Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-23 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про виділення в натурі частин домоволодіння, мотивуючи свої вимоги тим, що на підставі договору дарування ВАР №925424 від 01.11.2003 року, посвідченого приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу [PERSON], зареєстровано в реєстрі за № 15742 на праві приватної спільної часткової власності їй належить 1/2 частина будинку [ADDRESS]. Даний факт підтверджується Витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 19.11.2003 року № 2039163. Відповідно до технічного паспорту на домоволодіння [ADDRESS], власником іншої 1/2 частини є [PERSON]. Позивач, маючи намір передати належну йому частку житлового будинку [ADDRESS] у заставу, звернулася до відповідача з пропозицією виділу в натурі їх часток будинку, що перебуває у спільній частковій власності, оскільки, відповідно до ч.2 ст.6 Закону України «Про заставу» від 02.10.92 року N 2654-Х11 майно, що перебуває у спільній частковій власності (частки, паї), може бути самостійним предметом застави за умови виділення його в натурі. На звернення позивача до відповідача, щодо виділу в натурі нерухомого майна, що перебуває у спільній частковій власності, відповідач відмовив. Те, що будинок технічно може бути розділений в натурі по 1/2 частині кожній із сторін підтверджується свідоцтвом про право приватної власності, технічним паспортом та висновком, щодо розподілу домоволодіння між співвласниками. Відповідно до висновку, щодо розподілу домоволодіння між співвласниками за адресою: [ADDRESS], технічна можливість відповідно до нормативно-правових актів у галузі будівництва розділити житловий будинок із спорудами відповідно до часток співвласників (1/2, 1/2) існує. В приватну власність позивача [PERSON] виділяється квартира [NUMBER] в житловому будинку літ. «А-1» загальною площею 66,8 кв.м., житловою площею 40,2 кв.м., а саме: прим.2-1 - веранда площею 13,0 кв.м., прим.2-2 - кухня площею 9,0 кв.м., прим.2-3 - житлова кімната площею 15,9 кв.м, прим.2-4 - житлова кімната площею 24,3 кв.м, прим.І - погріб площею 4,5 кв.м. На підставі вищевикладеного позивач [PERSON] просить суд виділити їй в натурі з домоволодіння під номером [ADDRESS], в приватну власність 1/2 частину житлового будинку за адресою: [ADDRESS] у вигляді квартири [NUMBER] в житловому будинку літ. «А-1» загальною площею 66,8 кв.м., житловою площею 40,2 кв.м., а саме: веранда №?2-1 площею 13,0 кв.м.. кухня №?2-2 площею 9,0 кв.м., кімната №?2-3 площею 15,9 кв.м. кімната №?2-4 площею 24,3 кв.м, погріб №1 площею 4,5 кв.м. Встановити, що 1/2 частина житлового будинку у вигляді квартири під номером [ADDRESS] після виділу з приватної спільної часткової власності в натурі [PERSON] становить окремий об'єкт нерухомого майна та вважається одним цілим. В судовому засіданні позивач [PERSON] позов підтримала у повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з,вилась, повідомлялась належним чином про розгляд справи. Суд за клопотанням позивача вирішив розглянути справу за відсутності відповідача у заочному порядку. Суд, вислухавши позивачку, вивчивши матеріали справи, вважає позовні вимоги безпідставними і такими, що не підлягають задоволенню за наступних підстав. Відповідно до вимог ст. 358 Цивільного кодексу України, право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Статтею 364 Цивільного кодексу України передбачено, що співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. Договір про виділ у натурі частки з нерухомого спільного майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню. Як встановлено в судовому засіданні, [PERSON] 1 листопада 2003 року прийняла у дар від [PERSON] 1/2 частину домоволодіння у складі: житловий будинок А-1 загальною площею 106,8 кв.м, житловою площею 63,6 кв.м., сарай В, літня кухня Г, вбиральня К, огорожа 1-3, водоколонка І-ІІ, замощення, яке знаходиться за адресою: [ADDRESS], що вбачається з копії договору дарування 1/2 частини домоволодіння ( а.с.11). Вказаний договір дарування [PERSON] зареєструвала в КП „КБТІ", що вбачається з витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 19 листопада 2003 року ( а.с.10) як приватну спільну часткову власність. Відповідно до листа КП ДОР „КБТІ" № 1228 від 01 квітня 2014 року, відповідно до даних архівної справи станом на 31.12.2012 року право власності на нерухоме майно за адресою: [ADDRESS] зареєстровано на ім.,я [PERSON] 1/2 частка і на ім.,я [PERSON] 1/2 частка. Проте, позивачем [PERSON] не надано до суду належних доказів на підтвердження технічної характеристики домоволодіння [ADDRESS] на момент звернення з даним позовом до суду, з повним описом будівель та споруд, з зазначенням будівель та споруд, що знаходяться на теперішній час у користуванні [PERSON] та ті, що знаходяться у користуванні [PERSON] та доказів такого користування. Доказ - технічний паспорт, на який посилається позивачка [PERSON] на підтвердження обставин користування сторонами нерухомим майном, не може бути прийнятий судом, оскільки, як вбачається з копії технічного паспорту, він складався 24 жовтня 2003 року і даних щодо технічної характеристики будівель та споруд на момент звернення з позовом до суду, в даному технічному паспорті не зазначено. Що стосується висновку будівельно-технічного дослідження № 13-13 від 31 липня 2013 року наданого позивачкою на підтвердження можливості розподілу домоволодіння між співвласниками, то суд також відносить критично до вказаного висновку, оскільки, як вбачається з останнього експертом підлягали дослідженню технічний паспорт на домоволодіння від 24.10.2003 року, зведений акт від 26.04.2007 року, технічний паспорт на будинок від 30.05.1990 року без даних щодо технічної характеристики будівель та споруд на момент проведення дослідження. При цьому, як вбачається з висновку експерта, доступу до частини домоволодіння [ADDRESS], якою користується [PERSON] експерту наданий не був. (.а.с16). Інших доказів щодо користування сторонами домоволодінням [ADDRESS], позивачкою надано суду не було. У відповідності зі ст. 10 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог ... Згідно ст. 11 Цивільного процесуального кодексу України цивільні справи розглядаються в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. З урахуванням викладеного, суд вважає необхідним в задоволені позову [PERSON] відмовити за недоведеністю позовних вимог.

Outcome: dismissed