Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-14 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до Петрівської сільської ради Кодимського району Одеської області про поновлення строку позовної давності, встановлення факту прийняття спадщини та визнання в порядку спадкування права на земельну частку (пай). В позові зазначила, що [INFO] помер її батько [PERSON]. Після його смерті залишилась спадщина у вигляді земельної частки (паю), у розмірі 4.7 умовних кадастрових гектарів із земель Петрівської сільської ради Кодимського району Одеської області, посвідченої сертифікатом на право на земельну частку (пай) серії [NUMBER], зареєстрованим в Книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) 22.08.1996 року за № 287. Позивач вказала, що являється спадкоємцем після померлого та прийняла спадщину, оскільки фактично вступила у володіння та управління спадковим майном. Просила позов задовольнити. В судове засідання позивач не з'явилася, надавши до суду заяву про підтримання позовних вимог та розгляд справи без її участі. Представник відповідача в судове засідання не з'явився, надавши до суду клопотання в якому просить розглянути справу у його відсутність. Позовні вимоги визнає. Оскільки всі учасники справи в судове засідання не з'явились, враховуючи положення ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що визнання відповідачем позову суперечить вимогам закону, а тому суд не може прийняти визнання позову відповідачем. З матеріалів справи вбачається, що [INFO] помер [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть. Пунктом 5 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України визначено, що правила книги шостої Цивільного кодексу України може бути застосовано лише до спадщини, яка відкрилася після 01 липня 2003 року і не була прийнята ніким зі спадкоємців. Згідно роз'яснень Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику у справах про спадкування" від 30 травня 2008 року п. 1 у разі відкриття спадщини до 1 січня 2004 року застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні норми ЦК УРСР 1963 року, у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом. Відповідно до ст. 525 ЦК УРСР, часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця. Як встановлено судом, спадщина після смерті [PERSON] відкрилася [INFO], тобто до 1 січня 2004 року, а тому необхідно застосовувати норми ЦК УРСР 1963 року. Положеннями частин 1 та 2 ст. 549 ЦК УРСР (1963 р.) визначено, що спадкоємець прийняв спадщину: якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. З повідомлення Кодимської державної нотаріальної контори вбачається, що позивач прийняла спадщину, звернувшись до нотаріальної контори, тобто відсутній предмет спору в частині вимог про встановлення факту прийняття спадщини, а тому позов в цій частині задоволенню не підлягає. Крім того, позивачем заявлено вимогу про поновлення строку позовної давності. Оскільки позовна давність, відповідно до ч. 3 ст. 267 ЦК України, застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення та враховуючи, що в даному спорі про її застосування ніхто не заявляв, дана вимога є безпідставною. Що стосується позовної вимоги про визнання права на земельну частку (пай) в порядку спадкування, суд зазначає наступне. Статтею 15 ЦК України передбачено виникнення права особи на захист свого цивільного права в разі його порушення, невизнання або оспорювання. Пленум Верховного Суду України в абз.3 п.23 постанови №7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» зазначив, що у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. При цьому, захист порушеного права спадкоємця на спадщину в судовому порядку можливий лише за умови відсутності такої можливості в позасудовому порядку. Окрім цього, Пленум Верховного Суду України в абз.2 п.23 зазначеної постанови, вказав, що за наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. З матеріалів справи встановлено, що позивач зверталася до нотаріуса та отримала відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину, мотивовану тим, що нею не надано документи, що підтверджують право власності на спадкове майно. Однак матеріали справи не містять доказів відсутності вказаних документів, а в абз.4 позовної заяви позивачем зазначено, про наявність у неї оригіналу сертифіката на право на земельну частку (пай), яка входить до складу спадкового майна. Тому позовна вимога про визнання права на земельну частку (пай) в порядку спадкування за законом є передчасною.

Outcome: dismissed