Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-29 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася до суду з позовом, в якому просить визнати відповідача [PERSON] , [INFO] , таким, що втратив право користування житловим приміщенням в квартирі, розташованій за адресою: [ADDRESS] . В обґрунтування позову зазначила, що рішенням виконавчого комітету міської ради м. Дніпродзержинська від 05 лютого 1993 року їй, позивачці, та її сім`ї у складі: сина [PERSON] дочки [PERSON] та дочки [PERSON] , була надана в користування квартира за адресою: [ADDRESS] . Вони всі були зареєстровані у квартирі, а вона, позивачка, була визнана відповідальним наймачем квартири. Дочка [PERSON] , яка є інвалідом з дитинства, перебуває у Володимирському психоневрологічному інтернаті Томаківського району Дніпропетровської області, і тому у 1998 році вона була знята з реєстрації по вказаній квартирі. Інша дочка [PERSON] у 2008 році також знялася з реєстраційного обліку по квартирі. Син [PERSON] 03 червня 2005 року зареєстрував шлюб з відповідачем [PERSON] . [INFO] в них народився син [PERSON] , який без її, позивачки, відома, був зареєстрований у квартирі по [ADDRESS] . Після народження дитини син, його дружина та онук [PERSON] мешкали у спірній квартирі декілька місяців, а потім переїхали проживати за місцем реєстрації [PERSON] до квартири за адресою: [ADDRESS] . Під час спільного проживання із сім`єю сина у спірній квартирі, вона не була членом їх сім`ї і не вела з ними спільне господарство. У 2017 році [PERSON] повернувся проживати за місцем реєстрації до квартири по [ADDRESS] . Його дружина та малолітній син до спірної квартири не повернулися і до теперішнього часу малолітній онук [PERSON] мешкає у квартирі своєї матері [PERSON] , якій належить частка квартири за адресою: [ADDRESS] . На цей час у квартирі по [ADDRESS] зареєстровані вона, позивачка, її син [PERSON] та онук [PERSON] Те, що малолітній онук [PERSON] не мешкає у спірній квартирі з 2009 року підтверджується актами КП КМР «УКОЖФ» про непроживання від 15 лютого 2019 року та від 03 травня 2019 року. Факт постійного проживання дитини по [ADDRESS] підтверджується довідкою КЗ «Дошкільний навчальний заклад (ясла-садок) № 37 «Веселка» КМР. З 2015 року він є учнем КЗ КМР «Середня загальноосвітня школа № 40», яка знаходиться в межах фактичного місця проживання дитини. Вона ніколи не перешкоджала онуку [PERSON] мешкати у спірній квартирі, і ніяких заяв від його матері [PERSON] Батьки малолітнього онука [PERSON] не сплачують комунальні послуги, які припадають на долю онука, який зареєстрований, але не мешкає у квартири. Посилаючись на ст. 47 Конституції України, пункти 1 та 2 ст. 8 Європейської конвенції про захист прав людини та основних свобод, п.9 Постанов Пленуму Верховного Суду УРСР від 12 квітня 1985 року № 2 «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України», постанову Верховного Суду України від 11 липня 2012 року у справі № 6-60цс12, правову позицію Верховного Суду України, що викладена у постанові від 24 жовтня 2018 року у справі № 490/12384/16-ц, статті 64, 71, 72 ЖК України, просить суд визнати малолітнього [PERSON] , таким що втратив право користування житлом у спірній квартирі. Третя особа [PERSON] надав заперечення (відзив) на позовну заяву (а.с. 49-51), де зазначила, що вона заперечує проти позову у повному обсязі і вважає, оскільки викладені позивачем факти не відповідають фактичним обставинам справи та чинному законодавству України. Посилаючись на ст. 29 ЦК України, ст. 3 Сімейного кодексу України, постанову Верховного Суду України у справі № 759/19394/15-ц, провадження № 61-9128св18, вважає, що його малолітній син [PERSON] належить до сім`ї обох батьків, тобто, як до сім`ї матері - відповідача у справі, так і до його сім`ї, як батька дитини. Він, [PERSON] , зареєстрований та проживає у квартирі по [ADDRESS] . Вони припинили спільне проживання з відповідачкою у 2017 року, але їх десятирічний син [PERSON] не може самостійно обирати місце проживання. Вони з відповідачкою вирішили, що син після припинення їх стосунків залишиться зареєстрованим разом з ним у спірній квартирі, але фактично у будні дні буде проживати разом з відповідачкою, оскільки школа, де навчається син, знаходиться ближче до її місця проживання, а у вихідні дні та під час шкільних канікул, а іноді у будні дні син [PERSON] буде знаходитися разом з ним за його місцем проживання та реєстрації. Така домовленість між ним та відповідачкою була досягнута з урахуванням інтересів дитини, її самопочуття, оскільки припинення їх шлюбних відносин могло негативно вплинути на психоемоційний стан сина. Крім того, між ним та відповідачкою не виникало ніяких суперечок щодо утримання та виховання сина. Малолітній син [PERSON] дійсно тимчасово відсутній у спірній квартирі, але з поважних причин і не більше, ніж шість місяців, оскільки мешкає як з ним, так і з відповідачкою. Просить відмовити позивачу в задоволенні її позову. Представник третьої особи - Служби у справах дітей адміністрації Дніпровського району Кам`янської міської ради в судове засідання не з`явився, про дату, час і місце розгляду справи був повідомлений належним чином, що підтверджується листом начальника служби у справах дітей Маркової Л.Л.. Виходячи з наведеного, відповідно до ч. 2 ст. 211, п.1 ч.3 ст. 223 ЦПК України, суд ухвалив розглянути справу у судовому засіданні за відсутності представника Служби у справах дітей. В судовому засіданні позивачка [PERSON] у вступному слові стисло виклала зміст та підстави своїх позовних вимог щодо предмету позову та надала пояснення, аналогічні тим, що викладені у позовній заяві. Також пояснила суду, що вона бажає виписати малолітнього онука [PERSON] , бо вона вимушена сплачувати за нього комунальні послуги, оскільки вона сплачує за вивіз побутових відходів та за газ відповідно до кількості зареєстрованих у квартирі осіб. Квартира по [ADDRESS] , має три житлові кімнати та була виділена на неї та її трьох дітей: сина та двох дочок. Квартира не приватизована. Син [PERSON] , який разом з нею зареєстрований та мешкає у квартирі, надає кошти на оплату комунальних послуг в розмірі 1/3 частини від загальної їх вартості. Останній раз онук [PERSON] приходив до квартири в серпні 2019 року, але ночувати не залишався. В судовому засіданні відповідачка [PERSON] у вступному слові заперечувала проти позову та надала пояснення про те, що вона перебувала з [PERSON] у зареєстрованому шлюбі, від якого вони мають сина [PERSON] , [INFO] . Вона з 2005 року, тобто ще до реєстрації шлюбу з [PERSON] , мешкала за місцем реєстрації чоловіка у квартирі по [ADDRESS] і залишилися проживати в ній після реєстрації шлюбу. Коли народився син [PERSON] , він був зареєстрований у цій квартирі за місцем проживання свого батька [PERSON] . Ще рік після народження дитини вони з чоловіком та сином мешкали у спірній квартирі. Через те, що її брат [PERSON] отримав тяжку травму та його повністю паралізувало, вони з чоловіком [PERSON] та сином [PERSON] переїхали проживати до квартири по [ADDRESS] , де постійно мешкає брат, за яким вона здійснює догляд, бо він потребує постійного стороннього догляду. Вона офіційно призначена його опікуном та отримує відповідну соціальну допомогу. У 2017 року чоловік [PERSON] повернувся проживати до спірної квартири за своїм місцем реєстрації, а вона з сином [PERSON] та братом залишилася проживати у її квартирі по [ADDRESS] . Малолітній син [PERSON] навчається у 5-в класі СЗШ № 40, мешкає з нею, але приходить і до батька та інколи залишається ночувати у спірній квартирі. Вони з чоловіком бажають, щоб син мав зареєстроване місце проживання разом із своїм батьком у спірній квартирі. Їй відомо, що [PERSON] допомагає своїй матері [PERSON] оплачувати комунальні послуги за квартиру. В судовому засіданні третя особа - [PERSON] у вступному слові заперечував проти позову, надав пояснення аналогічні його запереченням проти позову. Також пояснив суду, що він бажає, щоб його малолітній син [PERSON] , 2009 року народження, залишався зареєстрованим разом з ним у квартирі по [ADDRESS] , щоб в нього було житло. Син зараз зручніше жити з матір`ю [PERSON] , бо в відвідує СЗШ № 40, що знаходиться біля місця проживання матері. Він сплачує приблизно 50% вартості комунальних послуг за спірну квартиру. Після припинення спільного проживання син залишився проживати разом з дружиною [PERSON] , а зареєстрований у спірній квартирі. Син приходить до нього у спірну квартиру, раз на місяць залишається ночувати, вони інколи разом їздять у відпустку. Відповідачка не заперечує, щоб син [PERSON] приходив до нього. Його сестра [PERSON] , яка не зареєстрована та не мешкає у спірній квартирі, приходить до квартири та краде речі. Представник третьої особи [PERSON] - адвокат Швець М.В. в судовому засіданні заперечував проти позовних вимог позивача, оскільки малолітня дитина має право мешкати за місцем проживання батьків і тимчасове проживання дитини з матір`ю є поважною причиною непроживання за місцем реєстрації, і не позбавляє дитину права на житло та права проживати та бути зареєстрованою з батьком за місцем його реєстрації. Малолітній [PERSON] , якому виповнилося 10 років, не може самостійно обрати місце свого проживання. Вислухавши вступне слово позивача, відповідача, третьої особи [PERSON] та його представника - адвоката Швеця М.В., показання свідків [PERSON] , [PERSON] , встановивши фактичні обставини, зміст спірних правовідносин та дослідивши письмові докази у справі, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню. У судовому засіданні встановлено, що рішенням виконавчого комітету міської ради народних депутатів м. Дніпродзержинська № 51 від 05 лютого 1993 року позивачці [PERSON] та її сім`ї із трьох чоловік: сина [PERSON] , та дочок [PERSON] та [PERSON] була виділена квартира за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується ордером на житлове приміщення № 105 (а.с. 13). Після надання квартири позивачка та члени її сім`ї були зареєстровані у вказані квартирі, що підтверджується особовим рахунком на квартиру, виданим ТОВ «ЄРЦ КП» (а.с. 14). Також у особовому рахунку на квартиру зазначено, що житлове приміщення складається із трьох житлових кімнат, має загальну площу 74,3 кв.м. та житлову площу 37,7 кв.м., відповідальним наймачем квартири є позивачка [PERSON] . 08 грудня 1998 року з реєстрацій по квартирі була знята дочка позивачки - [PERSON] , а 12 грудня 2008 року - її інша дочка [PERSON] . 18 травня 2009 року у квартирі був зареєстрований малолітній син [PERSON] - [PERSON] , 2009 року народження, який доводиться позивачці онуком. Таким чином, на теперішній час у квартирі по [ADDRESS] зареєстрований [PERSON] , її син [PERSON] та її малолітній онук [PERSON] , що крім особового рахунку, підтверджується довідкою про склад сім`ї, виданою ТОВ "ЄРЦ КП" № 1/3392 від 01.02.2019 року (а.с. 15). Те, що малолітній [PERSON] , [INFO] , є сином [PERSON] , підтверджується свідоцтвом про народження дитини (а.с. 52). В позовній заяві позивачка зазначала, а в судовому засіданні стверджувала, що малолітній [PERSON] не мешкає у квартирі по [ADDRESS] з 2009 року, фактично проживає разом із своєю матір`ю [PERSON] у квартирі за адресою: [ADDRESS] , частка якої належить відповідачці на праві приватної власності. Дитина відвідувала дошкільний навчальний заклад, а потім СЗШ № 40 за місцем свого фактичного проживання. На підтвердження зазначених обставин позивачка надала акти про непроживання [PERSON] від 15 лютого 2019 року, від 03 травня 2019 року, які складені на підставі свідчень її сусідів (а.с. 16, 17), довідку КЗ «Дошкільний навчальний заклад (ясла-садок) № 37 «Веселка» КМР від 12 січня 2019 року (а.с. 22) та довідку КЗ «Середня загальноосвітня школа № 40» КМР від 19 червня 2019 року (а.с. 46). В судовому засіданні відповідачка [PERSON] не заперечувала, що син [PERSON] після припинення спільного проживання з батьком дитини - [PERSON] , дійсно залишився проживати разом з нею у квартирі по [ADDRESS] . Проте, за їх з чоловіком домовленістю, син [PERSON] постійно відвідує свого батька, який зареєстрований та мешкає у спірній квартирі, інколи залишається ночувати у батька. Третя особа [PERSON] підтвердив показання відповідачки, пояснивши, що малолітній син [PERSON] після припинення їх з дружиною спільного проживання залишився проживати разом з матір`ю, а зареєстрований разом з ним у спірній квартирі. Він бажає, щоб син [PERSON] залишався зареєстрованим разом з ним у квартирі по [ADDRESS] , і щоб син мав у спірній квартирі право на проживання. Він постійно спілкується з сином, який приходить до нього у спірну квартиру та інколи залишається ночувати. Заперечує проти зняття сина з реєстраційного обліку по спірній квартирі. Допитані в судовому засіданні свідки [PERSON] , яка мешкає у квартирі [ADDRESS] , та [PERSON] , яка мешкає у квартирі [ADDRESS] , підтвердили, що син позивачки - [PERSON] постійно разом з позивачкою мешкає у квартирі по [ADDRESS] . Їм відомо, що [PERSON] розійшовся з дружиною і що в нього є син [PERSON] . Приблизно 8-10 років тому назад, у спірній квартирі також мешкали дружина та син [PERSON] . Крім того, свідок [PERSON] надала показання про те, що [PERSON] постійно у спірній квартирі не мешкає, але приходить до свого батька [PERSON] та до бабусі [PERSON] , чи ночує дитина в квартирі їй невідомо. [PERSON] допомагає утримувати квартиру. Таким чином, судом встановлено, що малолітній [PERSON] , якому 06 квітня 2019 року виповнилося 10 років, з часу свого народження зареєстрований у спірній квартирі, яка є постійним зареєстрованим місцем проживання його батька [PERSON] . Після припинення шлюбних відносин між батьками, малолітній син [PERSON] , за домовленістю між батьками, залишився проживати разом з матір`ю, а зареєстрований разом з батьком [PERSON] у квартирі по [ADDRESS] . Батько [PERSON] спілкується із сином, який відвідує батька у спірній квартирі та інколи залишається ночувати у батька. Відповідно до ч.2 ст. 18 Закону України «Про охорону дитинства» діти - члени сім`ї наймача або власника житлового приміщення мають право користуватися займаним приміщенням нарівні з власником або наймачем. Частиною 3 Сімейного кодексу України встановлено, що дитина належить до сім`ї своїх батьків і тоді, коли спільно з ними не проживає. Отже, малолітній [PERSON] , [INFO] , після припинення між його батьками шлюбних відносин та спільного проживання, залишився як членом сім`ї своєї матері, так і членом сім`ї свого батька - [PERSON] . Згідно частин 1 та 3 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово. Місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я тощо, в якому вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками (усиновлювачами, опікуном) або організацією, яка виконує щодо неї функції опікуна. У разі спору місце проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років визначається органом опіки та піклування або судом. [PERSON] заперечує проти зняття з сина з реєстраційного обліку по спірній квартирі, наполягаючи на тому, що малолітній син [PERSON] має право на проживання та реєстрацію у квартирі, бо в силу свого малолітнього віку не може самостійно обирати своє місце проживання. При ухваленні решення суд не приймає до уваги посилання позивачки на те, що вона не давала своєї згодо на вселення та реєстрацію в спірній квартирі внука [PERSON] , оскільки в частині 1 ст. 65 ЖК України передбачено, що на вселення до батьків їх неповнолітніх дітей письмової згоди всіх членів сім`ї не потрібно. Відповідно до ст. 71 ЖК України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців, а якщо наймач або члени його сім`ї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутньої особи може бути продовжено наймодавцем, а у разі спору - судом. Згідно ст. 72 ЖК України, визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Оскільки малолітній [PERSON] , в силу свого віку, не може самостійно обирати місце свого проживання, тому факт його непроживання у спірній квартирі обумовлений поважними причинами і не є підставою для позбавлення його права користування житлом, яке є постійним зареєстрованим місцем проживання його батька. Зазначене узгоджується з правовою позицією, що висловлена у постанові Верховного Суду України від 27 грудня 2018 року у справі с 759/19394/15-ц, провадження № 61-9128св18. Відповідно до ст. 47 Конституції України кожен має право на житло, і ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що [PERSON] , [INFO] , не може бути визнаний таким, що втратив прав користування житловим приміщенням у квартирі по [ADDRESS] , де постійно зареєстрований та мешкає його батько [PERSON] . Оскільки позивачці відмовлено в задоволенні позовних вимог, то понесені нею судові витрати у справі з відповідача не присуджуються.

Outcome: dismissed