Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-21 00:00:00

18.11.2003 року, відповідно до наказу № 11 від 18.11.2003 p., [PERSON] (далі - Позивач), була прийнята на посаду оператора комп'ютерного набору до відділу ДВС Золотоніського міського управління юстиції (далі - Відповідач). 14.03.2005року, відповідно до наказу № 1-Л від 16.03.2005р., [PERSON] була переведена до відділу ДВС Золотоніського міськрайонного управління юстиції. 18.01.2006року, відповідно до наказу № 1-Л від 18.01.2006р., [PERSON] була переведена на іншу роботу відповідно до п.5 ст.36 КЗпП України. 23.012006 року, відповідно до наказу № 37-к від 23.01.2006р., вона була переведена у відділ Державної виконавчої служби Черкаської області на посаду оператора комп'ютерного набору Державної виконавчої служби у місті Золотоноша та Золотоніському районі. 16.03.2007року, відповідно до наказу № 36 від 16.03.2007р., [PERSON] була звільнена з роботи та в порядку п.5 ст.36 КЗпП України переведена для подальшої роботи в Золотоніському міськрайонному управлінні юстиції Головного управління юстиції у Черкаській області. 19.03.2007р. відповідно до наказу № 65-к від 19.03.2007 р. Позивач була прийнята на роботу оператором комп'ютерного набору відділу Державної виконавчої служби Золотоніського міськрайонного управління у порядку переведення з державної виконавчої служби Черкаської області. 25.05. 2015 року наказом № 4/7 від 19.05.2015 року [PERSON] було звільнено з займаної посади згідно п.1 ст.40 КЗпП України. Вважаючи, що дане звільнення проведене незаконно, [PERSON] звернулася до суду із відповідним позовом. В судовому засіданні Позивач та її представник за довіреністю [PERSON] підтримавши свої позовні вимоги пояснили, що при скороченні чисельності чи штату працівників у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці, яке відбулося у Золотоніському МРУЮ, переважне право на залишення на роботі надається працівникам з більш високою кваліфікацією, продуктивністю праці, тривалості трудового стажу на даному підприємстві та наявності утриманості. Відповідачами, на їхню думку, не було дотримано вимог трудового законодавства в частині того, що при проведенні вивільнення власник або уповноважений ним орган вправі в межах однорідних професій і посад провести перестановку працівників і перевести більш кваліфікованого працівника з посади якого скорочується за його згодою на іншу посаду звільнивши з неї з цих підстав менш кваліфікованого працівника. Вказане звільнення також, на їхню думку, є незаконним, оскільки звільнення вагітних жінок відповідно до ст.184 КЗпП України забороняється. Також представник Позивача звернувся до суду із уточненням позовних вимог і просить суд поновити строк на звернення до суду та поновити Позивача на посаді оператора комп'ютерного набору ВДВС Золотоніського міськрайонного управління юстиції. Стягнути з Головного територіального управління юстиції у Черкаській області, який є вищестоячим органом над Золотоніським міськрайонним управлінням юстиції на її користь середній заробіток за час вимушеного прогулу в розмірі 14.270,32грн. Стягнути з Головного територіального управління юстиції у Черкаській області, який є вищестоящим органом над Золотоніським міськрайонним управлінням юстиції, моральну шкоду в розмірі 15000 (п'ятнадцять тисяч) гривень. В судовому засіданні відповідач - начальник Золотоніського МРУЮ [PERSON] позовні вимоги не визнала та пояснила, що [PERSON] була своєчасно попереджена про скорочення штату та чисельності працівників МРУЮ і про те, що її посада буде скорочена. Про те, що на час скорочення позивач перебувала у стані вагітності, ніяких офіційних даних вона не надавала. Тому вважає, що звільнення [PERSON] відбулося відповідно до чинного законодавства і просить відмовити тій у задоволенні позову. В судовому засіданні представник за довіреністю відповідача - Головного територіального управління юстиції у Черкаській області [PERSON], позовні вимоги не визнала та пояснила, що [PERSON] була своєчасно попереджена про скорочення штату та чисельності працівників МРУЮ і про те, що її посада буде скорочена. Інформації про те, що на час скорочення позивач перебувала у стані вагітності, вона офіційно не надавала. При цьому [PERSON] заявила, що позивачем порушені строки звернення до суду для розгляду трудового спору. Тому вважає, що звільнення [PERSON] відбулося відповідно до чинного законодавства і просить відмовити тій у задоволенні позову. Суд, заслухавши пояснення сторін та представлені ними доводи та міркування, вивчивши матеріали справи, приходить до висновку, що позов задоволенню не підлягає. В судовому засіданні встановлено, що наказом Міністерства юстиції України від 26.01.2015 №26/7 «Про затвердження розподілу граничної чисельності працівників територіальних органів юстиції на 01.01.2015 року», від 02.02.2015 № 33/7 «Про затвердження граничної чисельності працівників територіальних органів юстиції» затверджено граничну чисельність працівників територіальних органів юстиції Черкаської області. Вказаним наказом доручено начальникам Головних територіальних управлінь юстиції в одноденний термін підготувати проекти структури Головного територіального управління юстиції у Черкаської області, зведеного штатного розпису та штатного розпису Головного територіального управління юстиції, з урахуванням доведеної граничної чисельності працівників органів юстиції. У п.2.3 зазначеного наказу передбачено, що під час підготовки проектів документів, зазначених у пп. 2.2 (структура Головного територіального управління юстиції, зведений штатний розпис та штатний розпис Головного територіального управління юстиції), необхідно врахувати, що першочергово підлягають скороченню вакантні посади та посади недержавних службовців. У зв'язку із виконанням зазначених наказів Міністерства юстиції України, наказом Головного територіального управління юстиції у Черкаській області від 02.03.2015 № 316/к «Про введення в дію зведених та штатних розписів», введено в дію новий зведений штатний розпис на 2015 рік районних, міських, міськрайонних управлінь юстиції у Черкаській області, затверджений 31 січня 2015 року. Одночасно внесено зміни у штатні розписи відділів державної виконавчої служби, зокрема, Золотоніського міськрайонного управління юстиції та скорочено: штатну одиницю оператора комп'ютерного набору; штатну одиницю водія; штатну одиницю прибиральниці. В судовому засіданні встановлено, що на час винесення вказаних наказів [PERSON] працювала оператором комп'ютерного набору відділу ДВС Золотоніського МРУЮ і її посада не відносилася до категорії державних службовців. Наказом Золотоніського міськрайонного управління юстиції від 25.05.2015 № 4/7 [PERSON] була звільнена із посади оператора комп'ютерного набору відділу державної виконавчої служби Золотоніського міськрайонного управління юстиції на підставі п.1 ст.40 КЗпП, у зв'язку з скороченням штату. Із зазначеним наказом [PERSON] ознайомилася 19.05.2015, про що свідчить відмітка на наказі та отримала трудову книжку 25.05.2015 про, що свідчить відмітка в Журналі обліку трудових книжок працівників Золотоніського міськрайонного управління юстиції. Відповідно до ст..40 ч.1 п.1 КЗпП України розірвання трудового договору, укладеного на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірванні власником або уповноваженим ним органом при зміні в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників. Відповідно до частини 2 статті 49 КЗпП України про наступне вивільнення працівник персонально попереджається не пізніше ніж за 2 місяці. Одночасно з попередженням про звільнення у зв'язку зі змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації. Як встановлено в судовому засіданні, дійсно в Золотоніському МРУЮ відбулося скорочення чисельності та штату працівників у відповідності до трудового законодавства і Позивач своєчасно була попереджена про скорочення її посади, про що в самому наказі мається відповідна розписка [PERSON], датована 23.03.15р. Судом встановлено, що за штатним розписом відділу ДВС Золотоніського МРУЮ передбачено лише одну посаду оператора комп'ютерного набору, яку займала [PERSON]. Встановлено, що [PERSON] на час скорочення мала вищу економічну освіту. Як встановлено судом інших посад з відповідною кваліфікацією штатним розписом управління юстиції не передбачено. Ствердження про те, що Позивач, відповідно до ст..184 КЗпП України не могла бути звільнена, оскільки перебувала на той час у стані вагітності, на думку суду, є недостовірним тому, що як встановлено в судовому засіданні, до Головного територіального управління юстиції документи або повідомлення, які підтверджують вагітність Позивача станом по день її звільнення, не надходили. Позивач та її представник не наводять доводів та доказів про те, що Головне територіальне управління юстиції знало, або могло знати якимось чином про її вагітність. Доказів про те, що до Головного територіального управління юстиції подавались довідки (листки непрацездатності) про вагітність [PERSON], Позивачем не надано. В судовому засіданні навіть представник Позивача повідомив суд про те, що Позивач повідомила начальника Золотоніського МРУЮ по свою вагітність в усній формі і ніяких письмових доказів цього не надала, що не може бути визнано судом в якості належного та допустимого доказу. Що стосується твердження Позивача та її представника про те, що вона є одинокою матір'ю, то це твердження не знайшло своєї підтримки. Поняття одинокої матері визначено в п.9 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику розгляду судами трудових спорів" від 06.11.1992р. № 9, відповідно до якого одинока мати визначена як жінка, яка не перебуває у шлюбі і в свідоцтві про народження дитини якої відсутній запис про батька дитини або запис про батька зроблено у встановленому порядку за вказівкою матері. Таким чином для визнання жінки одинокою матір'ю необхідна наявність двох обов'язкових ознак: жінка виховує дитину сама і утримує дитину сама. Як випливає з наведеного розлучена жінка, яка виховує дитину без батька, може вважатися одинокою матір'ю, якщо є докази того, що вона сама утримує дитину. Крім того, з огляду на положення ст. 181 СК України, якщо жінка отримує аліменти на дитину або якщо батько дитини бере участь в її утриманні в інший спосіб, вона не може вважатися такою, що утримує дитину самостійно. Позивачем та її представником не надано жодного із належних та беззаперечних доказів, які могли б підтвердити те, що Позивач є одинокою матір'ю. Аналізуючи викладене суд приходить до висновку, що положення ст. 42 КЗпП України, щодо переважного права на залишення на роботі, не може бути застосоване до [PERSON] в даному випадку при її звільненні. Суд приходить до висновку, що при звільненні [PERSON] не було порушено її прав як працівника і звільнення проведене у відповідності до норм трудового законодавства. Судом встановлено, що Позивач наказом Золотоніського міськрайонного управління юстиції від 25.05.2015 № 4/7 звільнена із посади оператора комп'ютерного набору відділу державної виконавчої служби Золотоніського міськрайонного управління юстиції на підставі п.1 ст.40 КЗпП, у зв'язку з скороченням штату. Із зазначеним наказом [PERSON] ознайомилася 19.05.2015, про що свідчить відмітка на наказі та отримала трудову книжку 25.05.2015 про, що свідчить відмітка в Журналі обліку трудових книжок Золотоніського міськрайонного управління юстиції. Відповідно до ст. 233 КЗпП України встановлено строки звернення за вирішенням трудових спорів до суду. Вказані строки є спеціальними строками позовної давності. Ст.256 ЦК України визначає позовну давність як строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Ст..233 КЗпП України встановлює для звернення до суду для вирішення трудових спорів для працівників у спорах про звільнення - місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки. Як встановлено судом заява про поновлення на роботі та виплату заробітної плати за час вимушеного прогулу та відшкодування морального збитку подана Позивачем до суду 09 липня 2015 року, тобто з пропушенням встановленого законом строку для звернення до суду. Крім того. Позивач не обгрунтовує причини такого пропуску строку. Пунктом 4 постанови Пленуму Верховного суду України від 06 листопада 1992 року N 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» визначено що: «Встановлені статтями 228, 233 КЗпП строки звернення до суду застосовуються незалежно від заяви сторін. У кожному випадку суд зобов'язаний перевірити і обговорити причини пропуску цих строків, а також навести у рішенні мотиви, чому він поновлює або вважає неможливим поновити порушений строк. Передбачений ст. 233 КЗпП місячний строк поширюється на всі випадки звільнення незалежно від підстав припинення трудового договору. Якщо місячний чи тримісячний строк пропущено без поважних причин, у позові може бути відмовлено з цих підстав. Так судом встановлено, що даний позов Позивач подала до суду 09 липня 2015 року, тобто з пропушенням встановленого законом строку для звернення до суду, оскільки згідно ст..233 КЗпП України вона мала право звернутися до суду за захистом своїх прав до 25.06.2015. В обгрунтування пропуску строку Позивач та її представник вказують на те, що Позивач хворіла, про що нібито свідчать записи в амбулаторній картці. Проте, з поданих до позовної заяви документів вбачається, що вона зверталася до лікаря 02.06.15, 08.06.15, 11.06.15, 17.06.15, 25.06.15. в поліклінічне відділення, а на стаціонарному лікуванні перебувала із 30.06.15 по 10.07.15. Зазначені документи не можуть слугувати доказом поважності пропуску встановленого строку для зверенння до суду, так як такий строк у Позивача, відповідно до ст.. 233 КЗпП, існував до 25.06.2015, а лікування розпочалося з 30.06.2015. Суд приходить до висновку, що Позивач мала достатньо часу для звернення до суду не пропускаючи встановленого строку для звернення до суду. Таким чином судом встановлено, що Позивач пропустила строк для звернення до суду без поважних причин. Аналізуючи викладене суд приходить до висновку, що звільнення Позивача з роботи відбулося у відповідності до трудового законодавства. При цьому її законні права не були порушені. Сама ж Позивач, як вважає суд, порушила строки звернення до суду із трудовим спором, що також, поряд з іншими причинами, викладеними вище, є підставою доля відмови у задоволенні позовних вимог. Оскільки суд приходить до висновку про відсутність порушень трудового законодавства при звільнення [PERSON], суд також вважає, що вимоги Позивача про відшкодування їй середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування їй моральної шкоди також задоволенню не підлягають. Керуючисть ст..,ст..40,228,233 КЗпП України, ст..213, 214 ЦПК України, -

Outcome: dismissed