Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-11 00:00:00

09.11.2016 року представник позивача [PERSON] за довіреністю [PERSON] звернувся до суду із позовом, який у ході судового розгляду уточнив та просив поділити спільне сумісне майно подружжя [PERSON] та [PERSON], а саме - визнати за позивачем право приватної власності на автомобіль MERCEDES-BENZ 818, 2006 року випуску, номер кузова [NUMBER], а автомобіль VOLKSWAGEN PASSAT 1.8, 2008 року випуску, номер кузова [NUMBER] та причіп КРД 050100, 2009 року випуску, номер шасі 90015252. причіп ОДИСЕЙ 5.11, 2015 року випуску, номер шасі Y89PL1102F0B71055 залишити у власності [PERSON] На обгрунтування своїх позовних вимог, представник відповідача зазначає, що 03 жовтня 2008 року між сторонами був зареєстрований шлюб у Київському відділі РАЦС Харківського МУЮ, про що в Книзі реєстрації шлюбів 03.10.2008 року було зроблено відповідний актовий запис за №566. Сторони проживали разом, мали спільний сімейний бюджет, за рахунок якого вели спільне господарство та придбавали речі. Від шлюбу є неповнолітній син [PERSON], який народився 26 червня 2012 року, та в даний час проживає разом з позивачем і знаходиться на її утриманні. 19 жовтня 2016 року рішенням Київського районного суду м. Харкова по справі № 640/12964/16-ц, шлюб між позивачем та відповідачем було розірвано. Вказане рішення набуло законної сили 31 жовтня 2016 року. Позивач зазначає, що за відповідачем [PERSON] зареєстровано чотири транспортні засоби, а саме: - 14 червня 2006 року автомобіль VOLKSWAGEN VENTO, 1997 року випуску, номер кузова [NUMBER]; - 03 листопада 2011 року автомобіль VOLKSWAGEN PASSAT 1.8, 2008 року випуску, номер кузова [NUMBER]; - 03 червня 2014 року автомобіль MERCEDES-BENZ 818, 2006 року випуску, номер кузова [NUMBER]; - 08 листопада 2014 року автомобіль MERCEDES-BENZ 216 CDI, 2006 року випуску, номер кузова [NUMBER]. Та два причепи: - 26 березня 2009 року причіп КРД 050100, 2009 року випуску, номер шасі 90015252; - 08 серпня 2015 року причіп ОДИСЕЙ 5.11, 2015 року випуску, номер шасі Y89PL1102F0B71055. В період шлюбу були придбані та зареєстровані всі вказані автомобілі та причепи, окрім автомобілю VOLKSWAGEN VENTO, який зареєстровано 14 червня 2006 року. Згідно Довідки інформаційно-консультативної про вірогідну вартість колісних транспортних засобів та причепів, які були придбані та зареєстровані в період шлюбу, вартість транспорту складає 911 063,00 грн. Враховуючи вказані обставини, на підставі положень ст. ст. 69-72 СК України, ч. 3 ст. 368 ЦК України, оскільки транспортні засоби є річчю неподільною та з огляду на те, що неповнолітній син проживає разом з позивачем, а вартість транспортних засобів не дає змоги чітко в рівних частках розділити майно між сторонами, позивач просить задовольнити її вимоги. У судовому засіданні представник позивача за довіреністю [PERSON] підтримав уточнені позовні вимоги та просив задовольнити. Представник відповідача за довіреністю [PERSON] у судовому засіданні просив у задоволенні позовних вимог відмовити, надав відповідні письмові заперечення, в яких повідомив, що предмет спору у даній цивільній справі є особистою власністю відповідача, оскільки автомобіль MERCEDES-BENZ 818 та причіпи були куплені хоча і під час перебування сторін у шлюбі, однак за особисті кошти [PERSON], які були до укладення шлюбу надані у позику відповідачем гр. [PERSON], на підтвердження чого представник відповідача надав копію боргової розписки та пред'явив її оригінал. Заслуханий у якості свідка [PERSON] підтвердив суду, що він перебував у зареєстрованому шлюбі у період з 03.10.2008 року по 31.10.2016 рік із позивачем [PERSON], однак предмет спору автомобіль VOLKSWAGEN PASSAT 1.8, 2008 року випуску, номер кузова [NUMBER] був придбаний ним 21.08.2008 року, тобто до укладення шлюбу із позивачем. [PERSON] пояснив, що автомобіль MERCEDES-BENZ 818, 2006 року випуску, номер кузова [NUMBER], причіп КРД 050100, 2009 року випуску, номер шасі 90015252 та причіп ОДИСЕЙ 5.11, 2015 року випуску, номер шасі Y89PL1102F0B71055 були придбані ним за власні кошти, які в якості боргу були повернуті йому гр. [PERSON] У свою чергу, свідок [PERSON] повідомив, що дійсно брав у борг у відповідача 25000 дол. США на підтвердження чого була складена розписка від 02.09.2008 року у присутності двох свідків [PERSON], [PERSON] Свідки [PERSON], [PERSON] у судовому засіданні підтвердили факти укладання договору позики між [PERSON] та відповідачем [PERSON], повернення боргу, та купівлі вказаного відповідачем автомобіля MERCEDES-BENZ 818 та причіпів. Пояснили також, що вони особисто були присутні при купівлі відповідачем вказаного вище транспортного засобу та ніколи не бачили, щоб позивач користувалася ні автомобілем MERCEDES-BENZ 818, ні придбаними причіпами. Суд, заслухавши пояснення сторін та показання свідків, приходить до наступного висновку. Відповідно до ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Частиною 1 статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Статтею 212 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірності кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. 03.10.2008 року між позивачем та відповідачем було укладено шлюб, який розірвано рішенням Київського районного суду м. Харкова від 19.10.2016 року, яке набрало законної сили 31.10.2016 року. / а.с.43/ Від шлюбу сторони мають дитину - сина [PERSON], [INFO]. / а.с. 14/ Згідно договору поставки №АДЗкА03562 від 09.08.2008 року [PERSON] замовив у ТОВ "Автодром Харків", а останній зобов'язався передати у власність засмовника автомобіль VOLKSWAGEN PASSAT 1.8, 2008 року випуску, номер кузова [NUMBER]. / а.с. 88-90/ Відповідно до видаткової накладної №АДРА000743 від 22.08.2008 року [PERSON] здійснив оплату вартості вказаного автомобіля на суму 165633,00 грн. / а.с. 87/ Із акту прийому-передачі до договору поставки №АДЗкА03562 від 09.08.2008 року вбачається, що виконавець передав, а відповідач отримав автомобіль VOLKSWAGEN PASSAT 1.8, 2008 року випуску, номер кузова [NUMBER]. /а.с. 86/ Згідно наданої суду розписки від 02.09.2008 року гр. [PERSON] у рисутності двох свідків [PERSON], [PERSON] отримав у борг від [PERSON] 25000 дол. США, які зобов'язався повернути не пізніше 01.11.2015 року. Разом з тим, із розписки вбачається, що боржник повернув відповідачу 29.03.2009 року 500 дол. США, 25.05.2014 року - 23200 дол. США., а 01.08.2015 року - 1300 дол. США. / а.с. 65/ Окрім вказаного автомобіля, згідно відповіді з Регіонального сервісного центру МВС в Харківській області №5760 від 20 жовтня 2016 року за відповідачем [PERSON] зареєстровано наступні транспортні засоби, а саме: - 14 червня 2006 року автомобіль VOLKSWAGEN VENTO, 1997 року випуску, номер кузова [NUMBER]; - 03 червня 2014 року автомобіль MERCEDES-BENZ 818, 2006 року випуску, номер кузова [NUMBER]; - 08 листопада 2014 року автомобіль MERCEDES-BENZ 216 CDI, 2006 року випуску, номер кузова [NUMBER]. Та два причепи: - 26 березня 2009 року причіп КРД 050100, 2009 року випуску, номер шасі 90015252; - 08 серпня 2015 року причіп ОДИСЕЙ 5.11, 2015 року випуску, номер шасі Y89PL1102F0B71055. Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає справу в межах позовних вимог та на підставі доказів, наданих сторонами. Позивач просить здійнити поділ шляхом визнання за нею права власності лише на автомобіль MERCEDES-BENZ 818, 2006 року випуску, номер кузова [NUMBER], який був придбаний у період перебування позивача та відповідача у шлюбі, та що не заперечувалось сторонами у судовому засіданні. Відповідно до ст. 368 Цивільного кодексу України, майно, набуте подружжям в шлюбі, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності. Згідно ст. 61 СК України, об` єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Статтею 69 СК України, передбачено, що дружина та чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Згідно зі ст. 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. У відповідності до ст.ст. 70, 71 СК України у разі поділу майна подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України у п. 23 постанови № 11 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (ст. 60, 69 СК України, ч. 3 ст. 368 ЦК України), відповідно до чч. 2, 3 ст. 325 ЦК України можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім'я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Крім того, за приписами п. 24 вказаної Постанови не належить до спільної сумісної власності майно одного з подружжя, набуте особою до шлюбу; набуте за час шлюбу на підставі договору дарування або в порядку спадкування; набуте за час шлюбу, але за кошти, які належали одному з подружжя особисто; речі індивідуального користування, в тому числі коштовності, навіть якщо вони були придбані за рахунок спільних коштів подружжя... Тобто, оспорюваний автомобіль MERCEDES-BENZ 818, 2006 року випуску, номер кузова [NUMBER], не можна вважати спільною сумісною власністю сторін, оскільки він був придбаний за кошти, які належали відповідачу особисто до укладення шлюбу, хоча і повернуті йому у якості боргу уже під час спільного проживання із позивачем. Вказане у судовому засіданні підтвердилося показаннями всіх свідків, та будь-якими доказами не спростовано стороною позивача, зокрема не надано доказів придбання автомобіля за спільні кошти подружжя. Враховуючи вищевикладене, аналізуючи надані докази та даючи їм правову оцінку, враховуючи встановлені судом і наведені вище обставини, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв'язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] не підлягають задоволенню. Питання судових витрат суд вирішує у порядку статті 88 ЦПК України із врахуванням того, що позивачем у повному обсязі при зверненні до суду було сплачено судовий збір у сумі 6890 грн. згідно платіжного доручення №30 від 01.11.2016 року.

Outcome: dismissed