Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-13 00:00:00

У листопаді 2016 року позивачка звернулася до суду з позовом, в якому просила: - визнати за нею право \~приватної власності на успадковане за заповітом після смерті померлого 4 листопада 1997 року [PERSON], спадкове майно, а саме на нерухоме майно: земельну ділянку площею 2,7955 га, що надана для ведення товарного сільськогосподарського виробництва та знаходиться на території [PERSON] сільської ради Котелевського району Полтавської області. - визнати за нею право приватної власності на успадковане за заповітом після смерті померлої 7 листопада 1997 року [PERSON], спадкове майно, а саме на нерухоме майно: земельну ділянку площею 2,8035 га, що надана для ведення товарного сільськогосподарського виробництва та знаходиться на території [PERSON] сільської ради Котелевського району Полтавської області. Про місце, день та час розгляду справи по суті, особи, які беруть участь у справі повідомлялись належним чином. Позивачка, в попереднє судове засідання не зявилася надала письмову заяву, в якій зазначила, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просила їх задовільнити з підстав викладених в позовній заяві та провести розгляд справи без її участі. Відповідач [PERSON] сільська рада Котелевського району Полтавської області в попереднє судове засідання не зявилися, повідомлені належним чином, надали до канцелярії суду письмову заяву про розгляд справи без їх участі, в заяві зазначили, що позовні вимоги визнають повністю, наслідки визнання позову передбачені ч. 4 ст. 130, ч. 4 ст. 174 ЦПК України їм відомі та зрозумілі. Треті особи Відділ Держгеокадастру у Котелевському районі Полтавської області, Котелевська державна нотаріальна контора надали письмові заяви в яких просили провести розгляд справи без їх участі, у прийнятті рішення покладалися на розсуд суду. За таких обставин, а також в силу положень частини другої\~статті 197 Цивільного процесуального кодексу України\~розгляд справи здійснювався за відсутності позивача та відповідача, а фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Обґрунтовуючи необхідність задоволення позову, позивач послалась на те, що 4 листопада 1997 року помер батько - [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть серії 1-КЕ № 058300 виданим 14.11.1997 року [PERSON] сільською радою Котелевського району (а.с. 7). 7 листопада 1997 року померла мати - [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть серії 1-КЕ № 058387 виданим року [PERSON] сільською радою Котелевського району (а.с. 8). 15 квітня 1997 року батьки, [PERSON] та [PERSON], склали заповіт, яким все своє майно заповіли [PERSON] (а.с. 9). У встановлений законом спосіб вона прийняла спадщину, що залишилася після їх смерті, про що свідчить інформація, надана у листах Котелевської ДНК від 08.10.2016 року та від 15.10.2016 року. На підставі державного акту на право власності на земельну ділянку серії ПЛ № 006483 від 16.04.2002 року [PERSON] став власником земельної ділянки площею 2,82 га на території [PERSON] сільської ради Котелевського району призначеної для ведення товарного сільськогосподарського виробництва (а.с. 10). Відповідно до листа Відділу ДГК у Котелевському районі від 23.09.2016 року у 2012 році ДП «Полтавським науково-дослідним та проектним інститутом землеустрою» розроблено «Технічну документацію по корегуванню масивів № 16, 17, 18,23,24, 25, 26,29 проекту землеустрою щодо організації території земельних часток (паїв) в адміністративних межах [PERSON] сільської ради». Відповідно розробленої документації площу земельної ділянки, що належить [PERSON] змінено з 2,82 га на 2,7955 га (а.с. 12-13). На підставі державного акту на право власності на земельну ділянку серії ПЛ № 006479 від 15.04.2002 року [PERSON] стала власником земельної ділянки площею 2,92 га на території [PERSON] сільської ради Котелевського району призначеної для ведення товарного сільськогосподарського виробництва (а.с. 11). Відповідно до листа Відділу ДГК у Котелевському районі від 23.09.2016 року у 2012 році ДП «Полтавським науково-дослідним та проектним інститутом землеустрою» розроблено «Технічну документацію по корегуванню масивів № 16, 17, 18,23,24, 25, 26,29 проекту землеустрою щодо організації території земельних часток (паїв) в адміністративних межах [PERSON] сільської ради». Відповідно розробленої документації площу земельної ділянки, що належить [PERSON] змінено з 2,92 га на 2,8035 га (а.с. 14-15). Враховуючи викладене державний нотаріус позбавлений можливості видати їй свідоцтво про право власності на дане спадкове майно - земельні ділянки, що підтверджується листами Котелевської ДНК від 08.10.2016 року та від 15.10.2016 року (а.с. 16, 17). Оскільки, її права як спадкоємця, порушені, то вона змушена звернутися до Котелевського районного суду Полтавської області з даним позовом з наступних підстав: Відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» ( в редакції від 01.01.2013 року), державна реєстрація прав власності, інших речових прав на земельні ділянки (їх обтяження) здійснюється після державної реєстрації земельних ділянок у Державному земельному кадастрі, яка проводиться територіальними органами Державного агентства земельних ресурсів України, про що на підтвердження державної реєстрації прав (обтяжень) земельної ділянки, заявнику видається витяг з Державного земельного кадастру. Постановою Верховної Ради Української РСР від 13.03.92 N 2201-XII «Про форми державних актів на право власності на землю і право постійного користування землею» затверджено форми державних актів: - на право колективної власності на землю; - на право приватної власності на землю. Одночасно, Постановою Кабінету Міністрів України від 02.04.2002 N449 «Про затвердження форм державного акту на право власності на земельну ділянку та державного акту на право постійного користування земельною ділянкою» (із відповідними змінами) встановлено, що раніше видані (до набрання чинності цією постановою) державні акти на право приватної власності на землю, державні акти на право власності на землю залишаються чинними і підлягають заміні у разі добровільного звернення громадян або юридичних осіб. Відповідно до п. 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про Державний земельний кадастр» земельні ділянки, право власності (користування) на які виникло до 2004 року, вважаються сформованими незалежно від присвоєння їм кадастрового номера. Згідно з ч. 3 ст. 1296 ЦК України, відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємців права на спадщину. Згідно з ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до ст. 1216 Цивільного кодексу України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ст.1217 ЦК України - спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Статтею 1218 Цивільного кодексу України визначено, що до складу спадщини входять\~ усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ч.5 ст. 1268 ЦК України незалежно\~від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Відповідно до\~ст. 328 ЦК України, право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно ст. 4 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб у спосіб, визначений законами України. Пунктом 1 ч. 2 ст. 16 ЦК України визначено, що одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є визнання права. Відповідно до ст. 3 ЦПК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Матеріали справи свідчать, що відповідач подав заяву про визнання позову у повному обсязі. Так, положеннями частини 4 статті 174 ЦПК України передбачено, що у разі визнання відповідачем позову, суд за наявності для того законних підстав, ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання позову відповідачем суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановлює ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Застосовуючи вказану норму процесуального права, суд враховує роз`яснення, що надані Пленумом Верховного Суду України у Постанові від 12 червня 2009 року №2 "Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції", зокрема в абзаці 3 пункту 24, в частині того, що у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з'ясування і дослідження інших обставин справи. Отже, зважаючи на те, що відповідач подав письмову заяву, якою безумовно визнав позовні вимоги, суд приймає визнання відповідачем позову. Судом установлено, що в матеріалах справи відсутні будь-які докази, які б свідчили про те, що визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Таким чином, оскільки позивачка просить суд захистити її порушене право способом, який передбачений законом, зокрема шляхом визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування за заповітом.

Outcome: approved