Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-03 00:00:00

Публічне акціонерне товариство «Комерційний банк «Приватбанк» звернувся до суду з вимогою до [PERSON] про стягнення суми боргу за кредитним договором, відсотків за користування коштами, пені за користування коштами, посилаючись на такі обставини. 12.09.2007 року сторони уклали кредитний договір б/н, за умовами якого позивач отримав кредит у розмрі 4000,00 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 24,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідач [PERSON] у порушення умов кредитного договору перестав вносити черговий мінімальний платіж, має заборгованість перед позивачем по сплаті платежів, а тому на неї нарахована пеня та відсотки, а загальний борг складає 11116,59 грн. Представник позивача в судовому засіданні позов підтримав, просить суд позовні вимоги задовольнити в повному обсязі. Представник відповідача в судовому засіданні позов не визнала, пояснила, що відповідач дійсно отримав кредит в банку в сумі 4000,00 грн. строком на один рік. Просить суд відмовити в задоволенні позовних вимог, оскільки банком пропущені строки позовної давності. Вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що в задоволенні позову повинно бути відмовлено. Судом встановлено, що відповідно до кредитного договору б/н від 12.09.2007 року зв сторони уклали кредитний договір, за умовами якого позивач отримав кредит у розмрі 4000,00 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 24,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Згідно розрахунку заборгованості за кредитом (арк.с.5) останній термін повернення кредиту 31.10.2009 року. Згідно ч. 1 ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Зазначеним Кодексом встановлено строк, протягом якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу - позовна давність. До вимоги заявленої позивачем застосовується загальна позовна давність, встановлена ст.257 ЦК України, тривалістю у три роки. Договором кредиту укладеним між сторонами не передбачено збільшення позовної давності відповідно до положень ст.259 ЦК України. Виходячи з приписів ч. 1 ст.261 ЦК України суд вважає, що перебіг позовної давності почався від дня, коли позивач міг довідатися про порушення свого права або особу, яка його порушила. Незважаючи на те, що відповідач почав порушувати умови договору ще з 15.04.2008 року, взагалі невносячи платежі по кредиту, суд вважає початком перебігу строку позовної давності з 31.10.2009 року, до якого повинен був бути повністю погашений кредит. В зв'язку з викладеним позовна давність за вимогою про стягнення боргу за кредитним договором сплила 31.10. 2012 року. В той час як позивач звернувся до суду лише 29.01.2014 року. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставною для відмови у позові (ч. 4 ст.267 ЦК України). З таким клопотанням про застосування позовної давності звернувся відповідач до винесення рішення по справі. Відповідно Таким чином, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову у зв'язку зі зверненням позивача до суду після спливу позовної давності. На підставі ст. 88 ЦПК України в зв'язку з відмовою у позові не підлягає задоволенню вимога про стягнення з відповідача понесених позивачем судових витрат. Відповідно до пункту 31 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 30 березня 2012 року „Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних відносин" враховуючи положення пункту 7 частини тринадцятої статті 11 Закону України „Про захист прав споживачів", суди мають виходити з того, що у спорах щодо споживчого кредитування кредитодавцю забороняється вимагати повернення споживчого кредиту, строк давності якого минув. У зв'язку із цим позовна давність за позовом про повернення споживчого кредиту застосовується незалежно від наявності заяви сторони у спорі. Оскільки зі спливом строків позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність сплила і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставне майно тощо). важаючи на складність у викладенні повного рішення суду, пов`язаного з потребою у наведення доводів, суд вважає за необхідне проголосити його вступну та резолютивну частини. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed