Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-20 00:00:00

ПАТ КБ «Приватбанк» звернувся до суду з зазначеним позовом, на обґрунтування якого вказав, що 04.07.2011 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та фізичною особою підприємцем [PERSON] було укладено договір № LOK-KC-098 про надання кредиту у вигляді відновлювальної кредитної лінії. Відповідно до п.А2 відповідач отримала кредит у розмірі 48 284,00 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом. Позивач зазначив, що відповідач не надала своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов договору. Внаслідок неналежного виконання відповідачкою обов`язків за кредитним договором станом на 22.11.2016 року утворилася заборгованість у розмірі 197 583,11 гривень, з яких: 45 000,00 грн. - заборгованість за кредитом, 68 466,53 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом, 84 116,58 грн. - заборгованість за пенею за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором. Виходячи з наведеного, ПАТ КБ «Приватбанк» просить суд ухвалити рішення, яким стягнути з відповідача на їх користь заборгованість за кредитним договором у розмірі 90 000,00 грн., а також понесені при зверненні до суду з позовом судові витрати по сплаті судового збору. 31 січня 2017 року [PERSON] подала до суду зустрічний позов. У даному позові позивачка за зустрічним позовом просить визнати поруку за договором поруки № LOK-KC-098 від 04.07.2011 року (зі змінами відповідно до договору про внесення змін № 1 до Договору поруки № LOK-KC-098 від 04.07.2012) укладеного між ПАТ КБ «Приватбанк» та [PERSON] такою, що припинена. Ухвалою суду від 10.02.2017 року вищевказані позови об`єднані в одне провадження. В судовому засіданні представник позивача ПАТ КБ «Приватбанк» позовні вимоги підтримав просив задоволити, у задоволенні зустрічного позову просив відмовити. Представник відповідача в судовому засіданні просила суд у задоволенні первісного позову відмовити, а зустрічний позов задоволити. Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог ФОП [PERSON] в судове засідання не з`явилася, про причини неявки суд не повідомила, про день та час слухання справи повідомлялася належним чином. Заслухавши пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне. Згідно ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ст. 81 ЦПК України, Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. 04.07.2011 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та фізичною особою підприємцем [PERSON] було укладено договір № LOK-KC-098 про надання кредиту у вигляді відновлювальної кредитної лінії. Відповідно до п.А2 відповідач отримала кредит у розмірі 48 284,00 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом. (а.с. 8-11). 04.07.2012 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та фізичною особою підприємцем [PERSON] було укладено договір про внесення змін №1 до кредитного договору № LOK-KC-098 від 04.07.2011 року (а.с.12). При цьому позивач вказує, що у відповідача станом на 22.11.2016 року утворилася заборгованість у розмірі 197 583,11 гривень, з яких: 45 000,00 грн. - заборгованість за кредитом, 68 466,53 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом, 84 116,58 грн. - заборгованість за пенею за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором (а.с.13-14). 04.07.2011 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] укладено договір поруки № LOK-KC-098 від 04.07.2011 року (а.с.15). 07.11.2016 року ПАТ КБ «ПриватБанк» звертався з повідомленням до ФОП [PERSON] та [PERSON] про погашення заборгованості (а.с.16). Відповідно до статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що укладений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Відповідно до п. 3 ст. 3 Цивільного кодексу України свобода договору є однією з головних загальних засад цивільного законодавства. Відповідно до п.1 ст. 6 Цивільного кодексу України сторони мають право укласти договір, який не передбачений актами цивільного законодавства, але відповідає загальним засадам цивільного законодавства. Відповідно ст. 627 Цивільного кодексу України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні змісту такого договору. Також, відповідно до п. 1. ст. 634 Цивільного кодексу України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Виходячи з вищенаведеного, анкета-заява і умови, і правила надання банківських послуг, що додавались до позовної заяви, є вільною формою кредитного договору узгодженою сторонами, що відповідає вимогам п.1 ст. 634 ЦК України. Відповідно до положень ст. ст. 16, 20 ЦК України передбачено право особи захистити своє порушене право шляхом звернення до суду. При цьому право на захист особа здійснює на свій розсуд. В даному випадку позивач просить про захист його порушеного права шляхом стягнення заборгованості за кредитним договором з позичальника та поручителів в солідарному порядку. Суд зазначає наступне. Згідно з ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно до частини першої статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту (частина перша статті 527 ЦК України). Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України). Згідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором (частина перша статті 1048 ЦК України). Позивач свої зобов`язання за кредитним договором виконав і надав позичальниці кредит у розмірі 48 284,00 грн., а позичальниця належно умови кредитного договору не виконувала, внаслідок чого утворилася заборгованість. Відповідно до статті 524 ЦК України зобов`язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті. Грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом (частини перша та друга статті 533 ЦК України). Одним із видів забезпечення виконання зобов`язання є порука (частина перша статті 546 ЦК України). За договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником (частина перша статті 553 ЦК України). Правові наслідки порушення зобов`язання, забезпеченого порукою, визначені у статті 554 цього кодексу. Порука припиняється після закінчення строку, встановленого у договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов`язання не встановлений або встановлений моментом пред`явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред`явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки (частина четверта статті 559 ЦК у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин). Згідно зі змістом договору поруки від 04.07.2011 року останній набрав чинності з моменту їх підписання сторонами та діє до повного виконання зобов`язань по кредитному договору. Відповідно до частини першої статті 251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами (частина перша статті 252 ЦК України). Натомість, календарна дата або вказівка на подію, яка має неминуче настати, є терміном (частина другастатті 252 ЦК України). Отже, умови договорів поруки про їхню дію до повного припинення всіх зобов`язань за основним договором або до припинення всіх зобов`язань поручителя за договором поруки, тобто до настання першої з цих подій, не встановлюють строк припинення поруки у розумінні статті 251 ЦК України. Тому має застосовуватися припис частини четвертої статті 559 цього кодексу у редакції, чинній час виникнення спірних правовідносин, про припинення поруки, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явив вимоги до поручителя (висновок Верховного Суду України, викладений, зокрема, у постановах від 24 вересня 2014 року у справі №6-106цс14, від 20 квітня 2016 року у справі №6-2662цс15, від 22 червня 2016 року у справі №6-368цс16, від 29 червня 2016 року у справі №6-272цс16, від 29 березня 2017 року у справі №6-3087цс16, від 14 червня 2017 року у справі №644/6558/15-ц, а також висновок Великої палати Верховного Суду, викладений у пункті 60 постанови від 22 серпня 2018 року у справі №2-1169/11). Строк, передбачений частиною четвертою статті 559 ЦК України, є преклюзивним, тобто його закінчення є підставою для припинення поруки, а отже, і для відмови кредиторові у позові. Цей строк не можна поновити, зупинити чи перервати. З огляду на вказане, враховуючи зумовлене цим припинення права кредитора вимагати у поручителя виконання забезпеченого порукою зобов`язання, застосоване у другому реченні частини четвертої статті 559 ЦК словосполучення «пред`явлення вимоги» до поручителя протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання як умови чинності поруки слід розуміти як пред`явлення кредитором у встановленому законом порядку протягом зазначеного строку саме позовної, а не будь-якої іншої вимоги до поручителя. Це твердження не позбавляє кредитора можливості пред`явити до поручителя іншу письмову вимогу про погашення заборгованості боржника, однак і в такому разі кредитор може звернутися з такою вимогою до суду лише протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання (висновок Верховного Суду України, викладений, зокрема, у постанові від 20 квітня 2016 року у справі №6-2662цс15). У кредитному договорі передбачений строк повернення кредиту - 04.07.2013 року. При цьому строк виконання боржником кожного щомісячного зобов`язання згідно з частиною третьою статті 254 ЦК України спливає у відповідне число останнього місяця строку. Отже, передбачений частиною четвертою статті 559 ЦК України у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, строк пред`явлення кредитором вимог до поручителів про повернення заборгованості за платежами, які позичальниця була зобов`язана згідно з умовами кредитного договору вносити періодично, має обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу. Тому за змістом частини четвертої статті 559 ЦК України у зазначеній редакції порука за кожним із зобов`язань, визначених періодичними платежами, припиняється після шести місяців з моменту спливу строку погашення кожного чергового платежу. Пред`явлення кредитором вимоги до поручителя більш ніж через 6 місяців після настання строку виконання частини основного зобов`язання, визначеної періодичним платежем, є підставою для відмови у задоволенні такої вимоги через припинення поруки за відповідною частиною основного зобов`язання (пункт 84 постанови ВП ВC від 19 червня 2019 року у справі №523/8249/14-ц). В той же час ПАТ КБ «ПриватБанк» повинен був звернутися з позовом до відповідачки до 05.01.2014 року (протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання (04.07.2013 року), однак, досудову вимогу (повідомлення) про порушення умов договору та наявність заборгованості ПАТ КБ «ПриватБанк» направив тільки 07.11.2016 року, а з позовною заявою про стягнення боргу за кредитним договором Банк звернувся 16.12.2016 року, тобто після закінчення шестимісячного строку від дня настання строку виконання основного зобов`язання, що є підставою для визнання поруки припиненою з підстав, визначених ч.4 ст.559 ЦК України. З цих підстав, суд вважає правильним визнати припиненою поруку, яка виникла на підставі договору поруки №LOK-KC-098 від 04.07.2011 року (із змінами відповідно до договору про внесення змін №1 до договору поруки №LOK-KC-098 від 04.07.2012 року) укладеному між Публічним акціонернерним товариством комерційний банк "ПриватБанк" та [PERSON] . Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що в задоволенні первісного позову слід відмовити, а зустрічний позов підлягає до задоволення в повному обсязі. Згідно вимог статті 141 ЦПК України стороні, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Таким чином, судовий збір позивачу не відшкодовується. На підставі викладеного, відповідно до ст.ст. 3, 16, 20, 251, 252, 524, 527, 554, 559, 1048,1054 Цивільного Кодексу України,

Outcome: dismissed