Jurisdiction: civil
Date: 2021-08-03 00:00:00

04.03.2020 представник позивача ПАТ «Закарпаттяобленерго» адвокат Пеняк І.В. звернулася до суду з вищевказаною позовною заявою до відповідача [PERSON] .Сзазначивши третіми особами без самостійних вимог щодо предмету спору [PERSON] , приватного нотаріуса Селехмана О.А., в якому просить: 1.Витребувати на користь Приватного акціонерного товариства «Закарпаттяобленерго» (код ЄДРПОУ: 00131529, місцезнаходження: 89412, Закарпатська обл., Ужгородський район, с. Оноківці, вул. Головна, 57) з незаконного володіння [PERSON] (зареєстроване місцезнаходження майна: [ADDRESS] ) трансформаторну підстанцію №35 літ. Б, загальною площею 49,2 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS] .; 2.Визнати протиправним та скасувати рішення про державну реєстрацію права власності [PERSON] (зареєстроване місцезнаходження майна: [ADDRESS] ) на трансформаторну підстанцію №35 літ. Б за адресою: [ADDRESS] , індексний номер рішення:35874689 від 26.06.2017 р.; 3.Скасувати запис про право власності [PERSON] (зареєстроване місцезнаходження майна: [ADDRESS] ) на трансформаторну підстанцію №35 літ. Б за адресою: [ADDRESS] , номер запису про право власності:21114664, із закриттям відповідного розділу Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.; 4.Припинити право власності [PERSON] (зареєстроване місцезнаходження майна: [ADDRESS] ) на трансформаторну підстанцію №35 літ. Б за адресою: [ADDRESS] , номер запису про право власності:21114664; 5.Стягнути з [PERSON] (зареєстроване місцезнаходження майна: [ADDRESS] ) на користь Приватного акціонерного товариства «Закарпаттяобленерго» (код ЄДРПОУ: 00131529, місцезнаходження: 89412, Закарпатська обл., Ужгородський район, с. Оноківці, вул. Головна, 57), суму в розмірі: - 4204 грн. (чотири тисячі двісті чотири грн. 00 коп.) сплаченого ПрАТ «Закарпаттяобленерго» судового збору за подання позовної заяви; - 1052 грн. (тисяча п`ятдесят дві грн. 00 коп.) сплаченого ПрАТ «Закарпаттяобленерго» судового збору за подання заяви про забезпечення позову. 6.Вирішити питання про розподіл судових витрат в суді першої інстанції. 06.05.2020 та 26.01.2021 представник позивача подала до суду заяву про стягнення з відповідача на користь позивача 15000 грн. витрат на професійну правничу допомогу. В обґрунтування заявленого, з врахуванням письмового виступу у судових дебатах, представник позивача зазначає, що позивач ПрАТ «Закарпаттяобленерго» є власником об`єкта нерухомості, а саме будівлі трансформаторної підстанції №35, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , загальною площею, 49, 2 кв.м, що підтверджується рядом рішень судів, ухваленими зокрема у справі №308/2784/14-ц, які набрали законної сили. Реєстрація права власності на вказаний об`єкт нерухомості з врахуванням зміненої поштової адреси була проведена державним реєстратором 08.11.2016. Окрім цього зазначає, що для розміщення, будівництва, експлуатації та обслуговування будівель, споруд об`єктів передачі електричної та теплової енергії по [ADDRESS] позивачу ПрАТ «Закарпаттяобленерго» Ужгородською міською радою за договором оренди землі від 30.07.2018 № №1997 було надано у строкове платне користування земельну ділянку з кадастровим номером 2110100000:06:001:0253 площею 0,0274 га. Разом з тим зауважує, що згідно з інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №201450893 від 24.02.2020 щодо будівлі трансформаторної підстанції №35, власником якої є позивач та яка нібито знаходиться за адресою: [ADDRESS] ( [ADDRESS] справжня адреса), було укладено договір купівлі-продажу №505 від 22.03.2017 між відповідачем [PERSON] , та третьою особою [PERSON] , який сторона позивача вважає недійсним. Стверджує, що предметом вказаного договору є ТП №35 під літ. Б загальною площею 49, 2 кв.м., однак поділ будівлі трансформаторної підстанції №35 є неправомірним, оскільки підставою виникнення права власності у відповідача на таку є зокрема висновок щодо технічної можливості серія та номер б/н, виданий 24.04.2017 ТОВ «Байт», хоча за твердженням останнього, такий висновок ним не надавався. Відтак сторона позивача зауважує, що будівля трансформаторної підстанції [ADDRESS] та [ADDRESS] є одним і тим самим об`єктом , внаслідок чого в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно існує два записи про право власності на одне й те саме нерухоме майно ТП №35. Окрім цього сторона позивача вважає діх державного реєстратора приватного нотаріуса Селехмана О.А. неправомірними, оскільки при здійсненні реєстраційних дій нотаріус не встановив суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами та їх обтяженнями, не дивлячись на те, що право власності на будівлю трансформаторної підстанції №35 було зареєстроване за позивачем ще 08.11.2016. В судове засідання від 04.08.2021 представник позивача ПАТ «Закарпаттяобленерго» адвокат Пеняк І.В. не з`явилася, подала до суду заяву від 02.08.2021, в якій просить провести судове засідання за відсутності сторони позивача, позовні вимоги задовольнити. Окрім цього подала до суду письмовий виступ в судових дебатах. Відповідач, будучи повідомленим про день та час розгляду справи, зокрема шляхом розміщення оголошення про виклик на вебпорталі Судова влада України, в судове засідання не з`явився, причини неявки суд не повідомив, відзиву на позовну заяву не подав. Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору [PERSON] та/або його представник в судове засідання не з`явилися, адвокат Рутковський С.В. був присутній на попередньому судовому засіданні від 28.07.2021, в якому зазначив про невірно обраний позивачем спосіб захисту. Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору приватний нотаріус Селехман О.А. в судове засідання не з`явилися, на виконання ухвали суду від 06.05.2021 про витребування доказів, останнім надіслано до суду копію нотаріальної справи, зведеної на підставі договору купівлі-продажу №505 від 22.03.2017. За правилами ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи. Дослідивши матеріали справи, приймаючи до уваги позицію сторони позивача та відповідача, оцінивши у сукупності зібрані докази, суд приходить до наступного висновку. Рішенням Ужгородського міськрайонного суду від 28.04.2015 та Апеляційного суду Закарпатської області від 09.11.2015 у справі №308/2784/14-ц право власності на об`єкт нерухомості, а саме будівлю трансформаторної підстанції №35, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , загальною площею, 49,2 кв.м., визнано за позивачем ПрАТ «Закарпаттяобленерго». У вказаній частині рішення суду не оскаржувалося в касаційному порядку, а відтак набрало законної сили з моменту його проголошення. Рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 13.10.2016, за яким скасовано запис про реєстрацію [PERSON] за право власності від 23.10.2013 №3042483 на об`єкт нерухомого майна будівлю трансформаторної підстанції №35 і незавершену будівництвом збудовану добудову до неї за адресою: [ADDRESS] , а також постановою Верховного Суду від 05.12.2018 у справі №308/2212/16-ц констатовано право власності позивача ПрАТ «Закарпаттяобленерго» на будівлю трансформаторної підстанції №35. Останнє також підтверджується рішенням Ужгородського міськрайонного суду від 05.04.2019, яке набрало законної сили, та постановою Закарпатського апеляційного суду від 30.09.2019 у справі №308/11974/18. Довідкою від\~28.10.2016,\~виданою Управлінням\~містобудування та\~архітектури Ужгородської\~міської ради,\~рішенням виконавчого комітету Ужгородської міської ради «Про поштові адреси» №350 від 26.10.2016, рішенням Ужгородської міської ради «Про перейменування вулиці міста та присвоєння назви скверу» №1320 від 29.05.2014 стверджується присвоєння будівлі трансформаторної підстанції №35 поштової адреси [ADDRESS] . Згідно з Переліку майна, переданого до статутного фонду Державної акціонерної енергопостачальної компанії «Закарпаттяобленерго» (правонаступник ПАТ «Закарпаттяобленерго») адреса ТП-35 п/ст-35 м.Ужгород, вул. Уральська, інвентарний номер 214. Судами у справі №308/2784/14-ц встановлено, що в різні часи адреса місцезнаходження ТП-35 була наступна: [ADDRESS] , [ADDRESS] , м. Ужгород, вул. Уральська, 6, [ADDRESS] . Окрім цього перейменування вулиці та присвоєння ТП-35 нової поштової адреси стверджується й у згаданих вище рішеннях судів у справі №308/11974/18. Інформаційною довідкою з\~Державного реєстру\~речових прав\~на нерухоме\~майно №201446326\~від 24.02.2020\~стверджується,\~що 08.11.2016 державним реєстратором Ужгородського районного комунального підприємства (бюро) технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об`єкти нерухомого майна Закарпатської області [PERSON] було зареєстровано право власності ПрАТ «Закарпаттяобленерго» на будівлю трансформаторної підстанції №35, що розташована за адресою [ADDRESS] , номер запису про право власності: 17451483. Разом з цим згідно з інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №201450893 від 24.02.2020 щодо об`єкта нерухомого майна - трансформаторної підстанції №35 літ. Б загальною площею 49,2 кв.м. за адресою: [ADDRESS] право власності зареєстровано за відповідачем [PERSON] . Зазначено як підставу виникнення права власності договір-купівлі продажу №505 від 22.03.2017 та висновок щодо технічної можливості б/н, виданим ТОВ «Байт» від 24.04.2017. Підставою внесення запису вказано рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень з відкриттям розділу індексний номер 35874689 від 26.06.2017, прийнятого приватним нотаріусом Ужгородського міського нотаріального округу Селехманом О.А. Ухвалою суду від 06.05.2020 в третьої особи приватного нотаріуса Селехмана О.А. витребувано належним чином посвідчену копію договору купівлі-продажу, серія та номер 505, виданого 22.03.2017, а також нотаріальну справу, заведену у зв`язку з посвідченням даного договору. З договору купівлі-продажу від 22.03.2017, зареєстрованого третьою особою приватним нотаріусом Селехманом О.А., вбачається, що третя особа [PERSON] зобов`язується передати відповідачу [PERSON] , який зобов`язується оплатити та прийняти у власність нерухоме майно об`єкт незавершеного будівництва, готовністю 38%, будівлю трансформаторної підстанції №35 і незавершену будівництвом забудову до неї за адресою [ADDRESS] . Зазначено, що нерухоме майно належить [PERSON] на праві приватної власності на підставі договору дарування від 13.12.2012, номер запис в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 3042483. Як зазначалося вище, вказаний запис був скасований за рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 13.10.2016 у справі №308/2212/16-ц, що набрало законної сили 05.12.2018. Ухвалою суду від 06.05.2020 у виконавчого комітету Ужгородської міської ради (код ЄДРПОУ 04053699, м. Ужгород, пл. Поштова, 3) належним чином посвідченої копії реєстраційної справи, яка була сформована приватним нотаріусом Ужгородського міського нотаріального округу Селехман О.А. у зв`язку з прийняттям рішення про державну реєстрацію права власності (з відкриттям розділу) [PERSON] на трансформаторну підстанцію №35 літ Б (місцезнаходження м. Ужгород, Набережна незалежності,6), індексний номер рішення 35874689 від 26.06.2017. З наявного у вказаній реєстраційній справі договору дарування від 13.12.2012 з`ясовано, що нерухоме майно (будівля трансформаторної підстанції №35 під літ. Б загальною площею 49,2 кв.м. і незавершена будівництвом збудована добудова до неї під літ. Б загальною площею 64 кв.м) належить дарувальнику (прим. [PERSON] ) на підставі рішення постійно діючого третейського суду при Асоціації БТІ Закарпатської області від 20.02.2009 (справа №001/09). Однак за ухвалою Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 11.11.2013 у справі №308/5155/13-ц вказане рішення третейського суду скасовано, що підтверджується зокрема рішеннями судів у справі №308/2784/14-ц. Рішенням Апеляційного суду Закарпатської області у справі №308/2784/14-ц [PERSON] відмовлено у визнанні права власності на нерухоме майно незавершену будівництвом збудовану будову під літерою Б загальною площею 173, 63 кв. м до будівлі трансформаторної підстанції за [ADDRESS] . Окрім цього добудова до ТП-35 визнана рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 05.04.2019, залишеним без змін Постановою Закарпатського апеляційного суду від 30.09.2019, у справі №308/11974/18 - самочинно добудованою до будівлі ТП-35 металевою конструкцією, яка по своїй правовій природі є будівельними матеріалами, а не об`єктом нерухомості. При цьому суд констатує, що у витребуваних судом документах відсутній висновок щодо технічної можливості б/н, виданий ТОВ «Байт» від 24.04.2017, на який третя особа приватний нотаріус Селехман О.А. посилається як на підставу виникнення права власності у [PERSON] на трансформаторну підстанцію №35 літ. Б загальною площею 49,2 кв.м. за адресою: [ADDRESS] . З листа ТОВ «Байт» від 03.03.2020 №1/3, адресованому представнику позивача, з`ясовано, що ТОВ «Байт» не надавало висновку щодо технічної можливості виділу трансформаторної підстанції №35 літ. Б за адресою [ADDRESS] . Довідкою ПрАТ «Закарпаттяобленерго» №154-25/1416 від 27.02.2020 серед іншого стверджується, що будівля трансформаторної підстанції №35 (ТП-35) згідно з рішення Виконавчого комітету Ужгородської міської ради «Про поштові адреси» №350 від 26.10.2016 має адресу: [ADDRESS] , натомість згідно з інформаційної довідки з відомостями з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №201450893 від 24.02.2020 її адреса: [ADDRESS] , згідно з Переліку майна, переданого до статутного фонду Державної акціонерної енергопостачальної компанії «Закарпаттяобленерго» (правонаступник ПАТ «Закарпаттяобленерго»), її адреса: Закарпатська область, м.Ужгород, вул. Уральська , була та є єдиною трансформаторною підстанцією із диспетчерським №35 на території м. Ужгород. Будь-які інші трансформаторні підстанції за №35 на території міста Ужгорода Закарпатської області відсутні. Згідно з «Інструкції по веденню оперативних переговорів і записів у підрозділах ПрАТ «Закарпаттяобленерго» та Кодексу систем розподілу їй присвоєно оператором системи розподілу єдиний унікальний код, а саме: № 4837243622174477 та координати: 48.62343481126179; 22.29577124118805. Відповідно до ст. 41 Конституції України кожен громадянин має право володіти, користуватись та розпоряджатись своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Відповідно до ст. 312 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ч. 1 ст. 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно з ч. 4 ст. 334 ЦК України права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з дня такої реєстрації відповідно до закону. За ст.\~2\~ЗУ «Про\~державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Право власності на будівлю трансформаторної\~підстанції №35,\~що знаходиться\~за адресою:\~ [ADDRESS] ,\~загальною площею,\~49,\~2\~кв.м.,\~визнано за\~позивачем ПрАТ\~«Закарпаттяобленерго» рішенням Ужгородського міськрайонного суду від 28.04.2015 та Апеляційного суду Закарпатської області від 09.11.2015 у справі №308/2784/14-ц (набрало законної сили в нескасованій частині після ухвалення Апеляційним судом Закарпатської області рішення від 09.11.2015). 08.11.2016 з врахуванням перейменування вулиці та зміни поштової адреси було зареєстровано право власності ПрАТ «Закарпаттяобленерго» на будівлю трансформаторної підстанції №35, що розташована за адресою [ADDRESS] (номер запису про право власності: 17451483). При цьому номер запису про право власності 3042483, яким посвідчувалося право власності на будівлю ТП-35 та незавершену будівництвом збудовану добудову до неї за адресою: [ADDRESS] за [PERSON] , скасовано рішення суду від 13.10.2016 у справі №308/2212/16-ц, яке набрало законної сили після постановлення Верховним Судом постанови від 05.12.2018. Згідно з ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Статтею 321 ЦК України передбачено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. За змістом постанови Великої Палати Верховного Суду від 07.11.2018 по справі №488/5027/14-ц, відповідно до висновку Верховного Суду України, викладеного у постанові від 17 грудня 2014 року у справі N 6-140цс14, захист порушених прав особи, яка вважає себе власником майна, що було неодноразово відчужене, можливий шляхом пред`явлення віндикаційного позову до останнього набувача цього майна з підстав, передбачених статтями 387 та 388 ЦК України. Стаття 387 ЦК України передбачає, що власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним. Згідно зі статтею 388 ЦК України, якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише в разі, якщо майно: було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом. Отже, відповідно до частини першої статті 388 ЦК України власник має право витребувати своє майно із чужого незаконного володіння незалежно від заперечення відповідача про те, що він є добросовісним набувачем, якщо доведе факт вибуття майна з його володіння чи володіння особи, якій він передав майно, не з їхньої волі. При цьому суди повинні мати на увазі, що власник має право витребувати майно у добросовісного набувача лише у випадках, вичерпний перелік яких наведено в частині першій статті 388 ЦК. До вибуття майна з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом (пункт 3 частини першої статті 388 ЦК) відносяться усі випадки, коли майно вибуло з володіння поза волею власника (або законного володільця). Відповідач може бути визнаний добросовісним набувачем за умови, що правочин, за яким він набув у володіння спірне майно, відповідає усім ознакам дійсності правочину, за винятком того, що він вчинений при відсутності у продавця права на відчуження. Відповідний правовий висновок, викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року, справа № 183/1617/16. В розглядуваному випадку сторона позивача посилається як на підставу заявленої вимоги про витребування майна з чужого незаконного володіння на ст. ст. 387 та 388 ЦК України, не вказуючи при цьому на недобросовісність/добросовісність відповідача, однак зауважує, що будівля ТП №35 була набута відповідачем в особи, яка не мала права його відчужувати третьої особи [PERSON] , вибула з володіння позивача всупереч його волі. Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 388 ЦК України, якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом. На думку суду, відповідач є добросовісним набувачем трансформаторної підстанції №35 літ. Б, оскільки останнє придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, а вказаний об`єкт нерухомості вибув з володіння позивача поза волею такого іншим шляхом, що підтверджується наступними обставинами: 1.Такого об`єкта нерухомості як трансформаторної підстанції №35 літ. Б не існує, оскільки як зазначалося вище, рішенням Апеляційного суду Закарпатської області у справі №308/2784/14-ц [PERSON] відмовлено у визнанні права власності на нерухоме майно незавершену будівництвом збудовану будову під літерою Б загальною площею 173, 63 кв. м до будівлі трансформаторної підстанції за [ADDRESS] . Окрім цього добудова до ТП-35 визнана рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 05.04.2019, залишеним без змін Постановою Закарпатського апеляційного суду від 30.09.2019, у справі №308/11974/18 - самочинно добудованою до будівлі ТП-35 металевою конструкцією, яка по своїй правовій природі є будівельними матеріалами, а не об`єктом нерухомості. 2.висновок щодо технічної можливості виділу трансформаторної підстанції №35 літ. Б за адресою [ADDRESS] та номер б/н., виданий 24.04.2017 ТОВ «Байт», який є однією з підстав виникнення права власності відповідача на спірний об`єкт, як вбачається з листа ТОВ «Байт» від 03.03.2020 №1/3, адресованому представнику позивача, Товариством не видавався. Вказаний висновок відсутній у витребуваних судом від приватного нотаріуса Селехмана О.А. документах, на підставі яких ним прийнято оспорюване рішення та вчинено оспорюваний запис. Більш того найменування об`єкта нерухомості як «трансформаторна підстанція №35 літ.Б» є неправильним, оскілки відповідно п.4.10.4 Кодексу систем розподілу кожному об`єкту електроенергетики незалежно від форми власності присвоюється унікальний цифровий код. Згідно з п.4.10.5. КСР, ОСР за кожною трансформаторною підстанцією на території здійснення ліцензованої діяльності з розподілу електричної енергії закріплює унікальний цифровий код. Згідно з довідки №154-25/1416 від 27.02.2020 будівля трансформаторної підстанції №35 (ТП-35) власником якої є ПрАТ «Закарпаттяобленерго», згідно рішення Виконавчого є єдиною трансформаторною підстанцією із диспетчерським №35 на території м. Ужгород. Будь-які інші трансформаторні підстанції за №35 на території міста Ужгорода Закарпатської області відсутні. Згідно з Інструкції по веденню оперативних переговорів і записів у підрозділах ПрАТ «Закарпаттяобленерго» та Кодексу систем розподілу їй присвоєно оператором системи розподілу єдиний унікальний код, а саме: № 4837243622174477 та координати: 48.62343481126179; 22.29577124118805. 3.при прийнятті оспорюваного рішення приватним нотаріусом Селехманом О.А, було допущено порушення норм ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень. Згідно з абз. 8 Розділу IV Методичних рекомендацій стосовно внесення записів до Реєстру прав власності на нерухоме майно, не пов`язаних з державною реєстрацією права власності та інших речових прав на нерухоме майно, затверджених Наказом Міністерства юстиції України №912/5 від 25.03.2011 р., документом, що підтверджує зміну адресних даних об`єкта нерухомого майна, та є підставою для внесення відповідних змін до Реєстру прав, є рішення відповідного органу державної влади або органу місцевого самоврядування. Приватний нотаріус не взяв до уваги той факт, що рішенням виконавчого комітету Ужгородської міської ради №350 від 26.10.2016, яке є у публічному доступі та розміщене на вебсайті Ужгородської міської ради, будівлі ТП-35 було надано поштову адресу вул. Небесної Сотні, 5. Всупереч вищезазначеному рішенню нотаріус зареєстрував право власності на будівлю ТП-35 (трансформаторну підстанцію №35 літ.Б) за адресою: [ADDRESS] . Згідно з п. 5 ч. 1 ст. 24 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» у державній реєстрації прав та їх обтяжень може бути відмовлено у разі, якщо наявні суперечності між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями. Відповідно до абз. 4 п. 1 ч. 3 ст. 10 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державний реєстратор встановлює відповідність заявлених прав і поданих/отриманих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями, зокрема відповідність відомостей про речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що містяться у Державному реєстрі прав, відомостям, що містяться у поданих/отриманих документах. Перелік документів, необхідних для державної реєстрації прав, та процедура державної реєстрації прав визначена Порядком державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2015 року № 1127. Згідно з п.12 Порядку розгляд заяви та документів, поданих для державної реєстрації прав, здійснюється державним реєстратором, який встановлює черговість розгляду заяв, що зареєстровані в базі даних заяв на таке майно, відповідність заявлених прав і поданих документів вимогам законодавства, відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами та їх обтяженнями, а також наявність підстав для проведення державної реєстрації прав, зупинення розгляду заяви, зупинення державної реєстрації прав, відмови в державній реєстрації прав. Натомість, при здійсненні реєстраційних дій 26.06.2017, нотаріус не встановив суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами та їх обтяженнями, не дивлячись на те, що право власності на будівлю трансформаторної підстанції №35 було зареєстроване за позивачем ще 08.11.2016. У постановах Верховного Суду від 30.07.2020 у справі №752/13695/18, від 09.09.2020 у справі №355/1177/17, вказано: «…Аналіз статті 387 ЦК свідчить, що віндикаційний позов - це вимога про витребування власником свого майна з чужого незаконного володіння. Тобто позов неволодіючого власника до володіючого невласника. Віндикаційний позов заявляється власником при порушенні його правомочності володіння, тобто тоді, коли майно вибуло з володіння власника: (а) фізично - фізичне вибуття майна з володіння власника має місце у випадку, коли воно в нього викрадене, загублене ним тощо; (б) «юридично» - юридичне вибуття майна з володіння має місце, коли воно хоч і залишається у власника, але право на нього зареєстровано за іншим суб`єктом…». В розглядуваному випадку має місце ситуація, за якою майно вибуло з володіння позивача юридично, у зв`язку з прийняттям третьою особою приватним нотаріусом Селехманом О.А. рішення про державну реєстрацію та внесення запису про право власності щодо будівлі ТП-35, присвоївши вказаному об`єкту нерухомості іншої назви «трансформаторна підстанція №35 літ. Б», іншої адреси « [ADDRESS] », що як наслідок призвело до юридичного існування двох об`єктів нерухомості: будівля трансформаторної підстанції №35 загальною площею 49,2 кв.м. за адресою [ADDRESS] та трансформаторна підстанція №35 літ. Б, загальною площею 49,2 за адресою [ADDRESS] , й існування двох власників: щодо першого - позивач, другого - відповідач, хоча фактично існує лише будівля трансформаторної підстанції №35 загальною площею 49,2 кв.м. за адресою [ADDRESS] , власником якої є позивач. З огляду на вказане, суд вважає наявними підстави для витребування майна трансформаторна підстанція №35 літ. Б, загальною площею 49,2 кв.м. за адресою [ADDRESS] з чужого незаконного (прим. юридичного) володіння відповідача, оскільки вказаний об`єкт нерухомості є фактично будівлею трансформаторної підстанції №35 загальною площею 49,2 кв.м. за адресою [ADDRESS] , право власності на яке зареєстроване за позивачем ще з 08.11.2016. В означеному аспекті суд вважає за необхідне вказати правову позицію, викладену у Постанові ВСУ від 07.11.2012 у справі за № 6-107цс12, «...добросовісне набуття в розумінні ст. 388 ЦК України можливе лише тоді, коли майно придбано не безпосередньо у власника, а в особи, яка не мала права відчужувати це майно, наслідком угоди, укладеної з таким порушенням, є не двостороння реституція, а повернення майна з незаконного володіння. Права особи, яка вважає себе власником майна, не підлягають захистові шляхом задоволення позову до добросовісного набувача з використанням правового механізму, установленого ст. 215, 216 ЦК України. При встановленні наявності речово-правових відносин, до таких відносин не застосовується зобов`язальний спосіб захисту. У зобов`язальних відносинах захист прав особи, яка вважає себе власником майна, можливий лише шляхом задоволення віндикаційного позову, якщо є підстави, передбачені ст. 388 ЦК України, які дають право витребувати майно у добросовісного набувача. Згідно роз`яснень, які містяться в п. 26 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» від 07.02.2014 №5, відповідно до положень ч. 1 ст. 388 ЦК України власник має право витребувати своє майно із чужого незаконного володіння незалежно від заперечення відповідача про те, що він є добросовісним набувачем, якщо доведе факт вибуття майна з його володіння чи володіння особи, якій він передав майно, не з їхньої волі. При цьому суди повинні мати на увазі, що власник має право витребувати майно у добросовісного набувача лише у випадках, вичерпний перелік яких наведено в ч. 1 ст. 388 ЦК України....» В постанові Великої Палати Верховного Суду від 14.11.2018 у справі №183/1617/16, зроблено висновок, що власник з дотриманням вимог статей 387 і 388 ЦК України може витребувати належне йому майно від особи, яка є останнім його набувачем, незалежно від того, скільки разів це майно було відчужене до того, як воно потрапило у володіння останнього набувача. Таким чином, правовим наслідком, що підлягає застосуванню у зв`язку з укладенням договору купівлі-продажу №505 від 22.03.201, на підставі якого серед іншого за відповідачем в ДРРПННМ зареєстроване право власності на трансформаторну підстанцію №35 літ. Б, загальною площею 49,2 за адресою [ADDRESS] , є витребування майна із незаконного володіння відповідача, так як продавець за зазначеним правочином (прим. [PERSON] ) не мав права продажу даної будівлі, оскільки право власності на таку, як на момент продажу, так і наразі, належить позивачу. Статтею 37 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»\~передбачено, що рішення, дії або бездіяльність державного реєстратора, суб`єкта державної реєстрації прав можуть бути оскаржені до Міністерства юстиції України, його територіальних органів або до суду. Як зазначалося вище, при здійсненні реєстраційних дій 26.06.2017 приватний нотаріус Селехман О.А. не встановив суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами та їх обтяженнями, внаслідок чого допустив подвійне існування державної реєстрації речових прав щодо одного і того ж об`єкта нерухомості, внаслідок чого було порушено права та інтереси позивача щодо вільного розпорядження належною йому будівлею трансформаторної підстанції №35, а відповідно дане рішення про держану реєстрацію будівлі ТП-35 №35874689 від 26.06.2017 р. підлягає скасуванню. При цьому щодо заявленої стороною позивача вимоги про скасування запису в державний реєстр речових прав на нерухоме майно про право власності № 21114664 від 26.06.2017 суд зазначає наступне. До 16.01.2020 була чинною редакція ст. 26 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», відповідно до якої: «У разі скасування на підставі рішення суду рішення про державну реєстрацію прав, документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування записів про проведену державну реєстрацію прав до Державного реєстру прав вноситься саме запис про скасування державної реєстрації прав». Однак ЗУ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо протидії рейдерству», який набрав чинності 16.01.2020, законодавець змінив зазначену норму, виклавши її наступним чином: «У разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення, а також у разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, державний реєстратор проводить державну реєстрацію набуття, зміни чи припинення речових прав відповідно до цього Закону». У згаданому контексті суд вважає за можливе застосувати правову позицію, викладену КГС ВС у постанові від 23.06.2020 у справі № 922/2589/19. Так, відповідно до пунктів 1, 2, 3 частини 3 статті 26 Закону України № 1952 (в редакції, чинній з 16.01.2020) відомості про речові права, обтяження речових прав, внесені до Державного реєстру прав, не підлягають скасуванню та/або вилученню. У разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення чи у випадку, передбаченому підпунктом "а" пункту 2 частини 6 статті 37 цього Закону, а також у разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, державний реєстратор чи посадова особа Міністерства юстиції України (у випадку, передбаченому підпунктом "а" пункту 2 частини 6 статті 37 цього Закону) проводить державну реєстрацію набуття, зміни чи припинення речових прав відповідно до цього Закону. Ухвалення судом рішення про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав, визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, а також скасування державної реєстрації прав допускається виключно з одночасним визнанням, зміною чи припиненням цим рішенням речових прав, обтяжень речових прав, зареєстрованих відповідно до законодавства (за наявності таких прав). Зміст зазначеної правової норми переконливо свідчить про те, що, на відміну від частини 2 статті 26 Закону України № 1952 у попередній редакції, яка передбачала такі способи судового захисту порушених прав як скасування записів про проведену державну реєстрацію прав та скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, чинна редакція встановлює такі способи судового захисту порушених прав та інтересів особи: 1) судове рішення про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав; 2) судове рішення про визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав; 3) судове рішення про скасування державної реєстрації прав. При цьому з метою ефективного захисту порушених прав законодавець уточнив, що ухвалення зазначених судових рішень обов`язково має супроводжуватися одночасним визнанням, зміною чи припиненням цим рішенням речових прав, обтяжень речових прав, зареєстрованих відповідно до законодавства (за наявності таких прав). У постанові Касаційного господарського суду від 28.10.2020 у справі №910/10963/19 зазначено, що виконанню підлягають виключно судові рішення: 1) про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень; 2) про визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень; 3) про скасування державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень. Враховуючи, що позивач звернувся з розглядуваним позовом після набрання чинності внесених змін до ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», приймаючи до уваги практику ВС, суд вважає, що обраний позивачем спосіб захисту скасування запису, є неналежним способом захисту, оскільки не призведе до відновлення порушеного права позивача. Більш того вимога позивача про означеного скасування запису із закриттям відповідного розділу в Реєстрі не узгоджується з положеннями ч. 3 ст. 26 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», за яким відомості про речові права, обтяження речових прав, внесені до Державного реєстру прав, не підлягають скасуванню та/або вилученню. Натомість, враховуючи, що рішення про державну реєстрацію права власності відповідача на трансформаторну підстанцію №35 літ. Б, загальною площею 49,2 за адресою [ADDRESS] підлягає скасуванню на підставі судового рішення, суд приходить до висновку про необхідність припинення такого права власності в порядку, регламентованому ст. 26 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Щодо твердження представника третьої особи [PERSON] про неналежний спосіб захисту, обраний позивачем у справі, суд зазначає, що згідно з правової позиції ВП ВС, викладеної у постанові від 30.06.2020 у справі №19/028-10/13: «…Для витребування майна оспорювання рішень органів державної влади чи місцевого самоврядування, ланцюга договорів, інших правочинів щодо спірного майна і документів, що посвідчують відповідне право, визнання права власності на спірне майно не є ефективним способом захисту прав; при цьому позивач у межах розгляду справи про витребування майна з чужого володіння вправі посилатися, зокрема, на незаконність рішення органу державної влади чи місцевого самоврядування, без заявлення вимоги про визнання його недійсним; таке рішення за умови його невідповідності закону не тягне правових наслідків, на які воно спрямоване. Подібні за змістом висновки сформульовані у постановах Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі № 183/1617/16, від 21 серпня 2019 року у справі № 911/3681/17, від 1 та 15 жовтня 2019 року у справах № 911/2034/16 та № 911/3749/17, від 19 листопада 2019 року у справі № 911/3680/17….» ВСУ у постанові від 17\~грудня 2014\~року у\~справі №6-140цс зазначив «…за положеннями зазначених норм права (прим ст. ст. 387 та 388 ЦК України) власник майна може витребувати належне йому майно від будь якої особи, яка є останнім набувачем майна та яка набула майно з незаконних підстав, незалежно від того, скільки разів це майно було відчужене попередніми набувачами, та без визнання попередніх угод щодо спірного майна недійсними. Отже, позивач позбавлений можливості заявляти позовні вимоги про визнання недійсними договорів купівлі-продажу або будь-яких інших правочинів на підставі яких відповідач набув права власності на будівлю ТП -35 під зміненою назвою та адресою, оскільки згідно з вищенаведеної судової практики ефективним способом захисту права власності Товариства є витребування вказаної будівлі з чужого незаконного володіння. Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. За змістом ст.ст. 12 та 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Частиною 4 ст. 82 ЦПК України регламентовано, що обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Відповідач не спростував доводів позивача, не надав суду належних та допустимих доказів про наявність інших обставин ніж ті, що досліджені судом. Тому суд констатує, що вимоги позивача щодо трансформаторної підстанції №35 літ. Б, загальною площею 49,2 за адресою [ADDRESS] , якою фактично є трансформаторна підстанція №35 загальною площею 49,2 кв.м. за адресою [ADDRESS] з чужого незаконного володіння відповідача (позовна вимога 1), визнання протиправним та скасування рішення про державну реєстрацію права власності відповідача на вказаний об`єкт нерухомості (позовна вимога 2), припинення права власності відповідача на такий (позовна вимога 4) є правомірними, обґрунтованими і такими, що підлягають до задоволення. Разом з цим, скасування запису про право власності за відповідачем на трансформаторну підстанцію №35 літ. Б за адресою [ADDRESS] , номер запису про право власності: 21114664, із закриттям відповідного розділу ДРРПННМ, є неналежним способом захисту, а відтак вказана позовна вимога до задоволення не підлягає. Згідно з вимог ч. 4\~ст. 263 ЦПК України\~при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Згідно з ч. 3 ст. 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. Відповідно ч.ч. 1,2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються :1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Як вбачається із платіжного доручення №1671 від 27.02.2021 позивач за подання до суду позовної заяви сплатив судовий збір в сумі 4204 грн. Враховуючи, що суд прийшов до висновку про часткове задоволення позову, відмовляючи у задоволенні позовної вимоги 3 щодо скасування запису про право власності, із відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в сумі 3363, 20 грн., а також судовий збір, сплачений позивачем згідно з платіжним дорученням №1670 від 27.02.2021, за подання заяви про забезпечення позову. Відповідно до ч. ч. 1-3 ст. 137 ЦК України\~витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16 зазначено, що «склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг тощо), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення\~\~ з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат». У постанові Верховного Суду від 30 вересня 2020 року у справі № 379/1418/18 вказано, що «склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та інше), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Отже, якщо стороною буде документально доведено, що нею понесені витрати на правову допомогу, а саме: надано договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні таких витрат стороні, на користь якої ухвалено судове рішення». Зазначені вимоги стороною позивача дотримані, суд вважає розмір витрат на правничу допомогу адвоката обґрунтованим та підставними, а відтак вважає за необхідне стягнути такі, разом з судовим збором, з відповідача на користь позивача пропорційно розміру задоволених вимог. У розглядуваній справі за ухвалою суду від 06.05.2020 вжито заходи забезпечення позову шляхом накладення арешту на трансформаторну підстанцію №35 літ. Б, загальною площею 49,2 кв. м., за адресою [ADDRESS] , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна №1285780821101 та забороною вчинення будь-яких реєстраційних дій щодо трансформаторної підстанції №35 літ. Б, загальною площею 49,2 кв. м., за адресою [ADDRESS] , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна №1285780821101. За ч. 6 ст. 158 УПК України у разі ухвалення судом рішення про задоволення позову заходи забезпечення позову продовжують діяти протягом дев`яноста днів з дня набрання вказаним рішенням законної сили або можуть бути скасовані за вмотивованим клопотанням учасника справи.

Outcome: partial