Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-23 00:00:00

ПАТ КБ «Актив банк», в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації Шевченка Олександра Володимировича, інтереси яких представляє [PERSON] звернувся до Люботинського міського суду Харківської області з позовною заявою до [PERSON] про визнання правочину нікчемним. В позовній заяві ПАТ КБ «Актив банк» просить визнати договір купівлі - продажу майна, укладений між ПАТ КБ «Актив банк» і [PERSON] від 05 червня 2014 року за реєстровим №1000 - нікчемним. В судовому засіданні представник позивача позов підтримав та просив його задовольнити, посилаючись на обставини викладені в позові. Представник відповідача [PERSON] проти позову заперечував, просив відмовити в його задоволенні через незаконність та необґрунтованість вимог. Суд, вислухавши думку сторін, дослідивши матеріали справи та оцінивши надані докази по справі, вважає, що позовні вимоги необґрунтовані і не підлягають задоволенню . Судом встановлені такі факти, що не оспорюються сторонами, підтверджуються наданими суду доказами, та відповідні їм правовідносини. ПАТ КБ «Актив банк» та [PERSON] 05 червня 2014 року уклали договір купівлі - продажу товару майна: АЗС з магазином «А-1», загальною площею107,9 кв. м. з господарськими будівлями і спорудами, що знаходиться за адресою [ADDRESS]; - рухоме майно: ємність АЗП РГС-20 - 5штук, резервуар для СУГ- -10 м. куб (газ), касовий апарат Марія-ЛТ-МТМ-ПОС, касовий апарат Марія 301МТМ, пульт ТиНиТи - 2 штуки, довгий пістолет, стаціонарний заправщик газу, ТРЛ Winne Lresser тип 487-4-2 - штуки, навіс літ. «Б», «Б1», арт. Свердло нива літ. «К», колонка для пального літ. «К-1» - 2 штуки, виносний пістолет літ. «К-3», зливна яма літ. «Язл», бензиновловлювач літ. «Я1», колодязь для стічних вод літ. «Я2», пожежні резервувари літ. «Я3», «Я4», резервуари для пального літ. «Я5», «Я6», «Я7», «Я8». Відповідно до п.1.2. Договору майно 1 належить іпотекодавцю на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно, виданого Люботинською міською радою Харківської області, право власності зареєстроване у Державнму реєстрі речових прав на нерухоме майно від 26 червня 2013 року, згідно витягу №5366949 з Державного реєстру речових прав на нерухоме про реєстрацію права власності, виданого державним реєстратором, приватним нотаріусом ХРНО [PERSON] 26 червня 2013 року, реєстраційний № 91187863112. Як вбачається з положень п.2.1 Договору, продаж майна за домовленістю сторін вчинено за ціною 552 732,22 грн., що на момент підписання договору за курсом НБУ становить 47 000 доларів США, яку покупець повинен сплатити до 28 серпня 2014 року. Факт повного розрахунку між сторонами підтверджується відповідною заявою продавця або відповідними платіжними документами. Відповідно до п.2.2 Договору ринкова вартість майна становить 423 100,00 грн., вартість майна 1- 390 000 грн., майна 2- 33 100 грн., згідно звіту про оцінку майна від 28 травня 2014 року. З п.2.4. Договору вбачається, що виконання зобов'язань покупця передбаченого п.2.1 Договору щодо здійснення оплати вартості майна, забезпечується заставою Покупцем майнових прав на вклад, що розміщений в Продавця в загальному розмірі 47000 доларів США. Зазначений договір - купівлі продажу посвідчений приватним нотаріусом ХРНО [PERSON] та зареєстрований за №1000 (а.с.9-13). Відповідно до рішення виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 02 вересня 2014 року №79 «Про запровадження тимчасової адміністрації у ПАТ «КБ Актив Банк» з 03 вересня 2014 року запроваджено тимчасову адміністрацію та призначено уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на тимчасову адміністрацію в ПАТ «КБ Актив банк». Тимчасову адміністрацію запроваджено строком на 3 місяці з 03 вересня 2014 року по 03 грудня 2014 року. Рішенням від 03 грудня 2014 року за №134 строк дії тимчасової адміністрації подовжено до 30 грудня 2014 року (а.с.14-15,29). Представник позивача в обґрунтування позовних вимог, зазначив, що від покупця не надійшло жодних коштів за придбане майно. в зв'язку з чим продавець просить визнати договір купівлі - продажу від 05 червня 2014 року нікчемним на підставі ч.3 ст. 38 Закону України « Про систему гарантування вкладів фізичних осіб». Також представник позивача посилався на Постанову НБУ № 349/БТ від 12 червня 2014 року «Про віднесення ПАТ «КБ Актив банк» до категорії проблемних з доповненнями від 26 червня 2014 року. Відповідно до п.2 вказаної постанови, діяльність ПАТ КБ «Актив банк» обмежена, серед обмежень зазначено: «не передавати в забезпечення вкладникам, іншим кредиторам ПАТ КБ «Актив банк», третім особам майно та активи банку без погодження з НБУ; не вивільняти отримане ПАТ «КБ Актив банк» забезпечення за кредитним операціями до часу повного погашення позичальниками заборгованості, а в разі потреби приймати додаткове забезпечення. Однак, слід звернути увагу на те, що зазначена Постанова НБУ прийнята 12 червня 2014 року з доповненнями від 26 червня 2014 року, а договір укладено 05 червня 2014 року. На час укладення договору жодних обмежень щодо діяльності позивача не було. Представник відповідача позовні вимоги не визнав, посилаючись на те, що [PERSON] в повному обсязі сплачені кошти за придбане майно, що підтверджується наданими суду документами. Відповідно до акту звірки від 21 липня 2014 року між ПАТ «КБ Актив банк» та [PERSON] станом на 18 липня 2014 року покупцем сплачено 547 581, 6 грн., залишок заборгованості становить 5150, 62 грн.(а.с.120) Як вбачається з квитанції №1046 23 липня 2014 року [PERSON] погасив залишок заборгованості в розмірі 5150.62 грн. (а.с.99, 110). Відповідно до умов договору покупець повинен внести повну суму за придбане майно продавцю до 28 серпня 2014 року, повне погашення відбулося 23 липня 2014 року. Таким чином, відповідачем, в порядку заперечень, надані докази на підтвердження виконання зобов'язання. Повідомлення про нікчемність правочину відповідачеві позивачем направлено 11 листопада 2014 року (а.с.7-8.). Проте слід зазначити, що до цього часу відповідачем вже була внесена вся сума за придбане майно. Згідно ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 58 ЦПК України). Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказами (ч. 2 ст. 59 ЦПК України). Відповідно до ч.2 ст.38 Закону України «Про гарантування вкладів фізичних осіб» Протягом дії тимчасової адміністрації уповноважена особа Фонду зобов'язана забезпечити перевірку правочинів (у тому числі договорів), вчинених (укладених) банком протягом одного року до дня запровадження тимчасової адміністрації банку, на предмет виявлення правочинів (у тому числі договорів), що є нікчемними з підстав, визначених частиною третьою цієї статті. Згідно положень ч.3 вказаного закону правочини (у тому числі договори) неплатоспроможного банку є нікчемними з таких підстав: 1) банк безоплатно здійснив відчуження майна, прийняв на себе зобов'язання без встановлення обов'язку контрагента щодо вчинення відповідних майнових дій, відмовився від власних майнових вимог; 2) банк до дня визнання банку неплатоспроможним взяв на себе зобов'язання, внаслідок чого він став неплатоспроможним або виконання його грошових зобов'язань перед іншими кредиторами повністю чи частково стало неможливим; 3) банк здійснив відчуження чи передав у користування або придбав (отримав у користування) майно, оплатив результати робіт та/або послуги за цінами, нижчими або вищими від звичайних (якщо оплата на 20 відсотків і більше відрізняється від вартості товарів, послуг, іншого майна, отриманого банком), або зобов'язаний здійснити такі дії в майбутньому відповідно до умов договору; 4) банк оплатив кредитору або прийняв майно в рахунок виконання грошових вимог у день, коли сума вимог кредиторів банку перевищувала вартість майна; 5) банк прийняв на себе зобов'язання (застава, порука, гарантія, притримання, факторинг тощо) щодо забезпечення виконання грошових вимог у порядку іншому, ніж здійснення кредитних операцій відповідно до Закону України "Про банки і банківську діяльність"; 6) банк уклав кредитні договори, умови яких передбачають надання клієнтам переваг (пільг), прямо не встановлених для них законодавством чи внутрішніми документами банку; 7) банк уклав правочини (у тому числі договори), умови яких передбачають платіж чи передачу іншого майна з метою надання окремим кредиторам переваг (пільг), прямо не встановлених для них законодавством чи внутрішніми документами банку; 8) банк уклав правочин (у тому числі договір) з пов'язаною особою банку, якщо такий правочин не відповідає вимогам законодавства України. Верховний Суд України в Постанові Пленуму № 9 від 06.11.2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» в пунктах 4 та 5 дав судам роз'яснення, що відповідно до статті 215 ЦК необхідно розмежовувати види недійсності правочинів: нікчемні правочини - якщо їх недійсність встановлена законом (частина перша статті 219, частина перша статті 220, частина перша статті 224 тощо), та оспорювані - якщо їх недійсність прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує їх дійсність на підставах, встановлених законом (частина друга статті 222, частина друга статті 223, частина перша статті 225 ЦК тощо). Нікчемний правочин є недійсним через невідповідність його вимогам закону та не потребує визнання його таким судом. Вимога про встановлення нікчемності правочину підлягає розгляду в разі наявності відповідного спору. Такий позов може пред'являтися окремо, без застосування наслідків недійсності нікчемного правочину. У цьому разі в резолютивній частині судового рішення суд вказує про нікчемність правочину або відмову в цьому. Разом з тим, у п. 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 6 листопада 2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» зазначено, що вимога про встановлення нікчемності правочину підлягає розгляду в разі наявності відповідного спору. Такий позов може пред'являтися окремо, без застосування наслідків недійсності нікчемного правочину. У цьому разі в резолютивній частині судового рішення суд вказує про нікчемність правочину або відмову у цьому. Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Відповідно до ст. 203 ЦКУ, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Згідно ст. 204 ЦКУ, правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Відповідно до ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом ч. ч. 1, 2 ст. 215 ЦПК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Нікчемний правочин або правочин, визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення (ст. 236 ЦКУ). Згідно зі ст.ст. 10, 11 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів. Відповідно до ч. 3 ст. 10, ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 ЦПК. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Проаналізувавши зібрані по справі докази та враховуючи вищенаведене, суд вважає за необхідне: відмовити ПАТ «КБ Активбанк» в задоволенні позовних вимог.

Outcome: dismissed