Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-28 00:00:00

У червні 2015 року Публічне акціонерне товариство «АкцентБанк» звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості. В обґрунтування позову зазначило, що 20 червня 2013 року з відповідачем як ФОП було укладено Договір банківського обслуговування, згідно якого останньому було встановлено кредитний ліміт на поточний рахунок в електронному вигляді. Оскільки [PERSON] узяті на себе за кредитним договором зобов'язання не виконав, станом на 27 березня 2015 року за ним рахується заборгованість у розмірі 59464,69 грн., яку позивач просить стягнути з відповідача. Представник позивача [PERSON] в судове засідання не зявився, у поданій до суду письмовій заяві просив розглянути справу без його участі, зазначивши, що позовні вимоги підтримує у повному обсязі та не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідач [PERSON] у судове засідання не зявився, про час та місце судового розгляду повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив. У відповідності до положень ст.ст. 169 ч. 4, 224-226 ЦПК України, суд за згодою представника позивача вважає можливим розглянути справу на підставі наявних в ній даних та доказів в порядку заочного розгляду. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 197 ЦПК України, оскільки розгляд справи здійснюється судом у відсутності осіб, які беруть участь в справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Перевіривши матеріали справи, суд знаходить, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до вимог ст. 526 ЦК України, зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Як визначено ч. 1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. Виходячи з положень ч. 2 ст. 1054 ЦК України, в разі прострочення повернення чергової частини позики позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася та сплати процентів. Судом встановлено, що 20 червня 2013 року між ПАТ «А-Банк» та ФОП [PERSON], було укладено Договір банківського обслуговування, що складається із Заяви, Умов та Правил надання банківських послуг та Тарифів, відповідно до якого Банк встановив підприємцю [PERSON] кредитний ліміт на поточний рахунок 26002010010123 у розмірі 29000 грн., що підтверджується довідкою № 08.7.0.0.0/150525104236 від 25 травня 2015 року (а.с. 31-44). ФОП [PERSON] скористався кредитним лімітом, однак, обовязки, покладені на нього згідно умов договору, порушив, станом на 27 березня 2015 року утворилась заборгованість в розмірі 59464,69 грн., з яких: 29000 грн. - заборгованість по тілу кредиту, 16482,54 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом, 10589,15 грн. пеня за несвоєчасність виконання зобовязань за договором, 3393 грн. заборгованість по комісії за користування кредитом. Зазначене підтверджується розрахунком заборгованості відповідача станом на 27 березня 2015 року(а.с. 45-46). Таким чином, судом встановлено, що в порушення вимог кредитного договору позичальник не виконав взяті на себе договірні зобовязання щодо погашення кредиту. \~У постанові від 04 грудня 2013 року по справі № 6-125цс13 Верховним Судом України висловлена правова позиція про те, що з огляду на положення ст.ст. 51, 52, 598-609 ЦК України, ст.ст. 47-49 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом»,\~однією із особливостей підстав припинення зобов'язань для фізичної особи-підприємця є те, що у разі припинення суб'єкта підприємницької діяльності - фізичної особи (виключення з реєстру суб'єктів підприємницької діяльності) її зобов'язання за укладеними договорами не припиняються, а залишаються за нею як фізичною особою, оскільки фізична особа не перестає існувати. Фізична особа-підприємець відповідає за своїми зобов'язаннями, пов'язаними з підприємницькою діяльністю, усім своїм майном. Оскільки ФОП [PERSON] порушив взяті на себе зобовязання, що знайшло своє підтвердження в судовому засіданні, суд приходить до висновку, що слід стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за кредитним договором від 20 червня 2913 року у розмірі 59464, 69 грн. Пунктом 14 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 березня 2013 року № 3 «Про деякі питання юрисдикції загальних судів та визначення підсудності цивільних справ» розяснено, що оскільки у разі припинення діяльності фізичної особи як суб'єкта господарювання відповідно до пункту 6 частини першої статті 80\~ГПК\~провадження у господарській справі припиняється, то з часу державної реєстрації припинення підприємницької діяльності фізичної особи-підприємця в порядку, встановленому\~Законом України від 15 травня 2003 року № 755-IV\~"Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців", спори за участю такої фізичної особи-підприємця, у тому числі пов'язані з підприємницькою діяльністю, що здійснювалася ним раніше, належить розглядати в порядку цивільного судочинства. Як вбачається з наявної у матеріалах справи довідки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб підприємців від 16 липня 2015 року, [PERSON] припинив свою підприємницьку діяльність. Зважаючи на викладені обставини, суд прийшов до висновку, що даний спір слід розглянути в порядку цивільного судочинства. Згідно вимог ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача слід стягнути судовий збір у розмірі 243 грн. 60 коп. Відповідно до ст.ст. 51, 52, 525, 526, 598-609, 1049, 1050, 1054 Цивільного кодексу України, ст. 47-49 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом», Постанови Верховного Суду України від 04 грудня 2013 року по справі № 6-125цс13, п. 14 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 березня 2013 року № 3 «Про деякі питання юрисдикції загальних судів та визначення підсудності цивільних справ»,

Outcome: approved