Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-16 00:00:00

02 листопада 2018 року [PERSON] (далі позивач, [PERSON] ) звернувся в суд з позовом до Луцької міської ради (далі відповідач-1), Виконавчого комітету Луцької міської ради (далі - відповідач-2) про визнання незаконними та скасування рішень, поновлення позивача в списку учасників програми та зобов`язання вчинити дії. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 09 квітня 2015 року він отримав посвідчення учасника бойових дій. У грудні 2016 року йому стало відомо, що Луцька міська рада ухвалила рішення №14/1 від 26.10.2016 року, яким затвердила «Програму забезпечення житлом на умовах співфінансування учасників бойових дій, інвалідів війни, які були призвані на військову службу по мобілізації для участі в проведенні антитерористичної операції, а також членів сімей загиблих (померлих), зниклих безвісти військовослужбовців зазначених категорій на 2017-2019 роки». Згідно п.3.5. Програми придбання житла зазначеним категоріям громадян на умовах співфінансування проводиться відповідно до списку учасників Програми, які перебувають на квартирному обліку у виконавчому комітеті Луцької міської ради, в порядку черговості поданих заяв. Враховуючи вимоги передбачені Програмою, позивач 28.12.2016 року став на квартирний облік у Відділі реєстру житлового фонду Департаменту житлово-комунального господарства Луцької міської ради, як учасник бойових дій. Тоді, 05.01.2018 року, зібравши всі необхідні документи, подав заяву у Департамент «Центр надання адміністративних послуг у місті Луцьку» про включення його в Програму. Рішенням Виконавчого комітету Луцької міської ради від 18.01.2017 року №23-1 [PERSON] включено в Програму під №46. У травні 2018 року позивач звернувся до Відділу реєстру житлового фонду за інформацією про його просування по списку учасників Програми. Згідно довідки Відділу реєстру житлового фонду від 03.05.2018 року №19.9-11/155 позивач у списку учасників Програми, станом на 03.05.2018 року, перебуває під №86. Як з`ясувалося причиною зміщення позивача в списку учасників Програми з №46 на №86 стало те, що рішенням Луцької міської ради №26/4 від 29.06.2017 року внесено зміни до програми шляхом викладення п.3.5. розділу 3 програми у новій редакції: «Придбання житла зазначеним категоріям громадян на умовах співфінансування проводиться відповідно до списку учасників Програми, які перебувають на квартирному обліку у виконавчому комітеті Луцької міської ради, з врахуванням дати взяття на пільговий квартирний облік як учасників бойових дій, інвалідів війни, які були призвані на військову службу по мобілізації для участі в проведенні антитерористичної операції, а також членів сімей загиблих (померлих), зниклих безвісти військовослужбовців зазначених категорій та військовослужбовців, які заключили контракт з 2014 року та тих, хто приймав участь у добровольчих батальйонах і отримали статус учасника бойових дій, бійців-добровольців, яким наданий такий статус у відповідному порядку. Переважне право щодо черговості в Програмі мають інваліди війни ІІІ групи, які були призвані на військову службу по мобілізації для участі в проведенні антитерористичної операції, а також члени сімей загиблих (померлих), зниклих безвісти військовослужбовців». Рішенням Виконавчого комітету Луцької міської ради від 19.07.2017 року №396-1 затверджена нова черговість участі в Програмі, згідно якої позивач опинився у списку учасників під №72. З огляду на викладене, вважає, що заради певних громадян (таких самих учасників бойових дій), які своєчасно не скористалися можливістю подати заяви на участь у Програмі, а покладались виключно на безкоштовне забезпечення житлом за рахунок державного чи місцевого бюджетів, перебуваючи тільки на пільговій черзі, відповідачами було прийнято ряд незаконних та протиправних рішень, якими в обхід визначеного Програмою порядку цих осіб включено до списку учасників Програми з дати взяття на пільговий квартирний облік, а не з дати подачі заяви про включення до Програми. Посилаючись на викладене, а також на порушення своїх житлових прав як учасника Програми, позивач просить суд: 1) визнати незаконними та скасувати: рішення №26/4 від 29.06.2017 року Луцької міської ради в частині змін до п.3.5. Програми стосовно визначення моменту включення до списку учасників Програми, а саме: «з врахуванням дати взяття на пільговий квартирний облік» та залишити чинним в первісній редакції «у порядку черговості поданих заяв»; рішення №35/2 від 15.12.2017 року Луцької міської ради в частині змін до п.3.5. Програми стосовно визначення моменту включення до списку учасників Програми, а саме: «з врахуванням дати взяття на пільговий квартирний облік» та залишити чинним в первісній редакції «у порядку черговості поданих заяв»; рішення №39/15 від 28.03.2018 року Луцької міської ради в частині змін до п.3.5. Програми стосовно визначення моменту включення до списку учасників Програми, а саме: «з врахуванням дати взяття на пільговий квартирний облік» та залишити чинним в первісній редакції «у порядку черговості поданих заяв»; рішення №44/29 від 25.07.2018 року Луцької міської ради в частині п.3.4. Програми стосовно визначення моменту включення до списку учасників Програми, а саме: «з врахуванням дати взяття на пільговий квартирний облік» та залишити чинним в первісній редакції «у порядку черговості поданих заяв»; рішення №396-1 від 19.07.2017 року Виконавчого комітету Луцької міської ради. 2) зобов`язати відповідача-2 відновити становище позивача, що існувало до моменту порушення, шляхом поновлення [PERSON] у списку учасників Програми під №46. 3) зобов`язати відповідача-2 позачергово надати право позивачу придбати житло за умовами Програми, у випадку якщо станом на момент набрання рішення суду законної сили таке право реалізував інший учасник Програми за вищим номером, аніж №46 (а.с.58-68). Представник позивача [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив суд їх задовольнити. Відповідач-1 у письмовому відзиві від 04 грудня 2018 року просить суд відмовити у задоволенні позову з тих підстав, що спірні зміни до програми забезпечення житлом на умовах співфінансування учасників бойових дій, інвалідів війни, які були призвані на військову службу по мобілізації для участі в проведення антитерористичної операції, а також членів сімей загиблих (померлих), зниклих безвісти військовослужбовців зазначених категорій на 2017 2019 роки, були прийняти у зв`язку з необхідністю забезпечення принципу соціальної справедливості, а саме для дотримання прав осіб, які давно потребують житла та перебувають на квартирному обліку. Відповідач-2 письмового відзиву на позов не подавав. Представники відповідачів [PERSON] та [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги заперечили, з підстав викладених у письмовому відзиві відповідача-1 та просили суд відмовити в задоволенні позовних вимог, у зв`язку з їх необґрунтованістю. Заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши письмові матеріали справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги слід задовольнити частково, з таких підстав. Судом встановлено, що рішенням Луцької міської ради від 26 жовтня 2016 року №14/1 затверджено Програму забезпечення житлом на умовах співфінансування учасників бойових дій, інвалідів війни, які були призвані на військову службу по мобілізації для участі в проведенні антитерористичної операції, а також членів сімей загиблих (померлих), зниклих безвісти військовослужбовців зазначених категорій на 2017 - 2019 роки (далі Програма). У пунктах 3.2 - 3.3 Програми (у первісній редакції) визначено, що у зазначеній Програмі беруть участь учасники бойових дій, інваліди війни, які були призвані на військову службу по мобілізації для участі в проведенні антитерористичної операції, члени сімей загиблих (померлих), зниклих безвісти військовослужбовців та військовослужбовці, які заключили контракт з 2014 року та ті хто приймав участь в добровольчих батальйонах і отримали статус учасника бойових дій тільки за умови перебування на квартирному обліку в м. Луцьку. Скористатись відповідним правом може один із членів сім`ї загиблого лише один раз. До членів сім`ї загиблого належать ті, хто перебував разом з ним на квартирному обліку. Якщо ці особи на обліку не перебували, членами їх сімей визнаються ті, хто проживав разом з ними на день загибелі: подружжя, що вдруге не одружилося; діти, які не мають своєї сім`ї, або хоч і мають свою сім`ю, але стали інвалідами до досягнення повноліття; батьки; утриманці загиблого, яким призначена пенсія у зв`язку з втратою годувальника. Однією із умов участі у Програмі є забезпечення співфінансування учасниками Програми 50-відсоткової ринкової вартості житла за рахунок особистого внеску. Крім того, співфінансування у 50-відсотковому розмірі забезпечується за рахунок коштів бюджету міста та інших джерел, не заборонених законодавством. Якщо співфінансування по Програмі не можливо здійснити за рахунок інших джерел, не заборонених законодавством, співфінансування за рахунок коштів бюджету міста збільшується до 50 відсотків. При цьому, у п.3.5 Програми було визначено, що придбання житла зазначеним категоріям громадян на умовах співфінансування проводиться відповідно до списку учасників Програми, які перебувають на квартирному обліку у виконавчому комітеті Луцької міської ради, у порядку\~черговості поданих\~заяв (а.с.18-24). Як вбачається з матеріалів справи та не заперечується сторонами, позивач є учасником бойових дій, тобто відповідно до критеріїв передбачених у п.п.3.2-3.3 Програми підпадає під її дію (а.с.17). Сторонами також не заперечується і це встановлено судом, що 05 січня 2017 року позивач скористався можливістю участі в Програмі, подав відповідну заяву через Центр надання адміністративних послуг у місті Луцьку, а рішенням Виконавчого комітету від 18 січня 2017 року №23-1 його включено в Програму під порядковим номером 46 (а.с.25-26, 50). В подальшому, як слідує з матеріалів справи, Луцькою міською радою неодноразово вносилися зміни в умови спірної Програми. Так, рішенням Луцької міської ради від 29 червня 2017 року №26/4 «Про внесення змін до Програми забезпечення житлом на умовах співфінансування учасників бойових дій, інвалідів війни, які були призвані на військову службу по мобілізації для участі в проведенні антитерористичної операції, а також членів сімей загиблих (померлих), зниклих безвісти військовослужбовців зазначених категорій на 2017 - 2019 роки, затвердженої рішенням Луцької міської ради від 26.10.2016 N 14/1» п.3.5 Програми був викладений у новій редакції, яка передбачала, що придбання житла зазначеним категоріям громадян на умовах співфінансування проводиться відповідно до списку учасників Програми, які перебувають на квартирному обліку у виконавчому комітеті Луцької міської ради, з врахуванням\~дати взяття\~на пільговий\~квартирний облік як учасників бойових дій, інвалідів війни, які були призвані на військову службу по мобілізації для участі в проведенні антитерористичної операції, а також членів сімей загиблих (померлих), зниклих безвісти військовослужбовців зазначених категорій та військовослужбовців, які заключили контракт з 2014 року та тих, хто приймав участь у добровольчих батальйонах і отримали статус учасника бойових дій, бійців-добровольців, яким наданий такий статус у відповідному порядку. Переважне право щодо черговості в Програмі мають інваліди війни III групи, які були призвані на військову службу по мобілізації для участі в проведенні антитерористичної операції, а також члени сімей загиблих (померлих), зниклих безвісти військовослужбовців (а.с.27). Рішенням Луцької міської ради від 15 грудня 2017 року №35/2 «Про внесення змін до Програми забезпечення житлом на умовах співфінансування учасників бойових дій, інвалідів війни, які були призвані на військову службу по мобілізації для участі в проведенні антитерористичної операції, а також членів сімей загиблих (померлих), зниклих безвісти військовослужбовців зазначених категорій на 2017 - 2019 роки, затвердженої рішенням Луцької міської ради від 26.10.2016 N 14/1» п.3.5 Програми був викладений у новій редакції, яка передбачала, що придбання житла зазначеним категоріям громадян на умовах співфінансування проводиться відповідно до списку учасників Програми, які перебувають на квартирному обліку у виконавчому комітеті Луцької міської ради, з врахуванням\~дати взяття\~на пільговий\~квартирний облік як учасників бойових дій, інвалідів війни, бійців-добровольців, які брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення і захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України, а також членів сімей загиблих (померлих), зниклих безвісти. Переважне право щодо черговості в Програмі мають інваліди війни III групи, які брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення і захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України, а також члени сімей загиблих (померлих), зниклих безвісти в результаті участі в антитерористичній операції (а.с.32-33). Рішенням Луцької міської ради від 28 березня 2018 року №39/15 «Про затвердження Програми забезпечення житлом на умовах співфінансування учасників бойових дій, інвалідів війни, бійців-добровольців, які брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення і захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України, а також членів сімей загиблих (померлих), зниклих безвісти в результаті участі в антитерористичній операції на 2017 - 2019 роки у новій редакції» вказану Програму затверджено у новій редакції, а попередні рішенням визнано такими, що втратили чинність. У цій редакції Програми п.3.5 викладено таким чином: «Придбання житла зазначеними категоріями громадян на умовах співфінансування проводиться відповідно до списку учасників Програми, які перебувають на квартирному обліку у виконавчому комітеті Луцької міської ради, з врахуванням\~дати взяття\~на пільговий\~квартирний облік, як учасників бойових дій, осіб з інвалідністю внаслідок війни, бійців-добровольців, які брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення і захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України, а також членів сімей загиблих (померлих), зниклих безвісти. Переважне право щодо черговості в Програмі мають особи з інвалідністю внаслідок війни III групи, які брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення і захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України, а також члени сімей загиблих (померлих), зниклих безвісти в результаті участі в антитерористичній операції. (а.с.34-41). В свою чергу, станом на день розгляду справи у суді, діє нова редакція Програми, яка затверджена рішенням Луцької міської ради від 25 липня 2018 року №44/29 «Про затвердження Програми забезпечення житлом на умовах співфінансування учасників бойових дій, осіб з інвалідністю внаслідок війни, бійців-добровольців, які брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення і захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України, а також членів сімей загиблих (померлих), зниклих безвісти в результаті участі в антитерористичній операції на 2017-2019 роки в новій редакції», де фактично змінено нумерацію пунктів, а п.3.4 якої викладено у такій редакції: «Придбання житла зазначеними категоріями громадян на умовах співфінансування проводиться відповідно до списку учасників Програми, які перебувають на квартирному обліку в виконавчому комітеті Луцької міської ради, з врахуванням\~дати взяття\~на пільговий\~квартирний облік, як учасників бойових дій, осіб з інвалідністю внаслідок війни, бійців-добровольців, а також членів сімей загиблих (померлих), зниклих безвісти, які брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах антитерористичної операції у період її проведення, у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення, перебуваючи безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів. Переважне право щодо черговості в Програмі мають особи з інвалідністю внаслідок війни ІІІ групи, члени сімей загиблих (померлих), зниклих безвісти, які брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах антитерористичної операції у період її проведення, у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення, перебуваючи безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів». (а.с.42-49). Із змісту вищенаведених змін до Програми слідує, що під час чинності її первісної редакції, громадяни включалися до неї в порядку черговості поданих ними заяв. В подальшому, а саме з 29 червня 2017 року правила обліку черговості громадян змінилися, і черговість участі в Програмі почала діяти з врахуванням дати взяття на пільговий квартирний облік, який ведеться відповідно до ст.36 Житлового кодексу УРСР. Внаслідок цього, Виконавчий комітет Луцької міської ради, який безпосередньо веде як квартирний облік, передбачений ст.36 ЖК УРСР, так і облік громадян учасників Програми, розпочав включати громадян до черги учасників Програми за датою взяття їх на квартирний облік. Такими діями фактично відбулося зміщення позивача у черзі до порядкового номеру 86 (станом на 03 травня 2018 року), хоча раніше він перебував там під порядковим номером 46, що підтверджується довідкою Відділу реєстру житлового фонду Департаменту Житлово-комунального господарства Луцької міської ради від 01 травня 2018 року №9.9-11/155 (а.с.50, 51). Надаючи правову оцінку правовідносинам, що склалися між сторонами, суд зазначає таке. По перше, суд вважає необхідним вирішити питання щодо цивільної юрисдикції даного спору, оскільки відповідачі вважають, що даний спір є публічно-правовим та підлягає вирішенню в порядку адміністративного судочинства. У постановах\~Великої Палати\~Верховного Суду\~від 30\~травня 2018\~року № 826/7431/16,\~від 25\~квітня 2018\~року № 825/519/17, Верховного Суду України 23 лютого 2016 року №21-6551а15, від 02 грудня 2014 року №21-530а14, від 21 грудня 2016 року №21-1413а16 викладені однозначні та послідовні правові висновки про те, що спори з органами державної влади (органами місцевого самоврядування) стосовно забезпечення та захисту житлових прав громадян розглядаються в порядку цивільного судочинства, а не адміністративного. Сама по собі наявність у відповідачів статусу органів місцевого самоврядування не свідчить про публічно-правовий характер даного спору, оскільки спір виник з приводу порушених житлових прав позивача, що полягає у порушенні, на думку позивача, визначення черговості участі громадян у Програмі. Підстав для відступу від зазначених правових позицій суд не знаходить і переконливих аргументів для такого відступу представники відповідача суду не навели. Щодо позовних вимог про визнання незаконними та скасування рішень Луцької міської ради в частині, суд вважає вказати таке. Пунктом 22 частини першої статті 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» визначено, що виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради вирішуються питання затвердження програм соціально-економічного та культурного розвитку відповідних адміністративно-територіальних одиниць, цільових програм з інших питань місцевого самоврядування. В свою чергу, пунктами 5 та 6 частини першої статті 15 Житлового кодексу УРСР визначено, що виконавчі комітети районних, міських, районних у містах Рад народних депутатів у межах і в порядку, встановлених законодавством Союзу РСР, цим Кодексом та іншими актами законодавства Української РСР, на території району, міста, району в місті: здійснюють облік громадян, які потребують поліпшення житлових умов (частина перша статті 36), а також контроль за станом цього обліку на підприємствах, в установах, організаціях (стаття 41), затверджують рішення про взяття громадян за місцем роботи на облік потребуючих поліпшення житлових умов (стаття 39); приймають рішення про надання жилих приміщень у будинках житлового фонду місцевої Ради (стаття 51), затверджують спільні рішення адміністрації і профспілкового комітету підприємства, установи, організації про надання жилих приміщень у будинках відомчого житлового фонду (стаття 52). З аналізу вищенаведених положень законодавства можливо дійти висновку, що до повноважень органів місцевого самоврядування, в тому числі Луцької міської ради, входить питання затвердження програм з інших питань місцевого самоврядування, зокрема, з питань забезпечення певних пільгових категорій громадян житлом на умовах співфінансування в межах видатків місцевого бюджету. При цьому, орган місцевого самоврядування в праві самостійно розпоряджатися коштами місцевого бюджету, визначити напрямки спрямування цих коштів та умови участі у певних програмах, які фінансуються за рахунок цих коштів, що відповідає принципу самостійності бюджетів, який закріплений у пункті 3 частини першої статті 7 Бюджетного кодексу України. Отже, на думку суду, визначення порядку та умов участі у спірній Програмі є дискреційними повноваженнями відповідача-1 як органу місцевого самоврядування, а тому сама по собі не згода позивача зі змінами в правила обліку черговості громадян в спірній Програмі не є підставою для втручання суду в ці повноваження відповідача-1, тим самим підмінивши його функції, як органу місцевого самоврядування. Тому, на думку суду, оскаржувані рішення Луцької міської ради, в частині внесення змін у п.3.5 Програми (п.3.4 Програми у редакції з 25 липня 2018 року), не порушують та не можуть порушувати житлові права та законні інтереси позивача, як зареєстрованого учасника Програми, оскільки вони прийняті на власний управлінський розсуд відповідача-1, що не заборонено законом, в межах розпорядження коштами місцевого бюджету. З наведених підстав суд дійшов висновку, що в цій частині позовних вимог слід відмовити. Стосовно позовних вимог про поновлення становища позивача в списку учасників Програми за №46, суд зазначає таке. В сучасній правовій доктрині відрізняють нормативно-правові акти та правові акти індивідуальної дії. За характером застосування нормативно-правові акти є загальними, адресовані необмеженому колу суб`єктів, використовуються до тих пір, поки їх дія не скасована або не зупинена, породжують нову правову норму або змінюють, доповнюють або скасовують стару. Правові акти індивідуальної дії за характером застосування є індивідуальними, адресовані обмеженому колу осіб, орієнтовані на одноразове застосування, є інструментом для реалізації вже встановленої правової норми. Проаналізувавши зміст спірної Програми слід дійти висновку, що вона є нормативно-правовим актом, оскільки вона є загальною, адресована необмеженому колу суб`єктів, а не конкретним, індивідуально визначеним особам, не орієнтована на одноразове застосування. Тобто, реалізуючи та застосовуючи вищенаведену Програму як нормативно-правовий акт Луцька міська рада, Виконавчий комітет Луцької міської ради та інші виконавчі органи Луцької міської ради повинні враховувати приписи ч.1 ст.58 Конституції України, відповідно до яких закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи. Вказане є загальним принципом дії нормативно-правових актів у часі, який є обов`язковим у всіх сферах правозастосування. Тобто, виконуючи умови спірної Програми, зокрема в частині обліку громадян зареєстрованих учасників Програми, відповідач-2 повинен був враховувати, що зміни, внесені до Програми з 29 червня 2017 року, а саме: в частині визначення черговості обліку учасників Програми, не повинні застосовуватися до учасників програми, які зареєструвалися у ній до 29 червня 2017 року. Отже, Виконавчий комітет реалізуючи зміни до Програми, які введені з 29 червня 2017 року та які продовжують діяти на даний момент, повинен був обліковувати громадян учасників програми зареєстрованих до внесення цих змін за старими правилами, тобто у порядку черговості поданих заяв. Громадян, які зареєструвалися після 29 червня 2017 року за новими правилами, а саме з врахування дати взяття на пільговий квартирний облік, при цьому, не порушуючи черговість громадян, які зареєструвалися у Програмі до внесення цих змін. З цього приводу суд вважає за необхідним також врахувати роз`яснення, які наведені у п.2.1 рішення Конституційного Суду України від 20 грудня 2017 року №2-р/2017, де зазначено, що одним із елементів верховенства права є принцип правової визначеності, у якому стверджується, що обмеження основних прав людини та громадянина і втілення цих обмежень на практиці допустиме лише за умови забезпечення передбачуваності застосування правових норм, встановлюваних такими обмеженнями; обмеження будь-якого права повинне базуватися на критеріях, які дадуть змогу особі відокремлювати правомірну поведінку від протиправної, передбачати юридичні наслідки своєї поведінки (абзац третій підпункту 3.1 пункту 3 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 29 червня 2010 року № 17-рп/2010). Як зазначено в пункті 44 Доповіді "Верховенство права", схваленої Європейською Комісією "За демократію через право" (Венеціанською Комісією) на 86-му пленарному засіданні (Венеція, 25-26 березня 2011 року), принцип правової визначеності є ключовим у питанні довіри до судової системи і верховенства права; для досягнення цієї довіри держава повинна складати тексти законів так, щоб вони були доступними; держава також зобов`язана дотримуватися та застосовувати у прогнозований і послідовний спосіб ті закони, які вона ввела в дію; прогнозованість означає, що закон повинен, коли це можливо, бути оприлюдненим до його виконання і бути передбачуваним у тому, що стосується його наслідків: він має бути сформульований достатньо точно для того, щоб людина могла регулювати свою поведінку. Конституційний Суд України зазначив, що принцип правової визначеності вимагає чіткості, зрозумілості й однозначності правових норм, зокрема їх передбачуваності (прогнозованості) та стабільності. Також, у п.п.70, 71 рішенні від 20 жовтня 2011 року у справі «Рисовський проти України» Європейський суд з прав людини зазначив, що принцип «належного урядування» передбачає, що у разі, коли йдеться про питання загального інтересу, зокрема, якщо справа впливає на такі основоположні права людини, як майнові права, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і якомога послідовніший спосіб. Принцип «належного урядування», як правило, не повинен перешкоджати державним органам виправляти випадкові помилки, навіть ті, причиною яких є їхня власна недбалість (див. зазначене вище рішення у справі «Москаль проти Польщі» (Moskal v. Poland), n. 73). Будь-яка інша позиція була б рівнозначною, inter alia, санкціонуванню неналежного розподілу обмежених державних ресурсів, що саме по собі суперечило б загальним інтересам (див. там само). З іншого боку, потреба виправити минулу «помилку» не повинна непропорційним чином втручатися в нове право, набуте особою, яка покладалася на легітимність добросовісних дій державного органу (див., mutatis mutandis, рішення у справі «Пінкова та Пінк проти Чеської Республіки» (Pincova and Pine v. the Czech Republic), заява № 36548/97, п. 58, ECHR 2002-VIII). Іншими словами, державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливість отримувати вигоду від своїх протиправних дій або уникати виконання своїх обов`язків (див. зазначене вище рішення у справі «Лелас проти Хорватії» (Lelas v. Croatia), п. 74). Ризик будь-якої помилки державного органу повинен покладатися на саму державу, а помилки не можуть виправлятися за рахунок осіб, яких вони стосуються (див., серед інших джерел, mutatis mutandis, зазначене вище рішення у справі «Пінкова та Пінк проти Чеської Республіки» (Pincova and Pine v. the Czech Republic). На переконання суду, застосувавши до позивача умови спірної Програми, які введені в дію з 29 червня 2017 року, тим самим збільшивши його порядковий номер у черзі учасників програми, відповідачі, окрім принципу дії нормативно-правових актів у часі, порушили принципи правової визначеності та належного врядування, оскільки такі дії є непослідовними, а також не є передбачуваними з точки зору застосування правової норми. Суд погоджується і не заперечує доводів представників відповідачів про те, що зміни до спірної програми були внесені з метою справедливого залучення до програми громадян, які давно перебувають на квартирному обліку, який ведеться відповідно ст.36 ЖК УРСР. Як вже було зазначено вище, суд не знайшов підстав для скасування спірних рішень Міської ради, якими були внесені відповідні зміни до Програми. Можливо було б вважати, що внесення таких змін було спрямовано саме на виправлення «помилки» у розумінні п.71 рішення ЄСПЛ від 20 жовтня 2011 року у справі «Рисовський проти України». Однак, як знову ж таки зазначив ЄСПЛ у цьому рішенні, виправлення минулої «помилки» не повино непропорційним чином втручатися в нове право, набуте особою, яка покладалася на легітимність добросовісних дій державного органу. Ризик будь-якої помилки державного органу повинен покладатися на саму державу, а помилки не можуть виправлятися за рахунок осіб, яких вони стосуються. З наведених мотивів та підстав суд дійшов висновку, що позовні вимоги про поновлення становища позивача в списку учасників Програми за №46 є обґрунтованими, оскільки відповідач-2 почав вести облік учасників програми, які зареєструвалися у ній до змін, внесених з 29 червня 2017 року, з порушенням принципу дії нормативно-правових актів у часі, а також з порушенням принципу правової визначеності та належного урядування, чим безумовно порушив права та законні інтереси позивача в сфері житлових правовідносин. Стосовно обраного позивачем способу захисту порушеного права в цій частині, а саме шляхом поновлення становища, що існувало до порушення права, суд зауважує, що такий спосіб захисту права передбачений ч.2 ст.16 Цивільного кодексу України, і він, на думку суду, буде найбільш ефективним способом захисту у розумінні ст.5 ЦПК України. Таким чином суд задовольняє позовні вимоги в цій частині шляхом прийняття рішення, яким слід зобов`язати Виконавчий комітет Луцької міської ради поновити [PERSON] у списку учасників Програми забезпечення житлом на умовах співфінансування учасників бойових дій, осіб з інвалідністю внаслідок війни, бійців-добровольців, які брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення і захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України, а також членів сімей загиблих (померлих), зниклих безвісти в результаті участі в антитерористичній операції на 2017-2019 роки Луцької міської ради під порядковим номером 46. Стосовно позовних вимог про зобов`язання відповідача-2 позачергово надати право позивачу придбати житло за умовами програми, у випадку, якщо станом на момент набрання рішення суду законної сили таке право реалізував інший учасник програми за вищим номером, аніж №46, суд зазначає, що захищаючи права та законні інтереси суд не вправі приймати рішення з умовою, або з умовою на майбутнє. Суд захищає лише порушені, оспорювані або невизнані права та законні інтереси особи, і такі порушення мають існувати станом на час звернення до суду. Оскільки позивач належним чином не обґрунтував та не довів суду, що станом на час звернення до суду його права та законні інтереси порушені в цій частині, зокрема хтось у Програмі уже реалізував право на співфінансування житла за номером у черзі учасників більшим ніж 46, або що відповідачі з цих підстав можуть або мають намір відмовити позивачу у співфінансуванні житла, суд дійшов висновку, що вказана позовна вимога є передчасною, необґрунтованою та до задоволення не підлягає. На підставі наведеного та

Outcome: partial