Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-09 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з вказаним позовом, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що [INFO] року померла її мати. Після її смерті залишилось спадкове майно: житловий будинок, земельна ділянка площею 0,2500 га та площею 0,1059 га. При зверненні до нотаріуса позивач отримала свідоцтво про право на спадщину за законом на житловий будинок та земельну ділянку площею 0,2500 га, але на земельну ділянку площею 0,1059 га відмовлено в отриманні свідоцтва про право на спадщину, у зв'язку з тим, що державний акт виданий після смерті спадкодавця. Представник позивача у судовому засіданні позов підтримала та просила задовольнити. Представник відповідача, у судове засідання не з'явився, до суду надав заяву про розгляд справи без його участі, в повному обсязі визнав позов. (а.с. 80). Дослідивши докази по справі суд вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що [INFO] року померла [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER], актовий запис № 29. (а.с. 6). Після смерті [PERSON] залишилось спадкове майно. При зверненні до нотаріуса позивач отримала свідоцтво про право на спадщину за законом на житловий будинок та земельну ділянку площею 0,2500 га. (а.с. 7-8). Листом № 2763/02-14 від 12 липня 2017 року, на земельну ділянку площею 0,1059 га, нотаріусом відмовлено в отриманні свідоцтва про право на спадщину, у зв'язку з тим, що державний акт виданий після смерті спадкодавця. (а.с. 5). Згідно ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно ст. 1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно до п. 3.5 листа Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних та кримінальних справ від 16.05.2013 № 24-753/0/4-13, спори про визнання права власності на земельну ділянку та права на земельну частку (пай) в порядку спадкування, зокрема у випадках, якщо відсутній отриманий спадкодавцем державний акт про право власності на земельну ділянку, зареєстрований належним чином, якщо спадкодавцем не був отриманий державний акт про право власності на земельну ділянку, або в державному акті є неточності, які підлягають виправленню, розглядаються судами з урахуванням вимог закону та роз'яснень, викладених в пунктах 10, 11 ППВСУ від 30 травня 2008 року № 7 про те, що відповідно до статті 1225 ЦК право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (зі збереженням її цільового призначення) при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом. У порядку спадкування можуть передаватися також право користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис), право користування чужою земельною ділянкою для забудови (суперфіцій), право користування чужим майном (сервітут). Відповідно до ст. 125 ЗК право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають із моменту державної реєстрації цих прав. Право власності на земельну ділянку посвідчується державним актом, а також право власності на земельну ділянку, набуту у власність із земель приватної власності без зміни її меж, цільового призначення, посвідчується: - цивільно-правовою угодою щодо відчуження земельної ділянки, укладеною у порядку, встановленому законом, у разі набуття права власності на земельну ділянку за такою угодою; - свідоцтвом про право на спадщину (ч. 1 і ч. 2 ст. 126 ЗК). Набуття права власності на земельну ділянку та перехід права власності на земельну ділянку в порядку спадкування має місце за наявності наступних юридичних фактів у їх сукупності: - ухвалення рішення компетентного органу про передачу у власність земельної ділянки спадкодавцю, укладення спадкодавцем правочинів щодо набуття права власності на земельні ділянки; - виготовлення технічної документації на земельні ділянки; - визначення меж земельної ділянки в натурі; - погодження із суміжними землевласниками та землекористувачами; - одержання у встановленому порядку Державного акта на землю; - реєстрація права власності на земельну ділянку. Якщо зазначені вимоги спадкодавцем не дотримано - право власності на конкретні земельні ділянки не виникає та відповідно до ст. 1216 ЦК не переходить до спадкоємців у порядку спадкування, за винятком встановлених випадків, на які поширюється дія п. 1 розділу X "Перехідні положення" ЗК. Якщо спадкодавець не набув права власності на земельну ділянку згідно зі ст. 125 ЗК, проте розпочав процедуру приватизації земельної ділянки відповідно до чинного законодавства України, а органами місцевого самоврядування відмовлено спадкоємцям у завершенні процедури приватизації, то спадкоємці мають право звертатися до суду із позовами про визнання відповідного права в порядку спадкування - права на завершення приватизації та одержання державного акта про право власності на землю на ім'я спадкоємця, а не права власності на земельну ділянку. Таким чином, спадкодавець не може передати після себе майно, право власності на яке він не набув. Якщо б суд задовольнив цій позов, він би взяв на себе функції та повноваження притаманні іншим органам, у сфері земельних правовідносин. При таких обставинах позовні вимоги є не обґрунтованими та не підлягають задоволенню.

Outcome: dismissed