Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-31 00:00:00

Позивач звернувся із вище вказаним позовом до відповідача про відшкодування заподіяної шкоди, як підставою позовних вимог зазначає, що 18.06.2008 року [PERSON] був прийнятий на роботу до Товариства з обмеженою відповідальністю «Комплекс Агромарс» на посаду водія експедитора автоколони № 2 автотранспортного парку. 12.08.2014 з вини водія [PERSON] сталась дорожньо-транспортна пригода внаслідок якої було пошкоджено автомобіль DAF FT СF 85.410, д.р.н. АІ 6638 ЕВ, та напівпричіп Schmitz, д.р.н. АІ 6351 ХО, належні Позивачу та автомобіль Камаз 5320 д.р.н. ВИ 9072 АВ, під керуванням [PERSON]. Оскільки внаслідок ДТІІ [PERSON] отримав тілесні ушкодження слідчим відділом Кривоозерського РВУ МВС України в Миколаївський області було внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12014150250000319 від 12.08.2014року. Відповідно до постанови Кривоозерського РВУ МВС України в Миколаївський про закриття кримінального провадження від 30.09.2014р. в ході досудового о розслідування встановлено, що «водій [PERSON] грубо порушив вимоги п.п,; 2.3 «б», 12.1, 12.2, 12.3, 13.1, 19.3 ПДР України тобто проявив неуважність та не стежив за дорожньою обстановкою, яка склалась та не відреагував на її зміни, під час вибору швидкості не врахував дорожню обстановку, не контролював рух керованого транспортного засобу; в темну пору доби не обрав такої швидкості, яка б надала йому можливість зупинити транспортний засіб...». Постановою Кривоозерського РВУ МВС України в Миколаївський про закриття кримінального провадження від 30.09.2014 року безперечно встановлено причинно- наслідковий звязок між порушення [PERSON] вимог ПДР та дорожньо- транспортною пригодою, внаслідок якої було пошкоджено автомобіль DAF FT СF 85.410, д.р.н. АІ 6638 ЕВ, та напівпричіп Schmitz, д.р.н. АІ 6351 ХО, належні Позивачу. [PERSON] було звільнено на підставі наказу № 1020 К-3 від 21.10.2015р. за прогул без поважних причин з 24.06.2015 року. Відповідно до висновку експерта оцінювача (ПП Пліч-Опліч) щодо вартості матеріального збитку завданого ДТП, вартість відновлення автомобіля DAF FT СF 85.410, д.р.н. АІ 6638 ЕВ, перевищує його ринкову вартість, яка на дату оцінки встановлена оцінювачем як 1 602 670,00 грн. Висновком експерта також встановлено, що попередня оціночна вартість відновлювального ремонту напівпричепу Schmitz, д.р.н. АІ 6351 ХО становить 443 715,02 грн. Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування шкоди, заподіяної підприємствам, установам, організаціям» від 29 грудня 1992 р. під прямою дійсною шкодою потрібно розуміти втрату, погіршення або зниження цінності майна, необхідність для підприємства здійснити затрати на відновлення, придбання майна чи інших цінностей або провести зайві, тобто викликані внаслідок порушення працівником трудових обовязків, грошові виплати. Згідно із ст. 132 КЗпП України «за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації при виконанні трудових обовязків, працівники, з вини яких її заподіяно, несуть матеріальну відповідальність у розмірі прямої дійсної шкоди, але не більше свого середнього місячного заробітку». Згідно з довідкою бухгалтерії № 713 від 28.08.2014 року середня заробітна плата [PERSON] за два попередні місяці перед настанням ДТП становила 2 460.59 грн. У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги викладені у позовній заяві підтримав повністю та просив суд позов задовольнити. Представник відповідач позовні вимоги не визнав та пояснив суду, що позивачем не надано суду наладжених та допустимих доказів, а посилання позивача на постанова про закриття кримінального провадження не є допустимим доказом саме вини відповідача пошкодження транспортного засобу автомобіля марки DAF FT СF 85.410, д.р.н. АІ 6638 ЕВ, та напівпричіп Schmitz, д.р.н. АІ 6351 ХО, оскільки п.3 постанови про закриття кримінального провадження від 30.09.2014 року чітко прописано направити до ВДАІ по обслуговуванню Кривоозерського району матеріали щодо [PERSON], за фактом порушення правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів для притягнення його до адміністративної відповідальності за ст.124 КУпАП доказів притягнення відповідача до відповідальності та визнанням його вини позивачем не надано. Окрім того, позивачем пропущений строк позовної давності і тому представник позивача просить суд письмовою заявою застосувати строк позовної давності та відмовити у задоволенні позову Суд вислухавши пояснення сторін, дослідивши письмові докази встановив наступне. Судом встановлено, що відповідача [PERSON] 18.06.2008 року був прийнятий на роботу до Товариства з обмеженою відповідальністю «Комплекс Агромарс» на посаду водія експедитора автоколони № 2 автотранспортного парку. 12.08.2014 року сталась дорожньо-транспортна пригода внаслідок якої було пошкоджено автомобіль DAF FT СF 85.410, д.р.н. АІ 6638 ЕВ, та напівпричіп Schmitz, д.р.н. АІ 6351 ХО, належні позичу. Оскільки [PERSON] внаслідок ДТІІ отримав тілесні ушкодження слідчим відділом Кривоозерського РВУ МВС України в Миколаївський області було внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12014150250000319 від 12.08.2014року. Відповідно до постанови Кривоозерського РВУ МВС України в Миколаївський про закриття кримінального провадження від 30.09.2014р. в ході досудового о розслідування встановлено, що «водій [PERSON] грубо порушив вимоги п.п.; 2.3 «б», 12.1, 12.2, 12.3, 13.1, 19.3 ПДР України тобто проявив неуважність та не стежив за дорожньою обстановкою, яка склалась та не відреагував на її зміни, під час вибору швидкості не врахував дорожню обстановку, не контролював рух керованого транспортного засобу; в темну пору доби не обрав такої швидкості, яка б надала йому можливість зупинити транспортний засіб...». В резулятивний частині постанови Кривоозерського РВУ МВС України в Миколаївський про закриття кримінального провадження від 30.09.2014 року, постановлено: Закрити кримінальне провадження за участю водіїв [PERSON]та [PERSON], за відсутнімстю складу кримінального провапорушення. Направити до ВДАІ по обслуговуванню Кривоозерського району матеріали щодо [PERSON], за фактом порушення правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів для притягнення його до адміністративної відповідальності за ст.124 КУпАП. Позивачем не надано суду доказів про притягнення відповідача до будь якої відповідальності за фактом ДТП. Відповідно до ст. 132 КЗпП України за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації при виконанні трудових обов'язків, працівники, з вини яких заподіяно шкоду, несуть матеріальну відповідальність у розмірі прямої дійсної шкоди, але не більше свого середнього місячного заробітку. Матеріальна відповідальність понад місячний заробіток допускається лише у випадках зазначених в законодавстві. п.4 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування шкоди, заподіяної підприємствам, установам, організаціям» від 29 грудня 1992 року розяснено, що за правилами ст.132 КЗпП за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації при виконанні трудових обов'язків, працівники, з вини яких її заподіяно, несуть матеріальну відповідальність у розмірі прямої дійсної шкоди, але не більше свого середнього місячного заробітку, крім випадків, коли законодавством вона передбачена у більшому, ніж цей заробіток, розмірі. якщо межі матеріальної відповідальності були визначені в укладеному з працівником контракті, вона покладається на нього відповідно до умов контракту під прямою дійсною шкодою, зокрема, слід розуміти втрату, погіршення або зниження цінності майна, необхідність для підприємства, установи, організації провести затрати на відновлення, придбання майна чи інших цінностей або провести зайві, тобто викликані внаслідок порушення працівником трудових обов'язків, грошові виплати. Згідно зі ст.130 КЗпПП не одержані або списані в доход держави прибутки з підстав, пов'язаних з неналежним виконанням працівником трудових обов'язків (так само як і інші неодержані прибутки) не можуть включатися до шкоди, яка підлягає відшкодуванню. Судом встановлено, що між сторонами договір про повну матеріальну відповідальність не укладався. Суд розглядає цивільну справу не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданих відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі, доказів поданих сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі (ст. 11 ЦПК України). - відповідно до ст.10 ЦПК України сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. - відповідно до ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. - відповідно до ч.3 ст.60 ЦПК України доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. У відповідності до ч.1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених ЦПК України ( ч. 3 ст. 10 ЦПК України). Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Оскільки позивачем не надено суду доказів вини відповідача у спричиненні йому матеріальної шкоди то у задоволенні позову слід відмовити. Окрім того, ст. 233 КЗпП України встановлено строки звернення до суду за вирішенням трудових спорів. Зокрема, за приписами ч. 3 ст. 233 КЗпП України для звернення власника або уповноваженого ним органу до суду в питаннях стягнення з працівника матеріальної шкоди, заподіяної підприємству, установі, організації, встановлюється строк в один рік з дня виявлення заподіяної працівником шкоди. Позивачем не ставиться питяння перед судом про поновлення строку звернення до суду натомість відповідач просить застосувати строк позовної давності. Позовні вимоги про стягнення збитків у даній справі заявлені до суду лише 21.12.2015 року, тобто поза межами строку, встановленого ч. 3 ст. 233 КЗпП України. Таким чином, суд приходить до висновку про необхідність відмовити позивачу в задоволенні позову про відшкодування матеріальної шкоди у зв'язку з пропуском позивачем без поважних причин строку для звернення до суду з позовом, встановленого ст. 233 КЗпП України. За таких обставин, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об'єктивно наявні у справі докази, оцінив їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв'язок у сукупності, з'ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, з урахуванням того, що відповідно до ст.1 ЦПК України завданням цивільного судочинства є спра-ведливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичної особи, суд дійшов висновку, що позов задоволенню не підлягає. З огляду на вищевикладене, відповідно до ст. ст.130, 132, 134, 233, 234 Кодексу законів про працю України, постанови Пленуму Верховного суду України від 29 грудня 1992 року №14 "Про судову практику у справах про відшкодування шкоди, заподіяної підприємствам, установам, організаціям їх працівниками" та,

Outcome: dismissed