Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-02 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду із позовом до Відділу Держземагенства в Покровському районі, Покровської РДА про визнання права на земельну частку, посилаючись на те, що він працював в колгоспі ім. Леніна з 1992 року по 1993 рік та вибув з колгоспу. В науково-технічній документації по підготовці та виготовленню Державного Акту на право колективної власності на землю КСП ім. Леніна на території Андріївської сільської ради Покровського району, він значиться під № 360. З невідомої йому причини йому не було видано сертифікату на право на земельну частку (пай). До того ж, ним пропущений строк позовної давності з поважних причин, оскільки про порушення свого права він дізнався лише в 2009 році. Відповідач Відділ Держземагенства в Покровському районі направило заперечення проти позову, в яких просили відмовити в позові за пропуском строку позовної давності. Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримав та пояснив суду, що він працював з 15.08.1992 року в колгоспі ім. Леніна та був з цього часу його членом, а 23.11.1993 року був призваний до Збройних Сил України. 15.06.1995 року він повернувся з військової служби на попереднє місце роботи, а 30.09.1995 року вибув з членів колгоспу через зміну місця проживання. Вважає, що має право на отримання землі, так як на момент передачі земли до колективної власності колгоспу ім. Леніна він був його членом. Представник відповідача Відділу Держземагенства в Покровському районі заперечувала проти позову, просила застосувати до спірних правовідносин позовну давність, а також зазначила, що на момент видачі земельних сертифікатів позивач вже не був членом колгоспу. Представник відповідача Покровської РДА заперечував проти позову, просив застосувати строк позовної давності, а також зазначив, що позивач у списках на розпаювання земель відсутній, так як на цей час вже не був членом колгоспу. Суд, дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення учасників процесу вважає, що в задоволенні позову слід відмовити, виходячи з наступних підстав. Матеріалами справи встановлене наступне: Згідно копії довідки № 2244 від 25.11.2009 року відділу Держкомзему у Покровському районі, [PERSON] в списку-додатку до державного Акту на право колективної власності на землю колишнього КСП ім. Леніна на території Андріївської сільської ради зареєстрований за № 360 (а.с. 7). Згідно відповіді відділу Держземагенства в Покровському районі № 22-4180 від 15.11.2013 року, технічна документація по паюванню земель колективної власності по КСП ім. Леніна була виготовлена в 1997 році (а.с. 8). Згідно копії Державного акту на право колективної власності на землю КСП ім. Леніна, його було виготовлено 17.05.1994 року та зареєструвано (а.с. 21-22). Згідно копії трудової книжки [PERSON] 30.09.1995 року - він вибув з членів КСП за власним бажанням (а.с. 6). Згідно копії технічної документації по паюванню земель колективної власності колгоспу ім. Леніна Покровського району Дніпропетровської області 1997 року, 12.04.1997 року затверджено списки членів колгоспу, які мають право на земельну частку (пай) для видачі сертифікатів. Рішенням загальних зборів членів (уповноважених) колгоспу ім. Леніна 12.04.1997 року № 2 вирішено затвердити кількість членів колективного сільськогосподарського підприємства, які мають право на одержання сертифікатів на право на земельний пай чисельністю 1190 чоловік згідно списку, що додається, переведено в землі загального користування 496,1 га., встановлено площу сільськогосподарських вгідь, що паюються. Позивач не війшов та відсутній у списках осіб, що мають право на виготовлення сертифікатів на земельний пай по КСП ім. Леніна. Згідно копії виписки з протоколу № 1 від 18.02.1997 року видно, що розпаювання земель по КСП ім. Леніна проводилось згідно розпорядження № 88 від 15.03. 1996 року, та провелось розпаювання земель, переданих у колективну власність. Таким чином, суд дійшов до висновку про те, що станом на 17.05.1994 року землі КСП ім. Леніна були передані у колективну власність не для подальшого розпаювання, а для сільськогосподарського використання. До того ж, Указ Президента України від 08.08.1995 року вийшов вже після видачі даного державного акту, а тому станом на 17.05.1994 року спеціального Закону, який би передбачав можливість розпаювання земель між членами КСП видано ще не було. Суд дійшов до висновку про необхідність відмови в задоволенні позову, виходячи з наступного. Згідно п. 2 Указу Президента України № 720/95 від 08.08.1995 року "Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям", право на земельну частку (пай) мають члени колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства, в тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишаються членами зазначеного підприємства, кооперативу, товариства, відповідно до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю. При паюванні вартість і розміри в умовних кадастрових гектарах земельних часток (паїв) всіх членів підприємства, кооперативу, товариства є рівними. В судовому засіданні встановлено, що на момент початку фактичного розпаювання земель згідно даного Указу, позивач вже не був членом КСП імені Леніна в зв`язку із виходом із членів даного колгоспу за власним бажанням, а тому суд вважає, що позивач не набув права (втратив право) на земельну частку (пай) даного колективного сільськогосподарського підприємства. До того ж, однією з підстав для відмови в задоволенні позову є пропуск позивачем строку позовної давності, про застосування якого заявив представник відповідача. Судом не приймаються до уваги твердження позивача про те, що про внесення до списків вони дзналися в 2009 році, оскільки з цього часу для позивача почався перебіг строку позовної давності, тобто з моменту, коли особа дізналася про порушення своїх прав. Відтак позивач знав про порушення свого права з цього часу, і строк позовної давності для нього сплив у 2012 році, а позивач звернувся до суду із позовом 27.11.2013 року. В зв`язку з даними обставинами підлягають застосуванню до спірних правовідносин 257, 267 ЦК України. В зв`язку з відмовою в задоволенні позову в повному обсязі в силу ст. 88 ЦПК України, судові витрати слід покласти на позивача. На підставі наведеного та

Outcome: dismissed