Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-18 00:00:00

до суду звернувся [PERSON] з позовною заявою до [PERSON], [PERSON] про зменшення розміру аліментів. У позовній заяві позивач вказує, що з нього стягуються аліменти на користь відповідача [PERSON] на утримання неповнолітньої дочки [PERSON], [INFO], в розмірі ? частини всіх видів його заробітку, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 17.09.2012 до повноліття дочки. Крім того, на підставі рішень суду, він зобовязаний сплачувати аліменти на користь [PERSON] на утримання неповнолітнього сина [PERSON], [INFO], у розмірі ? частини всіх видів його заробітку, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 29.03.2017 до повноліття дитини, а також аліменти на утримання колишньої дружини відповідача [PERSON] у розмірі 1/8 частини всіх видів його заробітку, починаючи з 29.03.2017 до досягнення сином [PERSON] трьох років, тобто до 28.09.2019. Після прийнятих рішень суду про стягнення аліментів на утримання сина [PERSON] та на утримання дружини до досягнення сином трирічного віку, його матеріальний стан змінився, він не працює, має скрутне матеріальне становище, проте, незважаючи на вказані обставини, намагається сплачувати аліменти. Але їх розмір є занадто великим та становить більше половини його доходу. У даному випадку з нього стягуються аліменти на двох неповнолітніх дітей у тому розмірі, яким визначено законом стягувати аліменти на утримання трьох і більше дітей. З цих підстав позивач вважає, що розмір присуджених на користь [PERSON] та [PERSON] аліментів на утримання дітей слід зменшити з ? частки на 1/6 частину, тому звернувся до суду з даним позовом. Позивач [PERSON] у судове засідання не зявився, направив до суду заяву, в якій просив розглянути справу без його участі, позовні вимоги підтримує у повному обсязі. Представник позивача по довіреності [PERSON] у судовому засіданні позов [PERSON] про зменшення розміру аліментів підтримав у повному обсязі та просив суд задовольнити його, з тих підстав, що після ухвалення рішень про стягнення з нього аліментів на утримання сина та дружини до досягнення сином трьох років, у нього погіршилося матеріальне становище. Окрім того, розмір стягуваних аліментів перевищує 50 % та повинен становити на двох дітей у розмірі однієї третини. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні не визнала позовні вимоги позивача [PERSON] про зменшення розміру аліментів та просила суд відмовити у їх задоволенні, з тих підстав, що вона не має достатнього матеріального забезпечення для розвитку дитини та її матеріального забезпечення. Окрім того, розмір сплачуваних позивачем аліментів у даний час є не таким великим, щоб його зменшувати та у разі його зменшення погіршиться матеріальне становище самої дитини. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні також не визнала позовні вимоги [PERSON] про зменшення розміру аліментів, суду пояснила, що в даний час перебуває у декретній відпустці по догляду за малолітнім сином. Працювати в даний час немає можливості, враховуючи вік дитини та відсутність будь-якої допомоги по догляду за ним. Оскільки вона отримує лише виплати на дитину, які складають 860 гривень, інших доходів немає, тому зменшення розміру аліментів вплине на матеріальне забезпечення дитини. Позивач є працездатним, не офіційно працює та отримує заробітну плату. Аліменти сплачує із нарахованого мінімального розміру передбаченого законодавством, тому підстави для зменшення розміру присуджених аліментів на утримання її малолітнього сина відсутні, в звязку з чим просила відмовити у задоволенні позовних вимог позивача. Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши докази, вважає, що позовні вимоги [PERSON] до [PERSON], [PERSON] про зменшення розміру аліментів не підлягають до задоволення, з таких підстав. Судом встановлено, що позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] являються батьками неповнолітньої [PERSON], [INFO], про що свідчить свідоцтво про народження серії 1-КЕ № 072188, видане відділом РАЦС Гадяцького РУЮ Полтавської області. Рішенням Гадяцького районного суду Полтавської області від 12 жовтня 2012 року, яке набрало законної сили 23 жовтня 2012 року, шлюб між [PERSON] та [PERSON], зареєстрований 24 листопада 2007 року у відділі ДРАЦС Гадяцького РУЮ Полтавської області, актовий запис № 344, розірвано. Неповнолітню дочку [PERSON], [INFO], залишено проживати з матірю [PERSON] Після розірвання шлюбу позивачу [PERSON] змінено прізвище на [PERSON]. На підставі рішення Гадяцького районного суду Полтавської області від 12 жовтня 2012 року, яке набрало законної сили 23 жовтня 2012 року, з [PERSON] стягуються аліменти на користь [PERSON] на утримання неповнолітньої дочки [PERSON], [INFO], в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку відповідача, але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 17 вересня\~\~2012 року до повноліття\~дочки. Відповідно до свідоцтва про народження серії І-КЕ № 248501, виданого Гадяцьким РВ ДРАЦС ГТУЮ у Полтавській області, батьками малолітнього [PERSON], [INFO], є позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] Шлюб, укладений 05 березня 2016 року у відділі ДРАЦС РС Гадяцького РУЮ у Полтавській області між [PERSON] та [PERSON], розірвано. Неповнолітнього сина [PERSON], [INFO], залишено проживати з матірю, про що свідчить рішення Гадяцького районного суду Полтавської області від 15 листопада 2017 року, яке набрало законної сили 28.11.2017. Згідно рішення Гадяцького районного суду Полтавської області від 26 травня 2017 року, яке набрало законної сили 07.06.2017, з [PERSON] стягнуто аліменти на користь [PERSON] на утримання неповнолітнього сина [PERSON], [INFO], у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку відповідача, але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 29 березня 2017 року до повноліття дитини. На підставі рішення Гадяцького районного суду Полтавської області від 21 червня 2017 року, яке набрало законної сили 12.07.2017, з [PERSON] стягнуто аліменти на користь [PERSON] у розмірі 1/8 частини всіх видів заробітку відповідача, починаючи з 29.03.2017 до досягнення сином [PERSON], [INFO], трьох років, тобто до 28 вересня 2019 року. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи. Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Статтею 83 ЦПК України передбачено, що позивач повинен подати докази разом із поданням позовної заяви. Докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, яка їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї. Відповідно до ст. 192 СК України, розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. У нормі закріплено вичерпний перелік обставин, які можуть бути підставою для зміни розміру аліментів за рішенням суду: зміна матеріального стану; зміна сімейного стану; погіршення або поліпшення здоров'я. Позивач у позовній заяві посилається на те, що сплата аліментів на утримання двох неповнолітніх дітей у розмірі по ? частині на кожного, що в цілому складає ? частину його заробітку, ставить його в скрутне матеріальне становище та суперечить вимогам ч. 5 ст. 183 Сімейного кодексу України. Жодних доказів на підтвердження скрутного матеріального стану, [PERSON] не надано, а відтак слідує висновок, що матеріальне становище позивача не змінилося, у порівнянні з тим, яким воно було на час ухвалення рішення суду про стягнення з нього аліментів на утримання другої дитини та дружини. Доказів про фактичну сплату позивачем аліментів у добровільному або примусовому порядку, що становлять ? частину заробітку, а також доказів нарахованих аліментів, що перевищує 50 % заробітку, позивачем також не надано, як не надано і доказів його працевлаштування та стягнення аліментів саме із заробітної плати, які б давали підстави для зменшення розміру стягуваних аліментів, у разі перевищення встановленого законом допустимого їх розміру. У своїй позовній заяві позивач посилається, як на підставу зменшення стягуваних з нього аліментів, на ч. 5 ст. 183 Сімейного кодексу України, якою передбачено, що розмір аліментів на двох дітей має визначатися у розмірі однієї третини. Суд вважає, що дана обставина також не є підставою для зменшення розміру аліментів, оскільки вона має враховуватися у разі видачі судом судового наказу про стягнення аліментів, а не при ухваленні рішення та стягненні аліментів на утримання дітей від різних шлюбів. Відповідно до положень ст. 70 Закону України "Про виконавче провадження" загальний розмір усіх відрахувань під час кожної виплати заробітної плати не може перевищувати пятдесят відсотків заробітної плати, що має бути виплачена працівнику, у тому числі і у разі відрахування за кількома виконавчими документами. Тобто, наведені норми для визначення розміру аліментів (його зменшення), які визначають межі стягнення аліментного платежу під час кожної виплати заробітної плати платнику аліментів, стосуються обовязку державного виконавця. Згідно ст. 141 СК України - мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального, соціального розвитку дитини. Батьки несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки несуть відповідальність за створення необхідних умов для всебічного розвитку дитини. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, що передбачено ст. 7 СК України. З аналізу ст. 192 СК України й наданих роз'яснень Пленумом Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» вбачається, що зміна розміру аліментів є правом, а не обов'язком суду, тобто суд, виходячи з конкретних обставин справи, може задовольнити позов про зміну розміру аліментів (повністю або частково) або відмовити в задоволенні позову. Докази на підтвердження того, що відповідачі, які проживають разом з неповнолітніми дітьми та знаходяться на їх утриманні, мають матеріальне становище, яке б було достатнім для розвитку дітей та належного їх матеріального забезпечення, позивачем не надано, як і не заявлялося клопотань про їх витребування. Стягнення з позивача аліментів на утримання колишньої дружини [PERSON] у розмірі 1/8 частини всіх видів його заробітку до досягнення сином [PERSON], [INFO], трьох років, не є безумовною підставою для зменшення розміру аліментів на утримання неповнолітніх дітей, приймаючи до уваги те, що дане зобовязання діє до 28 вересня 2019 року, тобто до досягнення сином [PERSON] трьох років. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що позов [PERSON] про зменшення розміру аліментів на утримання неповнолітніх дітей не підлягає задоволенню.

Outcome: dismissed