитивна соціальна оцінка особи в очах оточуючих, яка ґрунтується на відповідності її діянь (поведінки) загальноприйнятим уявленням про добро і зло. Гідність означає передусім об'єктивну цінність особистості, її соціальну значимість як відповідну, адекватну з людською сутністю, тобто ту якість, за якої людина чинить так, як належність її сутності та призначенню, як повинна чинити саме людина. Ця якість особи пов'язана передусім із оцінкою себе як моральної особистості, яка є значимою для оточення та суспільства, тобто є позитивним оціночно-емоційним ставленням до себе у формі свідомості і почуття власної гідності, який знаходить свій прояв у самооцінці своїх моральних якостей в їх системній єдності. Поняття гідності та честі є взаємопов'язаними, але між ним існує різниця, яка полягає в тому, що честь означає саме зовнішнє визнання, оцінку дій, діяльності особистості з боку інших, тобто честь пов'язана із суспільною оцінкою і визнанням моральних заслуг і достоїнств людини як члена суспільства. Відповідно до ч. 1 п.15 постанови Пленуму ВСУ №1, при розгляді справ зазначеної категорії суди повинні мати на увазі, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право. Суди при вирішенні справ про захист гідності, честі та ділової репутації повинні забезпечувати баланс між конституційним правом на свободу думки і слова, правом на вільне вираження своїх поглядів та переконань, з одного боку, та правом на повагу до людської гідності, конституційними гарантіями невтручання в особисте і сімейне життя, судовим захистом права на спростування недостовірної інформації про особу, з іншого боку. Відповідно до статті 277 ЦК України оціночні судження не є предметом судового захисту, що відповідає практиці Європейського суду з прав людини про тлумачення положень статті 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України 07 липня 1997 року №475/97-ВР. Із заяви [PERSON] до Сторожинецького РВ УМВС України, яка додана до матеріалів справи, вбачається, що відповідач просить вжити заходів відносно позивача, який із [PERSON] [PERSON], [PERSON] привласнили всі установчі документи (статут парафії,свідоцтво про державну реєстрацію статуту, документи з відділу статистики та інші) печатку,ключі від храму, систематично зривають богослужіння. Сам [PERSON] грубо порушує канони Церкви, устав (зареєстрований державним органом згідно чинного законодавства і закону про релігійні організації та « Свободу віроісповідування». На чисельні прохання, зауваження, як прихожан храму та і на звернення відповідача - Валер'ян Васильович не реагує, а навпаки вчиняє словесну помсту і ворожнечо не довіряючи відповідачу (настоятелю храму) правлячому Архієрею, керуючому Чернівецькою-Кіцманською Епархією, Святейшому Патріарху Філарету Предстоятелю церкви КП, шукав захисту у своїх збочених поглядах на церкву. У заяві відповідач просив вилучити у [PERSON] установчі документи парафій УПБ УПУКП с.Панка, убезпечити прихожан та його від погроз [PERSON]; вжити заходів по припиненню наклепів, які компрометують релігійну громаду і особистий професійний рівень [PERSON]. Згідно п.16 постанови Пленуму Верховного Суду України №1 від 27.02.2009 року "Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи" - cуди повинні мати на увазі, що у випадку, коли особа звертається до зазначених органів із заявою, в якій міститься та чи інша інформація, і в разі, якщо цей орган компетентний перевірити таку інформацію та надати відповідь, проте в ході перевірки інформація не знайшла свого підтвердження, вказана обставина не може сама по собі бути підставою для задоволення позову, оскільки у такому випадку мала місце реалізація особою конституційного права, передбаченого статтею 40 Конституції, а не поширення недостовірної інформації. Враховуючи викладене суд вважає, що звертаючись з вищезазначеною заявою до компетентних органів, відповідач реалізовував конституційне право, передбачене статтею 40 Конституції, а не поширював недостовірну інформацію відносно позивача. Таким чином, у ході судового розгляду не здобуто доказів, щодо настання для позивача будь-яких негативних наслідків для душевного або фізичного стану, які перебувають у безпосередньому зв'язку з діями відповідача при написанні заяви до Сторожинецького РВ УМВС України в Чернівецькій області. Термін збоченець не є образливим словом, а є суб'єктивним поняттям. Окрім того у судовому засіданні відповідач попросив вибачення у позивача за дану ситуацію, бажав примиритися. Із вищевикладеного вбачається, що відповідач не зазначив, що [PERSON] збоченець, а тільки вказав на його погляди на церкву (збочені), що є його оціночним судженням.

Outcome: dismissed