Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-06 00:00:00

У березні 2017 року Управління праці та соціального захисту населення Харківської районної державної адміністрації Харківської області звернулось до Харківського районного суду Харківської області з позовною заявою до [PERSON] , в якій просили суд стягнути з відповідача переплачену щомісячну адресну допомогу внутрішньо переміщеної особи для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг у розмірі 42\~686,86 гривень. Короткий зміст позовних вимог В обґрунтування вимог позову вказано, що [PERSON] перебуває на обліку в управлінні соціального захисту населення Харківської районної державної адміністрації, яка фактично мешкає за адресою; [ADDRESS] , а зареєстрована за адресою: [ADDRESS] . 03 лютого 2015 року [PERSON] звернулась до управління як тимчасово переміщена особа із заявою про взяття на обліку особи, яка переміщується з тимчасово окупованої території України або району проведення антитерористичної операції згідно постанови Кабінету Міністрів України від 01.10.2014 №509 №Про облік внутрішньо переміщених осіб». В своїй заяві [PERSON] зазначила обставини, що спричинили переміщення проведення антитерористичної операції та подала заяву на отримання щомісячну адресну допомогу відповідно до Порядку надання щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 01.10.2014 №505. Управлінням на підставі заяви та наданих документів [PERSON] надана грошова допомога з 03.02.2015 по 02.08.2016 у розмірі 42\~686,86 гривень. При детальному вивченні наданих документів з`ясовано, що [PERSON] надала недостовірну інформацію при оформленні довідки і грошової допомоги, як тимчасово переміщена особа. Так, відповідно до пункту 1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» від 20.10.2014 «1706-VІІ внутрішньо переміщеною особою є громадян України, іноземець або особа без громадянства, яка перебуває на території України на законних підставах та має право на постійне проживання в Україні, яку змусили залишити або покинути своє місце проживання у результаті або з метою уникнення негативних наслідків збройного конфлікту, тимчасової окупації, повсюдних проявів насильства, порушень прав людини та надзвичайних ситуацій природного чи техногенного характеру, а [PERSON] фактично проживає за вказаною адресою з 2010 року (що підтверджує довідка про склад сім`ї від 19.10.2010, акт обстеження матеріально-побутових умов проживання від 28.10.2010 та довідка Волновахського УПСЗН про зняття [PERSON] з обліку та переїзд на постійне місце проживання у с.Лук`янці Харківської області, дата зняття з обліку 04.01.2011) тому, вона не є переміщеною особою, оскільки її переміщення не було викликане веденням антитерористичної операції. Обласним центром по нарахуванню та здійсненню соціальних допомог Харківської обласної державної адміністрації, який здійснює нарахування та виплату допомог, розраховано переплату бюджетних коштів гр. [PERSON] , яка склала 42\~686,86 гривень. Відтак, посилаючись на положення пунктів 3, 10, 11 Порядку надання щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 01.10.2014 №505, з метою відновлення принципу справедливого і неупередженого розподілу бюджетних коштів між громадянами, а також цільового принципу використання бюджетних коштів, враховуючи неповернення відповідає суми переплати у добровільному порядку Управління змушене звернутися до суду з метою повернення коштів до бюджету в судовому порядку. Позиція відповідача щодо предмету спору Обґрунтовуючи \~заперечення \~проти вимог\~позову [PERSON] \~ вказано,\~що вона,\~разом зі\~своїми неповнолітніми\~дітьми,\~з 2000\~року \~постійно проживає\~у батьків\~чоловіка в\~м.Волноваха\~Донецької області.\~Разом з\~тим,\~вона працює\~вчителем молодших\~класів у\~середній школі\~в с.\~Лук`янці Харківського\~району Харківської\~області,\~де також\~навчаються її\~діти.\~До 2014\~року,\~коли на\~території Донецької\~області розпочалася\~антитерористичну операцію\~(АТО),\~вона з\~дітьми всі\~вихідні дні\~проводили родиною\~спільно,\~у м.\~Волноваха.\~Згідно довідки\~з місця\~роботи у\~2013\~році [PERSON] \~ \~працювала (а\~отже -\~перебувала у\~с.\~Лук`янці)\~лише 145\~днів,\~а решту\~часу,\~вона з\~дітьми проводила\~у м.\~Волноваха,\~разом з\~чоловіком -\~батьком дітей.\~У 2014\~році таких\~днів,\~проведених у\~с.\~Лук`янці,\~було лише\~163.\~Відтак,\~ у\~м.\~Волноваха Донецької\~області,\~відповідач перебувала\~щороку понад\~6\~місяців (180\~календарних днів),\~ а\~з огляду\~на вимоги\~статті 3\~Закону України\~"Про\~свободу пересування\~та вільний\~вибір місця\~проживання в\~Україні"\~є законні\~підстави стверджувати,\~що місцем\~постійного проживання\~ відповідача\~та її\~неповнолітніх дітей\~до 2014\~року було\~м.\~Волноваха,\~де вони\~проводили не\~менше 200\~календарних днів\~щороку.\~Додатковим підтвердженням\~проживання [PERSON] \~з дітьми\~у м.\~Волноваха у\~2013-2014\~рік є:\~копія направлення\~в поліклініку\~Донецького НІІТО\~від 06\~серпня 2013\~року,\~копія виписки\~з медичної\~карти амбулаторного\~(стаціонарного)\~хворого №\~4.6677\~від 11.11.2013,\~а також\~-\~копія ощадної\~книжки рахунку\~№ [NUMBER] ,\~яка свідчить\~про регулярність\~прибутково-видаткових\~операцій,\~які має\~право вчиняти\~лише власник\~рахунку,\~тобто [PERSON] ,\~та які\~здійснювались в\~установі банку\~№ 3137\~у м.\~Волноваха.\~ Саме через збройний конфлікт на території Донецької області відповідач з дітьми починаючи з 2014 року не може безпечно проживати у м. Волноваха. Отже, вона та її діти згідно наведеного вище законодавства, є внутрішньо переміщеними особами, у зв`язку з чим, її разом з дітьми було взято на облік як внутрішньо переміщених осіб та призначено виплати щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг згідно Постанови Кабінету Міністрів України № 505. Проте, у жовтні 2016 року УСЗН Харківської районної державної адміністрації надіслав відповідачу повідомлення про повернення коштів (вих. № 04- 27/11607 від 25.10.2016), згідно якого остання повинна повернути надміру отримані кошти у розмірі 42686,86 гривень, а саме повідомлення містить як підставу стягнення вказівку на надання до УСЗН неправдивих даних. Проте, відповідач наполягає на тому, що місцем її постійного проживання та проживання її дітей в період з 2000 року та до 2014 року є м. Волноваха Донецької області, а село Лук`янці у цей період було місцем перебування у зв`язку з роботою та навчанням відповідно. [PERSON] зауважує, що виходячи з системного тлумачення норм Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» та Порядку надання щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг, можливо дійти висновку, що завданням цих нормативно-правових актів є реалізація державної політики щодо забезпечення гарантії дотримання прав, свобод та законних інтересів внутрішньо переміщених осіб шляхом надання грошової допомоги особі, яка, внаслідок тимчасової окупації певної території України або внаслідок проведення антитерористичної операції, вимушена була залишити своє житло, звичний спосіб життя, роботу тощо, та переїхати в іншу місцевість та у зв`язку з цим має нести витрати на оплату житла та комунальних послуг. Мета такого виду соціальної виплати полягає в тому, щоб надати грошову допомогу переселенцям для компенсації витрат по найму (оренді) житла та/або оплаті комунальних послуг, яке відповідає встановленим законодавцем житловим, санітарно-гігієнічним та іншим нормам. У зв`язку з викладеним, відповідач вказує, що є об`єктивні підстави стверджувати, що рішення позивача про зняття її разом з дітьми, з обліку як внутрішньо переміщеної особи та припинення виплати щомісячної адресної допомоги для покриття витрат на проживання є необґрунтованим, безпідставним та протирічить самому цільовому призначенню грошової допомоги відповідно до Постанови КМУ № 505. Відповідач змушена була переміститись з родиною у Харківську область, покинувши належне батькам її чоловіка житло у м. Волноваха (яке, згідно вищенаведеного Розпорядження КМУ № 1275-р від 02 грудня 2015 року є населеним пунктом, на території якого здійснювалася антитерористична операція). Саме на оплату комунальних послуг [PERSON] витрачала призначену їй та дітям згідно чинної Постанови № 505 щомісячну адресну допомогу. Як зрозуміло з вищенаведеного, правовідносини, які виникли між сторонами, регулюються, зокрема, Законом України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб», Постановою КМУ № 509 «Про порядок обліку внутрішньо переміщених осіб» та Порядком надання щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг, затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України від 01 жовтня 2014 р. за № 505. Разом з тим, стаття 12 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» містить вичерпний перелік підстав для скасування дії довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи та внесення відомостей про це в Єдину інформаційну базу даних про внутрішньо переміщених осіб. Жодної з цих підстав з боку відповідача допущено/вчинено не було, а тому ? зняття [PERSON] та її неповнолітніх дітей з обліку як внутрішньо переміщених осіб є незаконним. Незаконність рішення про скасування довідки внутрішньо переміщеної особи щодо [PERSON] та її дітей, і відповідно надіслання їй вимоги про повернення надміру отриманої грошової допомоги обґрунтовується положеннями статей 1, 3, 4, 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» та Порядку № 505. Процесуальні дії у справі На підставі протоколу автоматизованого розподілу судової справи від 23 березня 2017 року вказана справа надійшла в провадження судді Панас Н.Л. Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 22 березня 2017 року відкрито провадження у даній справі та призначено судове засідання. 06 квітня 2017 року до суду з адресно-довідкового бюро ГУДМС УДМС в Харківській області інформація про те, що [PERSON] не значиться зареєстрованою на території Харківської області. 27 червня 2017 року до суду від [PERSON] надходить заперечення на позовну заяву, а 22 серпня 2017 року відповідач подає суду заяву про зупинення розгляду даної справи. Так, ухвалою суду від 23 серпня 2017 року провадження у даній справі було зупинено до розгляду адміністративної справи №635/3433/17 за позовом [PERSON] до Управління праці та соціального захисту населення Харківської районної державної адміністрації Харківської області про визнання незаконним та скасування рішення суб`єкта владних повноважень. 15 грудня 2017 року набрала чинності нова редакція ЦПК України. Так, відповідно до пункту 9 статті 1 Перехідних положень ЦПК України, справи у судах першої та апеляційної інстанції, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу. 21 травня 2019 року від представника позивача надійшла заява про поновлення провадження у справі, у зв`язку із вирішенням по суті іншої справи №635/3433/17. Провадження у даній справі відновлено на підставі ухвали суду від 31 травня 2019 року та призначено судове засідання. 25 вересня 2019 року від відповідача подано до суду копію постанови Другого апеляційного адміністративного суду від 23 вересня 2019 року (скорочене рішення) у справі №635/3433/17, якою скасовано рішення Харківського районного суду Харківської області від 15.03.2019 та ухвалено нове, яким позов [PERSON] задоволено частково. За наслідками повторного автоматичного розподілу справ автоматизованої системи документообігу, який було здійснено згідно розпорядження керівника апарату Харківського районного суду Харківської області №01-02/128 від 21 листопада 2019 року у зв`язку з розглядом Вищою радою правосуддя 24.10.2019 заяви про звільнення судді Харківського районного суду Харківської області [PERSON] та відповідно до наказу голови Харківського районного суду Харківської області від 28.10.2019 №05-05/137 «Про відрахування судді Харківського районного суду Харківської області Панас Н.Л.», зазначена справа була передана в провадження судді Харківського районного суду Харківської області Шинкарчука Я.А. Ухвалою суду від 26 листопада 2019 року справа прийнята у провадження судді Шинкарчука Я.А. Представник позивача, будучи повідомленим про час, дату та місце проведення судового засідання, в судове засідання повторно не з`явився, однак в матеріалах справи міститься його телефонограма, в якій він просить проводити розгляд даної справи у відсутність представника позивача. В судовому засіданні відповідач [PERSON] просила в задоволені позову відмовити з посиланням на постанову Другого апеляційного адміністративного суду від 23 вересня 2019 року у справі №635/3433/17, якою скасовано рішення Харківського районного суду Харківської області від 15.03.2019 та ухвалено нове, яким позов [PERSON] задоволено частково, визнавши противним та скасовано рішення Управління праці та соціального захисту населення Харківської районної державної адміністрації Харківської області про скасування довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи [PERSON] та її неповнолітніх дітей [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , №6324003523 від 03.02.2015. Фактичні обставини справи, встановлені судом Судом встановлено, що 03 лютого 2015 року [PERSON] надала до Харківської районної державної адміністрації заяву для призначення щомісячної адресної допомоги особам, які переміщуються з тимчасово окупованої території України та районів проведення антитерористичної операції, для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг (а.с. 9 том 1). З довідки від 03.02.2015 за №6324003523 про взяття на облік особи переміщеної з тимчасово окупованої території України та районів проведення антитерористичної операції вбачається, що [PERSON] , яка зареєстрована за адресою [ADDRESS] , взята на облік разом із своїми трьома неповнолітніми дітьми за адресою: [ADDRESS] (а.с. 4 том 1). Як вбачається з листа Управління соціального захисту населення Харківської районної державної адміністрації від 25.10.2016 за вих.№04-27/11607 (а.с. 13 том 1), у зв`язку з детальним вивченням поданих [PERSON] документів до заяв на надання щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг протягом 2015-2016 років, було виявлено порушення, яке призвело до зняття [PERSON] з обліку внутрішньо переміщеної особи. У зв`язку з чим, на підставі пунктів 11 та 12 Порядку надання щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг, затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України від 01 жовтня 2014 року за № 505, відповідач була зобов`язана повернути надміру отримані державні кошти у розмірі 42\~686,86 гривень. Не погодившись з рішенням Управління соціального захисту населення Харківської районної державної адміністрації про скасування довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи № 6324003523 від 03.02.2015, [PERSON] звернулась до Харківського районного суду Харківської області із адміністративним позовом до Управління праці та соціального захисту населення Харківської районної державної адміністрації Харківської області про визнання незаконним та скасування рішення суб`єкта владних повноважень (справа №635/3433/17). Рішенням Харківського районного суду Харківської області від 15 березня 2019 року у справі №635/3433/17 (а.с. 60-66 том 1) в задоволенні позову [PERSON] відмовлено. Однак, постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 23 вересня 2019 року у справі № 635/3433/17 (а.с.82 том 1) рішення Харківського районного суду Харківської області від 15.03.2019 року по справі № 635/3433/17 скасовано та прийнято нову постанову, якою адміністративний позов [PERSON] до Управління соціального захисту населення Харківської районної державної адміністрації про визнання незаконним та скасування рішення органу владних повноважень задоволено частково. Визнано протиправним та скасовано рішення Управління соціального захисту населення Харківської районної державної адміністрації про скасування довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи [PERSON] та її неповнолітніх дітей [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , № 6324003523 від 03.02.2015. Зобов`язано Управління соціального захисту населення Харківської районної державної адміністрації поновити [PERSON] та її неповнолітніх дітей [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] на обліку як внутрішньо переміщених осіб з моменту зняття з обліку. В іншій частині позовних вимог ? відмовлено. Норми права, які підлягають застосуванню та мотиви суду, щодо оцінки аргументів наведених учасниками справи Кожна особа має право в порядку, встановленому ЦПК України, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (частина перша статті 4 ЦПК України). Відповідно до статті 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (стаття 12 ЦПК України). Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи та покладає тягар доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний. Тобто, певна обставина не може вважатися доведеною, допоки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс (пункт 43 постанови Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 23 жовтня 2019 року у справі № 917/1307/18). Згідно статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбаченому цим Кодексом випадках. Відповідно до частини першої статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України). У відповідності до частини першої статі 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно частин першої-третьої статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Суд, вислухавши доводи сторін, дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні в справі письмові докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні, вирішуючи справу, виходить з наступних висновків. Механізм надання щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг визначено Порядком надання щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг, затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України від 1 жовтня 2014 року № 505. Відповідно до пункту 2 Порядку надання щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 1 жовтня 2014 року № 505 (далі Порядок) грошова допомога надається громадянам України, іноземцям та особам без громадянства, які постійно проживають на території України і переміщуються з тимчасово окупованої території України та районів проведення антитерористичної операції, а також стоять на обліку в структурних підрозділах з питань соціального захисту населення районних, районних у м. Києві держадміністрацій, структурних підрозділах з питань соціального захисту населення виконавчих органів міських, районних у містах рад, з дня звернення за її призначенням та виплачується по місяць зняття з такого обліку включно, але не більше ніж шість місяців. Згідно пункту 10 Порядку, уповноважені органи мають право перевіряти обґрунтованість видачі та достовірність документів, поданих для призначення грошової допомоги, а також здійснювати запити та безоплатно отримувати відомості від підприємств, установ та організацій усіх форм власності, необхідні для призначення грошової допомоги та контролю за правильністю її надання. Пунктом 6 Порядку визначено, що грошова допомога не призначається у разі, коли будь-хто із членів сім`ї має у власності житлове приміщення/частину житлового приміщення, що розташоване в інших регіонах, ніж тимчасово окуповані території у Донецькій та Луганській областях, Автономній Республіці Крим і м. Севастополі, населені пункти, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, та населені пункти, що розташовані на лінії зіткнення, крім житлових приміщень, які непридатні для проживання, що підтверджується відповідним актом технічного стану. Відповідно до пунктів 11, 12 Порядку надання щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг, уповноважений представник сім`ї, якому призначено грошову допомогу, зобов`язаний повідомляти уповноваженому органу про зміну обставин, які впливають на призначення грошової допомоги, протягом трьох днів з дня виникнення таких обставин. Надання щомісячної адресної допомоги особам, які переміщуються з тимчасово окупованої території України виплата грошової допомоги припиняється з наступного місяця у разі виявлення уповноваженим органом факту подання недостовірної інформації або неповідомлення про зміну обставин, які впливають на призначення грошової допомоги. У разі неможливості добровільного повернення або утримання надміру перерахованих сум грошової допомоги вони стягуються в судовому порядку. Разом з тим, Велика Палата Верховного Суду звертає увагу на те, що сума надмірно перерахованої (виплаченої) субсидії є майном, збереженим без достатньої правової підстави, а тому на правовідносини з повернення цієї суми поширюються приписи глави 83 ЦК України. Такий висновок зафіксований у справі № 727/5743/15-ц від 27 березня 2019 року. Так, за положеннями частин першої та другої статті 1212 ЦК України, особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Відповідно до частини першої статті 1214 ЦК України, особа, яка набула майно або зберегла його у себе без достатньої правової підстави, зобов`язана відшкодувати всі доходи, які вона одержала або могла одержати від цього майна з часу, коли ця особа дізналася або могла дізнатися про володіння цим майном без достатньої правової підстави. З цього часу вона відповідає також за допущене нею погіршення майна. Особа, яка набула майно або зберегла його у себе без достатньої правової підстави, має право вимагати відшкодування зроблених нею необхідних витрат на майно від часу, з якого вона зобов`язана повернути доходи. Статтею 1215 ЦК України встановлено, що не підлягає поверненню безпідставно набуті заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача. Отже, закон встановлює два виключення із цього правила: по-перше, якщо виплата вказаних платежів не є результатом рахункової помилки з боку особи, яка проводила цю виплату; по-друге, у разі відсутності недобросовісності з боку набувача. Правильність виконаних розрахунків, за якими була проведена виплата, а також добросовісність набувача презюмуються. Такий висновок міститься у рішенні Верховного Суду справа № 298/1396/16-ц 10 квітня 2019 року. Під відсутністю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення i його юридичному змісту. Тобто набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином. Майно не може вважатися набутим чи збереженим без достатніх правових підстав, якщо це відбулося в незаборонений цивільним законодавством спосіб з метою забезпечення породження учасниками відповідних правовідносин у майбутньому певних цивільних прав та обов`язків. Зокрема, унаслідок тих чи інших юридичних фактів, правомірних дій, які прямо передбачені частиною другою статті 11 ЦК України. Загальна умова частини першої статті 1212 ЦК України звужує застосування інституту безпідставного збагачення у зобов`язальних (договірних) відносинах, або отримане однією зі сторін у зобов`язанні підлягає поверненню іншій стороні на підставі статті 1212 ЦК України тільки за наявності ознаки безпідставності такого виконання. Тобто у разі, коли поведінка набувача, потерпілого, інших осіб або подія утворюють правову підставу для набуття (збереження) майна, стаття 1212 ЦК України може бути застосована тільки після того, як така правова підстава в установленому порядку скасована, визнана недійсною, змінена, припинена або була відсутня взагалі. Такий правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду України від 02 жовтня 2013 року в справі № 6-88цс13 та від 24 вересня 2014 року № 6-122цс14. Виходячи з приведеного вище, оскільки постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 23 вересня 2019 року у справі № 635/3433/17 визнано протиправним та скасовано рішення Управління соціального захисту населення Харківської районної державної адміністрації про скасування довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи № 6324003523 від 03.02.2015, що свідчить про наявність правових підстав для набуття відповідачем щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеної особи для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг, у розмірі 42\~686,86 гривень, яку позивач просить стягнути з відповідача, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення даного позову. Висновок за результатами розгляду справи Оцінивши всі приведені сторонами доводи та наявні у справі документи в сукупності, виходячи із заявлених позивачами вимог, суд приходить до висновку, що позов не підлягає задоволенню, оскільки відбулася подія, яка утворює правову підставу для набуття [PERSON] щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеної особи для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг, у розмірі 42\~686,86 гривень, яку позивач просить стягнути з [PERSON] у даній справі. Щодо розподілу судових витрат Відповідно до частини другої статті 141 ЦПК України, судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в позові ? на позивача. Оскільки, позивач звільнений від сплати судового збору при подачі позову на підставі пункту 19 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір» (в редакції закону на момент звернення позивача до суду з відповідним позовом), то судові витрати компенсуються за рахунок держави. Інших заяв про компенсацію судових витрат у даній справі до суду не надходили.

Outcome: dismissed