Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-16 00:00:00

позивач [PERSON] звернулася до суду з названим позовом стверджуючи, що відповідно до договору купівлі-продажу нерухомого майна, який 08.08.1997 року був зареєстрований на Київській універсальній біржі вона є власником квартири [ADDRESS]. На момент укладення вказаного договору, вона була неповнолітньою, а тому, від її імені діяла її мати, яка лише в липні місяці 2014 року повідомила про належність їй даної квартири. Також мати повідомила про те, що вищевказана квартира вибула із володіння [PERSON] як власника житла не з її волі, а внаслідок протиправних дій [PERSON], яка незаконно приватизувала зазначену квартиру та розпорядилася даним майном на свій розсуд. Просить суд визнати незаконним і скасувати розпорядження органу приватизації житлово-експлуатаційної контори виконавчого комітету Баришівської селищної ради № 2214 від 30.11.2007 року згідно з яким було задоволено заяву [PERSON] і передано у власність квартиру [ADDRESS], визнати недійсним свідоцтво про право власності на нерухоме майно від 07.12.2007 року на ім'я [PERSON] та витребувати з чужого незаконного володіння відповідачки [PERSON] вищевказану квартиру. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] підтримав позовні вимоги своєї довірительки та пояснив, що 08 серпня 1997 року між [PERSON], яка діяла як від свого імені так і від імені свого неповнолітнього сина [PERSON] та [PERSON], яка діяла від імені неповнолітньої доньки [PERSON], укладено договір купівлі-продажу нерухомості, який був зареєстрований на Київській Універсальній біржі за №00784/8080. Відповідно до зазначеного договору [PERSON] та [PERSON] продали, а [PERSON] в інтересах своєї неповнолітньої доньки [PERSON] купила квартиру [ADDRESS]. [PERSON] та [PERSON] були співвласниками даної квартири, яка була ними приватизована. Із метою відчуження квартири [PERSON] до Київської універсальної біржі було надано наступні документи: свідоцтво про право власності на житло № 1343 від 10 травня 1995 року, згідно з яким [PERSON] та [PERSON] є співвласниками квартири; довідку - характеристику Баришівської БТІ за № 250 від 05 серпня 1997 року у якій зазначено, що квартира зареєстрована в бюро технічної інвентаризації в реєстровій книзі під реєстровим № 839 за [PERSON] та [PERSON] в рівних частках на підставі свідоцтва про право власності за№ 1343 від 10.05.95 р.; рішення Ради опіки і піклування Баришівської районної державної адміністрації від 29 липня 1997 року № 184 про надання дозволу матері [PERSON], яка є опікуном неповнолітнього [PERSON], 1984 року народження, на відчуження двохкімнатної квартири за адресою [ADDRESS] та виконувати за сина, пов'язані з цим юридичні дії; довідку Баришівської державної нотаріальної контори від 05.08.1997 р. № 199 про те, що квартира під забороною (арештом) не значиться; свідоцтво про народження [NUMBER] від 25 серпня 1984 року [PERSON], згідно з яким [PERSON] є його матір'ю. Усіма питаннями пов'язаними із придбанням і управлінням квартирою від імені [PERSON] займалася її мати - [PERSON] Позивачці, так як вона була неповнолітня, не було відомо про стан цього житла, як воно використовувалося, де знаходилися правові документи на право власності. Крім того, після укладення вищевказаного договору купівлі-продажу, матір позивачки виїхала на заробітки до м. Москви, де й проживає до цього часу, зустрічалася з [PERSON] досить рідко і не повідомляла про права власності останньої на вказане житло. Лише у липні 2014 року, перебуваючи у м. Нікополь Дніпропетровської області, [PERSON] повідомила позивачці, надавши копію договору купівлі-продажу нерухомості від 08 серпня 1997 року, про її право власності на квартиру [ADDRESS]. [PERSON] також повідомила про те, що тривалий час здавала цю квартиру в оренду, у тому числі й без договору, а отримані кошти передавала дідусю й бабусі у м. Нікополь з метою її, [PERSON], утримання. Крім того [PERSON] повідомила позивачці, що у липні 2014 року відвідала смт. Баришівку з метою дізнатися у якому стані знаходиться квартира та чому їй тривалий час не сплачують орендну плату, проте не змогла зайти до квартири так як їй стало відомо , що квартира вже належить на праві власності невідомій їй особі. Як пояснила [PERSON] її знайома на ім'я [PERSON], яка займалася питаннями здачі в оренду вищевказаного житла, на зв'язок не виходить, і тому вона вважає, що саме [PERSON] незаконно здійснила продаж зазначеної квартири. Відповідно до договору купівлі-продажу від 21.02.2009 року посвідченого приватним нотаріусом Баришівського районного нотаріального округу [PERSON], реєстровий № 307, який зареєстрований у Баришівському БТІ 23.03.2009 року, останнім набувачем квартири [ADDRESS] є [PERSON]. Укладення договору купівлі - продажу від 23.03.2009 року вищевказаної квартири з відповідачем [PERSON], а також договорів купівлі-продажу, які передували цьому договору й незаконно позбавили права власності [PERSON], стало можливим у зв'язку з тим, що згідно з розпорядженням органу приватизації житлово-експлуатаційної контори виконавчого комітету Баришівської селищної ради від 30.11.2007 року № 2214, квартира була незаконно, внаслідок протиправних дій, приватизована за заявою [PERSON]. Вважає, що квартира, яка належить на праві власності позивачці, вибула з її володіння як власника не з її волі, внаслідок протиправних дій невідомої їй особи [PERSON], яка незаконно приватизувала зазначену квартиру та розпорядилася даним майном. Просить суд позовні вимоги його довірительки задовольнити повністю. Представник позивача - адвокат [PERSON] суду пояснив, що позивач по справі, [PERSON], відповідно до угоди купівлі-продажу, вчиненого на Київській універсальній біржі стала власницею квартири [ADDRESS]. Покупцем по даній угоді виступала мати неповнолітньої на час укладення договору купівлі-продажу позивачки - [PERSON] В даній квартирі позивач ніколи не проживала, так як про наявність спірного житла їй стало відомо тільки в липні 2014 року від своєї матері - [PERSON] В цьому ж році їй стало відомо, що спірна квартира була незаконно повторно приватизована [PERSON] в 2008 році, після чого була двічі продана, останнім покупцем є [PERSON] - відповідач по даній справі. Вважає, що приватизація квартири була вчинена [PERSON] з порушенням закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», так як на момент приватизації квартири, її власником була його довірителька [PERSON] В зв'язку з цим, виходячи з вимог ст.ст. 387, 388 ЦК України, просить витребувати спірну квартиру з чужого незаконного володіння на користь позивачки. Представник житлово-експлуатаційної контори виконавчого комітету Баришівської селищної ради - одного із відповідачів по даній справі [PERSON] позов не визнав та пояснив, що квартира [ADDRESS] знаходиться в житловому масиві «Радгосп» та до 2002 року перебувала на балансі радгоспу «Баришівський». Про те, що квартира [ADDRESS] перебуває в приватній власності громадянки [PERSON] чи в будь-якої іншої особи, Баришівській ЖЕК нічого не було відомо в зв'язку з чим і була надана згода на приватизацію даної квартири громадянці [PERSON], яка на момент приватизації (листопад місяць 2007 року), проживала за вищевказаною адресою. Про наявність біржової угоди купівлі-продажу квартири від 08.08.1997 року посадовим особам Баришівського ЖЕК нічого не було відомо, так як [PERSON] в порушення п.13 угоди купівлі-продажу нерухомості укладеної на Київській універсальній біржі, даний договір не був зареєстрований в Баришівському БТІ. Представник відповідачки [PERSON] - [PERSON] позов не визнала. Представник [PERSON] - адвокат Вак Володимир Іванович суду пояснив, що з його точки зору, у позивача не виникло право на захист свого цивільного права, так як угода купівлі-продажу нерухомого майна від 08.08.1997 року укладена на Київській універсальній біржі, не була нотаріально посвідчена. Окрім того, в порушення ст.15 Закону України « Про товарну біржу » учасники угоди не були членами біржі або брокерами, що взагалі виключає можливість визнання даної угоди біржовою операцією. Також представник відповідачів звернув увагу суду на те, що відповідно до свідоцтва про право власності №1343 власником спірної квартири є [PERSON], в той же час, продавцем виступає особа з іншим іменем - [PERSON]. Просить суд в позові відмовити як заявлений безпідставно. Заслухавши пояснення сторін, свідка, дослідивши письмові матеріали справи суд вважає, що позовні вимоги не підлягають до задоволення виходячи з наступних міркувань. Відповідно до п.1 ст.11 ЦК України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Згідно із вимогами ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Частиною першої ст.328 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, не заборонених законом. У відповідності до ст. 45 ЦК України ( в редакції 1963 року ) недодержання форми угоди, якої вимагає закон, тягне за собою недійсність угоди лише в разі, якщо такий наслідок прямо зазначено в законі. Стаття 47 ЦК України ( в редакції 1963 року ) зазначає, що нотаріальне посвідчення угод обов'язкове лише у випадках, зазначених у законі. Недодержання в цих випадках нотаріальної форми тягне за собою недійсність угоди з наслідками, передбаченими частиною другою статті 48 цього Кодексу. Згідно з ст. 48 ЦК України (в редакції 1963 року) недійсною є та угода, що не відповідає вимогам закону. Відповідно до ст. 227 ЦК України ( в редакції 1963 року ) договір купівлі-продажу жилого будинку повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією з сторін є громадянин. Недодержання цієї вимоги тягне за собою недійсність договору. У пункті 4 постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 28 квітня 1978 року " Про судову практику в справах про визнання угод недійсними " зі змінами та доповненнями роз'яснено, що з підстав недодержання нотаріальної форми визнаються недійсними тільки угоди, які відповідно до чинного законодавства підлягають обов'язковому нотаріальному посвідченню, зокрема договори довічного утримання, застави, купівлі-продажу ( у тому числі при придбанні на біржових торгах ). Згідно роз'яснень Міністерства юстиції України № 17-12/44 від 10 квітня 1998 року « Щодо діяльності товарних бірж» передбачено, що, беручи до уваги вимоги ст. 227 ЦК України (в редакції 1963 року) , яка передбачає особливі умови щодо договорів купівлі-продажу будинку ( його частини), якщо хоча б однією із сторін є громадянин, вважається, що такі договори, укладені та зареєстровані біржами з дотриманням закону, підлягають обов'язковому нотаріальному посвідченню, недотримання цієї вимоги згідно з ст. 47 ЦК України ( в редакції 1963 року ) тягне недійсність договору, таким чином, зазначений договір набуватиме чинності з моменту його нотаріального посвідчення. При таких, встановлених в судовому засіданні обставинах, суд вважає, що позивачем не надано доказів того, що біржова угода від 08.08.1997 року укладена брокером брокерської контори № 714 [PERSON] , яка діяла за згодою та за дорученням від [PERSON], яка діяла від свого імені та імені свого неповнолітнього сина [PERSON] та брокера брокерської контори № 714 [PERSON], який діяв за згодою та за дорученням від [PERSON], яка діяла від імені своєї неповнолітньої дочки [PERSON] є правочином, який створив права та обов'язки для сторін, оскільки договір купівлі-продажу нерухомого майна підлягає обов'язковому нотаріальному посвідченню. Крім того, позивачем не надано доказів, що учасники угоди купівлі-продажу квартири були членами біржі або брокерами, що в розумінні ст.15 Закону України «Про товарну біржу» виключає можливість визнання даної угоди біржовою операцією. При цьому, суд не може погодитися з позицією представника відповідачки - адвоката Вака В.І., що невідповідність імені продавця квартири, яка в свідоцтві про право власності на квартиру зазначена як [PERSON], а в біржовій угоді [PERSON] та невідповідність у назві населеного пункту, де знаходиться спірне житлове приміщення ( в свідоцтві - смт.Баришівка, в біржовій угоді - м. Баришівка), не породжує жодних юридичних наслідків. Суд вважає, що дана невідповідність, є чисто технічною помилкою. Враховуючи, що в матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази, які підтверджують виникнення у позивача цивільних прав щодо спірної квартири, то у суду немає правових підстав для задоволення позовних вимог.

Outcome: dismissed