Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-13 00:00:00

25.07.2018 року акціонерне товариство комерційний банк "Приватбанк" звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. В обґрунтування позову позивач зазначив, що відповідно до укладеного договору без номеру від 26.03.2008 року відповідач отримала кредит у розмірі 250 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Зазначав, що відповідач підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з умовами та правилами надання банківських послуг, правилами користування платіжною карткою та тарифами банку, що викладені на банківському сайті, складає між ним та банком договір, що підтверджується підписом на заяві. Відповідач не виконує зобов'язання за кредитним договором, тому станом на 30.04.2018 року утворилась заборгованість у розмірі 65969 грн. 51 коп., що складає 1931 грн. 90 коп. заборгованості за кредитом, 57046 грн. 54 коп. заборгованості по відсотках за користування кредитом, 3611 грн. 57 коп. заборгованість за пенею, 250 грн. та 3129 грн. 50 коп. нарахованих штрафів. Представник позивача в судовому засідання підтримав позовні вимоги. Відповідач позовні вимоги не визнала та просила відмовити в їх задоволенні, посилаючись на порушення позивачем строку позовної давності звернення до суду. Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, дослідивши в судовому засіданні докази вважає, що позов задоволенню не підлягає з наступних підстав. Частинами 1 та 3 статті 13 ЦПК України встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом (ч.ч. 1, 2 ст. 12 ЦПК України). Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Частиною 1 ст.509 ЦК України передбачено, що зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Відповідно до ст.1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. За ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) (ст.610 ЦК України). Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ч.1 ст.612 ЦК України). В порядку частини другої статті 1054 та частини другої статті 1050 ЦК України у разі, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів. Згідно ч.1 ст.611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Судом встановлено, що 26.03.2008 року між АТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] укладено кредитний договір, відповідно до умов якого остання отримала кредит у вигляді кредитного ліміту в розмірі 250 грн., який змінювався впродовж строку кредитування, зокрема, 22.12.2008 року кредитний ліміт збільшений до 260 грн., 22.12.2008 року було зменшено до 250 грн., 28.03.2011 року збільшено до 700 грн, 02.03.2012 року збільшено до 1200 грн., 26.03.2013 року збільшено до 2000 грн., 21.05.2014 знижено до 1890 грн., 18.08.2015 року збільшено до 1940 грн. Договір був укладений у формі заяви. Згідно змісту вказаної заяви відповідач погодився із тим, що дана заява разом із умовами надання банківських послуг, правилами користування платіжною карткою і тарифами складають між ним та банком договір про надання банківських послуг, що підтверджується його особистим підписом в заяві (а.с.8). За умовами договору банк відкрив позичальнику картковий рахунок, видав кредитну картку строком дії по березень 2012 року та надав кредит у вигляді поновлювальної кредитної лінії з кредитним лімітом на картці, який відповідно до умов кредитування змінювався, базовою процентною ставкою по кредитному ліміту - 3 % на місяць з розрахунку 360 днів у році. По закінченню строку дії картки впродовж 2008-2013 років відповідачці видавалися нові картки, остання 07.06.2013 року з терміном дії по червень 2017 року (а.с.105). У зв'язку з неналежним виконанням боржником своїх зобов'язань по кредитному договору станом на 30.04.2018 року утворилась заборгованість у розмірі 65969 грн. 51 коп., що складає 1931 грн. 90 коп.\~заборгованості за кредитом, 57046 грн. 54 коп. заборгованості по відсотках за користування кредитом, 3611 грн. 57 коп. заборгованість за пенею, 250 грн. та 3129 грн. 50 коп. нарахованих штрафів, що підтверджується наданим розрахунком та випискою по рахунку (а.с.5-7, 107-114). Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. У статті 257 ЦК України визначено, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Статтею 253 ЦК України визначено, що перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок. При цьому початок перебігу позовної давності пов'язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, як з певними подіями (фактами), які свідчать про порушення прав особи (стаття 261 ЦК України). За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Відповідно до правил користування платіжною карткою, які є складовою кредитного договору, картка діє в межах визначеного нею строку. За таким договором, що визначає щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту перебіг позовної давності (статті 257 ЦК України) щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі зі спливом останнього дня місяця дії картки (статті 261 ЦК України), а не закінченням строку дії договору. Установлено, що строк дії виданої відповідачу кредитної картки за договором був встановлений по червень 2017 року. Разом з тим, своїм правом на позов АТ КБ «ПриватБанк» скористалось лише у липні 2018 року - після спливу трирічного строку позовної давності, про застосування якої відповідачем заявлено у своєму клопотанні від 26.03.2019 року (а.с.123-124). Згідно з висновками Верховного Суду України, викладеними у постанові від 19 березня 2014 року № 6-14цс14 відповідно до правил користування платіжною карткою, які є складовою кредитного договору, картка діє в межах визначеного нею строку. За таким договором, що визначає щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту перебіг позовної давності (стаття 257 ЦК України) щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі зі спливом останнього дня місяця дії картки (стаття 261 ЦК України), а не закінченням строку дії договору. За змістом статті 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки). Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта\~статті 267 ЦК України). Пунктом 1.1.1.50 Умов та правил надання банківських послу погоджено, що мінімальний обовязковий платіж розмір боргових зобовязань Клієнта, які щомісячно підлягають сплаті Клієнтом протягом строку дії карти. Як вбачається з довідки АТ КБ «ПриватБанк» [PERSON] згідно кредитного договору отримала картку №4149605911508653, яка мала термін дії до останнього дня червня 2017 року (а.с.105). Оскільки відповідно до Умов та правил надання банківських послуг строк погашення кредиту за визначено щомісячними платежами, які деталізують обов'язок боржника повернути весь борг частинами та встановлюють самостійну відповідальність за невиконання цього обов'язку, то право кредитора вважається порушеним з моменту недотримання боржником строку погашення кожного чергового траншу, а тому й початок перебігу позовної давності за кожний черговий платіж починається з моменту порушення строку його погашення. Таким чином, у разі неналежного виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором, позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредиту, погашення якого відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу. Зі змісту заяви-приєднання до умов договору (а.с.8) встановлено, що сторонами визначено базову відсоткову ставку за кредитом 3% щомісяця, строк внесення платежів визначений пунктом 2.1.1.12.4 Умов та правил надання банківських послуг щомісячно за попередній місяць до 25 числа (а.с.30). Враховуючи, що останній обов'язковий платіж за спірним договором позивач здійснив 22.01.2014 року, тому строк позовної давності обчислюється з моменту настання строку погашення чергового платежу, а саме з 25.02.2014 року, за який позивачем не було внесено грошових коштів. Позов предявлено 25.07.2018 року, тобто поза межами строку позовної давності. Відповідно до частин першої, третьої статті 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку; після переривання перебіг позовної давності починається заново. Правила переривання перебігу позовної давності застосовуються судом незалежно від наявності чи відсутності відповідного клопотання сторін у справі, якщо в останніх є докази, що підтверджують факт такого переривання. До дій, що свідчать про визнання боргу або іншого обов'язку, можуть з урахуванням конкретних обставин справи належати, зокрема, часткова сплата боржником або з його згоди іншою особою основного боргу та/або сум санкцій. Вчинення боржником дій з виконання зобов'язання вважається таким, що перериває перебіг позовної давності лише за умови, якщо такі дії здійснено самим боржником або за його згодою чи дорученням уповноваженою на це особою. Відповідно до правових висновків, зазначених у постанові Верховного Суду України від 23 листопада у справі №6-2104цс16, вчинення боржником дій з виконання зобов'язання вважається таким, що перериває перебіг позовної давності, лише за умови, якщо такі дії вчинено нею або уповноваженою на це особою, яка представляє боржника у відносинах з кредитором у силу закону, на підставі установчих документів або довіреності. З наданої позивачем інформації про рух коштів встановлено, що 10.04.2014 року, 08.05.2014 року, та 11.06.2014 року банком була здійснене автоматичне списання коштів з іншого рахунку відповідача в розмірі 182 грн.70 коп., а 27.10.2015 року 988 грн.43 коп. (а.с.108,109). Оскільки таке списання не свідчить про визнання позичальником свого боргу, отже, і не може бути підставою для переривання позовної давності, оскільки таке переривання можливе лише шляхом вчинення дій самим боржником. За викладених обставин та з підстав, передбачених вищевказаними нормами матеріального права, суд прийшов до висновку, що відповідач не виконала умов кредитного договору щодо своєчасного повернення кредиту та сплати нарахованих відсотків, що є підставою для стягнення з позичальниці отриманих нею коштів та відсотків за користування кредитом, нарахованих у межах строку кредитування (строку дії карти), однак банк звернувся з позовом поза межами строку позовної давності, що є підставою для відмови у задоволенні позову.

Outcome: dismissed