Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-10 00:00:00

У січні 2017 року [PERSON] звернулася до суду з вказаним позовом до [PERSON],Маріупольської міської ради,обґрунтовуючи вимоги тим,що [INFO] померла її рідна тітка по батьківській лінії [PERSON], після смерті якої відкрилась спадщина у вигляді домоволодіння [ADDRESS]. Позивач фактично прийняла спадщину після смерті тітки, постійно проживає в даному домоволодінні на протязі останніх 15 років, сплачує комунальні послуги, оброблює земельну ділянку, однак до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини у шестимісячний строк вона не зверталась, оскільки в неї відсутні документи, що підтверджують її родинні відносини з померлою.Інших спадкоємців крім неї немає, в зв'язку з чим, вона вимушена звернутись до суду з даним позовом. Просила встановити факт родинних відносин між нею та [PERSON], яка є рідною сестрою батька позивачки [PERSON], [INFO] та її рідною тіткою за батьківською лінією; встановити факт прийняття спадщини у вигляді домоволодіння [ADDRESS] після смерті [PERSON], померлої [INFO], а також визнати за нею право власності на домоволодіння [ADDRESS] за правом представлення після смерті [PERSON] Рішенням Іллічівського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 22 лютого 2017 року позовні вимоги [PERSON] задоволено. Встановлено факт родинних відносин між [PERSON], [INFO], яка народилася в с.Сартана м.Маріуполя, померлою [INFO], яка є рідною сестрою [PERSON], [INFO],який народився с.Сартана м.Маріуполя та її рідною племінницею за батьківською лінією [PERSON] [INFO], яка народилася в с.Сартана м.Маріуполя. Встановлено факт прийняття [PERSON] [INFO], спадщини у вигляді домоволодіння [ADDRESS] після смерті [PERSON], померлої [INFO]. Визнано за [PERSON], у порядку спадкування за правом представлення після смерті рідної тітки за батьківською лінією [PERSON], яка померла [INFO], право власності на жилий будинок [ADDRESS], житловою площею 19,4 кв.м. В апеляційній скарзі представник Маріупольської міської ради Кравченко О.О. просить скасувати рішення суду в частині визнання права власності за [PERSON] та ухвалити нове по суті позовних вимог, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права.В обґрунтування доводів скарги зазначила, що суд поверхнево підійшов до розгляду справи та перевірки доказів, не з'ясував усіх обставин, обмежившись лише загальними фразами, що є важливим для розгляду справи. Крім того, вказує, що суд одночасно задовольняючи позовні вимоги про визнання позивача спадкоємцем і визнання за нею права власності на спадкове майно, неправильно вирішив спір та не звернув уваги на вимоги ст.549 ЦК УРСР . У судовому засіданні апеляційного суду представник Маріупольської міської ради,що діє на підставі довіреності , Кравченко О. О. підтримала доводи апеляційної скарги. У судовому засіданні апеляційного суду [PERSON] та її представник [PERSON], відповідач [PERSON] просили апеляційну скаргу відхилити . Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників судового розгляду, дослідивши матеріали цивільної справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає,що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав. Відповідно до ч. 3 ст.303 ЦПК України апеляційний суд не обмежений доводами апеляційної скарги,якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права ,які є обов*язковою підставою для скасування рішення. Відповідно до вимог ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим, ухваленим на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Обґрунтованим вважається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог та заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені у судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність та допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також, якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи. Судом першої інстанції встановлено, що батьками позивача [PERSON] та [PERSON]. Батько позивача [PERSON] був усиновлений [PERSON] та [PERSON] 12 липня 1928 року . [PERSON] помер [INFO]. Відповідно свідоцтва про народження [PERSON], яка народилася [INFO] в с.Приморське , її батьками є [PERSON] та [PERSON]. [PERSON] на праві власності належало домоволодіння [ADDRESS] на підставі договору купівлі-продажу від 10 червня 1965,реєстраційний напис Жданівського міського БТІ № 1367 від 21 вересня 1965 року . Рішенням Сартанської селищної ради від 15 вересня 2010 року № 46 внесено зміни упорядкування нумерації домобудівництв на жилий будинок [ADDRESS]. [INFO] [PERSON]померла . Згідно інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину ) № 45952051 від 28 листопада 2016 року інформація щодо наявності спадкової справи після смерті [PERSON],померлої [INFO] в справах держнотконтор відсутня . Ухвалюючи рішення про задоволення вимог позивача ,суд першої інстанції вважав встановленим той факт,що [PERSON] є рідною сестрою [PERSON] та її рідною племінницею по батьківській лінії. Як єдина спадкоємиця у порядку спадкування за правом представлення після смерті рідної тітки за батьківською лінією, позивач прийняла спадщину,фактично вступивши в управління та володіння спадковим майном будинком [ADDRESS] з усіма надвірними прибудовами після смерті спадкодавця [PERSON], померлої [INFO]. Вирішуючи спір ,суд першої інстанції керувався ст.ст.1258,1266 ЦК України 2003 року. Проте з такими висновками суду першої інстанції повністю погодитися не можна,оскільки вони не відповідають фактичним обставинам справи та вимогам норм матеріального та процесуального права . Відповідно до п.1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 « Про судову практику у справах про спадкування» відносини спадкування регулюються правилами ЦК 2003 року ,якщо спадщина відкрилась не раніше 01 січня 2004 року . У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство ,зокрема ,відповідно правила Цивільного кодексу Української РСР (далі -ЦК УРСР),у тому числі щодо прийняття спадщини,кола спадкоємців за законом. У разі коли спадщина,яка відкрилася до набрання чинності ЦК і строк на її прийняття не закінчився до 01 січня 2004 року ,спадкові відносини регулюються цим Кодексом. Відповідно до п.4 Прикінцевих та перехідних положень ЦК ,який набрав чинності з 01 січня 2004 року, Цивільний кодекс України застосовується до цивільних відносин,що виникли після набрання ним чинності. Щодо цивільних відносин,які виникли до набрання чинності ЦК України ,положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов*язків ,що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності. Правила книги шостої ЦК України (Спадкове право) застосовуються також до спадщини, яка відкрилася,але не була прийнята ніким із спадкоємців до набрання чинності цього Кодексу. Проте, суд першої інстанції не звернув уваги на тлумачення змісту п.4 Прикінцевих та перехідних положень ЦК 2003 року та безпідставно застосував норми цього Кодексу до правовідносин,які виникли до набрання ним чинності . Крім того,як вбачається з матеріалів справи [PERSON] П померла [INFO] . В обґрунтування заявлених вимог позивач вказав,що [PERSON] є її рідною тіткою по батьківській лінії . Позивач фактично прийняла спадщину після смерті тітки, постійно проживає в домоволодінні на протязі останніх 15 років, сплачує комунальні послуги, оброблює земельну ділянку . Проте , доказів на підтвердження викладеного в матеріалах справи немає. Як вбачається з свідоцтва про народження батька позивача [PERSON] він був усиновлений [PERSON] та [PERSON]. Батьками [PERSON] є [PERSON] та [PERSON](а.с.54.55). Вказані документи не підтверджують родинний зв*язок із померлою. Відповідно ч.4 ст.60 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Акт від 30 листопада 2016 року ,на який посилається суд ,свідчить про проживання без реєстрації з 2001 року по теперішній час сина позивача [PERSON],який з 28.03.2003 року зареєстрований в [ADDRESS] (а.с.24,41). Позивач [PERSON] з 28.12.1976 року зареєстрована в [ADDRESS] (а.с.50). Копія накладної від 11.04.2003 року про витрати на встановлення пам*ятника (а.с.54) ,та перелічені докази,надані позивачем до позовної заяви , не свідчать про прийняття спадщини та фактичне володіння нею. При ухваленні рішення суд відповідно до статті 212 ЦПК оцінює докази з урахуванням вимог статей 58 та 59 ЦПК про їх належність і допустимість. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування (п. 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 18.12.2009р. "Про судове рішення у цивільній справі"). Відповідно ст.532 ЦК УРСР 1963 року усиновлені та їх нащадки при спадкоємстві після смерті усиновителя або його родичів прирівнюються до дітей усиновителя та їх нащадків. Вони не успадковують за законом після смерті своїх батьків та інших кровних родичів по висхідній лінії, а також братів і сестер. Усиновителі та їх родичі при спадкоємстві після смерті усиновленого або його нащадків прирівнюються до батьків і інших кровних родичів усиновленого. Батьки усиновленого, його інші кровні родичі по висхідній лінії і його брати та сестри не одержують спадщини за законом після смерті усиновленого або його нащадків. Крім того , відповідно до ЦК УРСР 1963 року існували тільки дві черги спадкоємців за законом. Перша черга - діти (у тому числі усиновлені) , дружина і батьки (усиновителі) ; друга -брат, сестра, дід,бабка ( ст.ст.529 , 530 ЦК УРСР 1963 року) . Крім цього,особи ,що перебували на утриманні померлого не менше одного року до його смерті . При наявності інших спадкоємців вони успадковують нарівні з спадкоємцями тієї черги ,яка закликається до спадкоємства (ст. 531 ЦК УРСР 1963 року). Задовольняючи позовні вимоги позивача про встановлення факту родинних відносин,факту прийняття спадщини, суд першої інстанції не взяв до уваги ,що встановлення цього факту не може породжувати юридичних наслідків для [PERSON] ,оскільки спадкодавець [PERSON] померла в [INFO] ,а ЦК Української РСР 1963 року ,чинний на час виникнення правовідносин ,не передбачав виникнення за племінниками,в тому числі за правом представлення, право на спадщину за законом. У порушення вимог процесуального законодавства суд першої інстанції на зазначене уваги не звернув й не перевірив можливість встановлення цього юридичного факту. З вищевказаних обставин у суду першої інстанції не було підстав для задоволення позовних вимог . За таких обставин,суд першої інстанції належним чином не визначився з характером спірних правовідносин,дійшов висновку про задоволення позову з порушенням норм матеріального та процесуального права , тому рішення суду на підставі п.4 ч.1 ст.309 ЦПК України підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позову . Виходячи з документально підтверджених судових витрат, апеляційний суд відповідно до вимог ст.88 ЦПК України вважає за необхідне стягнути з позивача [PERSON] на користь Маріупольської міської ради Донецької області судові витрати за подання апеляційної скарги у розмірі 2 112 грн. (а.с.76,99).

Outcome: approved