Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-22 00:00:00

03.03.2014 року позивач звернувся до суду з позовом про стягнення заборгованості, в якому просить стягнути солідарно з відповідача суму заборгованості в розмірі 9775,36 грн. В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що 24.05.2011 року Публічне Акціонерне Товариство «Дельта Банк» (правонаступник Товариства з обмеженою відповідальністю «Комерційний Банк «Дельта») та [PERSON] уклали кредитний договір № 007-13511- 240511. Відповідно до пункту 1.2. вищевказаного Договору, Позивач (за Договором - Банк) відкриває Відповідачеві (за Договором - Держатель) картковий рахунок № 26257904655434 в національній валюті України - гривні, випускає та надає Держателю платіжну картку, а також ПІН-код до картки; здійснює обслуговування Держателя на умовах, викладених в Тарифному пакеті Visa Класичний, що міститься в Додатку № 1 до Договору, надалі за текстом - Тарифи та умовах викладених в Правилах здійснення операцій за картковими рахунками, надалі за текстом - Правила. Станом на 17.01.2014 року за Відповідачем по укладеному з ТОВ «Комерційний банк «Дельта» Кредитному договору № 007-13511-240511 від 24.05.2011 року рахується заборгованість на загальну суму 9775,36 грн.. яка складається з: тіло кредиту: 6183,92 грн.; прострочене тіло кредиту: 1304,79 грн.; заборгованість за відсотками: 0,00 грн.; заборгованість за комісіями: 2286,65 грн. 03.03.2015 року до Пустомитівського районного суду Львівської області надійшла зустрічна позовна заява від представника [PERSON] [PERSON] до Публічного акціонерного товариства «Дельта банк» про визнання недійсним кредитного договору. В обґрунтування позовних вимог покликається на такі обставини справи: Постановою Правління Національного Банку України № 168 від 10 травня 2007 року, затверджено Правила надання банками України інформацію споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту. Підпунктом 1.1 пункту 1 даних правил зазначено, що ці Правила розроблено відповідно до пункту 4 ст.7 Закону України « Про національний банк України», статей 47, 49, та 56 Закону України « Про банки та банкову діяльність», статті 11 Закону України « Про захист прав споживачів», з метою захисту прав споживачів під час укладання договорів про надання споживчих кредитів». Банки зобовязані в кредитному договорі зазначати сукупну вартість кредиту з врахуванням процентної ставки за ним, вартості всіх супутніх послуг та інших фінансових зобовязань споживача, які повязані з отриманням, обслуговуванням і погашенням кредиту, а також зазначати її в процентному значені та грошовому виразі у валюті платежу за кредитним договором. Кредитний договір №007-13511-240511 від 24.05.2011 року не відповідає вищезазначеним нормам, оскільки не містить обовязкової інформації, обовязковість, якої передбачено п. 3.2, 3.3, 3.4 Постанови НБУ від 10.05.2007 року № 168 Представник позивача за первісним позовом (представник відповідача за зустрічним позовом) ПАТ «Дельта Банк» у судове засідання не зявився, проте подав до суду заяву у якій просить суд розглядати цивільну справу без його участі. Відповідач за первісним позовом (позивач за зустрічним) та її представник у судове засідання не зявилися, про причини неявки суд не повідомили, хоча належним чином були повідомлені про дату розгляду справи. Відповідно до ст. 169 ЦПК України суд вважає за можливе проводити розгляд справи у відсутності осіб, які не з'явилися у судове засідання на підставі наявних у справі доказів, які вважає достатніми. Згідно ч. 2 ст. 197 ЦПК України фіксування судового процесу технічними засобами не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що в задоволенні первісного позову слід відмовити, а зустрічний позов підлягає до задоволення.\~\~\~\~ Судом встановлено, що 24.05.2011 року Публічне Акціонерне Товариство «Дельта Банк» (правонаступник Товариства з обмеженою відповідальністю «Комерційний Банк «Дельта») та [PERSON] уклали кредитний договір № 007-13511- 240511 відповідно до умов якого позивач (за Договором - Банк) відкриває Відповідачеві (за Договором - Держатель) картковий рахунок № 26257904655434 в національній валюті України - гривні, випускає та надає Держателю платіжну картку, а також ПІН-код до картки; здійснює обслуговування Держателя на умовах, викладених в Тарифному пакеті Visa Класичний, що міститься в Додатку № 1 до Договору, надалі за текстом - Тарифи та умовах викладених в Правилах здійснення операцій за картковими рахунками, надалі за текстом - Правила. Відповідно до ст. 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. У договорах за участю фізичної особи - споживача - враховуються вимоги законодавства про захист прав споживачів.(ст.627 ЦК України). Стаття 628 ЦК України передбачає, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. За змістом ч.1 ст.638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Законодавством України чітко врегульовані питання щодо недійсності угод (ст.ст. 215-216 ЦК України). Відповідно до ч.1 ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Зокрема, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі,; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним (частини 1, 3, 5 ст. 203 ЦК України). Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти, сплата яких передбачена ст.1048 ЦК України. Відповідно до положень ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» перед укладенням договору про надання споживчого кредиту кредитодавець зобовязаний повідомити споживача у письмовій формі про кредитні умови, зокрема: мету, для якої споживчий кредит може бути витрачений; форми його забезпечення; наявні форми кредитування з коротким описом відмінностей між ними, в тому числі між зобовязаннями споживача; тип відсоткової ставки; суму, на яку кредит може бути виданий; орієнтовну скупну вартість кредиту та вартість послуги з оформлення договору про надання кредиту (перелік усіх витрат, повязаних з одержанням кредиту, його обслуговуванням та поверненням, зокрема таких, як адміністративні витрати, витрати на страхування, юридичне оформлення тощо). Відповідно до п.3.2 Правил надання банками України інформації про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених постановою правління Національного банку України від 10.05.2007 року №168, кредитний договір має містити графік платежів у розрізі сум погашення основного боргу, сплати процентів за користування кредитом, вартості всіх супутніх послуг, а також інших фінансових зобов'язань споживача за кожним платіжним періодом з урахуванням даних, передбачених у додатку до цих Правил. У графіку платежів має бути докладно розписана сукупна вартість кредиту за кожним платіжним періодом. Пунктами 3.3; 3.4 Правил надання банками України інформації про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених постановою правління Національного банку України від 10.05.2007 року №168, передбачено, що банки\~\~зобов'язані\~\~в кредитному договорі зазначати сукупну вартість кредиту з урахуванням процентної ставки за ним, вартості всіх супутніх послуг та інших фінансових зобов'язань споживача, які пов'язані\~\~з\~\~отриманням,\~\~обслуговуванням\~\~і погашенням кредиту, а також зазначити її в процентному значенні та в грошовому виразі у валюті платежу за кредитним договором, у вигляді: а) реальної процентної ставки (у процентах річних), яка точно дисконтує всі майбутні грошові платежі споживача за кредитом до чистої суми виданого кредиту. Банки зобов'язані в кредитному договорі зазначити: вид і предмет кожної супутньої послуги,\~\~яка\~\~надається споживачу; обґрунтування вартості супутньої послуги (нормативно-правові акти щодо визначення розмірів зборів та обов'язкових платежів, тарифів нотаріусів, страхових компаній,\~\~суб'єктів\~\~оціночної діяльності, реєстраторів за надання витягу з Державного реєстру обтяжень рухомого майна про наявність чи відсутність обтяжень рухомого майна, інших реєстрів тощо); про відкриття банківського рахунку, відкритого\~\~з\~\~метою зарахування на нього суми наданого кредиту або надання кредиту за рахунком (овердрафт), умови відкриття, ведення та закриття такого рахунку, тарифи та всі суми коштів, які споживач має сплатити за договором банківського рахунку у зв'язку з отриманням кредиту, його обслуговуванням і погашенням; правило, за яким змінюється процентна ставка за кредитом, якщо договором про надання кредиту передбачається можливість зміни процентної ставки за кредитом залежно від зміни облікової ставки Національного банку або в інших випадках. Відповідно до п.3.8 Правил надання банками України інформації про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених постановою правління Національного банку України від 10.05.2007 року №168, у разі надання кредиту в іноземній валюті банки зобов'язані під час укладення кредитного договору попередити споживача, що валютні ризики під час виконання зобов'язань за кредитним договором несе споживач. Разом з тим, відповідно до п. 3.6 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених Постановою правління НБУ від 10.05.2007р. №168, банки не мають права встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії, які банк здійснює на власну користь (ведення справи, договору, облік заборгованості споживача, тощо), або за дії, які споживач здійснює на користь банку (прийняття платежу від споживача, тощо), або що їх вчиняє банк або споживач з метою встановлення, зміни або припинення правовідносин (укладення кредитного договору, внесення змін до нього, прийняття повідомлення споживача про відкликання згоди на укладення кредитного договору). В оспорюваному договорі, який складений на бланку не зазначено та порушено підпункти 2, 4, 6, 7 пункту 4 ст. 11 Закону "Про захист прав споживачів"), а саме: детальний розпис орієнтовної сукупної вартості кредиту для споживача, право дострокового повернення кредиту; умови дострокового розірвання договору; інші умови визначені законодавством. Також кредитний договір №007-13511- 240511 містить пункт 5.15, в якому вказано, що з підписанням цього договору клієнт погоджується з тим, що Банк не повинен надавати кошти за першою вимогою клієнта. Як регламентовано ч. 3 ст.1068 ЦК України, банк не має права визначати та контролювати напрями використання грошових коштів клієнта та встановлювати інші не передбачені договором або законом, обмеження його права розпоряджатися грошовими коштами на власний розсуд. На підставі ч.1 ст. 18 Закону України „Про захист прав споживачів", продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Згідно ч.2 цієї статті, умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача. Ч.3 статті передбачено, що несправедливими є, зокрема, умови договору про: встановлення жорстких обов'язків споживача, тоді як надання послуги обумовлене лише власним розсудом виконавця; надання можливості продавцю (виконавцю, виробнику) не повертати кошти на оплату, здійснену споживачем, у разі відмови споживача укласти або виконати договір, без встановлення права споживача на одержання відповідної компенсації від продавця (виконавця, виробника) у зв'язку з розірванням або невиконанням ним договору. Ч.5, 6 ст. 18 Закону України „Про захист прав споживачів" встановлено, що визнання несправедливим положення договору, таке положення може бути замінено або визнано недійсним, або договір може бути визнаний недійсним в цілому. З врахуванням вищенаведеного, суд приходить до висновку, що кредитний договір №007-13511- 240511 включає у в себе умови, які є несправедливими, не містить орієнтовної сукупної вартості кредиту, що є підставою для визнання кредитного договору №007-13511- 240511 недійсним. Задоволення зустрічних вимог виключає можливість задоволення первісного позову, з огляду на відсутність дійсного зобов'язання, оскільки спірний кредитний договір, у відповідності з ч. 1 ст. 216 ЦК України, не створює правових наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. Викладені обставини в їх сукупності свідчать про невідповідність Кредитного договору вимогам ст.203 ЦК України та наявність підстав для застосування правових наслідків, встановлених ст.231,233 ЦК України. Суд вважає, що факт існування спірного кредитного договору призводить до порушень прав позивача за зустрічним позовом, оскільки передбачає його обов'язок виконувати договірні зобов'язання, дійсність яких викликає сумнів. Суд може застосувати наслідки недійсності нікчемного правочину з власної\~\~ініціативи. Відповідно до ст. 236 ЦК України правочин, визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд приходить до наступного. Відповідно до ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо сторону на користь якої ухвалено рішення. Звільнено від оплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, що їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Так, враховуючи, що позивачем за зустрічним позовом при подані позовної заяви не було здійснено оплату судового збору (звільнений від сплати судового збору на підставі Закону України «Про захист прав споживачів») за вимоги немайнового характеру, то такий підлягає стягненню з відповідача за зустрічним позовом у розмірі 551.20 грн.

Outcome: dismissed