Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-10 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до Товариства «Родина Кольпінга» про захист честі і гідності, стягнення моральної шкоди. В обґрунтування заявленого позову посилається на те, що він проживає разом із свою сім'єю по [ADDRESS]. У сусідній квартирі [ADDRESS], невідомими особами, почала здійснюватися незрозуміла підприємницька діяльність для інших сусідів. Тому він і звертався до цих мешканців із роз'ясненням, а саме до голови товариство «Родина Кольпінга» [PERSON] Однак між ними виник конфлікт. Тоді він звертався за відповідним роз'ясненням та захистом своїх прав до компетентних державних органів у м.Львові, а саме: прокурора Львівської області, прокурора Галицького району м. Львова, Галицької районної адміністрації Львівської міської ради, Управління соціального захисту Львівської міської ради, Департаменту соціального захисту ЛОДА, Департаменту освіти та науки ЛОДА. У відповіді на його звернення він отримав лист від Департаменту економічної політики ЛМР від 24.01.2014 року, ГРА від 23.01.2013 року та від 27.01.2014 року, в яких зазначено, що у квартирі [ADDRESS] здійснює свою підприємницьку діяльність Регіональна спілка «Справа Кольпінга». На даний час в приміщенні реалізовується проект «Амбулаторія аутизму» з використанням напрацювань по системі надання комплексної допомоги дітям та особам з спектором аутичних порушень, що розроблено спільно з управлінням соціального захисту ЛМР, департаментом соціального захисту та управлінням освіти Львівської ОДА, кафедрою психології ЛНУ ім. І.Франка. Для нього являється незрозумілим факт функціонування такої організації як «Амбулаторія аутизму» у квартирі житлового будинку в центрі міста Львова, яка абсолютно не пристосована для надання комплексної допомоги людям з аутичними порушеннями, необладнана жодними відповідними засобами, тощо. Вхід у «Амбулаторію аутизму» здійснюється через парадний вхід в їхній під'їзд, що призводить до зустрічей мешканців будинку та їхніх дітей з особами з спектором аутичних порушень. Голова товариства «Родина Кольпінга» [PERSON] не вірно зрозуміла його законні вимоги, а тому в свою чергу почала писати звернення, заяви, скарги в державні, правоохоронні органи з приводу того, що він перешкоджає діяльності товариства. Зокрема у своєму зверненні від 27.12.2013 року вона зазначає, що 15.08.2013 року між ним та нею за адресою: [ADDRESS] виникла сварка В процесі якої він, нібито, вживав вульгарні слова, обзивав і насміхався над присутніми і погрожував, що всіх хворих він звідси «викурить», і що не один хворий не буде заважати жити здоровим людям. [PERSON] в зверненні зазначила «історія людства пам'ятає такого типу висловлювання та ідеологію, коли німецько-фашистський режим знищував калік та інвалідів». Позивач вважає, що голова товариства «Родина Кольпінга» [PERSON] у своєму зверненні прирівняла його з фашистами, які як загально відомо вчиняли звірства та масово знищували людей, в тому числі і інвалідів, які відображені в різних архівних документах. Порівняння його з німецько-фашистськими загарбниками його сильно обурює, оскільки фашистський режим був спрямований на знищення окремих категорій людей і цілих націй. Цими словами йому завдало образу його честі і гідності, в нього порушилась рівновага спокою, він став відверто дратівливим, занадто збудженим, що перешкоджає виконанню професійних обов'язків, оскільки він досі працює пілотом літака і здійснює пасажирські перевезення, він зазнав клопотів, що вплинули на порушення внормованого ритму життя, перетерпів дискомфорт, незручності та переживання. А відтак, просить суд стягнути з відповідача на його користь 50000 гривень за спричинення йому моральної шкоди внаслідок образи його честі та гідності, що зазначено у зверненні голови Товариства «Родина Кольпінга» [PERSON] від 27.12.2013 року на адресу Головного Управління Міністерства Внутрішніх справ України у Львівській області, Львівського Міського Управління ГУМВСУ у Львівській області, Галицького РВ ЛМУ ГУМВСУ у Львівській області та стягнути з відповідача на його користь витрати пов'язані зі сплатою судового збору. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав та надав аналогічні пояснення викладенні у позові. Просить позов задовольнити. Відповідач в судове засідання не з'явився, хоча належним чином був повідомлений про час та місце слухання справи, наслідки неявки. Суд визнав неповажними причини неявки відповідача. Відповідно до ст.169 ЦПК України, суд розглянув справу у відсутності відповідача, оскільки в матеріалах справи є достатньо належних доказів про права, обов'язки та взаємовідносини сторін. Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що у квартирі [ADDRESS] здійснює підприємницьку діяльність Товариство «Родина Кольпінга». 15.08.2013 року між сторонами виникла сварка. 27.12.2013 року Голова ГО «Родина Кольпінга» [PERSON] надіслала лист начальнику відділу ЛМУ УМВСУ у Львівській області Галицького району, начальнику Львівського міського Управління УМВС України у Львівській області, Начальнику ГУМВСУ у Львівській області в якому зазначила: «історія людства пам'ятає такого типу висловлювання та ідеологію, коли німецько-фашистський режим знищував калік та інвалідів». Відповідно до ст. 32 Конституції України кожному гарантується судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім'ї та права вимагати вилучення будь-якої інформації, а також право на відшкодування матеріальної і моральної шкоди, завданої збиранням, зберіганням, використанням та поширенням такої недостовірної інформації. Статтею 201 ЦК України передбачено, що честь, гідність і ділова репутація є особистими немайновими благами, які охороняються цивільним законодавством. Згідно з ст.ст. 297, 299 ЦК України кожен має право на повагу до його гідності та честі, на недоторканність своєї ділової репутації. Відповідно ч.ч.1,3 ст.277 ЦК України фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім'ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації. Негативна інформація, поширена про особу, вважається недостовірною, якщо особа, яка її поширила, не доведе протилежного. Суд, вважає, що викладена в листі відповідача інформація є оціночним судженням, критичною оцінкою певних фактів, а також про те, що вказана інформація є вираженням суб'єктивної думки і поглядів відповідача та не може бути перевірена на предмет відповідності дійсності. Так, вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначати характер такої інформації та з'ясовувати , чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням. Відповідно до частини другої статті 47-1 Закону України «Про інформацію» оціночними судженнями, за винятком образи чи наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, зокрема критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, з огляду на характер використання мовних засобів, зокрема гіпербол, алегорій, сатири. Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості. Таким чином, відповідно до статті 277 ЦК не є предметом судового захисту оціночні судження, думки, переконання, критична оцінка певних фактів і недоліків, які, будучи вираженням суб'єктивної думки і поглядів відповідача, не можна перевірити на предмет їх відповідності дійсності (на відміну від перевірки істинності фактів) і спростувати, що відповідає прецедентній судовій практиці Європейського суду з прав людини при тлумаченні положень статті 10 Конвенції. В зверненні відповідача не було порівнянь позивача з фашистами, позивача не називали фашистом. В зверненні зазначені лише оціночні судження з приводу висловлювань позивача, виражені суб'єктивна думка і погляди відповідача, що не є образою та підставю для відшкодування моральної шкоди. Згідно з роз'ясненнями п.16 Постанови Пленуму Верховного Суду України №1 від 27 лютого 2009 року "Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи" відповідно до статті 40 Конституції України усі мають право направляти індивідуальні чи колективні письмові звернення або особисто звертатися до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів, що зобов'язані розглянути звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк. У випадку, коли особа звертається до зазначених органів із заявою, в якій міститься та чи інша інформація, і в разі, якщо цей орган компетентний перевірити таку інформацію та надати відповідь, проте в ході перевірки така інформація не знайшла свого підтвердження, вказана обставина не може сама по собі бути підставою для задоволення позову, оскільки у такому випадку мала місце реалізація особою конституційного права, передбаченого статтею 40 Конституції, а не поширення недостовірної інформації. У цьому конкретному випадку у розпорядженні суду немає даних про те, що фактично метою направлення Головою Товариства «Родина Кольпінка» [PERSON] листа було поширення недостовірної інформації щодо [PERSON], приниження честі, гідності та ділової репутації позивача. Навпаки, шляхом звернення до відповідних державних органів відповідач мав на меті захистити свої права, які вважав порушеними. Враховуючи вищенаведене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги не підлягаю до задоволення.

Outcome: dismissed