Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-19 00:00:00

03 лютого 2016 року позивач звернуся до суду із цивільним позовом до Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Приватбанк» про стягнення коштів за депозитним договором, в якому, з врахування уточнень просив суд ухвалити рішення, яким стягнути з відповідача ПАТ КБ «Приватбанк», ЄДРПОУ 14360570, на його користь суму заборгованості за депозитним вкладом у розмірі 390 761,25 грн. (триста дев'яносто тисяч сімсот шістдесят одну гривня, 25 коп.), що складається із 311550,53 грн. (триста одинадцять тисяч п'ятсот п'ятдесят гривень, 53 коп.) сума вкладу із відсотками, 16116,88 грн. (шістнадцять тисяч сто шістнадцять гривень, 88 коп.) (3% річних), 63093,84 грн. (шістдесят три тисячі дев'яносто три гривні, 84 коп.) (інфляційні витрати). Свої позовні вимоги мотивує тим, що 18 квітня 2013 року, між Позивачем та Відповідачем, був укладений депозитний договір, який оформлений заявою № SAMDN25000734663784 на оформлення вкладу «Депозит Плюс на 12 місяців». Сума вкладу становила 200 000,00 грн. строк вкладу - 365 днів до 18.04.2014 року включно та визначено 18 % річних (процентна ставка на дату здійснення вкладу). У той самий день Відповідач відкрив рахунок по вкладу за № [NUMBER], на який Позивач через касу Головного Феодосійського відділення КРУ «Приватбанк» вніс грошові кошти у розмірі 200 000, 00 грн. На підтвердження отримання від Позивача грошових коштів, останньому було надано чек (квитанція). 18 квітня 2013 року, Позивач та Відповідач підписали додаткову угоду до договору № SAMDN25000734663784. Відповідно до якої, Позивач надав право Банку (ПАТ КБ «Приватбанк») перераховувати на його бонусний рахунок «Бонус Плюс», суми нарахованих відсотків по надбавці, яка вказана у п. 1 такої додаткової угоди. Надбавка по депозитному вкладу становила 2%річних. Відповідач відкрив бонусний рахунок для Позивача за № [NUMBER], на який кожного місяця Відповідач перераховував відсотки за депозитним договором. Станом на 11.05.2014 року на рахунку Позивача було 235505,78 грн., що підтверджується довідкою № 4036854 від 11.05.2014 року, виданої Кримським регіональним управлінням ПАТ КБ «Приватбанк». Зважаючи на окупацію Криму, Позивач із сім'єю змушений був переїхати, та тепер мешкає в с.Зимна Вода, Пустомитівського району Львівської області. Позивач звертався до Відповідача про повернення грошових коштів, але Відповідач надавав формальні листи, і вказував на неможливість повернення грошових коштів у зв'язку із припиненням діяльності відділень банку на окупованій території. Пункт 5 заяви на оформлення вкладу № SAMDN25000734663784 від 18.04.2013 року передбачає право Позивача та Відповідача достроково розірвати договір, повідомивши про це один одного за два банківських дні до дати розірвання. 16 травня 2016 року, Позивач своїм листом повідомив Відповідача про своє бажання розірвати договір на оформлення вкладу «Депозит Плюс на 12 міс. » та просив повернути йому суму коштів і відсотків по вкладу у будь-якому відділені ПАТ КБ «Приватбанку» у Львові. Таку заяву, Відповідач отримав 19 травня 2016 року. Тому, Позивач вважає, що 24 травня 2016 року є датою розірвання договору № SAMDN25000734663784 від 18.04.2013 року. Позивач неодноразово уточнював свої позовні вимоги, та заявою від 26.02.2018 року відмовився від частини позовних вимог, а саме що стосується нарахування Позивачем 70 872,70 грн. відсотків за користування грошовими коштами протягом періоду з 25.05.2016 року по 13.02.2018 року. Позивачем було здійснено розрахунок 18% річних за депозитним вкладом за період з 18.04.2013 року по 24.05.2016 року, тобто за період, коли договір депозитного вкладу був дійсним на його думку. З 18.04.2013 року до 24.05.2016 року пройшло 1131 днів. Таким чином з вкладом у розмірі 200 000,00 грн., 18 % річних за період 1131 день становить 111550,53 грн. (200 000,00 х18 % = 36000,00 в рік; 36000,00: 365=98,63 грн.; 98,63 х 1131=111550,53 грн.). Станом на момент розірвання договору 24.05.2016 року, сукупна сума боргу (сума коштів, внесена на банківський рахунок, а також відсотки річні, які мали бути виплачені) дорівнювала 311550,53 грн. (200 000,00 грн. (сума вкладу) + 111550,53 грн.(нараховані відсотки), і саме з цієї суми мають вираховуватися інфляційні втрати та 3 відсотки річних за ст. 625 ЦК України. Позивач здійснив нарахування інфляційних втрат, розмір якого за період з 25.05.2016 по 13.02.2018 року дорівнює 1,202516. Сукупні інфляційні втрати з 25.05.2016 року по 13.02.2018 рік становлять 63093,84 грн. ( 311550,53 х 1,202516 - 311550,53) Щодо 3% річних, які підлягають стягненню з відповідача на підставі ст. 625 ЦК України позивач вказує, що з 25.05.2016 року по 13.02.2018 року пройшло 630 днів (з 25.05.2016 -31.12.2016 - 221 день та 409 днів з 01.01.2017 -13.02.2018). Тобто в сукупності, відповідач прострочив своє грошове зобов'язання на 630 днів. Сума 3% річних від суми 311550,53 грн. за період з 25.05.2016 по 31.12.2016 рік становить 5643,66 грн. (311550,53 х3%х221:366:100) та за період з 01.01.2017 по 13.02.2018 рік становить 10473,22 грн. (311550,53 х 3%х409:365:100). Сукупний розмір 3% річних за весь час прострочення, а саме з 25.05.2016 року по 13.02.2018 рік становить 16116,88 грн. ПАТ КБ «Приватбанк» не виконав належним чином свої зобов'язання щодо повернення належного позивачу вкладу разом із нарахованими відсотками згідно умов договору, що є порушенням вимог чинного законодавства, умов укладених договорів та законних прав позивача. Спір в добровільному порядку не вирішено. Вважає такі дії відповідача не законними, позивачу фактично завдана матеріальна шкода та просив стягнути з відповідача на виконання умов укладених між ним і відповідачем договору суму вказаного депозитного вкладу, нараховані відсотки та штрафні санкції. Представник відповідача щодо задоволення позову заперечив, подав суду письмові заперечення проти позову. Свої заперечення відповідач мотивує там, що у відповідності до положень ч. 1 ст. 3 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», територія Автономної Республіки Крим визначена як тимчасово окупована територія України. Постановою Правління Національного банку України за № 260 від 06.05.2014 «Про відкликання та анулювання банківських ліцензій та генеральних ліцензій на здійснення валютних операцій окремих банків і закриття банками відокремлених підрозділів, що розташовані на території Автономної Республіки Крим і міста Севастополь». Рішенням Центрального банку Російської Федерації № РН-33від 21.04.2014 року, було припинено з 21.04.2014 року діяльність відокремлених структурних підрозділів на території Республіки Крим і на території міста федерального значення Севастополя - ПАТ КБ «Приватбанк». Тому, на думку, відповідача, відокремлений підрозділ ПАТ КБ «Приватбанк» на території АРК та міста Севастополь не мав правових підстав та можливості здійснювати банківську діяльність, після окупації АРК та міста Севастополь. Окрім того, зазначає, що окупаційна влада ще в травні 2014 року фактично здійснила конфіскацію частини майнового комплексу ПАТ КБ «Приватбанк», що використовувалось у банківській діяльності відокремленого структурного підрозділу - Філії «Кримське РУ ПАТ КБ «Приватбанк», а саме: приміщень банку, банкоматів, терміналів, транспортних засобів та інше, а тому відповідач не мав доступу до договорів з клієнтами на паперових носіях, платіжних документів, документів каси, готівки. Вказує на те, що Автономною некомерційною організацією «Фонд захисту вкладників» було придбано права (вимоги) по вкладам і здійснення компенсаційних виплат у порядку встановленому ст. 7 та 9 Федерального Закону від 2 квітня 2014 року № 39-ФЗ. Таким чином, Автономною некомерційною організацією «Фонд захисту вкладників» було взято зобов'язання здійснювати компенсаційні виплати у тому числі владникам Філії «Кримське РУ ПАТ КБ « Приватбанк». Окрім того, відповідач зазначає, що позивач не підтвердив існування договірних відносин між ними, не надав договір про відкриття депозитного вкладу, не підтвердив внесення грошових коштів на такий депозитний рахунок в ПАТ КБ «Приватбанк»,а тому, ПАТ КБ «Приватбанк» вважає, що вони є неналежними відповідачами у справі, документи, які були подані позивачем не містять мокрих печаток ПАТ КБ «Приватбанк», що на їх думку ставить під сумнів достовірність документів, які були подані позивачем. Ухвалою від 05.02.2016 року було відкрито провадження у справі. Ухвалою від 23.11.2016 року було задоволено клопотання позивача та витребувано у відповідача депозитний договір № SAMDN25000734663784 від 18.04.2013 року укладений між ПАТ КБ «Приватбанк» та [PERSON]; виписки по банківському рахунку [NUMBER] відкритому у ПАТ КБ «Приватбанк» на ім'я [PERSON]; ощадна книжка або інший документ, що підтверджує внесення грошових коштів [PERSON] на депозитний рахунок відкритий в ПАТ КБ «Приватбанк». Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримала у повному обсязі, посилаючись на обставини викладені у позовній заяві, додаткових письмових поясненнях та заявах про збільшення розміру позовних вимог та заяві про відмову від частини позовних вимог. Представник відповідача ПАТ КБ «Приватбанк» у судовому засіданні в режимі відео конференції просив відмовити у задоволенні позовних вимог. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому їх дослідженні, суд дійшов до таких висновків. Згідно із ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Згідно із ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Статтею 77 ЦПК України визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Статтею 80 ЦПК України визначено поняття достатності доказів, як доказів які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, що входять до предмету доказування. Правовідносини, що склались між сторонами, є договірними та регулюються нормами ЦК України, Положенням про порядок здійснення банками України вкладних (депозитних) операцій з юридичними і фізичними особами, затвердженого постановою Правління НБУ №516 від 03 грудня 2003 року, умовами та правилами надання банківських послуг, які є в загальному доступі на електронному сайті відповідача www.privatbank.ua. В матеріалах справи міститься Заява № SAMDN250000734663784 на оформлення вкладу «Депозит плюс на 12 місяців». Така заява датована 18.04.2013 року. В такій вказано, що [PERSON], надалі «Клієнт», діючи добровільно, просить оформити в ПАТ КБ «Приватбанк» депозитний вклад на наступних умовах: сума вкладу -200 000,00 грн., валюта вкладу - UAH, строк вкладу 365 днів до 18.04.2014 року включно. Процентна ставка на дату оформлення вкладу -18%, період нарахування процентів по вкладу - 1 місяць, мінімальний строк вкладу - 6 місяців. Особистий рахунок по вкладу [NUMBER] та номер рахунку для зарахування відсотків по вкладу: [NUMBER]. На даній заяві міститься печатка синього кольору із найменуванням Філії Кримське Регіональне управління ПАТ КБ «Приватбанк» МФО 384436 [PERSON] На підтвердження внесення грошових коштів у розмірі 200 000,00 грн. на свій рахунок, який був відкритий для позивача в ПАТ КБ «Приватбанк», позивач надав копію квитанції з ПАТ КБ «Приватбанк». З урахування нечіткого зображення на такій квитанції, Позивачем було надано висновок № 3381 експертного дослідження реквізитів чеків/квитанцій/до заяв № SAMDN250000734620171 та № SAMDN250000734663784 на оформлення вкладів «Депозит плюс на 12 міс». Такий висновок був наданий експертом Львівського науково дослідного інституту судових експертиз [PERSON] 20.07.2017 року. Відповідно до вказаного висновку, експерт зміг повністю відновити текст на квитанції. Із відновленого тексту вбачається, що на звороті квитанції міститься найменування Приватбанк із власним логотипом та з інформацією про послуги банку. На лицевій стороні квитанції міститься друкований текст, наступного змісту: «Відкрийте депозит у найкращому депозитному банку України! Вигідні умови розміщення: 19 % річних в гривні, 10% в доларах,8% в євро, 9% в рублях. ВНЕСЕННЯ НА РАХУНОК. КВИТАНЦІЯ № 3. [PERSON] [NUMBER] Сума: 200 000.00 UAH, »що квитанція від 18.04.2013 року, Платник: [PERSON]. Призн.платежу: до вкладу договор SAMDN250000734663784. Підпис касира_______ ПІБ [PERSON]. ЕЦП: AGR0000000475/або 6/48358. На підтвердження наявності банківського рахунку Позивача в ПАТ КБ «Приватбанк», останній надав довідку № 4036854 від 11.05.2014 року. Як вбачається з такої довідки станом на 11.05.2014 року на зазначеному рахунку було 235505,78 грн. На довідці міститься факсимільний підпис начальника департаменту по координації роботи з клієнтами Кримського РУ ПАТ КБ «Приватбанк» [PERSON] Відповідач заперечував щодо даного доказу, оскільки вказував на те, що така довідка видавалась вже на окупованій території та після прийняття постави Національного банку України № 260 від 06.05.2014 року «Про відкликання та анулювання банківських ліцензій та генеральних ліцензій на здійснення валютних операцій окремих банків і закриття банками відокремлених підрозділів, що розташовані на території Автономної Республіки Крим і міста Севастополя». Просив суд не брати до уваги таку довідку під час вирішення справи. Так, відповідно до п.5 Постанови Правління Національного Банку України від 06.05.2014 року № 260 «Про відкликання та анулювання банківських ліцензій та генеральних ліцензій на здійснення валютних операцій окремих банків і закриття банками відокремлених підрозділів, що розташовані на території Автономної Республіки Крим і міста Севастополя», банки, в тому числі ПАТ КБ «Приватбанк», зобов'язані припинити діяльність відокремлених підрозділів банків, розташованих на території Автономної Республіки Крим і міста Севастополя, та протягом місяця з дня набрання чинності цією постановою забезпечити закриття таких відокремлених підрозділів. Відповідно до ст.23 Закону України «Про банки та банківську діяльність» банк, зокрема,зобов'язаний повідомити Національний банк України про прийняття уповноваженим органом банку рішення про закриття відокремленого підрозділу в семиденний строк після прийняття такого рішення та про фактичне припинення його діяльності - у триденний строк. Національний банк України, вносить відповідні відомості в про відокремлені підрозділи банку до Державного реєстру банків на підставі письмово повідомлення банку. В матеріалах справи міститься лист з Національного банку України «Про надання інформації» від 04.08.2016 року за № 24-0004/65477, в якому останній повідомив, що Філія «Кримське регіональне Управління «ПАТ КБ «Приватбанк» створена відповідно до рішення Ради комерційного банку «Приватбанк» (протокол № 49 від 28 квітня 1994 р.)як Сімферопольська філія комерційного банку «Приватбанк». Чинна редакція Положення про Філію «Кримське регіональне управління» ПАТ КБ «Приватбанк», затверджена рішенням Правління банку (протокол № 17 від 08 травня 2014 року). Місцезнаходження філії: 49094,м. Дніпропетровськ, вул. Набережна Перемоги, 30. Відповідно до повідомлення ПАТ КБ «Приватбанк» від 03.06.2014 року № 19.0.0.0/3-879 до Державного реєстру банків внесено запис про вищезазначене 04.06.2014 року. Водночас 04.06.2014 року до Державного реєстру банків внесено запис щодо тимчасового призупинення діяльності Філії (рішення Правління Банку від 29.05.2014 № 20). З урахуванням наведеного, суд вважає, що твердження представника відповідача про те, що саме вказаною постановою була припинена діяльність філій ПАТ КБ «Приватбанк» на території АРК та м. Сімферополя не знайшли своє підтвердження в ході розгляду даної справи, що також підтверджується відповіддю Національного банку України. Суд вважає, що саме з 04.06.2014 року, коли був внесений запис до Державного реєстру банків про тимчасове призупинення діяльності Філії «Кримське регіональне управління ПАТ КБ «Приватбанк»,діяльність вказаної філії припинилась. З урахування того, що станом на момент видачі довідки, діяльність Філії Кримського РУ ПАТ КБ «Приватбанк» ще не була тимчасове призупинення, а тому суд приходить до переконання, що довідка № 4036854 від 11.05.2014 року є належним та допустимим доказом у даній справі, який підтверджує як наявність відкритого банківського рахунку Позивача, так і наявність на такому рахунку грошових коштів у розмірі 235505,78 грн. Враховуючи вищевикладене, на думку суду, позивач надав всі необхідні документи, які є належними, допустимими,достовірними та достатніми, які підтверджують виникнення договірних відносин між [PERSON] та ПАТ КБ «Приватбанк», а саме укладення договору банківського вкладу у вигляді заяви № SAMDN250000734663784 та внесення грошових коштів у розмірі 200 000,00 грн. на банківський рахунок № [NUMBER], що підтверджується квитанцією № 3 від 18.04.2013 року. Вирішуючи даний спір суд керувався наступним: Так, згідно вимог ч.1 ст. 1059 ЦК України договір банківського вкладу укладається у письмовій формі. Письмова форма договору банківського вкладу вважається додержаною, якщо внесення грошової суми підтверджено договором банківського вкладу з видачею ощадної книжки або сертифіката чи іншого документа, що відповідає вимогам, встановленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) та звичаями ділового обороту. Відповідно до п.1.4. Положення про порядок здійснення банками України вкладних (депозитних) операцій з юридичними і фізичними особами, затвердженого постановою Правління НБУ №516 від 03 грудня 2003 року, залучення банком вкладів (депозитів) юридичних і фізичних осіб підтверджується: договором банківського рахунку; договором банківського вкладу (депозиту) з видачею ощадної книжки; договором банківського вкладу (депозиту) з видачею ощадного (депозитного) сертифіката; договором банківського вкладу (депозиту) з видачею іншого документа, що підтверджує внесення грошової суми або банківських металів і відповідає вимогам, установленим законом, іншими нормативно- правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) та звичаями ділового обороту. Згідно з п.2.9 Інструкції про ведення касових операцій банками в Україні, затвердженої постановою Правління НБУ №174 від 01 червня 2011 року, банк (філія, відділення) зобов'язаний (зобов'язана/зобов'язане) надати клієнту після завершення приймання готівки квитанцію (другий примірник прибуткового касового ордера) або інший документ, що є підтвердженням про внесення готівки у відповідній платіжній системі у вигляді паперового або електронного документа відповідно до законодавства, умов договору та згідно з внутрішньобанківськими правилами, правилами платіжної системи). Квитанція або інший документ, що є підтвердженням про внесення готівки у відповідній платіжній системі, має містити найменування банку (філії, відділення), який здійснив касову операцію, дату здійснення касової операції (у разі здійснення касової операції в післяопераційний час - час виконання операції або напис чи штамп "вечірня" чи "післяопераційний час"), а також підпис працівника банку (філії, відділення), який прийняв готівку, відбиток печатки (штампа) або електронний підпис працівника банку (філії, відділення), засвідчений електронним підписом САБ. Проаналізувавши висновок експертного дослідження № 3381 Львівського науково дослідного інституту судових експертиз, який був наданий представником позивача, як доказ у дану справу, надав йому оцінку та прийшов до висновку, що квитанція № 3, яка була об'єктом дослідження, містить всі необхідні реквізити, передбачені Інструкцією про ведення касових операцій банками в Україні, а тому така квитанція є належним та допустимим доказом у даній справі, що підтверджує факт внесення грошових коштів позивачем на відкритий банківський рахунок в ПАТ КБ «Приватбанк» На електронному сайті ПАТ КБ «Приватбанк» (www.privatbank.ua) викладений документ під назвою «Умов та правил надання банківських послуг». У п.2.2.1.1. таких правил вказано, що клієнт передає, а банк приймає грошові кошти (далі вклад) у розмірі та на строк, зазначені в Заяві на оформлення вкладу, далі Заява. Банк для зарахування суми вкладу відкриває Клієнту депозитний рахунок (номер зазначений в Заяві) і зобов'язується виплатити Клієнту Вклад і проценти згідно з обумовленими умовами. У п.2.2.1.3 Умов та правил надання банківських послуг, договір вкладу, що складається з Анкети-Заяви про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг, цих Умов і правил надання банківських послуг, Заяви на вклад вважається укладеним та набирає чинності з моменту підписання Клієнтом Заяви на оформлення вкладу та розміщення суми вкладу на рахунку вкладу. Відповідно до положень Інструкції про порядок відкриття, використання і закриття рахунків у національній та іноземних валютах, затвердженої постановою Правління Національного банку України від 12.11.2003 року № 492 та зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 17.12.2003 року за № 1172/8493 (далі Інструкція № 492), банки відкривають своїм клієнтам за договором банківського вкладу вкладні (депозитні) рахунки (пункт 1.8 Інструкції); договір банківського рахунку укладається в письмовій формі; один примірник договору зберігається в банку, а другий банк зобов'язаний надати клієнту під підпис (пункт 1.9 Інструкції); письмова форма договору банківського вкладу вважається дотриманою, якщо внесення грошової суми на вкладний (депозитний) рахунок вкладника підтверджено договором банківського вкладу з видачею ощадної книжки або іншого документа, що відповідає вимогам, установленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) і звичаями ділового обороту; у договорі банківського вкладу, зокрема, зазначаються: вид банківського вкладу, сума, що вноситься або перераховується на вкладний (депозитний) рахунок, строк зберігання коштів (за строковим вкладом), розмір і порядок сплати процентів або доходу в іншій формі, умови перегляду їх розміру, відповідальність сторін, умови дострокового розірвання договору тощо (пункт 1.10 Інструкції). Пункти 10.1, 10.12 Інструкції № 492 передбачають порядок відкриття вкладних (депозитних) рахунків фізичним особам. Зокрема, після пред'явлення фізичною особою необхідних документів уповноважений працівник банку ідентифікує цю фізичну особу, після чого між банком і фізичною особою укладається в письмовій формі договір банківського вкладу; після укладення договору банківського вкладу фізична особа вносить або перераховує з іншого власного рахунку кошти на вкладний (депозитний) рахунок, після чого на підтвердження укладення договору банківського вкладу і внесення грошових коштів на вказаний рахунок банк видає фізичній особі ощадну книжку або інший документ, що її замінює і який видається згідно з внутрішніми положеннями банку. Кошти на вкладний (депозитний) рахунок фізичної особи можуть бути внесені вкладником готівкою, перераховані з іншого власного вкладного (депозитного) або поточного рахунку. Відповідно до ст.1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території» тимчасово окупована територія України є невід'ємною частиною території України, на яку поширюється дія Конституції та законів України. Статтею 1 Закону України «Про банки і банківську діяльність» визначено, що вклад (депозит) - це кошти в готівковій або у безготівковій формі, у валюті України або в іноземній валюті, які розміщені клієнтами на їх іменних рахунках у банку на договірних засадах на визначений строк зберігання або без зазначення такого строку і підлягають виплаті вкладнику відповідно до законодавства України та умов договору. Відповідно до ст. 2 Закону України «Про банки і банківську діяльність» банк - це юридична особа, яка на підставі банківської ліцензії має виключне право надавати банківські послуги, відомості про яку внесені до Державного реєстру банків. Згідно зі ст. 47 цього Закону банк має право здійснювати банківську діяльність шляхом надання банківських послуг. До банківських послуг належать: 1) залучення у вклади (депозити) коштів та банківських металів від необмеженого кола юридичних і фізичних осіб; 2) відкриття та ведення поточних (кореспондентських) рахунків клієнтів, у тому числі у банківських металах; 3) розміщення залучених у вклади (депозити), у тому числі на поточні рахунки, коштів та банківських металів від свого імені, на власних умовах та на власний ризик. Банківські послуги дозволяється надавати виключно банку. Тобто, надання послуг з розміщення вкладу (депозиту) здійснює саме банк як юридична особа, а не його структурні одиниці (відділення, філії). Проте, якщо структурній одиниці надано відповідні повноваження (згідно з положенням, статутом, довіреністю) то вона має право укладати договори від імені банку. Стороною за договором у таких випадках є банк, а не його структурна одиниця. Відтак, саме банк, а не його структурна одиниця, має відповідати за зобов'язаннями, взятими на себе укладеним договором. Посилання представника ПАТ КБ «Приватбанк» на те, що ПАТ КБ «Приватбанк» не повинен повертати депозитний вклад, оскільки кошти вносились у відділенні банку на території АР Крим, яка на даний період часу окупована і компенсацією даних вкладів займається Автономна некомерційна організація «Фонд захисту вкладників» в Кримському федеральному окрузі Російської федерації, суд вважає необґрунтованими, оскільки договір вкладу «Депозит плюс на 12 місяців» від 18.04.2013 року був укладений між позивачем [PERSON] та ПАТ «КБ «Приватбанк»,як юридичною особою, місцезнаходження якої на момент виникнення договірних відносин було у м. Дніпропетровськ,з подальшим перенесенням юридичної адреси у м.Київ. Відповідно до ст. 95 ЦК України філією є відокремлений підрозділ юридичної особи, що розташований поза її місцезнаходженням та здійснює всі або частину її функцій. Філії не є юридичними особами. Вони наділяються майном юридичної особи, що їх створила, і діють на підставі затвердженого нею положення. Згідно ст.ст. 526, 530 ЦК України зобов'язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону. У відповідності до ст. 525 ЦК України, є недопустимою одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст.611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Згідно вимог статті 1066 ЦК України банк використовує кошти клієнта, гарантуючи його право безперешкодного розпорядження. Банк не має права встановлювати непередбачені договором чи законом обмеження його права розпоряджатися грошовими коштами на власний розсуд. Стаття 1074 ЦК України не допускає обмежень прав клієнта щодо розпорядження таким вкладом. Такі обмеження можливі лише у випадках, передбачених законом і на підставі судового рішення. Такий закон станом на день ухвалення рішення відсутній. Частиною 1 ст.1075 ЦК України передбачено, що договір банківського рахунку розривається за заявою клієнта у будь-який час. Пункт 3 Заяви від 18.04.2013 року на оформлення вкладу «Депозит плюс на 12 місяців» містить положення про пролонгацію договору. Так, якщо до закінчення строку вкладу, Клієнт, в даному випадку- Позивач, не заявив своє бажання забрати грошові кошти, вклад автоматично продовжується ще на один строк. Строк вкладу продовжується без явки Клієнта в банк. Так, враховуючи що з 18.04.2013 року по 16.05.2016 року, позивач не надавав заяви про повернення йому вкладу, договір проланговувався 3 рази на зберігав свою чинність до 24.05.2016 року. Пункт 5 Заяви від 18.04.2013 року на оформлення вкладу «Депозит плюс на 12 місяців» передбачає право сторін достроково розірвати такий договір, повідомивши один одного про це за два банківських дні до дати розірвання договору. Позивачем до матеріалів справи був наданий лист від 16 травня 2016 року адресований на ім'я голови правління ПАТ «КБ Приватбанк» [PERSON] Такий лист, як вбачається із відмітки на рекомендованому повідомленні про вручення поштового відправлення, був отриманий адресатом у м. Дніпропетровськ, 19 травня 2016 року. Тобто з 24 травня 2016 року, договір вважається розірваним. Щодо нарахування позивачем відсотків за договором та штрафних санкцій, то суд погоджується із таким розрахунком 18% річних за період з 18.04.2013 року по 24.05.2016 року, що складає 111550, 53 грн., що підлягає стягненню з відповідача, разом із сумую депозитного вкладу у розмірі 200 000,00 грн., сумарно 311550,53 грн. Суд також погоджується із розрахунком пені та інфляційних витрат, які були надані представником позивача, та вважає, що до спірних правовідносин застосовується вимоги ст. 625 ЦПК України, оскільки через не виконання банком зобов'язання щодо повернення вкладу разом з нарахованими процентами з настанням часу повернення суми вкладу разом з процентами - 24.05.2016р., у банка настає відповідальність за порушення грошового зобов'язання згідно приписів ч. 2 цієї статті. Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення. Відтак, суд прийшов до переконання про можливість стягнення з відповідача суми заборгованості у розмірі 311550, 53 грн. та нарахованими на цю суму інфляційними витратами за період з 25.05.2016 року по 13.02.2018 рік у розмірі 63093,84 грн., а також розмір пені за той самий період в сукупному розмірі - 16 116,88 грн. У відповідності з вимогами ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. У справі Zolotas проти Греції (No 2) Європейський суд з прав людини зазначив наступне: «…якщо особа, яка кладе суму грошей у банк, передає йому право користування нею, то банк має її зберігати і, якщо він використовує її на власну користь, повернути вкладнику еквівалентну суму за умовами угоди. Отже, власник рахунку може добросовісно очікувати, аби вклад до банку перебував у безпеці, особливо якщо він помічає, що на його рахунок нараховуються відсотки. Закономірно, він очікуватиме, що йому повідомлять про ситуацію, яка загрожуватиме стабільності угоди, яку він уклав з банком, і його фінансовим інтересам, аби він міг заздалегідь вжити заходів з метою дотримання законів і збереження свого права власності. Подібні довірчі стосунки невід'ємні для банківських операцій і пов'язаним з ними правом. Суд водночас нагадує, що принцип правової певності притаманний усій сукупності статей Конвенції і є одним з основоположних елементів правової держави». Відмовляючись повернути кошти, які належать на праві власності позивачу, відповідач порушує положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та ст.1 Першого Протоколу до Конвенції, підписаного та ратифікованого Україною, яка у відповідності до ст.5 цього ж протоколу, є додатковою статтею Конвенції, відповідно до якої кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном; ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше, як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Відповідач також порушує ст.41 Конституції України, де закріплений загальний принцип захисту права власності. У порушення вказаних норм позивач позбавлений права користування та розпорядження належними йому грошовими коштами, які банк отримав від позивача на підставі підписаної заяви на оформлення вкладу і до цього часу не повернув. Законодавством не передбачена можливість обмеження прав клієнта Банку на безперешкодне розпорядження своїми грошовими коштами будь-якими рішеннями Банку. Необхідно зазначити, що блокування коштів Клієнта суперечить нормам ЦК України, порушує право клієнта на безперешкодне розпорядження депозитними коштами, які знаходяться на його рахунку, відтак ПАТ КБ «Приватбанк» діє неправомірно та порушує таким чином законні права та інтереси позивача. Таким чином, викладені позивачем обставини знайшли своє підтвердження в ході судового засідання, переконливих доказів на спростування позиції позивача відповідач суду не надав, позовна заява ґрунтується на законі та підлягає задоволенню в повному обсязі. Позивач при подачі позову не сплатив судовий збір, звільнений за законом, тому вказане потрібно стягнути на користь держави з відповідача. На підставі викладеного,

Outcome: approved