Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-30 00:00:00

\~ \~ \~ \~ АКЦІОНЕРНЕ ТОВАРИСТВО [PERSON] «ПРИВАТБАНК» (далі - АТ КБ «ПРИВАТБАНК») звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення\~ заборгованості, вказуючи, що відповідно до укладеного договору № б/н від 11.08.2008 року, між [PERSON] та ЗАТ КБ «ПриватБанк», правонаступником якого є позивач, [PERSON] отримав кредит у розмірі 15000.00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом, з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. АТ КБ «ПРИВАТБАНК» є правонаступником прав та обовязків закритого акціонерного товариства [PERSON] банк «Приватбанк». Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Правилами користування платіжною картою» та «Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті, складає між ним і банком договір, про що свідчить її підпис в заяві. Відповідно до п. 3.2, п.3.3 умов та правил надання банківських послуг, відповідач також надав згоду, на те, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням банку, і клієнт дає згоду банку в будь-який момент (зменшити або збільшити) кредитний ліміт. Відповідно до п. 6.5, 8.6 Умов та правил надання банківських послуг, позичальник зобовязався погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його користування, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених договором, та штрафи при порушенні строків платежів по кожному з грошових зобовязань. В звязку з порушенням зобовязань за кредитним договором, відповідач станом на 30.04.2018 року має заборгованість 38214,78 грн., яка складається з наступного: 12484,10 грн. - заборгованість за кредитом; 23284,74 грн. - заборгованість по відсоткам за користування кредитом;\~\~150.00 грн.- заборгованість з пенею та комісією, 500,00 грн. - штраф (фіксована частина); 1795,94 грн. - штраф (процентна складова). Просять стягнути з [PERSON] вказану заборгованість за кредитним договором та понесені ними судові витрати. Відповідач [PERSON] подав до суду відзив на позовну заяву, згідно якого зазначив, що позов не визнає, мотивуючи тим, що термін дії платіжної картки № 4149625301907064 (яку він отримав згідно заяви клієнта 11.08.2008 року), закінчився в серпні 2010 року, є відмітка в його заяві клієнта (розділ Банковские услуги). При цьому він після закінчення строку дії вищезазначеної платіжної картки, ніяких платежів позивачу за кредитним договором б/н від 11.08.2008 року не проводив, це вбачається з розрахунку, наданого позивачем. В свою чергу інформація, викладена в вищезазначеному розрахунку, що він начебто 28.12.2017 року сплатив 173,35 грн. та 10.01.2018 року сплатив 628,26 грн., не відповідає дійсності, оскільки він такі кошти в зазначений час позивачу не сплачував, доказом чого є той факт, що 05 вересня 2017 року ухвалою Вільногірського міського суду Дніпропетровської області було відкрите провадження у справі № 174/552/17 за його позовом до ПАТ КБ «Приватбанк» про визнання недійсним виконавчого напису нотаріуса про стягнення з нього коштів за кредитним договором б/н від 11.08.2008 року, яке закінчилося винесенням судового рішення у зазначеної справі від 26.12.2017 року і згідно якого виконавчий напис був визнаний таким, що не підлягає виконанню, в тому числі внаслідок пропуску ПАТ КБ «Приватбанк» 3- річного строку позовної давності. Таким чином 28.12.2017 року та 10.01.2018 року кошти були стягнути з нього органом державної виконавчої служби, який виконував в той час вищезазначений виконавчий напис, однак це не вважається добровільною сплатою на поверненню кредиту або наданням доручення особі, яка провела оплату. В свою чергу переривання позовної давності можливе виключно в межах позовної давності. Тобто виконання зобов'язання частково після закінчення строку позовної давності, не може поновити кредитору строк позовної давності відносно невиконаної частини зобов'язання. В даному випадку строк позовної давності за договором від 11.08.2008 року закінчився в серпні 2013 року, а з позовом позивач звернувся до нього тільки в 2018 році, тобто з пропуском трьох річного строку позовної давності майже на п'ять років. При цьому він ніяких платежів в рахунок повернення боргу після серпня 2013 року не робив, а тому не можливо вважати належним доказом зазначення це позивачем в своєму розрахунку заборгованості за договором. На підставі викладеного, заявляє про застосування позовної давності до позовних вимог позивача за цим позовом. Крім того, як вбачається з позовної заяви, він начебто підписав відповідну заяву про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг, Правил користування платіжною карткою та Тарифами Банку, які викладені на банківському сайті. При цьому будь які підписи відповідача на «Умовах і Правилах надання банківських послуг» та «Тарифах з обслуговування кредитних карт відсутні. До того ж в його заяві від 11.08.2008 року не зазначено, ким вищевказані Умови, Правила та Тарифи розроблені та коли, як і не має ніяких посилань на банківський сайт. Тобто посилання на сайт викладено позивачем безпосередньо тільки в його позові, однак до кредитного договору між ними, ніякого відношення не має. Крім цього, відповідно до ч.1 та ч.2 ст.207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Тобто не можливо прийняти посилання позивача на існування Умов і Правил надання банківських послуг, Тарифів обслуговування кредитних карт (які не підписані позичальником, тобто ним) та їх не можна вважати складовою частиною укладеного між сторонами кредитного договору. За таких обставин, вважає, що не може бути належним і допустимим доказом у справі розрахунок заборгованості за кредитним договором та заява позичальника, так як вони не можуть підтверджувати існування боргу у нього, оскільки позивачем не доведено факту погодження між сторонами при укладенні договору підстав та умов нарахування відсотків, сплати комісії, штрафів та пені. Тому відсутні правові підстави для нарахування та стягнення з нього на користь позивача вказаних нарахувань. Просить у задоволенні позову відмовити у повному обсязі. (а.с. 48-49) Представник позивача 06.09.2018 року надіслав відповідь на відзив на позовну заяву з підтвердженням вручення відповіді відповідачу (а.с.69-151) та згідно якого відповідно до укладеного договору № б/н від 11.08.2008 року, [PERSON] отримав кредит у розмірі 15000.00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30.00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. При укладанні Договору сторони керувались ч.1 ст. 634 ЦК України, в даному випадку зміст кредитного договору зафіксовано в декількох документах: в заяві Позичальника, Умовах надання банківських послуг, Правилах користування платіжною карткою та Тарифах. Таким чином, між Банком та Позичальником укладається договір у письмовій формі. [PERSON] сторонами були здійснені всі необхідні дії, який задля придбання, припинення або зміна цивільних прав та обов'язків, що за змістом ч.1 ст.202 ЦК України вказує на вчинення двостороннього кредитного договору, складовими якого виступають Заяви, Умови, Правила та Тарифи, з якими Позичальник ознайомлений, про що свідчить підпис в Заяві. Тарифи - розмір винагороди за послуги Банку; є невід'ємною частиною Договору. Перелік може змінюватися і доповнюватися, про що Власник картки повідомляється відповідно до Умов та Правил надання банківських послуг. Позивачем надана до суду копія анкети-заяви від 11.08.2008 року, з якої чітко вбачається наступна інформація: персональні дані, адреса проживання, та інша додаткова інформація необхідна для отримання кредитної картки. Відповідачем вказана інформація про себе заповнена особисто, також з копії анкети-заяви чітко вбачається, що [PERSON] висловив згоду про укладення договору шляхом отримання кредитної картки Універсальна та особистим підписом засвідчив, що Я згоден з тим, що ця заява, разом із Пам'яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами становить між мною та Банком Договір про надання банківських послуг. Я ознайомився і згоден з Умовами та Правилами надання банківських послуг та Тарифами банку, які були надані мені для ознайомлення в письмовому вигляді.... Також до матеріалів позовної заяви долучено Довідку про умови кредитування з використанням кредитки Універсальна, 55 днів пільгового періоду з якої чітко вбачається, що Відповідачу встановлено поточну процентну ставку у розмірі 2,5% (30% на рік), вказано розміри комісій та штрафів тощо. Тобто, сторонами при укладенні договору були обговорені усі істотні умови. Згідно виписки з карткового рахунку чітко прослідковується, що відповідачу було встановлено кредитний ліміт та вбачається, що відповідач користувався грошима, отримував кошти через банкомат, здійснював розрахунки через термінали в касах магазинів, а отже й отримав кредитну картку Універсальна, оскільки проведення вказаних операцій є неможливим без наявності картки. З розрахунку заборгованості та наданої виписки про рух коштів чітко вбачається, що позивач частково сплачував заборгованість за договором (погашення відображені в графі «Сума погашення за наданим кредитом»). Відповідачем розрахунок заборгованості не спростований, контррозрахунок не наданий, судово-економічні експертизи по справі не призначались. Оскільки, банк надав кошти шляхом встановлення кредитного ліміту, таким чином між банком і відповідачем було укладено договір, який ніким не оспорений, а отже є всі законні підстави для стягнення заборгованості з відповідача. В матеріалах справи відсутні будь-які належні докази погашення кредитної заборгованості за договором. Враховуючи норми закону та докази, що містяться в матеріалах справи, можна дійти висновку, що правовідносини між сторонами тривають й належним чином зобов'язання не виконані та кредитором не прийняті. Із виписки вбачається, що Відповідач знімав кредитні кошти, потім частково погашав заборгованість за договором і знову користувався кредитними коштами. Користуючись кредитними коштами, відповідачу були добре відомі і зрозумілі умови договору, а тому його твердження щодо не знання тарифів, умов та правил не відповідають дійсним обставинам справи. Щодо строків позовної давності зазначили, що 27.01.2010 року Клієнт підписав Анкету-Заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг, затверджених Наказом Банку від 06.03.2010 року. Тому відповідно до п. 1.1.7.31 Умов та Правил, строк позовної давності за кредитним договором, щодо вимог про повернення кредиту відсотків, винагороди, неустойки (пені та штрафів) був збільшений до 50 років. Відповідно по даному договору відкрито картковий рахунок, встановлено кредитний ліміт на картку, видано картку, а сума обов'язкового мінімального щомісячного платежу залежить від суми використаного кредитного ліміту. Строк випущеної картки до останнього дня 08.2012 року. Позивач же звернувся до суду з позовом до Відповідача 22.05.2018 року - до спливу строку позовної давності. У звязку з цим, обставини, на які Відповідач посилається в своєму запереченні, не відповідають дійсності, а строк позовної давності Позивачем дотримано при зверненні до суду. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просить позов задовольнити. Додатково повідомила, що починаючи з 31.01.2012 р. відповідачу начислялося прострочена заборгованість, останній платіж ним було здійснено 26.01.2012 р., а з 08.01.2017 р. стягнення з відповідача проводилися ДВС в межах виконання виконавчого напису нотаріуса, який в послідуючому був оспорений відповідачем. Коли саме були затверджені Умови і правила надання банківських послуг, долучені о позовної заяви, сказати не може. Питання щодо застосування строків позовної давності залишила на розсуд суду. Просить позов задовольнити. Відповідач в судове засідання не зявився, надав заяву про слухання справи без його участі, за присутності свого представника. Представник відповідача в судовому засіданні позов не визнав, посилаючись на обставини, викладені у відзиві на позовну заяву. Просить у позові відмовити у звязку із спливом строків позовної давності. Вислухавши сторони, дослідивши письмові матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов не підлягає задоволенню по наступним підставам. Так, факт перебування сторін у договірних відносинах підтверджується договором № б/н від 11.08.2008 року, згідно якого ЗАТ КБ «ПриватБанк», правонаступником якого є позивач, надав [PERSON] кредит у розмірі 15000.00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом, з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки, а [PERSON] зобовязався погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його використання, за перевитрати його ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених договором, та штрафи при порушенні строків платежів по кожному з грошових зобовязань. (а.с.9-16). Факт отримання та користування кредитною карткою АТ КБ «ПРИВАТБАНК» підтверджується виписками по кредитному рахунку [PERSON], які містить відомості про рух грошових коштів на його карті за період з 01.08.2008 року по 06.09.2018 року (а.с.99-102, 146-149) Згідно довідки, наданої позивачем, між ПАБ КБ «ПРИВАТБАНК», [PERSON] був підписаний кредитний договір № б/н від 11.08.2008 р., останній отримав кредитну карту № 4149625301107064, зі строком дії до 08/2012 року. (а.с.104,151) Розмір заборгованості [PERSON] позивач підтвердив розрахунком заборгованості і станом на 30.04.2018 року нарахував заборгованість у розмірі 38214,78 грн., яка складається з наступного: 12484,10 грн. - заборгованість за кредитом; 23284,74 грн. - заборгованість по відсоткам за користування кредитом;\~\~150.00 грн.- заборгованість з пенею та комісією, 500,00 грн. - штраф (фіксована частина); 1795,94 грн. - штраф (процентна складова). (а.с.5-8) Згідно цього ж розрахунку, останній платіж по погашенню кредиту відповідачем здійснено 26.01.2012 року у розмірі 940 грн. 00 коп., а з 08.01.2017 р. по 30.04.2018 р. суми, стягнуті з відповідача в порядку примусового виконання органами ДВС за виконавчим надписом нотаріуса, що сторонами не заперечується. \~ \~ \~ \~Згідно рішення Вільногірського міського суду Дніпропетровської області від 26.12.2017 року по справі ЄУН 174/552/17, яке набрало законної сили, позов [PERSON] до Публічного акціонерного товариства [PERSON] банк «ПРИВАТБАНК», приватного нотаріуса Чернігівського міського нотаріального округу [PERSON] про захист прав споживача шляхом визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, третя особа - Вільногірський міський відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області задоволено, визнано таким, що не підлягає виконанню, виконавчий напис № 1260 вчинений 12.05.2016 року приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу [PERSON] про стягнення з [PERSON], на користь ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» невиплачених в строк відповідно до умов Кредитного договору від 05.08.2008 року та розрахунку заборгованості за договором станом на 29.02.2016 року, грошових коштів у сумі 34037 грн. 02 коп. за період з 5 серпня 2008 року по 29 лютого 2016 року (а.с.164-170). Підставою для прийняття вказаного рішення, зокрема, слугувало те, що з дня виникнення вимоги минуло більше трьох років (а.с.168). ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» є правонаступником всіх прав та зобовязань ЗАТ КБ «ПриватБанк» на підставі статуту ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» (а.с. 22). Згідно листа позивача від 07.07.2018 року, ПУБЛІЧНЕ АКЦІОНЕРНЕ ТОВАРИСТВО [PERSON] «ПРИВАТБАНК» з 21.05.2018 року змінило назву на АКЦІОНЕРНЕ ТОВАРИСТВО [PERSON] «ПРИВАТБАНК». (а.с. 39) Згідно платіжного доручення від 11.05.2018 р., позивачем сплачено судовий збір в сумі 1762,00 грн. (а.с. 1). Згідно із ч. 3 ст.16 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, надавши докази відповідно до вимог ст. 81 ЦПК України. Згідно ст.ст.526, 527, 530 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно вимог ст.610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Відповідно до ст.611 ЦК України, в разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Відповідно до ст.629 ЦК України встановлено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами. Відповідно до ч.1 ст.1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно зі ст.1050 та ч.1 ст.1054 ЦК України, за кредитним договором банк зобов'язується надати грошові кошти (кредит) громадянину у розмірі та на умовах, встановлених договором, а громадянин зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Таким чином, судом встановлено, що відповідач [PERSON], відповідно до укладеного між ним та ЗАТ КБ «ПриватБанк», правонаступником якого є позивач, яке змінило назву на АТ КБ «ПРИВАТБАНК», договору № б/н від 11.08.2008 року, [PERSON] отримав кредит у розмірі 15000.00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом, з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки та зобовязався погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його користування, однак не вносив платежі у строки і розмірах, встановлених договором, внаслідок чого у нього утворилася заборгованість, розмір якої станом на 30.04.2018 року становить 38214,78 грн., яка складається з наступного: 12484,10 грн. - заборгованість за кредитом; 23284,74 грн. - заборгованість по відсоткам за користування кредитом;\~\~150.00 грн. - заборгованість з пенею та комісією, 500,00 грн. - штраф (фіксована частина); 1795,94 грн. - штраф (процентна складова). Останній платіж по погашенню кредиту здійснено 26.01.2012 року на суму 940 грн. 00 коп. Разом з тим, відповідно до вимог \~ст.256 ЦК України,\~позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст.257 ЦК України). Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність. Перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок (ст.253 ЦК України). За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч.1\~ст.261 ЦК України). Початок перебігу строку давності збігається з моментом виникнення в зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому поряду через суд. Таким чином, у разі неналежного виконання позичальником зобов'язання за кредитним договором, позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу. Згідно зі\~ст.266 ЦК України\~зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги. Згідно із ч.4\~ст.267 ЦК України\~сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Аналогічні правові висновки викладені у постановах Верховного Суду України від 24 вересня 2014 року (справа №6-103цс14), від 01 жовтня 2014 року (справа №6-134цс14), від 12 листопада 2014 року (справа №6-167цс14) і підлягають застосуванню до спірних правовідносин. Відповідно до ч.3\~ст.267 ЦК України, суд застосовує позовну давність лише за заявою сторони у спорі, зробленою до ухвалення судом рішення. Згідно правової позиції Верховного Суду України у справі за № 6-1457цс16, правила переривання перебігу позовної давності застосовуються судом незалежно від наявності чи відсутності відповідного клопотання сторін у справі, якщо в останніх є докази, що підтверджують факт такого переривання. До дій, що свідчать про визнання боргу або іншого обов'язку, можуть, з урахуванням конкретних обставин справи, належати, зокрема, часткова сплата боржником або з його згоди іншою особою основного боргу та/або сум санкцій. При цьому якщо виконання зобов'язання передбачалося частинами або у вигляді періодичних платежів і боржник вчинив дії, що свідчать про визнання лише певної частини (чи періодичного платежу), то такі дії не можуть бути підставою для переривання перебігу позовної давності стосовно інших (невизнаних) частин платежу. Суди повинні дослідити графік погашення кредитної заборгованості та встановити чи передбачають умови кредитного договору виконання зобов'язання частинами або у вигляді періодичних платежів, і у випадку вчинення боржником оплати чергового платежу, чи не свідчить така дія про визнання лише певної частини боргу, а відтак така не може бути підставою для переривання перебігу позовної давності стосовно інших (невизнаних) частин платежу. Переривання строку позовної давності на підставі наданих лише банком розрахунків без надання квитанцій, касових ордерів та іншого підтвердження щодо здійснення платежу особисто відповідачем, не є підставою для переривання строку позовної давності. Разом з тим, як встановлено в судовому засіданні, останній платіж за спірним договором відповідачем було здійснено 26.01.2012 року на суму 940 грн. 00 коп., термін дії карти відповідача сплинув у серпні 2012 року, що підтверджується розрахунком заборгованості, випискою за спірною карткою та довідкою про термін її дії, і з цього часу у позивача виникло право вимоги, факт здійснення добровільних платежів на погашення боргу у період з січня 2017 р. по січень 2018 р. відповідач заперечує, і як встановлено в судовому засіданні, за вказаний період стягнення з відповідача проводилися примусово органами Державної виконавчої служби в порядку виконання виконавчого напису приватного нотаріуса Чернігівського міського нотаріального округу [PERSON] від 12.05.2016 року, який рішенням Вільногірського міського суду Дніпропетровської області від 26.12.2017 р. визнаний таким, що не підлягає виконанню, тому суд вважає, що у даному випадку не мало місце переривання перебігу позовної давності, з позовом до суду позивач звернувся лише 04.06.2018 року, тобто з пропуском строку позовної давності, встановленого законом, про застосування якого просить відповідач. При таких обставинах, суд вважає необхідним застосувати до спірних правовідносин загальний трирічний строк позовної давності, що в силу вимог\~ст.267 ЦК України\~є правовою підставою для відмови у задоволенні позову. Доводи представника позивача, викладені у відповіді на відзив на позовну заяву (а.с.69-151) щодо того, що 27.01.2010 року відповідач підписав Анкету-Заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг, затверджених Наказом Банку від 06.03.2010 року, тому відповідно до п. 1.1.7.31 Умов та Правил, строк позовної давності за кредитним договором щодо вимог про повернення кредиту відсотків, винагороди, неустойки (пені та штрафів) був збільшений до 50 років, суд оцінює критично, оскільки вказаний договір є окремим правочином, укладеним між сторонами і не являється предметом даного спору. Крім того, суд вважає необхідним зазначити, що обґрунтовуючи свої позовні вимоги, АТ КБ "ПРИВАТБАНК" вказує, що сторони досягли згоди щодо усіх істотних\~\~умов договору, підписавши заяву-анкету, а умови та правила надання банківських послуг та також Тарифи банку є загальнодоступною інформацією, яка розміщена у відділеннях банку та на офіційному сайті банку. Разом з тим, умови і правила надання банківських послуг, які містяться в матеріалах справи, не містять дати їх затвердження та підпису відповідача про ознайомлення саме з цими умовами на час укладення договору, тому вказані Умови не можуть слугувати належним доказом по справі на підтвердження факту, що саме ці Умови є складовою частиною укладеного між сторонами кредитного договору. Зазначена правова позиція міститься у постанові Верховного суду України від 22.03.2017 (справа №\~\~6-2320цс16). Відповідно до вимог ст.141 ЦПК України понесені позивачем і документально підтверджені судові витрати у вигляді сплаченого судового збору у розмірі 1762 грн. 00 коп. слід покласти на позивача. На підставі ст.ст. 525, 526, 554, 610, 611, 612, 615, 625, 651, 1050, 1054 ЦК України та

Outcome: dismissed