Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-04 00:00:00

Позивач звернулась до суду з вказаним позовом, який нею був в подальшому уточнений, яким вона просить визнати недійсним договір купівлі-продажу 5 / 6 частки квартири [ADDRESS] , укладений 15.09.2017 року між позивачем та відповідачем, скасувати реєстрацію права власності на 5 / 6 частки квартири [ADDRESS] за [PERSON] , проведеної на підставі спірного договору купівлі-продажу. В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 15 вересня 2017 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір купівлі - продажу, за яким позивач продала 5/6 (п`ять шостих) у праві власності на квартиру [ADDRESS] . У позові зазначено, що на теперішній час 5/6 частки на квартиру [ADDRESS] , належить на праві спільної часткової власності - [PERSON] , а 1/6 частка належить на праві приватної власності синові позивача [PERSON] . Згідно звіту про оцінку майна (зазначеного у договорі купівлі-продажу), який зроблено приватним підприємцем [PERSON] 15.09.2017 року, ринкова вартість квартири складає 490 974 гри. 00 коп., а 5/6 частка квартири, у свою чергу складає 409 167 грн. 00 коп. Однак не дивлячись на укладення між позивачем та відповідачем даного договору у присутності нотаріуса, позивач вважає що його було укладено з порушенням норм діючого цивільного кодексу України з наступних підстав. Після смерті чоловіка позивача, [PERSON] у 2012 році, за їх спільною з позивачем усною домовленістю, 5/6 часток квартири, які залишилися у власності позивача, вона пообіцяла передати у спадщину своєму онукові - [PERSON] , але заповіт не встигла на нього оформити бо дався у знаки її стан здоров`я. 09.05.2012 та у листопаді 2012 року позивач перенесла два інсульти. Згідно позовної заяви, з того часу її стан здоров`я різко погіршився, вона почала потребувати відповідного догляду зі сторони близьких та родичів. Цей догляд їй надавав в тому числі онук [PERSON] . Позивач зазначає, що з початку 2017 року до неї додому почала часто навідуватися друга дружина її сина - [PERSON] та вона почала входити в коло її довіри. Згідно позовної заяви, спочатку між ними з відповідачем були звичайні стосунки, відповідач просто приходила до позивача у гості, цікавилась її здоров`ям, допомагала у побуті, а потім вона почала схиляти позивача до того, щоб позивач частину квартири передала їй у власність, однак відразу позивач відмовити їй не змогла, оскільки не хотіла щоб відповідач перестала надавати свою допомогу. Позивач повідомила відповідача про те, що планує передати свою частку квартири онукові. Згодом [PERSON] почала вмовляти позивача, що їй все ж таки треба передати свою частку квартири у власність, оформити все через нотаріуса, а гроші за це вона передасть згодом та позивач зможе їх віддати своєму онукові. У позові зазначено, що на той час позивач цілком не розумілась на тому, що відбувається, оскільки вона не має відповідної юридичної освіти, щоб розуміти наслідки передачі квартири, до того ж на той час позивач продовжувала важко хворіти і їй було зовсім не до розумінь будь-яких правових нюансів, які б могли скластися, крім того відповідач так все добре розповідала, що позивач довірилася їй. Позивач вказує, що 15 вересня 2017 року до неї додому навідалася [PERSON] , яка повідомила, що вони разом їдуть до нотаріуса з приводу вказаної квартири та сказала позивачу, щоб вона взяла свій паспорт, ідентифікаційний код та документи на квартиру. Того дня у нотаріуса було укладено спірний договір. Згідно позовної заяви, позивач вважає, що своїми діями [PERSON] ввела позивача в оману, не пояснивши своїх дійсних намірів та настання правових наслідків для позивача, тоді позивач не розуміла, що продає свою частку квартири. У нотаріуса [PERSON] позивачу було настільки погано за станом здоров`я, що вона ладна була підписати та зробити все, що їй скажуть лише б вийти з відти, але позивач як могла трималася, бо думала що підведе [PERSON] та вона перестане їй допомагати. У нотаріуса позивачу задавали запитати, однак які саме вона не пам`ятає, але зі всіма ними вона погоджувалася як і було сказано [PERSON] . В подальшому вони з відповідачем підписали якісь документи, які позивач не читала, тому що у неї проблеми з зором та не розуміла, що там викладено, тому підписала. Позивач зазначає, що відповідач попросила нікому не говорити, що вони були у нотаріуса та оформлювали з нею якісь документи. Згідно позову, ніяких грошей ні до походу до нотаріуса ні після цього, від [PERSON] позивач не отримувала. Позивач продовжувала проживати у квартирі, однак у 2019 році внук позивача повідомив, що він з`ясував факт того, що у 2017 році позивач уклала договір купівлі-продажу 5/6 частки квартири, та згідно нього продала [PERSON] за 409 тисяч гривень належну їй частину квартири. Позивач зазначає, що для неї це стало несподіванкою, оскільки продавати квартиру вона не хотіла, а грошей за неї не отримувала. Згідно позовної заяви, спірний договір було вчинено під впливом обману, що є підставою для визнання недійсним. Ухвалою суду від 07.08.2019 року відкрито провадження у справі та призначено підготовче судове засідання. Ухвалою суду від 15.10.2019 року закрито підготовче судове засідання та призначено справу до судового розгляду. Позивач в судовому засіданні позов підтримала та просила його задовольнити, зазначила, що договір було вчинено під впливом обману. В судовому засіданні представник позивача позов підтримав та просив його задовольнити. Відповідач та її представник в судовому засіданні заперечували проти задоволення позову. Треті особи в судовому засіданні заперечували проти задоволення позову. Представником позивача надано відзив на позовну заяву, в якому зазначено, що договір було посвідчено приватний нотаріусом. У договорі чітко зазначено, що сторони розуміють значення своїй дій, дійсні наміри та його правові наслідки. Грошові кошти, зазначені у договорі, були передані позивачу, про що зазначено у договорі. При укладанні договору приватним нотаріусом було роз`яснено його умови позивачу та остання добровільно проставила свій підпис у ньому, підтвердивши, в тому числі, факт передання їй грошових коштів за договором. У відзиві зазначено, що позивачем не надано доказів, які свідчать про те, що в момент укладання спірного договору її психічний стан не надавав можливості розуміти значення її дій. Будь-яких доказів щодо вчинення договору під впливом обману суду надано не було. Вислухавши думку учасників судового засідання, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного. Відповідно до статті 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Виходячи зі змісту статей 203, 655 ЦК України договір купівлі-продажу вважається укладеним, якщо сторони мають повну уяву не лише про предмет договору, а й досягли згоди про всі його істотні умови. Виходячи з положень Цивільного кодексу України у правочині зовнішнє волевиявлення особи має відповідати його внутрішній волі. Вона має бути спрямована на досягнення відповідного юридичного наслідку, тому не можуть розглядатися як правочини ті фактичні дії особи, які не призводять безпосередньо до виникнення, зміни чи припинення цивільних прав та обов`язків. На цих підставах необхідно виділити правочини, вчинені під впливом: помилки (ст. 229 ЦК); обману (ст. 230); насильства (ст. 231); тяжкої обставини і на вкрай невигідних умовах (ст. 233), а також унаслідок зловмисної домовленості (ст. 232). Відповідно до статей 229 - 233 ЦК правочин, здійснений під впливом помилки, обману, насильства, погрози, зловмисної домовленості представником однієї сторони з іншою стороною або внаслідок збігу тяжких обставин (кабальний правочин), є оспорюваним та може бути визнаний судом недійсним. Вимоги про визнання правочину недійсним з зазначених вище підстав можуть бути задоволені лише у випадках, якщо доведені факти обману, насильства, погрози, зловмисної домовленості представника однієї сторони з іншою стороною або збіг тяжких для сторони обставин і наявність їх безпосереднього зв`язку із волевиявленням сторони вчинити правочин на вкрай невигідних для неї умовах. Для визнання правочину недійсним, через вчинення його під впливом насильства або погрози, необхідна наявність фізичного або психічного впливу на особу з метою спонукання до укладення правочину. В судовому засіданні встановлено, що 15 вересня 2017 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір купівлі - продажу, за яким позивач продала 5/6 (п`ять шостих) частин у праві власності на квартиру [ADDRESS] . Вказаний договір купівлі-продажу був посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Харківської області [PERSON]., зареєстровано в реєстрі № 1089. Відповідно до ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. Згідно ч. 1 ст.626, ст.629 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до ст. ст.6,627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, вибору контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Згідно із ч. 1ст. 638 ЦК договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. За змістом статей 203,215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою, шостою статті 203 цього Кодексу. Кожна із цих вимог є самостійною підставою недійсності правочину. Відповідно до частини першої статті 230 ЦК України, якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (частина перша статті 229 цього Кодексу), такий правочин визнається судом недійсним. Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкоджати вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування. Виходячи із змісту зазначеної норми, правочин визнається вчиненим внаслідок обману у разі навмисного введення іншої сторони в оману щодо обставин, які впливають на вчинення правочину. Отже, підставою для визнання правочину недійсним є введення однією стороною іншої сторони правочину в оману щодо обставин, які мають істотне значення. Суб`єктом введення в оману є сторона правочину як безпосередньо, так і через інших осіб за домовленістю. До відповідних правових висновків дійшов і Верховний Суд України у постанові від 29 квітня 2014 р. у справі № 3-11гс14. Згідно з роз`ясненнями, наданими в п. 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 2009 року N 9 "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними"особами, котрі беруть участь у справі про визнання правочину недійсним, є насамперед сторони даного правочину. Правочин визнається вчиненим під впливом обману у випадку навмисного введення іншої сторони в оману щодо обставин, які впливають на вчинення правочину. На відміну від помилки, ознакою обману є умисел у діях однієї зі сторін правочину. Наявність умислу в діях відповідача, істотність значення обставин, щодо яких особу введено в оману, і сам факт обману повинна довести особа, яка діяла під впливом обману, в даному випадку позивач. Обман - це певні винні, навмисні дії сторони, яка намагається запевнити іншу сторону про такі властивості й наслідки правочину, які насправді наступити не можуть. При обмані наслідки правочину, що вчиняється, є відомими й бажаними для однієї зі сторін. Обман щодо мотивів правочину не має істотного значення. Ознакою обману є умисел. Установлення у недобросовісної сторони умислу ввести в оману другу сторону, щоб спонукати її до укладення правочину, є обов`язковою умовою кваліфікації недійсності правочину заст. 230 ЦК України. Із оспорюваного договору вбачається, що сторони у справі, діючи добровільно та розуміючи значення своїх дій, уклали договір, згідно з яким позивач передав у власність відповідачу, а відповідач прийняв у власність 5 / 6 частин квартири, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до умов договору купівлі-продажу, продаж частини квартири вчинено за погодженням сторін за 409167,00 грн. Згідно п.3 договору, підписання цього договору є підтвердженням факту повного розрахунку. У п.21 договору зазначено, що сторони підтверджують, що вони однаково розуміють значення та умови правочину, його правові наслідки, а також те, що цей договір відповідає їх дійсним намірам, заперечення щодо будь-якої з умов договору у кожної з сторін відсутні, на їх волевиявлення впливу немає, договір сторонам прочитано. Таким чином, під час укладення договору сторони узгодили основні умови, зокрема порядок розрахунку. Підписавши оспорюваний договір, позивач ствердив, що його умови повністю відповідають його волевиявленню, а також про повний розрахунок за продану частину квартиру. При нотаріальному посвідченні вказаного вище правочину позивач усвідомлював значення своїх дій і керував ними, мав необхідний обсяг цивільної дієздатності. Будь-яких даних про те, що договір був укладений під впливом обману, внаслідок навмисного введення в оману покупцем продавця, позивачем не наведено та матеріали справи не містять. В судовому засіданні позивачем було зазначено, що із заявами про вчинення відносно неї кримінального правопорушення до правоохоронних органів вона не зверталась. В судовому засіданні позивач [PERSON] пояснила, що вона під впливом насильства була приведена в кабінет нотаріуса, який не був її робочим місцем, договір вона не читала, нотаріус його не оголошувала, грошові кошти за договором вона не отримувала. Свою чергу, в судовому засіданні відповідач [PERSON] зазначила, що грошові кошти за квартиру нею завчасно до посвідчення договору були передані позивачу, вони були її особистими збереженнями, при укладанні договору були присутні вона та позивач, нотаріусом було ознайомлено позивача з умовами договору, вона не примушувала позивача укладати договір та насильно позивача до нотаріуса не приводила. [PERSON] в якості свідка пояснила, що при укладанні спірного договору були присутні і [PERSON] , і [PERSON] , спору між ними не виникало, позивач не скаржилась на стан здоров`я та самопочуття, договір самостійно читала та підписувала, відповідала на поставлені запитання щодо умов договору. Свідок зазначила, що нею як нотаріусом були дотриманий порядок вчинення вказаної нотаріальної дії з посвідчення договору, нею не встановлювався факт передання коштів, оскільки зі слів сторін це було вчинено до укладання договору, про що і зазначено у договорі. Свідок [PERSON] , який є сином позивача та чоловіком відповідача, зазначив, що на час укладання спірного договору він був співвласником спірної квартири, він особисто бачив факт передання грошових коштів позивачу за вказаним договором до його укладання, ці грошові кошти були особистими грошима [PERSON] . Свідок зазначив, що був присутній при укладанні договору у кабінеті нотаріуса, тиск на позивача у його присутності не вчинявся, на стан здоров`я позивач не скаржилась, нотаріусом було вголос прочитано договір. Свідок [PERSON] зазначив, що є онуком позивача та сином [PERSON] . Згідно показань свідка, влітку 2019 року йому стало відомо про те, що спірна квартира продана, про факт отримання грошових коштів за договором йому не відомо. Свідок [PERSON] зазначила, що є колишньою дружиною [PERSON] та матір`ю [PERSON] . Згідно показань свідка, у 2018 році їй стало відомо про те, що спірна квартира продана, про факт отримання грошових коштів за договором та намір укласти договір купівлі-продажу їй не відомо. В той же час, показаннями свідків [PERSON] та [PERSON] не підтверджені доводи позивача, викладені у позовній заяві, оскільки вказаним свідкам відомо про обставини вчинення спірного договору зі слів позивача. Таким чином, підписавши оспорюваний договір, позивач підтвердила, що його умови повністю відповідають її волевиявленню, також вказала про повний розрахунок за продану частину квартиру. При нотаріальному посвідченні правочину позивач усвідомлювала значення своїх дій і керувала ними, мала необхідний обсяг цивільної дієздатності, надані суду медичні документи не свідчать про зворотнє, а отже стверджувати про наявність умислу в діях відповідача не вбачається можливим. До того ж не можуть вважатися такими, що мають істотне значення обставини щодо яких позивача було введено в оману. І сам факт омани не є доведеним. Більше того, судом не встановлено будь-яких порушень нотаріуса при нотаріальному посвідченні оспорюваного договору та/або особистої її зацікавленості. Доводи заявника щодо того, що вона фактично не отримував грошових коштів за продаж спірної квартири не можуть бути підставою для визнання недійсним договору, оскільки доводи щодо неналежного виконання грошового зобов`язання за договором купівлі-продажу можуть свідчити про неналежне виконання умов договору, а не про його недійсність. Виходячи зі змісту ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 78 ЦПК України, обставини справи, які за законом можуть бути підтверджені певними засобами доказування. Посилання позивача на те, що спірний договір вчинений ним внаслідок обману з боку відповідача, а тому є підстави вважати, що договір є недійсним, матеріалами справи та належними і допустимими доказами не доведений. Отже на підставі вищенаведеного позовні вимоги не підлягають задоволенню та оскільки у задоволенні позовних вимог відмовлено, то не підлягає стягненню і судовий збір. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed