Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-27 00:00:00

[PERSON] (далі - позивач) звернулася до суду з позовом, в якому просить збільшити розмір аліментів, що сплачує [PERSON] (далі - відповідач) на її користь на утримання неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , з розміру 2000,00 грн. щомісячно до досягнення дитиною повноліття, на стягнення аліментів у твердій грошовій сумі в розмірі 4000,00 грн. щомісячно до досягнення дитиною повноліття, починаючи з дня пред`явлення позову до суду з індексацією відповідно до закону. В обґрунтування позову зазначила, що вона та відповідач перебували в шлюбі з 14.10.2014. Рішенням Московського районного суду м. Харкова від 15.03.2017 шлюб між ними розірвано. В шлюбі у сторін [INFO] народився син [PERSON] , який проживає разом з позивачем та знаходиться на її утриманні. Рішенням Московського районного суду м. Харкова від 20.04.2017 з відповідача на користь позивача на утримання їх неповнолітнього сина стягнуто аліменти в розмірі 2000,00 грн. щомісячно до досягнення дитиною повноліття. Відповідач сплачує аліменти у вказаному розмірі, проте на теперішній час їх не вистачає на елементарні витрати, так як дитині щомісяця необхідно харчуватись, приймати вітаміни, навчатись, відвідувати спортивні секції та англомовну секцію для отримання належної освіти і підготовки до школи. Крім того, оскільки позивач працює, то на час її відряджень необхідні кошти для утримання няні. Відповідач є фізично здоровим, працездатним, має можливість сплачувати аліменти та, на переконання позивача, приховує свій матеріальний стан з метою ухилення від сплати аліментів. В подальшому, 25.03.2021, позивачем подано заяву про зміну підстав позову, в якій вона зазначила на суттєвому погіршенні її матеріального стану. Відповідачем подано письмові заперечення на позов, в яких він зазначив, що проживає в м. Донецьк на тимчасово окупованій території України, доходів не має. Він не має можливості сплачувати аліменти в більшому розмірі, ніж 2000,00 грн., які стягуються з нього на підставі відповідного рішення суду. При цьому вказаний розмір аліментів перевищує розмір мінімального прожиткового мінімуму на дитину. Ухвалою судді Московського районного суду м. Харкова від 30.09.2020 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження в даній цивільній справі, розгляд справи ухвалено проводити за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. Позивач [PERSON] в судовому засіданні підтримала позовні вимоги та доводи, викладені в позові. Пояснила, що відповідач є приватним підприємцем, що свідчить про наявність у нього доходу. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні заперечував проти позову. В обґрунтування заперечень зазначив, що з 2017 його матеріальний стан не покращився. Суд, заслухавши пояснення позивача та відповідача, дослідивши матеріали справи, встановив наступні факти та відповідні ним правовідносини. Рішенням Московського районного суду м. Харкова від 15.03.2017, яке набрало законної сили, шлюб між позивачем та відповідачем розірвано. Згідно Свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 09.06.2015 Московським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції, актовий запис № 944, відповідач є батьком [PERSON] , [INFO] , позивач є його матір`ю. Рішенням Московського районного суду м. Харкова від 20.04.2017 з відповідача на користь позивача на утримання їх неповнолітнього сина [PERSON] стягнуто аліменти в розмірі 2000,00 грн. щомісячно до досягнення дитиною повноліття. Вказане рішення набрало законної сили. Статтею 192 СК України передбачено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Згідно ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Положеннями ст. 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Таким чином, предметом доказування в даній справі є, зокрема, така зміна матеріального або сімейного стану сторін, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них або інші випадки, передбачені СК України, які обумовлюють необхідність збільшення розміру аліментів з 2000,00 грн. на місяць до 4000,00 грн. на місяць. Обов`язок доказування вказаних обставин, виходячи з положень ст. 12, 13, 81 ЦПК України, покладається на позивача. Оцінюючи доводи та аргументи сторін, висловлені під час розгляду даної справи, суд враховує практику Європейського суду з прав людини, викладену зокрема в рішенні від 18.07.2006 року у справі «Проніна проти України», відповідно до якої хоча п. 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (див. "Руїз Торія проти Іспанії" (Ruiz Toriya v. Spaine), рішення від 09.12.94 р., Серія A, N 303-A, параграф 29). Позивачем в обґрунтування позову зазначено, що відповідач має можливість сплачувати аліменти в розмірі 4000,00 грн. на місяць. На підтвердження вказаних доводів позивачем надано суду копію розрахункової квитанції ЕЦ № 899653 від 30.03.021 на суму 1800 руб., а також копію документу, в якому міститься посилання на ФЛП [PERSON] , артикул світильника та його ціна в розмірі 7000,00 грн. Крім того, суду надано фотокартку світильників із посиланням на їх продаж в ТЦ «Мебельний світ» та посилання на сторінку вказаного ТЦ в соціальній мережі Фейсбук. За доводами позивача, вказані докази свідчать про здійснення підприємницької діяльності відповідачем та отримання ним доходу. Відповідач в судовому засіданні визнав, що дійсно здійснює продаж світильників, оскільки йому необхідно сплачувати аліменти на дитину та утримувати себе. Оцінюючи вказані доводи і докази, суд керується таким. Згідно ч. 3 ст. 184 СК України, той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ч. 3 ст. 19 ЦПК України, наказне провадження призначене для розгляду справ за заявами про стягнення грошових сум незначного розміру, щодо яких відсутній спір або про його наявність заявнику невідомо. Відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Виходячи з положень чинного законодавства України, розмір аліментів, визначений в ч. 3 ст. 184 СК України, вважається безспірним та таким, що презюмується як необхідний та достатній для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Прожитковий мінімум для дітей до 6 років станом на час вирішення справи становить 1921,00 грн. Таким чином, мінімальний гарантований розмір аліментів на дитину позивача дорівнює 960,50 грн., мінімальний рекомендований - 1921,00 грн. При цьому аліменти в мінімальному рекомендованому розмірі в сумі 1921,00 грн. можуть бути присуджені виключно в разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Таким чином, станом на час ухвалення даного рішення аліменти в розмірі 2000,00 грн., які сплачує відповідач, перевищують мінімальний рекомендований розмір. Всупереч вимог ст. 12, 13, 81 ЦПК України позивачем не надано суду доказів такого розміру заробітку (доходу) відповідача, який свідчить про наявність у нього можливості сплачувати аліменти в розмірі 4000,00 грн. на місяць. Факт здійснення відповідачем підприємницької діяльності сам по собі не є доказом наявності такого рівня доходу, який надає можливість сплачувати аліменти в розмірі 4000,00 грн. Також суд звертає увагу, що предметом доказування в даній справі є не просто той чи інший розмір доходів відповідача, а відповідне збільшення його доходів порівняно з часом, коли було ухвалено рішення про стягнення з нього аліментів в розмірі 2000,00 грн., тобто така зміна матеріального стану відповідача, яка обумовлює з`явлення у нього додаткових можливостей для сплати аліментів в більшому розмірі, ніж визначений рішенням суду від 20.04.2017. Доказів наявності таких обставин, позивачем суду не надано. Оцінюючи доводи позивача щодо погіршення її матеріального стану у зв`язку із збільшенням орендної плати та втратою роботи, і надані на підтвердження вказаних доводів копії договору оренди та трудової книжки, суд враховує наступне. Відповідачем в судовому засіданні 28.04.2021 було зазначено, що з публікацій позивача в соціальних мережах йому стало відомо, що позивач навесні 2021, за три тижні до судового засідання, придбала автомобіль вартістю понад 400000,00 грн. Відповідач в судовому засіданні визнала вказану обставину. Згідно ч. 1 ст. 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню. Враховуючи визнання відповідачем тієї обставини, що вона навесні 2021 придбала автомобіль вартістю понад 400000,00 грн., суд відхиляє її доводи щодо значного погіршення її матеріального стану, висловлені в заяві про зміну підстав позову від 25.03.2021. Оцінюючи доводи позивача щодо наявності витрат, пов`язаних з утриманням та розвитком дитини, та надані на підтвердження вказаних доводів квитанції про оплату медичних послуг, а саме послуг стоматолога в загальному розмірі 500, 00 грн., та довідку про відвідування дитиною занять з англійської мови, вартість яких складає 1200,00 грн. на місяць, суд керується таким. Згідно ст. 185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно. Виходячи з вказаних вище положень законодавства України, наявність витрат, пов`язаних з розвитком здібностей дитини, а також її хворобами, не є підставою для збільшення розміру аліментів, а може бути підставою для звернення до суду з позовом про стягнення вказаних витрат з іншого з батьків. Крім того, суд враховує, що стоматологічні послуги за своїм характером є разовими та не свідчать про наявність хронічного захворювання, яке потребує постійного лікування та, відповідно, постійних витрат. Таким чином, вказані доводи позивача не можуть бути підставою для збільшення розміру аліментів. Чек, виданий ФО-П [PERSON] , на суму 500,00 грн. із зазначенням у чеку словосполучення «медичний центр», суд не може визнати належним та допустимим доказом того, що вказані витрати пов`язані із лікуванням саме дитини. Карта профілактичних щеплень [PERSON] не містить будь-яких даних щодо оплати відповідних щеплень, в зв`язку з чим також не може бути визнана судом належним та допустимим доказом понесення відповідних витрат на щеплення. Оцінюючи надані позивачем квитанції про придбання меблів на суму 6015,00 грн., суд керується таким. Як вбачається з вказаних вище положень законодавства, підставою для збільшення розміру аліментів є, зокрема, відповідна зміна матеріального стану платника та отримувача аліментів, а не разове понесення платником аліментів витрат, зокрема на придбання меблів. Враховуючи наведене та розглядаючи справу на підставі наданих сторонами доказів, суд приходить до висновку щодо відсутності підстав для задоволення позову.

Outcome: dismissed