Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-13 00:00:00

У вересні 2016 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства «ЕНЕРГОБАНК» про стягнення коштів за договором банківського вкладу. Свої вимоги мотивує тим, що 10 жовтня 2014 року між ним та відповідачем було укладено два договори про строковий банківський вклад з щомісячною виплатою відсотків №ДФ-116752-2612 та № ДФ-116755. На підставі даних договорів він надав, а банк прийняв на зберігання грошові кошти у сумі по 800 000 грн. за кожним договором, строком до 10 квітня 2015 року, з процентною ставкою 24,50% річних. Вказав, що в цей же день він уклав з ПАТ «ЕНЕРГОБАНК» ще один договір про строковий банківський вклад з щомісячною виплатою відсотків №ДФ-116756-26-12. За яким Банк прийняв від нього на зберігання грошові кошти у розмірі 1 000 000 грн., строком до 10 квітня 2015 року, з процентною ставкою 24,50% річних. Позивач зазначив, що 13 листопада 2014 року між ним та відповідачем було укладено договір про строковий банківський вклад з щомісячною виплатою відсотків №ДФ-118731-2607. На підставі даного договору Банк прийняв від нього на зберігання грошові кошти у розмірі 108 000 дол. США, строком до 16 листопада 2015 року, зі сплатою процентної ставки 12,5% річних. У позовній заяві позивач зауважив, що 06 липня 2016 року він звернувся до відповідача з заявою про повернення коштів з депозитних вкладів, однак Банк відмовив у поверненні коштів, у зв'язку з введенням у ПАТ «ЕНЕРГОБАНК» з 13.02.2015 року тимчасової адміністрації. Крім того, 12 листопада 2013 року між [PERSON] та ПАТ «ЕНЕРГОБАНК» укладено Договір № 00-000821-11 про відкриття та обслуговування карткового рахунку платіжної картки visa, залишок коштів на рахунку № [NUMBER] становить 1 889, 63 дол. США. 24 березня 2014 року між позивачем та відповідачем було укладено Договір №33892/ЕН про відкриття та обслуговування карткового рахунку фізичної особи, за яким залишок коштів на рахунку [NUMBER] становить 36 622, 80 дол. США, які також не були повернуті позивачу. Посилаючись на вищевикладені обставини, ст. 1060 ЦК України, позивач просив стягнути з ПАТ «ЕНЕРГОБАНК» на свою користь грошові кошти за договорами, а саме: - 36 622, 80 дол. США за договором №33892/ЕН про відкриття та обслуговування карткового рахунку фізичної особи від 24.03.2014 року; - 1 889, 63 дол. США за договором № 00-000821-11 про відкриття та обслуговування карткового рахунку фізичної особи від 12.11.2013 року; - 108 000 дол. США за договором №ДФ-118731-2607 про строковий банківський вклад з щомісячною виплатою відсотків від 13.11.2014 року; - 800 000 грн. за договором №ДФ-116752-2612 про строковий банківський вклад з щомісячною виплатою відсотків від 10.10.2014 року; - 800 000 грн. за договором №ДФ-116755-2612 про строковий банківський вклад з щомісячною виплатою відсотків від 10.10.2014 року; - 1 000 000 грн. за договором №ДФ-116756-2612 про строковий банківський вклад з щомісячною виплатою відсотків від 10.10.2014 року, а також стягнути судовий збір. У судовому засіданні позивач та його представник позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив їх задовольнити. Представник відповідача у судовому засіданні позовні вимоги не визнав та просив відмовити у їх задоволенні. Зазначив, що оскільки вимоги позивача є вимогами кредитора, а тому не можуть бути виконані відповідачем в силу положень ч. 5 ст. 36 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", у зв'язку із введенням у ПАТ «ЕНЕРГОБАНК» тимчасової адміністрації (а.с. 71-75). Заслухавши пояснення позивача та його представника, представника відповідача, вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позов задоволенню не підлягає з наступних підстав. Судом встановлено, що 10 жовтня 2014 року між позивачем та відповідачем було укладено два договори про строковий банківський вклад з щомісячною виплатою відсотків №ДФ-116752-2612 та № ДФ-116755-2612 (а.с. 6, 8). Відповідно до п. 1.1. даних договорів [PERSON] надав, а банк прийняв на зберігання грошові кошти у сумі по 800 000 грн. за кожним договором, строком до 10 квітня 2015 року, з процентною ставкою 24,50% річних. В цей же день позивач уклав з ПАТ «ЕНЕРГОБАНК» ще один договір про строковий банківський вклад з щомісячною виплатою відсотків №ДФ-116756-2612. За яким Банк прийняв від [PERSON] на зберігання грошові кошти у розмірі 1 000 000 грн., строком до 10 квітня 2015 року, з процентною ставкою 24,50% річних (а.с. 10). 13 листопада 2014 року між [PERSON] та відповідачем було укладено договір про строковий банківський вклад з щомісячною виплатою відсотків №ДФ-118731-2607 (а.с. 12-13). Згідно п. 1.1. даного договору Банк прийняв від позивача на зберігання грошові кошти у розмірі 108 000 дол. США, строком до 16 листопада 2015 року, зі сплатою процентної ставки 12,5% річних. 06 липня 2016 року позивач звернувся до відповідача з заявою про повернення коштів з депозитних вкладів (а.с. 29). Однак, Банк листом від 06 липня 2016 року відмовив [PERSON] у поверненні коштів, у зв'язку з введенням у ПАТ «ЕНЕРГОБАНК» з 13.02.2015 року тимчасової адміністрації (а.с. 30). Крім того, судом встановлено, що 12 листопада 2013 року між [PERSON] та ПАТ «ЕНЕРГОБАНК» укладено Договір № 00-000821-11 про відкриття та обслуговування карткового рахунку платіжної картки visa (а.с. 38-39) Згідно п.1.1. договору Банк видав позивачу електронну платіжну картку та ПІН-код до неї, відкрив картковий рахунок [NUMBER] в доларах США. Залишок коштів на рахунку № [NUMBER] становить 1 889, 63 дол. США. 24 березня 2014 року між позивачем та відповідачем було укладено Договір №33892/ЕН про відкриття та обслуговування карткового рахунку фізичної особи, за яким Банк відкрив клієнту поточний рахунок [NUMBER] у національній та/чи іноземній валютах, а також здійснює його розрахунково-касове обслуговування ( а.с. 40-41). Залишок коштів на рахунку [NUMBER] становить 36 622, 80 дол. США, які не були повернуті позивачу. У судовому засіданні позивач вказав, що після спливу строку договорів, кошти йому Банком не були повернуті. У зв'язку з тим, що в ПАТ «ЕНЕРГОБАНК» було запроваджено Тимчасову адміністрацію, відповідач не повернув позивачу грошові кошти за договорами, а тому позивач звернувся до суду з даним позовом. Відповідно до ч. 1 ст. 1074 ЦК України обмеження прав клієнта щодо розпорядження грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку, не допускається, крім випадків обмеження права розпоряджання рахунком за рішенням суду або в інших випадках, встановлених законом, а також у разі зупинення фінансових операцій, які можуть бути пов'язані з легалізацією (відмиванням) доходів, одержаним злочинним шляхом, або фінансування тероризму, передбачених законом. Тобто, випадки обмеження прав клієнта щодо розпоряджання грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку, можуть бути передбачені в спеціальному законі. Судом встановлено, що на виконання постанови Правління НБУ від 22.01.2015 року № 48/БТ «Про віднесення ПАТ «Енергобанк» до категорії проблемних та запровадження особливого режиму контролю за діяльністю банку (яка відповідно до ч. 1 ст. 56 ЗУ «Про національний банк України» є обов'язковою для банків) наказом в.о. голови правління ПАТ «Енергобанк» від 26.01.2015 року № 5 на період дії постанови НБУ № 48/БТ з 22.01.2015 року по 21.07.2015 року запроваджено обмеження в діяльності банку та визначено перелік заходів щодо забезпечення виконання таких обмежень, зокрема у п.21 наказу передбачено не допускати проведення будь-яких операцій,за наслідками яких збільшується гарантована сума відшкодування за вкладами фізичних осіб Фондом гарантування вкладів фізичних осіб,крім договорів,укладених до набрання чинності постанови НБУ № 48/БТ,умовами яких передбачено поповнення вкладів фізичних осіб за рахунок відсотків. Постановою Правління НБУ від 12.02.2015 року № 96 ПАТ «Енергобанк» віднесено до категорії неплатоспроможних. Рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 12.02.2015 року № 29 в банку запроваджено тимчасову адміністрацію з 13.02.2015 року по 13.05.2015 року, який продовжено за рішенням цього органу від 30.04.2015 року № 93 до 11.06.2015 року. Рішенням Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 12.06.2015 року № 115 було запроваджено процедуру ліквідації ПАТ «Енергобанк» з 12.06.2015 року та рішенням цього ж органу від 26.05.2016 року № 842 строк процедури ліквідації продовжено на 2 роки (а.с. 76-77). Процедура щодо виведення неплатоспроможних банків з ринку врегульована Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», який є спеціальним законом, що регулює дані правовідносини. У п. 6 ст. 2 цього Закону визначено, що ліквідація банку - це процедура припинення банку як юридичної особи відповідно до законодавства. Отже, у спорах, пов'язаних з виконанням банком, у якому введена тимчасова адміністрація та/або запроваджена процедура ліквідації, своїх зобов'язань перед його кредиторами, норми Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» є спеціальними, і цей Закон є пріоритетним відносно інших законодавчих актів України у таких правовідносинах. Згідно п. 16 ст. 2 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» тимчасова адміністрація - це процедура виведення банку з ринку, що запроваджується Фондом стосовно неплатоспроможного банку в порядку, встановленому цим Законом. Відповідно до п. 6 ст. 2 цього Закону ліквідація банку - це процедура припинення банку як юридичної особи відповідно до законодавства. Отже, у спорах, пов'язаних з виконанням банком, у якому введена тимчасова адміністрація та/або запроваджена процедура ліквідації, своїх зобов'язань перед його кредиторами, норми Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» є спеціальними, і цей Закон є пріоритетним відносно інших законодавчих актів України у таких правовідносинах. Статтею 36 вказаного Закону врегульовано наслідки запровадження тимчасової адміністрації. Згідно з ч. 5 ст. 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» під час тимчасової адміністрації не здійснюється: задоволення вимог вкладників та інших кредиторів банку; примусове стягнення коштів та майна банку, звернення стягнення на майно банку, накладення арешту на кошти та майно банку, нарахування неустойки (штрафів, пені) інших фінансових( економічних санкцій), в тому числі не застосовується індекс інфляції за весь час прострочення виконання грошових зобов»язань. Частиною 2 ст. 46 цього Закону з дня призначення уповноваженої особи Фонду банківська діяльність завершується закінченням технологічного циклу конкретних операцій у разі, якщо це сприятиме збереженню чи збільшений ліквідаційної маси. Таким чином, після запровадження у банку тимчасової адміністрації, задоволення вимог кредиторів відбувається в особливому, передбаченому зазначеним спеціальним законом порядку, з дотриманням принципу черговості. Якщо на момент ухвалення рішення судом першої інстанції у банку вже було введено тимчасову адміністрацію, це унеможливлює стягнення коштів у будь - який інший спосіб, аніж це передбачено Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб». У спорах, пов'язаних з виконанням банком, у якому введена тимчасова адміністрація та/або запроваджена процедура ліквідації, своїх зобов'язань перед його кредиторами, норми Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» є спеціальними, і цей Закон є пріоритетним відносно інших законодавчих актів України у цих правовідносинах. Згідно з главою 16 Закону України «Про банки і банківську діяльність» та розділом 8 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» передбачений спеціальний порядок задоволення вимог кредиторів. При цьому, відповідно до ч. 4 ст. 110 ЦК України особливість ліквідації банків встановлюється законом про банки і банківську діяльність. Статтею 2 Закону України «Про банки і банківську діяльність» ліквідацію банку визначено як процедуру припинення функціонування банку як юридичної особи відповідно до положень цього Закону та Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб». Відповідно до положень ст. 77 цього ж Закону Фонд гарантування вкладів фізичних осіб у день отримання рішення Національного банку України про ліквідацію банку набуває прав ліквідатора банку та розпочинає процедуру його ліквідації відповідно до Закону. Судом встановлено, що стосовно відповідача триває ліквідаційна процедура відповідно до положень Закону. Статтею 45 Закону визначено, що протягом 30 днів з дня опублікування відомостей про відкликання банківської ліцензії, ліквідацію банку та призначення уповноваженої особи Фонду кредитори мають право заявити уповноваженій особі Фонду про свої вимоги до банку. Вимоги фізичних осіб-вкладників у межах гарантованої Фондом суми відшкодування за вкладами не заявляються. Відповідно до вимог ст. 48 Закону уповноважена особа Фонду не пізніше ніж через три дні з дня свого призначення складає перелік вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок коштів Фонду та складає реєстр акцептованих вимог кредиторів (вносить зміни до нього) та здійснює заходи щодо задоволення вимог кредиторів. Після закінчення 30 днів з дня опублікування відомостей відповідно до ч. 2 ст. 45 цього Закону уповноважена особа Фонду припиняє приймання вимог кредиторів. Будь-які вимоги, що надійшли після закінчення цього строку, вважаються погашеними, крім вимог вкладників у межах гарантованої Фондом суми відшкодування за вкладами (ст. 49 Закону). У подальшому протягом 90 днів з дня опублікування відомостей відповідно до частини другої статті 45 цього Закону уповноважена особа Фонду: 1) визначає суму заборгованості кожному кредитору та відносить вимоги до певної черги погашення; 2) відхиляє вимоги в разі їх не підтвердження фактичними даними, що містяться у розпорядженні уповноваженої особи Фонду, та, у разі потреби, заявляє в установленому законодавством порядку заперечення за заявленими до банку вимогами кредиторів; 3) складає реєстр акцептованих вимог кредиторів відповідно до вимог, встановлених нормативно-правовими актами Фонду. Згідно з положеннями п. 4 ч. 1 ст. 52 Закону кошти, одержані в результаті ліквідації та реалізації майна банку, спрямовуються уповноваженою особою Фонду на задоволення вимог кредиторів-фізичних осіб у частині, що перевищує суму, виплачену Фондом у четвергу чергу. Аналіз наведених положень законодавства дає підстави для висновку, що в межах ліквідаційної процедури банку статусу кредитора набувають дві категорії осіб: 1) фізичні особи-вкладники у межах гарантованої Фондом суми відшкодування; 2) особи, вимоги яких заявлені протягом 30 днів з дня опублікування відомостей (про відкликання банківської ліцензії, ліквідацію банку та призначення уповноваженої особи Фонду), та які акцептовані та включені до реєстру акцептованих вимог кредиторів відповідно до вимог, встановлених нормативно-правовими актами Фонду. Встановлено, що у ПАТ «Енергобанк» запроваджено тимчасову адміністрацію, а тому Закон України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» є спеціальним, всі інші закони України можуть застосовуватись до правовідносин з банком лише в тій частині, що не суперечить положенням спеціального закону. Процедура ліквідації банківської установи, зокрема повернення коштів вкладникам неплатоспроможного банку, здійснюється відповідно до вимог Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб». На момент розгляду справи триває процедура ліквідації банку, що унеможливило стягнення коштів у будь-який інший спосіб, аніж це передбачено Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб». Вказаний правовий висновок щодо застосування зазначених норм матеріального права міститься, зокрема, у постанові Верховного Суду України від 20 січня 2016 року № 6-2001цс15, який згідно вимог ч. 1 ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначену норму права, та для всіх судів України. Відповідно до вимог ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. За змістом ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Згідно зі ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. З позовом до ПАТ «Енергобанк» про стягнення коштів [PERSON] звернувся у вересні 2016 року. Обставин звернення протягом 30 днів із вимогами кредитора щодо повернення коштів до уповноваженої особи Фонду (ліквідатора) позивачем не доводилось. Позивач до уповноваженої особи Фонду (ліквідатора) з заявою про повернення коштів не звертався. Оскільки ч. 4 ст. 49 Закону передбачено вирішення у судовому порядку будь-яких спорів саме щодо акцептування вимог кредиторів, відсутність такої кредиторської вимоги з боку [PERSON], заявленої уповноваженої особи Фонду у визначених законом порядку та строки, унеможливлює захист прав позивача в судовому порядку та є підставою для відмови в позові. На основі повно та всебічно з'ясованих обставин, на які посилаються сторони, як на підставу своїх вимог та заперечень підтверджених доказами, перевірених в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, а також достатність, взаємозв'язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд приходить до висновку, що позов задоволенню не підлягає. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed