Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-06 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду із позовною заявою до [PERSON] про стягнення додаткових витрат на утримання сина [PERSON], [INFO]. В обґрунтування заявлених вимог вказувала, що за рішенням суду відповідач сплачує їй аліменти на утримання сина [PERSON] в розмірі 1/6 частини всіх видів заробітку, але не менш 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 30 липня 2013 року до досягнення дитиною повноліття. Однак, розмір аліментів, які сплачує відповідач не забезпечує мінімальні матеріальні умови для життя дитини. Вона, як мати з якою проживає дитина несе додаткові розходи по його утриманню. Так, вона понесла додаткові витрати на придбання одягу для сина, а саме костюма і взуття для участі випускному заході. Після отримання атестата та здачі тестів син вступив вищий навчальний заклад на контрактній основі, відповідно вона несе додаткові витрати по оплаті навчання сина. Для навчання вона змушена була придбати синові оргтехніку, а саме компютер. Просить стягнути з відповідача половину фактично понесених додаткових витрат на утримання сина в сумі 7576 гривень. У судовому засіданні позивачка та її представник [PERSON], яка діє на підставі договору про надання юридичних послуг, підтримали позовні вимоги. Позивачка пояснила, що проживає разом з сином в приватному будинку, який опалюється вугіллям і дровами, на що вона змушена витрачати чималі гроші, син часто хворіє, відповідно вона змушена оплачувати його лікування. Син навчається вищому навчальному закладі на контрактній основі і на місяць вона оплачує за його навчання 1100 гривень, відповідно за період з вересня 2014 року по лютий 2015 року вартість навчання склала 6600 гривень вважає, що половину цієї суми повинен платити відповідач. Для навчання сина ще в школі, а потім в інституті, вона в кредит купила оргтехніку, а саме комп'ютер та комплектуючі до нього, вважає, що половину вартості, яка становить 3072 гривень має сплатити відповідач. Син був на випускному вечорі в школі, отримував атестат про середню освіту, вона за свої гроші набувала йому костюм за 3559 гривень і туфлі за 800 гривень, вважає, що половину цих сум повинен сплатити відповідач. Просила суд стягнути із відповідача фактично понесені додаткові витрати на утримання сина в сумі 7576 гривень. Відповідач по справі [PERSON] проти задоволення позову заперечував, вказував, що навчання, придбання одягу та оргтехніки не відносить додаткових витрат в розумінні ст..185 СК України. Він за рішенням суду спочатку сплачував позивачці аліменти в розмірі ? частки, а коли у нього народилася друга дитина і стягнути аліменти на її утримання, то за його заявою аліменти на користь позивачки на утримання сина були знижені до 1/6 частки. На цей час існує рішення суду про стягнення з нього аліментів на повнолітню дитину на період навчання сина в розмірі 1/6 частки. Він аліменти постійно платив, заборгованості не має. На цей час він проживає разом з батьками, які є пенсіонерами, хворіють, потребують матеріальної допомоги. Також він сплачує аліменти на утримання неповнолітньої дитини в розмірі 1/6 частки, тому не має змоги ще додатково крім аліментів, допомагати позивачці утримувати сина. Суд, вислухавши сторони, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги [PERSON] не підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч.2 ст.10, ч.1 ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Стаття 57 ЦПК України передбачає, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Згідно з ч.2 ст.60 ЦПК України, докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, а ч.4 цієї статті передбачає, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом встановлено та не оспорюється сторонами, що шлюб між сторонами розірвано, їх син [PERSON], [INFO] залишився проживати разом із матірю, що також підтверджується довідкою із місця проживання № 249 від 25.07.2013 року за адресою м. Маріуполь, вулиця Гурамішвілі будинок 115 б (а.с.5). Батько проживає окремо. Згідно із рішенням колегії суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Донецької області від 30 липня 2013 року, був зменшений розмір аліментів , що стягуються за рішенням Іллічівського районного суду м. Маріуполя від 22 жовтня 1998 року з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання сина [PERSON], [INFO] з 1/4 до 1/6 частини з усіх видів заробітної плати, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 30.07.2013 року до досягнення дитиною повноліття (а.с.48-50). Згідно рішення Орджонікідзевського районного суду м. Маріуполя від 06.03.2015 року з [PERSON] на користь [PERSON] були стягнути аліменти на утримання повнолітнього [PERSON], [INFO] у розмірі 1/6 частини з усіх видів заробітку та доходів, починаючи з 13.02.1997 року і до закінчення ним навчання, але не більше, чим до 23-х років. Відповідно до ст..185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобовязані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Пунктом 18 постанови Пленуму Верховного Суду «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» вказує, що до участі в додаткових витратах на утримання дитини, викликаних особливими обставинами (розвитком її здібностей, хворобою, каліцтвом тощо), можна притягати лише батьків. У цих випадках ідеться про фактично зазначені або передбачувані витрати, тому їх необхідно визначати у твердій грошовій сумі. Разом з тим, додаткові витрати на утримання дитини мають бути викликані особливими обставинами. У даному випадку мова йде про додаткові витрати, а не про додаткове стягнення коштів на утримання дитини. Проте, в окремих випадках, через особливі обставини (розвиток здібностей дитини, тяжка хвороба, каліцтво тощо) потрібні значні додаткові витрати. Тому, розмір додаткових витрат, що стягуються повинен визначатися залежно від дійсно понесених або передбачуваних витрат. У своїй позовній заяві щодо необхідності стягнення з відповідача додаткових витрат на розвиток дитини, позивач зазначила, що відносить до таких витрат грошові кошти за навчання сина у вищому навчальному закладі на контрактній основі, забезпечення одягом та витрати на придбання оргтехніки. На підтвердження зазначених вимог з боку позивачки були надані товарні чеки від 25 квітня 2014 року на придбання в ПП [PERSON] костюму, краватки та сорочки на загальну суму 2630 гривень (а.с.6), кредитний договір від 08 серпня 2009 року та додаток до нього № 1, відповідно до якого позивачка отримала в кредитній спілці "Азовська кредитна компанія" грошові кошти в сумі 5777,82 гривень на придбання комп'ютера, даний кредит позивачка погасила 20 липня 2010, на той момент син навчався в школі і комп'ютер був йому необхідний для навчання, а в подальшому для навчання у вищому учбовому закладі (а.с.4). Таким чином, суд вважає, що витрати понесені позивачкою на придбання одягу та компютеру не відносяться до додаткових витрат, так як не є такими, що повязані з особливими обставинами, а саме аліменти батька та утримання матері мають забезпечити нормальні умови життя дитини. Крім того, позивачем не доведено того, що придбання компютеру повязано з метою розвитку здібностей дитини та вона досягла певних успіхів у навчанні (того, що у дитини є здібності) компютерних технологій. Відповідно до довідки Маріупольського державного університету № 402 від 16.10.2014 року син сторін [PERSON] в 2014 році вступив на денну форму навчання до Маріупольського державного університету на економіко-правовій факультет спеціальність «правознавство», термін закінчення навчального закладу у 2018 році (а.с.7). Згідно із договором про навчання № 226452 від 01 жовтня 2014 року, що був укладений між Маріупольським державним університетом в особі ректора [PERSON] та [PERSON], яка є замовником та [PERSON], студентом, [PERSON] за навчання [PERSON] за період з 01 жовтня 2014 року до 30 червня 2018 року повинна внести плату в загальній сумі 49854,80 гривень, відповідно за 2014-2015 навчальний рік в сумі 9970,96 гривень, що в місяць складає 1100 гривень (а.с. 51). На підтвердження факту внесення даних сум за період з жовтня 2014 року до лютого 2015 року позивачкою були надані квитанції (а.с.52-55). В сенсі ст..185 ч.1 СК України, додаткові витрати не є додатковим стягненням коштів на утримання дитини. Аліменти необхідні, щоб забезпечити нормальні матеріальні умови для життя дитини. В окремих випадках за наявності особливих обставин, крім звичайних витрат на дитину вимагаються додаткові. Як встановлено у судовому засіданні відповідач сплачував та сплачує аліменти на утримання сина [PERSON], який на даний час є повнолітньою дитиною, витрати на навчання у вищому учбовому закладі не є додатковими витратами в розумінні ст..185 СК України, тому не підлягають стягненню із відповідача. Що стосується наданих з боку позивачки документів із закладів охорони здоровя, відповідно до яких [PERSON] знаходився на лікуванні в стаціонарі з 12.02.2014 року по 25.02.2014 року з діагнозом хронічний холецистит на тлі деформації жовчного міхура, неповна ремісія, пубертатний гипоталамический синдром, ожиріння аліментарно-конституційне (а.с.9-10), то суд їх не бере до уваги, так як позивачка не надала суду відомостей стосовно понесених на лікування коштів. При таких обставинах, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] про стягнення із пашко А.В. додаткових витрат на утримання дитини сина [PERSON], [INFO] в розмірі 7576 гривень, задоволенню не підлягають.

Outcome: dismissed