Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-25 00:00:00

Позивач, власниця 1/2 частини квартири [ADDRESS], звернулась до суду до відповідача - власниці іншо 1/2 частини цієї квартири, з позовом про усунення перешкод у користуванні цією квартирою шляхом вселення, вказавши, що ця частина квартири належить їй згідно з рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 30.11.2012. Зазначила, що на даний час в квартирі ніхто не зареєстрований та не проживає, однак вона не може потрапити до квартири, оскільки не має ключей. Відповідач передати їй ключі відмовляється і таким чином перешкоджає користуватись квартирою. У судовому засіданні представник позивача - [PERSON], який діє на підставі довіреності, підтримав позов, посилаючись на наведені у ньому обставини. Представник відповідача - адвокат [PERSON], який діє на підставі ордера та угоди, позов не визнав, вважаючи його передчасним, та пояснив, що його довіритель не заперечує вирішити спірні питання щодо користування спірною квартирою, яка є однокімнатною, однак до того, як позивач звернулась до суду, вона з проханням надати ключі від квартири до відповідача не зверталась. Пояснив, що квартира була куплена для сина, який зараз в ній проживає, і після купівлі квартири замки в ній не мінялись. Вважав, що позивач, вимагаючи свого вселення, обрав спосіб захисту права, не передбачений законом. Вислухавши представників сторін та дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов задоволенню не підлягає, на підставі такого. Відповідно до ч.1 ст.60, ч.1 ст.61 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень; обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, доказуванню не підлягають. З рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 30.11.2012 та витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно судом встановлено, що позивач є власницею 1/2 частини квартири [ADDRESS]. Судом встановлено також, що власницею іншої 1/2 частини вказаної квартири є відповідач на підставі договору купівлі-продажу від 25.02.2011, посвідченого Першою Білоцерківською міською державною нотаріальною конторою за р/н 2-466, визнаного частково недійсним зазначеним вище судовим рішенням . З довідки "ЖЕК №1" вбачається, що у квартирі [ADDRESS], яка є однокімнатною, будь-які особи не зареєстровані. Сторонами визнається, що на даний час у спірній квартирі проживає син відповідача, яка замок від квартири не міняла. Згідно з ч.1 ст.15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Будь-яких доказів того, що відповідач порушив, не визнає або оспорює права позивача, останній суду не надав. Окрім того, відповідно до ст.4 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Відповідно до ч.1 ст.358 ЦК України, право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. За змістом цієї норми та ч.2 ст.15, ст.16 того ж Кодексу, у випадку відсутності згоди цивільне право кожного зі співвласників може бути захищене у спосіб, передбачений нормами цивільного законодавства, договором або законом. Відповідно до ст.ст.4,6,50 ЖК України, квартира як жиле приміщення призначається для постійного проживання громадян; заселення квартири, збудованої для однієї сім'ї, двома і більше сім'ями або двома і більше одинокими особами не допускається. За таких обставин суд вважає, що запропонований позивачем спосіб захисту його права користування спірною квартирою шляхом вселення суперечить нормам діючого законодавства, а тому є неприйнятним. З урахуванням наведених норм та встановлених обставин суд вважає, що позов задоволенню не підлягає. На підставі наведеного,

Outcome: dismissed