Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-06 00:00:00

ПАТ «Універсал Банк» звернулося до суду із позовом до [PERSON], [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором № 006-2008-1275, укладеним 22.04.2008 між ПАТ «Універсал Банк», правонаступником якого є ПАТ «Універсал Банк» та [PERSON]. Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 05.07.2017 позов публічного акціонерного товариства «Універсал Банк» до [PERSON], [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором - задоволено. Стягнуто солідарно з [PERSON], [PERSON] на користь публічного акціонерного товариства «Універсал Банк» заборгованість за кредитним договором у розмірі 176110,29 доларів США, що станом на 31.08.2015, згідно офіційного курсу НБУ, становить 1946901,22 грн. та стягнуто пропорційно з [PERSON], [PERSON] на користь публічного акціонерного товариства «Універсал Банк» витрати з оплати судового збору в розмірі 3654,00 грн. Відповідно до ст. 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою осіб, які беруть участь у справі, чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо стосовно певної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення. Як вбачається з матеріалів справи, 14.10.2016 представником відповідача [PERSON] - [PERSON] було подано зустрічний позов до ПАТ «Універсал Банк» про визнання кредитного договору недійсним. В обґрунтування позову зазначив, що кредитний договір № 006-2008-1275, укладений 22.04.2008 між ПАТ «Універсал Банк», правонаступником якого є ПАТ «Універсал Банк» та [PERSON] містить суттєві недоліки, положення договору порушують права позивача як споживача згідно Закону України «Про захист прав споживачів» та суперечить нормам чинного законодавства України, які регулюють спірні правовідносини. Разом з тим, при ухваленні рішення Печерського районного суду м. Києва від 05.07.2017, не було вирішено питання щодо зустрічного позову про визнання кредитного договору недійсним. Вивчивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що вимоги позивача за зустрічним позовом про визнання кредитного договору недійсним, не підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідач за зустрічним позовом свої зобов'язання за кредитним договором виконав, надав позивачу кредитні кошти. За змістом ч.1 ст.626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Відповідно до ст.628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Згідно з ч.1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Згідно з роз'ясненнями викладеними у п.14 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 30.03.2012 року «Про застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають з кредитних правовідносин» при вирішенні спорів про визнання кредитного договору недійсним суди мають враховувати вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, зокрема ЦК (статті 215, 1048-1052, 1054-1055), статті 18-19 Закону України «Про захист прав споживачів». Зокрема, кредитний договір обов'язково має укладатись у письмовій формі (стаття 1055 ЦК); недодержання письмової форми тягне його нікчемність та не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його нікчемністю. При вирішенні справ про визнання кредитного договору недійсним суди повинні враховувати роз'яснення, наведені у постанові Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними». Також, відповідно до роз'яснень, які викладені в п.п.7, 20 вищевказаної постанови, правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав, визначених законом, та із застосуванням наслідків недійсності, передбачених законом. Судам необхідно враховувати, що виконання чи невиконання сторонами зобов'язань, які виникли з правочину, має значення лише для визначення наслідків його недійсності, а не для визнання правочину недійсним. Частиною 1 ст. 215 ЦК України передбачені підстави, за наявності яких правочин може бути визнаний недійсним, а саме: недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частиною першою-третьою (зміст правочину не може суперечити цьому кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі, п'ятою (правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним) та шостою ( правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей) ст. 203 ЦК України. Також ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» визначає умови визнання недійсними умов договорів, що обмежують права споживача. Одночасно ч. 6 ст. 19 вищевказаного Закону передбачено, що правочини, здійснені з використанням нечесної підприємницької практики, є недійсними. За положеннями ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ст. 2 Закону України "Про банки і банківську діяльність" кошти - це гроші у національній або іноземній валюті чи їх еквівалент. Відповідно до ч.2 ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів» перед укладенням договору про надання споживчого кредиту кредитодавець зобов'язаний повідомити споживача у письмовій формі про: 1) особу та місцезнаходження кредитодавця; 2) кредитні умови, зокрема: а) мету, для якої споживчий кредит може бути витрачений; б) форми його забезпечення; в) наявні форми кредитування з коротким описом відмінностей між ними, в тому числі між зобов'язаннями споживача; г) тип відсоткової ставки; ґ) суму, на яку кредит може бути виданий; д) орієнтовну сукупну вартість кредиту та вартість послуги з оформлення договору про надання кредиту (перелік усіх витрат, пов'язаних з одержанням кредиту, його обслуговуванням та поверненням, зокрема таких, як адміністративні витрати, витрати на страхування, юридичне оформлення тощо); е) строк, на який кредит може бути одержаний; є) варіанти повернення кредиту, включаючи кількість платежів, їх частоту та обсяги; ж) можливість дострокового повернення кредиту та його умови; з) необхідність здійснення оцінки майна та, якщо така оцінка є необхідною, ким вона здійснюється; и) податковий режим сплати відсотків та про державні субсидії, на які споживач має право, або відомості про те, від кого споживач може одержати докладнішу інформацію; і) переваги та недоліки пропонованих схем кредитування. Розділом 2 кредитного договору № 006-2008-1275, передбачено порядок та умови погашення заборгованості за кредитом, порядок нарахування та сплати відсотків за користування кредитом, виходячи із Графіка погашення кредиту, що викладений у Додатку № 2 до Кредитного договору. Крім того, відповідно до п. 8.5 кредитного договору № 006-2008-1275, позичальник підтвердив своїм підписом, те що він до укладення ним цього договору був ознайомлений в письмові формі з інформацією про умови кредитування та орієнтовну сукупну вартість кредиту у кредитора. Таким чином позивач, перед укладенням кредитного договору був достеменно ознайомлений із умовами кредитування і погодився на них про що свідчить підписання ним кредитного договору № 006-2008-1275. Враховуючи викладене,

Outcome: dismissed