Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-16 00:00:00

За поданою скаргою [PERSON] просить суд: -визнати неправомірними дії державного виконавця Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби м. Запоріжжя Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області Ілюшкіною Альони Євгенівни щодо обчислення заборгованості по аліментам [PERSON] на користь [PERSON] на утримання [PERSON] , [INFO] , по виконавчому листу № 2-334/07 за період з вересня 28.08.2007 року по червень 2019 року; -скасувати постанову від 21.08.2019 року про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві виїзду за межі України; постанову \~ \~ \~ \~від \~ \~ \~ \~09.07.2019 \~ \~ \~ \~року \~ \~ \~ \~про \~ \~ \~ \~встановлення тимчасового обмеження боржника у праві керування транспортними засобами; постанову \~ \~ \~ \~від \~ \~ \~ \~09.07.2019 \~ \~ \~ \~року \~ \~ \~ \~про \~ \~ \~ \~встановлення тимчасового обмеження боржника у праві користування вогнепальною мисливською, пневматичною та охолощеною зброєю, пристроїв вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами несмертельної дії; постанову \~ \~ \~ \~від 09.07.2019 \~ \~ \~ \~року \~ \~ \~ \~про \~ \~ \~ \~встановлення \~ \~ \~ \~тимчасового обмеження боржника у \~ \~ \~ \~праві полювання; постанову від 21.08.2019 року про накладання штрафу; постанову від 21.08.2019 року про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника, які винесені неправомірними діями державного виконавця Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби м. Запоріжжя Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області Ілюшкіною Альони Євгенівни. Обґрунтовуючи свою скаргу, заявник зазначає, що на примусовому виконанні [PERSON] державного виконавця Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби м.Запоріжжя Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області - знаходиться виконавчий лист № 2-334/07, виданий Шевченківським районним судом м. Запоріжжя на виконання рішення суду від 01.10.2007 року про стягнення з [PERSON] (далі за текстом «боржник») на користь [PERSON] (далі за текстом - «стягувач») аліментів на утримання сина [PERSON] , 2004 року народження, у розмірі 1/4 частини доходу щомісячно. 06.05.2016 року державним виконавцем винесена постанова «Про відкриття ВП №51098512», копія якої на адресу [PERSON] не надходила, що обмежило боржника у праві на добровільне виконання рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 01.10.2007 року (справа№2-334/07). 10.09.2019 року боржник від державного виконавця отримав ряд постанов та розрахунок заборгованості по аліментам. З даним розрахунком заявник повністю не згоден, оскільки вважає, що державним виконавцем Ілюшкіною А.Є. були використані непідтверджені документально дані як про розмір доходів боржника, так і про розмір перерахованих боржником стягувачу сум в якості аліментів. Крім того, заявник [PERSON] вважає, що тимчасові обмеження, встановлені постановами державного виконавця, є такими, що мають ознаки свавільності зі сторони державного виконавця. 17 вересня 2019 року ухвалою судді по скарзі було відкрито провадження та її було призначено до судового розгляду. Заявник [PERSON] в судові засідання не з`явився. Розгляд скарги відбувався в судових засіданнях за участю адвоката Шевченко А.В. представника боржника [PERSON] , яка наполягала на скарзі за викладеними у ній підставами, адвоката Уткіна О.Є. представника стягувача [PERSON] .А., представника державної виконавчої служби Радченко В.С., які заявили про свою обізнаність щодо прав та обов`язків учасників справи. Частинами 1 та 2 статті 450 ЦПК України, передбачено, що скарга розглядається у судовому засіданні за участю стягувача, боржника і державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, рішення, дія чи бездіяльність яких оскаржується. Суд, дослідивши матеріали справи та всебічно проаналізувавши обставини в їх сукупності, дав оцінку зібраним по справі доказам, виходячи зі свого внутрішнього переконання, яке ґрунтується на повному, об`єктивному та всебічному з`ясуванню обставин справи, прийшов до висновку, що скарга не підлягає задоволенню. Так, за змістом ст. 129, 129-1 Конституції України, та у відповідності до ст. 18 ЦПК України, судове рішення, що набрало законної сили, обов`язкове для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України. Виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року №475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2,4,7 та 11 до Конвенції» (далі Конвенція). Одним із засобів юридичного захисту сторін виконавчого провадження при проведенні виконавчих дій є судовий контроль за виконанням судових рішень у цивільних справах, який передбачає, зокрема, можливість здійснення певних процесуальних дій у виконавчому провадженні лише з дозволу суду, а також обов`язок суду розглянути скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби й позови, що виникають з відносин щодо примусового виконання судових рішень. Згідно зі статтею 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) це сукупність дій, визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню. Згідно ст. 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи. Відповідно до ст. 451 ЦПК України за результатами розгляду скарги суд постановляє ухвалу. У разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника). \~ \~ \~ \~Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги. Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в п. 7 Постанови від 26 грудня 2003р. №14 «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність органів і посадових осіб державної виконавчої служби та звернень учасників виконавчого провадження» у разі визнання неправомірними рішення, дій або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби суд зобов`язує їх усунути допущені порушення або іншим шляхом поновлює порушені права чи свободи заявника. Пунктом 18 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014р. № 6 «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах» передбачено, що за результатами розгляду скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби суд постановляє ухвалу. Згідно з ч. 1ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Згідно з ч. 3 ст.71 Закону України «Про виконавче провадження» визначення суми заборгованості із сплати аліментів, присуджених як частка від заробітку (доходу), визначається виконавцем у порядку, встановленому Сімейним кодексом України. Згідно з п. 4 Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої Наказом Мін`юсту від 02.04.2012 року №512/5, виконавець зобов`язаний обчислювати розмір заборгованості зі сплати аліментів щомісяця (додаток 15) та у випадках, передбачених частиною четвертою статті 71 Закону України «Про виконавче провадження», повідомляти про розрахунок заборгованості стягувача і боржника. Відповідно до частини 9 статті 71\~Закону України "Про виконавче провадження",\~за наявності заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за чотири місяці, державний виконавець виносить вмотивовані постанови про встановлення визначеного законом переліку тимчасових обмежень відносно боржника - до погашення заборгованості зі сплати аліментів у повному обсязі. Строк обчислення заборгованості зі сплати аліментів для застосування до боржника тимчасових обмежень обчислюється з наступного робочого дня після винесення постанови про відкриття виконавчого провадження. У судовому засіданні встановлено, що в провадженні Ілюшкіної [PERSON] головного державного виконавця Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби м. Запоріжжя Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області - знаходився виконавчий лист № 2-334/07, виданий Шевченківським районним судом м. Запоріжжя на виконання рішення суду від 01.10.2007 року про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліментів на утримання сина [PERSON] , 2004 року народження, у розмірі 1/4 частини доходу щомісячно. 06.05.2016 року державним виконавцем винесена постанова «Про відкриття ВП № 51098512». 04.07.2019 року державним виконавцем виконано розрахунок заборгованості по аліментам, заборгованість станом на 30.06.2019 року склала 34\~454,40 гривень. У подальшому винесені: постанова державного виконавця від 09.07.2019 року «Про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві керування транспортними засобами; постанова державного виконавця від 09.07.2019 року «Про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві полювання»; постанова державного виконавця від 19.07.2019 року «Про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві користування вогнепальною мисливською, пневматичною та охоложенною зброєю, пристроїв вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами несмертельної дії; постанови державного виконавця від 21.08.2019 року «Про встановлення тимчасового обмеження боржника у виїзді за межі України»; постанова державного виконавця від 21.08.2019 року «Про накладення штрафу». Процесуальні норми створюються для забезпечення належного відправлення правосуддя та дотримання принципу юридичної визначеності і сторони повинні очікувати їх застосування. Можливість застосування відповідних процесуальних обмежень було передбачуваним для скаржника і відповідає принципу юридичної визначеності. При цьому, обґрунтовуючи заявлені вимоги, скаржник при оскарженні дій та рішень державного виконавця посилався на те, що останнім не були враховані фактичні обставини сплати аліментів боржником як через утримання із заробітної плати так і шляхом їх банківського перерахування стягувачу, про що суду були надані відповідні довідки та дублікат квитанції. Зокрема,\~скаржник зазначав,\~що виконавець зовсім не врахував той факт що він з 17.05.2013 року до 07.09.2015 року працював в ООО «АТБ - маркет» та з 09.09.2015 року до 16.11.2016 року в ТОВ «Фоззі- Фуд» та з 17.11.2016 року до 20.03.2017 року в ТОВ «Сільпо-Фуд» та з нього відраховувались аліменти в розмірі зазначеному в судовому рішенні. Заперечуючи у судовому засіданні на скаргу, що було підтримано й представником стягувача, державний виконавець зазначив, що розрахунок заборгованості було здійснено у відповідності до наявних на той час у матеріалах виконавчого провадження доказів. І такі твердження спростовані не були, адже стороною скаржника суду не було надано доказів того, що боржником дійсно надавалися відповідні документи державному виконавцю, з чого суд не вбачає протиправності у діях останнього, які полягали у складанні розрахунку за наявними у його розпорядженні документами. При цьому, на правильність висновку суду не впливають посилання скаржника на те, що при обчисленні розміру заборгованості державний зазначає що незрозуміло чомусь станом на 27.03.2013 року заборгованість вже складала 27 340, 00 гривень, адже про існування такої заборгованості відповідно до приписів Закону прямо зазначено у самому виконавчому листі. Оскільки судом не встановлено неправомірності дій державного виконавця при обчисленні розрахунку заборгованості, то відсутній й підстави для скасування похідних від розрахунку оскаржуваних постанов державного виконавця. Отже, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що за вказаних обставин вимоги заявника [PERSON] щодо оскарження дій та рішень Ілюшкіної [PERSON] головного державного виконавця Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби м.Запоріжжя Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області, пов`язаних з проведенням виконавчого провадження № 51098512, не підлягають задоволенню. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed