Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-16 00:00:00

11.01.2019 року\~ до суду надійшла позовна заява [PERSON] до ДУ «Бердянська виправна колонія (№77)» про стягнення недоплаченої заробітної плати у сумі 5365,38 грн., компенсації за невикористану відпустку 2317 грн. та середнього заробітку за затримку розрахунку при звільненні в розмірі 87215,52 грн. 14.03.2019 року позивач [PERSON] подав до суду заяву про залишення без розгляду його позовних вимог про стягнення компенсації за невикористану відпустку (а.с.153). 11.04.2019 року до суду надійшли уточнена позовна заява, в якій позивач відмовився від позовних вимог в частині стягнення середнього заробітку за затримку розрахунку при звільнені у сумі 87215,52 грн. та заява про розгляд справи без його участі. Ухвалою суду від 17.04.2019 року позовну заяву [PERSON] до Державної установи «Бердянська виправна колонія (№77)» в частині позовних вимог про стягнення компенсації за невикористану відпустку у розмірі 2317 грн. залишено без розгляду; прийнято відмову позивача [PERSON] від позовних вимог до Державної установи «Бердянська виправна колонія (№77)» в частині стягнення середнього заробітку за затримку розрахунку при звільненні в розмірі 87215,52 грн., провадження у справі в цій частині закрито. В обґрунтування позовних вимог про стягнення недоплаченої заробітної плати у сумі 5365,38 грн. [PERSON] вказує на те, що він з 17 грудня 2012 року по 20 жовтня 2014 року знаходився у трудових відносинах з ДУ «Бердянська виправна колонія (№77)», працював за сумісництвом на 0,5 ставки лікарем-психіатром, на підставі наказу від 11.09.2012р. №357 о/с. Він не був членом профспілки Всеукраїнського професійного союзу працівників пенітенціарної служби, не робив внесків до цієї спілки, ним ніколи не подавалася заява про приєднання до умов колективного договору. Він, як лікар-психіатр наркологічного кабінету, згідно посадової інструкції, надавав психіатричну допомогу увязненим, які страждають на психічні розлади. Відповідно до п. 3.3 Інструкції про порядок виплати грошового забезпечення особам рядового і начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби України, затвердженої наказом Департаменту №222 від 07.10.2009, він як лікар психіатр мав право на підвищення посадового окладу за небезпечні для здоровя та особливо важкі умови праці у розмірі 25%. Виплата такого самого розміру доплати до посадового окладу передбачено і надбавка передбачена також і спільним наказом Мінпраці та МОЗ України №308/519 від 05.10.2005 «Про впорядкування Умов оплати праці працівників закладів охорони здоровя та установ соціального захисту населення». За його підрахунком відповідач за період з жовтня 2012 року по вересень 2014 року не доплатив йому зарплати ( доплати 25%) в загальному розмірі 5365,38 грн. Просив суд стягнути з відповідача вказану суму. Позивач [PERSON] в судове засідання не зявився, просив розглянути справи без його участі. Представник відповідача [PERSON] в судове засідання не зявилася, подала заяву про розгляд справи без її участі, просила відмовити в задоволенні позову. 08.02.2019 року відповідач подав відзив на позов ( а.с.51-54) в якому зазначив, що у період з 17 грудня 2012 року по 20 жовтня 2014 року [PERSON] дійсно знаходився в трудових відносинах з державною установою "Бердянська виправна колонія (№77)", де займав посаду лікаря-психіатра медичної частини на 0,5 окладу. З 20.10.2014 року позивач був переведений лікарем-терапевтом медичної частини на 0,5 ставки за сумісництвом та був звільнений з посади лікаря-психіатра у порядку ст. 38 КЗпП України, У 2012 році між адміністрацією Бердянської виправної колонії Управління Державної пенітенціарної служби України в Запорізькій області (№77) та комітетом первинної профспілкової організації працівників Бердянської виправної колонії управління Державної пенітенціарної служби України в Запорізькій області (№77) Всеукраїнської профспілки персоналу органів та установ пенітенціарної служби був укладений колективний договір. Відповідно до ч.1 ст. 9 ЗУ «Про колективні договори і угоди» положення колективного договору поширюються на всіх працівників підприємств незалежно від того, чи є вони членами профспілки, і є обов'язковими як для роботодавця, так і для працівників підприємства. Відповідно до пп. 1, п. 2.4.5 Умов оплати праці працівників закладів охорони здоровя та установ соціального захисту населення, затверджених спільним наказом Міністерства праці та соціальної політики України та Міністерства охорони здоровя від 05.10.2005 р. № 308/519 «Про впорядкування умов оплати праці працівників закладів охорони здоровя та установ соціального захисту населення» (далі - Умови), здійснюється підвищення посадових окладів працівникам закладів охорони здоровя у звязку із шкідливими і важкими умовами праці. Пунктом 1.5. додатку 3 до Умов визначено, що робота в психіатричних (психоневрологічних), наркологічних закладах, їх структурних підрозділах, за винятком відділень, кабінетів, палат, що не призначені для лікування психічно хворих та осіб, які страждають хронічним алкоголізмом і наркоманією, дає право на підвищення посадових окладів (ставок) на 25 відсотків у зв'язку зі шкідливими та важкими умовами праці. Конкретний перелік посад працівників, яким посадові оклади (тарифні ставки) підвищуються у зв'язку зі шкідливими і важкими умовами праці, затверджується керівником закладу, установи за погодженням з профспілковим комітетом у залежності від функціональних обов'язків та обсягу роботи у шкідливих та важких умовах праці (пп.12 п. 2.4.5. Умов) (Додаток №4). У даному переліку посада лікаря-психіатра відсутня. Крім того, після затвердження конкретного переліку посад працівників у залежності від функціональних обовязків та обсягу роботи у шкідливих та важких умовах праці, щорічно наказом керівника установи встановлюється конкретний розмір підвищення посадового окладу (тарифної сітки) у зв'язку із шкідливими і важкими умовами праці. Згідно з штатним розкладом установи у медичній частині установи палат та кабінетів психічно хворих не існує. Тобто такого наказу керівник установи не видавав, атому [PERSON] така надбавка не виплачувалася. В день звільнення [PERSON] з ним було проведено всі розрахунки та виплачено всі суми, що належать йому від установи при звільненні. З огляду на те, що учасники справи в судове засідання не зявилися, суд розглядає справу за їх відсутності, без здійснення фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Дослідивши матеріали справи та надані письмові докази суд встановив наступне. Як вбачається\~з наказу Бердянської\~виправної колонії\~управління ДПТС\~України в\~Запорізькій області\~(№77) від 20 грудня 2012 року №357 о/с (а.с.65) [PERSON] був призначений на посаду лікаря-психіатра медичної частини Бердянської виправної\~колонії управління\~ДПТС України\~в Запорізькій\~області (№77) на 0,5 окладу, з посадовим окладом 763,50 грн., з підвищенням за особливі умови праці 20% за сумісництвом, з 17.12.2012 року. Згідно з наказом №218 о/с від 20 жовтня 2014 року [PERSON] з 20.10.2014 року було увільнено від посади лікаря-психіатра і призначено на посаду лікаря-терапевта другої категорії медичної частини ( а.с.64). У 2012 році між адміністрацією та профспілковим комітетом Бердянської виправної колонії Управління Державної пенітенціарної служби України в Запорізькій області (№77) був укладений Колективний договір (далі - Колективний договір №68 від 27.04.2012р.), схвалений зборами трудового колективу (протокол №2/04 від 12.04.2012р) і зареєстрований УПСЗН виконкому Бердянської міської ради за №68 від 27.04.2012р. (а.с.86-98). У 2013 році був укладений новий Колективний договір (далі Колективний договір №118 від 04.06.2013р.), схвалений зборами трудового колективу ( протокол №3 від 24.04.2013р.) і зареєстрований УПСЗН виконкому Бердянської міської ради за №118 від 04.06.2013р. ( а.с.165,166). Відповідно до ст..18 КЗпП України положення колективного договору поширюються на всіх працівників підприємства, установи, організації незалежно від того, чи є вони членами професійної спілки, і є обов'язковими як для власника або уповноваженого ним ургану, так і для працівників підприємства, установи, організації. Такі ж положення закріплені і у ст. 9 ЗУ «Про колективні договори і угоди». Тобто, твердження позивача про те, що на нього не розповсюджується колективний договір, є помилковими. Згідно ч.1 ст. 94 КЗпП України заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу. Статтею 98 КЗпП України передбачено, що оплата праці працівників установ і організацій, що фінансуються з бюджету, здійснюється на підставі законів та інших нормативно-правових актів України, генеральної, галузевих, регіональних угод, колективних договорів, у межах бюджетних асигнувань та позабюджетних доходів. Позивач посилався на те, що його посадовий оклад, як лікаря психіатра, мав бути збільшений на 25% у звязку зі шкідливими і важкими умовами праці. Судом встановлено, що оплата праці працівників Бердянської виправної колонії (№77) управління Державної пенітенціарної служби України в Запорізькій області здійснювалося згідно із затвердженим наказом управлінням Державної пенітенціарної служби України в Запорізькій області №133 Прим.5 від 13.07.2012р. Штатним розписом (а.с.100-117). Відповідно до п. 3 Примітки Штатного розпису розміри посадових окладів працівників встановлюються згідно із розмірами посадових окладів аналогічних посад працівників відповідних галузей економіки. Умови\~та розміри оплати праці працівників закладів охорони здоров'я та установ соціального захисту населення врегульовані наказом Мінпраці та МОЗ України від 05.10.2005 р. № 308/519 «Про впорядкування Умов оплати праці працівників закладів охорони здоров'я та установ соціального захисту населення» (далі - Умови). Посадовий оклад лікаря-психіатра [PERSON] був встановлений відповідно до зазначених вище Умов (в редакції, яка була чинною на час виникнення спірних правовідносин), з урахуванням того, що він працював за сумісництвом на 0,5 ставки. Дійсно, згідно із пп. 1 п.2.4.5 цих Умов, посадові оклади (тарифні ставки) працівників закладів та структурних підрозділів, перелік яких наведений в додатку 3, підвищується на 25 та 15 відсотків у звязку із шкідливими і важкими умовами праці. Відповідно до п.1 пп. 1.5 додатку 3 до Умов заклади, підрозділи та посади, робота в (на) яких дає право на підвищення посадових окладів (ставок) на 25 відсотків у зв'язку зі шкідливими та важкими умовами праці, а саме: психіатричні (психоневрологічні), наркологічні заклади, їх структурні підрозділи, за винятком відділень, кабінетів, палат, що не призначені для лікування психічно хворих та осіб, які страждають хронічним алкоголізмом і наркоманією; відділення, палати та кабінети для лікування психічно хворих та осіб, які страждають хронічним алкоголізмом і наркоманією, інших закладів охорони здоров'я. Разом з цим, відповідно до пп. 12 п.2.4.5 Умов, конкретний перелік посад працівників, яким посадові оклади (тарифні ставки) підвищуються у зв'язку зі шкідливими і важкими умовами праці згідно з підпунктами 1-9, затверджується керівником закладу, установи за погодженням з профспілковим комітетом у залежності від функціональних обов'язків та обсягу роботи у шкідливих та важких умовах праці. Як зазначалося\~вище,\~у 2012 році між адміністрацією та профспілковим комітетом Бердянської ВК-77 був укладений Колективний договір №68 від 27.04.2012р. (а.с.86-98). Відповідно до п.5.1.5 Колективного договору було встановлено, що працівникам установи нараховується надбавка за високі досягнення у праці, виконання особливо важливих завдань, складність, напруженість у роботі в розмірі до 50 відсотків місячного окладу. Пунктом 5.1.6 Колективного договору також встановлено, що працівникам установи (крім держслужбовців) нараховується надбавка за особливі умови праці, повязані з роботою із засудженими у розмірі до 20 відсотків від місячного окладу. У 2013 році був укладений новий Колективний договір №118 від 04.06.2013р. (а.с. 165,166,58). Згідно із п.5.1.5 додатку 2 (а.с.58) був встановлений перелік конкретних розмірів доплат та надбавок. Тобто, судом встановлено, що Колективними договорами, які діяли в період часу 2012- 2015рр. не встановлювалися надбавки (підвищення) до посадових окладів (тарифних ставок) у зв'язку зі шкідливими і важкими умовами праці лікарю- психіатру БВК-77. Натомість, позивачу виплачувалася: - надбавка у розмірі 10% від посадового окладу згідно із п. 7.1 «Порядку підвищення посадових окладів (тарифних ставок) працівників установ Державної кримінально-виконавчої служби, які не мають спеціальних звань рядового і начальницького складу, за особливі умови праці, пов'язані з роботою із засудженими та особами, що тримаються у слідчих ізоляторах», затвердженого наказом Державного департаменту України з питань виконання покарань N 190 від 03.10.2004р., яким передбачена доплата у розмірі до 20% (кримінально-виконавчі установи закритого типу мінімального рівня безпеки); - надбавка у розмірі 10% від посадового окладу відповідно до пп.а) п. 3.1.3 наказу Державного департаменту України з питань виконання покарань №184 від 11.11.2004р. «Про впорядкування умов оплати праці працівників Державної кримінально-виконавчої служби України, які не мають спеціальних звань рядового і начальницького складу», яким передбачена доплата у розмірі до 50% (складність, напруженість в роботі). Встановлені обставини підтверджуються наданою відповідачем довідкою про виплачену позивачу [PERSON] зарплату в період з грудня 2012 року по жовтень 2014 року (а.с.144) та наказом про призначення на посаду позивача від 20.12.2012р. №357 о/с (а.с.65). Постанова Кабінету Міністрів України №1294 від 07.11.2007р. «Про впорядкування строку тури та умов грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» та Інструкція про порядок виплати грошового забезпечення особам рядового і начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби України, затверджена наказом Департаменту №222 від 07.10.2009 не розповсюджуються на позивача, оскільки він не віднесений до категорії зазначених осіб. З огляду на встановлені обставини, суд прийшов до висновку, що вимоги позивача є безпідставними, а тому задоволенню не підлягають. Суд не дає оцінку іншим аргументам позивача, викладеним у позовній заяві, оскільки вони не стосуються предмета спору. Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов'язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов'язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов'язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Outcome: dismissed