Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-12 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з даним позовом, в якому просив вселити його в житловий будинок за адресою: [ADDRESS]; визначити порядок користування домоволодінням за вказаною адресою, а саме виділити йому в користування спальні площею 17 кв.м., 36 кв.м., 18,5 кв.м. (якими він користувався раніше); відповідачеві виділити в користування кухню, 2 спальні 18 кв.м., 15 кв.м.; коридор та погреб залишити в спільному користуванні; з надвірних будівель виділити позивачу гараж та літню кухню, а відповідачеві 2 сараї. В судовому засіданні позивач позов підтримав у повному обсязі. Відповідач в судовому засіданні просив відмовити в задоволенні позову. Заслухавши сторін та дослідивши матеріали справи, суд вважає, що в задоволенні позову необхідно відмовити виходячи з наступного. В судовому засіданні встановлено, що [PERSON] являється власником житлового будинку та надвірних будівель, розташованих за адресою: [ADDRESS] (а.с. 18-25). Відповідач [PERSON] доводиться [PERSON] рідним дідусем (а.с. 6). Позивач обґрунтовує свої позовні вимоги тим, що у 1996 році померла його матір і з того часу він почав мешкати з відповідачем, який був його опікуном поки він був неповнолітнім. Був зареєстрований з 1995 року по теперішній час за адресою: [ADDRESS]. Разом з позивачем проживає його дружина [PERSON] з якою він зареєстрував шлюб 09.08.2014 року, яка на даний час являється вагітною. Позивач, також вказував на те, що він разом з позивачем, за спільні кошти проводив ремонт будинку та придбавали різне майно в житло, хоча в підтвердження цього не надав суду жодних доказів. Відповідач, в свою чергу, заперечував проти задоволення позову, зазначивши, що [PERSON] не допомагає йому в утримуванні будинку, не сплачує комунальні послуги та всіляко чинить перешкоди в користуванні належним йому майном, що порушує його права, як власника, і взагалі бажав би, щоб [PERSON] виселили з належного йому будинку. Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 12.04.1985 р. Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України п. 9. …, як роз'яснив Пленум ВСУ в п.15 постанови від 01.11.1996 р. N 9 ( v0009700-96 ) "Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя", наявність чи відсутність прописки сама по собі не може бути підставою для визнання права користування жилим приміщенням за особою, яка там проживала чи вселилась туди як член сім'ї наймача (власника) приміщення, або ж для відмови їй у цьому. Тому, посилання позивача не те, що з 1995 року по нинішній час він зареєстрований в будинку позивача, як на обґрунтування своїх позовних вимог, не є підставою для визнання за ним права користування житлом відповідача. Згідно змісту ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Статтею 319 ЦК України визначено, що саме власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Разом з тим, згідно ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Враховуючи викладене, необхідно відмовити в задоволенні позову [PERSON] в зв'язку з його необґрунтованістю.

Outcome: dismissed