Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-19 00:00:00

В липні місяці 2015 року позивач звернувся до суду з позовом про стягнення заборгованості та понесених судових витрат зазначивши, що відповідач по справі 01 жовтня 2009 року, на підставі укладеного між ним та спілкою кредитного договору № 03/09, отримав у позивача кредит в сумі- 1807 грн. 00 коп. на комерційні потреби під 48% річних. Відповідач не виконував належним чином взяті на себе кредитні зобов»язання та допустив на час подання позову заборгованість в розмірі- 6161 гр.16 коп. На вимоги позивача погасити наявну заборгованість по кредитним зобов»язанням, даний відповідач не реагує та лише в 2013 році сплатив на рахунок позичальника 200(двісті) грн, що і спонукало позивача звернутись до суду з даними позовними вимогами, просить стягнути з відповідача наявну заборгованість та стягнути з відповідача понесені судові витрати. В судовому засіданні представники позивача підтримали заявлений позов , просить його задовольнити в повному обсязі. Відповідач, яка брала участь в попередніх судових засіданнях позов не визнав, подала письмову заяву/ас.31/ про подальший розгляд справи без її участі, просить відмовити в його задоволенні так, як позивачем пропущено визначений законом строк позовної давності також звернула увагу суду на те, що з 2009 року нею ніяких грошових сум на рахунок позивача не сплачувалось, а наявний в справі прибутковий касовий ордер на суму 200 (двісті)гр. від 2013 року на який посилається представник позивача, являється наслідком сплати даних коштів самими представниками спілки з метою недопущення пропуску позовної давності, щоб звернутися в подальшому до суду з відповідним позовом та стягнути більш значну суму чим вона брала в кредит. Заслухавши сторони та дослідивши наявні в справі докази суд вважає, що заявлений позов не підлягає до задоволення з наступних підстав. Судом встановлено фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини. Змістом ст.11 ЦК України 2003 року визначено цивільні права та обов»язки ,які виникають в осіб з дій передбачених актами цивільного законодавства ,а однією з підстав для їх виникнення - є договір. Диспозицією ч.1 та 2 ст.509 ЦК України 2003 року обумовлено ,що під зобов»язанням необхідно розуміти правовідношення в якому сторона /боржник/ зобов»язаний вчинити на користь іншої сторони /кредитора/певну дію, тобто сплатити гроші чи виконати якусь роботу і т.д. Сторонами у зобов.язанні у відповідності до ст.510 ЦК України є боржник та кредитор,які не можуть у віповідності до ст.525 ЦК України відмовитись від виконання зобов"язання в односторонньому порядку та зобов"язані згідно до вимог ст. 526 цього ж Кодекса, належним чином виконувати взяті зобов»язання у відповідності до умов договору. Диспозицією ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки, а згідно із ч. 1 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Відповідно ж до положень ч ч. 3, 4 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. За вимогами ч.3 ст.10 ЦПК України кожна сторона повинна довести в судовому засіданні обставини на які вона посилається, як на підставу своїх позовних вимог чи то заперечень. У відповідності до ст.ст. 213, 214, 316 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим,тобто рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного процесуального законодавства і всебічно перевіривши обставини, вирішив справу відповідно до норм матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, а за їх відсутності - на підставі закону, що регулює подібні відносини, або

Outcome: dismissed