Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-11 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся в суд з позовом до Калайдинцівської сільської ради Лубенського району Полтавської області, треті особи по справі: Головне управління Держгеокадастру у Полтавській області, Лубенська районна державна адміністрація Полтавської області, про визнання права на земельну частку(пай). У позові вказав, що він в період з 01 червня 1997 року по 31 березня 2000 року працював на посаді пилорамника будівельної бригади КСП «Діброва» Лубенського району Полтавської області, і відповідно був прийнятий в члени КСП «Діброва», про що свідчить запис у його трудовій книжці [NUMBER] та підтверджується Архівним витягом з протоколу № 7 засідання правління колективного сільськогосподарського підприємства «Діброва» Лубенського району Полтавської області від 30 червня 1997 року, виданим архівним відділом Лубенської РДА № 07-01/О-23 від 25.06.2020 року. В 1996 році в КСП «Діброва» відбулося розпаювання земель. Згідно з Архівним витягом з протоколу зборів уповноважених членів колективного сільськогосподарського підприємства «Діброва» с. Калайдинці Лубенського району Полтавської області від 13 лютого 1996 року, виданим архівним відділом Лубенської РДА № 0-10/07-01 від 26.04.2011 року, на зборах уповноважених членів КСП було затверджено списки на паювання земель КСП «Діброва» осіб, що працюють у КСП і являються членами підприємства, а також списки пенсіонерів, які раніше працювали у господарстві і являються членами КСП. В Архівному витязі зазначено, що списки осіб до архівного відділу не надходили. Його прізвище відсутнє у списку працівників - членів КСП «Діброва», який є додатком до державного акта на право колективної власності на землю, сертифікат на право на земельну частку (пай) мені не виготовлявся і не видавався, що підтверджується довідками з сільської ради. 21 листопада 2001 року йому було видано Калайдинцівською сільською радою тільки Свідоцтво про право власності на майновий пай члена КСП «Діброва» № 331879 (майновий сертифікат). Отже, його майнові права на майно КСП йому підтвердили, а право на земельну частку (пай) не надали. Вважає, що його законні права на земельну частку (пай) були порушені КСП «Діброва» і підлягають захисту. Прохав суд визнати за ним, як за колишнім членом КСП «Діброва», право на земельну частку (пай) розміром 1,93 умовних кадастрових гектари, за рахунок земель запасу в межах території Калайдинцівської сільської ради Лубенського району Полтавської області. В судовому засіданні позивач та його представник позовні вимоги підтримали, на задоволенні позову наполягали. Представник відповідача в судовому засіданні проти задоволення позову заперечував, оскільки розпаювання земель КСП «Діброва» було проведено в 1996 році, тобто до того часу, як він став членом КСП і його не було включено до списку громадян, які мають право на земельну частку(пай). Представники третьої особи Головного управління Держгеокадастру у Полтавській області в судове засідання не з`явився, звернувся до суду з заявою в якій прохав справу розглядати без його участі. З листа, направленого на адресу суду вбачається, що згідно даних Книги реєстрації сертифікатів на право на земельну частку(пай), що видаються Лубенською районною державною адміністрацією КСП «Діброва» Лубенського району Полтавської області, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України від 12 жовтня 1995 р. №801, гр. [PERSON] сертифікат на право на земельну частку(пай) не видавався. Крім того, громадянин [PERSON] не включений і до Списку громадян - членів колективного сільськогосподарського підприємства, який є Додатком 1 до Державного акту на право колективної власності на землю серії ПЛ-6 від 14 лютого 1996 року, виданого колективному сільськогосподарському підприємству «Діброва» Калайдинцівською сільською радою відповідно до рішення Калайдинцівської сільської ради від 09 лютого 1996 року, зареєстрованого в Книзі записів за №1. Також вважає, що позивачем пропущено строк позовної давності і доказів щодо поважності причини пропуску позовної давності не надано. Представник Лубенської районної державної адміністрації Полтавської області в судове засідання не з`явився, звернувся до суду з заявою в якій прохав справу розглядати без його участі, при прийнятті рішення покладається на думку суду. З`ясувавши обставини справи, дослідивши надані докази, суд приходить до висновку, що в задоволенні позову необхідно відмовити з наступних підстав. Згідно ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Судом встановлено, що позивач [PERSON] в період з 01 червня 1997 року по 31 березня 2000 року працював на посаді пилорамника будівельної бригади КСП «Діброва» Лубенського району Полтавської області та був прийнятий в члени КСП «Діброва», про що свідчить запис у його трудовій книжці [NUMBER] та підтверджується Архівним витягом з протоколу № 7 засідання правління колективного сільськогосподарського підприємства «Діброва» Лубенського району Полтавської області від 30 червня 1997 року, виданим архівним відділом Лубенської РДА № 07-01/О-23 від 25.06.2020 року (а.с.9,10,14). Також з матеріалів справи вбачається, що в 1996 році в КСП «Діброва» на підставі указу Президента України від 08 серпня 1995 року № 720/95 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» відбулося розпаювання земель. Згідно з Архівним витягом з протоколу зборів уповноважених членів колективного сільськогосподарського підприємства «Діброва» с. Калайдинці Лубенського району Полтавської області від 13 лютого 1996 року, виданим архівним відділом Лубенської РДА № О-10/07-01 від 26.04.2011 року, на зборах уповноважених членів КСП було затверджено списки на паювання земель КСП «Діброва» осіб, що працюють у КСП і являються членами підприємства, а також списки пенсіонерів, які раніше працювали у господарстві і являються членами КСП (а.с.15). Прізвище позивача [PERSON] відсутнє у списку працівників - членів КСП «Діброва», який є додатком до державного акту на право колективної власності на землю, сертифікат на право на земельну частку (пай) йому не виготовлявся і не видавався, що підтверджується довідками з сільської ради(а.с.17,18), оскільки розпаювання земель було проведене у 1996 році, тобто до того часу, як він став членом КСП, а тому його не було включено до списку громадян, які мають право на земельну частку(пай). Майновий пай позивач отримав в 2001 році. Майнові паї видавалися на підставі іншого нормативно-правового акту, а саме, указу Президента України від 29 січня 2001 року № 62/2001 «Про заходи щодо забезпечення захисту майнових прав селян у процесі реформування аграрного сектора економіки». До списку осіб, які мають право на майновий пай, згідно порядку визначення розмірів майнових паїв членів колективних сільськогосподарських підприємств та їх документального посвідчення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2001 р. №177, включаються всі члени підприємства, а також особи, за якими відповідно до законодавства зберігається право на майновий пай, зокрема: особи, які припинили трудові відносини з підприємством, але не отримали при цьому належного їм майнового паю натурою, грошима або цінними паперами. Саме на підставі цього позивачу і було надано Свідоцтво про право власності на майновий пай члена КСП «Діброва». Відповідно до Указу Президента України "Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям" від 8 серпня 1995 року право на земельну частку (пай) мають члени колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства, в тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишаються членами зазначеного підприємства, кооперативу, товариства, відповідно до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю. При вирішенні питання щодо наявності чи відсутності у позивача права на земельну частку /пай/, суд враховує, що право на земельну частку /пай/ має особа, яка є членом колективного підприємства на час передачі державного акту на право колективної власності на землю конкретному колективному підприємству. Право власності на земельну частку (пай) виникає не з часу внесення членів КСП до списків, доданих до державного акту на право колективної власності на землю, перевірки, уточнення і затвердження цих списків, а з моменту передачі державного акту про право колективної власності на землю конкретному КСП, членом якого він був. Необхідною умовою для отримання земельної частки (паю) є членство в колективному підприємстві. Позивач [PERSON] не надав суду доказів щодо його членства в КСП «Діброва» в 1996 році, тобто на час отримання підприємством Державного акту про право колективної власності на землю. Окремо суд вважає за доцільне вказати на пропуск строку позовної давності з боку позивача. Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Ч. 1 ст. 261 ЦК України передбачено, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Судом встановлено, що перебіг позовної давності у даному спорі, рахується з 1996 року. З позовною заявою про захист свого права позивач звернувся до суду 23.12.2020 року, тобто після спливу строку позовної давності, яка встановлена ст. 257 ЦК України тривалістю у 3 роки і заявлені вимоги позивача законом не віднесені до спеціальної позовної давності. Згідно ч. 3, 4 ст. 267 ЦК України, позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Представник Головного управління Держгеокадастру у Полтавській області звернувся до суду з заявою про пропуск позивачем [PERSON] строку позовної давності та про застосування позовної давності до винесення судом рішення, але судом не може бути застосовано позовну давність до заявлених позовних вимог, оскільки управління Держгеокадастру не є стороною по справі, а являється третьою особою по справі. Від відповідача по справі про застосування строку позовної давності до позовних вимог заяви не надходило. Крім цього, відповідно до п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 16.04.2004 року №7 «П ро практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» позови громадян, пов`язані з паюванням земель (зокрема, про визнання права на земельну частку (пай), її розмір, незаконність відмови у видачі сертифіката, виділення паю в натурі), можуть бути предметом розгляду судів. Відповідачами в таких справах є КСП, сільськогосподарські кооперативи, районна державна адміністрація, яка затверджувала розмір паю, вирішувала питання про видачу сертифіката, а також виконавчий орган чи орган місцевого самоврядування, що має вирішувати питання про виділення земельної частки (паю) в натурі, тощо. Судом встановлено, що позивачем по справі не надано суду доказів того, що він був членом КСП «Діброва» на час отримання підприємством Державного акту про право колективної власності на землю, а тому у задоволенні позову слід відмовити.

Outcome: dismissed