Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-22 00:00:00

У серпні 2015 року позивач звернулася з позовом, який згодом уточнила і просила стягнути з відповідачів солідарно на її користь моральну шкоду у розмірі 35000 гривень та витрати на правову допомогу у розмірі 3700 гривень. Рішенням Орджонікідзевського районного суду міста Харкова від 27 жовтня 2016 року позов задоволено частково. Стягнуто з Орджонікідзевського відділу державної виконавчої служби міста Харкова Головного територіального управління юстиції у Харківській області на користь [PERSON] моральну шкоду у розмірі 10000 гривень та витрати на правову допомогу у розмірі 3700 гривень. В іншій частині позовних вимог відмовлено. Не погоджуючись з зазначеним рішенням старший державний виконавець Орджонікідзевського відділу державної виконавчої служби Харківського міського управління юстиції звернулася з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення і ухвалити нове, яким позивачу відмовити у повному обсязі. В обгрунтування скарги посилається на те, що рішення суду є необґрунтованим. Ухвалюючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції в порушення вимог матеріального та процесуального права, неповно з"ясував обставин, які мають значення для справи, що призвело до невідповідності рішення фактичним обставинам справи. Неодноразово призначалася судово-психологічна експертиза, проте не була проведена, оскільки надані докази були недостатніми для висновку про заподіяння моральної шкоди. Судом були взяті до уваги тільки безпідставні твердження позивача, щодо завдання їй моральної шкоди. Відповідно до ч. 1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції. Заслухавши доповідь судді, представника ВДВС, обговоривши доводи апеляційної скарги та дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню. Відповідно до вимог ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. При розгляді справи суд першої інстанції не виконав всі вимоги цивільного судочинства, постановив рішення з порушенням норм матеріального і процесуального права. В основу рішення суду були покладені пояснення [PERSON] та свідка [PERSON] , які пояснили, що через неправомірні дії службових осіб Орджонікідзевського відділу державної виконавчої служби Харківського міського управління юстиції з приводу виконання виконавчих проваджень ВП № 44182051 та ВП № 44182118 позивач зазнала певних моральних страждань, оскільки втрата значної частини пенсії, на яку існувала позивач, змусила її змінити звичний уклад життя, звернутись за правовою допомогою до юристів, відновлювати свої порушені права у судових інстанціях, доказувати свою невинуватість, що спричиняло їй душевні хвилювання та вплинуло на стан її самопочуття та здоров»я. Виходячи з принципів розумності, справедливості та виваженості, суд дійшов висновку про стягнення моральної шкоди, яка була завдана позивачу, в сумі 10000 гривень. З таким висновком суду погодитись не можно, оскільки суд вважав встановленими недоведені обставини, що мають значення для справи , а саме позивачем не доведено заподіяння їй моральної шкоди, що є підставою для скасування рішення і ухвалення нового про відмову у задоволенні позову згідно п.2 ч.1 ст.309 ЦПК України. Судовим розглядом дійсно встановлено, що постановою Харківського окружного адміністративного суду від 22.06.2015 р. було визнано неправомірною бездіяльність Орджонікідзевського відділу державної виконавчої служби Харківського міського управління юстиції, яка полягає у неповідомленні [PERSON] належним чином в установленому Законом України «Про виконавче провадження» про відкриття 25.07.2014 р. виконавчих проваджень ВП № 44182051 та ВП № 44182118. Відповідно до ч.1 ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Підставами для захисту цивільного права є його порушення, невизнання або оспорювання. Порушення цивільного права є результатом протиправних дій порушника, внаслідок чого воно зазнало зменшення або ліквідації, що позбавляє його носія можливості здійснити, реалізувати це право повністю або частково. При цьому, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (ч.1 ст. 10 ЦПК України). Даний принцип полягає у прояві в змагальній формі ініціативи та активності осіб, які беруть участь у справі. Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин даної справи. Сторони зобовязані визначити коло фактів, на які вони можуть посилатися як на підставу своїх вимог і заперечень, і довести обставини, якими вони обгрунтовують ці вимоги й заперечення (ч.1 ст.60 ЦПК України), крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Відповідно до ст.57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обгрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема, звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Відповідно до вимог ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. \~\~\~\~\~\~\~\~\~ Згідно до вимог ст.1174 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи.\~ Відповідно до п.5 Постанови Пленуму ВС України № 4 від 31.03.95 р. «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обовязковому зясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Матеріали справи не містять доказів позовних вимог, а саме , що в результаті протиправних дій відповідачів цивільні права позивача зазнали зменшення або ліквідації і це позбавило її можливості здійснити, реалізувати це право повністю або частково. Суд критично ставиться до пояснень позивача щодо утримання у неї з пенсії значної суми (200 грн), і саме цим їй заподіянно моральну шкоду, оскільки на пропозицію ВДВС отримати ці кошти позивач зволікала майже півроку (а.с.202) і при цьому за правову допомогу нею було сплачено 3700 грн. (а.с.147-148). У зв"язку з відмовою у задоволенні позову про стягнення моральної шкоди, слід відмовити і в стягненні судових витрат.

Outcome: dismissed