Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-09 00:00:00

31.08.2015 Позивач ПАТ «РОДОВІД БАНК» звернувся до суду із вимогами до відповідача [PERSON] і просить стягнути заборгованість за невиконання умов Мирової угоди по цивільній справі №2-3520-1/10 від 01.10.2010, яка Ухвалою від 19.11.2010 була затверджена Печерським районним судом м. Києва в сумі 261 867,42 доларів США та 5 456 622,06грн., яка складається з: - суми заборгованості за кредитом та процентами - 261 867,42долари США; - суми заборгованості за кредитом та процентами - 898 454,47 грн.; загальна сума пені за несвоєчасне погашення кредитної заборгованості, трьох процентів річних від суми простроченої кредитної заборгованості та інфляційних втрат від суми прострочених процентів по кредиту - 4 558 167,59грн.; а також відшкодувати судові витрати. Позовні вимоги обґрунтовані наступним. Під час судового розгляду цивільної справи за позовом ПАТ «Родовід Банк» до [PERSON] між сторонами було укладено мирову угоду, яка була затверджена судом ухвалою від 19.11.2010, та набрала законної сили. Відповідно до п.7 Мирової угоди, відповідач [PERSON] взяв на себе зобов'язання погасити заборгованість в строк до 26.11.2010. Проте станом на час звернення із даним позовом до суду [PERSON] умови Мирової угоди не виконав, зокрема не здійснив погашення існуючої заборгованості, чим порушив права позивача на одержання грошового зобов'язання . В той же час відсутність у виконавчому документі строку пред'явлення до виконання перешкоджає позивачу реалізувати своє право на примусове стягнення заборгованості. 20 листопада 2015 року ухвалою судді Печерського районного суду м. Києва було відмовлено у відкритті провадження, з посиланням на існування рішення, ухваленого між тими ж сторонами про той самий предмет і з тих самих підстав. 01 березня 2016 року ухвалою Апеляційного суду м. Києва вказану ухвалу суду першої інстанції скасовано, а питання передано на новий розгляд. 11 травня 2016 року відкрито провадження у справі та призначено її судовий розгляд. 26 вересня 2016 року позивачем в особі представника була подана заява про зміну підстав позову, в якій наголошується на тому, що умови мирової угоди не виконані, а можливість її виконання у позасудовий спосіб вичерпана. 06 вересня 2017 року представником відповідача подано заяву про застосування строків позовної давності. 15 грудня 2017 року набрав чинності Закон, яким внесено зміни до Цивільного процесуального кодексу України (Відомості Верховної Ради України, 2004 р., №№ 40-42, ст. 492), шляхом викладення його в новій редакції. Згідно п.9 Розділу ХІІІ Перехідних положень ЦПК України (редакції 03.10.2017) справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу; У зв'язку з цим сторонам надано можливість використати нові положення діючого законодавства. Зокрема, представником відповідача подано відзив на позов з додатками. Ухвалою суду від 27 березня 2018 року підготовче провадження закрито. Під час судового розгляду представник позивача Корнійчук Я.П. підтримала позовні вимоги, просила їх задовольнити, посилаючись на обставини викладені у заявах по суті. Представник відповідача [PERSON] вимоги не визнав, заперечував проти їх задоволення, вказуючи на обставини викладені у заявах по суті. Вислухавши пояснення представників сторін, дослідивши надані ними докази, суд прийшов до наступного висновку. Під час судового розгляду встановлено наступне. Між Відкритим акціонерним товариством «РОДОВІД БАНК», найменування якого з 17.06.2009 у відповідності до вимог Закону України «Про акціонерні товариства» було змінено на Публічне акціонерне товариство «РОДОВІД БАНК» (надалі -Банк/Позивач) та [PERSON] (надалі -Позичальник, Відповідач) 11.11.2006 було укладено кредитний договір №15.3/СД-170.06.3 (надалі - Кредитний договір). Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Згідно п.1.1. Кредитного договору, Банк відкриває Позичальнику не відновлювальну кредитну лінію на загальну суму 600 00,00доларів США терміном до 16.11.2007 включно. 20.11.2006 між Банком та [PERSON] було укладено Договір про внесення змін до Кредитного договору №15.3/СД-170.06.3 від 17.11.2006 відповідно до якого сторони домовились внести зміни в п.1.1. Кредитного договору та викласти його в наступні редакції: «Банк відкриває Позичальнику не відновлювальну кредитну лінію на загальну суму 1 600 000,00 доларів США терміном до 16.11.2007 включно». Згідно п.3.1 Кредитного договору зі змінами від04.06.2008, процентна ставка за кредитами встановлюється в розмірі 15% річних. Позичальник зобов'язався повністю погасити заборгованість за кредитом. У разі несвоєчасного погашення заборгованості за кредитом та процентами сплатити Банку пеню за кожний день прострочки у розмірі подвійної процентної ставки, встановленої у пункті 1.3 Кредитного договору, від суми простроченого платежу (п.3.5. Кредитного договору). У вересня 2010 року Банк звернувся до суду із вимогами до Позичальника про стягнення заборгованості за Кредитним договором. В ході розгляду даної справи між сторонами було укладено Мирову угоду, яка Ухвалою суду від 19.11.2010 була затверджена, а провадження у справі закрито. Зокрема даною угодою [PERSON] визнав позовні вимоги Банку у розмірі 5 917 685,67грн, в тому числі: проценти у розмірі 2 993 393,83грн.та пеню у розмірі 2 924 291,84грн. Банк зобов'язався частково списати пеню у розмірі 2 583 685,67грн. в разі надання [PERSON] або його майновим поручителем в строк до 23 листопада 2010 року у заставу (іпотеку) Банку нерухомого майна на загальну суму 3 334 000,00грн. [PERSON] зобов'язався здійснити погашення: по процентах за кредитом у розмірі 2 993 393.83грн. та пені у розмірі 340 606, 17грн. в строк до 23 листопада 2010 року. Кошти у розмірі 898 454,47грн. [PERSON] зобов'язався внести на рахунок [NUMBER] у готівковій чи безготівковій формі. Кошти у розмірі 261 867, 42 долари США [PERSON] зобов'язався внести на рахунок [NUMBER] у готівковій або безготівковій формі. Кошти у розмірі 304 606,17грн. [PERSON] зобов'язався внести на рахунок [NUMBER] у готівковій або безготівковій формі. Сторони передбачили, що у разі непогашення [PERSON] процентів за кредитом в розмірі 2 993 394,07грн., в тому числі 898 454,47грн. та 261 867,42 доларів США, і пені у розмірі 340 605,93грн. в строк до 26 листопада 2010 року Банк має право звернути стягнення на предмет застави (іпотеки) відповідно до умов договору та чинного законодавства. Провадження у цивільній справі було закрито. Ухвала суду набрала законної сили. 14 грудня 2010 року між [PERSON](Іпотекодавцем) та ПАТ «РОДОВІД БАНК» (Іпотекодержателем) було укладено договір іпотеки, відповідно до якого Іпотекодавець [PERSON] для забезпечення виконання в повному обсязі зобов'язань [PERSON] перед Іпотекодержателем за Мировою угодою від 11 листопада 2010 року по цивільній справі №2-3520-1/10 від 01.10.2010 щодо погашення заборгованості, прямо передбаченої умовами Мирової угоди, передав в іпотеку Іпотекодержателю належне йому на праві власності нерухоме майно, зареєстроване як окремий, виділений в натурі об'єкт права власності, а саме: три земельні ділянки, що знаходяться за адресою: АР Крим, м Ялта, смт.Лівадія, смт. Виноградне, різної площі. Передане в іпотеку нерухоме майно за домовленістю сторін оцінено в 420 020 доларів США, що за офіційним курсом НБУ на дату укладення цього Договору складає 3 334 000,00грн. Іпотекодавець з умовами Мирової угоди ознайомлений. Згідно п.п.3.1.1. даної угоди при порушенні Позичальником умов Мирової угоди, а також при порушенні Іпотекодавцем умов цього Договору та у випадках встановлених законом у Іпотекодержателя виникає право задоволення своїх вимог за основним зобов'язанням, шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. 28.01.2013 Позивач направив Відповідачу вимогу про погашення заборгованості, згідно умов Мирової угоди, які станом на 09.01.2013 не були виконані. Вказану вимогу Відповідач отримав 20.02.2013. 24.07.2013 ПАТ «РОДОВІД БАНК» звернувся до суду із вимогами до [PERSON] про стягнення заборгованості за невиконання умов Мирової угоди по цивільній справі №2-3520-1/10 від 01.10.2010, яка ухвалою від 19.11.2010 була затверджена Печерським районним судом м. Києва в сумі 261 867,42 долари США та 3 882 746,31грн. Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 13.12.2013 в задоволенні вимог ПАТ «РОДОВІД БАНК» до [PERSON] про стягнення заборгованості відмовлено. Відмовляючи в задоволенні вимог суд зазначив про те, що визнана судом мирова угода є підставою для її виконання в порядку встановленому Законом України «Про виконавче провадження» . 26 вересня 2014 року позивач ПАТ «РОДОВІД БАНК» звернувся до Відділу примусового виконання рішень ДВС Головного управління юстиції у м. Києві із заявою про відкриття виконавчого провадження з метою примусового виконання ухвали Печерського районного суду м. Києва від 19.11.2010. Постановою головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління ДВС ГУЮ у м. Києві від 20.10.2014 у відкритті виконавчого провадження було відмовлено з підстав невідповідності виконавчого документу вимогам, передбаченим статтею 18 Закону України «Про виконавче провадження». 18 листопада 2014 року ухвалою Печерського районного суду м. Києва задоволено скаргу ПАТ «РОДОВІД БАНК» на дії державного виконавця, визнано протиправними дії державного виконавця та скасовано винесену ним постанову від 20.10.2014. 09.02.2015 ПАТ «РОДОВІД БАНК» знову звернувся до Відділу примусового виконання рішень ДВС Головного управління юстиції у м. Києві із заявою про відкриття виконавчого провадження з метою примусового виконання ухвали Печерського районного суду м. Києва від 19.11.2010. Постановою державного виконавця від 14.02.2015 в прийнятті до провадження виконавчому документа було відмовлено, з підстав невідповідності вимогам ст.19 Закону України «Про виконавче провадження», а саме: в даному виконавчому документі не зазначено строк пред'явлення до виконання. Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 23.03.2015 у задоволенні скарги ПАТ «РОДОВІД БАНК» на неправомірні дії щодо прийняття постанови про відмову у відкритті виконавчого провадження від 14.02.2015, відмовлено. Також встановлено, що постановою Верховного Суду України від 25.04.2018 було задоволено позов ПАТ «РОДОВІД БАНК» до [PERSON] про звернення стягнення на предмет іпотеки, та в рахунок погашення заборгованості [PERSON] за мировою угодою, укладеною між [PERSON] та ПАТ «РОДОВІД БАНК»11 листопада 2010 року, в сумі 5 917 685,67грн., з яких проценти за користування кредитом -2 993 393,83 грн. та пеня - 2 924 291,84 грн., звернуто стягнення на предмет іпотеки шляхом реалізації з прилюдних торгів за початковою ціною на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб'єктом оціночної діяльності /незалежним експертом на стадії оцінки під час проведення виконавчих дій. У справі за №6-224цс17 ВСУ висловив наступну правову позицію: «Згідно із частиною першою статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. За частиною першою статті 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Виконання зобов'язання може забезпечуватися заставою (частина перша статті 546 ЦК України). Іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи (стаття 575 ЦК України). Відповідно до статті 1 Закону України «Про іпотеку» іпотека - це вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом. Згідно із частиною першою статті 7 цього Закону за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов'язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобов'язання. Відповідно до частини першої статті 33 Закону України «Про іпотеку» в разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону. Право вибору конкретного способу звернення стягнення на предмет іпотеки покладається на іпотекодержателя. Відповідно до частини першої статті 11 ЦПК України суди повинні розглядати питання про можливість застосування звернення стягнення на предмет іпотеки у спосіб, заявлений у позовній вимозі. При цьому здійснення особою права на захист не може ставитися в залежність від застосування нею інших способів правового захисту. Відповідно до ст. 599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Належним виконанням зобов'язання є виконання, прийняте кредитором, у результаті якого припиняються права та обов'язки сторін зобов'язання. Звернення стягнення на предмет іпотеки повинне задовольнити вимоги кредитора за основним зобов'язанням, і тільки ця обставина може бути підставою для припинення зобов'язання, що вважається виконаним згідно зі статтею 599 ЦК України.» В даному випадку слід врахувати те, що позивачем використано право звернення на предмет застави (іпотеки) на суму непогашеної [PERSON] заборгованості в сумі 5 917 685,67грн., як це передбачено умовами мирової угоди від 11.11.2010 по цивільній справі №2-3520-1/10. Отже слід визнати безпідставним твердження позивача про неможливість виконання умов мирової угоди, оскільки реалізація права звернення на предмет іпотеки може призвести до подвійного стягнення, чим будуть порушені права як позичальника, так і іпотекодавця. Звернувшись із вимогами до [PERSON] про стягнення загальної суми пені за несвоєчасне погашення кредитної заборгованості, трьох процентів річних від суми простроченої кредитної заборгованості та інфляційних втрат від суми прострочених процентів по кредиту в сумі 4 558 167,59грн. з підстав ст.625 ЦК України, позивачем додано розрахунок за період з 24 листопада 2010 року по 20 серпня 2015 року. Згідно ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Згідно ст.257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Згідно ст. 258 ЦК України для окремих видів вимог законом може встановлюватися спеціальна позовна давність: скорочена або більш тривала порівняно із загальною позовною давністю. Позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог: 1) про стягнення неустойки (штрафу, пені); Згідно ст. 264 ЦК України позовна давність переривається у разі пред'явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується. Доданий до позову розрахунок ( а.с. 80-82) фактично не містить розрахунку пені та періоду нарахування, при цьому складає 2 924 291,84грн. В той же час представником відповідача 06.09.2017 подавалось клопотання про застосування строків позовної давності та зверталась увага на неналежним чином складений розрахунок пені. Зі свого боку представники позивача на вказані обставини увагу не звернули, інший розрахунок не склали, доводів на пропуск строку позовної давності не надали. Розрахунок трьох процентів річних та інфляційних витрат містить в собі період нарахування у задоволенні яких було відмовлено рішенням Печерського районного суду м. Києва від 13 грудня 2013 року, що в свою чергу також позбавляє суд можливості визначити дійсний розмір трьох процентів рінчих та інфляційних витрат у зв'язку з порушенням умов виконання мирової угоди, відповідно до положень ст.625 ЦК України. Так, звертаючись до суду в липні 2013 року АТ "РОДОВІД БАНК" просив окрім іншого стягнути з [PERSON] 3%річних та інфляційні витрати в розмірі 285 768,01грн., проте рішенням суду від 13 грудня 2013 року, яке набрало законної сили, в їх задоволенні було відмовлено. За викладених обставин суд не знаходить підстав для задоволення позовних вимог. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed