Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-20 00:00:00

У провадженні Святошинського районного суду м. Києва перебуває цивільна справа за позовом [PERSON] до [PERSON], [PERSON], третя особа: Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Мартиненко Віктор Олександрович про визнання недійсними договорів купівлі-продажу кваратри. В обгрунтування заявлених позовних вимог представник позивача вкзував, що [PERSON] є троюрідним племінником [PERSON], а також його спадкоємцем, що підтверджується рішенням Святошинського районнго суду м. Києва від 16.10.2015 року. Представник позивача зазначав, що останні роки життя позивач та члени його родини надавали померлому матеріальну допомогу та моральну підтримку, здійснювали догляд за ним, а згодом провели його поховання та оплатили ритуальні послуги, інших родичів у померлого не було. Вказував, що позивач фактично прийняв спадщину за померлим, вступивши у володіння спадковим майном та з моменту відкриття спадщини користується квартирою [ADDRESS]. Позивач звернувся до 12 Київської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини та було відкрито спадкову справу №771/13. Вказував, що згідно рішення Святошинського районного суду м. Києва від 16.10.2015 року за позивачем визнано право власності на 1/2 частину квартири [ADDRESS], яке залишилося після смерті [PERSON]. Вказував, що у березні 2016 року позивач звернувся до органу державної реєстрації прав власності на нерухоме майно при Печерській РДА, але йому в реєстрації було відмовлено, оскільки заявлене право вже зареєстровано. Предстпавник позивача вказував, що згідно Інформаційної довідкм з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно за №55256415, позивачу стало відомо, що потягом лютого 2016 року квартира [ADDRESS] була цілком двічі перепродана невідомими особами, а саме згідно Договору купівлі-продажу квартири від 03.02.2016 року, реєстраційний номер 75, посвідченого приватним нотаріусом КМНО Мартиненко В.О., згідно якого [PERSON], в особі представника [PERSON] продала квартиру [ADDRESS] [PERSON]. Згідно Договору купівлі-продажу квартири від 10.02.2016 року, реєстраційний номер 96, посвідченого приватним нотаріусом КМНО Мартиненко В.О., згідно якого [PERSON] продав квартиру [ADDRESS] [PERSON]. Позивач вказував, що [PERSON] померла у 2015 році та не могла видати доручення на представництво своїх інтересів, а тому на підставі нікчемного правочину було укладено Договір купівлі-продажу квартири від 03.02.2016 року, реєстраційний номер 75, посвідченого приватним нотаріусом КМНО Мартиненко В.О., також на підставі недійсного Договору купівлі продажу було вдруге відчужене майно, згідноДоговору купівлі-продажу квартири від 10.02.2016 року, реєстраційний номер 96, посвідченого приватним нотаріусом КМНО Мартиненко В.О. Представник позивача із посиланням на вимоги ст.ст. 3,203,215ЦК України просить суд позов задовольнити та визнати недійсним Договір купівлі-продажу квартири від 03.02.2016 року, реєстраційний номер 75, посвідченого приватним нотаріусом КМНО Мартиненко В.О., згідно якого [PERSON], в особі представника [PERSON] продала квартиру [ADDRESS] [PERSON] та договору купівлі-продажу квартири від 10.02.2016 року, реєстраційний номер 96, посвідченого приватним нотаріусом КМНО Мартиненко В.О., згідно якого [PERSON] продав квартиру [ADDRESS] [PERSON]. В судовому засіданні представник позивча підтвердив суду заявлені позовні вимоги з посиланням на докази надані до позовної заяви та долучені до матеріалів справи та просив суд позов задовольнити. Відповідачі належним чином повідомлені у порядку ст. 74 ЦПК України у судове засідання не з"явилися ,заяв про поважні причини неявки до суду не подали, уповноваженого представника не направили,не просили суд слухати справу за відсутності, а тому суд вважає за можливе проводити судове засідання у порядку ст. 224ЦПК України. Представник позивача проти цього не заперечував. Третя особа: Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Мартиненко Віктор Олександрович, належним чином повідомлений в судове засідання не з"явився. Суд заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши письмові докази, долучені до матеріалів справи встановив наступне. Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні данні, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці данні встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко-і відеозаписів, висновків експертів. Відповідно до ст. 203 ЦПК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей. Судом встановлено, що [PERSON], померла [INFO] ( а.с.15). Судом встановлено, що згідно довіреності від 10.11.2015 року( а.с.100-101) виданої у м. Москва, Россія, померла у 2005 році [PERSON] уповноважила у 2015 році [PERSON] представляти її інтереси. Згідно ч.4 ст.25 ЦК України цивільна правоздатність фізичної особи припиняється у момент її смерті.Відповідно до ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1-3,5,6 ст.203 ЦК України. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Судом встановлено, що згідно Договру купівлі-продажу квартири від 03.02.2016 року, реєстраційний номер 75, посвідченого приватним нотаріусом КМНО Мартиненко В.О., згідно якого [PERSON], в особі представника [PERSON] продала квартиру [ADDRESS] [PERSON]. Згідно Договору купівлі-продажу квартири від 10.02.2016 року, реєстраційний номер 96, посвідченого приватним нотаріусом КМНО Мартиненко В.О., згідно якого [PERSON] продав квартиру [ADDRESS] [PERSON].( а.с.18-19). Відповідно до ст. 203 ЦПК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей. Тобто на час укладення двох спірних договорів купівлі продажу квартири від 03.02.2016 року та від 10.02.2016 року, відчужувач [PERSON], вже була 10 років, як померла, а тобто не мала цивільної дієздатності, як на видання довіренності від 10.11.2015 року( а.с.100-101), так і на укладення Договру купівлі продажу квартири від 03.02.2016 року від її імені, що має ознаки шахрайства з боку третіх осіб. Судом встанвоено, що [PERSON], співвласник спірної квартири, згідно Свідоцтва про паво власності на житло від 20.09.1994 року ( а.с.10,107), помер [INFO]. Згідно ч.3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Судом встанвооено, що згідно рішення Святошинського районного суду м. Києва від 16.10.2015 року за позивачем визнано право власності на 1/2 частину квартири [ADDRESS], яке залишилося після смерті [PERSON]( а.с.11-14). Згідно ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.2. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення.3. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.4. Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті. А тому суд оцінивши надані суду письмові докази, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, вважає що позов з боку представника позивача доведений та підлягає задоволенню, оскільки докази на які він посилався, та обгрунтування знайшли свої підтвердження в ході розгляду справи.

Outcome: approved