Jurisdiction: civil
Date: 2018-07-02 00:00:00

У березні 2018 року позивач ПАТ КБ «Приватбанк» звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором спадкодавця. Вимоги позовної заяви обґрунтовані тим, що відповідно до укладеного договору № б/н від 24.05.2007 року [PERSON] отримав кредит у розмірі 14000.00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, зі сплатою відсотків за користування кредитом згідно умов договору. [INFO] року позичальник, [PERSON] помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть від 13.09.2009 року. Позивачем 08.02.2014 року була направлена претензія кредитора до Сімнадцятої Київської державної нотаріальної контори. Сімнадцята Київська державна нотаріальна контора перенаправила претензію до Дванадцятої Київської державної нотаріальної контори. 14.02.2014 року позивачем було отримано відповідь Дванадцятої Київської державної нотаріальної контори, в якій зазначалось, що спадкоємця померлого [PERSON], які звернулись із заявами про прийняття спадщини є [PERSON]. 21.09.2017 року до спадкоємця, [PERSON], було направлено лист-претензію, згідно якого позивач пред'явив свої вимоги, але ніякий дій не було виконано. Станом на дату смерті заборгованість позичальника перед банком за кредитним договором становить 5017,85 гри. Ухвалою Святошинського районного суду міста Києва від 12.04.2018 року відкрито провадження у справі. У судове засідання представник позивача не з'явився, разом з позовом заявив клопотання про розгляд справи у його відсутність. Відповідач в судовому засіданні проти позову заперечувала та надала суду заяву про застосування строків позовної давності, відповідно до якої просила суд відмовити у задоволенні позову. Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення відповідача, суд приходить до наступного висновку. З матеріалів справи вбачається, що відповідно до укладеного договору № б/н від 24.05.2007 року [PERSON] отримав кредит у розмірі 14000.00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, зі сплатою відсотків за користування кредитом згідно умов договору. [INFO] року позичальник, [PERSON] помер, що підтверджується свідоцтом про смерть від 13.09.2009 року. Згідно з ч. 1 ст. 1054 ЦК України кредитодавець зобов'язується за кредитним договором надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. У відповідності до ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч. 2 ст. 1054 та ч. 2 ст. 1050 ЦК України наслідками порушення боржником зобов'язання щодо повернення чергової частини суми кредиту є право заявника достроково вимагати повернення всієї суми кредиту. У разі смерті фізичної особи, боржника за зобов'язанням у правовідносинах, що допускають правонаступництво в порядку спадкування, обов'язки померлої особи (боржника) за загальним правилом переходять до іншої особи її спадкоємців: таким чином, відбувається передбачена законом заміна боржників за зобов'язанням. Судом встановлено, що позивачем 08.02.2014 року була направлена претензія кредитора до Сімнадцятої Київської державної нотаріальної контори. Сімнадцята Київська державна нотаріальна контора перенаправила претензію до Дванадцятої київської державної нотаріальної контори. 14.02.2014 року позивачем було отримано відповідь Дванадцятої Київської державної нотаріальної контори, в якій зазначалось, що спадкоємця померлого [PERSON], які звернулись із заявами про прийняття спадщини є [PERSON]. 21.09.2017 року до спадкоємця, [PERSON], було направлено лист-претензію, згідно яких Позивач пред'явив свої вимоги, але ніякий дій не було виконано. Станом на дату смерті заборгованість позичальника перед банком за кредитним договором становить 5017,85 гри. Згідно ст. 610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання. Згідно ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Згідно зі ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Частиною 1 ст. 625 ЦК України передбачено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Відповідачем [PERSON] подано заяву про застосування наслідків спливу позовної давності, відповідно до якої остання просить у позові відмовити. Відповідно до статті 256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Статтею 257 ЦК України встановлено загальну позовну давність тривалістю у три роки. При цьому початок перебігу позовної давності пов'язується не стільки зі строком дії (припиненням дії) договору, скільки з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи (ст. 261 ЦК України). За змістом цієї норми, початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення в зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Аналізуючи умови укладеного між сторонами договору та зміст зазначених правових норм, слід дійти висновку про те, що в разі неналежного виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором, позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредиту, погашення якого відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу Отже, оскільки за умовами договору погашення кредиту повинно здійснюватися позичальником частинами кожного місяця, то початок позовної давності для стягнення цих платежів необхідно обчислювати з моменту (місяця, дня) невиконання позичальником цього зобов'язання. Частинами першою та третьою статті 264 ЦК України встановлено, що перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Як встановлено судом, останній платіж за договором було внесено 15.10.2013 року у розмірі 209,67 грн. невідомою особою, оскільки відповідачу не було нічого відомо до того часу про наявність заборгованості у [PERSON], а позивачу не було відомо про смерть [PERSON] У подальшому жодні дії не здійснювались. Таким чином, оскільки невідомою особою останній платіж на погашення кредитної заборгованості було внесено 15.10.2013 року, а банку стало відомо про смерть [PERSON] 08.02.2014 року, таким чином, саме з цієї дати слід рахувати трирічний строк позовної давності. З огляду на те, що з даним позовом банк звернувся до суду лише в березні 2018 року, суд погоджується з посиланнями відповідача про те, що позов подано з пропуском трирічного строку позовної давності, встановленого ст. 257 ЦК України. Відповідно до частини четвертої статті 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові. Таким чином, позовні вимоги задоволенню не підлягають. Отже, суд дійшов висновку, що позовні вимоги ПАТ Комерційний банк "Приватбанк" до [PERSON] про стягнення заборгованості задоволенню не підлягають. На підставі ст. 141 ЦПК України, витрати по сплаті судового збору покладаються на позивача. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed