Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-04 00:00:00

У травні 2014 р. Виконавчий комітет Гальчинської сільської ради Бердичівського району Житомирської області (далі - Комітет) звернувся з вказаним позовом, у якому просить позбавити [PERSON], який народився [INFO] р., батьківських прав щодо дитини - сина [PERSON], який народився [INFO] р., стягувати з [PERSON] аліменти у розмірі 385,00 грн. щомісячно на утримання сина - [PERSON], який народився [INFO] р., до повноліття дитини, на рахунок дитини. [PERSON] проти позову не заперечив, про що зазначив у нотаріально посвідченій заяві від 15.05.2014 р., у якій також, зокрема, вказав, що відмовляється від виконання батьківських обов'язків з виховання та утримання сина - [PERSON] (а. с. 11). Дитина - [PERSON], висловив думку про те, що його батька - [PERSON], необхідно позбавити батьківських прав щодо нього, оскільки батько протягом тривалого часу ним взагалі не опікувався. Прокурор Бердичівської міжрайонної прокуратури Житомирської області висловив свою думку щодо позову під час судових дебатів, пояснивши, що, враховуючи думку дитини - [PERSON], та нотаріально посвідчену заяву [PERSON] від 15.05.2014 р., не заперечує проти задоволення позову. Судом з'ясовано, що [PERSON], який народився [INFO] р., що підтверджується його паспортом від 10.02.2004 р. серії [NUMBER] (а. с. 3), є батьком дитини - сина [PERSON], який народився [INFO] р. (актовий запис № 5 складено 12.11.1998 р. Виконавчим комітетом Гальчинської сільської ради Бердичівського району Житомирської області), що підтверджується виданим повторно свідоцтвом про народження серії [NUMBER]від 21.03.2014 р. (а. с. 4). Відповідно до висновку від 18.04.2014 р. № 114 Комітету про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] останній разом з сином - [PERSON], не проживає з 2003 р., не займається його вихованням та утриманням. Дитина проживала з матір'ю - [PERSON], та бабою - [PERSON]. [INFO] р. [PERSON] померла, [PERSON] залишився проживати разом з бабою - [PERSON]. Комітет дійшов до висновку вважати доцільним позбавлення [PERSON] батьківських прав відносно сина - [PERSON], який народився [INFO] р. (а. с. 8). Згідно з довідкою - характеристикою від 25.04.2014 р. № 283 Виконавчого комітету Скаківської сільської ради Бердичівського району Житомирської області [PERSON] зареєстрований за адресою: [ADDRESS], але за цією адресою не проживає, житловий будинок за цією адресою знаходиться в аварійному стані. [PERSON] участі у громадському житті села не приймає, були випадки зловживання ним спиртними напоями, безвідповідально ставився до виконання батьківських обов'язків (а. с. 6). У характеристиці б/д № б/н [PERSON], виданій Гальчинською загальноосвітньою школою І - ІІ ступенів Бердичівської районної ради Житомирської області зазначено, що, зокрема, з батьком [PERSON] класний керівник не знайомий, батько ніколи не відвідував школи, не цікавився навчанням сина (а. с. 5). Як вказувалось вище, [PERSON] пояснив, що його батько - батько [PERSON], протягом тривалого часу ним взагалі не опікується. Суд, оцінивши наведені вище докази та пояснення (думку) [PERSON], а також нотаріально посвідчену заяву від 15.05.2014 р. [PERSON], приходить до висновку, що [PERSON] протягом тривалого часу ухиляється від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини - сина [PERSON], а саме - не піклується про його здоров'я, фізичний, духовний та моральний розвиток, не готує до самостійного життя та праці, не створює належних умов для розвитку його природних здібностей, та відмовляється виконувати ці обов'язки у подальшому. Пунктом 2 частини першої статі 164 Сімейного кодексу України передбачено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Частинами першою - третьою статті 150 Сімейного кодексу України встановлено, що батьки зобов'язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім'ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов'язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Частинами першою та другою статті 12 Закону України "Про охорону дитинства" визначено, що виховання в сім'ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про задоволення позову Комітету в частині вимоги про позбавлення [PERSON] батьківських прав відносно дитини - сина [PERSON]. Відповідно до статті 180 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно з абзацом першим частини другої статті 166 Сімейного кодексу України особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов'язку щодо утримання дитини. Таким чином, [PERSON] зобов'язаний утримувати свою дитину - сина [PERSON], до досягнення ним повноліття. Частиною першою - третьою статті 181 Сімейного кодексу України передбачено, що способи виконання батьками обов'язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Статтею 182 Сімейного кодексу України встановлено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу. Частиною першою статті 184 Сімейного кодексу України визначено, що якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Обставини, які мають бути враховані при визначенні розміру аліментів (з посиланням на докази їх підтвердження), окрім тієї, що [PERSON] не працює, про що зазначено у його заяві від 06.05.2014 р. (а. с. 10), суду не повідомлені. Разом з тим, як вказувалось раніше, у нотаріально посвідченій заяві від 15.05.2014 р. [PERSON] проти позову не заперечив. Беручи до уваги наведене, суд вважає, що аліменти, які має сплачувати [PERSON] на утримання сина - [PERSON], може бути визначено у твердій грошовій сумі - 385,00 грн. Суд, зважаючи на частину восьму статті 8 Цивільного процесуального кодексу України, застосовує частину третю статті 193 Сімейного кодексу України, яка регулює правовідносини стягнення аліментів та інших коштів на дитину, яка перебуває у закладі охорони здоров'я, навчальному або іншому закладі: за рішенням суду аліменти можуть перераховуватися на особистий рахунок дитини у відділенні Державного ощадного банку України. Таким чином, суд приходить до висновку що позов Комітету в частині вимоги про стягнення з [PERSON] аліментів у розмірі 385,00 грн. щомісячно на утримання сина - [PERSON], до повноліття дитини, на рахунок дитини, підлягає задоволенню. Відповідно до частини першої статті 191 Сімейного кодексу України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Згідно з пунктом 1 частини першої статті 367 Цивільного кодексу України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць. Тобто аліменти мають бути присуджені з 21.05.2014 р., а рішення в частині їх стягнення підлягає допущенню до негайного виконання у межах суми платежу за один місяць. Частинами першою статті 79, частинами першою та третьою статті 88 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. Стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Беручи до уваги ці норми Цивільного процесуального кодексу України, суд стягує з [PERSON] в дохід держави судовій збір у розмірі 487,20 грн.

Outcome: approved