Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-22 00:00:00

Позивач 21.09.2020 звернулась до суду з позовною заявою до відповідача про звільнення незаконним, поновлення на роботі, стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу, відшкодування моральної шкоди. Позивач вказує на те, що працювала на посаді головного юрисконсульта відділу правового супроводження корпоративного бізнесу управління супроводження банківських операцій юридичного департаменту з 12.03.2004. Відповідно до наказу №132-п від 23.06.2020 позивача звільнено з роботи з 19.06.2020 у зв`язку з ліквідацією ПАТ КБ «Надра» на підставі п.1 ст. 40 КЗпПУ. Підставою звільнення було попередження про наступне вивільнення у зв`язку з ліквідацією від 31.10.2017. Позивач зазначає про те, що є матір`ю 3 дітей: [PERSON] , [INFO], [PERSON] , [INFO], [PERSON] , [INFO]. З 02.08.2019 по 12.06.2022 позивач перебувала у відпустці по догляду за дитиною під час якої її було звільнено. Позивач вважає звільнення під час відпустки по догляду за дитиною неправомірним, оскільки не було дотримано гарантій при звільненні жінок, які мають дітей до 3-х років. Крім того у зв`язку з погіршенням стану здоров`я позивач перенесла хірургічне втручання 02.06.2020, і лише 15.06.2020 було знято шви. Через погіршення стану здоров`я відповідач не могла відреагувати на звільнення, відновлювалась після операції, труднощів додали карантинні заходи, тому звертається до суду у вересні 2020 року. 24.09.2020 відкрито провадження, справу призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. 02.11.2020 представником відповідача до суду надано відзив відповідно до якого зазначено про те, що з 28.09.2020 Фонд здійснює виведення ПАТ КБ «Надра» з ринку на підставі постанови Правління Національного Банку України від 05.02.2015 №83 «Про віднесення ПАТ КБ «Надра» до категорії неплатоспроможних» у зв`язку з із запровадженням тимчасової адміністрації. Представник відповідача зазначає про те, що Фонд гарантування не здійснює самостійно виведення банку з ринку, а делегує частину своїх повноважень уповноваженій особі на здійснення тимчасової адміністрації ліквідації банку. Уповноважена особа Фонду - працівник Фонду, який від імені Фонду та в межах поноважень, передбачених цим Законом та/або делегованих Фондом виконує дії із забезпечення виведення банку з ринку під час здійснення тимчасової адміністрації неплатоспроможного банку та/або ліквідації банку. Звільнення з ініціативи власника жінок, зазначених у ч.3 ст. 184 КЗпПУ допускається лише у випадку повної ліквідації підприємства. Поняття повної ліквідації законодавство не визначає, однак представник відповідача у відзиві вказує на те, що з урахуванням практики, яка визнає ліквідацію юридичної особи з припиненням усіх прав та обов`язків юридичної особи та ліквідацію з правонаступництвом. Процедура ліквідації ПАТ КБ «Надра» не передбачала створення правонаступників, а тому дії упоноваженої особи на ліквідацію не суперечили нормам КЗпПУ. Представник відповідача заперечує факт перебування позивача у трудових відносинах з Фондом гарантування, оскільки у Фонду відсутні обов`язки як у роботодавця, тому представник відповідача заперечує щодо задоволення позовних вимог. До загальної канцелярії суду 23.11.2020 від позивача надійшло клопотання про розгляд справи за її відсутності. Представник відповідача заперечувала щодо задоволення позовних вимог, на підставі ЗУ «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» просила відмовити у повному обсязі. Заслухавши пояснення представника відповідача, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог, з наступних підстав. Судом встановлені наступні факти і відповідні їм правовідносини. 18.06.2020 відповідно до наказу №132-п уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ КБ «Надра» [PERSON] звільнено позивача з посади юрисконсульта Відділу правового супроводження корпоративного бізнесу Управління супроводження банківських операцій Юридичного департаменту 19.06.2020 у зв`язку з ліквідацією ПАТ КБ «Надра» на підставі п.1 ст. 40 КЗпПУ ( а.с. 4). Розрахунковимй лист за червень 2020 не містить дати та підпису про ознайомлення позивача, якій при звільненні нараховано вихідну допомогу та компенсацію за невикористану відпустку ( а.с. 5). Згідно із випискою із медичної карти стаціонарного хворого №328, позивач з 02.06.2020 по 09.06.2020 перебувала у стаціонарі Комунального некомерційного підприємства «Київський міський медичний центр «Академія здоров`я людини» у зв`язку з лапароскопічним втручанням. Відповідно із ст. 181 КЗпПУ, відпустка для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку та відпустка без збереження заробітної плати (частини третя та шоста статті 179 цього Кодексу) надаються за заявою жінки або осіб, зазначених у частині сьомій статті 179 цього Кодексу, повністю або частково в межах установленого періоду та оформляються наказом (розпорядженням) власника або уповноваженого ним органу. Згідно із ч.3 ст. 184 КЗпПУ, звільнення вагітних жінок і жінок, які мають дітей віком до трьох років (до шести років - частина шоста статті 179), одиноких матерів при наявності дитини віком до чотирнадцяти років або дитини з інвалідністю з ініціативи власника або уповноваженого ним органу не допускається, крім випадків повної ліквідації підприємства, установи, організації, коли допускається звільнення з обов`язковим працевлаштуванням. Обов`язкове працевлаштування зазначених жінок здійснюється також у випадках їх звільнення після закінчення строкового трудового договору. На період працевлаштування за ними зберігається середня заробітна плата, але не більше трьох місяців з дня закінчення строкового трудового договору. Згідно із ст. 22 КЗпПУ, відповідно до Конституції України будь-яке пряме або непряме обмеження прав чи встановлення прямих або непрямих переваг при укладенні, зміні та припиненні трудового договору залежно від походження, соціального і майнового стану, расової та національної приналежності, статі, мови, політичних поглядів, релігійних переконань, членства у професійній спілці чи іншому об`єднанні громадян, роду і характеру занять, місця проживання не допускається. Відповідно до п.4 ст. 36 КЗпПУ, розірвання трудового договору з ініціативи працівника (статті 38, 39), з ініціативи власника або уповноваженого ним органу (статті 40, 41) або на вимогу профспілкового чи іншого уповноваженого на представництво трудовим колективом органу (стаття 45). Згідно до п.1 ст. 40 КЗпП України, трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках : змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників. Відповідно до ч.3 ст. 40 КЗпПУ, не допускається звільнення працівника з ініціативи власника або уповноваженого ним органу в період його тимчасової непрацездатності (крім звільнення за пунктом 5 цієї статті), а також у період перебування працівника у відпустці. Це правило не поширюється на випадок повної ліквідації підприємства, установи, організації. Відповідно до ст. 47 КЗпПУ, власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу. У разі звільнення працівника з ініціативи власника або уповноваженого ним органу він зобов`язаний також у день звільнення видати йому копію наказу про звільнення з роботи. В інших випадках звільнення копія наказу видається на вимогу працівника. Згідно із ст. 49-4 КЗпПУ, зайнятість суспільно корисною працею осіб, які припинили трудові відносини з підстав, передбачених цим Кодексом, при неможливості їх самостійного працевлаштування, забезпечується відповідно до Закону України "Про зайнятість населення". Відповідно до п.5 ст. 48 ЗУ «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», Фонд безпосередньо або шляхом делегування повноважень уповноваженій особі Фонду з дня початку процедури ліквідації банку здійснює такі повноваження: звільняє працівників банку відповідно до законодавства України про працю Частиною 1,2,3 та 4 ст. 12 ЦПК України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Відповідно до ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. В тому числі, суд враховує вимоги ст. 80 ЦПК України, зокрема достатність доказів для вирішення справи, наданих до суду, тому позовні вимоги задоволенню не підлягають, оскільки позивача звільнено відповідно до вимог п.1 ст. 40 КЗпПУ уповноваженою особою на підставі п.5 ст. 48 ЗУ «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Outcome: dismissed