Jurisdiction: civil
Date: 2018-08-19 00:00:00

позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення інфляційних втрат та трьох відсотків річних. Свої вимоги мотивував тим, що 13 січня 2016 року Дніпровським районним судом м. Києва видано виконавчі листи на примусове виконання рішення суду від 23 грудня 2015 року за позовом фізичної особи-підприємця «[PERSON]» до [PERSON], третя особа: Товариство з обмеженою відповідальність «Арт Крафтс Паблишинг» про відшкодування шкоди в порядку регресу, за якими: стягнуто з [PERSON], [INFO] на користь фізичної особи-підприємця «[PERSON]» (ДРФОУ [NUMBER]) відшкодування шкоди в порядку регресу, завданої в результаті дорожньо-транспортної пригоди, суму у розмірі 36 826,91 грн; стягнуто з [PERSON], [INFO] на користь фізичної особи-підприємця «[PERSON]» (ДРФОУ [NUMBER]) судовий збір у сумі 368,26 грн. Оскільки виконавчі листи за постановами державного виконавця Дніпровського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у м. Києві від 26 грудня 2016 року та 14 лютого 2017 року повернуто позивачу, відповідач вказане рішення суду не виконав, позивач просить стягнути на його користь із відповідача три відсотки річних за користування грошовими коштами та інфляційні втрати за період з 23 грудня 2015 року по день фактичного розрахунку (виконання судового рішення № 755/4487/15-ц): 3% річних за користування грошовими коштами станом на 07 липня 2017 року у розмірі 1 718,00 грн та інфляційні втрати станом на 07 липня 2017 року у розмірі 7 519,90 грн., а також стягнути сплачений позивачем судовий збір. Представник позивача у судове засідання не з'явився, хоча повідомлений належним чином про час та місце розгляду справи. До початку судового засідання надав письмову заяву з прохання слухати справу за його відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі з врахуванням доповнення до позовної заяви від 21 грудня 2017 року. Проти винесення заочного рішення не заперечує. Відповідач в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив. Судова повістка про виклик відповідача в судове засідання в порядку ст. 130 ЦПК України не вручена з відміткою - «за закінченням встановленого строку зберігання». Відповідно до ч.6 ст. 128 ЦПК України судова повістка, а у випадках, встановлених цим Кодексом, разом з копіями відповідних документів надсилається на офіційну електронну адресу відповідного учасника справи, у випадку наявності у нього офіційної електронної адреси або разом із розпискою рекомендованим листом з повідомленням про вручення у випадку, якщо така адреса відсутня, або через кур'єрів за адресою, зазначеною стороною чи іншим учасником справи. Згідно п.2 ч. 7 ст. 128 ЦПК України у разі ненадання учасниками справи інформації щодо їх адреси судова повістка надсилається: фізичним особам, які не мають статусу підприємців, - за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку. Відповідно до п. 4 ч. 8 ст. 128 ЦПК України днем вручення судової повістки є: день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси. Згідно ч.1 ст.131 ЦПК України учасники судового процесу зобов'язані повідомляти суд про зміну свого місця проживання (перебування, знаходження) або місцезнаходження під час провадження справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання або місцезнаходження судова повістка надсилається учасникам справи, які не мають офіційної електронної адреси та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв'язку, що забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, на останню відому судові адресу і вважається доставленою, навіть якщо учасник судового процесу за цією адресою більше не проживає або не знаходиться. За таких обставин суд вважає за можливе справу по суті розглянути за відсутності позивача та відповідача в судовому засіданні на підставі наявних у справі доказів без фіксування судового засідання технічними засобами на підставі ч.2 ст.247 ЦПК України. Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 31 серпня 2017 року відкрито провадження за позовом фізичної особи-підприємця [PERSON] до [PERSON] про стягнення інфляційних втрат та трьох відсотків річних. 21 грудня 2017 року позивачем подано доповнення до позовної заяви, в якому просить стягнути із відповідача на користь позивача за період з 23 грудня 2015 року по день винесення рішення у цій справі 3% річних за користування грошовими коштами та інфляційні витрати, а також витрати зі сплати судового збору. Відповідний розрахунок розміру 3% річних за користування грошовими коштами та інфляційних витрат, що підлягає стягненню із відповідача, позивачем не додається. Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 25 травня 2018 року підготовче провадження у справі закрито, призначено справу до судового розгляду по суті у відкритому судовому засіданні. 20 серпня 2018 року розгляд справи закінчено ухваленням рішення по суті вимог. Дослідив в судовому засіданні матеріали справи, суд встановив такі обставини справи та відповідні ним правовідносини. 13 січня 2016 року Дніпровським районним судом м. Києва видано виконавчий лист на примусове виконання рішення суду від 23 грудня 2015 року за позовом фізичної особи-підприємця «[PERSON]» до [PERSON], третя особа: Товариство з обмеженою відповідальність «Арт Крафтс Паблишинг» про відшкодування шкоди в порядку регресу, за яким постановлено стягнуто з [PERSON], [INFO] на користь фізичної особи-підприємця «[PERSON]» (ДРФОУ [NUMBER]) відшкодування шкоди в порядку регресу, завданої в результаті дорожньо-транспортної пригоди, суму у розмірі 36 826,91 грн. (а.с. 47). Крім цього, 13 січня 2016 року Дніпровським районним судом м. Києва видано виконавчий лист на примусове виконання рішення суду від 23 грудня 2015 року за позовом фізичної особи-підприємця «[PERSON]» до [PERSON], третя особа: Товариство з обмеженою відповідальність «Арт Крафтс Паблишинг» про відшкодування шкоди в порядку регресу, за яким стягнуто з [PERSON], [INFO] на користь фізичної особи-підприємця «[PERSON]» (ДРФОУ [NUMBER]) судовий збір у сумі 368,26 грн. (а.с. 48). Постановою старшого державного виконавця Дніпровського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у м. Києві Маніло Іванни Іванівни від 26 грудня 2016 року ВП № 50346043 повернуто стягувачеві виконавчий документ - виконавчий лист № 755/4487/15 від 13 січня 2016 року про стягнення з [PERSON] на користь ФОП [PERSON] заборгованості в розмірі 36 826,91 грн, оскільки згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно відомості відсутні, транспортні засоби за боржником на праві власності не зареєстровано, виходом за адресою проживання боржника майно, що належить боржнику на праві власності та підлягає опису на момент перевірки не виявлено; відкриті рахунки у банківських установах, про осіб які працюють за трудовим або цивільними договорами, які отримують пенсію, про джерела отримання доходів боржника фізичної особи, інформація відсутня (а.с. 49). Постановою старшого державного виконавця Дніпровського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у м. Києві Федоріної Анастасії Михайлівни від 14 лютого 2017 року ВП № 52861993 з аналогічних підстав повернуто стягувачеві виконавчий документ - виконавчий лист № 755/4487/15 від 13 січня 2016 року про стягнення боргу з [PERSON] на користь [PERSON] в розмірі 368,26 грн (а.с 50). Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 23 грудня 2015 року позовну заяву Фізичної особи-підприємця "[PERSON]" до [PERSON], третя особа: Товариство з обмеженою відповідальністю «Арт Крафтс Паблишинг» про відшкодування шкоди в порядку регресу задоволено. Зі змісту рішення суду убачається, що стягнуто відшкодування шкоди в порядку регресу, завданої в результаті дорожньо-транспортної пригоди, в розмірі 36 826 (тридцять шість тисяч вісімсот двадцять шість) грн. 91 коп. та судовий збір у сумі 368 (триста шістдесят вісім) грн. 26 коп. Між сторонами виникли правовідносини щодо відшкодування збитків у позадоговірних зобов'язаннях. Підставою для стягнення з відповідача інфляційних втрат та трьох відсотків річних позивачем зазначено посилання на ч. 2 ст. 625 ЦК України, якою передбачено що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Оскільки завдання шкоди пов'язане з настанням події, то обов'язок з відшкодування шкоди(збитків),а саме перебіг строків, починається з моменту завдання такої шкоди. Стаття 625 входить до розділу I «Загальні положення про зобов'язання» книги 5 ЦК України, тому в ній визначені загальні правила відповідальності за порушення грошового зобов'язання і її дія поширюється на всі види грошових зобов'язань, якщо інше не передбачено спеціальними нормами, що регулюють суспільні відносини з приводу виникнення, зміни чи припинення окремих видів зобов'язань. Згідно ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплати гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. За змістом статей 524 та 533 ЦК грошовим є зобов'язання, яке виражається в грошовій одиниці України (або грошовому еквіваленті в іноземній валюті). Грошові зобов'язання класифікують на договірні та деліктні грошові зобов'язання. На відміну від договірних грошових зобов'язань, деліктні грошові зобов'язання не мають завчасно встановленої суми боргу. До моменту винесення судового рішення деліктного грошового зобов'язання фактично не існує. Існує юридичний факт порушення інтересу чи права, а також право постраждалої сторони на його відновлення. Особа може цим правом й не скористатися, відтак деліктне грошове зобов'язання може й не виникнути. Коли конкретна сума грошового зобов'язання при відшкодуванні шкоди встановлюється судовим рішенням, вона ґрунтується на факті вчиненого раніше правопорушення, обраховує борг із моменту правопорушення. Суд, задовольняючи вимогу кредитора, тим самим визнає правомірними вимоги позивача та застосовує примус до стягнення шкоди. За змістом статті 625 ЦК України нарахування інфляційних втрат на суму боргу входить до складу грошового зобов'язання і виступає способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів. При наявності у справі судового рішення, яким вже було встановлено розмір завданої шкоди та відповідно стягнуто її, такий розмір шкоди відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України має преюдиційне значення для суду при вирішенні справи і суд не вправі змінювати його, в тому числі шляхом застосування положень ст. 625 ЦК України. Статтею 625 ЦК регулюються зобов'язальні правовідносини, тобто її дія поширюється на порушення грошового зобов'язання, яке існувало між сторонами до ухвалення рішення суду. При цьому ч. 5 ст. 11 ЦК, в якій ідеться про те, що у випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов'язки можуть виникати з рішення суду, не дає підстав для застосування положень ст. 625 ЦК у разі наявності між сторонами деліктних, а не договірних зобов'язань. Крім того, з рішення суду зобов'язальні правовідносини не виникають, так як вони виникають з актів цивільного законодавства, про що й зазначено в ст. 11 ЦК, адже рішення суду лише підтверджує наявність чи відсутність правовідносин і вносить у них ясність та визначеність. Слід також зазначити, що відшкодування шкоди - це відповідальність, а не боргове (грошове) зобов'язання, на шкоду не повинні нараховуватись проценти за користування чужими грошовими коштами, що теж є відповідальністю. Отже, нарахування процентів на суму шкоди є фактично подвійною мірою відповідальності. Виходячи з наведеного, дія ч. 2 ст. 625 ЦК не поширюється на правовідносини, що виникають у зв'язку із несвоєчасним виконанням рішення суду про стягнення завданої шкоди. З урахуванням викладеного суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог фізичної особи-підприємця [PERSON] до [PERSON] про стягнення інфляційних втрат та трьох відсотків річних. Відповідно до ч.1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, у зв'язку з чим вимога позивача про стягнення на його користь сплаченого при поданні позовної заяви судового збору, задоволенню не підлягає.

Outcome: dismissed