Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-19 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до Харківської міської ради третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача - Державне підприємство "Харківський електромеханічний завод", в якому просив суд визнати за ним право власності за набувальною давністю на квартиру № 3, розташовану за адресою: м. Харків, вул. Братська, 27. Обґрунтовуючи свої вимоги, позивач посилається на те, що з 1957 року і до цього часу він проживає у вказаній квартирі на підставі ордеру № 193 від 30.09.1957 року, виданого ЖКО ДП «Харківський електромеханічний завод» (далі ДП «ХЕМЗ»). З 13.11.1987 року позивача визнано наймачем цієї квартири на підставі протоколу № 39 від 13.11.1987 року адміністрації профкому ДП «ХЕМЗ». Однак, вказана квартира не була приватизована, проте була знята ДП «ХЕМЗ» з балансу як приватизована, на балансі територіальної громади міста Харкова вона не перебуває. Таким чином, посилаючись на добросовісне, безперервне та відкрите володіння спірною квартирою більш ніж 10 років, та з урахуванням того, що ця квартира не має власника, не є службовим приміщенням, у звязку з чим позивач позбавлений можливості отримати цю квартиру у власність у спосіб, передбачений Законом України «Про приватизацію державного житлового фонду», позивач вважає, що він має право на визнання права власності на спірну квартиру за набувальною давністю. Відповідач правом на участь представника у судовому засіданні не скористався, причину неявки не повідомив. Про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, про що свідчить відмітка про направлення судової повістки на адресу Харківської міської ради та повідомлення про вручення відповідного поштового відправлення. Представник третьої особи в судове засідання не зявився, про дату, час та місце розгляду заяви повідомлялися належним чином, про що свідчить відмітка про направлення судової повістки на адресу третьої особи та повідомлення про вручення відповідного поштового відправлення. Заяв про причини неявки чи клопотань про розгляд справи у відсутність відповідача та третьої особи до суду не надходило. Відповідно до ч. 2 ст. 77 ЦПК України, сторони та інші особи, які беруть участь у справі, зобов'язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що сторони та інші особи, які беруть участь у справі, не з'явилися в судове засідання без поважних причин. Відповідно до ст. 224 ЦПК України, на підставі наявних у справі доказів, суд вважає можливим ухвалити заочне рішення, з урахуванням того, що позивач не заперечував проти такого вирішення справи. Зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, всебічно та повно дослідивши матеріали справи та надані учасниками судового процесу докази, заслухавши пояснення позивача та його представника, допитавши свідків, суд встановив наступне. Згідно з ордером № 193 від 30.09.1957 року, виданого ЖКО ДП «Харківський електромеханічний завод», у квартиру № 3, розташовану за адресою: м. Харків, вул. Братська, 27, вселився батько позивача - [PERSON] разом з дружиною [PERSON] та сином [PERSON] (а.с. 27). Згідно зі Свідоцтвом про зміну прізвища або імені від 22.12.1967 року за № 13, виданого Виконавчим комітетом Московської районної ради депутатів трудящих, [PERSON] змінив прізвище на [PERSON] (а.с. 33). На сумісному засіданні адміністрації та профкому Виробничого об'єднання «ХЕМЗ» від 13.11.1987 року, позивача - [PERSON] визнано наймачем двокімнатної ізольованої квартири [ADDRESS] складом сім'ї 1 особа, що підтверджується випискою з протоколу № 39 від 13.11.1987 року (а.с. 34). Згідно з Відомостями (Довідкою) про склад сім'ї або зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб, які мешкають у приватизованому домоволодінні за адресою: [ADDRESS], виданою Адміністрацією Немишлянського району Харківської міської ради 10.01.2017 року, а також відповідно до відповіді на запит позивача [PERSON] реєстрації місця проживання у Немишлянському районі міста Харкова від 05.01.2017 року № 31, у вказаній квартирі зареєстровано три особи: [PERSON], [INFO] (осн.) з 02.12.1974 року, [PERSON], [INFO] (дружина) з 11.09.2015 року, [PERSON], [INFO] (син) з 09.06.2005 року (а.с. 35, 36-38). З матеріалів справи вбачається, що позивач 15.06.2016 року та 14.09.2016 року звертався до директора ДП «ХЕМЗ» із заявами про ініціювання процесу передачі квартири [ADDRESS] в комунальну власність територіальної громади міста Харкова, а також з метою отримання інформації, чи перебуває на балансі ДП «ХЕМЗ» будинок № 27, що знаходиться по вул. Братській м. Харкова та квартира № 3, що знаходиться за адресою: 61066, [ADDRESS] (а.с. 39, 40). Згідно з листом ДП «ХЕМЗ» № 068/182 від 28.09.2016 року, будинок, який розташований за адресою: 61066, м. Харків, вул. Братська, 27, був знятий з балансу підприємства на підставі наказу підприємства від 09.06.2003 року № 372, як приватизований жилий фонд. Списки мешканців житлових будинків знятих з балансу підприємства передані у Фрунзенський районний виконавчий комітет м. Харкова для подальшого обслуговування. Враховуючи викладене, ДП «ХЕМЗ» не має можливості оформити передачу будинку в комунальну власність міста (а.с. 41). Відповідно до листа Управління комунального майна та приватизації Департаменту економіки та комунального майна Харківської міської ради від 21.09.2016 № 15314, Харківською міською радою не приймались рішення стосовно прийняття до комунальної власності та на баланс територіальної громади міста будинку по вул. Братській, 27 та квартири № 3 цього ж будинку (а.с. 44). Згідно з листом Регіонального відділення Фонду державного майна України по Харківській області від 28.09.2016 року № 42-5084, ДП «Харківський електромеханічний завод» не належить до сфери управління Регіонального відділення ФДМУ по Харківській області та інформація про майно вказаного підприємства в регіональному відділенні відсутня (а.с. 46). Відповідно до листа Міністерства економічного розвитку і торгівлі України (далі Мінекономрозвитку) від 21.10.2016 року № 3241-12/33584-09, згідно з поданими ДП «Харківський електромеханічний завод» відомостями до Єдиного реєстру обєктів державної власності житловий будинок за адресою: 61066, м. Харків, вул. Братська, 27 на балансі зазначеного підприємства не значиться (а.с. 48). Крім того, листом від 14.11.2016 року № 3241-12/36573-09 Мінекономрозвитку надіслало на адресу позивача копію Наказу ДП «ХЕМЗ» від 09.06.2003 року № 372, до якого додано список приватизованих будинків сел. «Садки» Фрунзенського району, у якому перелічені приватизовані житлові будинки, на які у мешканців є Свідоцтва про право власності та які підлягають зняттю з балансу ДП «ХЕМЗ» і передачі у власність мешканцям (а.с. 49, 51-52, 53-55). Разом з тим, у цьому списку відсутні дані про приватизацію квартири № 3 за адресою: 61066, м. Харків, вул. Братська, 27, в якій проживає позивач з 1957 року до цього часу. Згідно з листом КП «Харківське міське бюро технічної інвентаризації» Харківської міської ради від 11.10.2016 року № 368 рішення про зняття з балансу житлового будинку № 27, у тому числі і квартири № 3 по вул. Братській ДП «Харківський електромеханічний завод» до обліку не надавалося; свідоцтво про право власності на квартиру [ADDRESS] органом приватизації і житлового фонду ДП «Харківський електромеханічний завод» станом на 31.12.2012 року для реєстрації не надавалося; технічний паспорт на квартиру [ADDRESS] було виготовлено у 2002 році на замовлення житлово-комунального відділу виробничого обєднання «Харківський електромеханічний завод» (а.с. 57). Таким чином, на цей час квартира [ADDRESS] не приватизована, знята з балансу ДП «ХЕМЗ», на балансі територіальної громади не перебуває. Допитані в судовому засіданні свідки [PERSON] та [PERSON], повідомили, що позивач все життя проживає у спірній квартирі, добре доглядає за квартирою, сплачує комунальні послуги. Обґрунтовуючи свої вимоги, позивач посилається на те, що він позбавлений можливості приватизувати спірну квартиру у спосіб, передбачений Законом України «Про приватизацію державного житлового фонду», добросовісно, безперервно та відкрито володіє спірною квартирою більш ніж 10 років, у звязку з чим просить визнати за ним право власності на цю квартиру на підставі ст. 344 ЦК України. Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам, суд виходить з наступного. Відповідно до ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. За нормами ЦК підставами виникнення (набуття) права власності є різні правопороджуючі юридичні факти, або правовідносини. Право власності може набуватися різними способами, які поділяють на дві групи: первинні, тобто такі, що не залежать від прав попереднього власника на майно, та похідні, за яких право власності на майно переходить до власника від його попередника в порядку правонаступництва. Згідно з нормами ЦК до первинного способу набуття права власності належать, зокрема, набуття права власності за набувальною давністю на окремі об'єкти (ст. 344 ЦК). Відповідно до п. 1 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, цей Кодекс набирає чинності з 01.01.2004 року, а п. 8 цих положень встановлено, що правила ст. 344 ЦК України про набувальну давність поширюються також на випадки, коли володіння майном почалося за три роки до набрання чинності цим Кодексом. Частинами 1, 4 ст. 344 ЦК України встановлено, що особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду. Отже, задоволення судом вимог про визнання за володільцем права власності на нерухоме майно на підставі ст. 334 ЦК України можливе лише за наявності таких умов: по-перше, необхідно, щоб заволодіння майном було добросовісним, тобто особа при заволодінні майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності. По-друге, таке володіння повинно бути відкритим, тобто очевидним для всіх інших осіб, при цьому володілець має ставитись до цього майна як до власного (експлуатувати, вживати необхідні заходи для утримання майна в належному стані тощо). Приховування володільцем свого володіння майном є порушенням цієї вимоги. По-третє, володіння майном повинно бути безперервним протягом встановлених законом строків. По-четверте, відсутність інших осіб, які претендують на це майно та, по-п'яте, відсутність титулу (підстави) у позивача для володіння майном та набуття права власності. Норми цієї статті не підлягають застосуванню у випадках, коли володіння майном протягом тривалого часу здійснювалося на підставі договірних зобов'язань (договорів оренди, зберігання, безоплатного користування, оперативного управління тощо), чи у будь-який інший передбачений законом спосіб, оскільки право власності у володільця за давністю виникає поза волею і незалежно від волі колишнього власника. Судовим розглядом встановлено, що позивача - [PERSON] сумісним засіданням адміністрації та профкому Виробничого об'єднання «ХЕМЗ» від 13.11.1987 року, визнано наймачем спірної квартири, яка перебувала на балансі ДП «ХЕМЗ» (про що знав і позивач), тобто володіння позивачем спірною квартирою протягом тривалого часу здійснювалось на підставі передбаченого законом способу, у звязку з чим позивачем не доведено наявності необхідних умов для визнання за ним права власності на нерухоме майно за набувальною давністю, у звязку з чим позов задоволенню не підлягає. Питання щодо судових витрат суд вирішує відповідно до положень ст. 88 ЦПК України. У зв'язку із відмовою в задоволенні позовних вимог судові витрати, понесені позивачем, відносяться на рахунок позивача. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed