Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-02 00:00:00

Позивач звернулася до суду з вищевказаним позовом, просила визнати договір дарування від 12 травня 2011 року за № 1136, укладений між [PERSON] та її дочкою - [PERSON], що посвідчений приватним нотаріусом Кіровоградського міського нотаріального округу [PERSON] недійсним. В обґрунтування позовних вимог зазначено, що в квартирі, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS], позивач мешкає з 1980 року. В грудні 2005 року вона пережила втрату чоловіка, а в грудня 2010 року - втрату сина. Перебуваючи в безпорадному стані, тяжко переживаючи втрату сина, до неї почала приходити її дочка - [PERSON]. Кожного разу при зустрічі посилаючись на страждання, поважний вік, поганий стан здоров'я відповідач пропонувала свою допомогу по догляду за нею в замін на квартиру. Говорила, що якщо позивач погодиться передати квартиру, вона буде за нею щоденно доглядати, готувати їжу, допомагати по господарству, купувати в разі необхідності ліки, тобто здійснювати догляд до самої смерті. Погодившись на пропозицію дочки, в присутності нотаріуса, 12 травня 2011 року позивач підписала договір, який саме не знає, ні дочка, ні нотаріус їй не повідомили, лише сказали, що все буде добре. Позивач має проблеми з зором та слухом у зв'язку з поважним віком, а тому довірилась як нотаріусу, вважаючи його людиною яка додержується Закону, так і своїй дочці. Після підписання договору до позивача прийшла дочка та повідомила, що зараз в неї скрутне матеріальну становище і вона поки не може здійснювати догляд, але одразу після погашення боргів буде доглядати за позивачем як і обіцяла. Пройшов майже рік з моменту укладання договору, а за цей час, [PERSON] лише декілька разів провідувала позивача та телефонувала. При цьому, ані ліків, ані їжі їй не приносила. Через деякий час, приблизно в середині 2012 року чоловік відповідача повідомив, що відповідач не бажає за нею доглядати, оскільки в неї не має часу, а догляд буде здійснювати він самостійно. В подальшому він приходив раз на місяць, брав 500 грн. які витрачав на оплату комунальних послуг за квартиру та квартплату, решту ніколи не повертав. Вказано, що позивача такий догляд не влаштовував, вона сказала про це чоловіку відповідача, та повідомила, що переписувати квартиру не збирається. В подальшому між ними почали виникати сварки та через деякий час прийшов чоловік відповідача та почав виганяти її з квартири. Звернувшись до нотаріуса, яка посвідчувала договір позивач отримала довідку та ознайомившись з нею дізналася, що насправді уклала договір дарування, а не довічного утримання. Позивач вважає даний договір недійсним, оскільки він не відповідав її волі та вчинений помилково. В судовому засіданні позивач та її представник позовні вимоги підтримали, посилаючись на обставини вказані в позовній заяві та додаткових поясненнях (а.с.60), просили їх задовольнити. Крім того, в судовому засіданні позивач зазначила, що перед тим як зайти до нотаріуса, відповідач дала їй випити води, після чого у неї фізичний стан погіршився, потемніло в очах, почало трусити. Про такий фізичний стан вона повідомила нотаріуса, проте сказане було проігноровано. Відтак вважає, що відповідач з метою приховати інший правочин дала їй спожити невідомий медичний препарат, що негативно вплинув на її стан здоров'я, це завадило тверезо оцінювати зміст вчиняємого правочину. Нотаріус, також ввела в оману запевнивши, що підписавши папери позивач отримує догляд за нею. Позивач впевнена, що відповідач після підписання нею правочину вчиняла дії направлені на позбавлення її життя. Відповідач та її представник проти задоволення позову заперечили, посилаючись на зміст наданих письмових заперечень, просили у його задоволенні відмовити(а.с.47). Зазначали, що договір був укладений з дотриманням норм чинного законодавства, а тому він є чинним. Тиску та обману з боку відповідача на позивача не було, натомість позивач сама тривалий час наполягала щоб подарувати їй свою квартиру. В подальшому позивач стала безпідставно звинувачувати відповідача в намаганнях Також, просили застосувати до виниклих правовідносин строк позовної давності. Третя особа, приватний нотаріус Кіровоградського міського нотаріального округу [PERSON] в судове засідання не з'явилась, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялась належно та вчасно. Надала до суду письмові пояснення по суті позову та просила провести розгляд справи без її участі. З її пояснень вбачається, що дійсно нею 12.05.2011 року було посвідчено спірний договір. Вимоги цивільного законодавства при складанні проекту договору, його посвідчення та форми нею були дотримані. На запитання нотаріуса перед укладанням договору, чи не перебувають сторони у стані алкогольного, наркотичного сп'яніння чи під дією лікарських препаратів, наявність у них у них будь-яких вад здоров'я була отримана заперечлива відповідь. Також, нотаріусом встановлювались дійсні наміри сторін, а саме: [PERSON] - подарувати квартиру, а [PERSON] - прийняти її в дар. Умови правочину та його правові наслідки також сторонам були роз'яснені (а.с. 59). Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін, свідків, оцінивши наявні в матеріалах справи та досліджені в судовому засіданні докази, суд прийшов до висновку, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що згідно довідки № 5326 від 04.09.2013 року, виданої Комунальним ремонтно-експлуатаційним підприємством № 3, [PERSON] зареєстрована та проживає в [ADDRESS]. За даною адресою зареєстрована з 14.05.1980 року (а.с. 14). Між [PERSON] та [PERSON] 12.05.2011 року укладеного договір дарування квартири, посвідчений приватним нотаріусом Кіровоградського міського нотаріального округу [PERSON] та зареєстрованому в реєстрі за № 1136 (а.с. 48-49). Згідно даного договору позивач передала у власність відповідачу, яка прийняла у власність, [ADDRESS] Відповідно до п. 12 вищевказаного договору дарування сторони підтвердили одна одній та нотаріусу, що укладений договір дарування не носить характеру удаваного, не є зловмисним, відповідає їх дійсним намірам, вони не обмежені в праві укладати правочини, не визнані у встановленому порядку недієздатними повністю або частково, не страждають на захворювання, що перешкоджають усвідомленню ними суті цього договору. В п. 13 договору позивач стверджувала, що дарування здійснено нею за доброю волею, без будь - яких погроз, примусу та насильства, як фізичного, так і морального. Таким чином, суд приходить до висновку, що волевиявлення позивача було вільним і відповідало її внутрішній волі. Допитані під час розгляду справи свідки показали наступне, так [PERSON] показала, що позивач доводиться їй тіткою, а відповідач двоюрідною сестрою. Зі слів позивача знає, що у нотаріуса вона переписала квартиру відповідачу. Пояснити значення слова «переписала» не змогла. Також, зі слів позивача їй відомо, що відповідач обіцяла за нею доглядати, проте умови за якими такий договір повинен був здійснюватись їй не відомі. Відносно здоров'я [PERSON] вказала, що в неї високий тиск, як наслідок порушується координація рухів, темніє в очах, тремтять руки. Свідок [PERSON], показала, що є сусідкою позивача, зі слів останньої знає, що її дочка - відповідач у справі поставила їй вимогу, що доки не зробить квартиру на неї, не буде здійснювати за нею догляд. Який саме правочин мався на увазі не пояснила. Показала, що у 2011 році відповідач перестала здійснювати догляд за позивачем, а в подальшому була свідком як в результаті скандалу чоловік [PERSON] виганяв позивача з квартири. Даний свідок показала вибіркову пам'ять, оскільки пам'ятає точну дату підписання договору дарування, проте дати, місяці й роки інших подій не пам'ятає. Відповідно до ч. 3 ст. 215 ЦК України, якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. Відповідно до ст. 229 ЦК України, якщо особа, яка вчинила правочин, помилилася щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. Істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обов'язків сторін, таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням. За договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов'язується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність. Договір, що встановлює обов'язок обдаровуваного вчинити на користь дарувальника будь-яку дію майнового або немайнового характеру, не є договором дарування (ст. 717 ЦК України). У відповідності до ч. 3, 5 ст. 203 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Відповідно до положень ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч. 1-3, 5 та 6 ст. 203 цього Кодексу. Відповідно до роз'яснень, даних в п. 20, 22 постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 06 листопада 2009 року "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними", правочин визнається вчиненим під впливом обману у випадку навмисного введення іншої сторони в оману щодо обставин, які впливають на вчинення правочину. Ознакою обману є умисел у діях однієї зі сторін правочину. Наявність умислу в діях відповідача, істотність значення обставин, щодо яких особу введено в оману, і сам факт обману повинна довести особа, яка діяла під впливом обману. Відповідно до положень ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Не знайшли підтвердження в суді твердження позивача про те, що позивач уклали договір дарування квартири [ADDRESS] внаслідок обману зі сторони відповідача, оскільки такі обставини в суді не доведені. Оцінюючи досліджені в судовому засіданні докази суд дійшов висновку, що права позивача порушені не були, тому підстав для визнання договору дарування квартири недійсним в межах обґрунтування позову не має. Оскільки ухвалою Кіровського районного суду міста Кіровограда від 24 вересня 2013 року накладено арешт на квартиру [ADDRESS] є доцільним вирішити питання його зняття, про що зазначити в резолютивній частині рішення. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed