Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-03 00:00:00

11.02.2015 року позивач звернувся до Малиновського районного суду м. Одеси з позовом про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. Ухвалою від 24.02.2015 року Малиновського районного суду м. Одеси справу було передано за підсудністю до Приморського районного суду м. Одеси. Ухвалою 15.04.2015 року Приморського районного суду м. Одеси справу було передано за підсудністю до Київського районного суду м. Одеси. 10.06.2015 року Київським районним судом було відкрито провадження по справі. В обґрунтування позовних вимог позивачі посилаються на те, що 31 серпня 2014 року, приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Чуловським В.А. було вчинено виконавчий напис, згідно якого звернуто стягнення на земельну ділянку, загальною площею 0,0515 га, що розташована за адресою: [ADDRESS], цільове призначення - для ведення садівництва, яка належить на праві власності [PERSON] та [PERSON] на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку, виданого 04 січня 2015 року Одеським міським управлінням земельних ресурсів, згідно договору купівлі-продажу земельної ділянки, посвідченим [PERSON], приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу 01 липня 1998 року по реєстру № 1087, та зареєстрованого в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 010550501803. Позивач вважає, що виконавчий напис має бути визнаний таким, що не підлягає виконанню виходячи з того, що їй не була направлена іпотечна вимога, передбачена положеннями статті 35 Закону України «Про іпотеку» , що є обов'язковою умовою перед зверненням до приватного нотаріуса для вчинення виконавчого напису. В судове засідання сторони не з'явилися, про час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином. Від представника позивача, до початку розгляду справи надійшла заява про розгляд справи у його відсутності, вимоги позову підтримує в повному обсязі, просить їх задовольнити, проти винесення заочного рішення не заперечує. Відповідач та представник третьої особи у судове засідання не з'явились, про час і місце розгляду справи сповіщались належним чином. При викладених обставинах суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності відповідача та третьої особи, які сповіщені про розгляд справи належним чином, причина неявки яких визнана з неповажних причин, ухваливши заочне рішення у справі, зі згодою представника позивача, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України, так як надані матеріали є повними і достатніми для розгляду справи у відсутності відповідача. Відповідно до ст. 225 ЦПК України Київським районним судом м. Одеси була постановлена ухвала про заочний розгляд справи. Суд дослідивши та проаналізувавши матеріали справи, вважає, що заявлені позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до Кредитного договору № SME0005058 від 22 жовтня 2007 року укладеного між Закритим акціонерним товариством «Альфа Банк», та [PERSON], банк надав останній грошові кошти у вигляді кредиту у розмірі 185000,00 доларів США, на умовах, передбачених у цьому договорі. В якості забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором між банком та [PERSON], [PERSON] було укладено Іпотечний договір № SMERS00227/1 посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Плигіной Ж.О., та зареєстрований в реєстрі за № 6851, відповідно до якого в іпотеку банку було передано вищезазначений предмет іпотеки.. 31 серпня 2014 року представник ПАТ «Альфа Банк» звернувся до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Чуловського В.А. із заявою про вчинення виконавчого напису. В цей же день, приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Чуловський В.А. здійснив оспорюваний виконавчий напис. Відповідно до п. 6.2 Іпотечного договору, за вибором іпотекодержателя один із наведених способів звернення стягнення на предмет іпотеки та задоволення вимог іпотекодержателя, у безспірному порядку на підставі виконавчого напису нотаріуса. Строк, протягом якого може бути вчинений виконавчий напис не пропущено, оскільки строк дії кредитного договору до 17 жовтня 2017 року. Згідно зі ст. 18 Цивільного кодексу України, нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. Відповідно до ч. 1. ст. 33 Закону України «Про іпотеку», у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону. Відповідно до ч. 3 ст. 33 Закону України «Про іпотеку», звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. Відповідно до ч. 1 ст. 35 Закону України «Про іпотеку», у разі порушення основного зобов'язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов'язань, вимога про виконання порушеного зобов'язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі розпочати звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до нього Закону». Відповідно зі ст.87 Закону України «Про нотаріат», для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах,що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Відповідно до положень ст. 88 Закону України "Про нотаріат", нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Відповідно до Глави 12 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказом Мін'юсту України 22 лютого 2012 року, захист цивільних прав здійснюється нотаріусом шляхом вчинення виконавчого напису. Виконавчі написи вчиняються нотаріусами на документах, які встановлюють заборгованість або передбачають повернення майна. Якщо виконавчий напис не вміщується на документі, що встановлює заборгованість, то він має бути продовжений чи викладений повністю на прикріпленому до документа спеціальному бланку нотаріального документа. Згідно з п.2.3 Глави 16 Порядку,вчинення виконавчого напису в разі порушення основного зобов'язання та (або) умов іпотечного договору здійснюється нотаріусом після спливу тридцяти днів з моменту надісланих іпотекодержателем повідомлень - письмової вимоги про усунення порушень іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця. Повідомлення вважається надісланим, якщо є відмітка іпотекодавця на письмовому повідомленні про його отримання або відмітка поштового відділення зв'язку про відправлення повідомлення на вказану в іпотечному договорі адресу. Згідно з Главою 16 порядку для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість або на правочинах, що передбачають звернення стягнення на майно на підставі виконавчих написів. Згідно п.1.2. порядку перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Згідно п. 3.2. порядку безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів,затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.99 № 1172. Відповідно до п.1 переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172, стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими угодами, нотаріально посвідчені угоди, що передбачають сплату грошових сум, передачу або повернення майна, а також право звернення стягнення на заставлене майно. Для одержання виконавчого напису подаються: оригінал нотаріально посвідченої угоди; документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов'язання. Згідно з п.3. Глави 16 порядку нотаріус вчиняє виконавчі написи якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем, за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років. Згідно п. 3.2. Глави 16 порядку,безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.99 № 1172. Згідно п.3.5 Глави 16 порядку, при вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.99 № 1172. Отже, як вбачається з вище викладеного, нотаріус не зобов'язаний був надсилати повідомлення про вчинення виконавчого напису, а лише перевірити безспірність вимог стягувача. Банком було виконано всі дії, що передують вчиненню виконавчого напису та подано всі необхідні документи, а тому підстави відмовити у вчиненні виконавчого напису у нотаріуса були відсутні. Згідно частини 1 ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Позивачами не було надано жодного доказу про те що вони не отримували іпотечної вимоги та не було надано заяви про витребування інформації з даного приводу (з ПАТ «Альфа Банк» чи з відділення поштового зв'язку). Оцінюючи належність, допустимість доказів окремо, а також достатність і взаємозв'язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку про те, що вимоги позивача не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed