Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-24 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду із позовом до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Глобал Гарант», [PERSON] про відшкодування шкоди завданої джерелом підвищеної небезпеки, в обґрунтування якого вказала, що 18.11.2017 року близько 12 год. 25 хв. за адресою: м. Київ, пр.-т Сталінграду, 2-Г [PERSON] , [INFO] керуючи автомобілем марки «Chevrolet Aveo» державний номерний знак [NUMBER] , рухаючись по проїжджій частині проспекту Сталінграду, зі сторони Північного мосту в напрямку вулиці О.Архипенко, в крайній лівій смузі руху здійснив на позивача наїзд, в результаті чого було отримано тяжкі тілесні ушкодження. На лікування позивачем було затрачено 208 112, 11 грн. Зазначила, що у встановлений законом строк позивач звернулася до Приватного акціонерного товариства Страхової компанії «Глобал Гарант» із заявою про страхове відшкодування. 04.04.2019 року позивач повторно звернулася до страхової компанії із заявою про страхове відшкодування. 10.04.2019 року отримала відповідь від страхової компанії, у якій позивачу повідомили, що згідно до ст. 36.2. Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» якщо дорожньо-транспортна пригода розглядається в цивільній, господарській або кримінальній справі, перебіг цього строку припиняється до дати, коли страховику стало відомо про набрання рішенням у такій справі законної сили. Також страхова компанія повідомила, що сума страхового відшкодування буде складати 200 000 грн. 16.04.2019 року позивачем до страхової компанії було подано постанову про закриття кримінального провадження по справі. 03.05.2019 року позивачем було отримано відповідь страхової компанії, згідно якої було повідомлено, що ДТП сталося з вини позивача та внаслідок порушення нею ПДР, тому страхова компанія пропонує виплатити страхове відшкодування в розмірі 11 817, 18 грн. Вважає, що страхова компанія «Глобал Гарант» умисно порушує її право на отримання страхової виплати, мета якої відшкодування шкоди заподіяної життю та здоров`ю позивача. Ліміт відшкодування за шкоду життю та здоров`ю складає 200 000, 00 грн. На лікування позивачем витрачено 208 112, 11 грн., а тому вважає що 8 112, 11 грн. повинно бути стягнуто з [PERSON] . На підставі викладеного просила суд стягнути з Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Глобал Гарант» шкоду завдану джерелом підвищеної небезпеки у розмірі 200 000, 00 грн., моральну шкоду у розмірі 100 000, 00 грн., витрати на правову допомогу у розмірі 30 000, 00 грн.; з [PERSON] шкоду завдану джерелом підвищеної небезпеки у розмірі 8 112, 11 грн. Ухвалою Вишгородського районного суду Київської області від 26.09.2019 року відкрито провадження у справі. Ухвалою Вишгородського районного суду Київської області від 06.02.2020 року по справі закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. Позивач та її представник в судове засідання не з`явилися. Представник позивача будучи присутнім у судовому засіданні позовні вимоги підтримував та просив про їх задоволення із викладених у позові підстав, в подальшому від представника позивача до суду надійшла заява про розгляд справи за їх відсутності, позовні вимоги підтримує та просить про їх задоволення. Представник відповідача ПрАТ «Страхова компанія «Глобал Гарант» у судове засідання не з`явився, будучи присутнім у судовому щодо задоволення позовних вимог заперечував та просив відмовити у їх задоволенні. Крім того, подав до суду відзив на позовну заяву, згідно якої зазначив, що обов`язок відшкодування завданої шкоди виникає у особи, яка її завдавала за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи. Відповідно до постанови про закриття кримінального провадження від 23.01.2019 року, що була прийнята старшим слідчим СВ Оболонського УП ГУ Національної поліції в місті Києві капітаном поліції Гопчук A.B., було вирішено закрити кримінальне провадження у зв`язку із відсутністю в діях [PERSON] , складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України та направити начальникові Управління патрульної поліції міста Києва копії матеріали кримінального провадження для притягнення пішохода [PERSON] до адміністративної відповідальності за порушення нею ПДР України. Зі змісту постанови про закриття слідує, що проведеним досудовим розслідування встановлено - причиною виникнення ДТП, стало порушення пішоходом [PERSON] , вимог Правил дорожнього руху, зокрема: п. 4.9 ПДР України - у місцях, де рух регулюється, пішоходи повинні керуватися сигналами регулювальника або світлофора; п. 4.14 а) ПДР України - пішоходам забороняється виходити на проїзну частину, не переконавшись у відсутності небезпеки для себе та інших учасників руху. Досудовим розслідуванням встановлено, що причиною виникнення ДТП стало порушення пішоходом [PERSON] ПДР України, зокрема пунктів 4.9 та 4.14 а). Таким чином, тяжкі тілесні ушкодження були отримані відповідачем внаслідок її грубої необережності. Листом № 220419-02 від 22.04.2019 року страховою компанією з урахуванням обставин, які спричинили дорожньо-транспортну пригоду та умов встановлених ч. 2 ст. 1193 ЦК України було запропоновано [PERSON] виплату страхового відшкодування в межах ст. 25 Закон про ОСЦПВВНТЗ (втрата тимчасової працездатності) в розмірі 11 817,18 грн. В подальшому, не погодившись з пропозицією, [PERSON] звернулася до Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг зі скаргою від 20.05.2019 року на дії ПрАТ «Страхова компанія «Глобал Гарант» щодо умисного порушення права на отримання страхового відшкодування. Про цей факт стало відомо після отримання від згаданого державного органу запиту на надання інформації та документів. Відповідачу не відомо про зміст відповіді Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг на зазначену скаргу [PERSON] , але жодних санкцій або інших заходів реагування з боку регулятора до ПрАТ «Страхова компанія «Глобал Гарант» застосовано не було, що свідчить про відсутність з боку страхової компанії порушень діючого законодавства України в сфері страхування цивільної відповідальності власників засобів наземних транспортних засобів. Отже, вважаємо що позовні вимоги [PERSON] про стягнення з ПрАТ «Страхова компанія «Глобал Гарант» матеріальної шкоди в розмірі затрат на лікування не підлягають задоволенню. Також, у зв`язку з викладеним та з урахуванням грубої необережності з боку позивача, вважає заявлена моральна шкода необґрунтована та не підлягає відшкодуванню. На підставі викладеного у задоволенні позовних вимог просив відмовити у повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судові засідання не з`являвся, про місце день та час розгляду справи був повідомлений належним чином, про причини неявки суду не повідомив. Судом неодноразово вживались заходи щодо не обмеження сторін в їх правах та обов`язках, та розгляд справи щоразу відкладався у зв`язку з неявкою сторін. Таким чином, суд враховуючи вимоги ст. 210 ЦПК України, щодо строків розгляду справи, вважає за можливе розглянути справу за відсутності сторін. Вивчивши матеріали цивільної справи, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше, як за зверненням особи, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. У ст.12 ЦПК України, говориться, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень. Згідно ч. 2 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Судом встановлено, що 18.11.2017 року близько 12 години 25 хвилин, за адресою: м. Київ, пр.-т Героїв Сталінграда, 2-Г, автомобіль марки «Chevrolet Aveo» державний номерний знак [NUMBER] , під керуванням [PERSON] , [INFO] здійснив наїзд на пішохода [PERSON] , [INFO] , яка переходила проїзну частину по регульованому пішохідному переході, на червоний сигнал для пішоходів, з права на ліво відносно руху автомобіля, яким керував [PERSON] . Внаслідок даної ДТП пішохід [PERSON] отримала тілесні ушкодження та була госпіталізована до КМКЛШМД. Постановою старшого слідчого СВ Оболонського УП ГУ Національної поліції в м. Києві капітаном поліції Гопчук А.В. від 23.01.2019 року кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за № 12017100050010695 від 19.11.2017 року закрито у зв`язку з відсутністю складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України та будь-якого іншого кримінального правопорушення, передбаченого цим кодексом. Направити начальникові Управління патрульної поліції міста Києва копії матеріалів кримінального провадження для притягнення пішохода [PERSON] до адміністративної відповідальності за порушення нею ПДР України. Під час досудового розслідування встановлено, що причиною виникнення ДТП, стало порушенням пішоходом [PERSON] вимог Правил дорожнього руху України, п. 4.14 а), 4.9 та знаходяться в прямому причинному зв`язку з виникненням даної дорожньо-транспортної пригоди та її наслідками. Висновком експерта № 12-1/2392 від 17.12.2018 року встановлено, що в даній дорожній ситуації водій автомобіля «Chevrolet Aveo» державний номерний знак [NUMBER] , [PERSON] повинен був керуватися вимогами пункту 12.3 Правил дорожнього руху України. При заданих параметрах руху з моменту виникнення небезпеки для його руху не мав технічної можливості уникнути наїзду на пішохода [PERSON] , шляхом застосування екстреного гальмування. В діях водія [PERSON] експертом, з технічної точки зору, невідповідностей вимогам пункту 12.3 ПДР України не вбачається. Причиною даної дорожньо-транспортної пригоди є виникнення небезпеки для руху водію автомобіля «Chevrolet Aveo» державний номерний знак [NUMBER] , [PERSON] на відстані меншій ніж зупиночний шлях автомобіля «Chevrolet Aveo» державний номерний знак [NUMBER] в умовах місця ДТП. Із висновку експерта № 1337/е від 07.09.2018 року вбачається, що [PERSON] під час дорожньо-транспортної пригоди отримала тяжкі тілесні ушкодження, що спричинили тривалий розлад здоров`я. Із виписки з історії хвороби [PERSON] вбачається, що з 18.11.2017 року по 16.02.2018 року вона знаходилася на стаціонарному лікуванні в Київській міській клінічній лікарні швидкої медичної допомоги. З долучених до матеріалів справи копій товарних чеків, квитанцій вбачається, що [PERSON] придбавались ліки на лікування. Позивач у позовній заяві зазначає, що на лікування було затрачено 208 112, 11 грн. Зазначила, що у встановлений законом строк позивач звернулася до Приватного акціонерного товариства Страхової компанії «Глобал Гарант» із заявою про страхове відшкодування. 04.04.2019 року [PERSON] повторно звернулася до страхової компанії із заявою про страхове відшкодування. Листом № 220419-02 від 22.04.2019 року страховою компанією з урахуванням обставин, які спричинили дорожньо-транспортну пригоду та умов встановлених ч. 2 ст. 1193 ЦК України було запропоновано [PERSON] виплату страхового відшкодування в межах ст. 25 Закон про ОСЦПВВНТЗ (втрата тимчасової працездатності) в розмірі 11 817,18 грн., у виплаті страхового відшкодування відмовлено, оскільки обов`язок страховика щодо відшкодування шкоди, завданої страхувальником виникає за наявності вини заподіювача шкоди. Відповідно до ст.1 Закону України «Про страхування» страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних осіб та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів. У відповідності до ст. 979 Цивільного кодексу України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору. У відповідності до ст. 8 ЗУ "Про страхування" страховий випадок - подія, передбачена договором страхування або законодавством, яка відбулася і з настанням якої виникає обов`язок страховика здійснити виплату страхової суми (страхового відшкодування) страхувальнику, застрахованій або іншій третій особі. Право потерпілого на відшкодування завданої йому шкоди за рахунок особи, яка її завдала, є абсолютним, і він вільний у виборі способу захисту цього права. Так, завдання потерпілому внаслідок ДТП шкоди особою, цивільна відповідальність якої застрахована, породжує деліктне зобов`язання, в якому право потерпілого (кредитора) вимагати відшкодування завданої шкоди в повному обсязі кореспондується з відповідним обов`язком боржника (особи, яка завдала шкоди). Водночас така ДТП слугує підставою для виникнення договірного зобов`язання згідно з договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, в якому потерпілий так само має право вимоги до боржника - в договірному зобов`язанні ним є страховик. Разом з тим зазначені зобов`язання не виключають одне одного. Деліктне зобов`язання - первісне, основне зобов`язання, в якому діє загальний принцип відшкодування шкоди в повному обсязі, підставою його виникнення є завдання шкоди. Натомість страхове відшкодування - виплата, яка здійснюється страховиком відповідно до умов договору, виключно в межах страхової суми та в разі, якщо подія, внаслідок якої завдано шкоди, буде кваліфікована як страховий випадок. Відповідно до ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, заподіяна неправомірними рішенням, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Відповідно до частини першої статті 1168 ЦК України моральна шкода, завдана каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, може бути відшкодована одноразово або шляхом здійснення щомісячних платежів. Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Статтею 6 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого. Згідно зі статтями 22, 23 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. Шкодою, заподіяною життю та здоров`ю потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, є, зокрема: шкода, пов`язана з лікуванням потерпілого; шкода, пов`язана з тимчасовою втратою працездатності потерпілим; моральна шкода, що полягає у фізичному болю та стражданнях, яких потерпілий - фізична особа зазнав у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та вина зазначеної особи. Відсутність складу злочину, наприклад, у разі закриття кримінального провадження за правилами КПК України не означає відсутність вини для цивільно-правової відповідальності. При цьому постанова про закриття кримінального провадження є доказом, який повинен досліджуватися та оцінюватися судом у цивільній справі в порядку, передбаченому ЦПК України. Відповідно до ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає зокрема у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я. Згідно вимог ст. ст. 76, 77, 79, 80 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. За змістом пункту 32.1 статті 32 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик не відшкодовує шкоду, заподіяну при експлуатації забезпеченого транспортного засобу, але за спричинення якої не виникає цивільно-правової відповідальності відповідно до закону. Відповідно до пунктів 4.9. та 4.14 а) Правил дорожнього руху України, у місцях, де рух регулюється, пішоходи повинні керуватися сигналами регулювальника або світлофора. У таких місцях пішоходи, які не встигли закінчити перехід проїзної частини дороги одного напрямку, повинні перебувати на острівці безпеки або лінії, що розділяє транспортні потоки протилежних напрямків, а у разі їх відсутності - на середині проїзної частини і можуть продовжити перехід лише тоді, коли це буде дозволено відповідним сигналом світлофора чи регулювальника та переконаються в безпеці подальшого руху. Пішоходам забороняється: а) виходити на проїзну частину, не впевнившись у відсутності небезпеки для себе та інших учасників руху. [PERSON] переходила проїзну частину по регульованому пішохідному переході, на червоний сигнал для пішоходів, з права на ліво відносно руху автомобіля, яким керував [PERSON] . Висновком експерта № 12-1/2392 від 17.12.2018 року встановлено, що в даній дорожній ситуації водій автомобіля «Chevrolet Aveo» державний номерний знак [NUMBER] , [PERSON] повинен був керуватися вимогами пункту 12.3 Правил дорожнього руху України. При заданих параметрах руху з моменту виникнення небезпеки для його руху не мав технічної можливості уникнути наїзду на пішохода [PERSON] , шляхом застосування екстреного гальмування. В діях водія [PERSON] експертом, з технічної точки зору, невідповідностей вимогам пункту 12.3 ПДР України не вбачається. Причиною даної дорожньо-транспортної пригоди є виникнення небезпеки для руху водію автомобіля «Chevrolet Aveo» державний номерний знак [NUMBER] , [PERSON] на відстані меншій ніж зупиночний шлях автомобіля «Chevrolet Aveo» державний номерний знак [NUMBER] в умовах місця ДТП. А тому, в даному випадку має місце відсутність об`єктивної сторони злочину, передбаченого частиною 2 статті 286 КК України, а саме відсутність причинно-наслідкового зв`язку між вчиненими діями та наслідком. Таким чином, суд вважає, що в діях [PERSON] , яка переходила проїзну частину по регульованому пішохідному переході, на червоний сигнал для пішоходів, з права на ліво відносно руху автомобіля, яким керував [PERSON] , є порушення пунктів 4.9. та 4.14 а) Правил дорожнього руху України, та дані порушення знаходяться в прямому причинному зв`язку з виникненням дорожньо-транспортної пригоди, під час якої їй заподіяно шкоди. Таким чином судом не встановлено, що дії [PERSON] були неправомірними та наявний безпосередній причинний зв`язок між його діями і шкодою, завданою [PERSON] , оскільки він не мав можливості уникнути ДТП в зв`язку з діями пішохода, тому позов в частині відшкодування шкоди завданої джерелом підвищеної небезпеки з ПрАТ «Страхова компанія «Глобал Гарант» та [PERSON] та моральної шкоди з ПрАТ «Страхова компанія «Глобал Гарант» задоволенню не підлягає. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи у разі відмови в позові покладаються на позивача. Таким чином, враховуючи, що в задоволенні позову відмовлено, то в задоволенні вимог про стягнення із ПрАТ «Страхова компанія «Глобал Гарант» витрат на правову допомогу задоволенню не підлягають. Позивач, при подачі позову до суду звільнений від сплати судового збору, а тому суд вважає що дані витрати слід компенсувати за рахунок держави, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed