Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-07 00:00:00

Позивачка звернулась в суд з позовом до [PERSON], зацікавлена особа: Перша Івано-Франківська державна нотаріальна контора про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини, мотивуючи тим, що вона є рідною матір"ю [PERSON]. 12.10.2014 року помер її син [PERSON], якому було 47 років. Син помер в Англії, де перебував на заробітках, тому його перевезення на батьківщину, що тривало більше двох тижнів, пошук коштів та тяжкі клопоти підірвали її здоровя. 25.05.2015 року позивачка направила по пошті заяву в державну нотаріальну контору про прийняття спадщини, оскільки, ще з 2008 року проживає в [INFO] та на земельній ділянці при ньому, що належить померлому синові. Проте, отримала відмову у звязку з пропуском строку для подачі заяви про прийняття спадщини та відсутності постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, тому рекомендувала звернутись до суду. Їй стало відомо, що спадщину прийняв її внук(син померлого) який не повідомив їй про подання такої заяви та наявності у нього всіх необхідних для цього документів, ні нотаріальній конторі про наявність інших спадкоємців. Позивачка стверджує, що вона похилого віку, внаслідок раптової смерті сина ще важче захворіла, перебувала на тривалому лікуванні та обстеженні, очікувала свідоцтва для документального підтвердження смерті сина, не могла зібрати правовстановлюючих документів на підтвердження належної сину власності, що є значними труднощами та поважними причинами пропуску строку прийняття спадщини. В судовому засіданні позивачка просила позов задоволити. Представник позивачки адвокат [PERSON] позовні вимоги підтримала з мотивів викладених у позовній заяві, просила позов задоволити. Відповідач в судовому засіданні повідомив, що позивачка юридично є матірю його батька [PERSON], а його бубусею. Але ця жінка не була ні матірю для батька, ні відповідачу бабусею. Вона не займалась вихованням свого сина [PERSON], виростила та виховувала - його бубуся, з якою він увесь час проживав до повноліття, від неї пішов в армію, і до неї повернувся. Будучи одруженим, його батько ніколи не спілкувався з своєю матірю, вона до них ніколи не приходила. Спадщина, яку успадкував відповідач після смерті свого батька і на яку тепер претендує позивачка, була у свій час подарована батьку відповідача його батьком у 1989 році. На час дарування дід вже не жив з бабусею(позивачкою). Саме його дідусь проживав за адресою [INFO] А(Знаменська) в с. Вовчинець, а позивачка проживала за адресою [INFO](вул.Б.Муравйова). Позивачка не жила по вул. Бугая 69А з 2008 року. Батько відповідача помер 12.10.2014 року в Англії, куди поїхав на роботу. [PERSON] 25.10.2014 року в 5 год. ранку його тіло було доставлено на Україну, за адресою вул.Івасюка 44/8 - з повним пакетом документів про його смерть, ідентифікацію, так як батько працював в Англії під чужим прізвищем, як громадянин [PERSON], та необхідних для доставки його тіла та поховання. Про це були повідомлені всі родичі в тому числі і позивачка. Однак, вона прийшла лише через 10 годин, до приходу священника. Позивачка ні морально, ні матеріально не мала жодного відношення до поховання відповідача. Позивачці було відомо і про дату смерті його батька. А отже, вона мала всі можливості до 12.04.2015 року подати заяву в нотаріальну контору і ніяких перешкод у неї для цього не було, так як в нотаріальній конторі знаходились всі необхідні документи. На думку відповідача позивачці ніколи не був потрібен його батько, а лише потрібна його спадщина. Позивачка живе повноцінним життям після смерті його батька, вона сама їздить в місто, ходить на ринок, в магазини, на дні народження своїх родичів, в ресторан. Тому надані нею копії медичних довідок, що підтверджують її в більшій частині амбулаторне лікування, а також короткотривале лікування в медичному закладі не можуть слугувати поважною причиною пропуску строку для прийняття спадщини. Жодних обєктивних непереборних, істотних труднощів у позивачки для подачі заяви в нотаріальну контору не існувало. А тому просив в позові відмовити. Представник відповідача адвокат [PERSON] підтримала пояснення надані відповідачем в судовому засіданні. Представник зацікавленої особи: Першої Івано-Франківської державної нотаріальної контори в судове засідання не з'явився, попередньо подав до суду заяву, відповідно до якої просив розгляд справи проводити без участі представника нотаріальної контори (а.с.98). Свідок [PERSON] в судовому засіданні повідомив, що з батьком відповідача знайомі з дитинства, були сусідами. [PERSON] завжди проживав з бабусею, ходив в школу, йшов в армію, справляли весілля у бабусі. Про свою сімю, матір ніколи не говорив. Свідок живе у Вовчинцях, з жовтня 2014 року по 12.04.2015 року бачив позивачку на подвірї здоровою, ходила без підтримки, на подвірї вони організували бізнес продаж надмогильних памятників. Свідок [PERSON] - хресна мама відповідача, в судовому засіданні повідомила, що жила в селі, знала сімю відповідача, жодного разу не бачила бабусі. Зустрічав тіло та похороном займався старший син [PERSON], а позивачка прийшла уже пізніше. Після смерті [PERSON] бачила позивачку саму, без підтримки в місті перед Великодніми святами, яка здійснювала закупи. Свідок [PERSON] син позивачки та рідний дядько відповідача в судовому засіданні повідомив, що його мати не звернулась вчасно до нотаріальної контори для подачі заяви про прийняття спадщини через відсутність необхідних документів та хворобу (цукровий діабет, гіпертонію), у грудні посковзнулась та потягла звязки, не могла самостійно ходити, а тому змушений був її всюди супроводжувати. Стверджує, що з 2008 року проживає разом з матірю по вул.Бугая 69 А в с.Вовчинець, з даного будинку квартиру отримав брат на сімю, а його мати отримала квартиру за заслуги на роботі у Продторзі. Зазначив, що його покійному брату належить 0,5 часки на земльну ділянку, оскільки, по дорученню брата оформляв документи та на підставі договору дарування [PERSON] належить 0,5 частки хати та 0,5 частки земельної ділянки. Але син брата не має права на це майно, бо свідок живе в тому будинку та доглядає земльну ділянку. Стверджує, що з братом збирали кошти на лікування [PERSON], Артур оплачував послуги по перевезенню тіла, хоронили з квартири його сімї. Крім того повідомив, що 07.12.2014 року дійсно у ресторані Фараон святкували один рочок його племінниці, а тому привозив свою матір для привітання. До нотаріуса не возив, оскільки, після смерті брата мати дуже погано себе почуває, а це робота з документами, що заставляє лишній раз її хвилюватись. Свідок [PERSON] в судовому засіданні повідомила, що є сусідкою позивачки, після смерті сина у позивачки погіршилось здоровя. З жовтня по квітень лежала, син [PERSON] постійно з нею. У лютому впала та пошкодила ногу, возили до лікарні кожних півроку. Свідок стверджує, що два рази викликала швидку, працює кожних два дні, а тому коли її немає то з позивачкою залишається син. Свідок [PERSON] є рідним братом відповідача та онуком позивачки. В судовому засіданні повідомив, що похоранами батька займався він як старший син, його мати та брат. Тіло батька привезли литовські хлопці, при цьому були присутні його мама та Артур брат батька. Бабуся участі у похованні свого сина не брала. За ретуальні послуги, дозвіл на поховання, автобуси для людей організовував свідок. Бабуся прийшла вже на панахиду. Не залишалась ночувати біля тіла, були сусіди та чужі люди. Кошти на перевіз тіла давали колеги батька, з якими він працював, його керівник та з церкви у Лондоні. Перевозом тіла займалась литовська фірма. Лікувався батько у безкоштовному госпіталі як людина, яка немає родини як громадянин [PERSON]. Після смерті батька неодноразово бачив позивачку по місцю її проживання, спілкувався знею. Ні його сімя, ні його батько з бабусею не спілкувалися, у них були неприязні стосунки. Спілкування було лише з братами та сестрою батька. Стверджує, що весною 2009 року його матір в ОБТІ оформляла документи по приватизації вищезгаданої земельної ділянки де зустрічались з цього приводу з бабусею. Дослідивши письмові матеріали справи, беручи до уваги пояснення сторін та їхніх представників, свідків судом встановлено наступне. Згідно з ч.1 ст. 3 Цивільного процесуального кодексу України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом свої порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Судом встановлено, що відповідно до копії свідоцтва про народження [PERSON] І-НМ №285490 виданого 09.06.20015 року позивачка [PERSON], [INFO] є матірю [PERSON], [INFO] (а.с.7). Згідно свідоцтва про про народження ІІІ-НМ №378471 виданого 16.08.1991р. [PERSON], [INFO] є сином [PERSON], 22.05.1967 р.н.(а.с.21). 12.10.2014 року в Університетській лікарні Хомертон, Хакні помер [PERSON] або ж [PERSON], [INFO], що підтверджується засвідченою копією актового запису ВВD 724467 (а.с.25, 26). Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина, а тому відповідач [PERSON], [INFO], як син помершого звернувся до Першої Івано-Франківської державної нотаріальної контори для прийняття згідно договору дарування. Однак, [PERSON] до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини не зверталася. Відповідно до копії (дублікату, що має силу оригіналу) нотаріально посвідченого договору дарування від 27.10.1989 року [PERSON] подарував, а [PERSON] прийняв в дар 48/100 частин будинку з відповідною частиною господарських будівель та споруд, що знаходиться в с. Вовчинець Івано-Франківської міської Ради по вул. Знаменська №69А(а.с.22). Даний договір дарування зареєстрований в Державному реєстрі правочинів 22.12.2004 року(а.с.23). Відповідно до копії витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно 27.03.2008 року домоволодіння яке знаходиться в с.Вовчинець, вул. Бугая В.(вул.Знаменська), буд.69 А м.Івано-Франківськ Івано-Франківської обл. зареєстроване за [PERSON] на підставі дублікату договору дарування /6-3351/22.12.2004/ нотаріус Першої Івано-Франківської ДНК [PERSON], договір дарування р/н 1-6096 від 27.10.1989 р., форма власності приватна, 48/100 частка(а.с.24). 17.12.2014 року у Спадковому реєстрі зареєстровано спадкову справу №56910700 спадкодавець [PERSON], [INFO] с.Вовчинець Івано-Франківської міської ради, який помер 12.10.2014 року, що підтверджується витягом про реєстрацію в Спадковому реєстрі (а.с.31). 08.05.2015 року видано свідоцтво про право на спадщину за законом НАН 268012 спадкоємцем майна [PERSON] [INFO] с.Вовчинець Івано-Франківської міської ради, який помер 12.10.2014 року є син [PERSON], зареєстрований в [INFO], у тому числі з урахуванням ? частки від якого відмовився син спадкодавця [PERSON]. Спадщина на яку видано це свідоцтво, складається з права на ? частину земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд присадибна ділянка, пл.0, 0418 га, с. Вовчинець, вул. Бугая В.(вул.Знаменська), буд.69 А Івано-Франківської обл. спадкова справа № 971/2014, зареєстровано в реєстрі №1-476(а.с.40). 28.05.2015 року зареєстровано дане свідоцтво про право на спадщину, що підтвержується витягом про реєстрацію в Спадковому реєстрі АМВ 380942 у(а.с.41). Та відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 28.05.2015 року зареєстровано право власності державним нотаріусом [PERSON] Першої Івано-Франківської державної нотаріальної контори на ? земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд присадибна ділянка, пл. 0,0418 га, кадастровий номер 2610190501:09:005:0278, що знаходиться в с. Вовчинець, вул. Бугая В.(вул.Знаменська), буд.69 А Івано-Франківської обл. власник [PERSON] зареєстрований в [INFO](а.с.42). 08.05.2015 року видано свідоцтво про право на спадщину за законом спадкоємцем майна [PERSON], [INFO] с.Вовчинець Івано-Франківської міської ради, який помер 12.10.2014 року є син [PERSON], зареєстрований в [INFO], у тому числі з урахуванням ? частки від якого відмовився син спадкодавця [PERSON]. Спадщина на, яку видано це свідоцтво, складається з 48/100 частин домоволодіння з відповідною частиною господарських будівель і споруд, що знаходиться в м.Івано-Франківську, с. Вовчинець, вул. Бугая В.(вул.Знаменська), буд.69А Івано-Франківської обл. спадкова справа № 971/2014, зареєстровано в реєстрі №1-478 (а.с.43). 08.05.2015 року зареєстровано дане свідоцтво про право на спадщину, що підтвержується витягом про реєстрацію в Спадковому реєстрі АМВ 379391 у(а.с.44). Та відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 08.05.2015 року зареєстровано право власності державним нотаріусом [PERSON] Першої Івано-Франківської державної нотаріальної контори на 48/100 частки домоволодіння з відповідною частиною господарських будівель і споруд, що знаходиться в м.Івано-Франківську, с. Вовчинець, вул. Бугая В.(вул.Знаменська), буд.69А Івано-Франківської обл. (а.с.45). І лише, 25.05.2015 року позивачка [PERSON] звернулася до Першої Івано-Франківської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини за законом після смерті [PERSON], який помер 12.10.2014 року. Та отримала відмову у звязку із пропущенням строку для прийняття спадщини на майно, яке належить [PERSON] та немає фактичного прийняття спадщини (постійне проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини)- ч.3 ст.1268 ЦК України(а.с.8). Відповідно до ч.1 ст. 1270 Цивільного кодексу України, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Твердження позивачки, що внаслідок раптової смерті сина ще важче захворіла, перебувала на тривалому лікуванні, очікуючи на свідоцтво про смерть сина, не могла зібрати правовстановлюючих документів на підтвердження належної сину власності, а тому, пропустила встановлений законом шестимісячний термін для прийняття спадщини не заслуговує на увагу. Як було встановлено в судовому засіданні з пояснень сторін та свідків позивачка знала про дату смерті свого сина, була на похороні, а тому знала про його захоронення. Посилання на похилий вік та хворобу нічим не підкріплюється, оскільки, як вбачається із медичних довідок від 11.06.2015 року виданої Івано-Франківською міською поліклінікою № 1 та довідкою виданою 15.06.2015 року лікарем терапевтом Івано-Франківської міської поліклініки № 4 -позивачка перебувала на амбулаторному лікуванні, а саме: 04.12.2014 р., 08.12.2014 р., 20.03.2015 р., 29.05.2015 р., 11.06.2015р. - у терапевта; 03.02.2015р., 17.03.2015р., 22.03.2015р. - у травматолога (а.с.11, 38). Дане лікуваня було короткотривалим. Крім того, на обстеження її возив син [PERSON]. Даний факт підтверджується і записом лікаря в довідці: на амбулаторний прийом до лікаря травматолога хвора доставлялася власним автотранспортом та на милицях. Відповідно до лікарського висновку позивачка таким чином могла бути доставлена і до державного нотаріуса для подачі заяви. Хоча у період з жовтня 2014 р. включно по квітень 2015 року позивачка і перебувала на амбулаторному лікуванні у зв'язку із хворобою, однак, вона була працездатною, працювала на городі, святкувала день народження племінниці в ресторані, та лише відвідувала лікаря. Суд вирішуючи питання поважності причин пропуску зазначеного строку визнає поважними: тривалу хворобу, перебування спадкоємця тривалий час за межами України, відбування покарання в місцях позбавлення волі, перебування на строковій військовій службі в Збройних Силах України тощо. Беручи до уваги роз"яснення абз. 6 п. 24 Постанови Пленуму ВСУ від 30 травня 2008 року № 7, згідно з якими поважними є причини, пов'язані з об'єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Позивачкою не надано достатніх доказів того, що вона за станом здоров'я не мала можливості у передбачений законом строк звернутися до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини. Посилання позивачки, що не могла вчасно звернутись до нотаріуса через відсутність правовстановлюючих документів, які б підтерджували приналежність майна покійному, теж не заслуговує на увагу, оскільки, не можуть бути визнані поважними такі причини пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини як необізнаність особи про наявність спадкового майна, похилий вік, непрацездатність, незнання про існування заповіту. Помилковим є твердження позивачки, представника позивачки та свідків, які вважають причинами пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини поважними із порушенням вимог ч. 2 ст. 59 ЦПК, відповідно до якої обставини, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Так, хвороба позивачки не може підтверджуватись лише показаннями свідків. Відповідно до ч. 3 ст. 1272 ЦК України, за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд, може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. Беручи до уваги пояснення учасників процесу, оцінивши дослідженні у судовому засіданні докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що строк для подачі до нотаріальної контори заяви про прийняття спадщини вона пропустила без поважних причин, а тому, позовна вимога є не обгрунтованою та такою, що не підлягає до задоволення. На підставі ст.ст. 1223, 1261, 1270, 1272 ЦК України,

Outcome: dismissed