Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-11 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовною заявою до відповідача про зміну способу стягнення аліментів на утримання дитини. В обґрунтування позовних вимог, вказує на те, що відповідно до рішення Обухівського районного суду Київської області від 20.05.2013 року (яке було змінено рішенням Апеляційного суду Київської області від 02.10.2013 року та додатковою Постановою Київського Апеляційного суду від 31.07.2019 року), здійснювалося стягнення з відповідача на користь позивача на утримання дитини - сина [PERSON] , [INFO] аліменти у твердій грошовій сумі, в розмірі 850 грн. щомісячно починаючи з 28.03.2013 року до досягнення дитиною повноліття. Сума стягуваних аліментів є недостатньою для належного матеріального утримання дитини, відповідач добровільно відмовляється сплачувати більше коштів, на даний час син - [PERSON] потребує значно більшого догляду та матеріальних коштів у зв`язку з чим збільшуються потреби у навчанні, розвитку та іншому. Тому вона просить збільшити розмір аліментів визначивши розмір аліментів в розмірі 1/4, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму на утримання дитини відповідного віку, починаючи з дня подачі позовної заяви до суду і до досягнення дитиною повноліття. 09.04.2020 року винесено ухвалу про відкриття спрощеного провадження по справі, призначено відкрите судове засідання. Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила їх задовольнити, пояснила, що прожитковий мінімум за цей час підвищився, аліментів, які стягуються з відповідача за рішенням суду не вистачає, та й по них є заборгованість, на даний час дитина проживає у відповідача, так як діє карантин. Відповідач в судовому засіданні проти позову заперечив в повному обсязі та просив відмовити в його задоволенні пояснив, що на даний час сплачує аліменти утримання дитини по 1200 грн. щомісячно, дитина зараз проживає з ним та знаходиться повністю на його утриманні, офіційно він не працює, хворіє на гіпертонію у зв`язку з карантином не працює. Коли він працював, його заробіток становить приблизно 4 500 - 5 000 гривень в місяць. Вислухавши позивача, відповідача, перевіривши та дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав. Згідно ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину, до досягнення нею повноліття, а відповідно до п.3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини присуджуються у частці від доходу її матері, батька та (або) в твердій грошовій сумі. Сторони перебували в зареєстрованому шлюбі з 25.11.2003 року по 28.03.2013 року. Від спільного шлюбу сторони мають неповнолітню дитину - сина [PERSON] , [INFO] що підтверджується свідоцтвом про народження (а.с. 6). Рішенням Обухівського районного суду Київської області від 20.05.2013 року (яке було змінено рішенням Апеляційного суду Київської області від 02.10.2013 року, та додатковою Постановою Київського Апеляційного суду від 31.07.2019 року), з відповідача на користь позивача на утримання дитини - сина [PERSON] , [INFO] аліменти стягуються аліменти у твердій грошовій сумі, в розмірі 850 грн. щомісячно починаючи з 28.03.2013 року до досягнення дитиною повноліття. Згідно ч.1, 2 ст. 3 Конвенції про права дитини передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. Крім того, відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 27 вказаної Конвенції держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Крім того, стаття 8 Закону України "Про охорону дитинства" визначає, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Відповідно до ст.180 Сімейного кодексу України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно приписів ч.1 ст.182 Сімейного кодексу України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Суд враховує, що обов`язок із утримання дітей покладається на обох батьків. Відповідно до положень ст. 183 СК України розмір аліментів визначається у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини. Крім того, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення(ч.1 ст. 184 СК України). При цьому підстави визначення розміру аліментів у частках до заробітку (доходу) або у твердій сумі визначаються з урахуванням як положень ст. 182 СК України, так і положень ст.ст. 183, 184 СК України. Відповідно до ст. 192 Сімейного кодексу України, розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Згідно з п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. Враховуючи зміст ст.ст. 181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Сімейний кодекс України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не пов`язує їх зі способом присудження (ч. 3 ст. 181 СК України). Стаття 192 СК України тільки вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Зокрема, до підстав визначення розміру аліментів в твердій грошовій сумі (що фактично є зміною розміру) ст. 184 СК України відносить: нерегулярний, мінливий дохід платника аліментів, одержання частини доходу в натурі та інші обставини, що мають істотне значення. З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями ст. 192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів, визначений у певній твердій грошовій сумі та навпаки). Суд дійшов переконливого висновку, що позивачем не доведено необхідність зміни способу стягнення аліментів, оскільки, як вбачається з матеріалів справи позивач починаючи з 2012 року має постійне місце роботи і постійний дохід. Відповідач на даний час офіційно не працює, дитина проживає з ним та знаходиться повністю на його утриманні вже більше трьох місяців, окрім цього відповідач продовжує сплачувати аліменти на утримання дитини в розмірі більшому ніж визначено рішенням суду, а саме в розмірі 1 200 гривень щомісячно. Також відповідач має проблеми зі здоров`ям, тож даний факт підтверджує те, що відповідач не в змозі сплачувати аліменти у більшому розмірі, та іншим способом. Відсутність у відповідача сталого заробітку, офіційного постійного джерела доходів унеможливлює стягнення аліментів у частці від доходу, тому аліменти підлягають сплаті саме у твердій грошовій сумі. Доводи позивача про необхідність збільшення фактичного розміру аліментів суд не може покласти в основу судового рішення, оскільки у цій справі позовних вимог про збільшення розміру аліментів не заявлялось. Враховуючи, матеріальне становище сторін та інші встановлені обставини, що мають істотне значення для вирішення даної справи, суд дійшов висновку про відсутність обґрунтованих підстав для зміни способу стягнення аліментів. Таким чином, позовні вимоги про зміни способу стягнення аліментів згідно ст.192 СК України є не обґрунтованими та не підлягають задоволенню. Враховуючи вищевикладене в задоволенні позову слід відмовити.

Outcome: dismissed