Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-20 00:00:00

Позивач звернулася до суду з вказаною позовною заявою, посилаючись на те, що 02.10.2014 року державним виконавцем Відділу державної виконавчої служби [PERSON] районного управління юстиції у м. Херсоні було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження №44941387 з примусового виконання виконавчого листа №2114/2586/12, виданого 27.09.2012 року Комсомольським районним судом про стягнення з [PERSON] на користь ПАТ «Мегабанк» боргу у розмірі 726\~998,40 грн. 02.10.2014 року державним виконавцем ВДВС [PERSON] РУЮ у м. Херсоні винесено постанову про арешт всього майна мого чоловіка [PERSON], [INFO]. В межах вище зазначеного виконавчого провадження державним виконавцем було здійснено виконавчі дії, а саме 15.09.2015 року було складено акт опису й арешту спільно нажитого майна двокімнатної квартири за адресою: м. Херсон, вул. Покришева, 45, к. 3, кв. 133. Згідно рішення Комсомольського районного суду від 28.11.2014 року по справі 667/8945/14-ц встановлено факт, що з березня 1999 року по вересень 2014 [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], проживали однією сімєю. Також позивач зазначає, що двокімнатна квартира за адресою м. Херсон, вул. Покришева, 45, к. 3, кв. 133 була придбана за час спільного проживання з [PERSON], а тому є спільною сумісної власності подружжя. У звязку з цим, позивачка просить визнати за нею право власності й виключити з акту опису й арешту наступне майно: 1/2 частини двокімнатної квартини за адресою: [ADDRESS], скасувати арешт, накладений державний виконавцем ВДВС [PERSON] РУЮ у м. Херсоні згідно постанови від 02.10.2014 року. 14.01.2016 року позивачка подала на адресу суду уточнену позовну заяву, в якій просила визнати за нею право власності на 1/2 частину квартири №133, розташовану за адресою: м. Херсон, вул. Покришева, 45, к.3, звільнити з-під арешту та виключити з акту опису 1/2 частину квартири №133, розташовану за адресою: м. Херсон, вул. Покришева, 45, к. 3 та вирішити питання про розподіл судових витрат. Позивачка в судове засідання не з'явилась, надала заяву про розгляд справи у її відсутність, просила позовні вимоги задовольнити. Відповідач в судове засідання не з'явився, надав заяву про розгляд справи у його відсутність, зазначивши, що позовні вимоги визнає. Представник відповідача [PERSON] ВДВС м.Херсон [PERSON] в судовому засіданні позов не визнала, просила відмовити у його задоволенні з тих підстав, що у такий спосіб сторони намагаються ухилитися від виконання судового рішення. Представник третьої особи ПАТ «Мегабанк» в судовому засіданні вважав позов таким, що не підлягає задоволенню. Зазначив, що за відсутності доказів про те, що джерелом набуття у власність квартири є спільні кошти або спільна праця подружжя, вона вважається особистою власністю [PERSON], а тому просить суд відмовити у задоволенні позову. Заслухавши осіб, що приймали участь у справі, дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного висновку. Рішенням Комсомольського районного суду м. Херсона від 28.11.2014 року заяву [PERSON] про встановлення факту проживання однєю сімєю чоловіка та жінки без шлюбу задоволено. Встановлено факт, що з березня 1999 року по вересень 2014 року [PERSON], 28.08.1978 року, уродженка м. Нова Каховка Херсонської області, та [PERSON], [INFO], уродженець [INFO], проживали однією сімєю без шлюбу. 02.10.2014 року державним виконавцем Відділу державної виконавчої служби [PERSON] районного управління юстиції у м. Херсоні було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження №44941387 з примусового виконання виконавчого листа №2114/2586/12 виданого 27.09.2012 року Комсомольським районним судом про стягнення з [PERSON] на користь ПАТ «Мегабанк» боргу у розмірі 726\~998,40 грн. 02.10.2014 року державним виконавцем ВДВС [PERSON] РУЮ у м. Херсоні винесено постанову про арешт всього майна боржника [PERSON], [INFO]. 15.09.2015 року державним виконавцем Федосеєвим С. М. складено акт опису й арешту спільно нажитого майна двокімнатної квартири за адресою: м. Херсон, вул. Покришева, 45, к. 3, кв. 133. Відповідно до ч.1\~ст. 328 ЦК України\~право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 21.12.2015 року за [PERSON] зареєстроване майно, а саме квартира №133 по вул. Покришева, буд. 45, корп. 3. Право приватної нерухомої власності зареєстровано за ним відповідно до договору довічного утримання від 08.05.2008 року. Рішення про державну реєстрацію було внесено 31.07.2014 року. Згідно ч. 1, 2 ст. 60 Закону України "Про виконавче провадження"особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. У разі прийняття судом рішення про зняття арешту з майна арешт з майна знімається за постановою державного виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини. Копія постанови про зняття арешту з майна надсилається боржнику та органу, якому була надіслана для виконання постанова про накладення арешту на майно боржника. В позовах про звільнення майна з-під арешту позивач має довести наявність юридичних фактів, з якими закон пов'язує право власності на арештоване майно чи право володіння ним на підставі закону чи договору з власником; факт порушення його права. Згідно зіст. 391 ЦК Українивласник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Вимоги особи, що ґрунтуються на її праві власності на арештоване майно, розглядаються за правилами, установленими для розгляду позовів про звільнення майна з-під арешту. Згідно зі статтею 744 ЦК України за договором довічного утримання (догляду) одна сторона (відчужувач) передає другій стороні (набувачеві) у власність житловий будинок, квартиру або їх частину, інше нерухоме майно або рухоме майно, яке має значну цінність, взамін чого набувач зобов'язується забезпечувати відчужувача утриманням та (або) доглядом довічно. У статті 746 ЦК України визначено, що сторонами договору довічного утримання є відчужувач та набувач. Крім того, відповідно до частини третьої статті 746 ЦК України якщо набувачами є кілька фізичних осіб, вони стають співвласниками майна, переданого їм за договором довічного утримання (догляду), на праві спільної сумісної власності. Якщо набувачами є кілька фізичних осіб, їх обов'язок перед відчужувачем є солідарним. Отже, законодавець у ЦК України закріпив, що спільна сумісна власність за договором довічного утримання (догляду) виникає у випадку наявності кількох набувачів за цим договором та їхнього солідарного виконання обов'язку за вказаним договором перед відчужувачем. У статті 749 ЦК України закріплено обов'язки набувача за договором довічного утримання (догляду). У такому договорі можуть бути визначені всі види матеріального забезпечення, а також усі види догляду (опікування), якими набувач має забезпечувати відчужувача (частина перша цієї статті). Згідно із частиною першою статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Відповідно до частини третьої статті 61 СК України якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім'ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Системний аналіз зазначених норм цивільного та сімейного законодавства у сукупності зумовлює висновок, що, визначаючи правовий режим майна за договором довічного утримання (догляду), укладеного під час перебування набувача за цим договором у шлюбі, суди мають установити, чи був цей договір укладений саме в інтересах сім'ї; чи інший з подружжя, не визначений у договорі довічного утримання (догляду) як набувач, виконував обов'язки за таким договором солідарно з набувачем. Позивач не довела, що в інтересах сім'ї укладався договір довічного утримання (догляду) та солідарно подружжя виконувало обов'язки за цим договором, що має істотне значення для правильного вирішення спору. Позивачка стверджує, що спірна квартира є обєктом спільної сумісної власності її з [PERSON], частки якої є рівними між ними. Разом з чим, з боку позивачки не надано безспірних та переконливих доказів у підтвердження своїх доводів. Відповідно до положень ст.ст.\~57, 58 ЦПК України\~доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці данні встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. Тому у суду відсутні правові підстави для визнання за позивачкою права власності на спірне майно та виключення. Отже, оскільки позивачка не довела належності неї описаного та арештованого майна за актом державного виконавця від 15.09.2015, тому суд відмовляє у задоволенні вимоги позову і щодо виключення з опису та звільнення майна з-під арешту згідно акту від 15.09.2015 року.

Outcome: dismissed