Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-30 00:00:00

Позивач звернулася до суду з даним позовом. Вказала, що з 06 листопада 1997 року була зареєстрована [INFO], а фактично проживала [INFO] (колишній провулок Дзержинського) 21 в місті Знамянка разом зі своїм чоловіком [PERSON], вели спільне господарство, сплачували комунальні послуги, так як ? частина вказаного будинку належала на праві власності її чоловікові. Крім цього, до 02 листопада 1992 року за адресою: вулиця Вячеслава Чорновола, 21 місто Знамянка проживали [PERSON] та його дружина [PERSON], яка доводилася їй родичкою. [PERSON] на праві приватної власності належала ? частина вказаного будинку. Так як останні хворіли і були пенсійного віку, вона та чоловік здійснювали за ними догляд. 02 листопада 1992 року [PERSON] помер. Її чоловік [PERSON] помер 23 серпня 2014 року, вона успадкувала належну йому на праві власності ? частину житлового будинку №21 по вулиці Вячеслава Чорновола в місті Знамянка. 09 березня 2016 року на підставі договору купівлі-продажу укладеного з [PERSON] стала власником ще ? частини вказаного нерухомого майна. Наразі вона продовжує проживати в [INFO], 29 березня 2016 року зареєструвалася в ньому. Таким чином вона безперервно володіє та відкрито користується даним нерухомим майном та земельною ділянкою, сумлінно доглядає за будинком, утримує його повністю, робить поточні ремонти. Осіб, які б мали право на частку у вказаному нерухомому майні після смерті [PERSON] крім неї не має. Таким чином, просить визнати за нею право власності на належну [PERSON] ? частину житлового будинку, розташованого по вулиці Вячеслава Чорновола, 21 в місті Знамянка Кіровоградської області, за набувальною давністю. Вказала, що на вказану частку житлового будинку виготовила технічний паспорт, за даними якого ця частка не є самочинною, не є аварійною і придатна для проживання. Позивач у судовому засіданні позовні вимоги підтримала у повному обсязі, посилаючись на обставини викладені у позові. Представник відповідача у судове засідання не з'явився, повідомлений про час та місце розгляду справи належним чином. В матеріалах справи наявна заява представника відповідача, згідно якої останній позов визнає та просить розглядати справу за відсутності представника Знам'янської міської ради. Суд, заслухавши пояснення позивача, дослідивши у судовому засіданні матеріали даної цивільної справи, оглянувши матеріали цивільної справи №2-о/389/63/14 за заявою Знамянської міської ради про визнання спадщини відумерлою, інвентаризаційну справу №1616 на будинок №21 по вулиці Вячеслава Черновола в місті Знамянка, вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що [PERSON] ([PERSON]) Федорович на підставі договору про надання у безстрокове користування земельної ділянки для будівництва індивідуального житлового будинку на праві особистої власності, посвідченого державним нотаріусом Знамянської міської державної нотаріальної контори [PERSON] 17 січня 1958 року р№214/1, у 1960 році за адресою: провулок Дзержинського,21 (вулиця Леваневського,73а) в місті Знамянка Кіровоградської області побудував житловий будинок. 09 січня 1966 року [PERSON] зареєстрував шлюб з [PERSON]. Дружині присвоєно прізвище [PERSON]. Згідно з договором дарування від 10 грудня 1988 року посвідченим державним нотаріусом Знамянської міської державної нотаріальної контори [PERSON] реєстраційний №2598, [PERSON] ? частинку вказаного будинку подарував своїй дружині [PERSON]. 31 жовтня 1992 року [PERSON] помер. Після його смерті відповідно відкрилась спадщина на належну йому 1/2 частину будинку. Після його смерті з заявами про прийняття спадщини до нотаріуса звернулися дружина [PERSON] та син [PERSON]. [PERSON] отримала свідоцтво про право на спадщину на ? частину житлового будинку по провулку Дзержинського, 21 в місті Знамянка. Таким чином, загалом [PERSON] набула у власність ? спірного будинку. У свою чергу [PERSON], прийнявши спадщину батька, свідоцтво про право на спадщину на ? будинку №21 по провулку Дзержинського в місті Знамянка не отримав. Відповідно до запису акта про смерть №1755, 06 листопада 1995 року він помер. Після смерті [PERSON] спадщину прийняла його дружина [PERSON]. При цьому своїх спадкових прав на ? будинку №21 по провулку Дзержинського в місті Знамянка не оформляла. Зрештою, власником ? частини житлового будинку №21 по провулку Дзержинського в місті Знамянка, які належали [PERSON] та які вона відчужувала частками, стала і наразі є позивач [PERSON]. Позивач, звернувшись до суду з даним позовом, просить визнати за нею право власності за набувальною давністю на ? частину вказаного житлового будинку, яку прийняв у спадок [PERSON] після смерті батька [PERSON], але не встиг оформити своїх спадкових прав на неї, у звязку зі смертю. Спадкоємцем останнього є його дружина [PERSON], [INFO], яка зареєстрована в [INFO]. Знамянська міська рада зверталася до Знамянського міськрайонного суду з заявою про визнання спадщини на ? частину житлового будинку по провулку Дзержинського, 21 в місті Знамянка, померлого [PERSON] відумерлою. Ухвалою суду від 23 вересня 2014 року подану заяву залишено без розгляду за заявою заявника. Відповідно до розпорядження голови Знам'янської міської ради від 18 лютого 2016 року №8, "Про перейменування вулиць та провулків в місті Знам'янка" затвердженого рішенням сесії Знам'янської міської ради 22 квітня 2016 року, провулок Дзержинського в місті Знамянка перейменовано на вулицю [PERSON]. Згідно зі ст.1 ЦПК України, завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ст. 129 Конституції України, ст.ст.10,11 Цивільного процесуального кодексу України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених позовних вимог і на підставі наданих сторонами доказів. За пунктом 13 постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014 року №5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», можливість пред'явлення до суду позову про визнання права власності за набувальною давністю випливає з положень статей 15, 16 ЦК, а також частини четвертої статті 344 ЦК, згідно з якими захист цивільних прав здійснюється судом шляхом визнання права. У зв'язку з цим особа, яка заявляє про давність володіння і вважає, що у неї є всі законні підстави бути визнаною власником майна за набувальною давністю, має право звернутися до суду з позовом про визнання за нею права власності. Відповідачем за позовом про визнання права власності за набувальною давністю є попередній власник майна або його правонаступник. У разі якщо попередній власник нерухомого майна не був і не міг бути відомим давнісному володільцю, то відповідачем є орган, уповноважений управляти майном відповідної територіальної громади. З огляду на зазначене відповідачем у даному спорі має бути правонаступник попереднього власника спірної частки житлового будинку - [PERSON]. При цьому позов предявлений до Знамянської міської ради Кіровоградської області. За змістом ст.33 ЦПК України належними є сторони, які є суб'єктами спірних правовідносин. Належним є відповідач, який дійсно є субєктом порушеного, оспорюваного чи невизнаного матеріального правовідношення. Належність відповідача визначається, перш за все, за нормами матеріального права. Відтак, неналежним відповідачем є особа, яка не має відповідати за предявленим позовом, або до якої не предявляється будь-яких вимог. З аналізу наведеної статті слідує, що законодавець поклав на позивача обовязок визначати відповідача у справі і суд повинен розглянути позов щодо тих відповідачів, яких визначив позивач. Водночас, якщо позивач подав позов до неналежних осіб, які не мають відповідати за позовом, або притягнув не всіх, він не позбавлений права звернутись до суду з клопотанням про заміну неналежного відповідача чи залучення до участі у справі співвідповідачів. Тобто ініціатива щодо заміни неналежного відповідача повинна виходити від позивача, який повинен подати клопотання. Суд в редакції положень статті 33 ЦПК України, що діє на час розгляду справи, не наділений повноваженнями щодо заміни неналежного відповідача чи залучення до участі у справі співвідповідача за власною ініціативою. Якщо позивач не заявляє клопотання про заміну неналежного відповідача, суд повинен відмовляти у задоволенні позову. Суд, на виконання вимог ч.4 ст.10 ЦПК України, забезпечив сторонам змагальність процесу, створив їм відповідні умови для реалізації своїх процесуальних прав і виконання покладених на них процесуальних обов'язків, попереджав позивача про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій, зокрема неодноразово розяснював положення п.13 постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014 року №5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», а також положення ст.33 ЦПК України в редакції на час розгляду справи (у разі пред'явлення позову до неналежного відповідача суд за клопотанням позивача, не припиняючи розгляду справи, замінює первісного відповідача належним відповідачем, якщо позов пред'явлено не до тієї особи, яка має відповідати за позовом, або залучає до участі у справі іншу особу як співвідповідача), так само як і положення ст.ст. 10,27,31,60 ЦПК України, проте позивач, відповідно до ч.1,2 ст.11 та ч.1 ст.27 ЦПК України, скористалася на власний розсуд своїми правами щодо визначення належного відповідача у справі, клопотань не заявляла та наполягала, що належним відповідачем у справі є Знамянська міська рада. З урахуванням наведеного у задоволенні позовних вимог слід відмовити, оскільки вони заявлені до неналежного відповідача. Крім того суд відзначає, що відповідно до ч.ч.1,2,3 ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 ЦПК України. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Таким чином, обов'язок доказування покладається на сторони. Це положення є одним із найважливіших наслідків принципу змагальності. Суд не може збирати докази за власною ініціативою. Матеріально-правовий зміст обов'язку подавати докази полягає в тому, що у випадку його невиконання суб'єктом доказування і неможливості отримання доказів суд має право визнати факт, на який посилалась зацікавлена сторона, неіснуючим, чи навпаки, як це має місце при використанні презумпції, існуючим, якщо інше не доказано другою стороною. Підставу позову повинен довести саме позивач. Виходячи зі змісту ст. 344 ЦК, обставинами, які мають значення для справи, і, які повинен довести саме позивач (ч. 1 ст. 60 ЦПК України), є: законний обєкт володіння; добросовісність володіння; відкритість володіння; давність володіння та його безперервність (тобто строк володіння). Позивач жодного належного та допустимого доказу на підтвердження підстав для визнання за нею права власності на спірну частину будинку за набувальною давністю суду не надала, хоч суд так само неодноразово роз'яснював їй права та обов'язки, зокрема і положення статті 60 ЦПК України, однак вона наданими їй правами не скористалася, зазначивши, що позов обґрунтований, доказів у справі достатньо. Зазначене є ще однією підставою для відмови у задоволенні позову. Відповідно до положень ст.88 ЦПК України судові витрати суд відносить на рахунок позивача. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed