Jurisdiction: civil
Date: 2019-06-24 00:00:00

[PERSON] звернувся в суд з позовом до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , де треті особи, що не заявляють самостійні вимоги на предмет спору - приватний нотаріус Тячівського районного нотаріального округу Русин Наталія Іванівна, приватний нотаріус Тячівського районного нотаріального округу Гримут Павло Володимирович про визнання договорів-правочинів недійсними. В позовній заяві зазначив, що 14 січня 2004 року його мати подарувала йому будинок [ADDRESS] , що стверджується письмовими договорами дарування, посвідченими приватним нотаріусом Тячівської державної нотаріальної контори 14.01.2004 року, зареєстрованими в реєстрі за №2-38. Вказаний договір є безспірним доказом того, що він є власник вказаного нерухомого майна. У 2015 році він надав письмове доручення відповідачу [PERSON] щодо підготовки будинку до продажу та на його продаж за визначену суму і передачі йому вручених від цього продажу коштів. Про те, у довіреності нотаріус зазначив обов`язок представника [PERSON] повернути йому отримані від продажу його будинку гроші. Надалі, відповідачка [PERSON] , скориставшись цією обставиною, вступила в змову з відповідачем [PERSON] та 07.11.2015 року за формальним договором купівлі-продажу, укладеного у приватного нотаріуса Русин Н.І., посвідченого цим нотаріусом та зареєстрованого в реєстрі правочинів за №7106, навмисно безплатно відчужила вказаний будинок відповідачці [PERSON] . На його вимогу про звіт про передачу належних йому грошей відповідачка [PERSON] заявила, що ніяких грошей йому не буде віддавати, тобто представник сторони договору - [PERSON] навмисно відчужив його майно безплатно, всупереч його інтересам, свідомо бажаючи і допускаючи при цьому настання несприятливих наслідків для нього як довірителя. У подальшому відповідачка [PERSON] за договором дарування, укладеного 04.07.2016 року у приватного нотаріуса Гримут П.В., посвідченого цим нотаріусом, того ж дня та зареєстрованого в реєстрі правочинів за №649, безплатно відчужила Ѕ частину його будинку відповідачу [PERSON] . Як [PERSON] так і [PERSON] уникають розмови про те, яку суму сплатили, чи платили взагалі, відмовляються надати документальне підтвердження проведення розрахунків (оплати) за будинок, тобто сприяють [PERSON] , що стверджує зловмисну домовленість між ними. Отже, оспорюваний правочин не є направленим на реальне настання для нього, як сторони правочину, правових наслідків у формі зустрічного грошового задоволення за отриманий товар з боку покупця, а крім того, така зловмисна домовленість між представником та покупцем у цьому правочині суперечить моральним засадам суспільства, оскільки має місце нехтування правами власника майна. Просить суд визнати недійсними видану ним довіреність на уповноваження [PERSON] на оформлення документів і продаж належного йому будинку, зареєстровану в реєстрі за №113 від 09.01.2014 року, договір купівлі-продажу будинку [ADDRESS] , укладений 07.11.2015 року у приватного нотаріуса Русин Н.І. від його імені довіреною особою [PERSON] з покупцем [PERSON] , посвідченого цим нотаріусом цього ж дня та зареєстрованого в реєстрі правочинів за №7106, договір дарування Ѕ частини будинку [ADDRESS] , укладеного 04.07.2016 року у приватного нотаріуса Гримут П.В. від його імені [PERSON] на користь [PERSON] , посвідченого цим нотаріусом цього ж дня та зареєстрованому в реєстрі правочинів за №649. Приватний нотаріус Русин Н.І. надіслала до суду письмові заперечення на позовну заяву, в яких зазначила, що при посвідченні довіреності від 09.01.2014 року за реєстровим №113, посвідченої нею, від імені [PERSON] на представника [PERSON] щодо оформлення всіх документів та відчуження житлового будинку за [ADDRESS] , довірителю [PERSON] було роз`яснено весь обсяг законодавства щодо поняття довіреності, її форми, припинення представництва, а також в даній довіреності зазначено щодо визначення продажної ціни житлового будинку, отримання коштів за відчужений будинок. При посвідченні даного договору купівлі-продажу дотримано всі загальні положення Цивільного законодавства України, а також інших нормативно-правових документів України. В даному договорі сторонам роз`яснено ст.ст. 182, 203, 215-220, 225, 228-236, 257, 258, 261, 668 Цивільного кодексу України, а також ст.ст. 57, 60-65 Сімейного кодексу України. При посвідченні даного договору витребувано всі необхідні документи, передбачені законодавством України для такого роду правочинів. Отже, жодного порушення прав позивача при підписанні, посвідченні вказаного договору купівлі-продажу з боку відповідачів допущено не було. Як і не вчинялося з боку останнього жодні недобросовісні дії. Позивачем не надано жодних документів, які підтверджували б наявність суперечки та зловмисної домовленості. Доводи позивача про недійсність договору купівлі-продажу, не є обґрунтованими. Просить в задоволенні позову відмовити (а.с.57-58). Представник позивача [PERSON] - [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, посилаючись на викладені в позовній заяві обставини та просить позов задовольнити. Представник відповідача [PERSON] - [PERSON] в судовому засіданні зазначив, що позов є безпідставний і задоволенню не підлягає. Пояснив, що відповідач Ледней особисто не має можливості з`явитися в судове засідання. Про те, чи була розписка він не знає. Просить в задоволенні позову відмовити. Представник відповідача [PERSON] - [PERSON] в судовому засіданні зазначив, що позов безпідставний і задоволенню не підлягає. Зазначив, що як передавала кошти [PERSON] йому не відомо. Сума зазначена в договорі. Просить в задоволенні позову відмовити. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] в судове засідання не з`явилися, надіслали до суду заяву про розгляд справи у їх відсутності, а тому суд в порядку ст. 223 ЦПК України розглянув справу у їх відсутності на підставі наявних у справі доказів. Приватний нотаріус Тячівського районного нотаріального округу Русин Н.І. в судове засідання не з`явилася, надіслала до суду заяву про розгляд справи у її відсутності, а тому суд в порядку ст. 223 ЦПК України розглянув справу у його відсутності на підставі наявних у справі доказів. Приватний нотаріус Тячівського районного нотаріального округу Гримут П.В. в судове засідання не з`явилася, хоча повідомлявся про час та місце розгляду справи, а тому суд в порядку ст. 223 ЦПК України розглянув справу у його відсутності на підставі наявних у справі доказів. Дослідивши всі обставини справи, суд дійшов наступного висновку. В судовому засіданні встановлено, що згідно договору дарування від 14 січня 2004 року, посвідченого державним нотаріусом Тячівського районної державної нотаріальної контори Дуйчак М.Т. та зареєстрованого в реєстрі за №2-38 [PERSON] подарувала позивачу [PERSON] житловий будинок на одну житлову кімнату, жилою площею - 17,9 кв.м., загальною корисною площею 41,1 кв.м., розташований по [ADDRESS] , та вартість вказаного будинку сторони оцінили в 11638 гривень (а.с.6). Згідно довіреності від 09 січня 2014 року, посвідченої та зареєстрованої приватним нотаріусом Тячівського районного нотаріального округу Русин Н.І. в реєстрі за №113, [PERSON] уповноважив [PERSON] , [INFO] , мешканку [ADDRESS] , оформити документи та продати належний йому житловий будинок за [ADDRESS] , який належить йому на підставі договору дарування, посвідченого державним нотаріусом Тячівської державної нотаріальної контори Дуйчак М.Т. 14.01.2004 року за реєстровим номером 2-38, представляти його інтереси в будь-яких установах чи підприємствах незалежно від форми власності та підпорядкування, яка видана строком на один рік і дійсна до 09.01.2016 року без права передовір`я (а.с.7). Відповідно до договору купівлі-продажу будинку від 7 листопада 2015 року, посвідченого приватним нотаріусом Тячівського районного нотаріального округу Русин Н.І. та зареєстрованого в реєстрі за №7106, [PERSON] продала, а [PERSON] купила житловий будинок [ADDRESS] , за ціною 55860 гривень (а.с.8). З інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна №64946498 від 03.08.2016 року вбачається, що земельна ділянка кадастровий номер [NUMBER] , площею 0,898 га, з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), розташована по [ADDRESS] , в цілій частині належить [PERSON] (а.с.9-11). В цій же довідці зазначено, що [PERSON] є власником в Ѕ частині житлового будинку [ADDRESS] , на підставі договору дарування від 4 липня 2016 року, посвідченого приватним нотаріусом Тячівського районного нотаріального округу Гримут П.В. та зареєстрованого в реєстрі за №649, а іншим власником в Ѕ частині вказаного будинку є [PERSON] 10 січня 2017 року [PERSON] направив в адресу [PERSON] претензію, в якій було зазначено, що 07.11.2015 року [PERSON] діючи на підставі його письмового доручення та усної домовленості з ним, від його імені та в його інтересах у приватного нотаріуса Русин Н .І . уклали з покупцем [PERSON] договір купівлі-продажу його будинку [ADDRESS] і за вказаний будинок вона отримала грошові кошти від покупця в сумі 15000 доларів США. Згідно з їхньою домовленістю вона зобов`язана була передати ці кошти або йому або його матері, тобто вона мала повернути вищенаведену суму йому як власнику проданого майна. До 10.01.2017 року нею не було повернуто жодної копійки із вказаної суми, яку вона безпідставно утримує у себе та користується цими коштами (а.с.15). Постановою апеляційного суду Закарпатської області від 12 липня 2018 року скасовано рішення Тячівського районного суду від 12 грудня 2017 року та стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] 55860 гривень безпідставно набутих коштів, та як зазначено в рішенні суду, [PERSON] , укладаючи з покупцем [PERSON] договір купівлі-продажу будинку [ADDRESS] , діяла від імені та в інтересах позивача, отримала від покупця 55860 гривень та в порушення вимог с.1212 ЦК України безпідставно не повернула вказану суму грошових коштів позивачу, а тому з неї на користь [PERSON] слід стягнути вказані кошти як безпідставно набуті (а.с.139-140). Згідно висновку експерта Корчинсьеого Б.М. від 27 вересня 2018 року за №161 ринкова вартість житлового будинку, господарських будівель та споруд, які розташовані по [ADDRESS] , станом на 7 листопада 2015 року, становить 354154,4 гривень (а.с.141-148). Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що в жовтні 2015 року йому зателефонувала [PERSON] і попросила взяти на роботу чоловіка її сестри [PERSON] , який в подальшому почав в нього працювати з 25.10.2015 року. В ході розмови з [PERSON] він йому казав, що продає свій будинок, але не може знайти покупця. Також казав, що дав довіреність [PERSON] продати будинок. [PERSON] позичив в нього 2700 доларів США і пообіцяв, що поверне їх з коштів, отриманих від продажу свого будинку. В квітні 2016 року він дізнався, що [PERSON] продала будинок в грудні 2015 року за 15000 доларів США. На момент продажу будинку він працював а Санкт-Петербурзі. Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Статтею 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільних прав та інтересів може також бути визнання правочину недійсним. Відповідно до ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. У відповідності до ч.1 ст.203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Відповідно до ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Згідно ч.3 ст. 244 ЦК України довіреністю є письмовий документ, що видається однією особою іншій особі для представництва перед третіми особами. Відповідно до ч.1 ст. 245 ЦК України форма довіреності повинна відповідати формі, в якій відповідно до закону має вчинятися правочин. По своїй правовій природі довіреність є одностороннім правочином. За змістом ч.1 ст.232 ЦК України правочин, який вчинено внаслідок зловмисної домовленості представника однієї сторони з другою стороною, визнається судом недійсним. Підстава для визнання правочину недійсним, що передбачена ст. 232 ч.1 ЦК України, стосується тих правочинів, які вчиняються особою не самостійно, а через представника (ст. 237 ЦК України). Відповідно до ст. 237 ЦК представник зобов`язаний або має право вчинити правочин від імені другої сторони, яку він представляє. Відповідно до ч. 1 ст. 238 цього ж Кодексу представник може бути уповноважений на вчинення лише тих правочинів, право на вчинення яких має особа, яку він представляє. Вчиняючи договір через представника особа не виражає власну волю. Його завдання полягає в тому, щоб донести до контрагента волю особи, яку він представляє. Для визнання угоди недійсною на підставі ст. 232 ЦК України суд має встановити, що в силу зловмисної домовленості представника й контрагента воля довірителя не знаходить свого вираження, а підмінюється волею представника, який фактично вступає у змову з контрагентом з метою одержати власну чи обопільну вигоду або створити негативну ситуацію для довірителя. Так, представник, вчиняючи правочин не виражає власну волю, оскільки його завдання полягає у тому, щоб донести до контрагента волю особи, яку він представляє, але в силу зловмисної домовленості представника й контрагента воля довірителя не знаходить свого вираження, а підмінюється волею представника, який фактично вступає у змову з контрагентом з метою одержати власну вигоду або створити негативну ситуацію для довірителя, що і є підставою для визнання такого правочину недійсним. У п. 22 постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 2009 року за №9 "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними" роз`яснено, що для визнання правочину недійсним на підставі ст.232 ЦК України необхідним є встановлення умислу в діях представника: представник усвідомлює, що вчиняє правочин всупереч інтересам довірителя та бажає (або свідомо допускає) їх настання, а також наявність домовленості представника однієї сторони з іншою стороною і виникнення через це несприятливих наслідків для довірителя. При цьому не має значення, чи одержав учасник такої домовленості яку-небудь вигоду від здійснення правочину, чи правочин був вчинений з метою завдання шкоди довірителю. Тобто для визнання недійсним правочину, вчиненого в результаті зловмисної домовленості, необхідно встановити факт зловмисної домовленості представника з іншою особою (свідоме вчинення правочину всупереч інтересам довірителя), наявність збитків та причинний зв`язок між зловмисною домовленістю та завданими збитками. Відповідно до ч.1 ст.249 ЦК України особа, яка видала довіреність, за винятком безвідкличної довіреності, може в будь-який час скасувати довіреність або передоручення. Відмова від цього права є нікчемною. В судовому засіданні встановлено, що 7 листопада 2015 року, відповідачка [PERSON] , діючи на підставі нотаріально-посвідченої довіреності від імені позивача [PERSON] та в його інтересах уклала з відповідачкою [PERSON] договір купівлі-продажу житлового будинку, розташованого по [ADDRESS] , продавши його за ціною 55860 гривень та вказану суму грошових коштів на підставі постанови апеляційного суду Закарпатської області від 12 липня 2018 року стягнуто з [PERSON] на користь позивача [PERSON] . Відповідно до ч.1 ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Згідно ч.1 ст. 78 ЦПК України, суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Відповідно до ст. 79 ЦПК України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Згідно ч.1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доводи представника позивача [PERSON], що нотаріус не зазначив в спірній довіреності обов`язок [PERSON] повернути позивачу [PERSON] отримані кошти від продажу його будинку, розташованого по [ADDRESS] ,як підставу недійсності довіреності від 9 січня 2014 року на продаж вказаного будинку, суд вважає безпідставними, оскільки [PERSON] при укладенні спірного договору купівлі-продажу будинку з [PERSON] діяла від імені [PERSON] , і мала право згідно довіреності [PERSON] , в тому числі, право визначити продажну ціну будинку, отримати кошти за відчужений будинок. При цьому, суд зазначає, що [PERSON] на підставі ч.1 ст.249 ЦК України мав право в будь-який час скасувати довіреність на продаж свого будинку, не скористався. Також, суд звертає уваги, що позивач [PERSON] вже звертався в суд з позовом до [PERSON] про стягнення безпідставно набутих коштів в розмірі 15000 доларів США, що становило 415500 гривень, від продажу його будинку, розташованого по [ADDRESS] , та постановою апеляційного суду Закарпатської області від 12 липня 2018 року позов [PERSON] було задоволено частково, стягнуто з [PERSON] на його користь 55860 гривень безпідставно набутих коштів. Інших належних і допустимих доказів сторонами не наведено. Оцінивши в сукупності зібрані по справі наведені докази, суд вважає, що позивачем не доведено факт порушення з боку відповідачів при відчуженні належного йому житлового будинку, розташованого по [ADDRESS] , а також не доведено, що спірний договір купівлі-продажу будинку від 7 листопада 2015 року вчинено внаслідок зловмисної домовленості відповідачів [PERSON] та [PERSON] та всупереч інтересам [PERSON] суд вважає, що підстав для визнання недійсними довіреності [PERSON] на уповноваження [PERSON] на оформлення документів і продаж належного йому будинку, зареєстрованої в реєстрі за №113 від 09.01.2014 року, договору купівлі-продажу будинку [ADDRESS] , укладеного 07.11.2015 року від імені [PERSON] довіреною особою [PERSON] з покупцем [PERSON] , посвідченого та зареєстрованого приватним нотаріусом Тячівського районного нотаріального округу Русин Н.І. в реєстрі правочинів за №7106, договору дарування Ѕ частини будинку [ADDRESS] , укладеного 04.07.2016 року [PERSON] з [PERSON] , посвідченого та зареєстрованого приватним нотаріусом Тячівського районного нотаріального округу Гримут П.В. в реєстрі правочинів за №649, не має, а тому в задоволенні позову [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , де треті особи, що не заявляють самостійні вимоги на предмет спору - приватний нотаріус Тячівського районного нотаріального округу Русин Наталія Іванівна, приватний нотаріус Тячівського районного нотаріального округу Гримут Павло Володимирович про визнання договорів-правочинів недійсними слід відмовити. Судові витрати в частині сплати судового збору слід покласти на позивача.

Outcome: dismissed