Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-13 00:00:00

02.10.2017року позивачка звернулася до суду із зазначеним позовом, покликаючись на те, що житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами № 14 по вул.Франка в с.Гусаків Мостиського району Львівської області, згідно Свідоцтва на право особистої власності на жилий будинок від 26.06.1990року належав колгоспному двору головою якого була її мати - [PERSON]. Зазначає, що 14 грудня 2014 року її мати [PERSON] померла. За свого життя заповіту вона не складала. Вона (позивачка) є спадкоємцем першої черги спадкування за законом в цілому майна своєї матері. Інший спадкоємець за законом першої черги її брат [PERSON], відмовився від спадщини після смерті матері в її користь, подавши у встановлений законом строк та порядок до нотаріальної контори заяву про відмову від спадщини. Їх батько - [PERSON] помер ще до смерті матері у 1994 році, за вищевказаною адресою разом із ними не проживав. Стверджує, що у встановлений законом строк вона звернулась в Мостиську державну нотаріальну контору із заявою про прийняття спадщини за законом після смерті матері та отримала Свідоцтво про право на спадщину за законом на спадкове майно (земельні ділянки згідно державних актів), однак в переліку спадкового майна, на яке видане це свідоцтво, не вказано спірне будинковолодіння № 14 по вул.Франка в с.Гусаків Мостиського району Львівської області, оскільки відсутні правовстановлюючі документи на дане майно на імя спадкодавця, а тому в позасудовому порядку оформити право власності на вищевказаний житловий будинок не має можливості. З огляду на наведене, просить суд визнати за нею право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами №14 по вул.Франка в с.Гусаків Мостиського району Львівської області, в порядку спадкування після смерті матері [PERSON], яка померла 14.12.2014року. В судове засідання позивачка [PERSON] не зявилася, проте подала до суду заяву, в якій просить суд справу розглянути у її відсутності та зазначає, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Представник відповідача Шегинівської сільської ради Мостиського району Львівської області у судове засідання не зявився, однак подав заяву, в якій не заперечує проти позову та просить суд розглянути справу без його участі. Представник третьої особи Мостиської державної нотаріальної контори у судове засідання не зявився, проте подав до суду копію спадкової справи №155/2015, заведеної після смерті [PERSON], та заяву, в якій просить справу розглядати у його відсутності. Треті особи - [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] у судове засідання не зявилися, однак подали до суду заяви, в яких зазначають, що не заперечують проти позову та просять суд розглянути справу без їхньої участі. Відповідно до ч.2 ст.197 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється Згідно із ч.4 ст.174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Дослідивши подані сторонами документи, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини справи, суд приходить до висновку, що позов слід задовольнити з наступних підстав. Колгоспний двір, за положеннями Цивільного кодексу Української РСР, визначався як сімейно-трудове об'єднання осіб, всі або частина яких є членами колгоспу, брали участь у суспільному виробництві колгоспу та спільно вели підсобне господарство на присадибній ділянці. За нормами ст.ст. 120, 123 ЦК УРСР кожен з членів колгоспного двору мали рівне право на майно колгоспного двору. У зв'язку з введенням у дію Закону України «Про власність» 15.04.1991 року така організаційно-правова форма як колгоспи, а відповідно, і колгоспний двір - були припинені. Як роз'яснено у п. 6 постанови Пленум Верховного Суду "Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності" від 22.12.95 N 20, до правовідносин, що виникли до прийняття 15.04.1991 Закону України "Про власність", застосовується чинне на той час законодавство. Зокрема, спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15.04.1991року, мають вирішуватися за нормами, що регулюють власність цього двору, а саме: право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, які до 15.04.1991року не втратили права на частку в його майні. Такими, що втратили це право, вважаються працездатні члени двору, які не менше трьох років підряд до цієї дати не брали участі своєю працею і коштами у веденні спільного господарства двору (в цей строк не включається час перебування на дійсній строковій військовій службі, навчання в учбовому закладі, хвороба). Розмір частки члена двору визначається, виходячи з рівності усіх його членів, включаючи неповнолітніх. Судом встановлено, що спірний житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами № 14 по вул.Франка в с.Гусаків Мостиського району Львівської області на підставі Свідоцтва на право особистої власності на жилий будинок від 26.06.1990року належав колгоспному двору головою якого була [PERSON], а членами зазначеного двору, які станом на 15.04.1991року не втратили та зберегли право на частку в майні такого, були: [PERSON], [INFO] (голова двору), [PERSON], [INFO] (дочка), [PERSON], [INFO] (син), [PERSON], [INFO] (зять), [PERSON], [INFO] (онук), [PERSON], [INFO] (онук), [PERSON], 1985р.н. (онук). Отже, виходячи з вимог ст.ст.120, 123 ЦК України в редакції 1963року, які діяли станом на 15.04.1991 року і регулювали власність колгоспного двору, зазначені особи мали в рівних частках право власності на майно колгоспного двору, тобто кожен на 1/7 частину вищевказаного житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами. 14.12.2014 року [PERSON] померла, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії І-СГ №373242 від 15.12.2014року. Як вбачається із матеріалів спадкової справи №155/2015, заведеної у Мостиській державній нотаріальній конторі, за життя спадкодавець [PERSON] заповіту не складала, своїм майном не розпорядилася. Спадкоємцем першої черги спадкування за законом є дочка померлої позивачка [PERSON], яка у відповідності до ч.3 ст.1268 ЦК України вважається такою, що прийняла спадщину після смерті матері, оскільки постійно проживала разом із нею на час відкриття спадщини та протягом встановленого законодавством строку не заявила про відмову від спадщини. Крім того, спадкоємець [PERSON] подала до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини після смерті матері. Інший спадкоємець першої черги спадкування за законом син померлої [PERSON] спадщину після смерті матері у встановлений законом строк та порядок, не прийняв і на таку не претендує. Крім того, як вбачається із поданих до суду заяв третіх осіб - [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON], останні відмовилися від належних їм часток у майні вищевказаного колгоспного двору на користь дочки померлої - [PERSON] (позивачки у справі), на спірний житловий будинок не претендують та проти позову не заперечують. В той же час, через відсутність правовстановлюючих документів на спірний житловий будинок позивачка не може в позасудовому порядку в повній мірі оформити свої спадкові права та одержати в нотаріальній конторі свідоцтво про право на спадщину на дане спадкове майно, у звязку із чим звернулася до суду із зазначеним позовом. Вказані обставини сторонами не оспорюються та підтверджуються наявними у справі письмовими доказами, а саме: копією Свідоцтва на право особистої власності на жилий будинок від 26.06.1990року; копією свідоцтва про смерть спадкодавця [PERSON]; копіями довідок, виданих виконавчим комітетом Гусаківської сільської ради Мостиського району Львівської області №370 та №371 від 14.03.2016року; копією свідоцтва про укладення шлюбу між [PERSON] та [PERSON]; копією свідоцтва про народження позивачки [PERSON]; копією будинкової книги для прписки громадян у спірному житловому будинку; копією технічного паспорта на спірний житловий будинок, виготовленого КП Мостиське РБТІ станом на 13.04.2016року; копією спадкової справи №155/2015, заведеної у Мостиській державній нотаріальній конторі, після смерті [PERSON] та іншими матеріалами справи. Відповідно до ст.1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до іншої особи (спадкоємця). Згідно ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261 - 1265 цього Кодексу (спадкоємці за законом). У відповідності до статті 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Правилами ст.1268 ЦК України встановлено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Прийнята спадщина визнається власністю спадкоємця з часу відкриття спадщини. Спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно (ч. 1 ст. 1297 ЦК України). Практика Верхового Суду України (п. 23 Постанови Пленуму ВСУ «Про судову практику у справах про спадкування» №7 від 30.05.2008 року) при розгляді справ даної категорії вказує на те, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розгляду не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Оскільки у даному випадку питання про право на спадщину не може бути вирішено в нотаріальному порядку шляхом видачі свідоцтва про право на спадщину, у зв'язку з відсутністю правовстановлюючих документів на спірний житловий будинок, тому це питання повинно бути вирішено у судовому порядку шляхом визнання права власності на вищевказане спадкове майно за позивачем у порядку спадкування. В статті 55 Конституції України закріплено, що права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Згідно ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Способом захисту цивільних прав та інтересів згідно ст. 16 цього Кодексу може бути, зокрема, визнання права. Згідно ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно ст. 392 ЦК України власник майна може предявити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. З огляду на наведені положення закону та враховуючи встановлені судом обставини справи, суд вважає, що визнання відповідачем предявленого позову не суперечить закону та не порушує права свободи чи інтереси інших осіб, а тому є всі підстави для задоволення позову в повному обсязі. На підставі викладеного,

Outcome: approved