Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-01 00:00:00

У позовній заяві представник позивача просить ухвалити рішення про визнання відповідача таким, що втратив право користування жилим приміщенням по [ADDRESS] . Позовні вимоги обґрунтувала тим, що позивач є власником житлового будинку за вищевказаною адресою. За цією адресою також зареєстрований відповідач, який позивачу доводиться усиновленим сином. У 2006 році відповідач залишив будинок та більше не повертався, його фактичне місце перебування невідоме. На даний час позивач має намір відчужити будинок, проте реєстрація у ньому відповідача унеможливлює реалізацію цього права. Крім цього, реєстрація відповідача у будинку порушує звичний для позивача ритм життя, оскільки на його адресу постійно надходять листи, а також телефонні дзвінки по кредитних зобов`язаннях відповідача. Сторони в судове засідання не з`явились. Представник позивача в канцелярію суду подала заяву про розгляд справи за її та позивача відсутності. Відповідач про розгляд справи по суті двічі повідомлявся шляхом публікації на офіційному сайті суду судового оголошення, однак в судове засідання не з`явився, відзиву на позовну заяву не подав, про причини неможливості розгляду справи за його відсутності не сповістив. За таких обставин суд провів розгляд позову в порядку ч.2 ст.247 ЦПК України без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Аналізом доказів суд встановив наступні фактичні обставини. Згідно із витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 06.12.2017 року позивач є власником розташованого по [ADDRESS] житлового будинку. Довідкою Рівненської сільської ради Любомльського району від 11.11.2019 року № 892 стверджено, що усиновлений син позивача [PERSON] зареєстрований по [ADDRESS] , однак з 2006 року по даний час за цією адресою фактично не проживає. Із повідомлення відділу економічної безпеки ТОВ "Авентус Україна" вбачається, що на ім`я відповідача за його зареєстрованою адресою надходять повідомлення про необхідність погашення заборгованості за кредитним договором від 03.08.2019 року. Відповідно із ст.316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Статтею 321 ЦК України передбачено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст.383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб. За приписами ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до статті 405 ЦК України члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. У справі встановлено, що позивач є власником спірного житла. Відповідач у ньому не проживає без поважних причин понад тринадцяти років, вибув із нього за власним волевиявленням і поважність причин його не проживання в житлі під час розгляду позову не встановлена. Перешкоди для вселення відповідача в будинок упродовж цього періоду були відсутні. За таких обставин суд вважає, що порушене право позивача підлягає захисту у заявлений спосіб шляхом визнання відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням. З наведених підстав позов підлягає повному задоволенню. Згідно зі ст.141 ЦПК України судові витрати слід покласти на відповідача.

Outcome: approved