Jurisdiction: civil
Date: 2020-07-13 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом про стягнення заборгованості з [PERSON] , посилаючись на те, що відповідачка звернувся до ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК», правонаступником якого є АТ КБ «ПРИВАТБАНК» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписала заяву № б/н від 30.06.2012 року, згідно якої отримала кредит у розмірі 17000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Відповідачка підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua, складає між нею та Банком Договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві. АТ КБ «ПРИВАТБАНК» свої зобов`язання за Договором виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачці можливість розпоряджатись кредитними коштами на умовах передбачених Договором та в межах встановленого кредитного ліміту. У порушення умов договору відповідачка зобов`язання за вказаним договором належним чином не виконала та з урахуванням внесених коштів на погашення заборгованості станом на 31.12.2015 року має заборгованість в розмірі 1358785,12 грн., яка складається з наступного: 33225,91 грн. - заборгованість за тілом кредита; 1319605,99 грн. - заборгованість за нарахованими відсотками; 5733,22 грн. - нарахована пеня та комісія. Позивач звертає увагу суду, що законодаством не передбачено вимагати від боржника повернення лише повної суми заборгованості, а кредитодавець на свій розсуд може вимагати від боржника будь-яку частину суми заборгованості за кредитом. Таким чином позивач просить стягнути на його користь з відповідачки заборгованість, яка станом на 31.12.2015 року становить 126247,67 грн., яка складається з: 33225,91 грн. - заборгованість за кредитом; 93021,76 грн. - заборгованість за відсотками в період з 30.06.2012 року по 30.09.2016 року та судові витрати по справі. В судове засідання сторони не з`явилися, повідомлені про час, дату та місце судового засідання належним чином. Представник позивача надав заяву за вх.№ ЕП-903/20 від 14.07.2020 року про розгляд справи без його участі, позов підтримує, просить задовольнити, проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Зазначає, що необхідні докази є в матеріалах справи, клопотання та заяви з боку АТ КБ «ПРИВАТБАНК» відсутні. Представник відповідача направив суду заяву в якій просить розглянути справу в його відсутності, позовні вимоги не визнає повністю. 14.01.2020 року за вх.№ 281/20 від представника відповідача адвоката Лабовкіна О.О. надійшов відзив на позовну заяву в якому він просить відмовити в задоволенні позовних вимог вказуючи на те, що підписана анкета-заява про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг не може бути підставою для стягнення процентів за користування кредитними коштами та пені за невиконання кредитного договору, оскільки така анкета-заява не може розцінюватись як стандартна (типова) форма кредитного договору. Вказує на те, що доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи. У відзиві вказано на те, що позивач не надав підписаних відповідачем Умов та Правил надання банківських послуг, Умов надання банківських послуг та Правил користування платіжною карткою. Як вбачається з копії анкети-заяви про приєднання до умов та правил надання послуг, остання не містить будь-яких даних про суму кредиту, чи кредитного ліміту, даних про видачу кредитної картки, її видачу та строку дії. Вказана анкета-заява взагалі не містить ніяких даних щодо обрання відповідачем банківських послуг, крім особистих даних та підпису відповідача. У матеріалах справи відсутні інші належні та допустимі докази, які підтверджують суму наданого відповідачу кредитного ліміту та видачу кредитної картки. АТ «КБ «ПРИВАТБАНК» не надано доказів на підтвердження видачі відповідачеві кредитної картки та розміру наданого відповідачеві кредиту, тому, відповідно, перевірити розмір нарахованих суми боргу, процентів та штрафних санкцій відповідачу не є можливим. Наданий позивачем розрахунок кредитної заборгованості не є безспірним доказом існування між сторонами договірних відносин та розміру боргу, оскільки позивачем не доведено укладання кредитного договору. Крім того, представник відповідачки просив суд про застосування до спірних правовідносин позовної давності. АТ КБ «ПРИВАТБАНК» за вх.№ 1057/20 від 12.02.2020 року направило відповідь на відзив в якому зазначило, що в силу ст.ст. 509, 639, 634, 207 ЦК України та Розділу 1 Загальних положень Умов та Правил надання банківських послуг, які розміщена на офіційному сайті Позивача ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» укладання Договору здійснюється за принципом укладення між Банком та клієнтом договору приєднання. Підписанням заяви Позивальник приєднується до запропонованих Банком Умов та Тарифів. Тобто, в даному випадку зміст кредитного договору зафіксовано в декількох документах: в заяві Позичальника, Умовах та Правилах надання банківських послуг та Тарифах, що не суперечить чинному законодавству України. За допомогою встановлених ключів до карткового рахунку Відповідачу надано можливість здійснювати дистанційне обслуговування. Щодо ознайомлення Відповідача з Умовами кредитування, то позивач зазначає, що ним надана до суду копія анкети-заяви від 30.06.2012 року з якої чітко вбачається наступна інформація: персональні дані, адреса проживання та інша додаткова інформація необхідна для отримання кредитної картки. Також до матеріалів справи долучено «Витяг з тарифів обслуговування кредитних карт», вказано поточну процентну ставку, вказано розміри комісій та штрафів тощо. Вказані Умови та Правила розміщені у відділеннях Банку та на офіційному сайті Банку. Крім цього позивачем надано виписку з карткового рахунку, з якої видно, що відповідачу було надано кошти та зафіксовано факт користування цими коштами. Крім цього відповідач частково сплачував заборгованість за наданим кредитом. Суд, дослідивши зібрані письмові докази, прийшов до висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 30.06.2012 року [PERSON] підписала анкету-заяву про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг в Приватбанку (а. с. 9). Згідно цієї ж анкети-заяви видно, що [PERSON] не погоджувала з Банком суму кредитного ліміту в будь-якому розмірі (а.с. 9 та 9-зворот). Таким чином, зазначені в позовній заяві відомості про нібито отримання [PERSON] 30.06.2012 року кредитних коштів на картковий рахунок в сумі 17000 грн. - не відповідають дійсності та спростовуються наданими доказами самим позивачем у справі. У заяві зазначено, що відповідач згодний з тим, що ця заява разом із Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами складають між ним та банком договір про надання банківських послуг (а. с. 9 та 9-зворот). До позовної заяви банком додано Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку (а. с. 10-34). Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку ПАТ (АТ) КБ «ПриватБанк»). Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. За змістом статті 1056-1 ЦК України у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно зі статтею 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання (частина друга статті 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (частина третя статті 549 ЦК України). Суд не в змозі встановити з наданих позивачем доказів, факт отримання відповідачем у справі кредитних коштів та їх суми, в тому числі й у вигляді встановленого кредитного ліміту на картку «Універсальна» в будь-якій сумі, так само як і доказів зняття чи отримання відповідачем від позивача будь-яких кредитних коштів. При цьому, суд не приймає в якості доказу отримання відповідачем кредитних коштів від позивача надану позивачем виписку за особовим рахунком [PERSON] , оскільки така виписка виготовлена самим позивачем і не доводить факту отримання саме [PERSON] кредитних коштів, оскільки з неї неможливо встановити особу, що здійснювала такі операції та підстави здійснення операцій зі зняття (витрачання) коштів з картки. Крім цього, надана суду виписка не містить відомостей про особу, що її виготовила та про особу, що несе відповідальність за достовірність викладених в цій виписці даних. Дана виписка ніким не підписана та не містить печатки установи, що її видала. Так само не приймається до уваги копиія фотокартки невідомої особи яка здійснена при невідомих обставинах, та в невідомому місці. З цієї фотокартки неможливо встановити як особу, що на ній зафіксована, так само як і річ з її родовими ознаками, яку ця особа тримає в руці. При цьому, навіть якщо припустити факт отримання коштів [PERSON] в АТ КБ «ПРИВАТБАНК» в розмірі, що зазначений в позовній заяві - 17000 грн., то згідно наданого самим позивачем розрахунку заборгованості видно, що відповідачем така сума сплачена в більшому розмірі, а саме 20691,78 грн., що в свою чергу повністю спростовує наявність будь-якої заборгованості у відповідача перед позивачем. З матеріалів справи вбачається, що надана копія Анкети-Заяви від 30.06.2012 року не містить відомостей про строк дії кредитного договору, розмір процентної ставки за користування кредитними коштами, порядку здійснення оплати кредиту та процентів по договору (строки сплати, розміри періодичних платежів тощо), відсутні умови договору про встановлення відповідальності у вигляді неустойки, а також самої суми кредитного ліміту (а. с. 9). Банк, обґрунтовуючи отримання ним відсотків за кредитом, зазначив у позові, що кредитним договором передбачається сплата відсотків за користування кредитом на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає терміну дії картки, посилаючись на розрахунок кредитної заборгованості, витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт "Універсальна" та витяг з Умов та правил надання банківських послуг. При цьому матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці витяг з Тарифів і Умови та правила розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи заяву про приєднання до умов та правил надання банківських послуг у ПриватБанку, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема, щодо сплати процентів у визначеному в позові розмірі, пені та штрафів, та саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви, розмірах і порядках нарахування. Крім того, роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, що підтверджено й у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (провадження № 6-16цс15) і не спростовано позивачем при розгляді вказаної справи. В даному випадку також неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України за змістом якої - договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПриватБанк» в період - з часу виникнення спірних правовідносин до моменту звернення до суду із вказаним позовом, тобто кредитор міг додати до позовної заяви витяг з Тарифів та Умови у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову. За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачеві Умови та правила банківських послуг, відсутність у заяві домовленості сторін про сплату процентів за користування, розміру відсоткової ставки, періодичності платежів, розміру щомісячних платежів, надані банком витяг з Тарифів та Умови та правила не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Крім того, правила надання банківських послуг ПриватБанку, з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку - в заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останнім і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору. Свобода договору є однією із загальних засад цивільного законодавства, що передбачено у пункті 3 частини першої статті 3 ЦК України. Одним із основоположних принципів цивільного судочинства є справедливість, добросовісність та розумність, що передбачено у пункті 6 частини першої статті 3 ЦК України. Тобто дії учасників цивільних правовідносин мають відповідати певному стандарту поведінки та характеризуватися чесністю, відкритістю та повагою до інтересів іншої сторони чи сторін договору. У частинах першій, третій статті 509 ЦК України вказано, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. У даному випадку договірні правовідносини виникли між банком та фізичною особою - споживачем банківських послуг (частина перша статті 11 Закону України від 12 травня 1991 року «Про захист прав споживачів»). Згідно з пунктом 22 частини першої статті 1 Закону України «Про захист прав споживачів» споживач - фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника. Конституційний Суд України у Рішенні у справі за конституційним зверненням громадянина [PERSON] щодо офіційного тлумачення положень другого речення преамбули Закону України від 22 листопада 1996 року «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» від 11 липня 2013 року у справі № 1-12/2013 зазначив, що з огляду на приписи частини четвертої статті 42 Конституції України участь у договорі споживача як слабшої сторони, яка підлягає особливому правовому захисту у відповідних правовідносинах, звужує дію принципу рівності учасників цивільно-правових відносин та свободи договору, зокрема у договорах про надання споживчого кредиту. Відповідно до пункту 2.1.1.2.1 Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку для надання послуг банк відкриває клієнту картку, її вид визначений у пам`ятці клієнта/довідці про умови кредитування і заяві, підписанням якого клієнт і банк укладають договір про надання банківських послуг. Датою укладення договору є дата отримання карти, зазначена в заяві. Відповідно до статтей 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених Кодексом. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Позивач не надав підписаних відповідачем Умов та Правил надання банківських послуг, Умов надання банківських послуг та Правил користування платіжною карткою Кредитка «Універсальна». Як вбачається з копії заяви про приєднання до умов та правил надання банківських послуг, остання не містить будь-яких даних про суму кредиту, чи кредитного ліміту, даних про видачу кредитної картки, її виду та строку дії. У матеріалах справи відсутні інші належні та допустимі докази, які підтверджують видачу кредитної картки «Універсальна». Наданий позивачем розрахунок кредитної заборгованості не є безспірним доказом існування між сторонами договірних відносин та розміру боргу, оскільки позивачем не доведено укладання кредитного договору. З наданого розрахунку заборгованості та виписки по рахунку відповідача, якими позивач обґрунтовував свої вимоги вбачається, що станом на 31 грудня 2015 року [PERSON] нібито мала заборгованість у розмірі 1358785,12 грн, але з цього ж розрахунку вбачається, що заборгованість до стягнення становить 126247,67 грн., з яких: заборгованість за тілом кредиту становить 33225,91 грн., при цьому відсотки за його користуванням та штрафні санкції нараховувалися йому, про що прямо зазначено в наданому суду розрахунку та виписці. Вказаний розрахунок та виписка підписані невідомою особою без вказання будь-яких даних, що його ідентифікують, відсутні печатка Банку (а.с.6-8, 111-121, 185-193), а тому не можуть бути належними та допустимими доказами по справі. Надані довідки АТ КБ «ПРИВАТБАНК» про отримання клієнтом [PERSON] карток - не доводить їх отримання, оскільки суду не надано жодного документа, який містить підпис чи електроний цифровий підпис [PERSON] , який засвідчує отримання особисто нею карток в АТ «КБ «ПРИВАТБАНК» (а.с. 123,126). У той же час, відсутні підстави вважати, що при укладенні договору з [PERSON] АТ КБ «ПриватБанк» дотримався вимог, передбачених частиною другою статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів», про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, які вважав узгодженими банк. Такі висновки, відповідають правовій позиції, викладеній у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17, провадження №14-131 цс 19 та правовій позиції, викладеній у постанові Касаційного цивільного суду Верховного Суду від 27 березня 2020 року у справі № 703/3063/18, провадження №61-11260св19. Більш того, суду не надано доказів терміну дії картки «Універсальна», що була отримана відповідачем у справі, а не виготовлена Банком. Ще однією підставою для відмови в задоволенні позовних вимог є пропуск позивачем строку позовної давності, про яку заявив відповідач. Згідно наданого позивачем розрахунку видно, що за боргом [PERSON] здійснено останній платіж на користь позивача в сумі 16,78 грн. 02.03.2015 року і з цього часу не було здійснено жодних дій з погашення заборгованості. Крім цього, позивачем не надано суду доказів поважності причин пропуску позовної давності, так само як і доказів узгодження між сторонами збільшеного строку позовної давності. Більш того, суду не надано доказів терміну дії картки «Універсальна», що була отримана відповідачем у справі, а не виготовлена Банком. Згідно ст.ст. 256, 257 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Згідно ч. 4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. За таких обставин в задоволенні позовних вимог слід відмовити в повному обсязі. При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд виходить з положень п. 2 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, згідно якої у разі відмови в задоволенні позовних вимог судовий збір покладається на позивача. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed