Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-23 00:00:00

У травні 2021 року [PERSON] звернувся до Білоцерківського міськрайонного суду Київської області з вищевказаним позовом, в якому просить суд: 1) скасувати обтяження у вигляді арешту нерухомого майна № 10151918 від 17.08.2010 року в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, Реєстрі прав власності на нерухоме майно, Державному реєстрі Іпотек, Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта, об`єкт обтяження невизначене майно, все нерухоме майно, яке належить [PERSON] , накладений постановою про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження 20711649 від 09.08.2010 року, МВ ДВС Білоцерківського МРУЮ; 2) скасувати обтяження у вигляді арешту нерухомого майна за № 12492390 від 14.05.2012 року в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, Реєстрі прав власності на нерухоме майно, Державному реєстрі Іпотек, Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта, об`єкт обтяження невизначене майно, все нерухоме майно, яке належить [PERSON] , накладений постановою про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження 32305748 від 14.05.2012 року, МВ ДВС Білоцерківського МРУЮ. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач є власником житлового будинку по [ADDRESS] . В нього виникла необхідність у відчуженні вказаного будинку, однак виявилось, що в Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна наявні відомості про реєстрацію обтяжень № 10151918 та № 12492390 щодо всього майна, що належить [PERSON] . Вказані арешти накладені згідно з постановами МВ ДВС Білоцерківського МУЮ від 09.08.2010 року ВП № 20711649 та від 14.05.2012 року № 32305748. Вказує, що виконавче провадження № 32305748 щодо солідарного стягнення з нього заборгованості за виконавчим листом Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська № 2-5020 від 01.02.2012 року завершено, а тому наявність арештів безпідставне та позбавляє його можливості реалізувати своє право, як власника. 27.05.2021 року відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями вказану справу передано на розгляд судді Цуранову А.Ю. 10.06.2021 року ухвалою судді прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі та призначено розгляд в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи. Відповідно до наявних у справі зворотних поштових повідомлень, позивач отримав копію ухвали про відкриття провадження 17.06.2021 року , відповідач 22.06.2021 року, третя особа 16.06.2021 року. 28.08.2021 року засобами поштового зв`язку на адресу суду надійшов відзив відповідача на позовну заяву. Вказаний відзив обґрунтований тим, що 07.07.2008 року між [PERSON] та ПАТ КБ «ПриватБанк», правонаступником якого є АТ КБ «ПриватБанк», укладено кредитний договір № 202КМ_В про надання кредиту в розмірі 32 000 Євро, 06.09.2007 року між тими самими сторонами укладено кредитний договір № 141КМ_В про надання 26 000 доларів США. З метою забезпечення виконання грошових зобов`язань за вказаними договорами між [PERSON] та АТ КБ «ПриватБанк» укладені договори поруки. Рішенням Жовтневого районного суду міста Дніпропетровська від 28.04.2011 року по справі № 2-5020/11 стягнуто з позивача заборгованість та видано виконавчий лист на підставі якого постановою МВ ДВС Білоцерківського МРУЮ 09.08.2010 року № 20711649 та постановою МВ ДВС Білоцерківського МРУЮ від 14.05.2012 року № 32305748 накладено арешт на майно та оголошено заборону на його відчуження. Таким чином, АТ КБ «Приват Банк» є стягувачем у виконавчому провадженні. Крім цього, представник відповідача звертає увагу про неналежний спосіб захисту з огляду на можливість оскаржити до суду дії державного виконавця. У задоволенні позову представник відповідача просить відмовити в повному обсязі. Заперечень щодо розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін на адресу суду не надходило. Дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне. [PERSON] є власником житлового будинку з відповідними господарськими та побутовими будівлями і спорудами по [ADDRESS] , що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за законом від 09.09.2020 року, посвідченим державним нотаріусом Другої Білоцерківської державної нотаріальної контори Київської області Юрченко І.О., зареєстрованим в реєстрі за № 2-492 та витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 09.09.2020 року № 223333476, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 2164038532103. Відповідно до Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 29.09.2020 року № 225932024 по вказаному об`єкту нерухомого майна містяться наступні записи: 1) арешт нерухомого майна; реєстраційний номер обтяження: 10151918; зареєстровано: 17.08.2010 17:34:53 за № 10151918 реєстратором: Київська обласна філія державного підприємства «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України, 04050, м. Київ, вул. Мельникова, 81 літ А, (044) 206-71-18, 206-71-62; підстава обтяження: постанова про відкриття виконавчого провадження з накладенням арешту, ВП 20711649, 09.08.2010, Міський відділ державної виконавчої служби Білоцерківського міськрайонного управління юстиції; об`єкт обтяження: невизначене майно, все майно; власник: [PERSON] ; обтяжувач: Міський відділ державної виконавчої служби Білоцерківського міськрайонного управління юстиції, Код: 34846021, 09100, Київська обл., м. Біла Церква, вул. Привокзальна, 32-а (04463) 6-63-86; заявник: Міський відділ державної виконавчої служби Білоцерківського міськрайонного управління юстиції, Код: 34846021, 09100, Київська обл., м. Біла Церква, вул. Привокзальна, 32-а; 2) арешт нерухомого майна; реєстраційний номер обтяження: 12492390; зареєстровано: 14.05.2012 17:53:11 за № 12492390 реєстратором: Київська обласна філія державного підприємства «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України, 04050, м. Київ, вул. Мельникова, 81 літ А, (044) 206-71-18, 206-71-62; підстава обтяження: постанова про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, 32305748, 14.05.2012, міський відділ державної виконавчої служби Білоцерківського міськрайонного управління юстиції Сівак В.О.; об`єкт обтяження: невизначене майно, все майно; власник: [PERSON] ; обтяжувач: Міський відділ державної виконавчої служби Білоцерківського міськрайонного управління юстиції, Код: 34846021, 09100, Київська обл., м. Біла Церква, б-р 50 років Перемоги, 94, тел. (04463) 6-63-86; заявник: Міський відділ державної виконавчої служби Білоцерківського міськрайонного управління юстиції, Код: 34846021, 09100, Київська обл., м. Біла Церква, б-р 50 років Перемоги, 94. Згідно з рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 28.04.2011 року у справі № 2-5020/11 за позовом ПАТ КБ «ПриватБанк» до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , ТОВ «Українське фінансове агентство «Верус» про стягнення заборгованості, зокрема, стягнуто солідарно на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» з [PERSON] , [PERSON] суму заборгованості в розмірі 463 959,82 грн., стягнуто солідарно з [PERSON] , [PERSON] суму заборгованості в розмірі 219 031,78 грн. Вказаним рішенням встановлено, що між [PERSON] , [PERSON] та позивачем були укладені договори поруки, за умовами яких [PERSON] , [PERSON] зобов`язались відповідати перед позивачем за виконання відповідачем [PERSON] своїх обов`язків за кредитними договорами № 202КМ_В від 07.07.2008 року, № 141КМ від 06.09.2007 року. Відповідно до наявної в матеріалах справи копії листа Білоцерківського міського відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) від 02.02.2021 року № 7998, з 19.04.2012 року по 26.10.2012 року на примусовому виконанні перебувало виконавче провадження № 32305748 з примусового виконання виконавчого листа Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська № 2-5020 від 01.02.2012 року про стягнення солідарно на користь Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» з [PERSON] , [PERSON] суми заборгованості в розмірі 463 959,82 грн. Зазначене виконавче провадження завершено на підставі п. 2 ч. 1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження» (у зв`язку з відсутністю у боржника майна). Підстави для відновлення зазначеного виконавчого провадження відсутні. На примусовому виконанні виконавчі документи щодо боржника [PERSON] не перебувають та станом на 02.02.2021 року не надходили. При вирішенні справи суд виходить з наступного. Статтею 41 Конституції України визначено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Право приватної власності є непорушним. У порядку цивільного судочинства власник майна може вимагати звільнення майна з-під арешту, що ґрунтуються на праві власності, такі вимоги виступають способом захисту зазначеного права і виникають з цивільних правовідносин, тому відповідно до частини першої статті 19 ЦПК України можуть бути вирішені судом цивільної юрисдикції. Згідно зі статтею 1 Першого протоколу до Конвенції кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Поняття «майно» у першій частині статті 1 Першого протоколу до Конвенції має автономне значення, яке не обмежується правом власності на фізичні речі та є незалежним від формальної класифікації в національному законодавстві. Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) втручання держави у право власності на житло повинне відповідати критеріям правомірного втручання в право особи на мирне володіння майном у розумінні Конвенції. Відповідно до статті 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном (стаття 317 ЦК України). Згідно статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, що не суперечать закону. Згідно з положеннями статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Зазначена норма матеріального права визначає право власника вимагати будь-яких усунень свого порушеного права від будь-яких осіб будь-яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення, ким саме спричинено порушене право та з яких підстав. Позов про зняття арешту з майна може бути пред`явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно). При розгляді позову про визнання права власності на арештоване майно та/або зняття арешту з майна судам слід всебічно і повно з`ясовувати обставини, наведені позивачем на підтвердження своїх вимог. Підстави та порядок зняття арешту при виконанні рішень суду визначено Законом України «Про виконавче провадження». В силу частини 1 статті 5 Закону України "Про виконавче провадження" (в редакції на час винесення рішення про закінчення ВП), арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Згідно з частини 2 статті 59 Закону України «Про виконавче провадження» у разі якщо у виконавчому провадженні державним виконавцем накладено арешт на майно боржника, у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, державний виконавець зазначає про зняття арешту, накладеного на майно боржника. Відповідно до частини 5 статті 60 Закону України «Про виконавче провадження», у випадках завершеного виконавчого провадження арешт з майна чи коштів може бути знятий за рішенням суду. Позивач має право володіти, користуватися та розпоряджатися своїм майном на свій розсуд, однак, враховуючи обставини даної справи, не може цього зробити через наявність обтяження на належне йому майно. Судом встановлено, що за даними, які містяться в Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, арешти накладено на майно позивача в рамках виконавчих проваджень № 20711649 та № 32305748. Виконавче провадження № 32305748 було завершене у 2012 році, відомостей про чинність виконавчого провадження № 20711649 у справі немає, при цьому відповідачем не надано доказів про повторне пред`явлення виконавчих документів до виконання, враховуючи наявні у справі відомості та доводи позивача про те, що на примусовому виконанні виконавчі документи щодо боржника [PERSON] не перебувають. Тобто, за вищевказаних обставин, як встановлено в ході розгляду справи, наразі відсутнє будь-яке відкрите виконавче провадження з приводу примусового виконання будь-якого рішення, де боржником є позивач. При обранні способу відновлення порушеного права позивача суд виходить з принципу верховенства права щодо гарантування цього права ст. 1 Протоколу № 1 до Європейської Конвенції з прав людини, як складової частини змісту і спрямованості діяльності держави, та виходячи з принципу ефективності такого захисту, що обумовлює безпосереднє поновлення судовим рішенням прав особи, що звернулась за судовим захистом без необхідності додаткових її звернень та виконання будь-яких інших умов для цього. Відповідно до пункту 4 частини 3 статті 129 Конституції України основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведеності перед судом їх переконливості. Згідно із частиною 1 статті 82, частиною 4 статті 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 6 ст. 81 ЦПК України). Оцінивши належність, допустимість, а також достатність наявних у справі доказів, їх взаємозв`язок у сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, враховуючи те, що чинним законодавством України не передбачено іншого порядку захисту прав позивача за даних обставин справи, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог.

Outcome: approved