Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-09 00:00:00

Позивач посилається на те, що [INFO] року помер його батько, [PERSON] і після його смерті відкрилась спадщина. До складу спадщини увійшла земельна ділянка, що розташована на території Малосадівської сільської ради Дубенського району. Цільове призначення ділянки - ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Вказана земельна ділянка належала батькові на праві приватної власності, про що свідчить копія державного акта на право приватної власності на земельну ділянку серії ІV-РВ№001369. Спадкоємцями першої черги за законом по смерті батька є його сини, позивач, та брат позивача, [PERSON]. Позивач вчасно прийняв спадщину, подавши до нотаріуса заяву про прийняття спадщини на протязі шести місяців після смерті батька. Брат позивача відмовився від своєї частини спадщини на користь позивача. Однак оформити свої спадкові права у нотаріальному порядку позивач не зміг, оскільки батько за невідомих позивачу обставин втратив оригінал державного акта про право власності на земельну ділянку. Другою перешкодою у оформленні спадкових прав є те, що є помилка в державному акті про право власності на земельну ділянку. В цьому документі невірно вказано по-батькові батька позивача. Замість вірного [PERSON] (від імені батька [PERSON]) зазначено [PERSON]. Той факт, що державний акт про право власності на земельну ділянку належав батькові підтверджується свідоцтвом про народження позивача, свідоцтвом про смерть його батька, довідкою Малосадівської сільської ради від 15.12.2011 року. Тому позивач просить встановити факт, що державний акт про право власності на земельну ділянку ІV-РВ№001369, виданий Малосадівської сільською радою 28 вересня 2007 року на земельну ділянку площею 2,19 га, що розташована на території Малосадівської сільської ради Дубенського району на ім'я [PERSON] і зареєстрований в книзі записів актів на право приватної власності на землю за №213 належить [PERSON], та визнати за позивачем право власності на цю земельну ділянку. За ухвалою суду від 17.04.2014 року до участі у справі в якості співвідповідача було притягнуто [PERSON], на ім'я якої [PERSON] написав заповіт. Відповідачем [PERSON] подано до суду зустрічний позов. Вона зазначає, що позову в частині визнання за позивачем права власності на земельну ділянку вона не визнає і вважає, що право власності на цю земельну ділянку має бути визнано за нею, як за спадкоємцем, який зазначений у заповіті. Так 24 травня 1994 року [PERSON] було складено заповіт, згідно з яким його господарство та все майно, де воно не було та з чого б воно не складалося і взагалі те, що буде належати йому на день смерті, він заповів своїй племінниці, тобто [PERSON] 28 вересня 2001 року на підставі рішенння Малосадівської сільської ради від 21.06.2001 року №118 [PERSON] було видано державний акт на право власності на земельну ділянку площею 2,19 га на території Малосадівської сільської ради Дубенського району для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. [PERSON] помер [INFO] року. Таким чином, [INFO] року відкрилась спадщина на все майно, що належало спадкодавцю. Отже в силу ст.1223 ЦК України право на спадкування належить саме позивачці, як особі, що вказана у заповіті. Однак позивачка не має можливості оформити в нотаріальному порядку право власності на земельну ділянку у зв'язку із втратою оригіналу державного акту про право власності на земельну ділянку, через що змушена звернутись до суду. Крім того за клопотанням відповідача [PERSON], в одне провадження з цією справою була об'єднана справа за позовом [PERSON] до [PERSON] про визначення додаткового строку для прийняття спадщини. В судовому засідані представник відповідача [PERSON] зменшив позовні вимоги по зустрічному позову та просив розглядати лише позовні вимоги щодо визначення додаткового строку для прийняття спадщини, не розглядаючи вимог про визнання права власності на спадщину. В судовому засіданнні позивач підтримав позов з підстав викладених у позовній заяві, зустрічного позову щодо визначення додаткового строку для прийняття спадщини не визнав. Представник позивача пояснила, що позивач як син спадкодавця, тобто спадкоємець першої черги своєчасно, тобто в передбачений законом шестимісячний строк подав заяву до нотаріальної контори про прийняття спадщини. Але перешкодою для оформлення спадщини стало те, що втрачено оригінал акта на право приватної власності на землю, а також те, що акт виписаний на [PERSON], хоча у свідоцтві про смерть, в інших документах батько записаний як [PERSON]. Також в судовому засіданні виявилось, що спадкодавцем [PERSON] було складено заповіт на ім'я [PERSON], що звичайно є правом спадкодавця. Але на час смерті спадкодавця [PERSON] мала б або проживати з ним та фактично прийняти спадщину, або у встановлений законом шестимісячний строк звернутись до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини. Проте [PERSON] цих умов не виконала, через що і звернулась до суду із зустрічним позовом про визначення для неї додаткового строку для прийняття спадщини. Частина 3 ст.1272 ЦК України визначає, що за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк для прийняття спадщини. Але ця норма передбачає, що спадкоємець має довести, що він пропустив цей строк саме з поважної причини. На думку позивача [PERSON] цього не довела. Так якщо спадкодавець [PERSON] помер [INFO] року, то спадкоємець повинна була звернутись із заявою про прийняття спадщини до [INFO] року. Доводи відповідачки, що вона хворіла, не знайшли свого підтвердження. Так у довідці Центру первинної медико-санітарної допомоги від 01.10.2014 року спочатку зазначено лише хвороби, які виявлені у [PERSON] Також вказано, що їй була заповнена санаторно-курортна картка в санатоій Трускавець з 20.10. по 12.11.2011 року. В судовому засіданні [PERSON] пояснила, що їздила до санаторію на санаторне лікування. Але в цьому випадку, якщо [PERSON] мала можливість доїхати до м.Трускавець в санаторій, тим більше вона мала змогу дійти в м.Дубно до нотарріуса та подати заяву. Крім того вказано, що [PERSON] 22.12.2011 року знаходилась на амбулаторному лікуванні. Але ця дата вже поза межами строку для подання заяви до нотаріуса. Тож з цих підстав представник позивача просила відмовити у задоволенні зустрічного позову [PERSON] про визначення додаткового строку для прийняття спадщини. Так само не є поважною причиною незнання закону чи те, що [PERSON] десь поділа заповіт і не могла його знайти. Відповідач [PERSON] не визнача первісного позову [PERSON] про визнання за ним права власності на спадкове майно, та підтримала свій зустрічний позов про визначення додаткового строку для прийняття спадщини. Доповнила, що ще у 1994 році її дядько, [PERSON] написав на неї заповіт, де заповідав все своє майно. Він прийняв таке рішення, бо вона з матір'ю за ним доглядали у важкий час, коли дядька побили і він потребував догляду після операції, час від часу він у них проживав. Сини за ним взагалі не доглядали та навіть не спілкувались. Останнім часом вона за дядьком не доглядала, бо він знайшов собі якусь жінку з якою проживав і позивачка не бажала спілкуватись з цією жінкою. Навіть про те, що дядько помер її ніхто не повідомив, і вона була лише на "дев'ять днів", а на похороні не була. Коли дізналась що дядько помер, то не могла знайти заповіту. Вже після минування півроку, хтось їй підказав, що можна отримати дублікат заповіту в сільській раді, що вона й зробила. Також вона має багато хвороб, весь час хворіє, а в кінці 2011 року почалось загострення цих хвороб, спочатку вона лікувалась сама, а потім зверталась до лікаря, тому не мала змоги подати заяву до нотаріуса. Тож просить визначити їй додатковий строк для прийняття спадщини. Первісного позову не визнає, бо дядько виклав свою волю у заповіті, де все майно заповідав їй. Відповідач та третя особа по первісному позову в судове засідання не з'явились, просили справу розглядати без їх участі. Свідок [PERSON] в судовому засідані пояснила, що працює серктарем Малосадівської сільської ради Дубенського району. [PERSON] зверталась в сільську раду за дублікатом заповіту на її ім'я, і 27 січня 2012 року для неї було видано такий дублікат. За свого життя [PERSON] ніколи не згадував про своїх синів, в селі й практично не знали що вони у нього є. Останні роки [PERSON] проживав з якоюсь жінкою з м.Дубно, жив дуже бідно. Коли він помер, то через родичів повідомили сина [PERSON], який його й поховав. Племінниця [PERSON] була вже на дев'ять днів. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що для сторін він є двоюрідним братом. Він запитува [PERSON], чому він не відвідує свого батька, на що той відповів, що його батько теж не глядів, тому і він не має бажання до нього їхати. Знає що дядько написав заповіт на [PERSON], бо вона його доглядала. Може посвідчити що десь з травня до осені 2011 року [PERSON] хворіла, у неї була задишка. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що є рідною сестрою спадкодавця [PERSON] Син [PERSON] не хотів батька доглядати, а доглядали його [PERSON] з матір'ю, через що він і написав заповіт на [PERSON] По батькові брата правильно [PERSON], бо батька їх звали [PERSON]. Це вже зараз на український лад його записали [PERSON]. По смерті брата [PERSON] хворіла, навіть лежала у лікарні. Вислухавши пояснення сторін, свідків - суд приходить до висновку, що первісний позов позов підлягає до задоволення, а зустрічний позов є необгрунтованим. Копія свідоцтва про народженя вказує на те, що батьком [PERSON] був [PERSON]. (а.с.3.) Копія свідоцтва про смерть підтверджує, що [PERSON] помер [INFO] року. (а.с.4.) Довідка управління Держкомзему у Дубенському районі вказує на те, що [PERSON] був виданий державний акт на право приватної власності на землю серії ІV-РВ №001369 від 28 вересня 2001 року на земельну ділянку загальною площею 2.19 га. для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. (а.с.6.) На це ж вказує копія державного акта на право приватної власності на землю. (а.с.5.) Акт видано на [PERSON]. [PERSON] відмовився від своєї частини спадщини по смерті батька [PERSON] на користь свого брата, [PERSON]. (а.с.10.) Копія заповіту вказує на те, що [PERSON] заповідав все своє майно своїй племінниці [PERSON]. (а.с.15.) Довідка Управління Пенсійного фонду України в Дубенському районі вказує на те, що [PERSON] отримує пенсію по інвалідності як інвалід 3 групи загального захворювання. (а.с.59.) Відповідно до довідки Центру первинної медико-санітарної допомоги від 01.10.2014 року повідомляється що [PERSON], [INFO], перебуває на диспансерному обліку з діагнозом ІХС.АКС.Артеріальна гіпертензія ст.2 СНПА Аліментарне ожиріння Пст. Отрехондроз хребта. З 29.07.2011 року - ІХС Атеросклеротичний кардіосклероз, Артеріальна гіпертензія Пст.Р Ш СН ПА. Аліментарне ожиріння Шст. Хронічний гастрит, нестійка ремісія. Хр.холецисти, ремісія. 14.10.2011 р. - ІХС.АКС.Артеріальна гіпертензія Пст. ст.2 р.Ш СН Па. Заповнена санатороно-курортна карта в санаторій Трускавець з 20.10 по 12.11.2011 року. 22.12.2011 року хвора знаходилась на амбулаторному лікуванні з діагнозом Хр гастродуоденіт в ст.загострення. Хр холецистит нестійка ремісія ІХС АСКС.АГ Пст.р СН П А. 10.01.2012 роеку. Остеохондроз хребта з радикулярним синдромом. Пройшла курс амбулаторного лікування. (а.с.65.) Зважаю чи на викладене, суд приходить до наступного висновку. Щодо встановлення факту належності правовстановлюючого документа, то написання по батькові [PERSON] у свідотцві про народження сина, у свідоцтві про смерть, у довідці Малосадівської сільської ради як [PERSON], та покази його рідної сестри щодо того, що батька було звати [PERSON], дозволяє зробити висновок, що при видачі державного акта на землю у написанні його по батькові допущено помилку і він записаний у неправильній транскрипції як [PERSON], хоча по всіх документах значився як [PERSON]. Отже можна стверджувати, що державний акт про право власності на земельну ділянку ІV-РВ№001369, виданий Малосадівської сільською радою 28 вересня 2007 року на земельну ділянку площею 2,19 га, що розташована на території Малосадівської сільської ради Дубенського району на ім'я [PERSON] і зареєстрований в книзі записів актів на право приватної власності на землю за №213 належить [PERSON]. Щодо другої вимоги, визнання права власності на цю земельну ділянку, то суд приходить до висновку, що вона є обгрунтованою. Відповідно до ст.1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до ч.2 ст.1223 ЦК України у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї сщадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Відповідно до ст.1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, той з подружжя, який його пережив та батьки. Відповідно до ч.1 ст.1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати до нотаріуса заяву про прийняття спадщини. Відповідно до ч.1 ст.1270 для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Відповідно до ч.2 ст.1220 ЦК України часом відкриття спадщини є день смерті особи. Оскільки спадкодавець [PERSON] помер [INFO] року, спадкоємці, що бажали прийняти спадщину повинні були у шестимісячний строк, тобто до [INFO] року звернутись до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини, після чого заводиться спадкова справа. Цю вимогу закону виконав лише син спадкодавця, [PERSON], що є позивачем по справі. Відповідач [PERSON], на яку був складений заповіт спадкодавця, цієї вимоги не виконала і у жовтні 2014 року звернулась до суду з позовом щодо визначення додаткового строку для прийняття спадщини. Частина 3 ст.1272 ЦК України визначає, що за позовом спадкоємця, який пропустив строк для приняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк для прийняття спадщини. У [PERSON] після смерті спадкодавця [INFO] року було шість місяців для подачі заяви до нотаріуса. На думку суду нею не надано беззаперечних, об'єктивних та переконливих доказів того, що вона перебувала на лікуванні, перебувала за кордоном, чи мала інші поважні причини що перешкоджали їй як жительці м.Дубно звернутись до нотаріуса в цьому ж місті Дубно на протязі шести місяців. Медична довідка лише константує її перебування на диспансерному обліку з приводу ряду хвороб, та перебування двічі на амбулаторному лікуванні вже поза межами строку для прийняття спадщини, тобто після [INFO] року. За тих умов що перебування на лікувані не підтверджується медичними документами, показання свідків щодо того що [PERSON] має поганий стан здоров'я, хворіла після смерті спадкодавця є сумнівними і такими що підлягають критичній оцінці. Просто поганий стан здоров'я та хворобливий стан ще не заважають людині рухатись ходити до магазину, їхати до санаторію, так само і дійти до нотаріуса. З огляду на викладене суд вважає, що відповідачем [PERSON] не доведено поважності причини пропуску шестимісячного строку для прийняття спадщини, а тому її зустрічний позов не може бути задоволений. А оскільки спадкоємець за заповітом у відведений йому строк не прийняв спадщини, в силу ч.2 ст.1223 спадкують спадкоємці за законом.

Outcome: dismissed