Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-27 00:00:00

У лютому 2015 року [PERSON] звернулась до суду з позовом, та після уточнення позовних вимог (а.с. 66), просила стягнути з публічного акціонерного товариства "Дельта Банк" 158 287 грн. 97 коп. неповернутого банківського вкладу (депозиту) з урахуванням індексу інфляції за весь час прострочення, а також 539 грн. 28 коп. в якості 3% річних за період з 15 січня 2015 року по 04 квітня 2015 року. В обґрунтування своїх вимог [PERSON] зазначала, що 17 жовтня 2014 року між нею та ПАТ „Дельта Банк укладений договір № 10001008807216 строкового банківського вкладу «Найкраща пропозиція оn-line» згідно з яким вона розмістила в банку 140 000 грн. на строк до 15 січня 2015 р. під 13% річних. 12 січня 2015 року позивач звернулась до банку із заявою про повернення суми вкладу з нарахованими відсотками. Проте, після закінчення строку розміщення вкладу, ПАТ „Дельта Банк грошові кошти не повернув, у звязку з чим нею заявлені позовні вимоги про стягнення суми банківського вкладу (депозиту) із урахуванням індексу інфляції та 3% річних. В апеляційній скарзі ПАТ „Дельта Банк, посилаючись на неповне зясування судом обставин справи, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позову [PERSON] відмовити. Відповідач посилався на те, що в банку введено тимчасову адміністрацію, а тому порядок повернення коштів визначений спеціальним Законом України „Про систему гарантування вкладів фізичних осіб. Наголошує, що після закінчення строкового вкладу грошові кошти, згідно умов договору, були перераховані банком на поточний рахунок позивача. На думку ПАТ „Дельта Банк, обовязок боржника сплатити інфляційні та річні ставиться в залежності від наявності відповідної вимоги кредитора, проте позивачем до банківської установи такі вимоги не заявлялись. Також відповідач вважає, що суд вийшов за межі позовних вимог, самостійно здійснивши розрахунок інфляційних втрат та 3% річних. ПАТ „Дельта Банк наполягає, що кошти, які були перераховані на належний [PERSON] поточний рахунок, перейшли у її власність, а банк продовжив функції з обслуговування банківського рахунку (а.с.117-120). В судове засідання сторони не зявилися, про час та місце слухання справи повідомлені належним чином, а тому апеляційний суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності сторін за правилами ч.2 ст.305 ЦПК України. Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до наступних висновків. Згідно зі ст.ст. 303, 304 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку суд перевіряє законність і обгрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції. Справа розглядається апеляційним судом за правилами, встановленими для розгляду справи судом першої інстанції, з винятками і доповненнями, встановленими законом. Відповідно до ч.4 ст.338 ЦПК України висновки і мотиви, з яких скасовані рішення є обовязковими для суду першої чи апеляційної інстанції при новому розгляді справи. Рішенням Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 23 квітня 2015 року позов задоволено частково. Стягнуто з ПАТ „Дельта Банк на користь [PERSON] грошові кошти за договором № 10001008807216 банківського вкладу (депозиту) «Найкраща пропозиція оn-line» у гривнях від 17 жовтня 2014 р. в розмірі 154 063 грн. 99 коп. В задоволенні решти позову відмовлено Вирішено питання про розподіл судових витрат (а.с.78-79). Ухвалою апеляційного суду Чернігівської області від 23 червня 2015 року рішення Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 23 квітня 2015 року залишено без змін (а.с.163-166). Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 18 листопада 2015 року касаційну скаргу ПАТ „Дельта Банк задоволено, ухвалу апеляційного суду Чернігівської області від 23 червня 2015 року скасовано і передано справу на новий розгляд до суду апеляційної інстанції (а.с.200-202). Перевіряючи доводи скарги, апеляційним судом встановлено, що 17 жовтня 2014 року між ПАТ „Дельта Банк та [PERSON] укладено договір №10001008807216 строкового банківського вкладу (депозиту) „Найкраща пропозиція оn-line у гривнях. За умовами цього договору [PERSON] розмістила у банку вклад (депозит) у розмірі 140 000 грн., який був зарахований банком на відкритий вкладний (депозитний) рахунок № 26307112482316, строком до 15 січня 2015 року включно з процентною ставкою 13 % річних. Згідно п.п. 1.9., 1.10 договору нараховані проценти за вкладом та вклад виплачуються по закінченню строку розміщення вкладу шляхом зарахування на поточний рахунок вкладника, операції за яким можуть здійснюватись з використанням електронних платіжних засобів № 26205700255477, відкритий в установі банку (а.с.4). Як убачається з матеріалів справи, 12 січня 2015 року [PERSON] звернулась з листом до ПАТ „Дельта Банк та у зв»язку із закінченням 15.01.2015 р. строку залучення вкладу (депозиту) просила повернути вклад та нараховані проценти у повному обсязі (а.с.5). Інших звернень [PERSON] до банку стосовно повернення банківського вкладу (депозиту) матеріали справи не містять. За положеннями статті 526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно з частиною першою статті 530 ЦК України якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до частини першої статті 598 ЦК України зобовязання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. За змістом частини першої статті 1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором. Вклад (депозит) це кошти в готівковій або в безготівковій формі, у валюті України або іноземній валюті, які розміщені клієнтами на їх іменних рахунках у банку на договірних засадах на визначений строк зберігання або без зазначення такого строку і підлягають виплаті вкладнику відповідно до законодавства України та умов договору (стаття 2 Закону України «Про банки і банківську діяльність»). Згідно із частиною першою статті 1060 ЦК України договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад). Відповідно до частини пятої статті 1061 ЦК України проценти на банківський вклад нараховуються від дня, наступного за днем надходження вкладу у банк, до дня, який передує його поверненню вкладникові або списанню з рахунка вкладника з інших підстав. Як убачається із змісту укладеного між ПАТ „Дельта Банк та [PERSON] договору банківського вкладу (депозиту), строк його дії визначений сторонами до 15 січня 2015 року включно, а відтак по настанню визначеної в договорі дати закінчення залучення вкладу (15 січня 2015 року), закінчується і дія укладеного між сторонами договору банківського вкладу (депозиту) У пункті 1.9 договору сторони погодили, що нараховані проценти за вкладом виплачуються одночасно з поверненням суми вкладу по закінченні строку розміщення шляхом зарахування на поточний рахунок вкладника № 26205700255477, відкритий в установі банку. Згідно виписки приватного клієнта [PERSON] по рахунку № 26205700255477, яка була надана відповідачем на запит апеляційного суду, встановлено, що 15 січня 2015 року на рахунок було зараховано 140 000 грн. по поверненню коштів по закінченню депозитного договору №10001008807216 та 7310 грн. 19 коп. по виплаті відсотків за цим же договором. Позивачем [PERSON] зазначена обставина не спростовані. У отриманій апеляційним судом 28.12.2015 р. заяві [PERSON] зазначає, що згідно виписки за операціями по картковому (поточному) рахунку 15.01.2015 р. вона отримала 100 грн., а 16.01.2015 р. 400 грн. У червні 2015 вона отримала виплачений Фондом гарантування вкладів фізичних осіб депозит у сумі 145920 грн. 63 коп. Оскільки банк затримував видачу депозитного вкладу, тому вона звернулась до суду з вимогою про стягнення банківського вкладу (депозиту), 3% річних, та інфляційних виплат за увесь час затримки. Зазначає, що у червні 2015 р. їй Фондом гарантування вкладів було виплачено кошти за вкладом (депозитом) у сумі 145920 грн. 63 коп. Натепер, як зазначає [PERSON], борг банку становить 8143 грн.36 коп. Відтак, як встановлено апеляційним судом, після закінчення строку дії договору банківського вкладу (депозиту) між сторонами виникли правовідносини стосовно карткового (поточного) рахунку, на який банком був зарахований 15.01.2015 р. банківський (депозитний) вклад та нараховані на вклад відсотки. Зазначені обставини в апеляційному суді [PERSON] не спростовані. Отже, аналіз зазначених вище правових норм та умов договору банківського вкладу від 17 жовтня 2014 року дає підстави для висновку про те, що відповідно до статті 598 ЦК України зобовязання банку перед [PERSON] за договором банківського вкладу (депозиту) припинились у строк, установлений цим договором 15 січня 2015 року. Договором не передбачено його автоматичної пролонгаціїn (без додаткового погодження між сторонами) та зміни умов в односторонньому порядку. Відтак, 15 січня 2015 року (день перерахування банком депозитного вкладу та процентів на вклад на поточний рахунок [PERSON], між сторонами виникли правовідносини, що випливають з договору банківського рахунка. Звертаючись до суду із позовом в лютому 2015 року, [PERSON] просила стягнути з ПАТ „Дельта Банк суму банківського вкладу (депозиту) та застосувати до відповідача відповідальність, передбачену ст. 625 ЦК України, у звязку з невиконанням ним зобовязань саме по договору банківського вкладу (депозиту), а не зобовязань по договору банківського рахунку. Проте судом достовірно встановлено, що свої зобовязання за договору банківського вкладу (депозиту) банк виконав в повному обсязі. Відповідно до частин 1, 2, 3 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з частинами 2, 3 ст. 212 ЦПК України жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності. Позивачем [PERSON] не було доведено суду відповідними належними та допустимими документальними доказами, що вона не мала можливості користуватись поточним (картковим) рахунком в період з 16 січня 2015 року по 18 червня 2015 року, та не могла зняти грошові кошти з поточного (карткового) рахунку або проводити безготівкові розрахунки. Зазначені обставини, які є суттєвими для справи, не були належним чином досліджені судом першої інстанції, що призвело до помилкового вирішення спору, а тому згідно до п.п. 1,2 ч.1 ст.309 ЦПК України оскаржуване рішення суду підлягає скасуванню із ухваленням нового рішення про відмову [PERSON] у задоволенні позову.

Outcome: dismissed