Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-05 00:00:00

Судом розглядався позов [PERSON] до [PERSON], [PERSON], [PERSON] про визнання правочину недійсним. 28.11.2016р. представником [PERSON] [PERSON] було надано заяву про зміну предмету позову, до якої надав позов [PERSON] до [PERSON] про витребування майна. Позивачка та її представник у судовому засіданні позовні вимоги підтримали, просили задовольнити їх. Представник відповідача у судовому засіданні позовні вимоги не визнав, просив відмовити у повному обсязі. Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню за наступних підстав. Судом встановлено, що 07 березня 2003 року [PERSON] та [PERSON] уклали шлюб, про що Першим Суворовським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Одеського міського управління юстиції було складено актовий запис №181. Рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 06 березня 2015 року по справі 1523/15977/14-ц за позовом [PERSON] до [PERSON], третя особа - Суворовська районна адміністрація в особі органу опіки та піклування, про розірвання шлюбу та визначення місця проживання дитини, та за зустрічним позовом [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу та визначення місця проживання дитини позовні вимоги [PERSON] задоволено. Шлюб між сторонами було розірвано. Зазначене рішення Суворовського районного суду м. Одеси набрало законної сили. За час шлюбу Позивачки та Відповідача було набуте майно, яке складається з: однокімнатної квартири № 90, в будинку № 71/1, яка знаходиться по вулиці Генерала Бочарова в м. Одесі та автомобіля марки Nissan Almera типу легковий седан, 2006 року випуску, кузов KNMCSHLMS6P625472, реєстраційний номер [NUMBER], який зареєстрований за [PERSON] на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу CAO № 263051, яке видано РЕВ № 2 УДАІ 7-МВС України в Одеській області 06.10.2012 року. Такі дані встановлено рішенням Суворовського районного суду м. Одеси про поділ майна подружжя, яке набрало чинності. Крім того, зазначеним рішенням Суворовського районного суду м. Одеси встановлено, що: відповідно до листа, який надійшов до суду 24.03.2015 року з Центру № 2 надання послуг повязаних з використанням автотранспортних засобів з обслуговування м. Одеси Управління державтоінспекції Управління МВС України в Одеській області за вих. № 7/2-1615 від 19.03.2015 року повідомляється про те, що згідно баз даних НАІС та РПС Автомобіль станом на 11.03.2015 року, автомобіль марки Nissan Almera кузов № [NUMBER], реєстраційний номер [NUMBER] було зареєстровано з 06.10.2012 року до 23.09.2014 року за [PERSON], [INFO], на підставі довідки-рахунок серії ДТП № 159815 від 06.10.2012 Одеською Філією ПП НДБСЕ Сантадор. З 23.09.2014 року вищевказаний автомобіль перереєстровано на [PERSON], [INFO], на підставі довідки-рахунок серії ВІА № 750689 від 19.09.2014 року, виданої ТОВ "Автокомпа". Відповідно до п. 8 Порядку державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 07.09.1998 року № 1388, документом, що підтверджує правомірність придбання транспортних засобів є довідка-рахунок, видана суб'єктом господарювання, діяльність якого пов'язана з реалізацією транспортних засобів та їх складових частин, що мають ідентифікаційні номери. Таким чином, суд зазначає, що довідка-рахунок підтверджує реалізацію транспортного засобу, тобто перехід права власності на транспортний засіб від продавця до покупця та є оформленням договірних відносин купівлі-продажу транспортного засобу. Згідно із положенням ЦК України, особа, яка вважає, що її речові права порушені, має право звернутися до суду як з позовом про визнання відповідної угоди недійсною (ст. ст. 215 -235), так і з позовом про витребування майна з чужого незаконного володіння (ст. ст. 330, 338). Отже, на угоду, укладену з порушенням вимог закону, не поширюється загальне правило про наслідки недійсності правочину (двостороння реституція), якщо сам закон передбачає інші наслідки такого порушення. Відповідно до вимог ст. 330 ЦК України, якщо майно відчужене особою, яка не мала на це права, добросовісний набувач набуває право власності на нього, якщо відповідно до ст. 388 цього Кодексу майно не може бути витребувано у нього. Пунктом 3 ч. 1 ст. 388 ЦК України передбачено, що в разі придбання майна за відплатним договором у особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у випадку, якщо майно вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом. Згідно зі ст. 388 ЦК України добросовісне придбання можливе тоді, коли майно придбане не безпосередньо у власника, а у особи, яка не мала права відчужувати це майно. Наслідком угоди, укладеної з таким порушенням, є не двостороння реституція, а повернення майна з чужого незаконного володіння (віндикація). Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України у п. 10 постанови № 9 від 6 листопада 2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» реституція як спосіб захисту цивільного права (частина перша статті 216 ЦК застосовується лише в разі наявності між сторонами укладеного договору, який є нікчемним чи який визнано недійсним. У зв'язку з цим вимога про повернення майна, переданого на виконання недійсного правочину, за правилами реституції може бути пред'явлена тільки стороні недійсного правочину. Норма частини першої статті 216 ЦК не може застосовуватись як підстава позову про повернення майна, переданого на виконання недійсного правочину, яке було відчужене третій особі. Не підлягають задоволенню позови власників майна про визнання недійсними наступних правочинів щодо відчуження цього майна, які були вчинені після недійсного правочину. У цьому разі майно може бути витребувано від особи, яка не є стороною недійсного правочину, шляхом подання віндикаційного позову, зокрема від добросовісного набувача - з підстав, передбачених частиною першою статті 388 ЦК. Відповідно до частини п'ятої статті 12 ЦК добросовісність набувача презюмується. Якщо судом буде встановлено, що набувач знав чи міг знати про наявність перешкод до вчинення правочину, в тому числі й те, що продавець не мав права відчужувати майно, це може свідчити про недобросовісність набувача і є підставою для задоволення позову про витребування у нього майна. Отже, захист прав особи, яка вважає себе власником майна можливий шляхом задоволення віндикаційного позову, якщо є підстави, передбачені ст. 388 ЦК України, які дають право витребувати майно у добросовісного набувача. Як вбачається з наведеної норми матеріального права, майно не може бути витребувано власником майна у добросовісного набувача майна за відплатним договором, якщо майно вибуло з власності власника майна з його волі. Відповідно до вимог ст.328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно листа Регіонального сервісного центру в Одеській області вих. № 31/15-3130 від 22.08.2016р. станом на 19.08.2016р. автомобіль марки Nissan Almera кузов № [NUMBER], реєстраційний номер [NUMBER], 2006 року зареєстрований на імя [PERSON]. Суд вважає за необхідне зазначити, що згоден з твердженням представника позивача про те, що у випадку коли після укладення недійсного правочину було укладено ще декілька, то доцільно визнавати недійсними не всі правочини, а лише перший і заявляти позов про витребування майна в останнього набувача - розяснено [PERSON] під час здійснення узагальнення судової практик ВСУ № 9(169)2014). Суд не може витребувати вищевказаний автомобіль з володіння [PERSON] без визнання довідки-рахунку, серії ВІА № 750689 від 19.09.2014р. недійсною, проте позовних вимог про визнання первісного договору купівлі-продажу (довідки-рахунку) між [PERSON] та [PERSON] недійсним, стороною позивача не заявлялося, як вбачається з остаточної зміненої заяви від 28.11.2016р. Крім того, суд звертає увагу на те, що представник позивача у судовому засіданні при поясненнях на заперечення на позов відповідача з посиланням на надані письмові пояснення [PERSON], пояснив, що гроші, які були отримані від продажу автомобіля, який було відчуджено під час шлюбу, були потрачені в інтересах сімї, а саме на нотаріальне оформлення квартири, яка в подальшому була розподілена між подружжям. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін виникає спір, що передбачено ч.2 та ч.3 ст. 60 ЦПК України. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях згідно з ч.4 ст. 60 ЦПК України. Відповідно до ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Суд сприяє всебічному та повному зясуванню обставин по справі, розяснює їх права та обовязки, попереджує про наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їх прав у випадках передбачених цим Кодексом. Після всебічного, повного дослідження й оцінки наявних матеріалів та обставин справи суд дійшов висновку щодо відмови у задоволені позовних вимог, оскільки, вважає їх не доведеними позивачем.

Outcome: dismissed