Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-02 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду із позовом, в якому просить визнати незаконною відмову органу приватизації виконавчого комітету Сарненської міської ради у приватизації [PERSON] квартири за адресою : [ADDRESS] , яка викладена у листі №02/16 від 28 вересня 2018 року. Крім цього, позивач просить зобов`язати орган приватизації виконавчого комітету Сарненської міської ради провести приватизацію вказаного житла позивачем в межах та порядку, встановлених Законом. В обґрунтування заявлених вимог позивачем зазначено, що її чоловік - [PERSON] , працював в Орендному підприємстві «Сарненський комбінат «Будіндустрія»», в зв`язку із чим останньому та членам його сім`ї у 1991 році було виділено відомче житло, а саме : кімнати №21, 22, 23 24 в гуртожитку комбінату, розташованому по [ADDRESS] . Вказане житло сім`я позивача займала на підставі угоди найму житлового приміщення, укладеного у липні 1997 року. Після смерті чоловіка позивач залишилась проживати у займаному житлі. В подальшому рішенням виконавчого комітету Сарненської міської ради №295 від 19 травня 2004 року було надано дозвіл на переобладнання гуртожитку під житловий будинок для малих сімей. Рішенням Сарненської міської ради №1471 від 17 грудня 2009 року приміщення гуртожитку по [ADDRESS] було прийнято у комунальну власність територіальної громади м.Сарни. Цим же рішенням вказану будівлю було передано на баланс та обслуговування Комунального підприємства «Житлосервіс» Сарненської міської ради. На підставі рішення Сарненської міської ради №427 від 15 вересня 2009 року за Сарненською міською радою було оформлено право власності на будівлю гуртожитку та проведено реєстрацію такого права. Таким чином, на даний момент позивач є наймачем квартири [ADDRESS], до складу якою входять 4 житлові кімнати, кухня, санітарний вузол ванна кімната, коридор, вбудована шафа, комора, лоджія, умивальник. Відповідно до технічного паспорту займане позивачем житло значиться як квартира №5 , оскільки відповідно до рішення Сарненської міської ради №340 від 17 серпня 2011 року нумерація приміщень гуртожитку була приведена у відповідність до технічної документації. Позивач виявила бажання приватизувати вказану квартиру, через що нею 1 вересня 2018 року до органу приватизації Сарненської міської ради було подано письмову заяву та усі необхідні документи для приватизації вказаного житла. Однак, 28 вересня 2018 року [PERSON] було отримано письмову відмову органу приватизації Сарненської міської ради №02/16-1653 у приватизації займаної позивачем квартири. Підставою для відмови у приватизації житла органом приватизації зазначено, що позивачем не надано копію ордера на квартиру [ADDRESS] та документів, що підтверджують невикористання житлових чеків за період з 1992 року по 1997 рік на сіх членів сім`ї позивача. Позивач вважає відмову органу приватизації незаконною, оскільки нею подано усі необхідні документи, а відсутність у неї копії ордеру на займане житло не може бути підставою для відмови у приватизації житла, так як в свій час вселення відбулось на законних підставах, при вселенні ордер було здано, через що надати такий документ позивач можливості не має. В судовому засіданні позивач заявлені вимоги підтримала, дала пояснення відповідно до змісту позовної заяви. Представник відповідача - КП «Житлосервіс» заявлені [PERSON] вимоги не визнав, пояснив, що Сарненська міська рада має діяти виключно у відповідності до вимог законодавства. Так, на думку представника відповідача, чинним законодавством передбачено необхідність подання особою, яка бажає приватизувати житло, пакету документів. Оскільки позивачем не було подано копії ордеру, як передбачено Положенням, міська рада не була вправі надати дозвіл на приватизацію житла. Представник відповідача - Сарненської міської ради, подала письмову заяву, в якій вимоги [PERSON] не визнала в повному обсязі. Представником відповідача - Сарненської міської ради та третіми особами - [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] були заявлені клопотання про розгляд справи у їх відсутність. Вказані клопотання судом задоволені. Інших клопотань сторонами заявлено не було. В даному випадку між сторонами виникли правовідносини з приводу права на безоплатну приватизацію позивачем житла, яке займає [PERSON] та члени її сім`ї, тобто, з приводу повноважень органів місцевого самоврядування в сфері житлових відносин. Зазначені правовідносини регулюються нормами ЖК України, ЦК України та Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду». Відносини у сфері реалізації прав власності в порядку приватизації державного житлового фонду регулюються Законом України «Про приватизацію державного житлового фонду», а також іншими нормативними актами, зокрема: Законом України «Про передачу об`єктів права державної та комунальної власності», Положеннями «Про порядок передачі квартир (будинків), жилих приміщень у гуртожитках у власність громадян» та «Положення про порядок передачі в комунальну власність державного житлового фонду, що перебував у повному господарському віданні або в оперативному управлінні підприємств, установ та організацій». Державний житловий фонд - це житловий фонд місцевих Рад народних депутатів та житловий фонд, який знаходиться у повному господарському віданні чи оперативному управлінні державних підприємств, організацій, установ. Приватизація державного житлового фонду (далі - приватизація) - це відчуження квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках, призначених для проживання сімей та одиноких осіб, кімнат у квартирах та одноквартирних будинках, де мешкають два і більше наймачів, та належних до них господарських споруд і приміщень (підвалів, сараїв і т. ін.) державного житлового фонду на користь громадян України. Відповідно до Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», державний житловий фонд, який знаходиться у повному господарському віданні або оперативному управлінні державних підприємств, організацій та установ, за їх бажанням може передаватись у комунальну власність за місцем розташування будинків з наступним здійсненням їх приватизації органами місцевої державної адміністрації та місцевого самоврядування. Порядок передачі житлового фонду, що перебував у повному господарському віданні підприємств, установ чи організацій, у комунальну власність визначається Кабінетом Міністрів України. Приміщення гуртожитку СК «Будіндустрія», яке розташоване по [ADDRESS] , було передано у комунальну власність та переобладнано під житловий будинок для малих сімей, що встановлено судом із копії рішення Сарненської міської ради №295 від 19 травня 2004 року, рішення Сарненської міської ради №1471 від 17 грудня 2009 року, рішення Сарненської міської ради №427 від 15 вересня 2010 року, акту приймання-передачі приміщення гуртожитку від 25 грудня 2009 року. Паво комунальної власності на будівлю гуртожитку, розташованого по [ADDRESS] , зареєстровано за територіальною громадою м.Сарни в особі Сарненської міської ради 15 вересня 2010 року, що доводиться копією свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 23 вересня 2010 року. Відповідно до копії технічного паспорту на вказану будівля, виготовленого станом на 15 жовтня 2015 року та рішення виконавчого комітету Сарненської міської ради №340 від 17 серпня 2011 року - в гуртожитку по [ADDRESS] , приведено нумерацію житлових приміщень відповідно до технічного паспорту. Відповідно до ч.3 ст.9 ЖК України - громадяни мають право на приватизацію квартир (будинків) державного житлового фонду, житлових приміщень у гуртожитках, які перебувають у власності територіальних громад, або придбання їх у житлових кооперативах, на біржових торгах, шляхом індивідуального житлового будівництва чи одержання у власність на інших підставах, передбачених законом. Надана позивачем копія трудової книжки серії [NUMBER] , виданої 18 серпня 1981 року на ім`я [PERSON] , та копія договору найму житлового приміщення в сімейному гуртожитку Сарненського комбінату «Будіндустрія» від липня 1997 року, доводять, що [PERSON] , який був працевлаштований в СК «Будіндустрія» було виділено житло : кімнати №21, 22, 23, 24 загальною площею 101,03 кв.м. в гуртожитку комбінату. Наймач квартири [ADDRESS] - [PERSON] , був чоловіком [PERSON] , що вбачається із дослідженої судом копії свідоцтва про укладення шлюбу від 31 січня 1987 року. [PERSON] помер [INFO] , через що договір найму займаного житла КП «Житлосервіс» було переукладено 2 листопада 2010 року із позивачем - [PERSON] , Із копії довідки про склад сім`ї наймача квартири (одноквартирного будинку) та займані ними приміщення №2/222 від 29 серпня 2018 року, виданої КП «Житлосервіс», вбачається, що позивач - [PERSON] , є квартиронаймачем квартири [ADDRESS] , яка складається із 3-х кімнат жилою площею 64 кв.м, загальною площею 92,18 кв.м. Позивач зареєстрована у вказаному житлі з 20 серпня 1997 року. З цього ж числа у вказаному житлі зареєстровані діти позивача : [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] . Вказані обставини доводяться копією довідки про склад сім`ї №13285 від 1 листопада 2018 року, виданої КП «Житлосервіс». В позовній заяві позивач вказує на те, що вона виявила бажання приватизувати займане нею та членами її сім`ї житло. З огляду на наведене, позивачем до органу приватизації було подано письмову заяву, якою вона просила оформити передачу в приватну (спільну [PERSON] та членів її сім`ї) власність займане ними житло, до якої, відповідно до відмітки, що міститься у заяві, додано довідку про склад сім`ї, документ, що підтверджує невикористання житлових чеків для приватизації державного житлового фонду, копії паспортів, довідки про відсутность заборгованості, копії ідентифікаційних кодів, копія договору із КП «Житлосервіс». Вказані документи надано позивачем, також, і до позовної заяви, в тому числі і довідки, видані Сарненським ТВБВ №10017/0113 про невикористання житлових чеків позивачем та членами її сім`ї. Із наданого до позовної заяви повідомлення №02/16-1653 від 28 вересня 2018 року вбачається, що орган приватизації не вбачав достатніх правових підстав для видачі розпорядження на приватизацію займаного позивачем житла, враховуючи, що нею не були подані усі необхідні документи, в тому числі, ордер. В судовому засіданні позивач не заперечувала, що такий документ у неї дійсно відсутній. Статтею Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» - сільські, селищні, міські ради правомочні розглядати і вирішувати питання, віднесені Конституцією України, цим та іншими законами до їх відання. «Положенням про порядок передачі в комунальну власність державного житлового фонду, що перебував у повному господарському віданні або в оперативному управлінні підприємств, установ та організацій», затвердженим Постановою КМУ № 891 від 6 листопада 1995 року встановлено, що передача будинків відомчого житлового фонду в комунальну власність провадиться комісією з питань приймання відомчого житлового фонду в комунальну власність, яка утворюється Київською та Севастопольською міськими державними адміністраціями або виконкомом відповідної ради. Цим же нормативним актом встановлено процедуру такої передачі. У статті 8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» зазначено органи, на які покладено приватизацію та оформлення права власності. Відповідно, приватизація державного житлового фонду здійснюється уповноваженими на це органами, створеними місцевою державною адміністрацією, та органами місцевого самоврядування, державними підприємствами, організаціями, установами, у повному господарському віданні або оперативному управлінні яких знаходиться державний житловий фонд. Передача квартир (будинків) у власність громадян здійснюється на підставі рішень відповідних органів приватизації, що приймаються не пізніше місяця з дня одержання заяви громадянина. Таким чином, вирішення питань щодо передачі відомчого житлового фонду в комунальну власність не є компетенцією суду, а тому суд не може зобов`язовувати орган приватизації прийняти відповідне рішення про надання дозволу [PERSON] на приватизацію житла. Вказаними нормативними актами передбачено, що органи приватизації, органи місцевого самоврядування не мають права відмовити мешканцям квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках у приватизації займаного ними житла, крім випадків, передбачених законом. В той же час, з аналізу положень ч.2 ст.2, ч.10 ст.8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» вбачається, що право на приватизацію не є безумовним. Однак відмова органу приватизації має бути відповідним чином обґрунтована та вмотивована законними підставами. Особою, що має намір приватизувати житло, органу приватизації до заяви додаються документи, згідно переліку, передбаченого у п.17, 18 «Положення про порядок передачі квартир (будинків), жилих приміщень у гуртожитках у власність громадян», затв. Наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України № 396 від 16.12.2009 року, який необхідний для її розгляду та прийняття рішення органом приватизації . Так, громадянин повинен був подати до органу приватизації: оформлену заяву на приватизацію квартири (будинку), жилого приміщення у гуртожитку, кімнати у комунальній квартирі; копію документа, що посвідчує особу; технічний паспорт на квартиру (будинок), жиле приміщення у гуртожитку; довідку про склад сім`ї та займані приміщення; копію ордера про надання жилої площі (копія договору найму жилої площі у гуртожитку); документ, що підтверджує невикористання ним житлових чеків для приватизації державного житлового фонду; копію документа, що підтверджує право на пільгові умови приватизації; заяву - згоду тимчасово відсутніх членів сім`ї наймача на приватизацію квартири (будинку), жилих приміщень у гуртожитку, кімнат у комунальній квартирі. Судом встановлено, що ордер у позивача відсутній, через що дійсно позивачем до органу приватизації не було надано усіх необхідних документів. Оскільки органи місцевого самоврядування мають діяти виключно в межах закону та визначених законодавством повноважень, суд вважає, що підстав для видачі розпорядження для приватизації житла позивачем за вказаних умов не було. Крім цього, відповідно до ч.1 ст.15 ЦК України - кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Способи захисту цивільних прав та інтересів судом зазначені у ст.16 ЦК України, якою встановлено, що способом захисту цивільних прав та інтересів може бути, в тому числі, визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Таким чином, суд може визнати незаконним виключно рішення, дію або бездіяльність органу державної влади або органу місцевого самоврядування. Позивачем заявлено вимогу про визнання незаконною відмову органу приватизації Сарненської міської ради, яка викладена у листі №02/16 від 28 вересня 2018 року. Лист не є рішенням органу місцевого самоврядування, через що, на думку суду, позивач звернулась до суду за захистом своїх прав не у спосіб, передбачений законодавством, оскільки відповідно до ст.59 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» - рада в межах своїх повноважень приймає нормативні та інші акти у формі рішень. Отже, предметом оскарження має бути безпосередньо рішення органу місцевого самоврядування. Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України - судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Частиною 2 статті 141 ЦПК України встановлено, що інші судові витрати, пов`язані із розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача. Оскільки суд дійшов висновку про обґрунтованість заявлених позивачем вимог - слід стягнути з відповідача на користь позивача суму понесених судових витрат : витрат на професійну правничу допомогу, оплата яких у сумі 1130 грн. доводиться наданою суду квитанцією №7 від 3 квітня 2019 року та відповідним договором про надання правничої допомоги від 26 березня 2019 року із актом надання відповідних послуг від 2 квітня 2019 року. На підставі наведеного, ст.ст. 1, 8 Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду", ст.ст.16, 21 ЦК України,

Outcome: dismissed