Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-10 00:00:00

В обґрунтування позовних вимог (позовна заява від 28.01.2015 року та від 18.12.2015 року) позивачка зазначає, що 07 липня 2004 року [PERSON] подарував їй земельну ділянку площею 0,06 га, розташовану на території Новоукраїнської сільської ради Рівненського району Рівненської області, садове товариство «Західне», масив «Західний -1» № 283, виділену йому для ведення садівництва, що підтверджується договором дарування. Ця земельна ділянка належала [PERSON] на праві власності на підставі Державного акту на право приватної власності на землю РВ № 000209, виданого Новоукраїнською сільською радою Рівненського району Рівненської області 20.01.1995 року та зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 197. На момент дарування цієї земельної ділянки на ній знаходився садовий будинок з хлівом, який був зареєстрований на [PERSON], що підтверджується технічним паспортом на індивідуальну садову будівлю. З моменту отримання в дар цієї земельної ділянки і до цього часу позивачка відкрито, безперервно володіє вказаним садовим будинком з хлівом, і ніхто не пред'являв вимоги про їх повернення. За вказаний період користування вказаною нерухомістю у 2005 році позивачка добудувала до будинку прибудову площею 13,5 кв.м, побудувала баню площею 22,6 кв.м, гараж площею 18,7 кв.м та літній душ площею 1,7 кв.м. Покликаючись на положення ЦК України позивачка просить суд постановити рішення, яким визнати за нею право власності на садовий (дачний) будинок, садове товариство «Західний», масив «Західний-1», № 283, вулиця Малинова, село Нова Українка, Рівненського району Рівненської області, загальною площею 93,0 кв.м, в тому числі: садовий будинок площею 47,4 кв.м (літера А-1), прибудова площею 13,5 кв.м (літера а), мансарда площею 32,1 кв.м (літера Мн), сарай площею 11,0 кв.м (літера Б), гараж площею 18,7 кв.м (літера Д), баню площею 22,6 кв.м (літера д), огорожу (літера № 1), колонку (літера Г), літній душ (літера Ж). Позивачка не зявилася в судове засідання. Згідно до поданої заяви позов підтримує та просить справу розглядати без її участі. В разі неявки відповідача не заперечує щодо можливості проведення заочного розгляду справи. Представник позивачки не зявився в судове засідання. Згідно до поданої заяви позов підтримує та просить справу розглядати без його участі. В разі неявки відповідача не заперечує щодо можливості проведення заочного розгляду справи. Представник відповідача Новоукраїнської сільської ради Рівненського району Рівненської області не зявився в судове засідання. Згідно до поданої заяви позов не визнають, оскільки вважають, що сільська рада є неналежним відповідачем в даній справі. Просять справу розглядати без їх участі. Представник відповідача Садове товариство «Західний» не зявився в судове засідання. Згідно до поданої заяви позов визнають та просять справу розглядати без їх участі. Відповідач [PERSON] не зявився в судове засідання. Згідно до поданої заяви позов визнає та просить справу розглядати без його участі. Судом приймається до уваги, що за положеннями частини 3 статті 27 ЦПК України особи, які беруть участь у справі, зобовязані добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обовязки. Тому суд вважає за можливе застосувати положення ЦПК України щодо можливості розгляду справи без участі сторін, які не зявилися. Суд вважає, що по справі є можливість ухвалити судове рішення на підставі наявних доказів. Дослідивши матеріали справи суд вважає, що позов підлягає до часткового задоволення. Як встановлено в судовому засіданні, 07 липня 2004 року [PERSON] подарував позивачці земельну ділянку площею 0,06 га, розташовану на території Новоукраїнської сільської ради Рівненського району Рівненської області, садове товариство «Західне», масив «Західний-1» № 283, виділену йому для ведення садівництва, що підтверджується договором дарування. Ця земельна ділянка на лежала [PERSON] на праві власності на підставі Державного акту на право приватної власності на землю РВ № 000209, виданого Новоукраїнською сільською радою Рівненського району Рівненської області 20.01.1995 року та зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 197. На час дарування цієї земельної ділянки на ній знаходився садовий будинок з хлівом, вбиральнею, який був зареєстрований за [PERSON] на підставі договору міни від 18.05.1994 року, що підтверджується технічним паспортом на індивідуальну садову будівлю, договором міни. З часу отримання в дар цієї земельної ділянки, користування земельною ділянкою та садовим будинком з господарськими будівлями і до цього часу позивачка відкрито, безперервно володіє зазначеним нерухомим майном, і ніхто не пред'являв вимоги про його повернення. До суду були подані заяви від відповідачів: [PERSON], Садового товариства «Західний», які позов визнали. Це ще раз підтверджує ту обставину, що колишній власник майна не має до нового власника майна ніяких претензій. Суд вважає, що Новоукраїнська сільська рада Рівненського району Рівненської області не є належним відповідачем у справі, оскільки орган місцевого самоврядування не порушував і не порушує права позивачки; та не претендує на майно позивачки. При прийнятті рішення про часткове задоволення позову суд зважає на наступне. Відповідно до ст. 344 Цивільного кодексу України набувачеві достатньо володіти чужим майном із дотриманням вимог, встановлених законом. Статтею ч.1 ст. 344 Цивільного Кодексу України передбачено, що особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном, і продовжує відкрито і безперервно володіти нерухомим майном протягом 10 років, набуває право власності на це майно (набувальна давність). Згідно із ст.344 ч.4 ЦК України право власності за набувальною давністю на нерухоме майно набувається за рішенням суду. Зважаючи на встановлені в судовому засіданні обставини суд вважає, що заявлений позов є доведеним та обґрунтованим в частині визнання права власності на садовий (дачний) будинок, що в Садовому товаристві «Західний» м-в Західний-1, по вул. Малинова, 283, що в с. Нова Українка Рівненського району Рівненської області, до складу якого входить (перелік згідно до технічного паспорта, виготовлений КП «Рівненське обласне бюро технічної інвентаризації» 28.09.2012 року): «А-1» садовий будинок, «Мн» мансарда, «Б» сарай, № 1 огорожа, «Г» колонка. Позивачка на законних підставах, добросовісно заволоділа чужим майном, і продовжує відкрито і безперервно володіти цим нерухомим майном понад 10 років. В той же час не підлягають до задоволення про визнання за позивачкою права власності на решту майна (на підставі ч.1 ст. 344 Цивільного Кодексу України з набувальною давністю). Так, позивачка в позовній заяві зазначає, що в 2005 році вона добудувала до будинку: «а» - прибудову площею 13,5 кв.м, «д» - баню площею 22,6 кв.м, «Д» - гараж площею 18,7 кв.м та літній душ «Ж» площею 1,7 кв.м. Дане майно раніше не належало [PERSON], і не перейшло в користування до позивачки станом на 2004 рік. Згідно з нормами ЦК України до первинного способу набуття права власності належить, в тому числі, набуття права власності на новостворену (виготовлену) річ (у тому числі на обєкт незавершеного будівництва), на яку раніше не було і не могло бути встановлене нічиє право власності (ст. 331 ЦК України); визнання права власності за певних умов на самочинне будівництво (ст. 376 ЦК України); набуття права власності за набувальною давністю на окремі обєкти (ст. 344 ЦК України). Новоствореною може бути як рухома, так і нерухома річ. Право власності на новостворену рухому річ виникає в особи, яка її виготовила (створила) в той момент, коли в результаті виготовлення чи створення зявляється обєкт, який може кваліфікуватись як нова річ, якщо інше не встановлено договором або законом. При цьому йдеться про створення такого обєкта для себе, оскільки, якщо він створюється за договором для іншої особи, він стає власністю цієї особи. Важливе значення у звязку з цим має встановлення моменту, з якого річ можна визнати створеною, тобто обєктом у розумінні ст. 179 ЦК України. Для рухомих речей право власності виникає з моменту закінчення відповідної діяльності (виготовлення, збирання, переробки тощо). Щодо моменту виникнення права власності на новостворене нерухоме майно встановлені особливості, передбачені ч. 2 ст. 331 ЦК України, відповідно до якої право власності на новостворене нерухоме майно виникає з моменту завершення будівництва. Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту прийняття його до експлуатації (прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом обєктів на даний час регулюється відповідним Порядком, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 13 квітня 2011 р. № 461). Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. 05.08.1992 р. було прийнято постанову Кабінету Міністрів України № 449 "Про порядок прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів державного замовлення" (згодом втратила чинність), якою введення побудованого майна в експлуатацію було обов'язковим для всіх забудовників. Інспекція ДАБК у своєму листі від 01.09.2011 р. № 40-12-2409 «Щодо прийняття в експлуатацію об'єктів, закінчених будівництвом до 5 серпня 1992 року» підтверджує відсутність необхідності введення в експлуатацію будівель, які побудовані до 05.08.1992 р. Таким чином, для реєстрації права власності на побудовані після 05.08.1992 р. об'єкти не досить лише технічного паспорта з датою споруди. А документи, що підтверджують введення в експлуатацію об'єкта, стали потрібні. Положення ч. 2 ст. 331 ЦК слід розуміти у системному звязку із положенням ст. 182 ЦК щодо державної реєстрації права власності та інших речових прав на нерухомі речі, яка не передбачає винятків. Як правило, всі обєкти нерухомого майна, зважаючи на свою специфіку, після завершення будівництва підлягають прийняттю до експлуатації та державній реєстрації. Відповідно Закону України № 1952-ІV «Про державу реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» права на нерухоме майно та їх обтяження, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. Якщо законодавством передбачено прийняття в експлуатацію нерухомого майна, державна реєстрація прав на таке майно проводиться після прийняття його в експлуатацію в установленому законодавством порядку, крім випадків, передбачених статтею 31 цього Закону. Отже, моментом виникнення права власності на новостворене нерухоме майно є державна реєстрація. Так, суд позбавлений можливості визнати за позивачкою право власності на зазначене нею майно як на підставі ст. 376 ЦК України, оскільки позивачкою не була дотримана процедура досудового вирішення спору (наявність відмови компетентного органу у проведенні такої реєстрації права власності), так і на підставі ст. 344 ЦК України (за набувальною давністю). За таких обставин в задоволенні заявлених позовних вимог про визнання права власності на: «а» - прибудову площею 13,5 кв.м, «д» - баню площею 22,6 кв.м, «Д» - гараж площею 18,7 кв.м та літній душ «Ж» площею 1,7 кв.м слід відмовити за недоведеністю та безпідставністю заявлених позовних вимог. Позивачка просила відстрочити сплату судових витрат до часу постановлення судового рішення. Нею були сплачені судові витрати в сумі 243,60 грн.+628,40 грн. Враховуючи, що: позивачка є пенсіонеркою, покликається на важкий майновий стан, що позов був задоволений частково, а розмір сплаченого судового збору в сумі 872 грн. відповідає тій сумі, що мала б бути сплачена при подачі позову до суду, то суд вважає можливим зменшити розмір сплати судового збору до розміру сплаченої позивачкою суми.

Outcome: dismissed