Jurisdiction: civil
Date: 2020-03-18 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом до відповідачів в якому просила суд: визнати неправомірними дії відповідача [PERSON] , що полягали у порушенні п.п. 1.2, 1.5, 2.3б), 11.3, 12.1 та 13.3 ПДР та знаходяться у причинному зв`язку з ДТП; стягнути з Приватного акціонерного товариства «Київський страховий дім» на користь позивача страхове відшкодування в розмірі 24850,80 грн., витрати за послуги експерта автотоварознавця в розмірі 1500,00 грн., витрати за послуги експерта автотехніка в розмірі 8000,00 грн., судовий збір за отримання копії матеріалів справи в розмірі 864,45 грн., витрати за послуги адвоката в розмірі 7000,00 грн. та витрати по оплаті судового збору за звернення до суду з даним позовом. Свої вимоги обґрунтовує тим, що 18 лютого 2019 року на перехресті вулиць Амосова - Клінічна - Солом`янська в м. Києві сталася дорожньо-транспортна пригода за участю трьох транспортних засобів: Пежо д.н. [NUMBER] під керуванням позивача, «Рено Сендеро», д.н. [NUMBER] , під керуванням водія [PERSON] та «Тойота Корола», д.н. [NUMBER] , під керуванням водія [PERSON] . Позивач є власником транспортного засобу «Пежо» д.н. [NUMBER] . На місці ДТП співробітниками поліції було складено два протоколи про адміністративне правопорушення за статтею 124 КУпАП, відносно позивача, як водія автомобіля «Пежо» та водія автомобіля «Тойота Корола» - [PERSON] . Постановою Солом`янського районного суду м. Києва від 23 травня 2019, справу про адміністративне правопорушення за ст. 124 КУпАП відносно позивача закрито на підставі ч. 1 ст. 247 КупАП за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення. Згідно висновку судового експерта, складеного ТОВ «Столичне бюро судових експертиз» від 10 травня 2019 року було встановлено, що небезпечна, і аварійна дорожня ситуації, привела до ДТП та пошкодження транспортного засобу позивача, була створена одноособовими діями водія автомобіля «Рено Сендеро» - [PERSON] , які не відповідали вимогам п.п. 1.2, 1.5, 2.3б), 11.3, 12.1 та 13.3 ПДР. Позивач зазначала, що оскільки на даний час, сплинули строки передбачені КУпАП про притягнення особи до адміністративної відповідальності, тому позивач звертається до суду з вимогою визнати дії водія [PERSON] неправомірними, такими, що не відповідали вимогам п.п. 1.2, 1.5, 2.3б), 11.3, 12.1 та 13.3 ПДР та знаходилися в причинно-наслідковому зв`язку з ДТП. Вважає, що стягнення збитків, які були завдані їй діями водія [PERSON] , мають бути компенсовані його страховиком. На момент ДТП цивільно-правова відповідальність відповідача [PERSON] була застрахована в ПАТ «Київський страховий дім» згідно Полісу № АМ3266339, який діяв на момент ДТП. Позивач вказувала на те, що в результаті зазначеної ДТП, з вини відповідача [PERSON] було пошкоджено передню частину транспортного засобу позивача, а з вини водія [PERSON] - пошкоджена задня частина автомобіля позивача. За результатами проведення автотоварознавчого дослідження було встановлено, що матеріальний збиток, який був завданий позивачу через неправомірні дії відповідача [PERSON] становить 24 850 грн. 80 коп. Матеріальний збиток, який був завданий позивачу іншим учасником ДТП - [PERSON] , був компенсований за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності страховиком ПАТ «СК Українська страхова група», у зв`язку з чим, спір між ними відсутній. На підставі вищевикладеного просила позов задовольнити. Ухвалою судді Солом`янського районного суду м. Києва від 19.11.2019 позовну заяву залишено без руху. 12.12.2019 від позивача надійшла заява про усунення недоліків. Ухвалою судді Солом`янського районного суду м. Києва від 17.12.2019 у справі відкрито спрощене позовне провадження. 20.01.2020 від представника позивача надійшло клопотання про розгляд справи в порядку загального позовного провадження. Ухвалою судді Солом`янського районного суду м. Києва від 16.03.2020 відмовлено в задоволенні клопотання представника позивача про призначення справи до розгляду в порядку загального позовного провадження. У встановлений ухвалою строк відзиви від відповідачів не надійшли. Оскільки розгляд справи відбувається в порядку спрощеного позовного провадження учасники справи в судове засідання не викликались. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що 18 лютого 2019 року на перехресті вулиць Амосова - Клінічна - Солом`янська в м. Києві сталася дорожньо-транспортна пригода за участю трьох транспортних засобів: Пежо д.н. [NUMBER] під керуванням позивача, «Рено Сендеро», д.н. [NUMBER] , під керуванням водія [PERSON] та «Тойота Корола», д.н. [NUMBER] , під керуванням водія [PERSON] . Позивач є власником транспортного засобу «Пежо» д.н. [NUMBER] . Вбачається, що на місці ДТП співробітниками поліції було складено два протоколи про адміністративне правопорушення за статтею 124 КУпАП, відносно позивача, як водія автомобіля «Пежо» та водія автомобіля «Тойота Корола» - [PERSON] . Постановою судді Солом`янського районного суду м. Києва від 23 травня 2019, залишеною в силі постановою Київського апеляційного суду, справу про адміністративне правопорушення за ст. 124 КУпАП відносно позивача закрито на підставі ч. 1 ст. 247 КупАП за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення. Позивач в позові посилалась на те, що згідно висновку судового експерта, складеного ТОВ «Столичне бюро судових експертиз» від 10 травня 2019 року експертом встановлено, що небезпечна, і аварійна дорожня ситуації, привела до ДТП та пошкодження транспортного засобу позивача, була створена одноособовими діями водія автомобіля «Рено Сендеро» - [PERSON] , які не відповідали вимогам п.п. 1.2, 1.5, 2.3б), 11.3, 12.1 та 13.3 ПДР. Позивач вважає, що стягнення збитків, які були завдані їй водієм [PERSON] , мають бути компенсовані його страховиком, яким на момент ДТП було ПАТ «Київський страховий дім» згідно Полісу № АМ3266339. Вбачається, що в результаті зазначеної ДТП транспортний засіб позивача зазнав механічних пошкоджень. За результатами проведення автотоварознавчого дослідження, матеріальний збиток, який був завданий позивачу становить 24 850 грн. 80 коп. Матеріальний збиток, який був завданий позивачу учасником ДТП [PERSON] , компенсований за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності страховиком ПАТ «СК Українська страхова група». Зважаючи на те, що на даний час сплинули строки, передбачені КУпАП про притягнення особи до адміністративної відповідальності, позивач просить суд визнати дії водія [PERSON] неправомірними, такими, що не відповідали вимогам ПДР та знаходилися в причинно-наслідковому зв`язку з ДТП, яка відбулась 18.02.2019, в результаті якої було пошкоджено транспортний засіб позивача. Встановлено, що 18.02.2019 відбулась вищезазначена ДТП. На місці ДТП співробітниками було складено два протоколи про адміністративне правопорушення за ст. 124 КУпАП, відносно позивача та відносно водія автомобіля «Тойота Корола» - [PERSON] відповідача [PERSON] протокол про адміністративне правопорушення не складався, його вина в ДТП судовим рішенням не встановлена. Постанова Солом`янського районного суду м. Києва від 23 травня 2019 доводить відсутність вини позивача в порушенні ПДР України за обставин ДТП, яка сталася 18.02.2019 року. Вказана постанова суду не містить посилань відносно будь-яких неправомірних дій відповідача [PERSON] , її зміст та висновок не створює для відповідача [PERSON] , стосовно якого не було ухвалено постанови суду з питань, визначених ст.61 ч.4 ЦПК України, будь-яких цивільно-правових наслідків. Посилання позивача на те, що згідно висновку судового експерта, складеного ТОВ «Столичне бюро судових експертиз» від 10 травня 2019 року, на замовлення позивача, експертом встановлено, що небезпечна, і аварійна дорожня ситуації, привела до ДТП та пошкодження транспортного засобу позивача, була створена одноособовими діями водія автомобіля «Рено Сендеро» - [PERSON] , які не відповідали вимогам п.п. 1.2, 1.5, 2.3б), 11.3, 12.1 та 13.3 ПДР, на висновки суду не впливає, оскільки зазначений висновок не замінює судового рішення, виключно яким в силу ст. ст. 62, 124 Конституції України встановлюється винуватість особи, в тому числі у вчиненні адміністративного правопорушення. Такий висновок суду узгоджується із загально правовим та процесуальним значенням презумпції невинуватості, який хоча і сформульований як кримінальний процесуальний, однак його дія виходить за рамки лише кримінального процесу. Це вимога закону, звернена до всіх громадян, посадових осіб, державних і громадських організацій, до суспільної думки в цілому. Такої позиції дотримується і Європейський суд з прав людини, що у своєму рішенні від 10 лютого 1995 у справі "Аллене де Рібермон проти Франції" підкреслив, що сфера застосування принципу презумпції невинуватості є значно ширшою: він обов`язковий не лише для кримінального суду, який вирішує питання про обґрунтованість обвинувачення, а й для всіх інших органів держави. Як передбачено в ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий суд та встановлення обґрунтованості будь-якого висунутого проти нього обвинувачення. У практиці Європейського Суду з прав людини існує тенденція поступової універсалізації понять «обвинувачення за адміністративним проступком» та «обвинувачення, які мають ознаки злочину», залежно від ступеня їх суспільної небезпеки (рішення у справі «Лутц проти Німеччини», «Отцюрк проти Німеччини», «Девеєр проти Бельгії», «Адольф проти Австрії» та інші). Отже, адміністративне обвинувачення має бути доведено державою, в особі уповноважених на те посадових осіб, а тому особа, яка притягається до адміністративної відповідальності не зобов`язана доводити свою невинуватість. Отже, встановлення винуватості особи у вчиненні такого адміністративного правопорушення, як порушення правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів (ст.124 КУпАП), має здійснюватися саме постановою місцевого районного суду загальної юрисдикції. За таких обставин, суд не встановив належних допустимих доказів по даній справі, які у передбаченому законом порядку встановлюють винуватість відповідача [PERSON] у скоєнні ДТП. За положеннями ст. ст. 1167,1168 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Особливості відшкодування шкоди, завданої внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки визначено ст. 1188 ЦК України, відповідно до якої шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою; за наявності вини лише особи, якій завдано шкоди, вона їй не відшкодовується; за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення. Якщо внаслідок взаємодії джерел підвищеної небезпеки було завдано шкоди іншим особам, особи, які спільно завдали шкоди, зобов`язані її відшкодувати незалежно від їхньої вини. Таким чином, законодавство пов`язує настання цивільно-правової відповідальності за завдану шкоду внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки з наявністю вини особи, яка цю шкоду завдала. Згідно вимог ст. ст. 76, 77, 79, 80 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Доводи позивача про винуватість водія [PERSON] в ДТП являються безпідставними, оскільки стосовно даної особи протокол про адміністративне правопорушення не складався, не надано інших належних доказів встановлення винуватості [PERSON] у вчиненні ДТП, як то вирок суду в кримінальній справі, постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, якою водія було б притягнуто до адміністративної відповідальності за правопорушення, передбачене ст. 124 КУпАП, постанова суду про закриття справи про адміністративне правопорушення у зв`язку із закінченням строків притягнення винуватої особи до адміністративної відповідальності, в зв`язку з чим [PERSON] на час розгляду цивільної справи не є в розумінні п.1 ч.1 ст.1188 ЦК України особою, винуватою у скоєнні ДТП. Відтак, оскільки у разі заподіяння шкоди внаслідок взаємодії джерел підвищеної небезпеки їх власникам, питання про його відшкодування вирішується за принципом винуватості, недоведеність винуватості власника джерела підвищеної небезпеки у заподіянні шкоди виключає можливість покладення на нього обов`язку по відшкодуванню шкоди. Аналізуючи наведене вище, суд дійшов до висновку про те, що позов не підлягає задоволенню, оскільки не доведені підстави, передбачені п.1 ч.1 ст.1188 ЦК України, пов`язані з необхідністю встановлення судовим рішенням винуватості [PERSON] у ДТП, а отже, підстави для стягнення з нього суми збитків в наслідок ДТП - відсутні. На підставі вищевикладеного,

Outcome: dismissed