Jurisdiction: civil
Date: 2015-01-14 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON], [PERSON] та [PERSON] про визначення додаткового строку для прийняття спадщини після померлого [INFO] [PERSON] в три місяці. На обґрунтування своїх вимог позивач зазначає, що [INFO] помер його батько [PERSON] Після його смерті відкрилась спадщина, яка складається з земельної ділянки та житлового будинку, які розміщені та території Великобурлуцького району Харківської області. В установлений законом строк позивач до нотаріальної контори не звертався з тих причин, що він з родичами спілкувався рідко і не знав, що його батько помер. Дізнався про смерть батька вже після спливу 6 місяців. Також зазначає, що крім нього спадкоємцями першої черги є його рідна сестра [PERSON], сестра [PERSON] та бабка [PERSON]. Враховуючи те, що позивач має право на прийняття спадщини як спадкоємець, в зв'язку з чим вимушений звернутися до суду і просить захистити його право. Позивач [PERSON] до суду не з'явився, про розгляд справи повідомлений належним чином, судову повістку отримав 08 січня 2015 року (а.с.60), на адресу суду надав заяву про розгляд справи у його відсутність, зазначивши, що позовні вимоги підтримує повністю та просить визначити йому додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини за законом (а.с.61). Суд вважає можливим розглянути справу без позивача. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги позивача не визнала, суду пояснила, що вона є матір'ю померлого [INFO] [PERSON] [PERSON] проживала в фактичних шлюбних відносинах з [PERSON] і у них народився син [PERSON], [INFO]. В свідоцтві про народження сина батьком записано [PERSON], а матір'ю вона - [PERSON] Вона ніколи прізвище «[PERSON]» не носила. Її син був двічі одружений, має трьох дітей: [PERSON], [PERSON] від першого шлюбу та [PERSON] - від другого. Після розлучення його перша дружина з дітьми [PERSON] та [PERSON] виїхали до Вінницької області в м. Ямпіль. На той час онукам було приблизно по 2 роки. З того часу дружина сина та онуки ніколи з нею не спілкувались і не приїжджали в гості. Її син дуже хворів, діти не родичались із померлим. На похорони батька також дані особи не приїжджали, поховала відповідач сина за свої кошти. З сином тривалий час була зареєстрована та проживала в с. Вільхуватка Великобурлуцького району Харківської області. Після смерті сина вона подала заяву до Великобурлуцької державної нотаріальної контори про прийняття спадщини. Відповідач [PERSON] до суду не з'явилася, про розгляд справи повідомлена належним чином, судову повістку отримала 08 січня 2015 року (а.с.62), надала заяву про розгляд справи без її участі (а.с.63). Відповідач [PERSON] до суду не з'явилась, про розгляд справи повідомлена належним чином, судову повістку отримала 06 січня 2015 року (а.с.69), надала на адресу суду заяву (а.с.70) Суд вважає можливим розглянути справу без відповідачів. Суд, заслухавши пояснення відповідача, дослідивши надані сторонами документи і матеріали, всебічно та повно з'ясувавши обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги і заперечення, об'єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, прийшов до висновку, що позов задоволенню не підлягає за таких обставин. Відповідно до ст.3 Цивільного процесуального кодексу України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно з ст.11 Цивільного процесуального кодексу України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Судом встановлені такі факти і відповідні їм правовідносини. Згідно свідоцтва про народження серії [NUMBER] [PERSON] народився [INFO]. В свідоцтві про його народження батьком записано [PERSON], а матір'ю - [PERSON] (а.с.76), тобто дійсне прізвище відповідача по даній справі є - «[PERSON]». За загальними положеннями про спадкування право на спадщину виникає в день відкриття спадщини, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (ч.3 ст.1222, ч.1 ст.1220, ч.1 ст.1270 ЦК України). Відповідно до ст.1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив та батьки. Судом встановлено, що [INFO] у віці 48 років помер [PERSON], про що в книзі реєстрації смертей 01 квітня 2014 року зроблено запис за № 16 (а.с.59). Померлий [PERSON] був батьком позивача [PERSON] і це підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] (а.с.05), та сином відповідача [PERSON] і це підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] (а.с.76), тому дані особи, відповідно до ст.1261 ЦК України, мають право на спадкування за законом у першу чергу. Спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її (ч.1 ст.1268 ЦК України). [PERSON] в позовній заяві зазначив, що після смерті батька залишилось спадкове майно, яке складається з земельної ділянки та житлового будинку, які знаходяться на території Великобурлуцького району Харківської області. Ніяких правовстановлюючих документів на спадкове майно позивачем на адресу суду не надано, однак подано письмову заяву про забезпечення доказів (а.с.27). На підставі заяви про забезпечення позову, судом були зроблені запити до відповідних органів та отримані відповіді. Згідно наданої реєстраційною службою Великобурлуцького районного управління юстиції Харківської області інформації з Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна речових прав на нерухоме майно, будь-які відомості відносно [PERSON] відсутні (а.с.42-44). Згідно відповіді, наданої відділом Держземагентства у Великобурлуцькому районі Харківської області, немає жодних даних щодо надання [PERSON] Державного акта на право власності на земельну ділянку, яка розташована на території Великобурлуцького району Харківської області (а.с.56). Відповідно інформації, наданої до суду від Великобурлуцького МКПТІ Харківської області станом на 31.12.2012 року в Великобурлуцькому МКПТІ за [PERSON] технічна документація згідно архівних даних на житловий будинок не виготовлялась (а.с. 57). Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини (ч.1 ст.1269 ЦК України). Згідно зі ст.1272 ЦК України, якщо спадкоємець протягом строку, встановленого ст.1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. За письмовою згодою спадкоємців, які прийняли спадщину, спадкоємець, який пропустив строк для прийняття спадщини, може подати заяву про прийняття спадщини до нотаріальної контори за місцем відкриття спадщини. За позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. Відповідно до абз.2 п.24 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 20.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» суди відкривають провадження в такій справі у разі відсутності письмової згоди спадкоємців, які прийняли спадщину (частина друга статті 1272 ЦК), а також за відсутності інших спадкоємців, які могли б дати письмову згоду на подання заяви до нотаріальної контори про прийняття спадщини. Відповідачами у такій справі є спадкоємці, які прийняли спадщину. При відсутності інших спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття відповідачами є територіальні громади в особі відповідних органів місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини. [PERSON] в суді підтвердила, що вона прийняла спадщину після смерті сина, також зазначила, що даний позов не визнає, письмової згоди на подання позивачем заяви до нотаріальної контори про прийняття спадщини не дає. Судом перевірено наявність або відсутність спадкової справи стосовно спадкодавця у державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини (а.с.52). Згідно інформації, наданої завідувачем Великобурлуцької державної нотаріальної контори, що на підставі заяви громадянки [PERSON] - доньки спадкодавця, Великобурлуцькою державною нотаріальною конторою було заведено спадкову справу № 228/2014 після смерті [INFO] її батька [PERSON], який на день смерті постійно мешкав в [ADDRESS]. Заяву про прийняття спадщини також подала [PERSON] - мати спадкодавця. Інших заяв про прийняття (відмову) від спадщини не надходило і в спадковій справі відсутні (а.с. 62). Як вбачається з матеріалів справи, позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON], [PERSON], які прийняли спадщину і це відповідає вимогам закону, а також і до [PERSON], однак позивач не зазначив докази, яким саме чином [PERSON], яка не прийняла спадщину, порушила, не визнала або оспорила його право на отримання спадщини у встановленому відповідним законом порядку. Відповідно до ч.3 ст.1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. Тобто право на спадщину належить спадкоємцеві з моменту її відкриття й закон зобов'язує спадкоємця, який постійно не проживав із спадкодавцем, у шестимісячний строк подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Відповідно до правової позиції, викладеної Верховним Судом України у постанові від 26.09.2012 року у справі № 6-85цс12, правила ч.3 ст.1272 ЦК України про надання додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини можуть бути застосовані, якщо: 1) у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви; 2) ці обставини визнані судом поважними. Якщо ж у спадкоємця перешкод не було, а він не скористався правом на прийняття спадщини через відсутність інформації, то положення ч.3 ст.1272 ЦК України не застосовуються. Зазначена правова позиція, для суду першої інстанції є обов'язковою для застосування на підставі ч.1 ст.360-7 ЦПК України. Відповідно до ч.ч.7,8 п.24 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 року "Про судову практику у справах про спадкування", вирішуючи питання про визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причин пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов'язані з об'єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Строк на подачу заяви про прийняття спадщини після смерті [PERSON] закінчився 30 вересня 2014 року. [PERSON] звернувся до суду з позовною заявою про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини за законом 04 листопада 2014 року, тобто після спливу шестимісячного строку. Перешкодою для подання заяви до нотаріальної контори про прийняття спадщини позивач зазначив - «я не знав, що помер мій батько…». Відповідно до ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним та обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин справи, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Будь-яких належних та допустимих доказів на підтвердження поважності причин пропуску строку прийняттям спадщини, пов'язаних з об'єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємців на вчинення дій із прийняття спадщини, чи інших обставин, які перешкоджали зверненню до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, позивачем не надано. Як на підставу задоволення своїх вимог, [PERSON] вказав на те, що він не був обізнаний про смерть свого батька, на похоронах присутній не був, контакти з останнім та родичами підтримували не часто, йому стало відомо про смерть батька після закінчення шестимісячного строку звернення з заявою про прийняття спадщини. Проте, суд з такими доводами [PERSON] не погоджується, оскільки він, як претендент на спадщину та син померлого близького родича - батька, протягом семи місяців після смерті батька, не цікавився його життям. Будь-яких даних про наявність у позивача перешкод для подання ним заяви нотаріусу позивач не зазначив, належних доказів існування таких перешкод суду не надав, пославшись лише на те, що про смерть батька тривалий час не знав. Підсумовуючи викладене, суд приходить до висновку про те, що позивачем не доведено поважність причин пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини, оскільки його доводи не пов'язані з об'єктивними, непереборними, істотними труднощами на вчинення цих дій. В силу ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. На основі повно та всебічно з'ясованих обставин, на які посилаються сторони, як на підставу своїх вимог та заперечень підтверджених доказами, перевірених в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, а також достатність, взаємозв'язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд приходить до висновку, що законні підстави про наявність поважної причини пропуску строку для звернення до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини відсутні, а отже позов [PERSON] задоволенню не підлягає.

Outcome: dismissed