Jurisdiction: civil
Date: 2020-07-15 00:00:00

Ухвалою Київського райсуду м.Одеси від 23.12.2019 року відкрите загальне позовне провадження по справі за позовом [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] про визнання договору дарування недійсним та скасування у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно запису та внесення змін. На стадії підготовчого засідання судом за клопотанням сторони позивачі витребувані докази - від приватного нотаріуса Сватаненко О.В. документи, що стали підставою для нотаріального посвідчення договору дарування,з Управління державної реєстрації - реєстраційної справи щодо об`єкта нерухомого майна. 04.02.2020 року суд ухвалою закрив підготовче засідання і призначив справу до розгляду по суті в судовому засіданні. Представник позивача - адвокат Вергелес Ю.О. позовні вимоги підтримав у повному обсязі. Відповідачі до суду не з`явились, про дату час і місце розгляду справи сповіщені, відзив (пояснення) на позов [PERSON] не надали. Представник відповідача [PERSON] - адвокат Кліменко В.П. до суду не з`явися , про дату час і місце слухання справи сповіщений. В судовому засіданні 06.03.2020 року суд задовольнив клопотання адвоката Кліменко В.П. про відкладення розгляду справи і надав адвоката час для ознайомлення з матеріалами справи, тому як договір на правничу допомогу відповідач [PERSON] уклав з адвокатом 06.03.2020 року (а.с.201). Надалі адвокат Кліменко В.П. надавав до суду заяви про відкладення розгляду справи з посиланням на запроваджений в державі Постановою КМУ №211 від 11.03.3030 року карантин (а.с.221,230). В судові засідання, призначені на 30.06.2020 року і 16.07.2020 року адвокат не з`явився, заяв не надав, про дату, час і місце розгляду справи сповіщений. Таким чином, по даній справі за ініціативою сторони відповідача суд відклав розгляд справи по суті 5 разів. Відповідно до Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних та кримінальних справ від 17.10.2014 № 11 "Про деякі питання дотримання розумних строків розгляду судами цивільних, кримінальних справ і справ про адміністративні правопорушення" недотримання строків розгляду цивільних, кримінальних справ і справ про адміністративні правопорушення порушує конституційне право на судовий захист, гарантований статтею 55 Конституції України, і негативно впливає на ефективність правосуддя та на авторитет судової влади. 11 березня 2020 року постановою Кабінету Міністрів України N 211 «Про запобігання поширенню на території України коронавірусу COVID-19» через спалах у світі коронавірусу з 12 березня до 3 квітня 2020 року в Україні запроваджено карантин. Надалі карантин в державі продовжено до 31.07.2020 року. На період карантину в суді введено особливий режим роботи, який обмежується допуском у приміщення суду осіб з ознаками респіраторних захворювань; в суді запроваджено обов`язкове носіння засобів індивідуального захисту працівниками апарату суду і відвідувачами та дотримання відстані не менше ніж 1,5 метра між відвідувачами, які очікують дозволу на вхід до приміщень, та не менше 1,5 метра між особами в приміщенні суду; рекомендовано громадянам та іншим особам надавати до суду всі документи в електронному вигляді на електронну адресу суду, через особистий кабінет в системі «Електронний суд», поштовим зв`язком та через інші дистанційні засоби зв`язку. Тобто, наявність карантину не є перешкодою для розгляду судом даної цивільної справи у відповідності до вимог ЦПК. Суд вислухав представника позивача, вивчив матеріали справи і встановив наступне: Рішення Київського районного суду м. Одеси, ухваленим 24.12.2015 у справі №520/11389/15-ц, задоволено позов [PERSON] до [PERSON] , яка діє в своїх інтересах та в інтересах неповнолітньої доньки [PERSON] , треті особи: приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу Галій Т.С., Головне Управління державної міграційної служби України в Одеській області, Орган опіки та піклування Київської районної адміністрації Одеської міської ради про визнання недійсним договору купівлі-продажу, витребування майна із чужого незаконного володіння та виселення, а саме: - визнано недійсним договір купівлі-продажу від 29.05.2015 року укладений між [PERSON] та [PERSON] ; - витребувано у [PERSON] на користь [PERSON] квартиру [ADDRESS] ; - виселено [PERSON] та її неповнолітню доньку [PERSON] з квартири [ADDRESS] , а також інших осіб, що проживають у вказаній квартирі. Рішенням апеляційного суду Одеської області, ухваленим 11.05.2016 у справі №520/11389/15-ц, рішення Київського районного суду м. Одеси від 24.12.2015 в частині визнання недійсним договору купівлі-продажу квартири [ADDRESS] , укладеного 29.05.2015 між [PERSON] та [PERSON] - скасовано та відмовлено у задоволені відповідної вимоги. В іншій частині рішення Київського районного суду м. Одеси від 24.12.2015 залишено без змін. Судами встановлено, що договір купівлі-продажу від 29.05.2015 року є нікчемним правочином, тому як власник квартири [PERSON]. квартиру [PERSON] не продавала. Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 25.05.2016, за касаційною скаргою представника [PERSON] - [PERSON] , відкрите касаційне провадження у вказаній справі, а також зупинене виконання рішення апеляційного суду Одеської області від 11.05.2016 року до закінчення касаційного провадження у справі. Постановою Верховного Суду від 04.07.2019 у справі №520/11389/15-ц, рішення Київського районного суду міста Одеси від 24.12.2015 року у незміненій після апеляційного перегляду частині та рішення Апеляційного суду Одеської області від 11.05.2016 року залишені без змін. Поновлено виконання рішення Апеляційного суду Одеської області від 11.05.2016 року. Під час розгляду справи, позивачка - [PERSON] [INFO] померла . 19.06.2015 року [PERSON] уклала заповіт на користь дочки - [PERSON] . Заповіт оформлено у відповідності до вимог закону і посвідчено 12.07.2017 приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Одеської області Савіною К.П., зареєстровано в реєстрі за №3429. Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина на квартиру [ADDRESS] . [PERSON] у відповідності до вимог Закону надала нотаріусу заяву про прийняття спадщини за заповітом матері. Під час оформлення документів позивач довідалась про належність спадкової квартири іншій особі. Згідно з інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 12.11.2019 квартира [ADDRESS] належить на праві власності [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу від 29.05.2015 року. Окрім того,згідно відомостей вказаної інформаційної довідки під час зупинення виконання рішення апеляційного суду Одеської області від 11.05.2016 року, з 25.05.2016 по 04.07.2019, відповідачем [PERSON] вчинені наступні дії: за заявами власника [PERSON] : Державним реєстратором Комунального підприємства «Реєстраційна служба Одеської області» Махортовим Ігорем Олександровичем 07.06.2018 до відомостей Державного реєстру речових прав на нерухоме майно в розділі підстава виникнення права власності на Квартиру додано технічний паспорт від 06.06.2018 та висновок від 06.06.2018 видані ТОВ «ПРОФПРОЕКТ»; Державним реєстратором Комунального підприємства «Реєстраційна служба Одеської області» Махортовим Ігорем Олександровичем 07.06.2018 у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно змінено Квартиру на нежитлове приміщення шляхом внесення змін до розділу по Квартирі, а саме опис змін: об`єкт нерухомого майна: квартира, об`єкт житлової нерухомості: Так змінено на нежитлове приміщення, об`єкт житлової нерухомості: Ні; площа загальна площа (кв.м.): 67, житлова площа (кв.м.): 37,8 змінено на загальна площа (кв.м.): 67; адреса [ADDRESS] змінено на [ADDRESS] . Після цього відповідач [PERSON] 13.06.2018 подарувала (передала безоплатно у власність) своєму чоловіку [PERSON] квартиру, як нежитлове приміщення. Позивач доводить, що договір дарування є недійсним, тому як є фіктивним; записи в державному реєстрі речових прав щодо реєстрації права власності відповідачів на квартиру та внесення змін до цих записів не відповідають вимогам ЗУ «Про…….. За захистом порушеного права на спадщину позивач звернулась до суду з цим позовом. Дослідивши надані стороною позивача докази і наведені доводи, суд дійшов висновку, що позов є обґрунтованим і підлягає задоволенню. Згідно зі статтею 717 ЦК України за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов`язується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність. Згідно з частинами першою та другою статті 234 ЦК України фіктивним є правочин, який вчинено без наміру створення правових наслідків, які обумовлювалися цим правочином. Фіктивний правочин визнається судом недійсним. Однією із основоположних засад цивільного законодавства є добросовісність (пункт 6 статті 3 ЦК України) і дії учасників цивільних правовідносин мають бути добросовісними. Тобто, відповідати певному стандарту поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення. Згідно із частинами другою та третьою статті 13 ЦК України при здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди довкіллю або культурній спадщині. Не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах. Цивільно-правовий договір (в тому числі й договір дарування) не може використовуватися учасниками цивільних відносин для уникнення сплати боргу або виконання судового рішення. Боржник (дарувальник), який відчужує майно на підставі безвідплатного договору на користь іншої особи після виникнення у нього зобов`язання із повернення Квартири діє очевидно недобросовісно та зловживає правами стосовно кредитора, оскільки укладається договір дарування, який порушує майнові інтереси кредитора і направлений на недопущення витребування Квартири . Як наслідок, не виключається визнання договору недійсним, направленого на уникнення виконання рішення суду, на підставі загальних засад цивільного законодавства (пункт 6 статті 3 ЦК України) та недопустимості зловживання правом (частина третя статті 13 ЦК України). У постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі №369/11268/16-ц (провадження № 14-260цс19) зроблено висновок, що «позивач вправі звернутися до суду із позовом про визнання договору недійсним, як такого, що направлений на уникнення звернення стягнення на майно боржника, на підставі загальних засад цивільного законодавства (пункт 6 статті 3 ЦК України) та недопустимості зловживання правом (частина третя статті 13 ЦК України), та послатися на спеціальну норму, що передбачає підставу визнання правочину недійсним, якою може бути як підстава, передбачена статтею 234 ЦК України, так і інша, наприклад, підстава, передбачена статтею 228 ЦК України. Фіктивний правочин характеризується тим, що сторони вчиняють такий правочин лише для виду, знають заздалегідь, що він не буде виконаний, вважає, що така протизаконна ціль, як укладення особою договору дарування майна зі своїм родичем з метою приховання цього майна від конфіскації чи звернення стягнення на вказане майно в рахунок погашення боргу, свідчить, що його правова мета є іншою, ніж та, що безпосередньо передбачена правочином (реальне безоплатне передання майна у власність іншій особі), а тому цей правочин є фіктивним і може бути визнаний судом недійсним». Суд погоджується з доводами позивача, що під час вчинення відповідачем [PERSON] дій щодо змін правового статусу Квартири з житлового на нежитлове приміщення, щодо дарування Квартири , вона - [PERSON] була обізнана, що рішення апеляційного суду Одеської області від 11.05.2016 року, про витребування у неї на користь [PERSON] Квартири , набрало законної сили але його виконання зупинене до закінчення касаційного провадження у справі, відкритого за її касаційною скаргою. Тобто, відповідач - [PERSON] могла передбачити негативні наслідки для себе у випадку виконання рішення Київського районного суду міста Одеси від 24.12.2015 року у незміненій після апеляційного перегляду частині у справі №520/11389/15-ц при його залишенні Верховним Судом без змін. Також всі особові рахунки з отримання житлово-комунальних послуг по Квартирі до цього часу оформлені на ім`я [PERSON] та нею здійснюється їх оплата як за Квартиру а ні за нежитлове приміщення, відповідні відповіді підприємств надавачів комунальних послуг (а.с.181-186). З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що укладений [PERSON] 13.06.2018 зі своїм чоловіком [PERSON] договір дарування Вищевикладене і внесені Державним реєстратором Комунального підприємства «Реєстраційна служба Одеської області» Махортовим Ігорем Олександровичем зміни до відомостей Державного реєстру речових прав на нерухоме майно відносно Квартири за заявами відповідача [PERSON] не спрямовані на настання реальних правових наслідків, а мають на меті уникнення можливості витребування від [PERSON] . Квартири на виконання рішення Київського районного суду міста Одеси від 24.12.2015 року у незміненій після апеляційного перегляду частині у справі №520/11389/15-ц. Процедура скасування записів в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно (далі - Державний реєстр прав) здійснюється із дотриманням вимог Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (далі - Закон), Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2015 №1127, а також щодо технічної можливості скасування запису - пункту 41 Порядку ведення Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 26.10.2011 № 1141 (зі змінами). Виходячи із вимог Закону, то однією із умов скасування державної реєстрації права власності, обтяження та іншого речового права (далі - державна реєстрація прав) є рішення суду, яке набрало законної сили. Так, згідно статті 26 Закону передбачено, що запис про скасування державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень держаними реєстраторами вноситься до Державного реєстру прав у разі скасування на підставі рішення суду: - рішення про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень; - документи, на підставі яких проведено державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень; - скасування записів про проведену державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень. При внесенні записів до Державного реєстру прав про скасування державної реєстрації прав, що здійснюється щодо державної реєстрації переходу чи припинення речових прав, державний реєстратор робить відмітку про скасування державної реєстрації прав, а також поновлює записи про речові права на нерухоме майно, що існували до проведення державної реєстрації прав.

Outcome: approved