Jurisdiction: civil
Date: 2021-08-02 00:00:00

30.10.2020 року [PERSON] звернувся в суд з позовом до [PERSON] , [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: служба у справах дітей Надвірнянської РДА про визнання батьківства. Просить суд визнати його батьком [PERSON] , [INFO] та виключити відомості про батьківство [PERSON] , [INFO] з актового запису про народження дитини за №64, складеного Надвірнянським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану ГТУЮ в Івано-Франківській області, зазначивши його батьком [PERSON] , прізвище дитини змінити з « [PERSON] » на « [PERSON] », ім`я дитини - залишити без змін, по батькові змінити з « [PERSON] » на « [PERSON] ». В судовому засіданні позивач [PERSON] позов підтримав повністю з підстав, наведених в позовній заяві та просив його задоволити. Відповідач [PERSON] в судове засідання 03.08.2021 року не прибув. Його представник, адвокат Гураш М.В. в судовому засіданні суду пояснив, що його клієнт позов не визнає та категорично не згідний з висновком експертизи ДНК у МГЦ «МАМА ПАПА», яку ніби то він проводив з власної ініціативи. Наполягає на тому, щоб справу слуханням відкласти до приїзду його клієнта з Республіки Чехія, де він працює, оскільки він особисто хоче дати пояснення з даного приводу, а також ознайомитися з висновком судової молекулярно-генетичної експертизи, яка була проведена згідно ухвали суду. Разом з тим, суд констатує, що ухвалою Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 13.11.2020 року відкрито провадження по даній справі та рекомендованим повідомлення направлено відповідачу [PERSON] копію ухвали про відкриття провадження по справі з копією позовної заяви з додатками за адресою, вказаною в позовній заяві. Як вбачається з розписки про вручення поштового відправлення вказані документи були вручені матері відповідача 19.11.2020 року (а.с.22). В подальшому в судові засідання, які призначалися на 26.02.2021 року, 23.03.2021 року 13.04.2021 року відповідач [PERSON] був повідомлений належним чином, у відповідності до ч.11 ст.128 ЦПК України, шляхом розміщення оголошення про виклик до суду на офіційному веб-сайті судової влади України, з опублікуванням якого особа вважається повідомленою про дату, час і місце розгляду справи. 12.04.2021 року на електронну адресу суду від відповідача [PERSON] поступила заява, в якій він просить розгляд справи відкласти до його приїзду в Україну, оскільки він з 22.10.2020 року перебуває в Республіці Чехія. В заяві зазначає, що категорично не згідний з позовом [PERSON] , хоче бути присутнім в судовому засіданні та дати особисті пояснення з даного приводу у зв"язку з чим розгляд справи було відкладено. (а.с.66). Окрім того, 13.04.2021 року від адвоката Гураша М.В., з яким відповідач [PERSON] уклав угоду про надання правової допомоги, надійшла заява, в якій він просить справу слуханням відкласти та надати йому час для ознайомлення з матеріалами справи. Крім того, 13.04.2020 року він зайнятий в іншій справі (а.с.67-68). Дана заява судом була задоволена, а розгляд справи відкладено на іншу дату. В подальшому в судових засіданнях 05.05.2021 року, 06.05.2021 року брав участь представник відповідача [PERSON] , адвокат Гураш М.В. та давав пояснення по суті пред"явленого позову. 03.08.2021 року від представника відповідача [PERSON] , адвоката Гураша М.В. поступила заява, в якій він просить розгляд справи черговий раз слуханням відкласти, оскільки він не може з`явитися в судове засідання у зв`язку з сімейними обставинами. Крім того, в заяві зазначає, що відповідач [PERSON] в даний час знову перебуває на заробітках в Республіці Чехія і не має змоги з`явитися в судове засідання. Однак хоче особисто прийняти участь в розгляд даної справи, дати пояснення з даного приводу та ознайомитися з висновком судової молекулярно-генетичної експертизи, оскільки позов не визнає. Разом з тим, як вбачається з п.2.1.3 договору про надання правничої дороги №89, укладеного 18.08.2020 року між адвокатом Гурашем М.В. та відповідачем [PERSON] , «клієнт надає право (уповноважує) адвоката при здійсненні своїх повноважень представляти клієнта без особистої участі останнього» (а.с.70). Вислухавши з даного приводу думку учасників судового процесу, дослідивши наявні матеріали справи, суд прийшов до наступного висновку. Відповідно до ч.3 ст.13 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Суд враховує, що закон створює рівні умови для осіб, що володіють правом звернення до суду, зобов`язавши суд повідомляти цих осіб про час і місце розгляду справи. Суд прийняв вичерпні заходи для повідомлення осіб про час та місце розгляду справи, забезпечивши можливість з`явитися до суду і захистити свої права. За змістом ст.14 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права особа сама визначає обсяг своїх прав і обов`язків у цивільному процесі. Тому особа, визначивши свої права, реалізує їх на свій розсуд. Розпорядження своїми правами на розсуд особи є одним з основоположних принципів судочинства. Враховуючи завдання судочинства, принцип правової визначеності, поширення загального правила, закріпленого в ЦПК України, відкладення судового розгляду у випадку неявки в судове засідання будь-кого з осіб, що беруть участь у справі, за відсутності відомостей про причини неявки в судове засідання не відповідало б конституційним цілям цивільного судочинства, що, у свою чергу, не дозволить розглядати судову процедуру в якості ефективного засобу правового захисту в тому сенсі, який закладений в ст.6 Конвенції про захист прав людини та основних свобод, ст.ст.7, 8 і 10 Загальної декларації прав людини і ст.14 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права. Відповідно до положення п.1 ч.3 ст.223 ЦПК України, якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі: неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки. Таке положення пов`язане з дією принципу цивільного судочинства - диспозитивністю, відповідно до якого кожний учасник процесу самостійно розпоряджається наданими йому законом процесуальними правами та із дотриманням судом розумних строків розгляду справи, що є вимогою статті 121 ЦПК України та статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод 1950 року. Відповідно до п.п.1, 3, 5 ст.128 ЦПК України, суд викликає учасників справи у судове засідання або для участі у вчиненні процесуальної дії, якщо визнає їх явку обов`язковою. Судові виклики здійснюються судовими повістками про виклик. Судова повістка про виклик повинна бути вручена з таким розрахунком, щоб особи, які викликаються, мали достатньо часу для явки в суд і підготовки до участі в судовому розгляді справи, але не пізніше ніж за п`ять днів до судового засідання, а судова повістка-повідомлення - завчасно. Участь у судових засіданнях є правом особи, яка бере участь у справі і ця особа зобов`язана добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обов`язки, що закріплено в статті 43 ЦПК України. Цивільний процесуальний кодекс України не містить вичерпного переліку поважних причин неявки до суду, однак зобов`язує суд оцінювати неявку до суду у кожному конкретному випадку залежно від підстав поважності наведених причин з тим, щоб забезпечити учасника процесу конституційною гарантією змагальності у процесі та доведення суду переконливості своїх доводів (п.4 ч.3 ст.129 Конституції України). Із врахуванням вищевикладеного, приймаючи до уваги багаторазову неявку відповідача [PERSON] в судові засідання, належним чином повідомленого про день та час їх проведення, відсутність доказів про поважні причини неявки до суду і таким чином відсутність у суду підстав, передбачених чинним процесуальним законодавством для відкладення проведення судового засідання, враховуюючи, що пояснення по справі з приводу заявленого позову в інтересах [PERSON] в судових засіданнях надавав його представник, адвокат Гураш М.В. суд вважає за можливе завершити судовий розгляд даної справи 03.08.2021 року у відсутність відповідача [PERSON] та його представника, адвоката Гураша М.В. Відповідач [PERSON] та її представник [PERSON] в судовому засіданні позов визнали та не заперечили проти його задоволення. Відповідач [PERSON] в судовому засідання підтвердила той факт, що дійсно позивач [PERSON] є біологічний батьком її молодшого сина [PERSON] [INFO] . Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - служби у справах дітей Надвірнянської РДА в судовому засіданні суду пояснила, що для вирішенні справи по суті доцільно провести судову молекулярно-генетичну експертизу і при внесенні рішення врахувати висновок такої експертизи. Що стосується позовних вимог [PERSON] , суд, вислухавши сторони по справі, вивчивши матеріали справи, дослідивши докази, надані сторонами на виконання вимог ст.ст.80, 81 ЦПК України, і які сторони вважають достатніми для обгрунтування своїх позовних вимог, та з`ясувавши фактичні обставини справи, приходить до наступного висновку. Відповідно до ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Пункт 1 ч.2 ст. 16 ЦК України передбачає, що одним із способу захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права. Статтею 121 СК України визначено, що права та обов`язки матері, батька і дитини ґрунтуються на походженні дитини від них, засвідченому органом державної реєстрації актів цивільного стану в порядку, встановленому статтями 122 та 125 цього Кодексу. Судом встановлено, що відповідачі [PERSON] та [PERSON] проживали в зареєстрованому шлюбі. За час спільного проживання у них [INFO] народився син [PERSON] . Як ствердив в судовому засіданні позивач [PERSON] в січні 2020 року від відповідача [PERSON] з якою у 2012 році у нього були близькі стосунки, дізнався про те, що він являється біологічним батьком її сина [PERSON] , [INFO] . У зв`язку з чим, він 28.07.2020 року звернувся до приватного нотаріуса Надвірнянського районного нотаріального округу Івано-Франківської області Кулініч Н.Р., де було посвідчено його заяву про визнання батьківства відносно [PERSON] , [INFO] , народженого матір`ю [PERSON] , [INFO] (а.с.6). Як вбачається з акту обстеження житлово-побутових умов, складеного службою у справах дітей Надвірнянської РДА, складеного на підставі заяви відповідача [PERSON] неповнолітні діти останньої проживають разом з нею, в дітей є своя кімната, в якій є спеціально відведене місце для сну, підготовки уроків, відпочинку. В дітей є іграшки, комп`ютер та все необхідне. (а.с.32). З довідки про проведену бесіду, складеної службою у справах дітей Надвірнянської РДА 08.02.2021 року вбачається, що ними проведено бесіду з [PERSON] щодо ставлення дитини до батьків, з якої зроблено висновок про те, що хлопчик вважає [PERSON] батьком, любить його і хоче, щоб його прізвище було « [PERSON] ». [PERSON] він знає, однак не вважає його своїм батьком (а.с.33). Ухвалою Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 06.05.2021 року призначено по даній справі судову молекулярно-генетичну експертизу за експертною спеціальністю 9.5 «Молекулярно-генетичні дослідження», яку доручено провести експертам відділу біологічних досліджень та обліку Івано-Франківського НДЕКЦ МВС (а.с.84-85). Згідно висновку експерта №СЕ-19/109-21/5998-БД від 02.06.2021 року судової молекулярно-генетичну експертизу між [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , жителем [ADDRESS], матір`ю якого є [PERSON] , [INFO] , жителька [ADDRESS] є біологічна спорідненість. [PERSON] , може бути біологічним батьком дитини [PERSON] . Ймовірність даної події складає 99,9999% (а.с. 96-110). Таким чином, як встановлено судом, позивач [PERSON] являється біологічним батьком [PERSON] . Він визнає батьківство щодо цієї дитини та бажає бути зареєстрованим, як батько у свідоцтві про народження сина. Відповідно до вимог ч. 2,3 ст. 128 СК України підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до ЦПК України. Позов про визнання батьківства може бути пред`явлений матір`ю, опікуном, піклувальником дитини, особою, яка утримує та виховує дитину, а також самою дитиною, яка досягла повноліття. Позов про визнання батьківства може бути пред`явлений особою, яка вважає себе батьком дитини. За приписами ч. 1 ст. 129 СК України особа, яка вважає себе батьком дитини, народженої жінкою, яка в момент зачаття або народження дитини перебувала у шлюбі з іншим чоловіком, має право пред`явити до її чоловіка, якщо він записаний батьком дитини, позов про визнання свого батьківства. У пункті 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 15.05.2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» зазначено, що особа, котра вважає себе батьком дитини, народженої жінкою, яка в момент зачаття або народження дитини перебувала в шлюбі з іншим чоловіком, має право пред`явити до останнього, якщо того записано батьком, позов про визнання свого батьківства. У тих випадках, коли батьком дитини записано конкретну особу, вимоги про визнання батьківства мають розглядатися одночасно з вимогами про виключення відомостей про цю особу, як батька з актового запису про народження дитини. Згідно зі ст. 129 СК України зазначена особа може звернутися з такими вимогами у межах строку позовної давності (один рік), перебіг якого починається з дня, коли ця особа дізналася або могла дізнатися про своє батьківство. Вказані вимоги закону [PERSON] не порушені. Відповідно до п. п. 20 п. 1 Розділу ІІІ Правил реєстрації актів цивільного стану в Україні, затверджених наказом Міністерства юстиції України від 18 жовтня 2000 року № 52/2 з відповідними змінами, при вирішенні судом спорів про визнання батьківства, материнства, оспорювання батьківства чи материнства, встановлення фактів батьківства та материнства зміни до актових записів про народження вносяться відповідно до законодавства, яке регулює порядок внесення змін до актових записів цивільного стану. Відповідно до п.2.13.1 Правил внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення та анулювання, які затверджено наказом Міністерства юстиції України 12.01.2011 96/5 та зареєстровано в Міністерстві юстиції України 14 січня 2011 р. за N 55/18793, рішення суду про визнання батьківства (материнства), усиновлення (удочеріння), про скасування раніше винесеного рішення суду про визнання батьківства, виключення відомостей про батька (матір) дитини з актового запису про народження, скасування або визнання усиновлення (удочеріння) недійсним, про визнання шлюбу недійсним, установлення неправильності в актовому записі цивільного стану та інші, у яких зазначено про внесення конкретних змін в актовий запис цивільного стану, є підставою для внесення відповідних змін до актового запису. За положеннями ст. 134 СК України, на підставі заяви осіб, зазначених у статтях 126, 127 СК України або рішення суду, орган державної реєстрації актів цивільного стану вносить відповідні зміни до Книги реєстрації народжень та видає нове Свідоцтво про народження. Крім цього, відповідно до ч.1, 3 ст.145 СК України прізвище дитини визначається за прізвищем батьків. Якщо мати, батько мають різні прізвища, прізвище дитини визначається за їхньою згодою. Спір між батьками щодо прізвища дитини може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Згідно ч.1 ст.147 СК України по батькові дитини визначається за іменем батька. Виходячи з положень чинного законодавства України та обставин справи, суд вважає за необхідне змінити прізвище дитини - « [PERSON] » на прізвище батька - « [PERSON] ». Таким чином, з врахуванням наявних у справі відомостей, які засвідчують походження дитини [PERSON] , [INFO] , від [PERSON] , протилежного не встановлено, відтак, зважаючи на наполегливу позицію позивача, як особи, яка вважає себе батьком дитини, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог щодо визнання батьківства. При цьому суд вважає, що таке рішення буде справедливим та цілком сприятиме інтересам дитини, яка має право виростати та виховуватися у повноцінній сімї. На підставі ст. ст. 128, 129,134, 145-147 СК України,

Outcome: dismissed