Jurisdiction: civil
Date: 2014-08-13 00:00:00

08.07.2014 року позивачка звернулася до суду з даним позовом. В обґрунтування своїх вимог посилалася на те, що з березня 1974 року до 26.10.2008 року працювала на ПАТ «ВАВК» бігунщиком змішувальних бігунів у вогнетривковому цеху, що супроводжується підвищеною небезпекою. В умовах праці вона отримала професійне захворювання, яке було вперше встановлено 05.06.2014 в Обласній медично-соціальній експертній комісії м.Донецьк, висновком якої їй була встановлена стійка втрата працездатності 25%, причиною втрати працездатності є професійне захворювання. Насталі у неї професійні захворювання та їх наслідки приводять до тяжких фізичних і моральних страждань, порушили нормальні життєві зв'язки, її життєдіяльність обмежена. Тому просила стягнути з відповідача на її користь одноразово 50000 грн. в порядку відшкодування моральної шкоди, завданої ушкодженням здоров'я при виконанні трудових обов'язків. Позивачка в судовому засіданні на позові наполягає. Представник позивачки позов підтримав. Представник відповідача позов не визнав. Посилався на те, що позивач добре знала, що її робота пов'язана з шкідливими умовами, але свідомо працювала, незважаючи на них. Позивачу було заздалегідь відомо про погіршення здоров'я у майбутньому, тому ствердження про моральні страждання у наслідок погіршення здоров'я у теперішньому стані є безпідставними. При проходженні лікарсько-експертної комісії на підставі виданого медичного висновку не було зафіксовано звернень до відповідних лікарів про наявність моральних страждань, хвилювань, стресів. Навпаки у висновку зазначено що за час лікування та обстеження стан хворої покращився, вона виписана у задовільному стані. У матеріалах справи є лише медичний висновок, що свідчить про наявність професійного характеру захворювання, докази, які б свідчили про спричинення моральних страждань, позивачем до справи не додано. Тому твердження позивача про спричинення їй тяжких фізичних і моральних страждань є перебільшеними, тому в позовних вимогах просив відмовити. Вислухавши пояснення сторін, представника позивачки, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлені такі факти і відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що позивачка з 1974 року до 26.10.2008 року працювала на ПАТ «ВАВК» бігунщиком змішувальних бігунів у вогнетривковому цеху, що підтверджено відомостями про працю, внесеними до її трудової книжки (а.с.15-16). Відповідно до ст.43 Конституції України держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю, гарантує рівні можливості у виборі професії та роду трудової діяльності, реалізовує програми професійно-технічного навчання, підготовки і перепідготовки кадрів відповідно до суспільних потреб. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Згідно ст. 153 КЗпП України на всіх підприємствах, в установах, організаціях створюються безпечні і нешкідливі умови праці. Забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. Згідно зі ст. 158 КЗпПУ власник або уповноважений ним орган зобов'язаний вживати заходів щодо полегшення і оздоровлення умов праці працівників шляхом впровадження прогресивних технологій тощо. В судовому засіданні встановлено, що умови праці позивача в ПАТ «Великоанадольський вогнетривкий комбінат» не відповідали вимогам ст. 153 КЗпПУ, що підтверджується актом розслідування хронічного професійного захворювання від 13.05.2014, яким встановлено, що професійне захворювання [PERSON] виникло в результаті тривалого контакту з шамотним та каолиновим порохом , виключно фіброгенної дії, змістом в повітрі робочої зони 15,5 мг/м.куб , при ГДК 6.0 мг/м.куб. Перепади температури в зимовий і літній періоди, швидкість руху повітря більше 0.3 м/с, відносна вологість 46 % при нормативній -75 % (а.с.9-10). Зазначені умови праці стали причиною професійного захворювання позивача, яке у неї вперше виявлено в «Обласної клінічній лікарні профзахворювань» та згідно медичного висновку від 29.04.2014 за №808/771 у позивачки встановлено захворювання професійного характеру, протипоказана робота в контакті з пилом, токсичними газами, в несприятливих метеоумовах, важка фізична праця (а.с.6). Висновком МСЕК від 05 червня 2014 позивачу вперше встановлено, що внаслідок зазначеного професійного захворювання вона втратила працездатність на 25 % (а.с. 10) Пошкодженням здоров'я внаслідок професійного захворювання позивачці завдано моральну шкоду, яка обумовлена моральними та фізичними стражданнями з приводу пошкодження здоров'я, погіршенням життєвих умов, що потребує від неї додаткових зусиль для організації свого життя. Згідно ст. 237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Відповідно до Рішення Конституційного суду України від 27 січня 2004 року № 1-9 рп/2004 моральна шкода потерпілого від нещасного випадку на виробництві чи професійного захворювання полягає, зокрема, у фізичному болю, фізичних та душевних стражданнях, яких він зазнає у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я. Як наслідок, моральна шкода, заподіяна умовами виробництва, спричинює порушення таких особистих немайнових прав, як право на життя, право на охорону здоров'я тощо. Згідно п.3 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної шкоди" під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у моральних переживаннях у зв'язку з ушкодженням здоров'я, у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Відповідно до роз'яснень, що містяться у п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31.03.1995р. з наступними змінами «Про судову практику в справах за позовами про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» розмір відшкодування моральної шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням в кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин. Зокрема враховуються характер і тривалість страждань, стан здоров'я потерпілого, тяжкість завданої травми, наслідки тілесних ушкоджень, істотність вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках. В судовому засіданні на основі аналізу приведених вище доказів встановлено вину відповідача у спричиненні позивачці моральної шкоди внаслідок пошкодження здоров'я, оскільки професійне захворювання позивача, у даному випадку, пов'язане з незабезпеченням безпечних і нешкідливих умов праці з боку роботодавця, що є підставою для задоволення позову. Враховуючи глибину моральних та фізичних страждань позивача з приводу пошкодження здоров'я внаслідок професійного захворювання при визначенні розміру моральної шкоди, яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, суд враховує тяжкість завданих ушкоджень здоров'ю позивача, ступень втрати професійної працездатності в розмірі 25 %, тривалість лікування, глибину душевних та фізичних страждань з приводу професійного захворювання, погіршення здібностей у побуті, вимушеної зміни складу життя, припинення трудової діяльності, суд вважає розумним та справедливим відшкодування моральної шкоди в розмірі 25000 грн., що буде еквівалентно її моральним стражданням. На підставі ст. 88 ЦПК України та ст. 4 Закону України "Про судовий збір" необхідно стягнути з відповідача до спеціального фонду Державного бюджету України 243,60 грн. судового збору. На підставі ст.ст. 153, 173, 237-1 КЗпП України, Рішення Конституційного Суду України від 27.01.2004 року, Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 року,

Outcome: partial