Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-05 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до [PERSON] про усунення спадкоємця від права на спадкування спадщини за законом, мотивуючи свої вимоги тим, що [INFO] померла її мати [PERSON] . Після її смерті відкрилась спадщина на належне їй майно, а саме на: -земельну ділянку, призначену для ведення товарного сільськогосподарського виробництва розміром 1,5938 га, яка розташована на території Журавлівської сільської ради, Тульчинського району, кадастровий номер 05243810000100170, яка належала померлій на підставі державного акту серія ВН № 060607; - земельну діляну, призначену для ведення товарного сільськогосподарського виробництва розміром 1,6195 га, яка розташована на території Журавлівської сільської ради, Тульчинського району, кадастровий номер 05243810000100171, яка належала померлій на підставі державного акту серія ВН № 060606; - майнового паю вартістю 3152 грн. За життя її мати заповіту не склала, а тому спадкоємцями по закону є вона та її брат - відповідач по справі. В жовтні 2016 вона звернулась до нотаріуса та подала заяву про прийняття спадщини. В квітні 2017 року їй стало відомо, що відповідач також звернувся з аналогічною заявою до нотаріуса. Однак, вона вважає, що відповідача відповідно до ч.5 ст.1224 ЦК України необхідно усунути від права на спадкування. Так, починаючи із січня 2012 рокі її мати дуже хворіла та за станом здоров`я потребувала стороннього догляду, так як не могла самостійно пересуватись. Даний догляд за матір`ю здійснювала вона, родичі, коли вона не могла, або сторонні люди, яким вона платила за це. На протязі трьох років вона несла витрати на утримання матері, її лікування та матеріальне забезпечення. Відповідач же за весь час хвороби матері по день її смерті жодного разу, навіть коли мати через родичів просила останнього, ні матеріальної ні моральної допомоги не надавав, не відвідав її, не цікавився станом її здоров`я, хоча мав таку можливість. Жодної допомоги під час проведення поховання матері він також не надав. Таким чином, останній нехтував своїми обов`язками, передбаченими законом. В зв`язку з даними обставинами вона змушена звернутися до суду з даним позовом. Просить усунути відповідача від права на спадкування за законом спадщини, відкритої внаслідок смерті [INFO] [PERSON] . В судовому засіданні позивач та її представники підтримали позовні вимоги, посилаючись на викладені в позовній заяві обставини, просять позов задовольнити. Також позивач пояснила, що мати проживала в своєму будинку, який знаходиться на одному подвір`ї з її будинком. Лікуванням її матері займався її чоловік, якиє є лікарем Журавлівській амбулаторії загальної практики сімейної медицини. Відповідач був присутній на похоронах матері. Згідно заперечення на відзив, наявного в матеріалах справи, позивач вказала, що жодних заборон та перешкод на відвідування матері вона відповідачу не робила, а навпаки, просила його відвідати її, так як остання потребувала допомоги, оскільки не могла себе обходити. Жодник сварок між нею та відповідачем не було. Відповідач та його представник позовні вимоги не визнали, просять відмовити в задоволенні позову. Згідно відзиву на позовну заяву, наявного в матеріалах справи, відповідач вказав, що їхня мати проживала на одному подвір`ї з [PERSON] , але в різних будинках. Після смерті батька між ним та його сесторою, позивачем по справі, виник конфлікт з приводу спадщини, в результаті якого його сестра заборонила йому приходити на її подвір`я. До матері він інколи ходив, проте матеріально їй не допомагав, так як не мав такої можливості, оскільки він не працював та не мав доходів. Окрім того він також хворіє і стоїть на обліку в обласній лікарні м.Вінниці. Мати він відвідував у відсутність сестри, оскільки через їх з сестрою сварки у неї піднімався тиск. Також він спілкувався з матір`ю через знайомих по телефону. Мати в лікарні не лежала і не лікувалась, інвалідом не була, отримувала пенсію, сторонньої допомоги не потребувала, мала захворювання, пов`язане з тиском. Підстав для усунення його від спадщини немає. Аналогічні пояснення відповідач надав в судовому засіданні. Свідок [PERSON] , яка являється тіткою сторін, в судовому засіданні пояснила, що вона періодично відвідувала [PERSON] , яка інколи просила, щоб її навідав син, але той не приходив. Вона потребувала стороннього догляду останніх два роки до смерті. [PERSON] за чотири роки матір так і не навідав, в той час коли він мав можливість надавати матері допомогу. Свідок [PERSON] , який є братом сторін, в судовому засіданні пояснив, що його брат [PERSON] до матері не ходив, хоча він на її прохання просив його це зробити. Перед її смертю брат також не прийшов. Він відвідував матір щодня, так як приносив ліки. Мати в лікарні не лежала, отримувала пенсію, півроку не виходила з будинку. Останній раз виходила тільки на вулицю. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що вона здійснювала догляд за [PERSON] , а також її доглядала [PERSON] До [PERSON] її син не приходив, хоча вона йому і дзвонила. [PERSON] сама не ходила. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що вона була вдома у [PERSON] майже кожен день. Вона просила [PERSON] , щоб він прийшов до матері, однак він не приходив. Коли він проходив повз вулицю біля забору, то навіть відвертав голову. [PERSON] в лікарні не лежала, однак потребувала сторонньої допомоги, яку їй надавала [PERSON] Свідок [PERSON] , яка є сестрою сторін, в судовому засіданні пояснила, що вона [PERSON] в матері ніколи не бачила. Вона дзвонила йому та просила його, щоб він до матері прийшов, однак він не приходив. Мати сама ходити не могла, за нею доглядала [PERSON] Свідок [PERSON] , який є дядьком сторін, в судовому засіданні пояснив, що [PERSON] до матері не ходив. Відносини між [PERSON] та [PERSON] були нормальні. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що їй відомо, що [PERSON] ходив до матері, так як вона бачила його машину, яка стояла біля подвір`ї, де живе матір. Коли вона спілкувалась з [PERSON] , то та їй говорила, що вона спілкувалася із сином. Також розповідала їй, що в неї забирає пенсію донька. [PERSON] була сидяча, їй допомалала її донька [PERSON] . За останні чотири роки в [PERSON] вона не була. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що вона проживає в одному селі із сторонами. На подвір`ї [PERSON] її не було, тільки біля воріт. Їй відомо, що позивач та відповідач між собою не ладнали. Як пересувалась [PERSON] вона не бачила. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що вона працювала разом з [PERSON] , з якою спілкувалась один чи два рази в тиждень. Один раз вона бачила, як до останньої заходив її син [PERSON] . При спілкуванні з [PERSON] , остання їй жалілася, що в неї забирають пенсію. Про те, що її син не відвідував, [PERSON] їй нічого не казала. [PERSON] могла сама ходити. В судовому засіданні позивач згідно ст.92 ЦПК України була також допитана як свідок і пояснила, що її мати перебувала в безпорадному стані та потребувала сторонньої допомоги. Також вона потребувала матеріальної допомоги, оскільки її пенсії не вистачало на її утримання. Заслухавши учасників справи, свідків, дослідивши матеріали справи, вивчивши та оцінивши докази по справі та співставивши їх у відповідності до норм чинного законодавства, суд вважає, що в задоволенні позову слід відмовити, виходячи з наступного. В судовому засіданні встановлено, що [INFO] померла [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть від 28.08.2016 серія [NUMBER] (а.с.9). Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина на належне їй майно. Згідно довідки, виданої виконавчим комітетом Журавлівської сільської ради Тульчинського району Вінницької області від 13.03.2017 №211 (а.с.5), після смерті [PERSON] , померлої [INFO] залишилось спадкове майно, яке складається із: земельних ділянок, розташованих на території Журавлівської сільської ради, Тульчинського району, Вінницької області, площею 1,5938 га та 1,6195 га в межах згідно з планом та майнового паю, визначеного в розмірі 3152 грн, який перебуває в КСП ім.Шевченка с.Журавлівка Тульчинського району Вінницької області. Після смерті [PERSON] спадкоємцями за законом залишилися дочка помелої [PERSON] та син померлої [PERSON] . Таким чином після смерті [PERSON] відкрилась спадщина за законом. Відповідно до ст.1261 ЦК України, спадкоємцями першої черги за законом є сторони по справі, які являються дітьми спадкодавця, що в свою чергу підтверджується копією свідоцтва про народження від 04.03.1970 серія [NUMBER] (а.с. 10), копією свідоцтва про укладення шлюбу від 05.08.1989 серія [NUMBER] (а.с.11), згідно якого позивач змінила своє дошлюбне прізвище [PERSON] на [PERSON] , а також визнається сторонами, а тому додатковому дослідженню не підлягає. Відповідно до ст. 1220 ЦК України, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Відповідно до ст.1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ст.1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ч.5 ст. 1268 ЦК України, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкодавцеві з часу відкриття спадщини. Відповідно до ч. 1 ст. 1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її, а спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно зі спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву при прийняття спадщини, що передбачено ч. 1 ст. 1269 ЦК України. У відповідності до ч. 1 ст. 1270 ЦК України, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Згідно копії спадкової справи №57/2017 до майна померлої [INFO] [PERSON] (а.с. 89-98) вбачається, що 24.02.2017 позивач [PERSON] , а 01.02.2017 відповідач [PERSON] звернулись із заявами до Тульчинської державної нотаріальної контори про прийняття спадщини та 01.02.2017 була зареєстрована спадкова справа спадкодавця [PERSON] . Як вбачається із матеріалів справи, позивач звернулася до суду з позовом про усунення відповідача від права на спадкування на підставі ч.5 ст.1224 ЦК України. Відповідно до ч.5 ст.1224 ЦК України, за рішенням суду особа може бути усунена від права на спадкування за законом, якщо буде встановлено, що вона ухилялася від надання допомоги спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані. Під безпорадним станом слід розуміти безпомічність особи, неспроможність її своїми силами через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво фізично та матеріально самостійно забезпечити умови свого життя, у зв`язку з чим ця особа потребує стороннього догляду, допомоги та піклування. Згідно ч.3 ст.12 та ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до роз`яснень викладених у п. 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 № 7 "Про судову практику у справах про спадкування", правило ч.5 ст.1224 ЦК стосується всіх спадкоємців за законом, зокрема й тих, які відповідно до СК не були зобов`язані утримувати спадкодавця. Безпорадним слід розуміти стан особи, зумовлений похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом, коли вона не може самостійно забезпечити умови свого життя, потребує стороннього догляду, допомоги та піклування. Тобто, безпорадний стан необхідно доказувати відповідними записами в медичних документах. Доводити факт безпорадного стану тільки поясненнями позивача та свідків є недостатнім. Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 17.10.2018 у справі № 200/21452/15-ц. Крім того, у п.4 листа ВССУ від 16.05.2013 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» зазначено, що усунення від права на спадкування спадкоємців за законом та за заповітом можливе виключно на підставі рішення суду. Виходячи зі змісту ч.5 ст.1224 ЦК України , суд при вирішенні такої справи повинен встановити як факт ухилення особи від надання спадкодавцеві допомоги, так і факт перебування спадкодавця в безпорадному стані через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво та потребу спадкодавця в допомозі цієї особи. Для постановлення рішення про усунення від спадкування у справі повинні бути надані належні та допустимі докази, які б свідчили про те, що спадкодавець потребував допомоги відповідача, останній мав можливість її надати, проте ухилявся від обов`язку щодо її надання. Ухилення особи від надання допомоги спадкодавцеві, який її потребував, полягає в умисних діях чи бездіяльності особи, спрямованих на уникнення від обов`язку забезпечити підтримку та допомогу спадкодавцю. Тобто ухилення, пов`язане з винною поведінкою особи, яка усвідомлювала свій обов`язок, мала можливість його виконувати, але не вчиняла необхідних дій. Крім цього, підлягає з`ясуванню судом питання, чи потребував спадкодавець допомоги від спадкоємця за умови отримання її від інших осіб, чи мав спадкоємець матеріальну та фізичну змогу надавати таку допомогу. Для задоволення позовних вимог у справах про усунення від права на спадкування відповідно ч.5 ст.1224 ЦК України має значення сукупність обставин: ухилення особи від надання спадкодавцеві допомоги, можливість її надання цією особою, перебування спадкодавця в безпорадному стані, потреба спадкодавця в допомозі саме цієї особи. Лише при одночасному настанні наведених обставин і доведеності зазначених фактів в їх сукупності спадкоємець може бути усунений від спадкування. У постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 21.03.2018 у справі № 337/6000/15-ц та від 04.07.2018 у справі № 404/2163/16-ц зроблено висновок, що ухилення особи від надання допомоги спадкодавцеві, який потребує допомоги, полягає в умисних діях чи бездіяльності особи, спрямованих на ухилення від обов`язку забезпечити підтримку та допомогу спадкодавцю, тобто ухилення, пов`язане з винною поведінкою особи, яка усвідомлювала свій обов`язок, мала можливість його виконувати, але не вчиняла необхідних дій. Неучасть відповідача у витратах та здійснені процедури поховання спадкодавці за змістом частини ч.5 ст.1224 ЦК України також не може вважатись ухиленням відповідача від надання допомоги спадкодавцеві, який через хворобу перебував у безпорадному стані. Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог та на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, що мають значення для вирішення справи. Відповідно до ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Згідно із ч.2 ст. 78 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Згідно ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених ЦПК України. Докази не можуть ґрунтуватися на припущеннях. В свою чергу, матеріали справи не містять належних до допустимих доказів, що у відповідача був обов`язок по відношенню до утримання своєї матері. Також відсутні докази, що [PERSON] до настання смерті потребувала матеріальної чи іншої допомоги з боку сина. Так, як вбачається з повідомлення Тульчинського об`єднаного управління ПФУ України Вінницької області від 11.10.2017 №180/09-28/06 (а.с.85), [PERSON] з 15.08.1994 по 31.08.2016 отримувала пенсію за віком, розмір якої на момент смерті складав 1372,26 грн. Згідно повідомлення Адміністрації Тульчинського районного центру первинної медико-санітарної допомоги від 11.05.2017 №252 (а.с.4), [PERSON] в період із 01.01.2012 по [INFO] знаходидась на диспансерному обліку у Журавлівській амбулаторії загальної практики сімейної медицини з діагнозом: Ішемічна хвороба серця. Стабільна стенокардія напруги ІІ ФК. Атеросклеротичний міокардіосклероз, ПК ІІ А ст. Гіпертонічна хвороба ІІ ст. у ураженням серця. Цукровий діабет середньої степені важкості в стадії субкомпенсації. Верикозне розширення вен нижніх кінцівок. Трофічні виразки правої і лівої голені. Аліментарне ожирінні ІІІ ст. За останні три роки життя перебувала на амбулаторному та денному лікуванні і потребувала стороннього догляду. Згідно повідомлення Адміністрації Тульчинської центральної лікарні від 11.10.2017 №796-01-11 (а.с.86), [PERSON] в період часу 2014-2016 роки за медичною допомогою в Тульчинську ЦРЛ не зверталась. Відповідно до довідки, виданої виконавчим комітетом Журавлівської сільської ради Тульчинського району Вінницької області від 01.08.2017 №725 (а.с.39), [PERSON] , яка померла [INFO] проживала разом із [PERSON] в одному будинку та [PERSON] проводила поховання останньої за свій рахунок. Вищевказані докази не підтверджують знаходження померлої [PERSON] в безпорадному стані, а лише вказують на те, що [PERSON] , через свій літній вік важко хворіла. Також це підтверджується і оглянутою в судовому засіданні амбулаторною карткою [PERSON] , згідно якої вбачається, що остання періодично хворіла та зверталась до амбулаторії за лікуванням. Наявні в амбулаторній картці записи свідчать лише про амбулаторний огляд та призначення амбулаторного лікування [PERSON] . Окрім цього, на деяких записах міститься прізвище [PERSON] , що свідчить про те, що призначення здійснював чоловік позивача. Тобто, наявна медична документація, що досліджена в судовому засіданні, не містить висновків фахівців про те, що [PERSON] за станом здоров`я не могла сама себе обслуговувати і потребувала сторонньої допомоги. До повідомлення Адміністрації Тульчинського районного центру первинної медико-санітарної допомоги від 11.05.2017 №252 (а.с.4) суд відноситься критично, так воно іншими додатковими медичними документами не підтверджено. Між тим, сам по собі літній вік спадкодавця та важка хвороба не передбачають наявність такої умови позбавлення спадкоємця спадщини як безпорадний стан. Крім того, належних та допустимих доказів того, що спадкодавець [PERSON] за життя потребувала коштів на придбання ліків і догляд, а її пенсії та грошових коштів, які надавалися позивачем, було недостатньо, стороною позивача до суду не надано, тоді як рішення суду не може ґрунтуватися на припущеннях. Жодного доказу про те, що будь-які медичні препарати купувалися позивачем на лікування її матері, останньою також суду не надано. Оцінюючи покази свідків, судом встановлено, що [PERSON] потребувала певної стороньої допомоги, однак, щоб дану допомогу надавав їй її син - відповідач [PERSON] , остання не просила. В даному випадку, безпорадний стан [PERSON] та те, що остання потребувала допомоги саме від відповідача свідки не доводять. Водночас, матеріали справи не містять доказів того, що спадкодавець [PERSON] письмово, усно або іншим способом зверталася до відповідача з проханням про надання їй будь-якої допомоги, а той в свою чергу ігнорував такі звернення. Тобто, факту навмисного ухилення спадкоємця від надання допомоги спадкодавцю з боку відповідача позивачем та її представниками не доведено. Окрім того, судом також враховано, що згідно копії акту №4435 дослідження стану здоров`я (а.с.72), [PERSON] 27.04.2015 перебував на амбулаторному обстеженні у ВОКЛ ім.Пирогова в кардіологічному кабінеті з діагнозом: Гіпертонічна хвороба ІІ стадія, ІІ ступінь, ризик високий, Гіпертонічна ангіопатія сітківки. 1ХС Дифузний міокардіосклероз. Згідно копії консультативного висновку спеціаліста від 10.10.2017 (а.с.109) вбачається, що [PERSON] страждає гіпертонічною хворобою ІІ ст., ІІ ступіня, ризик ускладнень високий, Гіпертензивне серце, дилатація лівого передсердя, гіпертрофія лівого шлуночку. Гіпертонічна ангіопатія сітківки. Стаття 51 Конституції України встановлює, що повнолітні діти зобов`язані піклуватися про своїх непрацездатних батьків. Ця моральна норма була спочатку зафіксована на конституційному рівні, а потім знайшла своє відображення в Сімейному кодексу України. Так, ч.1 ст.172 СК України передбачено, що діти зобов`язані піклуватись про батьків, проявляти про них турботу та надавати їм допомогу, що в свою чергу і робила позивач, як дочка [PERSON] . Таким чином, суд приходить до висновку, що позивачем не надано належних та допустимих доказів, які б вказували на наявність обставин, які б слугували підставою для усунення від права на спадкування відповідача, так як останньою недоведено факт того, що спадкодавець перебувала у безпорадному стані та потребувала допомоги саме від відповідача, за умови її отримання від позивача. Встановлені судом обставини вказують на те, що відсутні обов`язкові, визначені відповідно до ч.5 ст.1224 ЦК України сукупність обставин: ухилення особи від надання спадкодавцеві допомоги при можливості її надання, що характеризується умисною формою вини; перебування спадкодавця в безпорадному стані; потреба спадкодавця в допомозі саме цієї особи, а тому підстав для усунення відповідача від спадкування немає. Аналізуючи вищевикладене, покази свідків, дослідивши обставини справи, перевіривши їх доказами, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, виходячи із принципів розумності, виваженості, справедливості, суд дійшов висновку про необґрунтованість позовних вимог позивача в заявлених нею межах та про відсутність правових підстав для їх задоволення. Також судом враховано, що ухвалою Тульчинського районного суду Вінницької області від 11.08.2017 (а.с.47 т.1) по даній справі забезпечено позов шляхом заборони Тульчинській державній нотаріальні конторі вчиняти дії щодо видачі свідоцтва про право на спадщину після смерті [INFO] [PERSON] . Згідно ч. 1 ст. 158 ЦПК України, суд може скасувати заходи забезпечення позову з власної ініціативи або за вмотивованим клопотанням учасника справи. Згідно ч. 9, 10 ст.158 ЦПК України, у випадку залишення позову без розгляду, закриття провадження у справі або у випадку ухвалення рішення щодо повної відмови у задоволенні позову суд у відповідному судовому рішенні зазначає про скасування заходів забезпечення позову. У такому разі заходи забезпечення позову зберігають свою дію до набрання законної сили відповідним рішенням або ухвалою суду. Враховуючи вищевикладене, суд також вважає необхідним з власної ініціативи скасувати захід забезпечення позову, вжитий ухвалою Тульчинського районного суду Вінницької області від 11.08.2017. Відповідно до ч.1, п.2 ч.2 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 2) у разі відмови в позові - на позивача. Оскільки суд прийшов до висновку про відмову в задоволенні позову, тому й судові витрати, пов`язані з розглядом даної справи, що були понесені позивачем, у відповідності до ст.141 ЦПК України, до стягнення з відповідача не підлягають. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed