Jurisdiction: civil
Date: 2015-01-27 00:00:00

09.12.2014 [PERSON] подав до Куликівського районного суду Чернігівської області позовну заяву до [PERSON], в якій просить стягнути з відповідача на його користь матеріальну шкоду, завдану злочином у розмірі 5795, 00 грн. та моральну шкоду у розмірі 7000 грн. та судові витрати. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач зазначав, що вироком Куликівського районного суду Чернігівської області від 28.08.2014, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Чернігівської області від 20.10.2014, [PERSON] визнано винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.309 та ч.3 ст.185 КК України та призначено покарання у вигляді трьох років обмеження волі, за вчинення ним ряду кримінальних правопорушень, серед яких крадіжка грошей та інших товарно-матеріальних цінностей, належних позивачу з будівлі магазину "[INFO]",що розташований в [ADDRESS], що мала місце 22.05.2014. Відповідачем, завдана позивачеві матеріальна шкода, в розмірі 11945 грн. компенсована лише частково в сумі 7950 грн., тому він звернувся до суду з позовом, в якому просить стягнути з відповідача решту матеріальної шкоди в розмірі 3995 грн., вартість відновлювального ремонту приміщення магазину в розмірі 1800 грн. та моральну шкоду в розмірі 7000 грн., яка полягає в погіршенні стану здоров'я, погіршенні стосунків у родині, необхідності проведення ремонтних робіт та позичанні грошей з метою поповнення магазину товаром. Позивач [PERSON], належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, в судове засідання не з'явився, подав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності. Відповідач [PERSON], належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, через адміністрацію установи відбування покарання, в судове засідання не з'явився, свого представника для участі в розгляді цивільної справи до суду не направив, подав до суду заперечення, в яких зазначає, що позивачем не надано докази на підтвердження заподіяння йому моральної шкоди та не надано обґрунтування розміру заявленої моральної шкоди; вказує, що позивачем не надано документи, що підтверджують сплату ним коштів за виконані роботи по ремонту магазину та розрахунок вартості робіт; наголошує на тому, що відшкодував позивачеві 8950 грн., а не 7950 грн., як він зазначив у позові. Враховуючи, що всі особи, які беруть участь у справі, в судове засідання не з"явилися, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється, що узгоджується з положеннями ч.2 ст.197 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, матеріали кримінального провадження №1-кп/737/42/14, суд прийшов до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з таких підстав. Відповідно до приписів ст. ст. 11 та 60 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених позовних вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин. Судом встановлено, що позивач [PERSON] зареєстрований як фізична особа-підприємець(свідоцтво про державну реєстрацію ФОП серії [NUMBER] від 08.11.2010) та є орендарем частини магазину "[INFO]", розташованого в [ADDRESS] (Договір №22 об'єкта нерухомості від 10.01.2014). Вироком Куликівського районного суду Чернігівської області від 28.08.2014, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Чернігівської області від 20.10.2014, який має для даної справи преюдинійне значення, згідно положень ч.4 ст.61 ЦПК України, відповідно до якої, обставини, встановлені вироком в кримінальній справі, обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою, [PERSON] засуджений за вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст. 309, ч.3 ст.185 КК України, серед яких, зокрема і вчинення крадіжки грошей та товарно-матеріальних цінностей з магазину "[INFO]", розташованого по [ADDRESS], на загальну суму 11945 грн.. Під час розгляду кримінального провадження по обвинуваченню [PERSON] у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.309, ч.3 ст.185 КК України, потерпілим [PERSON] цивільний позов не пред'являвся і не був предметом розгляду у кримінальному провадженні. За приписами п.7 ст.128 КПК України особа, яка не пред'явила цивільний позов у кримінальному провадженні, а також особа, цивільний позов якої залишено без розгляду, має право пред'явити його в порядку цивільного судочинства. Відповідно до положень частини 1 статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Відповідно до ч.1, ч.2 ст.1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної чи юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкода, завдана не з її вини. Пленум Верховного Суду України у постанові "Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди" від 27 березня 1992 року № 6 (з наступними змінами) наголосив, що розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, незалежно від наявності вини (п. 2). В даному випадку обов'язок відшкодувати заподіяну позивачеві [PERSON] шкоду лежить на особі, яка її заподіяла - відповідачеві [PERSON], оскільки між його неправомірними діями і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина [PERSON]. Вимоги, заявлені позивачем [PERSON] в частині вимог про відшкодування майнової шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, а саме крадіжкою грошей та товарно-матеріальних цінностей в розмірі 3995 грн.(11945 грн. - 7950 грн.) підтверджуються матеріалами справи та підлягають задоволенню. Позовні вимоги про відшкодування витрат, пов'язаних з відновлювальним ремонтом приміщення магазину "[INFO]" в [ADDRESS] в розмірі 1800 грн. задоволенню не підлягають, оскільки позивачем не надано доказів на підтвердження оплати виконаних робіт, так як акт виконаних робіт №20 від 23.05.2014 (а.с.28), таким доказом не являється. Що стосується позовних вимог про відшкодування моральної шкоди, слід зазначити наступне. Законодавче визначення поняття моральної шкоди дано в частині 6 статті 4 Закону України "Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду", відповідно до якої моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру. За визначенням ч. 2 ст.23 ЦК України моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна. В обґрунтування позовних вимог про спричинення позивачу [PERSON] моральної шкоди, внаслідок неправомірних дій відповідача [PERSON], позивач вказував, що завдана йому моральна шкода полягає у погіршенні стану здоров'я та стосунків у родині, необхідності докладати додаткових зусиль для захисту своїх прав, шукати осіб, які б відремонтували пошкоджене відповідачем вікно. Зазначені обставини знайшли своє підтвердження в ході розгляду справи, тому суд вважає, що внаслідок неправомірних дій відповідача [PERSON] позивачеві [PERSON] була спричинена моральна шкода. Частиною 1 статті 23 ЦК України передбачено право особи на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Частини 3 - 5 ст. 23 ЦК України передбачають, що моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов'язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Як зазначено в роз'ясненнях Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 року „Про судову практику у справах про відшкодування моральної ( не майнової) шкоди" розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Вирішуючи питання про визначення розміру відшкодування моральної шкоди, завданої [PERSON], суд враховує принципи розумності, виваженості та справедливості, характеру, обсягу та глибини душевних страждань, яких зазнав позивач та вважає за необхідне визначити розмір моральної шкоди в сумі 1000 грн, яку слід стягнути з відповідача [PERSON] на користь позивача [PERSON]. Відповідно до ч.1 ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Зважаючи на часткове задоволення позовних вимог, за які позивачем сплачено судовий збір(стягнення 1000 грн. моральної шкоди та відмову у задоволенні позовних вимог про стягнення 1800 грн., які не включені в розмір збитків, встановлених вироком суду), з відповідача на користь позивача необхідно стягнути судовий збір пропорційно до розміру задоволених позовних вимог у розмірі 27,68 грн.. На підставі викладеного,

Outcome: partial