Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-11 00:00:00

Позивач [PERSON] , в інтересах якого діє адвокат Трач В.І. пред`явив до суду позов до відповідачів [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про встановлення порядку користування квартирою, у якому просить встановити порядок користування квартирою [ADDRESS] , а саме: виділити у користування позивачу [PERSON] ізольовану кімнату площею 12,4 кв.м.; виділити у користування відповідачці [PERSON] ізольовану кімнату площею 16,5 кв.м.; в спільному користуванні співвласників залишити: кухню, коридор, ванну кімнату, вбиральню (санвузол), інші приміщення. В обґрунтування заявлених позовних вимог покликається на те, що 14 січня 1988 року, згідно ордера серії КК №3608 [PERSON] отримав 2-х кімнатну квартиру загальною 45 кв. м., житловою площею 28,9 кв.м. за адресою: [ADDRESS] на сім`ю в складі чотирьох чоловік: [PERSON] , дружина [PERSON] , дочка [PERSON] , дочка [PERSON] . Ордер на квартиру видано на підставі рішення виконавчого комітету Тернопільської міської Ради депутатів трудящих від 12.01.1988 року за №03. 02 січня 1997 року отримана [PERSON] квартира у відповідності до Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду" була приватизована. Згідно свідоцтва про право власності на житло, квартира [ADDRESS] належить на праві спільної сумісної власності: [PERSON] - 1/6 частки; [PERSON] - 1/6 частки; [PERSON] - 1/6 частки; [PERSON] - 1/6 частки; [PERSON] - 1/6 частки; [PERSON] - 1/6 частки. Співвласники квартири [PERSON] та її чоловік [PERSON] в 1988 році виїхали проживати в с. Сухостав Гусятинського району, Тернопільської області, де і проживають по даний час і там зареєстровані. Співвласник квартири [PERSON] придбав однокімнатну квартиру в м.Тернополі, в якій на даний час проживає, однак з реєстрації зі спірної квартири не знявся. Колишня дружина [PERSON] - [PERSON] з 2004 року по даний час перебуває на заробітках в Італії, де постійно проживає, у спірній квартирі не зареєстрована. Станом на 05 квітня 2019 року в спірній квартирі зареєстровані: [PERSON] , дочка [PERSON] , внук [PERSON] , внук [PERSON] , внук [PERSON] . Не зважаючи на родинні зв`язки між батьком, [PERSON] та дочкою [PERSON] виник спір щодо порядку користування їхнім спільним майном, квартирою [ADDRESS] . Згідно технічного паспорта, спірна квартира загальною площею 45 кв.м. складається з двох відокремлених житлових кімнат площею 16,5 кв.м. і 12.4 кв.м. та підсобних приміщень, а саме: кухні, коридору, ванни та туалету. Рішенням Тернопільського міськрайонного суду від 11 квітня 2006 року у справі 2-1712/06 [PERSON] вселено в квартиру [ADDRESS] . Після вселення [PERSON] між нею та [PERSON] був погоджений та встановлений порядок користування квартирою, а саме: в користуванні [PERSON] залишена кімната площею 12,4 кв.м., а у користування відповідачки [PERSON] перейшла кімната площею 16, 5 кв.м. Однак, відповідачка систематично порушувала правила співжиття та незаконно вселила в квартиру свого чоловіка [PERSON] , після чого між позивачем [PERSON] та [PERSON] виник конфлікт, що підтверджується вироком Тернопільського міськрайонного суду від 28 березня 2011 року. Також, представник позивача вказує, що спільне проживання позивача та відповідачки [PERSON] стало неможливим. При цьому, [PERSON] змінила замок у вхідних дверях та не впускала позивача у квартиру. Рішенням Тернопільського міськрайонного суду від 04 лютого 2016 року [PERSON] вселено у квартиру [ADDRESS] . У зв`язку з тим, що відповідачка [PERSON] , не зважаючи на встановлений погоджений порядок користування квартирою, останнім часом ігнорує права [PERSON] , що призводить до виникнення конфліктів. На неодноразові звернення [PERSON] до [PERSON] з проханням дотримуватися встановленого порядку користування квартирою, відповідачка не реагує, що призвело до звернення до суду із вказаним позовом. При цьому, представник позивача вказує, що кожен із співвласників має право на надання йому у володіння користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності, встановлення порядку користування квартирою не порушить прав інших співвласників квартири, оскільки вони не проживають у спірній квартирі та мають у власності інше житло і не заперечують проти проживання [PERSON] у квартирі, відтак, встановлення порядку користування квартирою в повній мірі захистить права позивача та відповідача на користування своєю власністю. З цих підстав просить позов задовольнити. Ухвалою судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 14 лютого 2020 року відкрито провадження у вказаній цивільній справі та призначено її до розгляду за правилами загального позовного провадження. Відповідачка [PERSON] подала до суду відзив на позов, у якому заперечує проти позовних вимог. В обґрунтування своїх доводів вказує на те, що позивач [PERSON] вселений у дану квартиру виконавчою службою. Однак, не відповідають дійсності твердження позивача про зміну замків у вхідних дверях квартири, оскільки ніким не чинилися позивачу перешкоди у користуванні квартирою та проживанні у ній. При цьому, з моменту вселення у квартиру, а саме з весни 2019 року [PERSON] у квартирі не появлявся, однак, неодноразово висловлював твердження про те, що бажає виселити інших співвласників із квартири та самостійно у ній проживати. Щодо твердження позивача про наявність конфліктів, відповідачка [PERSON] стверджує, що конфлікти відбуваються з ініціативи позивача, який зловживає алкогольними напоями та проявляє агресію. При цьому вказує, що визначена вимогами чинного законодавства норма житлової площі на одну особу становить 13,65 кв.м., тому виділення однієї із двох кімнат позивачу призведе до погіршення умов проживання інших співвласників. Також відповідачка вважає, що з огляду на те, що дана квартира є двохкімнатною, порядок користування квартирою, який просить визначити позивач, призведе до порушення прав та житлових умов інших співвласників. З цих підстав просила відмовити у задоволенні позову. Представник позивача [PERSON] адвокат Трач В.І. подав до суду відповідь на позов, у якому заперечує проти викладених відповідачкою [PERSON] у відзиві обставин. Так, вказує, що твердження відповідачки про те, що позивач є конфліктною особою, зловживає алкогольними напоями та проявляє агресію, не відповідає дійсності. Після того, як, за рішенням суду, позивач [PERSON] був вселений у квартиру [ADDRESS] , відповідачі [PERSON] та [PERSON] неодноразово порушували порядок спільного проживання та не допускали позивача [PERSON] у квартиру, вчиняючи економічне насильство відносно нього. Так, представник позивача вказує, що дії відповідачів [PERSON] та [PERSON] , які полягають у здійсненні позивачу перешкод у користуванні квартирою мають систематичний характер, що підтверджується відповідями начальника Тернопільського відділу поліції ГУНП в Тернопільській області. Також, представник позивача зазначає, що не відповідають дійсності твердження відповідачки [PERSON] про те, що встановлення порядку користування спірною квартирою призведе до порушення прав інших співвласників, оскільки у матеріалах справи відсутні докази того, що інші співвласники за домовленістю із [PERSON] дозволили їй користуватися своїми частками. Матеріалами справи підтверджено, що інші співвласники квартири: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] не проживають у спірній квартирі, оскільки мають інше житло. За таких обставин, норма 13,65 кв.м. на одну особу, яка визнана ЖК УРСР не буде порушена, оскільки квартира складається із двох ізольованих кімнат, житловою площею 28,9 кв.м. 26 листопада 2020 року судом закрито підготовче провадження у вказаній цивільній справі та призначено її до судового розгляду, про що постановлено ухвалу суду, занесену до протоколу судового засідання. Позивач [PERSON] у судове засідання не з`явився, подавши заяву про розгляд справи за його відсутності, вказав, що заявлені позовні вимоги підтримує у повному обсязі та просить задовольнити. Відповідачка [PERSON] , будучи належним чином повідомленою про дату, час та місце розгляду справи, у судове засідання не з`явилася, не повідомивши про причини неявки, заяв про розгляд справи за її відсутності, чи відкладення розгляду справи до суду не подавала. Відповідачка [PERSON] у судове засідання не з`явилася, однак, у поданому відзиві зазначила клопотання про розгляд справи за її відсутності. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився, хоча про дату, час та місце повідомлявся належним чином, заяв про розгляд справи за його відсутності, чи відкладення розгляду справи до суду не подавав. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився, однак, подав до суду заяву про визнання позову, у якій зазначив, що, будучи співвласником спірної квартири, він фактично у ній не проживає, оскільки постійно проживає разом із дружиною [PERSON] у с. Сухостав. З цих підстав, просить виділити у користування позивачу ізольовану кімнату, площею 11,3 кв.м. за рахунок його ( [PERSON] ) частки. Задоволення позову є доцільним, оскільки призведе до припинення спорів між [PERSON] та позивачем, які фактично проживають у спірній квартирі. Просив здійснювати розгляд справи за його відсутності. Відповідачка [PERSON] у судове засідання не з`явилася, направила до суду заяву про визнання позову, згідно якої зазначила, що у спірній квартирі за адресою: [ADDRESS] вона не проживає, у зв`язку із чим не заперечує щодо виділення у користування позивача ізольованої кімнати за рахунок її частки. Задоволення позову не призведе до порушення прав інших співвласників, оскільки фактично у спірній квартирі проживає [PERSON] , тому, з метою припинення спорів вважає за доцільне встановити порядок користування квартирою в обраний позивачем спосіб. Також, просить здійснювати розгляд справи за її відсутності. Судом установлено: Згідно Свідоцтва про право власності на житло, виданого 02 січня 1997 року Міським бюро технічної інвентаризації, квартира [ADDRESS] належить на праві спільної сумісної власності [PERSON] та членам його сім`ї: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . Судом установлено, що [PERSON] вступила у зареєстрований шлюб із [PERSON] , змінивши прізвище на [PERSON] . Вказані обставини встановлені рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 11 квітня 2006 року та доказуванню не підлягають. Так, рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 11 квітня 2006 року, ухваленим у цивільній справі №2-1712/06 задоволено позов [PERSON] до [PERSON] та вирішено: вселити [PERSON] у квартиру [ADDRESS] ; зобов`язати [PERSON] не чинити перешкод [PERSON] у користуванні квартирою [ADDRESS] . Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 05 лютого 2016 року задоволено позов [PERSON] до [PERSON] , треті особи: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про усунення перешкод у користуванні житловим приміщенням шляхом вселення та зобов`язання вчинити дії та вирішено: зобов`язати [PERSON] не чинити перешкод [PERSON] в користуванні квартирою [ADDRESS] та надати [PERSON] дублікат ключа від вхідних дверей даної квартири; вселити [PERSON] в житлове приміщення, а саме: квартиру [ADDRESS] . Згідно довідки №948 виданої ДП «Комунальник 2» у квартирі [ADDRESS] зареєстровані: [PERSON] , син її сестри [PERSON] , син [PERSON] , батько [PERSON] , син [PERSON] . Судом установлено, що позивач [PERSON] є батьком відповідачки [PERSON] та між ними наявний конфлікт з приводу користування квартирою [ADDRESS] , що підтверджується наявними у матеріалах справи доказами. Як убачається\~із відповідей\~Тернопільського відділу\~поліції Головного\~управління національної\~поліції в\~Тернопільській області адресованих [PERSON] , зокрема №К-78 від 16 травня 2018 року, №К-143 від 12 жовтня 2018 року; №10274 від 13 грудня 2018 року, позивач [PERSON] звертався у Тернопільський відділ поліції ГУ НП в Тернопільській області із заявами про внесення відомостей в ЄРДР відносно його дочки [PERSON] , про вчинення нею кримінальних правопорушень, зокрема невиконання рішення суду та чинення позивачу перешкод у доступі до квартири. За результатами розгляду звернень позивача у внесенні відомостей в ЄРДР відносно [PERSON] було відмовлено, у зв`язку із відсутністю підстав для їх внесення. Також, як убачається із наявних у матеріалах цивільної справи відповідей Головного територіального управління юстиції у Тернопільскій області, а саме №К-10658/20.4 від 25 травня 2018 року, №К-215 від 30 травня 2018 року, №5499/3.1-03-25 від 06 червня 2018 року, позивач [PERSON] звертався у Головне територіальне управління юстиції в Тернопільській області та державним виконавцем здійснювалися виходи за адресою місця проживання [PERSON] та [PERSON] з метою перевірки виконання боржником [PERSON] рішення суду щодо зобов`язання не чинити перешкод [PERSON] в користуванні квартирою. (а.с. 93-95) Проаналізувавши в сукупності досліджені докази, встановлені ними обставини та визначені відповідно до них правовідносини сторін, суд приходить до переконання, що позовні вимоги не підлягають до задоволення. Згідно ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися, розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності є непорушним. Відповідно до ст. 317 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місце знаходження майна. Статтею 319 ЦК України встановлено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Власність зобов`язує. Згідно зі ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Вимогами ст. 322 ЦК України передбачено, що власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. У відповідності до вимог ст.150 Житлового кодексу УРСР, громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатись цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Відповідно до ч.1 ст.391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, а тому зазначена норма закону передбачає усунення будь-яких порушень права власності, у тому числі й шляхом вселення. Згідно із частиною першою статті 368 ЦК України спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Частиною першою статті 369 ЦК України передбачено, що співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Відповідно до частини першої статті 370 ЦК України співвласники мають право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній сумісній власності. Згідно із частиною першої статті 372 ЦК України майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними. Відповідно до п.14 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» №20 від 22.12.1995р., квартира, яка є спільною сумісною чи спільною частковою власністю на вимогу учасника цієї власності підлягає поділу в натурі, якщо можливо сторонам виділити ізольовані жилі та інші приміщення з самостійними виходами, які можуть використовуватись як окремі квартири або які можна переобладнати в такі квартири. У протилежному випадку може бути встановлено порядок користування приміщеннями квартири, якщо про це заявлено позов. Аналіз наведених вище норм свідчить про те, що первинне значення у врегулюванні відносин між співвласниками має домовленість. Очевидним є те, що рішення суду не може підмінити собою їх домовленість. Водночас, при виникненні конфліктної ситуації, яка унеможливлює добровільне встановлення порядку користування спільним майном між співвласниками, такий порядок користування може встановити суд. В силу вимог ст.8 ЦК України, якщо цивільні відносини не врегульовані, вони регулюються тими правовими нормами, що регулюють подібні за змістом цивільні відносини (аналогія права). Відповідно до вимог ст..104 ЖК Української РСР, член сім`ї наймача вправі вимагати, за згодою інших членів сім`ї, які проживають разом із ним, укладення з ним окремого договору найму, якщо жилу площу, що припадає на нього, може бути виділено у вигляді приміщення, яке відповідає вимогам статті 63 цього кодексу. Відповідно до п. 6 Постанови Пленуму ВСУ №7 від 04.10.1991 року «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок» якщо виділ частки будинку в натурі неможливий, суд вправі за заявленим про це позовом встановити порядок користування відособленими приміщеннями (квартирами, кімнатами) такого будинку. У цьому разі окремі підсобні приміщення (кухня, коридор, тощо) можуть бути залишені в загальну користуванні учасників спільної часткової власності. Спірна квартира [ADDRESS] складається із двох окремих житлових кімнат, площею 12,4 кв.м. та 16,5 кв.м., що не заперечувалося сторонами. На момент\~вирішення спору\~в квартирі\~зареєстровані п`ятеро\~осіб: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , серед яких двоє неповнолітніх: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . При цьому,\~спірна квартира\~належить на\~праві спільної\~сумісної \~власності \~шести особам:\~ [PERSON] ,\~ [PERSON] ,\~ [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . Враховуючи встановлені обставини, суд вважає, що варіант визначення порядку користування спірною квартирою, запропонований позивачем [PERSON] у позовній заяві, зокрема шляхом виділення йому у користування житлової кімнати площею 16,5 кв.м., а відповідачці [PERSON] ізольовану кімнату площею 16,5 кв.м., при цьому в спільному користуванні співвласників залишити: кухню, коридор, ванну кімнату, вбиральню (санвузол), інші приміщення, не є прийнятним з огляду на те, що він порушуватиме права інших співвласників квартири та зареєстрованих у ній мешканців. Крім того, при ухваленні рішення, суд не бере до уваги доводи представника позивача про те, що [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] не проживають у спірній квартирі, оскільки за змістом ст.317 ЦК України, Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» на здійснення права власності не впливають зареєстроване та фактичне місце проживання власника, а також наявність у особи на праві власності іншого житла. Такі обставини не змінюють змісту права власності щодо конкретного майна і не обмежують його. Щодо поданих відповідачами [PERSON] , [PERSON] про визнання позову, суд зазначає наступне. Згідно ст. 206 ЦПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Суд не приймає визнання позову відповідачем у справі, в якій особу представляє її законний представник, якщо його дії суперечать інтересам особи, яку він представляє. За вказаних обставин, суд не приймає визнання позову відповідачами [PERSON] , [PERSON] , оскільки визнання позову порушує права інших відповідачів як співвласників спірної квартири на володіння та користування належним їм майном. Згідно вимог ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У разі задоволення позову - на відповідача, у разі відмови в позові - на позивача. На підставі наведеного та

Outcome: dismissed