Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-11 00:00:00

Позивачі [PERSON], [PERSON], [PERSON] у своїх інтересах та в інтересах малолітньої [PERSON], [PERSON] в липні 2013 року звернулися в Київський районний суд м. Полтави з позовом до ТОВ «Укрторгбуд» про визнання права користування житловим приміщенням, усунення перешкод в користуванні житловим приміщенням (а.с. 34, 35). В поданій до суду позовній заяві посилалися на те, що [PERSON] в 1982 році отримав в користування для себе та членів сім'ї кімнату [ADDRESS]. У зв'язку з народженням дітей додатково для сім'ї було виділено кімнату № 4 та № 8 у даному гуртожитку. Вказували, що відповідач ТОВ «Укрторгбуд» є балансоутримувачем гуртожитку, з початку 2007 року створює перешкоди в користуванні житловими кімнатами шляхом відключення від електропостачання та теплопостачання, а 17 червня 2013 року їх було незаконно виселено з гуртожитку. Просили суд визнати за ними право користування житловими приміщеннями - кімнатами [ADDRESS], вселити їх в кімнати № 4 та № 8, а також зобов'язати відповідача ТОВ «Укрторгбуд» не чинити їм перешкоди в користування кімнатами №№ 4, 5, 8. Ухвалою Київського районного суду м. Полтави від 04 лютого 2015 року за заявою позивача [PERSON] її позовні вимоги, подані до суду в своїх інтересах та в інтересах малолітньої [PERSON], [INFO], до ТОВ «Укрторгбуд» залишені буз розгляду. Також позивачами [PERSON], [PERSON] та [PERSON] 03 лютого 2015 року подано до суду заяву про зміну позовних вимог, де просили суд визнати за ними [PERSON], [PERSON], [PERSON] право користування кімнатами [ADDRESS]. Просили також вселити їх в кімнати № 10 та № 11 гуртожитку та зобов'язати ТОВ «Укрторгбуд» не чинити перешкод в користуванні даними кімнатами. В судовому засіданні позивач [PERSON] та її представник [PERSON] повністю підтримали вимоги позовної заяви, посилаючись на викладені в ній обставини. Інші позивачі в судове засідання не з'явилися, подавали заяви з проханням розглядати справу без їх участі, свої вимоги підтримують. Представник ТОВ «Укрторгбуд» в судовому засіданні щодо задоволення позовних вимог заперечував. Пояснив, що відповідач не оспорює правомірність вселення позивачів до кімнати [ADDRESS], але жила площа в кімнатах №№ 4, 8 позивачам для проживання не надавалася. Вважає, що позивачі самовільно зайняли житлові кімнати № 4 та № 8. Також посилався на те, що відповідачі без поважних причин протягом тривалого часу не проживають в гуртожитку. Представник Регіонального відділення Фонду державного майна України по Полтавській області в судовому засіданні вважала позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню. Суд, заслухавши пояснення осіб, які приймають участь в розгляді справи, дослідивши зібрані в справі докази, приходить наступних до висновків. Судом встановлено, що згідно з даними Єдиного реєстру об'єктів державної власності, приміщення гуртожитку по [ADDRESS] під час приватизації Полтавського орендного підприємства будівельно-монтажного управління «Укрторгбуд» як об'єкт соціально-побутового призначення, не увійшло до статутного капіталу ЗАТ «Укрторгбуд», залишено на його балансі як об'єкт державної власності (гуртожиток для робітників та службовців). Станом на час вирішення справи судом гуртожиток по [ADDRESS] перебуває у державній власності та переданий на баланс відповідачу ТОВ «Укрторгбуд». Також встановлено, що позивачі зареєстровані в гуртожитку за вказаною адресою, що підтверджується відмітками про реєстрацію в їх паспортах громадян України, довідками про реєстрацію. Згідно із ст. 6 ЖК УРСР жилі будинки і жилі приміщення призначаються для постійного проживання громадян, а також для використання у встановленому законом порядку як службових жилих приміщень і гуртожитків. Відповідно до ч. 1 ст. 127 ЖК УРСР для проживання робітників, службовців, студентів, а також інших громадян у період роботи або навчання можуть використовуватися гуртожитки. Згідно з ч. 2 ст. 128 ЖК УРСР жила проща в гуртожитку надається за спальним рішенням адміністрації підприємства, установи, організації чи органу кооперативної або іншої громадської організації та відповідного профспілкового комітету. Відповідно до положень Глави 4 ЖК УРСР єдиною підставою для вселення в гуртожиток є спеціальний ордер, який видається адміністрацією підприємства, установи, організації на підставі рішення про надання жилої площі в гуртожитку (ст. 129 ЖК, п. 10 Розділу II Примірного положення про гуртожитки). Зокрема, відповідно до ст. 129 ЖК УРСР на підставі рішення про надання жилої площі в гуртожитку адміністрація підприємства, установи, організації видає громадянинові спеціальний ордер, який є єдиною підставою для вселення на надану жилу площу. Права та обов'язки власника та мешканців гуртожитку визначені Примірним положенням про гуртожитки, затвердженим постановою Ради Міністрів РСР від 3 червня 1986 року, відповідно до п. 14 якого вселення в гуртожиток робітників, службовців, студентів, учнів та інших громадян провадиться в установленому порядку завідуючим (директором) гуртожитком або працівником, який його заступає, на підставі виданого адміністрацією підприємства, установи, організації ордера. ТОВ «Укрторгбуд» не заперечувало ту обставину, що позивачі вселилися в кімнату № 5 (нова нумерація № 11) на законних підставах та не оспорювало правомірність такого вселення. За змістом ст. ст. 3, 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, установленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні і суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. У ст. 16 ЦК України наведено перелік способів захисту цивільних прав та інтересів, який не є вичерпним, суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Звертаючись до суду з позовними вимогами про усунення перешкод в користуванні житловим приміщенням в гуртожитку, позивачі посилаються на порушення їх житлових прав з наведенням положень ЖК УРСР, зокрема, положень глави 4 ЖК України, в тому числі ст. 129 ЖК УРСР. Одночасно позивачі посилаються на норми Закону України «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків». Разом з тим, главою 4 розділу 3 ЖК УРСР визначено порядок надання жилої площі в гуртожитках, користування такою жилою площею, при цьому норми ст. ст. 128, 129 ЖК УРСР не регулюють відносин з визнання за особою права користування кімнатою у гуртожитку. Дослідженими в справі доказами встановлено, що позивачу [PERSON] на склад сім'ї було надано для проживання жилу площу в кімнаті [ADDRESS]. Позивач [PERSON], а також [PERSON], [PERSON], [PERSON] [PERSON], як члени його сім'ї, у встановленому законом порядку зареєстрували своє постійне місце проживання в гуртожитку по [ADDRESS] (кімнаті № 5). Також встановлено, що жила площа в кімнатах № 4 та № 8 (нова нумерація № 10, № 12) позивачам для проживання в порядку, визначеному ст. ст. 128, 129 ЖК УРСР не надавалася. Тому суд приходить до висновку, що у позивачів у встановленому законом порядку не виникло право на користування жилою площею в кімнатах №№ 4,8 гуртожитку по [ADDRESS]. За відсутності у позивачів права на користування житловою площею в кімнатах № 4 (нова нумерація № 10), № 8 (нова нумерація № 12), позовні вимоги [PERSON], [PERSON], [PERSON] про визнання права користування житловими приміщеннями, про усунення перешкод в користуванні, вселення їх до цих кімнат є безпідставними та не підлягають до задоволення. Твердження позивачів про те, що ордери на спірні кімнати № 4 та № 8 надавалися, але не збереглися не заслуговують на увагу. На підтвердження даної обставини позивачами не надано жодних доказів. Більш того, допитаний в судовому засіданні свідок [PERSON] спростував взагалі можливість видачі таких ордерів мешканцям гуртожитку, а сама позивач [PERSON] посилалася на наявність виключно письмового договору на користування кімнатою № 8 гуртожитку. При вирішенні позовних вимог судом також враховується, що відповідно до положень п. 10 Примірного положення про гуртожитки при одержанні ордера пред'являються паспорти всіх членів сім'ї, включених до ордера, з відміткою про виписку з попереднього місця проживання. Як встановлено судом всі позивачі після отримання в користування житлової площі в кімнаті № 5 гуртожитку у встановленому законом порядку зареєстрували своє постійне місце проживання в гуртожитку по [ADDRESS], звідки з реєстраційного обліку не знімалися. Наявність в їх користуванні відповідної житлової площі в кімнаті № 5 даного гуртожитку в силу положень Примірного положення про гуртожитки є перешкодою для повторної видачі ордеру на іншу жилу площу, оскільки вони є особами, які вже забезпечені житлом. Посилання позивача [PERSON] на наявність укладеного договору на користування жилим приміщенням в кімнаті № 8 гуртожитку, як на підставу виникнення права користування спірним житловим приміщенням, є безпідставним виходячи з наступного. Правовідносини, які виникають у зв'язку з наймом житла, що перебуває у державній власності, регулюються Житловим кодексом України та іншими актами житлового законодавства (ч. 1 ст. 3 ЖК). Глава 4 Житлового кодексу "Користування гуртожитками" не передбачає застосування до цих правовідносин положень ст. 61 - 68 ЖК, оскільки порядок надання жилої площі в гуртожитках підприємств, установ, організацій, користування цими гуртожитками та їх утримання встановлюється Примірним положенням про гуртожитки. Відповідно до п. 15 Примірного положення жила площа в гуртожитку не підлягає обміну, розділу, бронюванню і здачі в піднайом. Враховуючи викладене, можна зробити висновок, що мешканці гуртожитку наймають жилу площу у підприємства, на якому вони працюють, тимчасово, на період роботи на умовах, визначених Главою 4 ЖК та Примірним положенням про гуртожитки. Аналіз викладених норм у сукупності з фактичним обсягом правовідносин, які склались у сфері використання жилої площі в гуртожитках, свідчить про те, що укладення договору найму (оренди) житла в гуртожитку є таким, що виходить за межі житлового законодавства. Дії відповідача ТОВ «Укрторгбуд» по переміщенню особистих речей сім'ї [PERSON] з кімнати № 4 гуртожитку до кімнати № 5 хоча і були вчинені за відсутності згоди на те позивачів, але не можуть бути оцінені судом як підстава для визнання за позивачами право користування кімнатою № 4. Вирішуючи позовні вимоги про усунення позивачам перешкод в користуванні кімнатою № 5 гуртожитку, вселення в дану кімнату, визнання за ними права користування кімнатою, суд виходить з наступного. Як встановлено судом, позивачі мають безперешкодний доступ до кімнати № 5 (нова нумерація № 11) гуртожитку по [ADDRESS], де знаходяться речі позивачів. Обставина припинення електро- та теплопостачання в кімнату не знайшла свого підтвердження в судовому засіданні. При цьому в судовому засіданні під час розгляду справи [PERSON], надаючи свої пояснення як позивач, стверджувала, що кімната № 5 засмічена саме їх особистими речами. Встановивши дані обставини, враховуючи, що в судовому засіданні не знайшли свого підтвердження наявність жодних перешкод, які б чинив відповідач позивачам в користуванні жилою площею в кімнаті [ADDRESS], вимоги позивачів щодо усунення їм перешкод в користуванні кімнатою, вселення, визнання за ними права користування нею, є безпідставними та не підлягають задоволенню. Посилання позивачів в поданій до суду позовній заяві на норми Закону України «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків» не заслуговують на увагу. Як встановлено судом, станом на час вирішення справи, гуртожиток по [ADDRESS] до комунальної власності міста Полтави не переданий. Нормами Закону України «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків» в статті 4 передбачено, що громадяни, які на законних підставах проживають у гуртожитках державної форми власності, гуртожитках, що було включено до статутних капіталів товариств, створених у процесі приватизації (корпоратизації), набувають право на приватизацію житлових приміщень у таких гуртожитках після їх передачі у власність відповідної територіальної громади. Оскільки гуртожиток не переданий до комунальної власності міста, право позивачів на приватизацію жилої площі в гуртожитку не може вважатися порушеним. При вирішенні позову судом також враховується, що способи захисту цивільних прав передбачені ч. 2 ст. 16 ЦК України, якою передбачено, що суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Як встановлено судом, між сторонами виникли правовідносини щодо користування житловим приміщенням в гуртожитку. Як нормами ст. 16 ЦК України, так і нормами інших законів не передбачено можливість захисту права судом шляхом саме визнання за фізичними особами права користування кімнатами гуртожитків. На підставі викладеного, суд приходить до висновку, що позовні вимоги про визнання права користування кімнатами в гуртожитку, про вселення в кімнати та зобов'язання ТОВ «Укрторгбуд» не чинити перешкоди в користуванні кімнатами в гуртожитку по [ADDRESS] є безпідставними та не підлягають до задоволення в повному обсязі. У зв'язку з відмовою в задоволенні позовних вимог понесені позивачами судові витрати не підлягають їх відшкодуванню.

Outcome: dismissed