Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-22 00:00:00

19 грудня 2017 року позивач звернувся до суду з позовом до Власівської селищної ради м. Світловодська Кіровоградської області та просив визнати протиправним і скасувати розпорядження голови Власівської селищної ради [PERSON] № 134 від 10 жовтня 2017 року. Вимоги позову обґрунтовані наступним. Позивач з 02 лютого 2017 року обіймає посаду директора КП «Благоустрій». 10 жовтня 2017 року розпорядженням голови Власівської селищної ради № 134 йому було оголошено догану в звязку з відсутністю на робочому місці без поважних причин ( прогул) з 11 по 14 вересня 2017 року. Проте позивач зазначає, що у цей період перебував у відпустці без збереження заробітної плати, яку він згідно своєї ж заяви надав собі наказом № 8/09 від 08 вересня 2017 року на підставі ст. 25 Закону України «Про відпустки». Потреба у відпустці була викликана необхідністю відбути на консультацію лікарів у м. Варшава. Вважає, що накладення на нього дисциплінарного стягнення за таких обставин є безпідставним, а розпорядження винесено з порушенням процедури, визначеної ст.149 КЗпП України, а також без отримання відповідної згоди на це профспілкового органу. Позивач клопоче про поновлення йому строку звернення до суду з даним позовом та вказує, що він вже звертався до суду з аналогічним позовом 05 грудня 2017 року, тобто в межах передбаченого ч. 1 ст. 233 КЗпП України строку, однак ухвалою від 04 січня 2018 року позов був йому повернутий, що викликало необхідність повторного звернення. (а.с. 2-3, 19, 20, 26-27) Ухвалою судді Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 22 лютого 2018 року позовна заява прийнята до розгляду та відкрито провадження у цивільній справі. Розгляд справи здійснюється в порядку спрощеного провадження без повідомлення сторін ( письмове провадження). (а.с. 44-45) Представник Власівської селищної ради м. Світловодська Кіровоградської області селищний голова [PERSON] 26 березня 2018 року надав відзив на позовну заяву, у якому просив відмовити позивачеві у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. Заперечуючи проти позову зазначав, що в період з 11 по 14 вересня 2017 року було виявлено відсутність на робочому місці директора КП «Благоустрій» [PERSON] В звязку з цим було створено комісію по проведенню службового розслідування з метою зясування причин цього. 05 жовтня 2017 року за участю позивача відбулося засідання вказаної комісії, де останній повідомив, що виїжджав у Польщу за запрошенням для отримання консультації медичного характеру, при чому заяву про відпустку селищному голові не подавав і про свою тимчасову відсутність на роботі нікого не повідомляв, так як вважав, що робочий процес достатньо налагоджений. В звязку з ненаданням [PERSON] доказів на підтвердження поважності причини відсутності комісією був встановлений факт порушення трудової дисципліни та рекомендовано селищному голові застосувати до [PERSON] найбільш мякий вид дисциплінарного стягнення догану. На засідання комісії заяву на відпустку, наказ про відпустку, а також табель обліку робочого часу позивач не представив. Надані ж відповідні копії цих документів суду відповідач вважає сфальсифікованими, так як такі документи на підприємстві відсутні. Звертає увагу, що у діловодстві КП «Благоустрій» накази видаються у друкованому вигляді, а не шляхом заповнення бланку рукописним текстом, крім того, під № 8 обліковується наказ від 20 березня 2017 року про звільнення [PERSON] і інша нумерація відсутня. Про фальсифікацію зокрема наданого суду табелю обліку робочого часу , у якому дні з 11 по 14 вересня 2017 року зазначені як неробочі , свідчить той факт, що на підприємстві є табель за підписом [PERSON] з обліком цих днів як робочих , за які йому нарахована та виплачена заробітна плата. (а.с. 50-53) Представник КП «Благоустрій» пояснень з приводу позову суду не направив. Розпорядженням Власівського селищного голови № 164 від 08 грудня 2017 року [PERSON] звільнений з посади директора КП "Благоустрій" на підставі п.1 ч. 1 ст. 41 КЗпП України. (а.с. 72) Вивчивши матеріали справи, суд встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Згідно Розпорядження голови Власівської селищної ради № 11 від 31 січня 2017 року «Про призначення на посаду директора КП «Благоустрій», Контракту від 02 лютого 2017 року, укладеного між Власівської селищною радою ( Власник) в особі селищного голови [PERSON] та [PERSON] ( Керівник), позивач призначений на посаду директора комунального підприємства «Благоустрій». (а.с. 36-38, 54) Розпорядженням селищного голови № 131 від 03 жовтня 2017 року у звязку з відсутністю на роботі директора КП «Благоустрій» [PERSON] з 11 по 14 вересня 2017 року було створено комісію для проведення службового розслідування , якій доручено провести відповідне розслідування з метою виявлення причин і умов порушення трудового законодавства. (а.с. 55) Цьому передувало надання 28 вересня 2017 року позивачем селищному голові письмового пояснення з приводу обставин своєї відсутності на робочому місці у зазначений період, у якому він вказував, що відсутність була вимушеною в звязку з відбуттям на консультацію до лікаря у м. Варшаву і завчасно попередити про це селищного голову він не мав можливості. (а.с. 53) 05 жовтня 2017 року відбулось засідання комісії з проведення службового розслідування , яка працювала у складі голови комісії [PERSON], секретаря Ільєвської Г.К. та членів [PERSON] і [PERSON] , що відображено у протоколі. Позивач був присутній на засіданні комісії, при чому пояснив, що з 11 вересня по 13 вересня 2017 року був у Варшаві, де отримав усну консультацію у лікаря, а 14 вересня 2017 року був у Києві. Оскільки робота очолюваного ним підприємства налагоджена, вважав, що може здійснити цю поїздку. Заяву на відпустку приносив до секретаря селищного голови, але не залишив її, бо голови не було. Про свою відсутність на роботі нікого не повідомляв. Докази поважності причини відсутності надавати відмовився, бо не вбачав у цьому потреби. Табель обліку робочого часу комісії не надав, мотивуючи це відсутністю даного документа при собі. По завершенню розслідування комісія одноголосно вирішила рекомендувати селищному голові застосувати дисциплінарне стягнення відносно [PERSON] у вигляді догани. Зі змістом протоколу позивач був ознайомлений 09 жовтня 2017 року , що засвідчив своїм підписом без зауважень. (а.с. 56) 09 жовтня 2017 року складено [PERSON] про проведення службового розслідування № 1134, затверджений 10 жовтня 2017 року головою Власівської селищної ради, яким встановлено, що відсутність [PERSON] на робочому місці була без поважних причин, що свідчить про порушення трудового законодавства та є підставою для накладання дисциплінарного стягнення. (а.с.35) Розпорядженням № 134 від 10 жовтня 2017 року селищний голова оголосив директору Комунального підприємств «Благоустрій» [PERSON] догану за порушення трудової дисципліни, а саме прогул без поважних причин з 11 вересня 2017 року по 14 вересня 2017 року. (а.с. 33) Вирішуючи\~ заявлений спір суд враховує наступне. Порушення трудової дисципліни визначається в п. 24 Типових Правил внутрішнього трудового розпорядку для робочих і службовців підприємств, установ, організацій, затверджених постановою Державного комітету СРСР по праці та соціальним питанням, як невиконання або неналежне виконання з вини працівника покладених на нього трудових обов'язків. Відсутність працівника на роботі без поважних причин (прогул) за своєю природою є грубим порушенням трудової дисципліни і, як наслідок, тягне накладення одного з видів дисциплінарного стягнення догану або звільнення, з дотриманням правил, встановлених статтями 148151 КЗпП України. П. 24 постанови Пленуму Верховного суду України «Про практику розгляду судами трудових спорів» від 06 листопада 1992 року №9 визначає\~прогул\~як відсутність працівника на роботі як протягом усього робочого дня, так і більше трьох годин безперервно або сумарно протягом робочого дня без поважних причин.\~ За порушення трудової дисципліни, як визначено в\~ст. 147 КЗпП України, до працівника може бути застосовано тільки один з таких заходів стягнення: 1) догана; 2) звільнення. Законодавством, статутами і положеннями про дисципліну можуть бути передбачені для окремих категорій працівників й інші дисциплінарні стягнення. Догана є дисциплінарним заходом особистого немайнового характеру. Це стягнення полягає у негативній оцінці і засудженні поведінки працівника в трудовому колективі. Статтею 149 КЗпП України\~встановлено, що до застосування дисциплінарного стягнення власник або уповноважений ним орган повинен зажадати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення. При обранні виду стягнення власник або уповноважений ним орган повинен враховувати ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяну ним шкоду, обставини, за яких вчинено проступок, і попередню роботу працівника. За правилами\~ст. 148 КЗпП України\~дисциплінарне стягнення застосовується власником або уповноваженим ним органом безпосередньо за виявленням проступку, але не пізніше одного місяця з дня його виявлення, не рахуючи часу звільнення працівника від роботи у зв'язку з тимчасовою непрацездатністю або перебування його у відпустці. Дисциплінарне стягнення не може бути накладене пізніше шести місяців з дня вчинення проступку. Отже, згідно законодавства України, підставою для застосування дисциплінарного стягнення є дисциплінарний проступок, під яким розуміється протиправне, винне невиконання чи неналежне виконання працівником своїх обов'язків, що випливають із нормативно-правових та інших актів у сфері праці, колективного і трудового договорів. Необхідною умовою для накладення стягнення є вина працівника, наявність якої має бути обов'язково доведена роботодавцем. Факт відсутності [PERSON] на роботі у період з 11 по 14 вересня 2017 року достеменно встановлений. Причини такої відсутності в результаті проведення службового розслідування визнані неповажними, вимоги ст. ст. 148 -151 КЗпП України відповідачем дотримані, що надало йому право на власний розсуд застосувати один із заходів дисциплінарних стягнень оголосити догану або звільнити працівника. При цьому в даному випадку, при обранні заходу дисциплінарного впливу роботодавець, дотримуючись вимог частини 3 статті 149 КЗпП України щодо необхідності врахування ступеню тяжкості вчиненого проступку і заподіяну ним шкоду, обставини, за яких вчинено проступок, і попередню роботу працівника, обрав найменший від стягнення догану. Доводи позивача про те, що він був відсутній на роботі з поважних причин, відбувши у відпустку за сімейними обставинами без збереження заробітної плати , суд не приймає до уваги, з огляду на таке. Позивач представив суду копію заяви , написану директором [PERSON] директорові КП «Благоустрій» [PERSON] ( самому собі) , з проханням надати відпустку без збереження заробітної плати тривалістю 4 календарні дні з 11 вересня 2017 року по 14 вересня 2017 року за сімейними обставинами. (а.с. 41) Також ним надано до справи копію наказу № 8/09 ( розпорядження) про надання відпустки від 08 вересня 2017 року [PERSON] без збереження заробітної плати в обовязковому порядку ( ст. 25 Закону України «Про відпустки») з 11 по 14 вересня 2017 року.(а.с. 40) При цьому суд звертає увагу, що згідно заяви висловлене прохання отримати відпустку за сімейними обставинами, що передбачено ст. 26 Закону України «Про відпустку», а наказом надано відпустку згідно ст. 25 Закону України «Про відпустки», при чому її вид не визначено взагалі. Погодження відпустки головою Власівської селищної ради відсутнє. Згідно довідки Власівської селищної ради від 19 березня 2018 року, за даними журналу реєстрації заяв працівників, з 01 вересня по 11 вересня 2017 року позивач з заявою про надання відпустки до селищної ради не звертався. (а.с. 61) В той же час, п.п.1.2 Контракту передбачено, що на підставі контракту виникають трудові відносини між Керівником ( [PERSON]О.) та Власником ( Власівської селищною радою м. Світловодська). Згідно п.п. 3.3 Керівнику надається щорічна оплачувана відпустка тривалістю 30 календарних днів. Керівник визначає час і порядок використання своє щорічної відпустки ( час початку та закінчення, поділу її на частини тощо) за погодженням Власника. Ст. 25 Закону України «Про відпустки» визначені випадки, коли за бажанням працівника надається в обов'язковому порядку відпустка без збереження заробітної плати. Згідно ст. 26 цього ж Закону , за сімейними обставинами та з інших причин працівнику може надаватися відпустка без збереження заробітної плати на термін, обумовлений угодою між працівником та власником або уповноваженим ним органом, але не більше 15 календарних днів на рік. З аналізу вищезазначеного слід робити висновок, що використання відпустки, в тому числі і без збереження заробітної плати, позивач зобовязаний погоджувати з Власником. Самовільне використання без узгодження із власником або уповноваженим ним органом відпустки слід відносити до неповажних причин відсутності на роботі, відтак така відсутність є грубим порушенням трудової дисципліни прогулом, що надало відповідачеві право застосування дисциплінарного стягнення. Доказів поважності причин, які викликали необхідність бути відсутнім на роботі з 11 по 14 вересня 2017 року позивач не надав як роботодавцю, так і суду. Ухвалою судді Світловодського міськрайонного суду від 29 січня 2018 року позовна заява [PERSON] була залишена без руху і позивачеві було запропоновано, крім іншого, складний іноземною мовою письмовий доказ надати з перекладом, засвідченим належним чином. (а.с. 22-23) Саме на цей документ позивач посилався у позові як на доказ, що свідчив про його запрошення отримання консультації лікарів у Польщі. Проте заявою від 12 лютого 2018 року [PERSON], не надавши суду перекладу, просив виключити цей документ зі складу доказів, в звязку з чим суд його не оцінює. (а.с. 25) Доводи позивача про незаконність застосування до нього дисциплінарного стягнення через відсутність попередньої згоди профспілкового органу є нікчемними, оскільки, як вбачається з відзиву на позовну заяву, профспілкова організація на підприємстві відсутня. Виходячи з належних, допустимих, достовірних та достатніх доказів, що містяться у матеріалах справи, судом встановлено, що відповідне застосування дисциплінарного стягнення відносно позивача відбулось без порушень вимог чинного законодавства України і підстави для задоволення його позову відсутні. Також суд звертає увагу на те, що позивач звернувся до суду з позовом 19 січня 2018 року, тобто поза межами строку, встановленого ст. 233 КЗпП України. При цьому він клопотав перед судом про його поновлення, зазначаючи, що це звернення є повторним, так як вчасно поданий первісний позов був йому повернутий судом. (а.с. 19) У відповідності до п. 4\~Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 1992 № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів»\~з наступними змінами і доповненнями, розяснено, що встановлені статтями\~228,\~233 КЗпП\~строки звернення до суду застосовуються незалежно від заяви сторін. У кожному випадку суд зобов'язаний перевірити і обговорити причини пропуску цих строків, а також навести у рішенні мотиви, чому він поновлює або вважає неможливим поновити порушений строк. Зважаючи на те, що первісне звернення мало місце в межах передбаченого законом строку, повторно позов був поданий невідкладно, суд вважає за можливе поновити позивачеві порушений ним строк та , розглянувши позов, відмовляє у задоволенні позову по суті. Питання про судові витрати суд вирішує на підставі положень ст. 141 ЦПК України.

Outcome: dismissed