Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-02 00:00:00

У травні 2018 року позивач звернувся до Ленінського районного суду м. Харкова з позовною заявою, у якій просить визначити двомісячний додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини за заповітом, що відкрилася [INFO] після смерті [PERSON]. В обгрунтування своєї позовної заяви зазначив, що [INFO] помер його дальній родич - [PERSON], який в 2001- 2007 р.р. постійно проживав разом з ним та його батьками в кв.[ADDRESS]. У 2007 році [PERSON] переїхав на постійне проживання до Харківського геріатричного пансіонату ветеранів праці, який розташований за адресою: [ADDRESS]. При цьому, частину особистих речей (книги, одяг тощо) він залишив в їх квартирі. У травні 2018 року, перебираючи речі, які до цього лежали недоторканими, він знайшов заповіт [PERSON] Відповідно до цього заповіту, [PERSON] все належне йому майно заповідав йому - [PERSON]. Тому до травня місяця 2018 року він не знав, що є спадкоємцем [PERSON] та не міг скористатися своїм правом на прийняття спадщини. 22 травня 2018 року він звернувся до Другої Харківської державної нотаріальної контори з метою подання заяви про прийняття спадщини. Після звернення до нотаріальної контори йому було повідомлено, що він пропустив шестимісячний термін для подачі заяви про прийняття спадщини, у зв'язку з чим він змушений був звернутися до суду.. Ухвалою від 01 червня 2018 року провадження у справі було відкрито, та призначено підготовче засідання в загальному позовному провадженні. Ухвалою суду від 22 червня 2018 року закрито підготовче провадження та справу призначено до судового розгляду. 17 жовтня 2018 року представник відповідача - Харківської міської ради надав відзив на позовну заяву, в якому зазначив, що Харківська міська рада проти задоволення позову заперечує повністю. В обґрунтування заперечень зазначив, що за загальними положеннями про спадкування право на спадщину виникає в день відкриття спадщини, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (статті 1220,1222, 1270 Цивільного кодексу України). Відповідно до вимог статей 1216, 1217 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб. Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Стаття 1223 ЦК України передбачає, що право на спадкування мають особи, визначені в заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмову від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини (ч.1 ст.1269 ЦК України). Відповідно до роз'яснень, викладених у пункті 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», вирішуючи питання визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов'язані з об'єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Право на спадщину виникає з моменту її відкриття, при цьому право на прийняття спадщини не є безмежним, а визначається конкретно визначеним законом строком - протягом шести місяців з часу відкриття спадщини, впродовж якого спадкоємець повинен подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини, а нотаріус, зокрема, зобов'язаний прийняти таку заяву та завести спадкову справу, навіть у випадку, коли ця заява надійшла поштою і справжність підпису спадкоємця на ній ніким не засвідчена. Посилання позивача на той факт що до травня 2018 року він не знав що є спадкоємцем [PERSON], померлого [INFO], та тому не зміг скористатися своїм правом на прийняття спадщини, з урахуванням п.24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» не є тією об'єктивною і непереборною обставиною, що перешкодила йому вчини дії щодо прийняття спадщини. Тому заявлені вимоги [PERSON] є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню. Позивач у судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі, посилаючись на обставини викладені у позовній заяві. Представник відповідача Харківської міської ради до судового засідання не з'явився, надав суду відзив, у якому прохав відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог, оскільки позивачем не доведено поважність причин пропуску строку для прийняття спадщини. Представник третьої особи Другої Харківської державної нотаріальної контори в судове засідання не з'явився, надав суду заяву з проханням про розгляд справи у його відсутність. Суд, вислухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги задоволенню не підлягають з таких підстав. Згідно свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 14.09.2010 року, виданого відділом реєстрації актів цивільного стану по м. Харкову Харківського міського управління юстиції, [INFO] помер дальній родич позивача - [PERSON] (а.с. 3). За життя [PERSON] 08.09.2003 року склав заповіт, посвідчений секретарем виконавчого комітету Покровської сільради Краснопільського району Сумської області Бесараб Н.А. Згідно даного заповіту [PERSON] все належне йому мано заповів позивачу [PERSON] (а.с. 4). З довідки Комунальної установи Харківський геріатричний пансіонат ветеранів праці № 03/02-462 від 06.07.2018 вбачається, що [PERSON], дійсно проживав з 24.01.2007 року (Наказ № 13) і був постійно зареєстрований в Комунальній установі Харківський геріатричний пансіонат ветеранів праці Харківської обласної ради за адресою: [ADDRESS]. (а.с.39). На підставах ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється термін в шість місяців, що починається з моменту відкриття спадщини. З позовної заяви та з пояснень позивача, було встановлено, що у травні 2018 року позивач дізнався про існування заповіту [PERSON], після чого 22 травня 2018 р. він звернувся до Другої Харківської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, однак в оформленні права на спадщину йому було відмовлено у зв'язку із пропуском строку звернення із заявою до нотаріальної контори. Згідно відповіді Другої Харківської державної нотаріальної контори № 1103/ 01-16 від 27.06.2018 року після смерті [PERSON], померлого [INFO], заяв від спадкоємців про прийняття, видачу або про відмову від спадщини не надходило, спадкова справа не заводилася, свідоцтва про право на спадщину не видавались. Заповітів не посвідчувалось. (а.с. 31). Згідно до ч. 1 та ч. 3 ст. 1272 ЦК України, якщо спадкоємець протягом строку, встановленого ст. 1270 ЦК України не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. За позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. Згідно п. 24. Постанови Пленуму ВС України №7 від 30.05.08 року " Про судову практику у справах у спадкуваннях", особа, яка не прийняла спадщину в установлений законом строк, може звернутися до суду з позовною заявою про визначення додаткового строку для прийняття спадщини відповідно до частини третьої статті 1272 ЦК. Вирішуючи питання про визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов'язані з об'єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Згідно ч. 1 ст. 81 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Статтею 89 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). В судовому засіданні позивач не надав суду будь-яких доказів на підтвердження того, що [PERSON] є його дальнім родичем та у період 2001-2007 р.р. постійно проживав з ним та його батьками за адресою: [ADDRESS], а також доказів того, що ним з поважних причин було пропущено строк для прийняття спадщини, після смерті [PERSON], померлого [INFO] На підставі вищевикладеного, суд вважає, що ті обставини, на які посилається позивач у позові, як на поважні причини пропуску ним строку для подання заяви для прийняття спадщини, не являються на думку суду поважними, у зв'язку з чим позов є необгрунтованим та таким, що не підлягає задоволенню. На підставі викладеного і

Outcome: dismissed