Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-16 00:00:00

15 вересня 2015 року позивачка [PERSON] звернулася до суду з позовом до Державного нотаріуса Сьомої дніпропетровської державної нотаріальної контори Гайворонської Тетяни Олександрівни про скасування постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії та визнання факту своєчасного прийняття спадщини. В обґрунтування позову вказала, що постановою нотаріуса Сьомої дніпропетровської державної нотаріальної контори Гайворонської Т.О. від 08.09.2015 року позивачці відмовлено у вчиненні нотаріальної дії на підставі пропущення строків прийняття спадщини. Вважає, що це не відповідає дійсності, оскільки вона фактично прийняла спадщину після смерті батька [PERSON], який помер [INFO]. Спадковим майном є 1/5 частина квартири за адресою [ADDRESS]. Квартира приватизована на [PERSON] - батька позивачки, [PERSON] - мати позивачки, [PERSON] - сестру позивачки, [PERSON] - сина позивачки, та на позивачку. Позивачка зараз зареєстрована та мешкає в квартирі свого чоловіка. Після смерті батька позивачці залишили тільки секретер, який вона прийняла як спадщину. Позивачка зверталася відразу після похорон до нотаріуса щодо відкриття спадщини, але їй сказали, що вона фактично прийняла спадшину, поспішати нікуди, і щоб прийшла з сестрою та матір'ю через шість місяців з усіма документами, тоді і напише заяву. Після смерті батька у неї погіршилося здоров'я, її прооперували в грудні 2013 року, після цього вона довго лікувалася. Мати мінімум раз на півроку знаходилась у лікарні. У сестри теж не вистачало часу на сумісний похід до нотаріуса. Потім сестра стала виявляти небажання спілкуватися, настроювала проти позивачки матір, хоча позивачка допомагала матері. Після чергового стаціонару і лікування в серпні 2015 року, позивачка звернулась до нотаріуса 03.09.2015 року з заявою про відкриття спадщини, і лише тоді з'ясувала, що сестра, нібито не маючи часу йти до нотаріуса, все ж до нотаріуса заяву подала, а позивачку проігнорувала. Вважає, що її родичі ввели в оману з метою, щоб вона пропустила строк для прийняття спадщини, з цією ж метою не повідомили нотаріуса про наявність позивачки як спадкоємиці. Вказує, що спадщину після смерті батька фактично прийняла, а саме батьків секретер. Зазначає, що всі документи на квартиру та оригінал свідоцтва про смерть знаходяться у сестри і без неї позивачка сама нічого оформити у звичайному порядку не могла. З урахуванням викладеного, позивачка просить суд скасувати постанову державного нотаріуса Сьомої дніпропетровської державної нотаріальної контори Гайворонської Т.О. про відмову у вчиненні нотаріальної дії. Визнати позивачку такою, що своєчасно прийняла спадщину від свого батька - [PERSON], що помер [INFO]. На підставі заяви від 21.10.2015 року у справу в якості третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги на предмет спору, вступила [PERSON] (а.с. 18). Третя особа надала суду заперечення на позовну заяву (а.с. 33), де зазначила, що [PERSON] на день смерті із спадкодавцем не проживала та не була зареєстрована, заяву про прийняття спадщини протягом строку, встановленого ст.1270 ЦК України, не подавала, тому вважається такою, що спадщину не прийняла. Визнання [PERSON] такою, що своєчасно прийняла спадщину, чинним законодавством не передбачено. Крім того, прийняття спадщини - це односторонній правочин, тому ст. 230 ЦК України на такий правочин не поширюється. Доводи про фактичне прийняття спадщини є безпідставними, оскільки прийняття спадщини шляхом фактичного вступу у володіння спадковим майном має місце лише до спадщини, яка була відкрита до 2003 року, тобто під час дії ЦК УРСР. В судовому засіданні позивачка та її представник підтримали позовні вимоги в повному обсязі, надали пояснення, аналогічні викладеним в позовній заяві. Відповідач в судове засідання не з'явився, про дату та час розгляду справи повідомлений належним чином, надав суду заяву, в якій просив розглянути справу без представника (а.с. 47). Третя особа та її представник в судовому засіданні позовні вимоги не визнали, надали пояснення, аналогічні викладеним у письмових запереченнях. Суд, вислухавши пояснення позивача, третьої особи, пояснення свідків, дослідивши докази, оглянувши матеріали справи, вважає позовні вимоги такими, що не підлягають задоволенню. Судом встановлено наступне. Позивачка [PERSON] є рідною дочкою [PERSON], що підтверджується копіями свідоцтва про народження, та копіями свідоцтв про шлюб і про смерть (а.с. 11, 12, 13, 14). [PERSON] помер [INFO] (а.с. 7). В судовому засіданні встановлено та учасниками процесу не заперечується, що [PERSON] мешкав за адресою [ADDRESS] Встановлено також, що позивачка мешкає за адресою: [ADDRESS]. [PERSON] 03 вересня 2015 року звернулась до Сьомої дніпропетровської державної нотаріальної із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом на майно, яке залишилось після смерті її батька [PERSON] Постановою державного нотаріуса Сьомої дніпропетровської державної нотаріальної контори Гайворонської Т.О. від 08 вересня 2015 року відмовлено [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на майно, яке залишилось після смерті її батька [PERSON], в зв'язку з тим, що у строк, встановлений для прийняття спадщини, спадкоємцем заяву про прийняття спадщини не подано. Згідно наданих документів, факт спільного проживання [PERSON] та [PERSON] на момент відкриття спадщини не встановлено (а.с. 9). З матеріалів спадкової справи, заведеної після смерті [PERSON] вбачається, що [PERSON], дружина померлого, відмовилась від одержання спадкового майна за законом на користь [PERSON], про що подала заяву від 04.03.2014 року (а.с. 60). У судовому засіданні свідки [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] пояснили, що у [PERSON] після смерті батька погіршилося здоров'я, вона деякий час перебувала у лікарнях. [PERSON] та [PERSON] дві рідні сестри та між ними не добрі стосунки, а тому позбавлення спадку після смерті батька, було навмисно з боку сестри [PERSON] Згідно статті 11 ЦПК України суд розглядає цивільну справу в межах заявлених вимог і на підставі представлених сторонами доказів. Статтею 60 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і запереченні сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Суд приймає до розгляду лише ті докази, які мають значення для справи. Обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування. Кожна сторона має довести ті обставини, на які посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно з положеннями частин 1, 2 ст.1220, ч.1 ст.1222, ч.3 ст.1223 ЦК спадщина відкривається внаслідок смерті особи, часом відкриття спадщини в такому випадку є день смерті особи. Спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Відповідно до положень ч.1 ст.1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Дією, що свідчить про прийняття спадщини, є подача заяви про прийняття спадщини до нотаріальної контори за місцем відкриття спадщини. Згідно зі ст. 1272 ч.ч.1,3 ЦК України, якщо спадкоємець протягом строку, встановленого ст.1270 ЦК України, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. За позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. З обставин, наведених у позовній заяві, які згідно з ч.1 ст.61 ЦПК України не підлягають доказуванню, оскільки визнані сторонами, випливає, а також встановлено судом, що позивачка будучи спадкоємцем померлого [PERSON] за законом, у встановлений законом строк не звернулася до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини. Законом передбачена єдина підстава, при наявності якої спадкоємець, який не подавав заяву про прийняття спадщини, вважається таким, що прийняв її. Так, відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України, спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Разом з тим, судом встановлено, що позивачка не проживала разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини. Позивачка вважає, що фактично прийняла спадщину, виходячи лише з тієї обставини, що вона прийняла та користується секретером, який належав батькові, та який передали їй після його смерті. Відповідно до статті 4.статті 10 ЦПК України суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи. Таке сприяння полягає у роз'ясненні особам, які беруть участь у справі, їх прав та обов'язків, попереджує про наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом. Змагальність - один із найбільш важливих конституційних принципів сучасного судочинства. Він створює умови для всебічного та повного дослідження обставин справи та постановлення судом обґрунтованого та законного рішення. В силу принципу змагальності сторони та інші особи, які беруть участь у справі, з метою досягнення рішення на свою користь, зобов'язані повідомити суду істотні для справи обставини, надати суду докази, які підтверджують або спростовують ці факти, а також вчиняти процесуальні дії, спрямовані на те, щоб переконати суд у необхідності постановлення бажаного для них рішення. В цивільному судочинстві змагальність виявляється в тому, що:- дії суду залежать від вимог позивача та заперечень відповідача; - суд вирішує справу в межах заявлених вимог та на підстав наданих йому доказів; - особи, які беруть участь у справі, займають активне становище щодо інших учасників процесу та суду; - сторони самостійно визначають, які саме докази подавати суду, а які притримати; - особи, які беруть участь у справі, можуть брати участь у справі особисто або через представників;- кожна особа зобов'язана доказати факти, на які вона покликається;- у разі невиконання процесуальних обов'язків або нездійснення процесуальних прав для особи настають небажані для неї правові наслідки. Основний зміст принципу змагальності наведено у п. 3 ст 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Під час слухання справи судом роз'яснювались права та обов'язки учасникам процесу, передбачені ЦПК України, але ж позивачкою не заявлялись клопотання про збільшення позовних вимог, зміну предмету або підстав позову, зокрема про встановлення додаткового строку для прийняття спадщини. З урахуванням наведеного, суд прийшов до висновку, що державний нотаріус при винесенні постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії діяв у відповідності до чинного законодавства, оскільки позивачем було пропущено встановлений законом строк для прийняття спадщини, тому підстав для скасування вказаної постанови немає. Твердження [PERSON] стосовно вчинення навмисних дій з боку [PERSON] щодо позбавлення її спадкового майна після смерті батька спростовуються доказами наявними в матеріалах справи, крім того, будь-яких інших доказів відповідно до вимог 11, 60 ЦПК України позивачкою не надано. До того ж, як встановлено в судовому засіданні позивачка [PERSON] до суду з позовом про поновлення строку для прийняття спадщини не зверталась, так як вважає його не пропущеним, оскільки вона фактично прийняла спадщину. Стосовно вимоги про визнання позивачки такою, що фактично прийняла спадщину, суд зазначає наступне. Основною ознакою сторін цивільного процесу є їх особиста і безпосередня заінтересованість, саме сторони є суб'єктами правовідношення, з приводу якого виник спір. Відповідно до ст. 26 ЦПК особами, які беруть участь у справі, є сторони, треті особи та їх представники. Відповідно до ч. 1 ст. 30 ЦПК сторонами у цивільному процесі є позивач і відповідач, тобто особи, матеріально-правовий спір між якими є предметом вирішення в цивільному судочинстві. Суб'єкти цивільних процесуальних правовідносин, які вступають у порушену в суді справу, пред'явивши позов щодо предмета спору з метою захисту особистих суб'єктивних матеріальних прав чи охоронюваних законом інтересів, є третіми особами, які заявляють самостійні вимоги (ст. 34 ЦПК). Третіми особами, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, є суб'єкти цивільних процесуальних правовідносин, які беруть участь у справі на стороні позивача або відповідача з метою захисту своїх суб'єктивних прав та інтересів (ст. 35 ЦПК). Відповідно до ч.1 ст. 3 Закону України «Про нотаріат», нотаріус - це уповноважена державою фізична особа, яка здійснює нотаріальну діяльність у державній нотаріальній конторі, державному нотаріальному архіві або незалежну професійну нотаріальну діяльність, зокрема посвідчує права, а також факти, що мають юридичне значення, та вчиняє інші нотаріальні дії, передбачені законом, з метою надання їм юридичної вірогідності, а також здійснює функції державного реєстратора прав на нерухоме майно у порядку та випадках, встановлених Законом України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень". Вчиняючи нотаріальні дії, нотаріус діє неупереджено, він не може діяти в інтересах жодної з осіб - сторін нотаріальної дії. Нотаріус не стає учасником цивільних правовідносин між цими особами, а отже, не може порушувати цивільні права, які є змістом цих відносин. Позовні вимоги стосуються спадкового майна, яке вже прийнято іншими спадкоємцями, в зв'язку з чим суд вважає, що у державного нотаріуса відсутня особиста і безпосередня заінтересованість з приводу спору, а отже, позивачем заявлено вимоги до неналежного відповідача. Крім того, як зазначалося вище, законом встановлено єдину підставу, при наявності якої спадкоємець, який не подавав заяву про прийняття спадщини, вважається таким, що прийняв її. Однак в судовому засіданні такої підстави не встановлено. З огляду на зазначене, суд вважає за необхідне відмовити у позові до нотаріуса виходячи з того, що він є неналежним відповідачем у цій справі.

Outcome: dismissed