Jurisdiction: civil
Date: 2021-08-19 00:00:00

04 серпня 2020 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до Бехтерської об`єднаної територіальної громади, третя особа Колективне сільськогосподарське підприємство ім.Комінтерну про визнання права на пай, в якому зазначив, що він був членом Колективного сільськогосподарського підприємства «ім.Комінтерну» з 27.12.1994. На підставі розпорядження №1 від 27.12.1994 позивач був працевлаштований водієм автокрана за переведенням у КСП "ім.Комінтерну". 02.11.1995 позивача звільнено з КСП ім.Комінтерну. 05.07.1996 КСП ім.Комінтерну було видано Державний акт на право колективної власності на землю серії ХС-VІІІ, яким у колективну власність КСП ім.Комінтерну передано 5932,97 га земель. Відповідно до списку осіб, що додано до державного акту, позивач включений до списку за номером 231. 07.03.2000 позивачу видано Свідоцтво про право власності на майновий пай члена колективного сільськогосподарського підприємства (майновий пай). 30.06.2020 Відділу у Голопристанському районі Головного управління Держгеокадастру у Херсонській області №29-21-0.26-125/110-20 повідомлено, що відповідно до відомостей Книги реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) по Чорноморській сільській раді КСП ім.Комінтерну відсутній запис про реєстрацію сертифікату на право на земельну частку (пай) на ім`я позивача. Водночас, у вказаному листі Відділом у Голопристанському районі Головного територіального управління Держгеокадастру у Херсонській області зазначено, що розмір земельної частки (паю) по КСП ім.Комінтерну становить 8,01 га. З огляду на те, що позивачу до сьогоднішнього дня не видавався сертифікат про право на земельну частку (пай) позивач вирішив звернутися до суду за захистом своїх прав. У зв`язку з цим просив визнати за собою право на земельну частку (пай), зобов`язати Чорноморську сільську раду виділити земельну частку (пай) розміром 8,01 умовних кадастрових гектари без визначення меж цієї частки (паю) із земель запасу Чорноморської сільської ради Голопристанського району Херсонської області. В судовому засіданні позивач [PERSON] підтримав вимоги, з підстав, що зазначені у позові, просив їх задовольнити в повному обсязі. Представник відповідача в судовому засіданні наполягав на застосуванні позовної давності та просив відмовити позивачу [PERSON] в задоволенні позовних вимог про визнання за ним права на земельну частку (пай) у повному обсязі. Представник третьої особи до суду не з`явився, про час і місце судового засідання повідомлений належним чином. Заслухавши сторони, дослідивши матеріали справи, суд приходить висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом установлено, що [PERSON] працював в радгоспі ім.Комінтерну (КСП ім. Комінтерну) з 27.12.1994 по 02.11.1995 (а.с. 14-17). З матеріалів справи вбачається, що відповідно до Державного акту на право колективної власності на землю серії ХС-VІІІ від 05.07.1996 та списку громадян-членів КСП, [PERSON] значиться за номером 130. Загальними зборами уповноважених членів КСП ім. Комінтерну від 19.03.1997 було затверджено оновлений список членів КСП, у якому [PERSON] не значиться (а.с. 68-95). Відповідно до частин першої та другої статті 2 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» від 05 червня 2003 року № 899-IV основним документом, що посвідчує право на земельну частку (пай), є сертифікат на право на земельну частку (пай), виданий районною (міською) державною адміністрацією. Документами, що посвідчують право на земельну частку (пай), також є рішення суду про визнання права на земельну частку (пай). Згідно з пунктом 17 Перехідних положень Земельного Кодексу України від 25 жовтня 2001 року, сертифікати на право на земельну частку (пай) є дійсними до виділення власникам таких часток (паїв) у натурі (на місцевості) земельних ділянок та видачі їм державних актів на право власності на землю. Згідно із п.24 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 06.04.2004р. «Про практику застосування судами земельного законодавства» передбачено, що член колективного сільськогосподарського підприємства, включений до списку, що додається до Державного акта на право колективної власності на землю, набуває права на земельну частку (пай) з дня видачі цього акта, і в разі його смерті успадкування права на земельний пай здійснюється за нормами Цивільного Кодексу, у тому числі й у випадку, коли з різних причин ця особа не отримала сертифікат на право на земельну частку (пай). Невнесення до зазначеного вище списку особи, яка була членом КСП на час передачі у колективну власність землі, не може позбавити її права на земельну частку. Відповідно до п.2 Указу Президента України «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» № 720/95 від 08.08.1995 року, право на земельну частку (пай) мають члени колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства, в тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишаються членами зазначеного підприємства, кооперативу, товариства, відповідно до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю. Паювання земель радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств здійснюється після перетворення їх на колективні сільськогосподарські підприємства. Отже, особа набуває права на земельну частку (пай) у разі, якщо на момент одержання колективним сільськогосподарським підприємством акта на право колективної власності на землю, вона працювала в цьому підприємстві, була його членом та включена до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю. Громадянин, якого помилково (безпідставно) не внесено до списку чи виключено з нього - додатку до державного акта на право колективної власності на землю, має до проведення розпаювання і видачі сертифікатів звернутися до загальних зборів членів КСП з питанням щодо внесення його до списку. Якщо землі вже розпайовані, то за згодою всіх власників сертифікатів має бути проведено перепаювання; у разі ж недосягнення згоди спір розглядається в судовому порядку. У такому випадку особа має звернутися до суду з позовом про визнання її права на земельну частку (пай) в КСП. Судом встановлено, що загальними зборами уповноважених членів КСП ім. Комінтерну від 19.03.1997 було затверджено оновлений список членів КСП, у якому [PERSON] не значиться. Позивачем не надано доказів того, що він звертався до відповідного підприємства чи інших організацій щодо невключення його до списку осіб, які мають право на земельну частку (пай) земель КСП, чи оскаржував дії КСП, в тому числі в судовому порядку, щодо невключення його до цих списків, чи іншим чином порушував питання про виділення йому земельної частки (паю) і видачу правовстановлюючого документу на неї. З огляду на це, суд вважає, що [PERSON] не набув право на земельну частку (пай). Під час розгляду справи в судовому засіданні представник відповідача заявив клопотання про застосування до спірних правовідносин строку позовної давності. Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Згідно із частиною четвертою статті 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України). Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність. Згідно зі статтею 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України). Початок перебігу строку давності збігається з моментом виникнення в зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Право позивача порушено у 1997 році, а з даним позовом [PERSON] звернувся в серпні 2020 року за спливом більше 20 років. При цьому позивачем не надано суду доказів поважності пропуску позовної давності. Таким чином, звернувшись до суду з позовом у серпні 2020 року, позивач пропустив встановлену статтею 257 ЦК України тривалістю у три роки загальну позовну давність. За таких обставин справи, суд відмовляє в задоволенні позовних вимог у зв`язку з пропуском позивачем строку позовної давності, а також відсутністю його у оновленому списку членів КСП, який було затверджено загальними зборами уповноважених членів КСП ім.Комінтерну від 19.03.1997. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed