Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-04 00:00:00

Представник позивача за первісним позовом звернувся до суду, посилаючись на те, що 13.05.2008 року між АКІБ «УкрСиббанк» та [PERSON] було укладено договір про надання споживчого кредиту №11345080000, відповідно до якого останній отримав кредит в сумі 37440,00 доларів США, який зобов'язувався повернути в строк до 11.05.2018 року або достроково. З метою забезпечення належного виконання грошового зобов'язання за вказаним договором, іпотекодавці [PERSON], [PERSON], [PERSON] передали в іпотеку нерухоме майно, а саме: квартиру [ADDRESS], квартиру [ADDRESS], відповідно до договору іпотеки №б\\н від 13.05.2008 р. та №б\\н від 13.05.2008 р., укладеним між АКІБ «УкрСиббанк» та [PERSON], [PERSON] та [PERSON] Предмет іпотеки належить іпотекодавцям на підставі договору дарування посвідченого приватним нотаріусом Генічеського нотаріального округу [PERSON] 20.03.2008 р. за №1052, на підставі свідоцтва про право на спадщину ВКК №479342 від 17.04.2008 р., виданого державним нотаріусом Новокаховської державної нотаріальної контори №2-1341, Свідоцтва про право на спадщину ВКК №479345 від 17.04.2008 р., виданого державним нотаріусом Новокаховьскої державної нотаріальної контори №2-1347 та свідоцтва про право на спадщину ВКК №479344 від 17.04.2008 р., видане державним нотаріусом Новокаховської державної нотаріальної контори №2-1345. Обтяження нерухомого майна іпотекою було зареєстроване Банком у Єдиному реєстрі заборон відчуження об'єктів нерухомого майна та у Державному реєстрі іпотек. 27.10.2009 року рішенням загальних зборів акціонерів АКІБ «Укрсиббанк» змінило назву на ПАТ «УкрСиббанк». 08.12.2011 року між ПАТ «УкрСиббанк» та ПАТ «Дельта Банк» було укладено договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитами. На підставі вказаного договору до позивача перейшло право вимоги, яке виникло з кредитного договору та договору іпотеки у обсязі та на умовах, що існували у первісного кредитора. Внаслідок неналежного виконання умов договору про надання споживчого кредиту у позичальника утворилась заборгованість в розмірі 56226, 97 доларів США, що згідно курсу НБУ складає 449422,17 грн., яка складається з 35703,35 дол. США (згідно курсу НБУ - 285376,88 грн. ) - заборгованості за кредитом, 20523,62 дол. США (згідно курсу НБУ 164045,29 грн.) - заборгованості по процентах за користування кредитом. У зв'язку з тим, що зобов'язання на даний час не виконано, просив суд в рахунок виконання основного зобов'язання щодо сплати заборгованості за кредитним договором звернути стягнення на предмет іпотеки, а саме: квартиру [ADDRESS], квартиру [ADDRESS], шляхом передачі іпотекодержателю ПАТ «Дельта Банк» права власності на вказане майно, визнати за ПАТ «Дельта Банк» права власності на предмет іпотеки, припинити право власності іпотекодавців на квартиру [ADDRESS], квартиру [ADDRESS], в тому числі право володіння, користування та розпорядження вказаним квартирами, витребувати у відповідачів технічний паспорт, правовстановлюючі документи, стягнути судовий збір. Представник позивача у судове засідання не з'явився, у своїй заяві просив розгляд справи проводити за його відсутності. Також просив позов задовольнити та визначити порядок виконання рішення суду шляхом зупинення стягнення майна відповідачів на час дії Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті». Ухвалою суду від 27.01.2015 р. зазначений позов об»єднано із зустрічною позовною заявою, надану представником відповідача [PERSON] - [PERSON], в якій діючи від імені свого довірителя, посилаючись на порушення його права відповідно до ЗУ «Про захист прав споживачі» при укладенні Договору про надання споживчого кредиту №11345080000 від 13.05.2008 р., просив визнати його недійсним. Відповідачі за первісним позовом у судове засідання не з'явилися з не відомих суду причин, хоча про день, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином.Представники відповідача [PERSON], у судовому засіданні проти задоволення первісних позовних вимог заперечували, оскільки відсутні докази переходу до нового кредитора прав у зобов»язанні, відсутні докази направлення відповідачам вимоги про дострокове повернення всієї суми Кредиту та виконання порушеного зобов»язання. Також, просив застосувати строк позовної давності до первісних вимог. Вимоги зустрічного позову вважали обґрунтованими з підстав, зазначених у ньому. Представник третьої особи, у судове засідання не з'явився, в адресованій суду заяві просив справу розглядати у свою відсутність. Заслухавши представників відповідача (позивача за зустрічним позовом) [PERSON], дослідивши письмові докази, суд вважає, що первісний та зустрічний позови задоволенню не підлягають із наступних підстав. Судом встановлено, що 13.05.2008 року між АКІБ «УкрСиббанк» та [PERSON] було укладено договір про надання споживчого кредиту №11345080000, відповідно до якого останній отримав кредит в сумі 37440,00 доларів США, який зобов'язувався повернути в строк до 11.05.2018 року або достроково. З метою забезпечення належного виконання грошового зобов'язання за вказаним договором, іпотекодавці [PERSON], [PERSON], [PERSON] передали в іпотеку нерухоме майно, а саме: квартиру [ADDRESS], квартиру [ADDRESS], відповідно до договору іпотеки №б\\н від 13.05.2008 р. та №б\\н від 13.05.2008 р., укладеним між АКІБ «УкрСиббанк» та [PERSON], [PERSON] та [PERSON] Предмети іпотеки належать іпотекодавцям на підставі договору дарування посвідченого приватним нотаріусом Генічеського нотаріального округу [PERSON] 20.03.2008 р. за №1052, на підставі свідоцтва про право на спадщину ВКК №479342 від 17.04.2008 р., виданого державним нотаріусом Новокаховської державної нотаріальної контори №2-1341, Свідоцтва про право на спадщину ВКК №479345 від 17.04.2008 р., виданого державним нотаріусом Новокаховьскої державної нотаріальної контори №2-1347 та свідоцтва про право на спадщину ВКК №479344 від 17.04.2008 р., видане державним нотаріусом Новокаховської державної нотаріальної контори №2-1345. Обтяження нерухомого майна іпотекою було зареєстроване Банком у Єдиному реєстрі заборон відчуження об'єктів нерухомого майна та у Державному реєстрі іпотек, що підтверджується інформацією, витребуваною з Реєстраційної служби Ново каховського МУЮ. 27.10.2009 року рішенням загальних зборів акціонерів АКІБ «Укрсиббанк» змінило назву на ПАТ «УкрСиббанк». 08.12.2011 року між ПАТ «УкрСиббанк» та ПАТ «Дельта Банк» було укладено договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитами. Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ст.ст. 1049, 1050 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно статей 526, 527, 530 Цивільного кодексу України зобов'язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону. В порушення умов кредитного договору та ст. 526 Цивільного кодексу України, відповідач [PERSON] свої зобов'язання за вказаним договором належним чином не виконав. Заборгованість його за кредитним договором на час звернення з позовом 13.08.2014 р. згідно розрахунку позивача складає у розмірі 56226, 97 доларів США, що згідно курсу НБУ складає 449422,17 грн., яка складається з 35703,35 дол. США (згідно курсу НБУ - 285376,88 грн.) - заборгованості за кредитом, 20523,62 дол. США (згідно курсу НБУ 164045,29 грн.) - заборгованості по процентах за користування кредитом. Відповідно до ч. 1 ст. 33, ст. 39 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основними зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки; передбачено звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі рішення суду. Зі змісту ч.1 ст.38 та ч.1 ст.39 Закону України «Про іпотеку» вбачається, що в разі наявності між сторонами договору про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідного застереження в іпотечному договорі, суд у рішенні визначає спосіб реалізації предмету іпотеки із застосуванням процедури продажу, встановленої ст.38 Закону України «Про іпотеку».У ч.ч.5,6 ст.38 Закону України «Про іпотеку» встановлено порядок реалізації іпотечного майна у разі наявності відповідного договору чи застереження в іпотечному договорі, відповідно до якого дії щодо продажу предмета іпотеки та укладання договору купівлі-продажу здійснюються іпотекодержателем від свого імені, на підставі іпотечного договору, який містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя, що передбачає право іпотекодержателя на продаж предмета іпотеки, без необхідності отримання для цього будь-якого окремого уповноваження іпотекодавця. Ціна продажу предмета іпотеки встановлюється за згодою між іпотекодавцем і іпотекодержателем або на підставі оцінки майна суб'єктом оціночної діяльності, на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна. Як роз'яснив в п. 42 постанови № 5 "Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин" Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, резолютивна частина рішення суду в разі задоволення позову про звернення стягнення на предмет іпотеки має відповідати вимогам як статті 39 Закону України «Про іпотеку», так і положенням пункту 4 частини першої статті 215 ЦПК. Зокрема, у ньому в обов'язковому порядку має зазначатись: загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки; спосіб реалізації предмета іпотеки - шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу шляхом надання права іпотекодержателю на продаж предмета іпотеки; початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації (при цьому суд може зазначити, що початкова ціна встановлюється на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб'єктом оціночної діяльності/незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій). Як вбачається з п. п. 5.2.1., 5.2.2. Договору іпотеки від 13.05.2008 р., укладеного між АКІБ «УкрСиббанк» та [PERSON] передача іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов»язання на підставі окремого договору про задоволення вимог іпотекодержателя проводиться у порядку, встановленому Законом України «Про іпотеки». Отримання Іпотекодержателем права продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу від імені іпотекодеавця на підставі окремого договору про задоволення вимог іпотекодержателя проводиться у порядку, встановленому Законом України «Про іпотеку». Такі ж умови викладені у Договорі іпотеки нерухомого майна від 13.05.2008 р., укладеного між АКІБ «УкрСиббанк» та [PERSON] та [PERSON] Таким чином, оскільки згідно умов Договорів іпотеки, укладених між АКІБ «УкрСиббанк» та відповідачами передбачений порядок звернення стягнення на предмети іпотеки відповідно до Закону України «Про іпотеки»; умови укладених договорів та цей Закон не передбачають такий спосіб реалізації майна, як звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом передачі іпотекодержателю прав власності на нерухоме майно, визнання за ним судовим рішенням права власності на предмет іпотеки, а також припинення права власності іпотекодавців на квартиру, суд вважає, що обраний позивачем такий спосіб захисту своїх прав та інтересів не відповідає вимогам ст. ст. 33, 38, 39 Закону України «Про іпотеку», у зв»язку з чим позовні вимоги є необґрунтованими, а, отже, не підлягаючими задоволенню. За правилами частини першої ст.203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Відповідно до ч.1 ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Згідно з п.6 ч.1 ст.6 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» договір про надання фінансових послуг повинен містити розмір фінансового активу, зазначений у грошовому виразі, строки його внесення та умови взаєморозрахунків. За положеннями ч.5 ст.11, ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» до договорів із споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього закону про несправедливі умови в договорах, зокрема положення, згідно з якими передбачаються зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки. Продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору. Аналіз указаних норм дає підстави для висновку, що несправедливими є положення договору про споживчий кредит, які містять умови про зміни у витратах, зокрема, щодо плати за обслуговування кредиту та плати за дострокове його погашення, і це є підставою для визнання таких положень недійсними. Відповідно до ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Статтею 627 ЦК України визначено свободу договору, а саме: відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ч. 1 ст. 628 ЦК України). Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору (ч. 1 ст. 638 ЦК України). Виходячи із зазначених нормативних актів, твердження представника позивача за зустрічним позовом про невідповідність Договору про надання споживчого кредиту вимогам Закону України «Про захист прав споживачів» є безпідставними, враховуючи, що банк надав останньому послуги у вигляді надання кредитних коштів, плата за користування якими та умови повернення чітко визначені кредитним договором, зокрема, встановлено мінімальну суму щомісячного платежу, визначено порядок нарахування відсотків, розмір та періоди сплати інших платежів, а також інші права і обов'язки сторін, в тому числі, заходи відповідальності, які покладаються на сторін у зв'язку з порушенням зобов'язань. Такі умови договору є результатом домовленості сторін та не жодним чином не свідчать про обмеження прав споживача. З цих підстав вимоги зустрічного позову суд також знаходить необґрунтованими, які не підлягають задоволенню.

Outcome: dismissed