Jurisdiction: civil
Date: 2018-07-30 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на період навчання сина [PERSON], [INFO], в розмірі 2 000 грн. 00 коп. щомісячно, й до закінчення навчання в київському комеджі комп»ютерних технологій та економіки Національного авіаційного університету - 30 червня 2019 року включно, або до досягнення сином двадцятитрирічного віку. Й вході розгляду справи збільшила свої вимоги в редакції від 03 липня 2018 року (а.с.59-60) та просила на підставі ч.1 ст. 185 СК України стягнути додаткові витрати на утримання сина як такі, що понесені нею за оплату за навчання в розмірі 6 892 грн. 00 коп. Посилаючись на те, що син [PERSON], [INFO], є сином відповідача й по досягненню повноліття продовжує навчатися у навчальному закладі, у зв»язку з чим потребує матеріального утримання з боку батька, оскільки не працює, проживає з нею як матір»ю та перебуває на її утриманні, проте її заробітку не вистачає на утримання сина. В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала з тих же підстав та просила їх задовольнити. Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги не визнав та просив відмовити у їх задоволенні, посилаючись на те, що наразі з нього стягуються аліменти за рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 09 червня 2017 року у розмірі ? частини (50%) від його заробітку/доходу на утримання сина [PERSON], [INFO], та доньки [PERSON], [INFO], до досягнення дітьми повноліття. Хоча старший син й досяг повноліття, проте він продовжує сплачувати аліменти на утримання дочки у визначеному судом розмірі. Він працевлаштований, працює в ТОВ «Макротек Компані» водієм з щомісячним заробітком в розмірі 3 091 грн. 20 коп., відповідно за вказаним рішенням суду з нього стягується на утримання дочки половина його заробітку. Окрім того, після розірвання шлюбу з позивачкою, він одружився, від шлюбу має малолітню дитину - сина [PERSON], [INFO]. Вважає, що з урахуванням вказаних обстаним він не спроможний сплачувати аліменти на утримання старшого сина, хоча у добровільному порядку він надає кошти. 15 грудня 2017 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» № 2147-VIIІ від 03 жовтня 2017 року, яким зокрема Цивільний процесуальний кодекс викладений в новій редакції. Відповідно до п. 9 розділу ХІІ Перехідних положень ЦПК України справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу. Принцип захисту судом порушеного права особи будується при встановленні порушення такого права. Так, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч.1 ст. 15 ЦК України). Правом звернення до суду за захистом наділена особа, права якої порушені, невизнані або оспорені (ст. 3 ЦПК України). Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (ч.1 ст. 4 ЦПК України). Згідно принципу диспозитивності суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ч.1 ст. 13 ЦПК України). Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (ст. 5 ЦПК України). Суд, вислухавши пояснення сторін, їх доводи та заперечення, дослідивши матеріали справи у їх сукупності, всебічно та повно з»ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об»єктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги підлягають відмові у задоволенні із наступних підстав. Судом встановлено, що сторони є колишнім подружжям. У шлюбі перебували з 30 липня 1999 року, який розірвано рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 12 лютого 2018 року (а.с.11). Від шлюбу сторони мають двох дітей - сина [PERSON], [INFO], та доньку [PERSON], [INFO]. Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 09 червня 2017 року, яке набуло чинності, стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання двох дітей - сина [PERSON], [INFO], та доньки [PERSON], [INFO], у розмірі ? частини (50%) від його заробітку/доходу, до досягнення дітьми повноліття (а.с.13). Як вбачається зі змісту рішення відповідач позовні вимоги про стягнення аліментів у визначеному розмірі на утримання двох дітей визнав. Син сторін [PERSON], [INFO], досяг повноліття, проте згідно указаного рішення з відповідача стягуються аліменти на утримання дочки [PERSON], [INFO], у розмірі ? частини (50%) від його заробітку/доходу, до досягнення нею повноліття (а.с.13). Відповідач працевлаштований, працює в ТОВ «Макротек Компані» водієм з щомісячним заробітком в розмірі 3 091 грн. 20 коп. (а.с.74), відповідно за вказаним рішенням суду з нього стягується на утримання дочки половина його заробітку. До суду із позовом про зменшення розміру аліментів не звертався. Після розірвання шлюбу відповідач одружився, від шлюбу має малолітню дитину - сина [PERSON], [INFO] (а.с.69), відповідно має трьох біологічних дітей. Суд вважає, що з урахуванням вказаних обстаним відповідач як платник аліментів не спроможний сплачувати аліменти на утримання старшого сина. Відповідач у добровільному порядку надає кошти на утримання повнолітнього сина, що підтверджується сторонами, хоча така допомога не задовольняє позивачку. Син сторін [PERSON], [INFO], наразі навчається в київському комеджі комп»ютерних технологій та економіки Національного авіаційного університету, й до 30 червня 2019 року включно (а.с.8). Позивач, посилаючись на те, що син [PERSON], [INFO], є сином відповідача й по досягненню повноліття продовжує навчатися у навчальному закладі, у зв»язку з чим потребує матеріального утримання з боку батька, оскільки не працює, проживає з нею як матір»ю та перебуває на її утриманні, проте її заробітку не вистачає на утримання сина. На даний час син сторін [PERSON] є повнолітньою особою й продовжує навчання у вказаному навчальному закладі, перебуває на утриманні матері. Відповідно до частини першої статті 199 СК України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв»язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов»язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Відповідно до частини 3 статті 199 СК право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів мають самі дочка, син, які продовжують навчатися, а також той із батьків, з яким вони проживають. Відповідно до частини 2 статті 200 СК України при визначенні розміру аліментів з одного із батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином. Судом встановлено, що відповідач є особою працездатного віку, проте не має можливості надавати своєму повнолітньому сину матеріальну допомогу на час його навчання, виходячи із таких підстав. Так, наразі з відповідача стягуються аліменти за рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 09 червня 2017 року у розмірі ? частини (50%) від його заробітку/доходу на утримання сина [PERSON], [INFO], та доньки [PERSON], [INFO], до досягнення дітьми повноліття. Хоча старший син й досяг повноліття, проте відповідач продовжує сплачувати аліменти на утримання дочки у визначеному судом розмірі. Відповідач працевлаштований, працює в ТОВ «Макротек Компані» водієм з щомісячним заробітком в розмірі 3 091 грн. 20 коп., відповідно за вказаним рішенням суду з нього стягується на утримання дочки половина його заробітку. Окрім того, після розірвання шлюбу з позивачкою, він одружився, від шлюбу має малолітню дитину - сина [PERSON], [INFO]. Відповідно до пункту 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» № 3 від 15.06.2006 року, обов'язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов'язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв'язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомоги. Оскільки судом встановлена відсутність сукупних факторів, які стають підставою для виникнення обов»язку для батька щодо стягнення аліментів на утримання його повнолітнього сина, що продовжує навчання (досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв'язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомоги), - правових підстав для стягнення з нього аліментів немає. Суд, вирішуючи спір в частині вимог про стягення додаткових витрат на утримання повнолітнього сина, з урахуванням вимог ст.185 СК України, вважає, що підстав для застосування положення ст.185 СК України немає, оскільки останнє застосовується до вимог щодо неповнолітньої дитини. А оскільки син сторін є повнолітньою особою, положення ч. 1 ст. 185 СК України застосуванню не підлягає. Так, відповідно до ч. 1 ст. 185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов'язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). На підставі викладеного, ст.ст. 185, 199, 200 Сімейного кодексу України, з урахуванням Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" № 3 від 15.06.2006 року та,

Outcome: dismissed