Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-12 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до Держави Україна в особі Міністерства юстиції України, Державної казначейської служби України та просить суд стягнути з Держави України в особі Державної казначейської служби України на користь Фермерського господарства «Бурка Віталія Володимировича» кошти в сумі 1 000 000 гривень на відшкодування моральної шкоди завданої в результаті незаконного рішення суддів Сокальського районного суду Львівської області, Апеляційного суду Рівненської області, Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, що спричинило приниження честі, гідності, ділової репутації. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що не виконавши вимоги ст. ст. 55, 56, 124, 129 Конституції України, ст. ст. 16, 22, 1167, 1176 ЦК України, ст. ст. 3, 4, 11, 15, ст. 108, ст. 118 ЦПК України, суддя Сокальського районного суду Львівської області, колегія суддів Апеляційного суду Рівненської області, суддя Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ порушили права гарантовані ст.. 8, 40, 55, 56 Конституції України. В судове засідання позивач не з'явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. На адресу суду направив клопотання в якому зазначив. Що позовні вимоги підтримує у повному обсязі та просить провести розгляд справи у його відсутність. Представники Міністерства юстиції України, Державної казначейської служби України в судове засідання не з'явилися, про місце і час розгляду скарги повідомлені належним чином, про причини неявки суд не повідомили. Суд, виконавши всі вимоги цивільного процесуального законодавства й всебічно перевіривши обставини справи, розглянувши справу у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, дійшов до наступних висновків. Відповідно до ст. 16 ЦК Україна кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно ст. 3 Конституції України права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов'язком держави. Згідно ст.124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов'язковими до виконання на всій території України. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Даний принцип полягає у змагальній формі ініціативи та активності осіб, які беруть участь у справі. Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин даної справи. Стороні зобов'язані визначити коло фактів, на які вони можуть посилатися як на підставу своїх вимог і заперечень, і довести обставини, якими вони обґрунтовують ці вимоги й заперечення, як того вимагають положення ст. 60 ЦПК України, за якими доказуванню підлягають обставиш які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, яг беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. ст. 11, 27, 60 ЦПК України, суд розглядає справу в межах заявлених позовних вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, особа яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд, зобов`язана надати усі наявні у неї докази та довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких виникає спір. Відповідно до ст.212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів в їх сукупності. В обґрунтування позовних вимог, позивач також зазначив, що суддя Сокальського районного суду Львівської області, колегія суддів Апеляційного суду Рівненської області, суддя Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ порушили права гарантовані по відношенню до позивача порушили норми матеріального та процесуального права, Конституції України, при винесенні рішень, копії яких додані до матеріалів даної цивільної справи. Так, судовим розглядом встановлено, що ухвалою суду Сокальського районного суду Львівської області від 29.04.2014 відмовлено у відкритті провадженні у справі за позовною заявою фермерського господарства «Бурки В.В.» до Апеляційного суду Львівської області про відшкодування шкоди. 05.09.2014 ухвалою Апеляційного суду Рівненської області апеляційну скаргу фермерського господарства «Бурка В.В.» відхилено, а ухвалу судді Сокальського районного суду Львівської області від 29.04.2017 залишено без змін. 21.10.2014 ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ відмовлено у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою представника фермерського господарства «Бурка В.В.» Бурки Валерія Володимировича на ухвалу Сокальського районного суду Львівської області від 29.04.2017 та ухвалу Апеляційного суду Рівненської області від 05.03.2014. Ухвалою Сокальського районного суду Львівської області від 29.02.2016 відмовлено у відкритті провадження у цивільній справі за позовом Бурки Валерія Володимировича до Червоноградського міського суду Львівської області та Держави України в особі Державної казначейської служби України про стягнення моральної шкоди. 14.09.2016 ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу Бурки Валерія Володимировича задоволено, ухвалу Сокальського районного суду Львівської області від 29.02.2016 та ухвалу Апеляційного суду Львівської області скасовано, справу передано до суду першої інстанції для вирішення питання про відкриття провадження у справі. 05.12.2016 ухвалою Сокальського районного суду Львівської області заяву фермерського господарства «Бурка В.В.» про перегляд за нововиявленими обставинами ухвали Сокальського районного суду Львівської області від 29.04.2017 залишено без задоволення. Стаття 56 Конституції України проголошує право кожного на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. За положеннями ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Як визначено у ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Згідно п. п. 4,5 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику в справах по відшкодування моральної (немайнової) шкоди" від 31.03.1995 №4 у позовній заяві про відшкодування моральної шкоди має бути зазначено в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується. Відповідно до ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки; якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт; в інших випадках, встановлених законом. Згідно ст. 1173 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів. Разом з тим, суд вважає за необхідне зазначити, що обов'язковими підставами відшкодування моральної шкоди є наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. А у випадку відшкодування моральної шкоди на підставі ст. 1173 ЦК України, незаконність рішення, дії чи бездіяльності завдавача шкоди повинна бути доведена. Відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Разом з тим, в порушення наведених норм позивач не надав належних та допустимих доказів на підтвердження того, що відповідачем Державою Україною в особі Міністерства юстиції України, Державної казначейської служби України заподіяно шкоду та не довів наявність такої шкоди, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправними діяннями відповідачів та вину останніх в її заподіянні. Позивачем не вказано кому конкретно спричинена моральна шкода, в позовній заяві вказано, що Бурка В.В. як представнику фермерського господарства спричинені моральні страждання, оскільки не міг захистити права фермерського господарства, що спричинило приниження честі, гідності ділової репутації, а позов пред'явлений ФГ «Бурка В.В.» Проаналізувавши зазначені норми закону та зібрані у справі докази в їх сукупності, суд вважає, що в судовому засіданні не знайшов свого підтвердження факт порушення прав позивача з боку відповідачів, а відтак суд дійшов висновку, що позовні вимоги є необґрунтованими та задоволенню не підлягають. Враховуючи викладене,

Outcome: dismissed