Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-13 00:00:00

У жовтні 2013 року позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, в якому вказав, що між ПАТ КБ "Приват Банк" та відповідачем [PERSON], 02.07.2006 року було укладено кредитний договір № б/н, за умовами якого відповідачеві надано кредит в розмірі 5 000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Відповідач неналежно виконує зобов'язання за вказаним договором, в зв'язку з чим виникла заборгованість. Просив суд стягнути з відповідача заборгованість по кредиту у сумі 23 645 грн. 94 коп., а також сплачені судові витрати. Рішенням Марїнського районного суду Донецької області від 18 серпня 2016 року позов ПАТ КБ «ПриватБанк» задоволено. Стягнуто з [PERSON] на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором № б/н від 02.07.2006 року у розмірі 23 645 грн. 94 коп., та судові витрати у розмірі 236 грн. 46 коп. З данним рішенням суду не погодився відповідач, та подав апеляційну скаргу, зазначив,що рішення суду було прийнято з порушенняя норм матеріального та процесуального права, а саме суд не узяв до уваги його заперечення проти позову, де він просив застосувати до виниклих правовідносин строк позовної давності.Крім того, при оголошенні вступної та резолютивної частини рішення, сул відмовив у задоволенні позову, але отримавши повний текст рішення, йому стало відомо, що суд задовольнив позов у повному обсязі. Представник позивача у судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним( а.с.81). [PERSON] надав суду заяву про розгляд справи без його участі,просив скаргу задовольнити,рішення суду скасувати ( а.с.82,85-86). Відповідно до ч. 2 ст. 305 ЦПК України неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час та місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи. Відповідно до ст. 303 ЦПК України, під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції. Відповідно до статей 11 і 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до вимог ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим, ухваленим на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Згідно із розясненням Пленуму Верховного Суду України, що міститься в п. 2 постанови «Про судове рішення у цивільній справі» №14 від 18 грудня 2009 року, рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства відповідно до ст. 2 ЦПК, вирішив справу згідно з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин відповідно до ст. 8 ЦПК, а також правильно витлумачив ці норми. Якщо спірні правовідносини не врегульовані законом, суд застосовує закон, що регулює подібні за змістом відносини (аналогія закону), а за відсутності такого суд виходить із загальних засад законодавства (аналогія права). Обґрунтованим вважається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставинах, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог та заперечень,підтверджених доказами, які були досліджені у судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність та допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також, якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи. Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції суд встановив, що позивач, отримавши картку строком дії на 4 роки, не виконував свої зобов'язання по кредитному договору, а тому позивач мав право протягом загального строку позовної давності (3 роки) звернутися до суду з даним позовом. При цьому початок строку позовної давності в такому випадку починається після закінчення строку дії картки.Суд також визнав правильним представлений позивачем розрахунок періоду і суми заборгованості, що утворилася у відповідача. Проте, такі висновки суду , прийняті з порушенням норм матеріального права,та не ґрунтуються на матерілах справи, з наступного. Відповідно до ст.10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом. Відповідно до змісту ст. ст. 11, 15 ЦК України цивільні права й обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства. Кожна особа має право на судовий захист. Згідно ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень; докази надаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі; доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір; доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст.ст. 1049, 1050, 1054 ЦК України за кредитним договором банк, або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти За змістом ч. 1 ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Відповідно до статті 627 ЦК України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України). Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України). Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність. Зокрема, частина друга статті 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок. За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України). Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Таким чином, у разі неналежного виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором, позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу. Згідно зі статтею 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги. Апеляційним судом встановлено, що 02.07.2006 року позивачем надано Банку заяву на отримання платіжної кредитної картки «МЕТРО» зі строком дії картки на 2 роки.( а.с.6).Відповідач надав відповідачу кредит в розмірі 5 000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Як вбачається з вказаної заяви, [PERSON] ознайомився та згоден з Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також тарифами Банку. Він також надав згоду на те, що його заява разом з Умовами та Правилами є договором про надання банківських послуг. Апеляційним судом також встановлено, що згідно Умов та правил надання банківських послуг, наданих позивачем, для надання послуг Банк видає Клієнту картку, її вид та строк дії вказано у заяві. Датой укладення договору є дата відкриття рахунку, вказана у розділі Заяви «Відмітки Банку». З матеріалів справи вбачається, що датой відкриття рахунку, відповідно до заяви [PERSON] є 03 серпня 2006 року. Строк дії картки 2 роки. Кредитний ліміт 5000 грн. Судом першої інстанції залишено поза увагою те, що відповідно до пункту 3.1.1. Умов картка дійсна до останнього календарного дня місяця указаного на ній. Строк погашення процентів за кредитом визначено щомісячними платежами, а строк погашення кредиту в повному обсязі визначено останнім днем місяця вказаного на картці. За змістом пункту 3.1 Умов, для надання послуг, банк видає клієнту картку, її вид визначений у пам'ятці клієнта/довідці про умови кредитування і заяві, підписанням якого клієнт і банк укладають договір про надання банківських послуг.Після настання зазначеного на картці терміну її дії банком випускається картка на новий термін, згідно діючих тарифів. Крім того, пунктом 2.9 Положення про порядок емісії платіжних карток і здійснення операцій з їх застосуванням, затвердженим постановою Національного банку України від 19 квітня 2005 року N 137, визначено, що кредитна лінія під операції з платіжними картками відкривається банком на визначений термін та в межах установленого договором ліміту (заборгованості або граничної суми) кредитування. Матеріали справи не містять доказів про те, що відповідачу продовжувався строк дії картки, та видавалася нова картка після сплину строку дії картки, а саме після 3 серпня 2008 року, відсутні відомості про укладення нового договору шляхом приєднання, відсутня заява про закриття картрахунку, або умови продовження строку дії картки, передбачені договором. Судом першої інстанції питання застосування строку позовної давності, відповідно до статті 256 ЦК України, частин першої та п'ятої статті 261 ЦК України, частини четвертої статті 267 ЦК України, з урахуванням цих обставин та факту пред'явлення позову тільки 16.10.2013 року, не вирішено, хоча відповідач надав суду першої інстанції заяву про застосування строку позовної давності ( а.с.24). Враховуючи, що строк дії картки відповідно до заяви позивача сплинув 03 серпня 2008 року, та матеріали справи не містять доказів про те, що відповідачу продовжувався строк дії картки, апеляційний суд вважає,що у позивача виникло право вимагати повернення кредиту/ щомісячного платежу/ згідно умов договору з серпня 2008 року, проте позивач звернувся до суду із позовом про захист свого порушеного права лише 16 жовтня 2013 року. Таким чином, у суду першої інстанції не було законного та обґрунтованого висновку про задоволення позовних вимог Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, у зв'язку зі спливом строку позовної давності, при умові, що відповідач просив суд прийняти до уваги про те що у позивача сплинув строк позовної давності на звернення до суду про захист свого порушеного права. З цих підстав апеляція у цій частині підлягає задоволенню, а рішення скасуванню. Не заслуговують на увагу доводи апелянта у частині того, що у судовому засіданні головуючий оголосив йому рішення, відповідно до якого у позові Банку відмовив, оскільки цей факт не знайшов підтвердження при розгляді скарги апеляційним судом. Інші доводи апеляційної скарги, матеріали справи та зміст оскаржуваного рішення суду першої інстанції дає підстави для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права і порушення норм процесуального права, які передбачені нормами ЦПК України, що є підставою для скасування рішення.

Outcome: dismissed