Jurisdiction: civil
Date: 2018-06-03 00:00:00

У червні 2013 року Публічне акціонерне товариство Комерційний банк "Приватбанк" (далі - Банк) звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором, в обґрунтування якого зазначив, що відповідно до договору № б/н від 09.01.2007р. [PERSON] отримав кредит у розмірі 10000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. У зв'язку з порушенням відповідачем зобов'язання щодо повернення кредиту та сплати процентів за користування кредитними коштами станом на 29.03.2013р. обсяг його невиконаних зобов'язань складає 22442,84 грн., в тому числі борг за кредитом - 5663,79 грн., заборгованість по процентам за користування кредитом - 13484,15 грн., а також штрафні санкції у розмірі 500,00 грн. та 1044,90 грн., які позивач просить стягнути з відповідача, а також судові витрати, які поніс позивач при зверненні до суду. В судове засідання представник позивача не з'явився, звернувся до суду з заявою, в якій просить суд розглянути справу без участі представника позивача, позовні вимоги підтримує, не заперечує проти ухвалення заочного рішення, просить позов задовольнити в повному обсязі. Відповідач [PERSON] надав відзив на позовну заяву в якому просив застосувати строки позовної давності та відмовити у задоволенні позову. Представники відповідача [PERSON] та [PERSON] проти позову заперечували, посилаючись на те, що відповідно до умов договору строк дії кредитного ліміту, що відповідає дії картки був встановлений до січня 2009 року, відповідач здійснив останній платіж за картрахунком - 24.10.2008 року, тому позивачем пропущений строк позовної давності для звернення до суду з вимогою про стягнення заборгованості за даним кредитним договором, у зв'язку з чим просили застосувати позовну давність та відмовити у позові. У відповідності до п. 9 п.1 Розділу ХІІІ Перехідних Положень ЦПК України в редакції Закон України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу Адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» №2147-VІІІ від 03.10.2017 року, розгляд справи, провадження в якій відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, здійснюється за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу, в порядку загального позовного провадження. Вислухавши думку учасників процесу, дослідивши надані письмові докази, суд приходить до наступного висновку. Відповідно ст.1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Судом встановлено, що між ПАТ КБ «Приватбанк» і [PERSON] укладений кредитний договір без номера від 09.01.2007р. Відповідно до умов договору [PERSON] отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку у сумі 10000,00 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30.00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, відповідає строку дії картки. Підписана заява позичальника разом з Умовами та правилами надання банківських послуг та Тарифами складає між позичальником та банком договір про надання банківських послуг. В Умовах та правилах надання банківських послуг зазначені основні терміни і поняття, умови обслуговування, обов'язки та права Банку і клієнта, правила користування платіжною карткою. Як вбачається з анкети-заяви, відповідач отримав платіжну карту з кредитним лімітом у розмірі 10000,00 грн. 24.01.2007 року. Строк дії картки, зазначений у анкеті-заяві встановлено до січня 2009 року (а.с.7). З розрахунку заборгованості, виписки по особовому рахунку вбачається, останній платіж,на виконання умов договору, відповідачем було здійснено 24.10.2008 року (а.с.4). Відповідно до ст. 629 ЦК України, договір є обов'язковим для виконання сторонами. Згідно зі ст.ст. 526, 527, 530 ЦК України зобов'язання повинні виконуватися належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону. Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України). Одним із видів порушення зобов'язання є прострочення - невиконання зобов'язання в обумовлений сторонами строк. Відповідно до п. 1.2 Умов і правил надання банківських послуг вони регулюють відносини між Банком і Клієнтом з відкриття та обслуговування карткового рахунку клієнта, а також інших банківських послуг, зазначених у заяві. Пунктом 9.12 Умов і правил надання банківських послуг передбачено, що договір діє протягом 12 місяців з моменту підписання. Якщо протягом цього строку жодна із сторін не проінформує іншу сторону про припинення дії договору, він автоматично лонгується на такий самий строк. Тобто, п. 9.12 Умов передбачає автоматичне пролонгування не терміну дії кредитного ліміту, який відповідає строку дії карти, визначеному у заяві, а лише умов щодо надання банківських послуг, які регулюють відносини між банком та клієнтом відносно відкриття та обслуговування карткового рахунку клієнта, а також інших банківських послуг. Умови продовження строку дії карти визначені у розділі 3 Правил користування платіжною картою. Зокрема, передбачено, що строк дії карти зазначений на лицьовому боці карти (місяць і рік). Карта дійсна до останнього календарного дня місяця. По закінченню строку дії відповідна карта лонгується Банком на новий строк (шляхом надання Клієнту карти з новим строком дії), якщо раніше (до початку місяця строку дії) не надійшла письмова заява Держателя про закриття карткового рахунку, а також за умови наявності грошових коштів на картрахунку для оплати послуг з виконання розрахункових операцій по картрахунку (у передостанній день місяця закінчення строку дії) і при дотриманні інших умов продовження, передбачених договором. Строк дії карт миттєвого випуску продовженню не підлягає. Карта №4149625303080301 видана відповідачу 24.01.2007р., встановлений умовами договору термін дії картки - до січня 2009 року. Як встановлено судом, останній раз платіж на погашення заборгованості за кредитним договором здійснено відповідачем 24.10.2008 року, після чого подальшого надходження коштів на платіжну карту не відбувалося. Банк не продовжив відповідачу Карту на новий строк у відповідності до п. 3.1.3 розділу 3 «Користування карткою». Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України). Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність. Зокрема, частина друга статті 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок. За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила; за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частини перша та п'ята статті 261 ЦК України). Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення в заінтересованої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Таким чином, у разі неналежного виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та відсотків за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу. Проаналізувавши умови кредитного договору сторін у цій справі та зміст зазначених правових норм, необхідно дійти висновку, що за договором про надання банківських послуг (при отриманні позичальником кредиту у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку), яким установлено не тільки щомісячні платежі погашення кредиту, а й кінцевий строк повного погашення кредиту, перебіг трирічного строку позовної давності (стаття 257 ЦК України) стосовно щомісячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі - не після закінчення строку дії договору, а після закінчення кінцевого строку повного погашення кредиту (стаття 261 ЦК України). Вказана правова позиція зазначена в постанові Верховного Суду України від 17 вересня 2014 року (справа 6-95цс14). За висновками Верховного Суду України, викладеними у постанові від 19 березня 2014 року у справі №6-14цс14, за таким договором, що визначає щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту, перебіг позовної давності щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту у повному обсязі - зі спливом останнього дня місяця дії картки (ст.261 ЦК України), а не закінченням строку дії договору. Оскільки відповідно до умов договору (термін дії картки) строк погашення кредиту настав у січні 2009 року із закінченням строку дії платіжної карти, а нова платіжна карта з подальшим строком дії відповідачу не надавалась, то строк позовної давності почав збігати з лютого 2009 року. Банк звернувся до суду із даним позовом лише 12.06.2013 року, тобто після спливу передбаченого ст. 257 ЦК України строку позовної давності. Банком не надано підтвердження щодо здійснення боржником, або іншою уповноваженою на це особою, платежів на погашення заборгованості за кредитним договором після 24.10.2008, відповідач заперечує вчинення ним дій з виконання зобов'язання, які б свідчили про переривання позовної давності. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України). При вирішенні спору суд виходить з того, що згідно ст. 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. При цьому переривання строку позовної давності можливе лише тоді, коли такий строк не закінчився. Згідно матеріалів справи, на виконання виконавчого листа №334/5008/13-ц, виданого Ленінським районним судом м. Запоріжжя 17.10.2013, виконавчою службою здійснювалося примусове стягнення коштів на погашення заборгованості за кредитним договором, однак це мало місце з серпня 2014 року, тобто після закінчення строків позовної давності. Тому, за наявності відповідної заяви відповідача про застосування строку позовної давності, слід відмовити банку в задоволенні позову в повному обсязі. На підставі ст.ст. 259, 261, 263-267, 526, 530, 544, 610, 629, 1049, 1050 ЦК України,

Outcome: dismissed