Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-01 00:00:00

21 жовтня 2016 року до суду надійшов вищевказаний цивільний позов, у якому позивач просить визнати недійсним договір про надання споживчого кредиту №11090608000 укладений 06 грудня 2006р. між [PERSON] та АКІБ «УкрСиббанк» (нині ПАТ «УкрСиббанк»). Позовні вимоги обґрунтовано тим, що 06 грудня 2006 року між [PERSON] та АКІБ «УкрСиббанк» (ПАТ «УкрСиббанк») укладено договір про надання споживчого кредиту №11090608000. При укладанні договору споживчого кредиту ПАТ«УкрСиббанк», зловживаючи правами кредитора, ввів [PERSON] в оману щодо умов кредитного договору, включаючи і істотні умови цього договору, що відповідно до закону є підставою для визнання договору про надання споживчого кредиту №11090608000 від 06 грудня 2006р. недійсним з огляду на наступне. Відповідно п.1.1 до умов договору ПАТ«УкрСиббанк» зобов'язався надати позичальнику [PERSON], а позичальник прийняти, належним чином використовувати і повернути банку кредит (грошові кошти) в іноземній валюті з сумі 59000швейц. франків та сплатити проценти, комісії в порядку і на умовах, визначених цим договором. Вказана сума кредиту дорівнює еквіваленту 248896грн.34коп. за курсом НБУ на день укладання договору. Пунктом 1.5 передбачено, що кредит надається шляхом зарахування на поточний рахунок позичальника [NUMBER], МФО351005, у банку для подальшого використання за цільовим призначенням. Положеннями пп.пп.1.2.1, 1.2.2 договору встановлено, що надання кредиту (грошових коштів) здійснюється у наступний термін: 06.12.2006р. Позичальник зобов'язується повернути суму кредиту та сплатити проценти, комісії, штрафи та інші платежі згідно умов договору на рахунок [NUMBER] в АКІБ «УкрСиббанк». Кредит вважається повернутим в разі зарахування грошових коштів спрямованих на погашення кредиту в повному обсязі на вказаний рахунок банку. З договору про надання споживчого кредиту №11090608000 від 06 грудня 2006р. вбачається, його умови вводять споживача в оману стосовно таких істотних характеристик як: сума кредитних коштів; склад, кількість та порядок надання кредитних коштів; очікуваний результат від отримання споживчого кредиту та його сукупної вартості. Зокрема, п.1.1 договору зазначено, що кредит надається в іноземній валюті у сумі 59000 швейцарських франків, що в еквіваленті становить 248896грн.34коп. за курсом НБУ на день укладання договору, проте курс НБУ, який діяв на день укладання договору в ньому не зазначено. Проте, в Договорі не зазначено, який курс застосовувався при розрахунку еквіваленту. Відповідно до виписки за особовим рахунком [NUMBER] з (вкл.) 15.12.2006р. по (вкл.) 31.08.2016р. вхідний залишок на 06.12.2006р. становить477грн.90коп., вихідний залишок - 130грн. З яких 477грн.90коп. знято в рахунок погашення комісії за продаж валюти на МРВ. Таким чином, відповідач не виконав умови пп.1.2.1 та п.п.1.1, 1.5 договору, адже на поточний рахунок позичальника [NUMBER], МФО351005 не було зараховано 59000 швейцарських франків. При цьому, на рахунку [PERSON] [NUMBER] з (вкл.) 05.12.2006р. по (вкл.) 31.08.2016р., вхідний залишок 238950грн. та 4779грн. комісія за видачу готівкових коштів, що разом становить 243729грн. - сума, яка не відповідає вимогам договору та не може вважатись виконанням зобов'язання відповідачем. Отже, банк вдався до нечесної підприємницької діяльності і ввів [PERSON] в оману стосовно валюти кредиту та порядку його надання. Користуючись вищевказаними положеннями договору, проте не вказавши якими саме, відповідач уклав з позивачем додаткову угоду №2 від 25.03.2015р., в якій було змінено процентну ставку з 25.03.2015р. (4% річних) до 25.03.2021р. (10,99% річних). Також вищевказаною додатковою угодою встановлено, що за користування кредитними коштами понад встановлений договором термін встановлюється процентна ставка у подвійному розмірі від ставки, що діє для строкової суми основного боргу на дату виникнення такого прострочення та змінено графік погашення кредиту. Також звертає увагу, що 27.03.2015р. між позивачем та відповідачем укладено додаткову угоду №1, в якій, серед іншого викладено зміни до графіку кредитування та строку сплати процентів. Проте невідомо, за яких обставин додаткову угоду №1 укладено пізніше ніж додаткову угоду №2 і який графік кредитування має виконувати позивач. Крім того, відповідно до п.5.3 договору, банк має право дострокового повернення кредиту при настанні подій, що впливають на здатність або бажання виконання позичальником зобов'язань за договором, зокрема: звільнення з основного місця роботи. Відповідно до пп.1.2.2 договору, позичальник у будь-якому випадку зобов'язаний повернути банку кредит у повному обсязі в терміни, встановлені графіком погашення кредиту, але в будь-якому випадку не пізніше 05.12.2027р. Тобто, фактично, для того щоб банк не вимагав дострокового повернення кредиту, [PERSON] зобов'язана протягом строку дії договору, а саме: 21 рік, - не змінювати основне місце роботи, що суперечить нормам діючого законодавства. Таким чином, вищенаведений Договір містить умову, яка обмежує право Позивача на працю. Також договір про надання споживчого кредиту, всупереч вимогам положення п.2 ч.4 ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів» не змістить детальний розпис загальної вартості кредиту для споживача з рахуванням відсоткової ставки за кредитом та вартості всіх послуг, пов'язаних з отриманням, обслуговуванням, погашенням кредиту. Додаток № 1 графік погашення кредиту до зазначеного кредитного договору та змінений графік погашення кредиту за додатковою угодою №2 від 25.03.15р. не містить визначених пунктом 1.3 цього договору даних про суми коштів, що належить сплатити позичальнику (споживачу) у кожному платіжному періоді в погашення основної суми кредиту і процентів за користування кредитом, ні в числовому, ні в процентному виразі, а тому у розумінні закону не є узгодженим графіком платежів позичальника на користь банку. Крім того, положення договору та додатку №1 графік погашення кредиту містять двозначності щодо сум погашення кредиту з огляду на можливу зміну процентної ставки. Таким чином, [PERSON] також не було надано інформацію щодо таких істотних умов договору як загальна вартість кредиту та порядок його повернення. Відповідно до виписки за особовим рахунком [NUMBER] з (вкл.) 05.12.2006р. по (вкл.) 31.08.2016р. грошові кошти у сумі 59000 швейцарських франків на рахунок не зараховувались, [PERSON] грошові кошти у сумі 59000 швейцарських франків не отримувала, з будь-якими заявами щодо продажу/обміну чи отримання суми у гривневому еквіваленті не зверталась. Отже, видача [PERSON] кредиту за договором про надання споживчого кредиту №11090608000 від 06 грудня 2006р. не і потверджується. Позивач та представник позивача у судовому засіданні підтримали позовні вимоги у повному обсязі та просили задовольнити позов. Представник відповідача позовні вимоги не визнала та заперечувала проти їх задоволення, просила суд застосувати до спірних правовідносин строк позовної давності. Дослідивши матеріали справи, заслухавши учасників процесу, суд встановив такі обставини і визначені відповідно до них правовідносини. 06 грудня 2006 року між [PERSON] та АКІБ «УкрСиббанк» (ПАТ «УкрСиббанк», відповідач) укладено договір про надання споживчого кредиту №11090608000 (а.с.9-15). Відповідно п.1.1 до умов договору ПАТ«УкрСиббанк» зобов'язався надати позичальнику [PERSON], а позичальник прийняти, належним чином використовувати і повернути банку кредит (грошові кошти) в іноземній валюті з сумі 59000швейц. франків та сплатити проценти, комісії в порядку і на умовах, визначених цим договором. Вказана сума кредиту дорівнює еквіваленту 248896грн.34коп. за курсом НБУ на день укладання договору. Пунктом 1.5 передбачено, що кредит надається шляхом зарахування на поточний рахунок позичальника [NUMBER], МФО351005, у банку для подальшого використання за цільовим призначенням. Положеннями пп.пп.1.2.1, 1.2.2 договору встановлено, що надання кредиту (грошових коштів) здійснюється у наступний термін: 06.12.2006р. Позичальник зобов'язується повернути суму кредиту та сплатити проценти, комісії, штрафи та інші платежі згідно умов договору на рахунок [NUMBER] в АКІБ «УкрСиббанк». Кредит вважається повернутим в разі зарахування грошових коштів спрямованих на погашення кредиту в повному обсязі на вказаний рахунок банку. Відповідно до пп.1.3.1 договору, за використання кредитних коштів протягом 30 календарних днів, рахуючи з дати видачі кредиту, процентна ставка встановлюється у розмірі 7,990% річних. По закінченню цього строку та кожного наступного місяця кредитування процентна ставка підлягає перегляду відповідно до умов п.9.2 договору. Згідно із п.п.1.3.2 договору, може бути встановлений новий розмір процентної ставки за користування кредитом у разі настання будь-яких обставин, передбачених ч.1 п.9.2 договору. Також 06 грудня 2006 року між [PERSON] та АКІБ «УкрСиббанк» (ПАТ «УкрСиббанк», відповідач) укладено договір про надання споживчого кредиту №11090608000/2 (а.с.37-45). З метою забезпечення своєчасного і повного виконання зобов'язань позичальника, за кредитним договором, між відповідачем та [PERSON] укладено договір поруки №11090608000/П від 06 грудня 2006р. (а.с.46-47). 06 грудня 2006 року між [PERSON] та АКІБ «УкрСиббанк» (ПАТ «УкрСиббанк», відповідач) також було укладено договір іпотеки №11090608000/11090687000/З, за яким іпотекодавець передав в іпотеку іпотекодержателю наступне нерухоме майно: в житловому будинку літ.А-16 квартира №73 складється з: 1 - коридор, 2 - кладова, 3 - туалет, 4 - ванна, 4,5,6 - житлові, 7-кухня, І - лоджія, площа - загальна 71кв.м, житлова - 39,2кв.м, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] та належить [PERSON] (а.с.35-36). 25 березня 2015 року між [PERSON] та АКІБ «УкрСиббанк» (ПАТ «УкрСиббанк», відповідач) укладено додаткову угоду №2 до договору про надання споживчого кредиту №11090608000 від 06 грудня 2006р., в якій було змінено процентну ставку з 25.03.2016р. 4% річних до 25.03.2021р. 10.99% річних (а.с.54-58). Також 25 березня 2015 року між [PERSON] та АКІБ «УкрСиббанк» (ПАТ «УкрСиббанк», відповідач) укладено додаткову угоду №2 до договору поруки №11090608000/П від 06 грудня 2006р., в якій було змінено процентну ставку з 25.03.2016р. 4% річних до 25.03.2021р. 10.99% річних (а.с.17). Окрім того, 25 березня 2015 року [PERSON] та АКІБ «УкрСиббанк» (ПАТ «УкрСиббанк», відповідач) укладено договір про внесення змін №2 до договору іпотеки №1109060800/11090687000/З (а.с.16). 27 березня 2015 року між [PERSON] та АКІБ «УкрСиббанк» (ПАТ «УкрСиббанк», відповідач) укладено додаткову угоду №2 до договору про надання споживчого кредиту №11090608000 від 06 грудня 2006р., в якій було строк сплати процентів встановлено з 01 по 20 число (включно) кожного місяця, наступного за тим, за яким було нараховані банком такі проценти (а.с.48-53). Вищевказаний кредитний договір, договір іпотеки, договір поруки та додаткові угоди до них підписані сторонами у справі, що свідчить про те, що сторони на момент підписання спірних договорів досягли згоди щодо всіх істотних умов укладених між ними договорів. Банк виконав свої зобов'язання за кредитним договором, перерахував кредитні кошти у розмірі 59000CHF на поточний рахунок позичальника, у порядку та на умовах, визначених кредитним договором. Відповідно до Постанови Пленуму ВССУ №5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають з кредитних відносин», при вирішенні спорів про визнання кредитного договору недійсним суди мають враховувати вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, зокрема ЦК (ст.ст.215, 1048 - 1052, 1054 - 1055), статті 18-19 Закону України "Про захист прав споживачів". Відповідно до ст.638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. При укладенні кредитного договору між позивачем та відповідачем додержанні всі загальні вимоги, які встановлені ст.203 ЦК України, Законом України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» та Законом України «Про захист споживачів». Крім цього, кредитний договір укладений у письмовій формі, сторони кредитного договору мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, волевиявлення сторін було вільним і відповідало їх внутрішній волі. Зміст кредитного, договору не суперечить ЦК України, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Під час підписання спірного кредитного договору позивач мала можливість ознайомитись з умовами та відмовитись від його підписання, якщо його не задовольняли умови укладення кредитного договору. Позичальник також не був обмежений звернутися для отримання кредиту до іншої банківської установи. Відповідно до п.4.6 Постанови Національного Банку України від 18.06.2003р. за №254 «Про затвердження Положення про організацію операційної діяльності в банках України» визначається чіткий перелік документів, що використовуються для безготівкових розрахунків. «Меморіальні документи застосовуються банками для здійснення і відображення в обліку операцій банку і його клієнтів за безготівковими розрахунками відповідно до нормативно-правових актів Національного банку. До меморіальних документів (паперових або електронних), що використовуються для безготівкових розрахунків, належать такі розрахункові документи: меморіальні ордери; платіжні доручення; платіжні вимоги-доручення; платіжні вимоги; розрахункові чеки; інші документи (інші платіжні інструменти, що визначаються нормативно-правовими актами Національного банку)». Відповідно до виписки по рахунку [NUMBER] на який згідно з договором про надання споживчого кредиту №11090608000 від 06.12.2006р. були зараховані грошові кошти, вбачається, що на цей рахунок 06.12.2006р. була зарахована сума в розмірі 59000CHF (а.с.99). Пунктом 1.5 кредитного договору передбачено зарахування банком коштів на поточний рахунок позичальника [NUMBER], МФО351005, у банку для подальшого використання за цільовим призначенням. З моменту зарахування коштів у розмірі 59000CHF на поточний рахунок клієнта [NUMBER] такі кошти є власністю клієнта, і відповідно банк виконав свої зобов'язання. Позичальник перед укладенням кредитного договору заповнив та підписав заявку на отримання кредиту, в якій описано, за кредитом в якому розмірі та на якій строк звертається позивач, які активи та доходи має і т.д., що свідчить про те, що кредитний договір укладений після звернення позичальника, а, значить, він був ознайомлений з умовами кредитного договору. Посилання позивача на те, що позичальнику не було надано інформації стосовно умов кредитування перед укладенням кредитного договору, а також не було отримано розрахунок сукупної вартості кредиту, спростовуються матеріалами справи. У день укладення кредитного договору позичальника було ознайомлено з додатком №1 до кредитного договору «Графік погашення кредиту», що є невід'ємною частиною договору про надання споживчого кредиту №11090608000 від 06.12.2006р., що позичальник підтвердив власним підписом. Саме в цьому графіку надано детальний розпис платежів у розрізі сум погашення основного боргу, сплати процентів, вартості супутніх послуг на користь третіх осіб, а також комісій. Цим же графіком передбачено і реальну процентну ставку. Окрім того, позивачем також підписана додаткова угода №2 до договору про надання споживчого кредиту №11090608000 від 06 грудня 2006р., в якій було змінено процентну ставку з 25.03.2016р. 4% річних до 25.03.2021р. 10.99% річних, що також засвідчені підписом позичальника. Відповідно до ст.ст.10, 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою ст.203 цього Кодексу. Згідно із ч.ч.1,3,5,6 ст.203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами) не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей. Згідно із ч.1 ст.627 ЦК України відповідно до ст.6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. У відповідності до ст.19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Згідно з положеннями ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. Банком при укладенні спірного договору дотриманні всі вимоги, встановлені чинним законодавством України. Підтвердженням досягнення згоди з усіх істотних умов договору є підписи представника банку та безпосередньо [PERSON] на кредитному договорі та договорі іпотеки. Позивачем не доведено, що при укладенні договорів вона не була повідомлена про всі істотні умови спірних договорів. Крім того, протягом тривалого часу позивач сплачувала всі передбачені договором платежі, що нею не оспорювалося та свідчить про те, що позивач була ознайомлена з усіма умовами цих договорів і добровільно погодилась їх виконувати, у зв'язку з чим сплачувала передбачені ними кошти. Подальші послідовні та узгоджені дії позивача, яка отримала кредит ще у грудні 2006 року, а до суду звернулась лише в жовтні 2016 року, свідчать про визнання позивачем спірного договору, як такого, що відповідає вимогам закону та волевиявленню сторін. Згідно із положеннями ст.611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; зміна умов зобов'язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди. У відповідності до ст.ст.525,526,530 ЦК України зобов'язання повинні виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог закону, одностороння відмова від виконання зобов'язань не допускається. Відповідно до ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ч.1 ст.201 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Відповідно до ст.3 ЦК України загальними засадами цивільного законодавства є, зокрема, свобода договору, яка полягає у визнанні за суб'єктом цивільного права можливості укладати договори (або утримуватись від укладення договорів) і визначати їх зміст на свій розсуд відповідно до досягнутої з контрагентом домовленості. Відповідно до ст.55 Закону України «Про банки і банківську діяльність» відносини банку з клієнтом регулюються законодавством України, нормативно - правовими актами Національного банку України та угодами (договорами) між клієнтом та банком. Кредитний договір є консенсуальним, оплатним та двостороннім. Кредитний договір вважається укладеним з моменту досягнення згоди по всім істотним умовам договору. Отже, кредитний договір, укладений між позивачем та відповідачем, є укладеним, про що свідчать підписи кожної із сторін на кожному аркуші договору і є обов'язковим до виконання сторонами відповідно до ст.526 ЦК України, згідно з вимогами якої зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст.525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Стаття 629 ЦК України встановлює, що договір є обов'язковим до виконання сторонами. Позивач згідно з ч.2 ст.1056 ЦК України мав право відмовитися від одержання кредиту частково або в повному обсязі, повідомивши про це кредитодавця. Окрім того, відповідно до п.6 ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів» у позивача існувала можливість в 14-денний термін відмовитись від кредиту, проте, цим правом вона не скористалась. Отже, оцінюючи всі фінансові ризики, позивач не відмовилася від отримання кредитних коштів. Відповідно до вимог ст.204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Оспорюваний правочин на даний момент є дійсним. За таких обставин, суд вважає, що позивачем не було доведено, не надано жодних доказів, які б свідчили про те, що оспорюваний правочин слід визнати недійсними. Окрім того, звертаючись у жовтня 2016 року до суду із вказаним позовом, позивач зазначила, що підставами для визнання недійсним укладеного у грудні 2006 року кредитного договору є невідповідність його змісту вимог ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів» та постанови Правління Національного банку України від 10 травня 2007р. №168 «Про затвердження правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту», що виразилося в ненаданні йому відповідачем у повному обсязі інформації про умови кредитування, крім того, умови договору є несправедливими. Згідно із ч.1 ст.626 ЦК України договором є домовленість двох і більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Статтею 627 ЦК України передбачено, що відповідно до ст.6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Згідно із ч.1 ст.628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Статтею 638 ЦК України визначено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Згідно із ч.1 ст.203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Відповідно до ч.1 ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою ст. 203 цього Кодексу. Згідно з преамбулою Закону України «Про захист прав споживачів» цей Закон регулює відносини між споживачами товарів, робіт і послуг та виробниками і продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг різних форм власності, встановлює права споживачів, а також визначає механізм їх захисту та основи реалізації державної політики у сфері захисту прав споживачів. Частинами 1, 2 ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів» (в редакції, чинній на час укладення кредитного договору) встановлено, що договір про надання споживчого кредиту укладається між кредитодавцем та споживачем, відповідно до якого кредитодавець надає кошти (споживчий кредит) або бере зобов'язання надати їх споживачеві для придбання продукції у розмірі та на умовах, встановлених договором, а споживач зобов'язується повернути їх разом з нарахованими відсотками. Перед укладенням договору про надання споживчого кредиту кредитодавець зобов'язаний повідомити споживача у письмовій формі про: особу та місцезнаходження кредитодавця; кредитні умови, зокрема: мету, для якої споживчий кредит може бути витрачений; форми його забезпечення; наявні форми кредитування з коротким описом відмінностей між ними, в тому числі між зобов'язаннями споживача; тип відсоткової ставки; суму, на яку кредит може бути виданий; орієнтовну сукупну вартість кредиту та вартість послуги з оформлення договору про надання кредиту (перелік усіх витрат, пов'язаних з одержанням кредиту, його обслуговуванням та поверненням, зокрема таких, як адміністративні витрати, витрати на страхування, юридичне оформлення тощо); строк, на який кредит може бути одержаний; варіанти повернення кредиту, включаючи кількість платежів, їх частоту та обсяги; можливість дострокового повернення кредиту та його умови; необхідність здійснення оцінки майна та, якщо така оцінка є необхідною, ким вона здійснюється; податковий режим сплати відсотків та про державні субсидії, на які споживач має право, або відомості про те, від кого споживач може одержати детальнішу інформацію; переваги та недоліки пропонованих схем кредитування. Відповідно до ч.4 ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів» договір про надання споживчого кредиту укладається у письмовій формі, один з оригіналів якого передається споживачеві. У договорі про надання споживчого кредиту зазначаються: сума кредиту; детальний розпис загальної вартості кредиту для споживача; дата видачі кредиту або, якщо кредит видаватиметься частинами, дати і суми надання таких частин кредиту та інші умови надання кредиту; право дострокового повернення кредиту; річна відсоткова ставка за кредитом; інші умови, визначені законодавством. За положеннями ч.5 ст.11, ст.18 Закону України «Про захист прав споживачів» до договорів із споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема положення, згідно з якими передбачаються зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору. Несправедливими є положення договору про споживчий кредит, які містять умови про зміни у витратах, зокрема, щодо плати за обслуговування кредиту та плати за дострокове його погашення, і це є підставою для визнання таких положень недійсними (окремих положень, а не договору в цілому). Відповідно до ч.5 ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів» до договорів із споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема положення, згідно з якими: для надання кредиту необхідно передати як забезпечення повну суму або частину суми кредиту чи використати її повністю або частково для покладення на депозит, або викупу цінних паперів, або інших фінансових інструментів, крім випадків, коли споживач одержує за таким депозитом, такими цінними паперами чи іншими фінансовими інструментами таку ж або більшу відсоткову ставку, як і ставка за його кредитом; споживач зобов'язаний під час укладення договору укласти інший договір з кредитодавцем або третьою особою, визначеною кредитодавцем, крім випадків, коли укладення такого договору вимагається законодавством та/або коли витрати за таким договором прямо передбачені у складі сукупної вартості кредиту для споживача; передбачаються зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки; встановлюються дискримінаційні стосовно споживача правила зміни відсоткової ставки. Статтею 18 Закону України «Про захист прав споживачів» передбачена можливість визнання недійсними лише окремих умов договору, а не цивільно-правового договору в цілому і лише у разі визнання цих положень договору несправедливими (ч.5 ст.18). Отже, за змістом ст.ст.11,18 Закону України «Про захист прав споживачів» до договорів зі споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема про встановлення обов'язкових для споживача умов, з якими він не мав реальної можливості ознайомитися перед укладенням договору; надання продавцю (виконавцю, виробнику) права в односторонньому порядку змінювати умови договору на власний розсуд або на підставах, не зазначених у договорі; передбачення зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки. Продавець (виконавець, виробник) не повинен включати в договори зі споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінене або визнане недійсним. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору. Застосування Закону України «Про захист прав споживачів» до спорів, які виникають з кредитних правовідносин, можливе в тому разі, якщо предметом і підставою позову є питання надання інформації споживачеві про умови отримання кредиту, типи відсоткової ставки, валютні ризики, процедура виконання договору тощо, які передують укладенню договору. Після укладення договору між сторонами виникають кредитні правовідносини, тому до спорів щодо виконання цього договору цей Закон не може застосовуватись, а застосуванню підлягає спеціальне законодавство в системі кредитування. Договори укладені між відповідачем і позивачем у відповідності до вимог закону, підписані сторонами, тому правові підстави для визнання договорів недійсними відсутні. Крім того, всі суттєві умови, передбачені чинним законодавством при укладені між сторонами договору були дотримані. Таким чином, вимоги про визнання спірних договорів недійсними задоволенню не підлягають. Подавши свої докази, сторони реалізували своє право на доказування і одночасно виконали обов'язок із доказування, оскільки ст.60 ЦПК закріплює правило, за яким кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обов'язок із доказування покладається також на осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси (ст.ст.27, 46 ЦПК України). Таким чином, процесуальними нормами встановлено як право на участь у доказуванні (ст.27 ЦПК України), так і обов'язок із доказування обставини при невизнані них сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Крім того, суд безпосередньо не повинен брати участь у зборі доказового матеріалу. Враховуючи викладене, зважаючи на те, що позивачем та її представником у судовому засіданні не були доведені обставини, які викладені у позовній заяві, натомість представником відповідача викладені обставини були спростовані, суд доходить висновку про те, що позовні вимоги задоволенню не підлягають. Вирішуючи питання щодо стягнення судових витрат, суд виходить із положень ст.88 ЦПК України.

Outcome: dismissed