Jurisdiction: civil
Date: 2018-07-18 00:00:00

03 травня 2018 року [PERSON] пред'явила до [PERSON] особи підприємця [PERSON] зазначений позов, який обґрунтувала наступним. На підставі наказу № 2 від 12 липня 2016 року вона стала обіймати посаду бухгалтера з посадовим окладом у розмірі 3400 грн. та з нею був укладений трудовій договір на безстроковий період з 13.07.2016 року. За весь час роботи сумлінно виконувала трудові обов'язки, покладені на неї договором, посадовою інструкцією та правилами трудового розпорядку, не отримувала від роботодавця будь-яких зауважень, щодо вчасності та якості виконуваної роботи. В той же час, відповідач не виконував взяті на себе за трудовим договором обов'язки, періодично затримував виплату заробітної плати, зокрема за лютий та березень 2018 року вона отримала тільки перед днем звільнення 12 квітня 2018 року. Заробітну плату за січень 2018 року частково у сумі 2394 грн.68 коп. вона отримала тільки 17 квітня 2018 року,тобто вже після звільнення і цей факт підтверджуються обставинами грубого порушення відповідачем її права на своєчасне отримання оплати праці і саме це стало єдиною причиною її звільнення з посади за власним бажанням . У зв'язку з цим, 02.04.2018 року вона змушена була написати заяву про звільненням з посади за власним бажанням. Ця її заява була задоволена і наказом № 16 від 11 квітня 2018 року її було звільнено з посади бухгалтера з 13.04.2018 року за власним бажанням згідно ст.38 КЗпП України з виплатою їй компенсації за невикористану частину основної щорічної відпустки та невикористану основну щорічну відпустку з зняттям з неї матеріальну відповідальність та, покладені на неї,обовязки касира. В той же час, вихідну допомогу у розмірі тримісячного середнього заробітку, як передбачено ч. 3\~ст. 38 КЗпП України, відповідач не виплатив,тому 18.04.2018 року вона звернулась до відповідача з вимогою виплатити їй вихідну допомогу при звільненні,однак 24.04.2018 року відповідачем їй була направлена відмова в задоволенні вимоги. Посилаючись на зазначені обставини та на вину відповідача у несвоєчасному розрахунку при звільненні, просила стягнути на її користь з відповідача [PERSON] особи підприємця [PERSON] вихідної допомоги при звільненні у сумі 12\~651,00 гривень і середнього заробітку за час затримки виплати вихідної допомоги з дня звільнення 14 квітня 2018 року до дня ухвалення судового рішення у справі з розрахунку суми заробітку 4217,00 грн. на місяць та суми середньоденного заробітку 205 грн. 71 коп. Позивачка у судове засідання не з'явилася, хоча про день час і місце розгляду справи була сповіщена належним чином судовою повісткою. Представник позивача адвокат [PERSON] у судовому засіданні підтримав позов та просив його задовольнити, посилаючись на ті обставини,які зазначені в позовній заяві. Відповідач, [PERSON] особа-підприємець [PERSON] в судове засідання не з'явився, хоча про день час і місце розгляду справи був сповіщений належним чином судовою повісткою,надавши відзив на позовну заяву,зазначивши,що з позовом не згоден і у задоволенні позову просив відмовити. Представник відповідача ФОП [PERSON]- [PERSON], який діє за довіреністю, проти позову заперечував,мотивуючи тим,що дійсно позивачкою 032.04.2018 року була подана заява про звільнення з посади бухгалтера за власним бажанням з 13.04.2018 року. На підставі її заяви було видано наказ,яким позивачку звільнено за власним бажанням згідно ст.38 КЗпП України з виплатою всіх передбачених Законом виплат при звільненні. З наказом позивачка ознайомилась. Позивачкою не було вказано інших підстав звільнення ніж «власне бажання» і жодного посилання в цій, або будь-якій іншій заяві про бажання позивачки звільнитися саме з підстав передбачених ч.3ст.38 КЗпП України не існує. В заяві вона повинна була зазначити причини, які спонукали її до розірвання трудового договору та правові підстави,тобто норми закону,яка передбачає таку підставі для розірвання договору. Отже позивачка повинна була довести мотиви та підстави звільнення до відома роботодавця і нею за весь час роботи у відповідача не надходило заяв про порушення щодо законодавства по працю,умов колективного чи трудового договору. Отже, жодних підстав вважати,що позивачка висловила бажання звільнитися а саме з підстав, зазначених ч.3 ст.38 КЗпП України, у звязку з порушенням щодо неї трудового законодавства немає. Вирішуючи спір суд виходить з того, що на підставі трудового договору сторони перебували у трудових відносинах, які були припинені за ст. 38 КЗпП України. У зв'язку з цим, при проведенні розрахунку відповідач зобов'язаний був виплатити позивачці вихідну допомогу у розмірі тримісячного середнього заробітку, проте той такого обов'язку не виконав і відмовляється виконати натепер, через що з відповідача на користь позивача слід стягнути вихідну допомогу у розмірі 12651,00 грн. та середнього заробітку за час затримки розрахунку з дня звільнення до дня ухвалення судового рішення, про що просив представник позивачки. Згідно\~ст. 43 Конституції України, ст.ст.\~94,\~115-116\~КЗпП України\~ та\~Закону України "Про оплату праці"\~кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або вільно погоджується виконувати. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. Порушення права людини на отримання винагороди за працю слід розглядати як посягання на її конституційне право на гідне життя та на здоров'я. При звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення(ч.1 ст.116 КЗпП України). Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. За змістом ст. 117 КЗпП України у разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в\~статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору. Із змісту заяви від 02 квітня 2018 року [PERSON] про звільнення її з посади бухгалтера за власним бажанням з 13.04.2018 року,яка була оглянута у судовому засіданні слідує, що вона не містить вказівки про звільнення з підстави порушення відповідачем законодавства про працю. А для\~проведення звільнення\~за цією\~підставою потрібно\~правильно скласти\~заяву.\~Вона повинна\~містити чітку\~вказівку на\~факти порушення\~умов договору\~чи трудового\~законодавства,які\~викликали таке\~рішення,але\~таких фактів\~з боку\~позивача в\~заяві відсутні,\~тому відповідач\~ звільнив\~останню на\~підставі \~ст.\~38\~КЗпП України\~ за\~власним бажанням\~(без\~виплати вихідної\~допомоги). Як вбачається\~із ксерокопій:наказу\~№ 2\~від 12.07.2016\~року про\~прийняття на\~роботу (а.с.11-13);\~трудового договору\~№ від\~13.07.2016\~року (а.с.\~14-15);\~додаткових угод\~№1,№2,№3\~як від\~01.03.2017\~року,\~від 03.07.2017\~року \~та від\~02.01.2018\~року до\~трудового договору\~між працівником\~і фізичною\~особою,яка\~використовує найману\~працю за\~№ 5\~від 13.07.2017\~року (а.с.16-18);\~трудової книжки\~позивачки (а.с.10);\~довідки про\~кількість виходів\~на роботу\~бухгалтера [PERSON]\~протягом лютого-квітня\~2018\~року;\~довідки про\~нарахування та\~виплати заробітної\~плати протягом\~лютого-квітня\~2018\~року; розрахунково-платіжної відомості за квітень 2018 року щодо [PERSON], заяви [PERSON] від 02.04.2018 року про її звільнення (а.с.20); наказу № 16 від 11.04.2018 року про звільнення (а.с.21),виписок по картковому рахунку (а.с.22-23, а.с.24-25), судом встановлено, що позивач перебувала у трудових відносинах з відповідачем, які були припинені на підставі, після внесення неоскарженим позивачем на сьогодні наказу про звільнення за ст.38 КЗпП України, без зазначення її частини. Дійсно, в силу\~ст. 44 КЗпП України, при припиненні трудового договору з підстав, зазначених у частині 3\~ст. 38 названого кодексу, працівникові виплачується вихідна допомога у розмірі, передбаченому колективним договором, але не менше тримісячного середнього заробітку. Оскільки названа стаття передбачає три частини для звільнення працівника за власним бажанням, то, до визнання названого наказу незаконним і його скасування, вважати, що відповідач зобов'язаний сплатити позивачці вихідну допомогу, передбачену\~ст. 44 КЗпП України\~для звільнених за ч. 3\~ст. 38 КЗпП України\~- підстав немає. За такого, у вимозі про стягнення вихідної допомоги, тим більше у бажаному позивачкою розмірі, суд вважає слід відмовити. Не може бути задоволена і вимога про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку, оскільки вона є похідної від попередньої і наслідує її процесуальну долю. У зв'язку з чим у задоволенні позову необхідно відмовити. На підставі\~викладеного,\~

Outcome: dismissed