Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-11 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася до суду з позовом, який підтримала в судовому засіданні і просила позбавити [PERSON] батьківських прав щодо її сина [PERSON], [INFO], та призначити її опікуном останнього з можливістю подальшого проживання з нею, визначивши постійне місце проживання з нею, тобто з позивачкою, мотивуючи тим, що відповідач є матірю дитини, але не виконує батьківських обов'язків по вихованню сина, не виявляє будь-якої турботи про дитину. Дану обставину відповідач нічим не пояснює, однак, на її думку, це не виправдовує її поведінки, оскільки [PERSON] забула про свої батьківські права та обовязки щодо дитини .Дитина проживає фактично без будь-якого батьківського догляду і виховання біля неї позивачки, яка взяла на себе обовязок щодо утримання, догляду та виховання онука [PERSON]Вона вважає, що відповідач[PERSON], як мати дитини, не приймає участі у вихованні дитини, самоусунулася від батьківського обовязку про піклування за дитиною, а тому має бути позбавлений батьківських прав щодо дитини [PERSON] . В судовому засіданні позивач вказала, що відповідач-мати вихованням неповнолітнього сина не займається, не бере участі у його вихованні, не проявляє до дитини батьківської уваги та турботи, протягом 2010-15 років жодного разу не відвідували батьківські збори та не цікавилися навчанням сина, вона ухиляється від виконання свого батьківського обовязку по його вихованню.. Батько у свідоцтві про народження дитини записаний за вказівкою матері відповідно до ч.1 ст.135СК України. Мати не може забезпечити дитині належний догляд та виховання. На теперішній час вона бажає, щоб онук проживав разом з нею та усі умови для проживання дитини вона має. Фактично матері дитину вона невіддасть, з огляду на відсутність умов для перебування дитини поряд з матір"ю. Через тещо мати догляду не здійснювала, не відвідувала сина, коштів на його утримання не надавала, зловживає спиртними напояви що негативно впливає на розвиток дитини, просила позовні вимоги задоволити. У судовому засіданні представник третьої особи- сільський голова Литвинівської сільської ради [PERSON] позов підтримала в повному обсязі, суду пояснила, що відповідач не приймав участі у вихованні дитини, та не забезпечував належні умови його проживання. Неповнолітній [PERSON], [INFO] проживає разом з бабцею, позивачкою в справі, яка доглядає та утримує дитину. . Таким чином вважає за доцільним позбавити батьківських прав відповідача,оскільки остання не проявляв жодного інтересу до дитини, та ухиляється від виконання батьківських обов'язків. Крім того поведінка матері дитини свідчить що вона самоусунулися від виконання своїх батьківських обов»язків. Представник третьої особи - Служби у справах дітей Підгаєцької районної державної адміністрації, у судовому засіданні просив задовольнити позовні вимоги в частині позбавлення батьківських прав відповідача, а в решті вимог просив відмовити. В судовому засіданні неповнолітній [PERSON] суду пояснив, що в даний час проживає разом з бабцею мартиш Г.Б., де йому створені належні умови для навчання і проживання. З матірю він не бажає проживати, вважає, що відповідача необхідно позбавити батьківських прав. Крім того, неповнолітній [PERSON]вказав, що жодної агресії по відношенню до нього мати не проявляла, коли навідувалась додому привозила йому солодощі та одежу, цікавилась його життям та навчанням, про що він їй розповідав особисто. В даний час коли він до неї зателефонує вона також запитує у нього про його життя чим він займається, проте особисто до нього по своїй ініціативі вона не телефонує.Фактично мати до березня 2014 року проживала в одному будинку разом з ним та бабусею, а поті ще приїзжала в жовтні 2014 року, після цього спілкування з нею лише по телефону. Прокурор з урахуванням доказів досліджених в судовому засіданні, пояснень сторін, зважаючи на теперішні обставини справи, висловила думку про доцільність позбавлення батьківських прав відповідачки щодо неповнолітнього сина, в решті позовних вимог просить відмовити позивачу в задоволенні за їх безпідставністю. Суд, заслухавши пояснення сторін, пояснення дитини [PERSON], висновок прокурора, дослідивши матеріали справи прийшов до висновку, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. В родині позивачки проживає неповнолітній [PERSON], [INFO]. Відповідач [PERSON] ( родове прізвище [PERSON].) є матір?ю неповнолітнього [PERSON], [INFO]. В актовому записі про народження дитини (свідоцтво про народження [NUMBER] , від 13 січня 2004 року Литвинівської сільської ради Підгаєцького району в Тернопільській області), в графі батьки записано: батько (за вказівкою матері) - [PERSON]., матір - [PERSON]. У відповідності до ст. 150 Сімейного Кодексу України батьки зобов?язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров?я, фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Відповідно ст. 12 Закону України Про охорону дитинства на батьків покладаєть-ся відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки зобовязані вихову-вати дітей, піклуватися про їх здоровя, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку їх природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Пунктом 2 частини 164 Сімейного Кодексу України передбачено, що підставою для позбавлення батьків або одного з них батьківських прав, може бути ухилення останніх від виконання своїх обов'язків по вихованню дітей, засудження за вчинення умисного злочину щодо дитини. Позбавлення батьківських прав є заходом відповідальності батьків за невиконання або неналежне виконання ними своїх батьківських обов'язків. Головною метою такого заходу є захист інтересів малолітніх та неповнолітніх дітей і стимулювання батьків щодо належного виконання своїх обов?язків. Ухилення батьків від виховання дитини, як підстава позбавлення батьківських прав, можлива лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов?язками. Пунктом 15 Постанови Пленуму Верховного суду України № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» від 30.03.2007 року позбавлення батьківських прав ( тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують , та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. При вирішенні питання щодо позбавлення батьківських прав необхідно впевнитися не лише в невиконанні матір'ю обов'язків по вихованню, а також встановити, що мати ухиляється від їх виконання свідомо, тобто, що вона систематично, незважаючи на всі заходи попередження та впливу, продовжує не виконувати свої батьківські обов'язки. Позбавлення батьківських прав відноситься до крайньої міри відповідальності, а це означає, що застосовується ця міра судом тоді, коли всі інші засоби впливу виявилися безрезультатними. Жодної з цих обставин на час розгляду судом справи та ухвалення судового рішення не встановлено. Позивач в підтвердження позовних вимог про позбавлення батьківських прав, послався на те, що відповідач зловживає спиртними напоями , не займається вихованням і утриманням свого сина. Але доказів в підтвердження своїх вимог суду не надала. В судовому засіданні встановлено, що відповідач не є особою, яка злісно ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків, заходи впливу, як то попередження з боку органів внутрішніх справ, накладення адміністративної відповідальності, до відповідача не вживалися. Також встановлено, що заходи впливу, як то бесіди, попередження з боку органу опіки та піклування, органів місцевого самоврядування , до відповідачки не вживалися. З наведених обставин, суд критично ставиться до пояснень позивача та представника третьої особи - сільської ради, щодо зловживання спиртними напоями відповідача та ведення аморального способу життя, оскільки вони не найшли своє підтвердження в судовому засіданні. Відповідно до довідки про склад сімї виконавчого комітету Литвинівської сільської ради Підгаєцького району [PERSON] та [PERSON]зареєстровані у житловому будинку власником якого є [PERSON] Разом з тим, позивач не заперечує той факт, що частина в цьому будинку є власністю відповідачки. За свідченням свідка [PERSON] даних в судовому засіданні неповнолітнім [PERSON] опікується його бабуся - позивач [PERSON], яка багато часу приділяє вихованню онука, лагідно спілкується з ним, відвідує батьківські збори. Відповідач веде аморальний спосіб життя, часто вживає спиртні напої, хоча неможна сказати що вона зловживає спиртним, не покращувала своє життя для повернення дитини в сім»ю. Вихованням та розвитком дитини займається позивачка. Зазначені свідком обставини, щодо поведінки відповідача, не є визначальними при вирішенні позовних вимог про позбавлення батьківських прав, тому суд не може взяти їх до уваги при розгляді даного спору. Суд, у відповідності до ч.6 ст. 19 СК України не погоджується з висновком № 01/903/01-17 від 08.06.2015 року про доцільність позбавлення [PERSON] батьківських прав відносно сина [PERSON], оскільки він є недостатньо обґрунтованим. Окрім того, за період часу із 2010-2014 року по даний час до органу опіки та піклування не надходило жодних скарг та заяв щодо невиконання [PERSON] батьківських обов"язків відносно сина [PERSON] [INFO]. Умовою по ухиленню від обов'язків по вихованню дитини, як підстава позбавлення батьківських прав, передбачена п. 2. ч.1 ст. 164 СК України, може бути лише винна поведінка особи, свідоме нехтування нею своїми батьківськими обов'язками. Відповідні докази умисного ухилення від виконання батьківських обов»язків [PERSON] відносно своєї дитини в матеріалах справи відсутні. Пунктом 18 вищевказаної постанови Пленуму Верховного Суду України передбачено право суду, зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось з батьків з урахуванням характеру, особи батька, а також конкретних обставин справи, відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність зміни ставлення до виховання дітей, поклавши на орган опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов'язків. Відповідно до положень ст.ст. 10, 60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 4 ст. 60 ЦК України). Позивачем не доведено, що поведінка відповідачки - [PERSON] відносно її неповнолітнього сина [PERSON], є свідомим нехтуванням нею своїми батьківськими обов'язками. Відповідно о ст.. 3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 р., в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року (далі - Декларація), у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір»ю. За таких обставин, суд прийшов до висновку, що позбавлення батьківських прав матері відносно сина не забезпечуватиме інтересів самої дитини Відповідно до пояснень неповнолітнього [PERSON] встановлено, що дитина емоційно близька до бабці, хоче із нею жити, але не заперечує проти своєї матері. Він особисто відчуває недостачу батьківського піклування та уваги, зі сторони матері. Позивачка не довела та не надала суду доказів, в чому полягає захист інтересів [PERSON] шляхом позбавлення його матері по відношенню до неповнолітнього сина батьківських прав та доказів, які б безспірно свідчили про умисне ухилення [PERSON] від виконання батьківських обов'язків відносно її сина.. З урахуванням наведеного, суд дійшов висновку, що позбавлення батьківських прав у даному випадку є не доцільним, оскільки [PERSON] намагається приймати участь у вихованні дитини, виявляє бажання у виконанні батьківських обов'язків, а позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, який за обставин, що склались, застосовувати не можна. Виходячи з того, що хоча дитина і не проживає разом з відповідачкою [PERSON], але підстав для позбавлення її батьківських прав відносно сина [PERSON], передбачених ст. 164 СК України суд не вбачає. З огляду на наведене суд, враховуючи характер поведінки відповідача та її ставлення до дитини, наявність певних перешкод у спілкуванні з дитиною, пов'язаних з віддаленістю місця проживання відповідача від місця проживання дитини, перебуванням її на заробітках, скрутним матеріальним становищем, а також що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, який не відповідає інтересам дитини, суд дійшов висновку, що позбавлення батьківських прав у даному випадку є не доцільним, оскільки [PERSON] намагається приймати участь у вихованні дитини, виявляє бажання у виконанні батьківських обов'язків, а позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, який за обставин, що склались, застосовувати не можна. З урахуванням вищевикладеного,суд приходить до висновку, що під час розгляду справи не було достовірно доведено, що відповідачка ухиляється від виконання батьківських обов'язків та веде аморальний спосіб життя, не встановлено обставин, які є беззаперечними підставами для позбавлення відповідача [PERSON] батьківських прав, у зв'язку з чим, слід відмовити в задоволенні позову, надавши їй можливість виправитися та приділяти більше уваги дитині. Суд вважає за необхідне роз'яснити відповідачу, що з врахуванням відносин, що склалися між нею та дитиною, вона повинна застосовувати ініціативу у поновленні постійних батьківських відносин з ним, вживати дієві заходи щодо прийняття участі в вихованні дитини, проявляти батьківську турботу, у разі перешкоджання у зустрічах з сином, звертатися до органів опіки та піклування за допомогою в організації таких зустріч, визначення їх часу та місця, оскільки у подальшому, якщо ставлення матері до сина не зміниться, зацікавлені особи не позбавлені можливості повторно звернутися до суду з позовом про позбавлення її батьківських прав. Оцінюючи зібрані по справі докази, суд не вбачає правових підстав для задоволення позову в іншій частині. На підставі викладеного, ст. 164 -167 СК України, Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 30.03.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав»,

Outcome: dismissed