Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-30 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до Київського районного суду м.Одеси з позовом до [PERSON] , яким просив суд залишити автомобіль марки « HYUHDAI», моделі 130, 2008 року випуску, колір сірий, державний номерний знак [NUMBER] , легковий комбі, номер кузова [NUMBER] на праві власності у [PERSON] ; стягнути з відповідача [PERSON] 120 000 гривень на користь [PERSON] компенсацію за користування і володіння автомобілем марки «HYUHDAI», моделі I 30, 2008 року випуску, колір сірий, державний номерний знак [NUMBER] , легковий комбі, номер кузова [NUMBER] в порядку поділу спільного майна. Відповідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 07.12.2018 року вказаний позов передано судді Гниличенко М.В./а.с.50/ Ухвалою Київського районного суду м.Одеси від 10.12.2018 року провадження у цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення коштів відкрито та справу призначено у порядку загального позовного провадження./а.с.51/ 10.01.2019 року відповідачем [PERSON] було подано відзив на позовну заяву, яким вона просила відмовити у позові у повному обсязі./а.с.60/ 10.01.2019 року відповідачем [PERSON] було подано клопотання про залишення позову без розгляду, яке у подальшому було уточнено та 01.03.2019 року було подано клопотання про закриття провадження по справі у зв`язку з відсутністю предмета спору./а.с.65,85/ Ухвалою Київського районного суду м.Одеси від 05.03.2019 року у задоволенні клопотання [PERSON] про закриття провадження у справі було відмовлено, одночасно провадження по справі було зупинено до набрання законної сили рішення Київського районного суду м.Одеси від 12.07.2018 року у цивільній справі № 520/16281/15-ц за позовом [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] про встановлення факту, визнання договору дарування удаваним та визнання його договором купівлі-продажу, визнання договору частково недійсним, визнання майна спільною сумісною власністю, припинення права власності, визнання права власності./а.с.88/ [PERSON] вищевказану ухвалу від 05.03.2019 року було оскаржено та постановою Одеського апеляційного суду від 02.10.2019 року апеляційну скаргу [PERSON] було задоволено частково, ухвалу суду від 05.03.2019 року про зупинення провадження по справі скасовано та справу направлено для подальшого розгляду до суду першої інстанції./а.с.127/ 29.10.2019 року провадження у справі було поновлено./а.с.134/ 16.12.2019 року відповідачем [PERSON] повторно заявлено клопотання про закриття провадження по справі у зв`язку з відсутністю предмета спору. Ухвалою Київського районного суду м.Одеси від 16.12.2019 року відмовлено у закритті провадження по справі та зазначено, що судом ретельно було досліджено правові підстави звернення з позовом [PERSON] про встановлення факту, визнання договору дарування удаваним та визнання його договором купівлі-продажу, визнання договору частково недійсним, визнання майна спільною сумісною власністю, припинення права власності, визнання права власності та правові підстави позову [PERSON] про залишення автомобіля на праві власності за [PERSON] та стягнення з відповідача [PERSON] на його користь компенсації в розмірі 120 000 гривень за користування і володіння вищевказаним автомобілем./а.с.153/ Судом зазначено, що у вказаних позовах спільне те, що мова йдеться про право власності, але різні предмети спору та обставини, які підлягають доказуванню та дослідженню судом. Зокрема, при розгляді справи за позовом [PERSON] правовою підставою були норми статей 69-71 Сімейного Кодексу України щодо поділу спільного майна подружжя, та необхідно було встановити дату придбання майна, за які кошти воно було придбано, які слідували правочини та інше, а при розгляді позову [PERSON] правовою підставою є норми статей 355-358 ЦК України, вказані норми не застосовуються до поділу майна подружжя, оскільки шлюб між сторонами було розірвано у 2015 році, а рішенням суду від 12.07.2018 року здійснено розподіл майна, визнано частки сторін у праві власності та сторони на даний час виступають як співвласники неподільної речі - автомобіля, і спір виникає з приводу порядку використання неподільної речі, припинення права власності та стягнення компенсації. Вказану ухвалу суду відповідачем було оскаржено. Ухвалою Одеського апеляційного суду м.Одеси від 27.01.2020 року апеляційну скаргу не було прийнято до розгляду та повернено відповідачу, оскільки до п.4 ч.5 ст.357 ЦПК України ухвала про відмову у закритті провадження по справі не підлягає оскарженню окремо від рішення суду./а.с.180/ 17.01.2020 року позивач [PERSON] повторно звертається до суду з клопотанням з метою забезпечення доказів призначити судово-товарознавчу експертизу, на вирішення якої поставити питання про визначення ринкової вартості автомобіля марки «HYUHDAI», моделі I 30, 2008 року випуску, колір сірий, державний номерний знак [NUMBER] , легковий комбі, номер кузова [NUMBER] . 19.02.2020 року ухвалою Київського районного суду м.Одеси від 19.02.2020 року було призначено судово-товарознавчу експертизу/а.с.196/. 21.05.2020 року до суду надійшов висновок експерта № 20-1685, з якого вбачається, що ринкова вартість автомобіля «HYUHDAI», моделі I 30, 2008 року випуску, колір сірий, державний номерний знак [NUMBER] , станом на 28.04.2020 року визначається рівною 163521,80 грн./а.с.217/. Після надходження експертного висновку, позивач [PERSON] звертається до суду з уточненими /зменшеними/ позовними вимогами та просить стягнути з [PERSON] на його користь в порядку компенсації за користування і володіння автомобілем «HYUHDAI», моделі I 30, 2008 року випуску, колір сірий, державний номерний знак [NUMBER] , в порядку поділу майна 1/2 частину грошових коштів в розмірі 81760,90 грн. та визнати за [PERSON] право власності на автомобіль «HYUHDAI», моделі I 30, 2008 року випуску, колір сірий, державний номерний знак [NUMBER] , після виплати на його користь грошових коштів в розмірі 81760,90 грн./а.с.228/ Відповідно до ст.4 ЦПК кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст.12 ЦПК кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, а суд відповідно до ст.13 ЦПК України, розглядає цивільну справу в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів. Позивач [PERSON] до судового засідання з`явився, позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив їх задовольнити. Відповідач [PERSON] до судового засідання з`явилась, позовні вимоги не визнала та просила відмовити у повному обсязі. Суд, дослідивши матеріали справи, заслухавши позивача та відповідача, приходить до наступного. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] тривалий час мали сімейні стосунки без офіційної реєстрації шлюбу, фактично з 1991 року сумісно проживали, були пов`язані спільним побутом, мають спільну дитину, ще до укладення шлюбу, реєстрація якого відбулась 05.10.2001 року. Рішенням Київського районного суду м.Одеси від 18.12.2015 року шлюб між сторонами було розірвано. Згідно зі свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER] від 12.12.2008 року автомобіль ""HYUNDAI", моделі І30, 2008 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER] , зареєстровано за [PERSON] . Особливі відмітки: має право керувати [PERSON] . Вказаний автомобіль сторони придбали за час спільного подружнього життя./а.с.36/ Позивач [PERSON] в позовній заяві посилається на те, що на даний час спірний автомобіль повністю знаходиться в розпорядженні [PERSON] і у нього виникла потреба в його фактичному поділу згідно ст.358 ЦК України. Ринкова вартість автомобіля відповідно до висновку експерта № 20-1685, проведеного Одеським науково-дослідним інститутом судових експертиз Міністерства Юстиції України, станом на 28.04.2020 року становить 163521,80 грн./а.с.217/. Тому, позивачем у змінених позовних вимогах ставиться питання про стягнення з [PERSON] на його користь в порядку компенсації за користування і володіння автомобілем «HYUHDAI», державний номерний знак [NUMBER] , в порядку поділу майна 1/2 частину грошових коштів в розмірі 81760,90 грн. та визнання за [PERSON] право власності на автомобіль «HYUHDAI», моделі I 30, 2008 року випуску, колір сірий, державний номерний знак [NUMBER] , після виплати на його користь грошових коштів в розмірі 81760,90 грн. Статтею 60 СК України передбачено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Відповідно до статті 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Згідно зі статтею 68 СК України розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. Розпоряджання майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності, після розірвання шлюбу здійснюється співвласниками виключно за взаємною згодою, відповідно до Цивільного кодексу України. Відповідно до статті 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Дружина і чоловік мають право розділити майно за взаємною згодою. Частиною першою статті 70 СК України передбачено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Відповідно до статті 71 СК України майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема, на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України. Згідно із частиною третьою статті 368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Виділ частки із майна, що є у спільній сумісній власності, здійснються у порядку, встановленому статтею 364 ЦК України (частина третя статті 370 ЦК України). Відповідно до частин першої, другої статті 364 ЦК України кожен із співвласників спільної часткової власності має право на виділ у натурі належної йому частки із майна, що є у спільній частковій власності. Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою. Право на частку у праві спільної часткової власності у співвласника, який отримав таку компенсацію, припиняється з дня її отримання. У постанові Верховного Суду України від 13 січня 2016 року у справі № 6-2925цс15 зроблено висновок, щоз урахуванням закріплених у пункті 6 частини першої статті 3 ЦК України засад справедливості, добросовісності та розумності, що спонукають суд до врахування при вирішенні спору інтересів обох сторін, при розгляді справ, у яких заявляються вимоги одного зі співвласників про припинення його права на частку у спільному майні шляхом отримання від інших співвласників грошової компенсації вартості його частки, виділ якої є неможливим, суди мають встановити таке: чи дійсно є неможливим виділ належної позивачу частки в натурі або чи не допускається такий виділ згідно із законом; чи користуються спільним майном інші співвласники - відповідачі у справі; чи сплачується іншими співвласниками, які володіють та користуються майном, матеріальна компенсація позивачу за таке володіння та користування відповідно до частини третьої статті 358 ЦК України; чи спроможні інші співвласники виплатити позивачу компенсацію в рахунок визнання за ними права власності на спільне майно та чи не становитиме це для них надмірний тягар. З огляду на норми частини четвертої та п`ятої статті 71 СК України у поєднанні з положеннями статті 364 ЦК України згоду на отримання компенсації за частину майна при його поділі повинен надати той з подружжя, на чию користь така компенсація присуджується, оскільки іншому з подружжя присуджується майно. Вимога одного з подружжя (позивача) про стягнення з іншого подружжя (відповідача) грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, не породжує обов`язку такого відповідача попередньо вносити відповідну грошову суму на депозитний рахунок суду. Судом встановлено, що у провадженні Київського районного суду м.Одеси перебувала цивільна справа № 520/16281/15-ц за позовом [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] , третя особа - перша Одеська державна нотаріальна контора - про встановлення факту, визнання договору дарування удаваним та визнання його договором купівлі-продажу, визнання договору частково недійсним, визнання майна спільною сумісною власністю, припинення права власності, визнання права власності. Рішенням Київського районного суду м.Одеси від 12.07.2018 року у цивільній справі № 520/16281/15-ц позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] , третя особа - перша Одеська державна нотаріальна контора - про встановлення факту, визнання договору дарування удаваним та визнання його договором купівлі-продажу, визнання договору частково недійсним, визнання майна спільною сумісною власністю, припинення права власності, визнання права власності - задоволені частково./а.с.41/ Суд визнав договір дарування 1/2 частки житлового будинку [ADDRESS] від 26.04.1994 року, укладений між [PERSON] та [PERSON] , посвідчений державним нотаріусом Першої одеської державної нотаріальної контори, удаваним та визнав його договором купівлі-продажу; визнав 1/2 частку житлового будинку [ADDRESS] , спільною сумісною власністю [PERSON] та [PERSON] ; визнав за [PERSON] право власності на 1/4 частку житлового будинку [ADDRESS] ; визнав за [PERSON] право власності на 1/2 частки земельної ділянки, площею 0,0648 га, для будівництва та обслуговування жилого будинку та господарських будівель, яка розташована за адресою: [ADDRESS] ; визнав за [PERSON] право на 1/2 частку збудованого, але не прийнятого в експлуатацію, житлового будинку під літ. «Б1» за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 233,0 кв.м. Визнав за [PERSON] право власності на 1/2 частку автомобіля марки "HYUNDAI", моделі І30, 2008 року випуску, колір сірий, державний номерний знак [NUMBER] , легковий комбі, номер кузова [NUMBER] , та визнав за [PERSON] право власності на 1/2 частку автомобіля марки "HYUNDAI", моделі І 30, 2008 року випуску, колір сірий, державний номерний знак [NUMBER] , легковий комбі, номер кузова [NUMBER] . В задоволенні інших позовних вимог [PERSON] відмовлено. Відповідно до ст.273 ЦПК України - рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. 28.08.2018 року ухвалою апеляційного суду Одеської області було відкрито апеляційне провадження у справі № 520/16281/15-ц за апеляційною скаргою представника [PERSON] - адвоката Меламед І.С. на вищевказане рішення Київського районного суду м.Одеси від 12.07.2018 року. 17.10.2019 року постановою Одеського апеляційного суду апеляційну скаргу [PERSON] задоволено частково. Рішення Київського районного суду м.Одеси від 12.07.2018 року скасовано в частині визнання договору дарування 1/2 частки житлового будинку [ADDRESS] від 26.04.1994 року, укладеного між [PERSON] та [PERSON] , посвідченого державним нотаріусом Першої одеської державної нотаріальної контори, удаваним та визнання його договором купівлі-продажу; визнання 1/2 частки житлового будинку [ADDRESS] , спільною сумісною власністю [PERSON] та [PERSON] ; визнання за [PERSON] право власності на 1/4 частку житлового будинку [ADDRESS] , розташованого на земельній ділянці, площею 0,0648 га. В цій частині було прийнято постанову, якою в задоволенні зазначених позовних вимог відмовлено. В решті вимог рішення суду залишено без змін./а.с.137/. Відповідно до ст.384 ЦПК України - постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, але відповідно до ст.ст.389,390 ЦПК України учасники справи можуть протягом тридцяти днів оскаржити у касаційному порядку рішення суду першої інстанції, після апеляційного перегляду справи та постанову суду апеляційної інстанції. У листопаді 2019 року [PERSON] та [PERSON] подали до Верховного Суду касаційні скарги з посиланням на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права у судових рішеннях. Ухвалою Верховного Суду у складі Касаційного цивільного суду від 22.11.2019 року за касаційною скаргою [PERSON] на рішення Київського районного суду м.Одеси від 12.07.2018 року та постанову Одеського апеляційного суду від 17 жовтня 2019 року було відкрито касаційне провадження та зупинено дію рішення Київського районного суду м.Одеси від 12.07.2018 року в незміненій при апеляційному перегляді частині до закінчення касаційного провадження./а.с.149-151/ Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 18.03.2020 року касаційні скарги [PERSON] та [PERSON] були задоволені частково. Постанову Одеського апеляційного суду від 17 жовтня 2019 року скасовано, справу передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції. Вказана постанова суду знаходиться у вільному доступі на офіційному сайті судової влади./а.с.11,т.2/. Відповідно до ч.2 ст.409 ЦПК України суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право скасувати судові рішення судів першої інстанції та апеляційної інстанції повністю або частково і передати справу повністю або частково на новий розгляд, зокрема за встановленою підсудністю або для продовження розгляду. Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає. Із пояснень сторін вбачається, що після закінчення касаційного провадження судовий розгляд справи №520/16281/15-ц за позовом [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] , третя особа - перша Одеська державна нотаріальна контора - про встановлення факту, визнання договору дарування удаваним та визнання його договором купівлі-продажу, визнання договору частково недійсним, визнання майна спільною сумісною власністю, припинення права власності, визнання права власності було призначено Одеським апеляційним судом на 30.09.2020 року та наступного часу відкладено на 23 грудня 2020 року. Суд зазначає, що момент набрання судовим рішенням законної сили - важливе питання, з яким, передусім пов`язується настання певних правових наслідків для сторін у справі. Відповідно до ч.4 ст.82 ЦПК України - обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. На підставі викладеного, суд робить висновок, що на час розгляду даної цивільної справи № 520/19665/18 рішення суду по іншій цивільній справі № 520/16281/15-ц, яким встановлені фактичні обставини справи, що мають суттєве значення для правильного вирішення даного спору, не набрало законної сили. З моменту набрання законної сили рішенням суду від 12.07.2018 року щодо розподілу спільного майна подружжя таке майно втрачає статус спільної сумісної власності подружжя, що регламентовано нормами Сімейного Кодексу України та набуває статус майна, яке належить співвласникам на праві спільної часткової власності, що регламентовано нормами ст.ст.355-358,364 ЦК України. У зв`язку з тим, що рішення суду від 12.07.2018 року до наступного часу не набрало законної сили, то спірне майно має статус спільної сумісної власності подружжя та звернення позивача [PERSON] з позовом про стягнення з [PERSON] на його користь в порядку компенсації за користування і володіння автомобілем «HYUHDAI», моделі I 30, 2008 року випуску, державний номерний знак [NUMBER] , в порядку поділу майна 1/2 частину грошових коштів в розмірі 81760,90 грн. та визнання за [PERSON] право власності на вказаний автомобіль, після виплати на його користь грошових коштів в розмірі 81760,90 грн. є передчасним. Крім того, позивачем при стягненні грошової компенсації половини вартості автомобіля, не вирішувалось питання про виділ частки із майна, що є у спільній сумісній власності, не ставилось питання про припинення права відповідача на частку у спільній власності, позивач у позові взагалі не посилається на застосування до виниклих правовідносин норми ст.364 ЦК України, якою регламентовано питання виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, тому з цих підстав та в силу закону стягнення грошової компенсації вартості частки автомобіля є теж передчасним. Позивачем [PERSON] у судовому засіданні було звернуто увагу на той факт, що ухвалою Верховного Суду від 22.11.2019 року було зупинено дію рішення Київського районного суду м.Одеси від 12.07.2018 року саме в незміненій при апеляційному перегляді частині до закінчення касаційного провадження, однак суд зазначає, що при касаційному розгляді справи по суті, зокрема у резолютивній частині постанови Верховного Суду від 18.03.2020 року було зазначено про повне скасування постанови Одеського апеляційного суду від 17 жовтня 2019 року та передачі на новий розгляд справи до суду апеляційної інстанції./а.с.11,т.2/. Проаналізувавши досліджені в судовому засіданні письмові докази, пояснення сторін та їх правову позицію, а також відсутність законних підстав щодо закриття або зупинення провадження по справі, суд вважає, що позовні вимоги не знайшли свого правового підтвердження, а тому в задоволені позову належить відмовити у повному обсязі. Відповідно ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача, а у разі відмови у позові на позивача. З урахуванням вищевикладеного та

Outcome: dismissed