Jurisdiction: civil
Date: 2019-06-24 00:00:00

У листопаді 2018 року уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію АТ «Родовід Банк» Шевченко А.М. (далі - позивач або банк) звернувся до Шевченківського районного суду м. Києва суду з позовною заявою до [PERSON] (далі - відповідач) про звернення стягнення на предмет іпотеки, а саме на нерухоме майно - квартиру під №3 , загальною площею - 131,10 кв . м. , житловою площею - 88,80 кв.м. та квартиру під №4 загальною площею 113,80 кв.м., житловою 71,90 кв. м., що знаходяться за адресою [ADDRESS] , що належать на праві власності [PERSON] шляхом їх продажу на прилюдних торгах, у тому числі у формі електронних торгів, відповідно до положень Закону України «Про виконавче провадження», у межах процедури виконавчого провадження за ціною, визначеною шляхом проведення незалежної експертної оцінки відповідним суб`єктом оціночної діяльності, встановивши їх початкову ціну продажу в сумі - 10 333 837 грн. 80 коп. в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором №2005-141 від 05.07.2005 року в сумі - 357 224,22 доларів США (сума заборгованості по кредиту та процентам) та 10 511,22 доларів США (сума трьох відсотків річних від суми боргу за період з 15.11.2017 року по 07.11.2018 року), що станом на 07.11.2018 року по курсу НБУ становить - 10 280 370,99 грн. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 05 липня 2005 року між ПАТ «Родовід Банк» та відповідачем було укладено кредитний договір про надання не відновлювальної траншової кредитної лінії протягом дії договору в розмірі - 200 000 доларів США. В подальшому протягом 2005-2006 років між сторонами було укладено додаткові угоди про надання позичальнику додаткових сум кредиту в різних сумах у строк до 03.07.2015 року під 12,5 % річних. Загалом позичальнику було надано кредиту на суму - 1000 000 доларів США. При цьому, на забезпечення виконання зобов`язань за вказаним кредитним Договором між позивачем та відповідачем 06.10.2005 року було укладено договір іпотеки, за умовами якого відповідач, як іпотекодавець, передав в іпотеку банку, як іпотекодержателю, нерухоме майно: квартиру під №3 , загальною площею - 131,10 кв.м., житловою площею - 88,80 кв.м. та квартиру під № 4 загальною площею - 113,80 кв.м., житловою - 71,90 кв.м., що знаходяться за адресою [ADDRESS] , що належать на праві власності [PERSON] . Відповідачем не виконано взяті на себе зобов`язання за Договором позики та не повернуто позивачу отримані в позику грошові кошти у строки встановлені договором. В зв`язку з цим, банк звернувся до Селидівського міського суду Донецької області із позовом про стягнення заборгованості за вказаним кредитом та вказаним судом за рішенням якого від 15.11.2017 року було стягнуто з [PERSON] на користь банку заборгованість за вказаним кредитним договором в розмірі - 357 224,86 доларів США та витрати по сплаті судового збору в сумі - 138 186,59 грн. Між тим, за вказаним рішенням суду кошти не погашені, а тому за умовами п.4.1 Договору іпотеки у банку виникло право на звернення до суду із позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки в рахунок погашення заборгованості за кредитом в загальному розмірі в сумі - 10 280 370,99 грн. станом на 07.11.2018 року. Тому позивач звернувся до суду з цим позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки з метою відновлення своїх порушених прав, як позикодавця та іпотекодержателя нерухомого майна. Ухвалою судді Шевченківського районного суду м. Києва Осаулова А.А. від 27.11.2018 року було відкрито провадження у справі та призначено її розгляд у загальному позовному провадженні. Ухвалою суду від 25.06.2019 року закрито підготовче провадження у даній справі та призначено судовий розгляд по суті. У судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги з підстав, зазначених позовній заяві, та просив суд їх задовольнити в повному обсязі. Відповідач в судове засідання не з`явилася, про день, час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином, про причини неявки суд не повідомив, відзиву на позовну заяву не подавав, клопотань та заяв по справі не надавав. У відповідності до ч. 1 ст. 223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Представник позивача в судовому засіданні вважав за можливе розглядати справу без участі відповідача у заочному порядку, а тому суд відповідно до вимог ст.ст. 280-281 ЦПК України, ухвалив проводити розгляд вказаної справи у заочному порядку за відсутності відповідача. Суд повно та всебічно дослідивши матеріали справи, дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню в повному обсязі з наступних підстав. За правилами ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Перевіряючи обставини у справі судом встановлено, що 05 липня 2005 року між ПАТ «Родовід Банк» та відповідачем було укладено кредитний договір про надання не відновлювальної траншової кредитної лінії протягом дії договору в розмірі - 200 000 доларів США. За умовами п.1.2 кредитні зобов`язання Банку та зобов`язання позичальника щодо повернення кредитів, сплати відсотків, а також інші права та зобов`язання Сторін, передбачених цим договором, виникають з моменту укладення Сторонами додаткових угод до цього договору про надання конкретних кредитів, що є його невід`ємною частиною в межах суми кредитів, передбачених додатковими угодами. В подальшому протягом 2005-2006 років між сторонами було укладено додаткові угоди про надання позичальнику додаткових сум кредиту в різних сумах у строк до 03.07.2015 року під 12,5 % річних. Загалом позичальнику було надано кредиту на суму - 1000 000 доларів США (а.с.14-109). За умовами ст..ст.1049, 1054 ЦК України за кредитним договором кредитодавець зобов`язується надати кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Між тим, позичальник порушив відповідні умови договору та не повернув в повному обсязі отримані у кредит кошти та проценти за його користуванням, а тому банк звернувся до Селидівського міського суду Донецької області із позовом про стягнення заборгованості за вказаним кредитом та за рішенням цього ж суду від 15.11.2017 року такий позов було та стягнуто з [PERSON] на користь банку заборгованість за вказаним кредитним договором станом на 18.08.2016 року в розмірі - 357 224,86 доларів США та витрати по сплаті судового збору в сумі - 138 186,59 грн. За ч.4 ст.82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Відтак, наявність заборгованості за кредитом та необхідність її сплати підтверджена рішенням суду, що набуло законної сили, та не виконано боржником у встановленому порядку. Як вбачається зі змісту позовних вимог, то позивач просить звернути стягнення на предмет іпотеки як в рахунок погашення не сплаченої суми боргу за цим судовим рішенням, так в рахунок сплати заборгованості на суму - 10 511,22 доларів США, що становить 3% річних від суми простроченої заборгованості за період з 15.11.2017 року по 07.11.2018 року і по курсу долара США до національної валюти становить - 293 849,56 грн. Вказані розрахунки були перевірені судом за допомогою відповідних програм системи «Ліга-Закон» у розділі «користі інструменти» та суд вважає їх правильними та такими, що відповідають математичним розрахункам зазначеним у позовній заяві по цій справі. Відповідно до умов ч.1 ст.598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Згідно зі ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. За ч.1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Згідно із ч.2 вказаної статті в разі порушення грошового зобов`язання боржник, який прострочив його виконання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. За змістом цієї норми закону нарахування трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Зважаючи на те, що Відповідач не виконав свої зобов`язання та не сплатив суму боргу за рішенням Селидівського міського суду Донецької області від 15.11.2017 року, тому суд приходить до висновку про наявність достатніх підстав для визначення вищевказаної заборгованості у сумі 3% річних в рахунок загальної суми боргу відповідача перед банком. Окрім того, 06.10.2005 року між Банком та відповідачем було укладено договір іпотеки, який був посвідчений приватним нотаріусом Донецького міського нотаріального округу Ляшенко В.В. та зареєстрований в реєстрі (а.с.110-114). Предметом договору іпотеки стало наступне нерухоме майно: квартира під №3 , загальною площею 131,10 кв.м. , житловою площею 88,80 кв.м. та квартира під №4 загальною площею 113,80 кв.м., житловою 71,90 кв .м. , що знаходяться за адресою [ADDRESS] , що належать на праві власності [PERSON] (далі - Предмет іпотеки). Згідно п.4.1 Договору іпотеки у разі неповернення кредиту за кредитним договором та/або не сплати відсотків в розмірах і в строки, що встановлені кредитним договором, а також у разі наявності заборгованості і її не погашення іпотекодавцем в установлені терміни, Іпотекодержатель має право звернути стягнення на предмет іпотеки в порядку, визначеному в розділі 5 цього договору. При цьому, за умовами Розділу 5 вказаного договору визначено право іпотеко держателя на звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі судового рішення в порядку, визначеному Законом України «Про іпотеку». Згідно з Висновком про ймовірну вартість об`єкта оцінки, складеного головним економістом ВОЗМБ АТ «Родовідбанк» від 12.11.2018 року, ринкова вартість квартири предмет іпотеки, а саме квартири під №3 , загальною площею - 131,10 кв . м. , житловою площею - 88,80 кв.м. та квартиру під №4 загальною площею 113,80 кв.м., житловою - 71,90 кв.м., що знаходяться за адресою [ADDRESS] , що належать на праві власності [PERSON] , становить загалом - 370 500 доларів США, що становить - 10 333 837,80 грн. Відповідно до ст. 16 ЦК України, однією з форм судового захисту цивільних прав та інтересів є примусове виконання обов`язку в натурі. Так, відповідно до положень ст.575 ЦК України, іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи. Законом України «Про іпотеку» визначено, що іпотека - вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом. Ст.3 Закону України «Про іпотеку» встановлено, що іпотека виникає на підставі договору, закону або рішення суду. До іпотеки, яка виникає на підставі закону або рішення суду, застосовуються правила щодо іпотеки, яка виникає на підставі договору, якщо інше не встановлено законом. У разі порушення боржником основного зобов`язання відповідно до іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити забезпечені нею вимоги за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими особами, права чи вимоги яких на передане в іпотеку нерухоме майно зареєстровані після державної реєстрації іпотеки. Якщо пріоритет окремого права чи вимоги на передане в іпотеку нерухоме майно виникає відповідно до закону, таке право чи вимога має пріоритет над вимогою іпотекодержателя лише у разі його/її виникнення та реєстрації до моменту державної реєстрації іпотеки. За рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов`язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобов`язання (ст. 7 Закону України «Про іпотеку»). Ч. 1 ст. 33 та ч. 1 ст. 12 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону. У разі порушення іпотекодавцем обов`язків, встановлених іпотечним договором, іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання основного зобов`язання, а в разі його невиконання - звернути стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом. Умовами укладеного між сторонами Договору іпотеки від 06.10.2005 року обумовлено право позивача звернення стягнення на предмет іпотеки (Розділ 5 договору). Іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання (ст. 37 Закону України «Про іпотеку»). У відповідності до Постанови Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.03.2012 № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», предметом іпотеки згідно із положенням частини другої статті 5 Закону України "Про іпотеку" може виступати як нерухоме майно, зокрема, якщо його будівництво ще не завершено, але яке стане власністю іпотекодавця після укладення іпотечного договору, за умови, що іпотекодавець при укладенні договору може документально підтвердити право на набуття ним у власність відповідного нерухомого майна у майбутньому, так і майнові права на нерухоме майно, які можуть бути відчужені іпотекодавцем і на які може бути звернено стягнення. При вирішенні спору про звернення стягнення на предмет іпотеки суд має дати оцінку співмірності суми заборгованості за кредитом та вартості іпотечного майна, якщо допущене боржником або іпотекодавцем, якщо він є відмінним від боржника, порушення основного зобов`язання чи іпотечного договору не завдає збитків іпотекодержателю і не змінює обсяг його прав. Оскільки вказане положення закону є оціночним, то суд має належним чином його мотивувати, співставити обставини зі змістом цього поняття, визначитись, чи не суперечить його застосування загальному змісту та призначенню права, яким урегульовано конкретні відносини (зокрема, про право на першочергове задоволення вимог за рахунок предмета застави), та врахувати загальні засади цивільного законодавства - справедливість, добросовісність та розумність (пункт 6 частини першої статті 3 ЦК). За приписом ч.1 ст.626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну, або припинення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до ст.627 ЦК України сторони є вільними в укладанні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Даючи юридичну оцінку наданим по справі доказам, враховуючи те, що відповідач зобов`язання за кредитним договором від 05.07.2005 року в повному обсязі не виконав, а за договором іпотеки від 06.10.2005 року та за вимогами законодавства передбачено право позивача на звернення стягнення на предмет іпотеки в разі ігнорування вимоги позивача про погашення заборгованості по повному обсязі, тому суд дійшов висновку про звернення стягнення на предмет іпотеки нерухоме майно - квартиру під №3 , загальною площею - 131,10 кв . м. , житловою площею - 88,80 кв.м. та квартиру під №4 загальною площею - 113,80 кв. м., житловою 71,90 кв.м., що знаходяться за адресою [ADDRESS] , що належать на праві власності [PERSON] шляхом їх продажу на прилюдних торгах, у тому числі у формі електронних торгів, відповідно до положень Закону України «Про виконавче провадження», у межах процедури виконавчого провадження за ціною, визначеною шляхом проведення незалежної експертної оцінки відповідним суб`єктом оціночної діяльності, встановивши їх початкову ціну продажу в сумі - 10 333 837 грн. 80 коп. в рахунок погашення заборгованості [PERSON] перед Публічним акціонерним товариством «Родовід банк» за кредитним договором №2005-141 від 05.07.2005 року, укладеним між ПАТ «Родовід Банк» та [PERSON] , в сумі - 357 224,22 доларів США (сума заборгованості по кредиту та процентам) та 10 511,22 доларів США (сума трьох відсотків річних від суми боргу за період з 15.11.2017 року по 07.11.2018 року), що станом на 07.11.2018 року по курсу НБУ становить - 10 280 370,99 грн. При цьому, при винесенні вказаного рішення про задоволення позову судом враховано вимоги Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті». За умовами вказаного Закону передбачено, що мораторій не передбачає втрати кредитором права на звернення стягнення на предмет іпотеки (застави) у випадку невиконання боржником зобов`язань за договором, оскільки цей Закон не зупиняє дії решти нормативно-правових актів, що регулюють забезпечення зобов`язань, що узгоджується з правовим висновком Верховного Суду України, викладеним у постанові від 02 березня 2016 року у справі № 6-1356 цс 15. Також, за даними витягів в Державного реєстру речових прав на нерухоме майно за відповідачем зареєстровано право власності на ряд інших об`єктів житлової нерухомості та загальна площа предметів іпотеки перевищує 140 кв.м., що виключає застосування до правовідносин у цій справі вимог вказаного Закону. При цьому, відповідач в судове засідання не з`явився та зворотнього суду не довів і не спростовав правомірність вимог позивача про необхідність звернення стягнення на предмет іпотеки у цій справі. Відповідно до ст. 141 ЦПК України суд присуджує на користь ПАТ «Родовід банк» з [PERSON] судовий збір в розмірі - 1762 грн. Згідно п.п.15.5) п.п.15 п. 1 Розділу ХШ Перехідних Положень ЦПК України в новій редакції, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди.

Outcome: approved