Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-15 00:00:00

У січні 2016 року [PERSON] звернувся до суду із заявою, в якій просить встановити факт смерті його батька, який помер 02.01.2016 року на тимчасово окупованій території України в місті Новоазовськ Донецької області. В обґрунтування своєї заяви зазначає, що 02.01.2016 року на тимчасово окупованій території в місті Новоазовськ Донецької області помер його батько [PERSON], про що Новоазовським районним відділом РАЦС Державної [PERSON] Міністерства юстиції Донецької Народної Республіки було видане 05.01.2016 року свідоцтво про смерть [PERSON] серія ДНР №012533, 04.01.2016 року було видане лікарське свідоцтво про смерть №243, а також довідку про причини смерті до форми №106/о №243 від 04.01.2016 року, згідно до яких [PERSON] помер 02.01.2016 року в м. Новоазовськ Донецької області від інтоксикації мієломної хвороби. У січні 2016 року він звернувся до Іллічівського відділу РАЦС м. Маріуполя для реєстрації смерті батька однак йому було відмовлено та запропоновано звернутися до суду для встановлення факту смерті, оскільки представлене на реєстрацію лікарське свідоцтво про смерть не відповідає вимогам чинного законодавства. Заявник в судове засідання не зявився, надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності. Заінтересована особа Іллічівський відділ державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Маріупольського міського управління юстиції в Донецькій області, будучи належним чином повідомленими про час, день та місце розгляду справи, свого представника до суду не направили, надали до суду письмову заяву про розгляд справи за їх відсутності, проти задоволення вимог не заперечували. Свідок [PERSON] письмово в заяві повідомила, що є дружиною заявника. Зазначила, що перебуваючи у місті Маріуполь про смерть [PERSON], який приходиться їй тестем, дізналася від рідної сестри чоловіка. Про поховання [PERSON] дізналася від чоловіка через три дні після його смерті. Пояснила, що їй відомо що помер [PERSON] 02.01.2016 року. На захороненні вона не була присутньою так як у неї немає пропуску на територію окуповану ДНР, на якій помер тесть. Суд, дослідивши письмові матеріали, прийшов до висновку, що заява підлягає до задоволення з наступних підстав. Згідно п.5 ч.2 ст.234 ЦПК України, суд розглядає в порядку окремого провадження, зокрема, справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. У відповідності до п.8 ч.1 ст.256 ЦПК України суд розглядає справи, зокрема, про встановлення факту смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті. Відповідно до п.13 постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» заяви про встановлення факту смерті особи в певний час (п.7 ст.273 ЦПК України) приймаються до провадження суду і розглядаються за умови подання заявниками документів про відмову органів реєстрації актів громадянського стану в реєстрації події смерті. Заявник зобов'язаний обґрунтувати свою заяву посиланнями на докази, що достовірно свідчать про смерть особи у певний час і за певних обставин. При цьому слід мати на увазі, що встановлення з зазначених підстав факту смерті відрізняється від встановлення факту реєстрації смерті (яке провадиться на підставі п.4 ст.273 ЦПК і полягає у з'ясуванні, насамперед, обставин не самої події смерті, а її реєстрації в органах реєстрації актів громадянського стану) та від оголошення особи померлою, яке провадиться за правилами глави 35 ЦПК. 02.01.2016 року [PERSON], перебуваючи в м. Новоазовськ Донецької області помер від інтоксикацією мієломна хвороба, про що 04.01.2016 року медичною установою було видано відповідну лікарську довідку про причини смерті. 05.01.2016 року Новоазовським районним відділом РАЦС Державної [PERSON] Міністерства юстиції Донецької Народної Республіки було видане свідоцтво про смерть [PERSON], серія ДНР №012533. Після смерті [PERSON] заявник у січні 2016 року звернувся до Іллічівського відділу державної реєстрації актів цивільного стану за видачею свідоцтва про смерть, однак їй було відмовлено через те, що документи видані державними органами на окупованій території є недійсними і не створюють правових наслідків. У звязку із чим заявнику було відмовлено у видачі свідоцтва про смерть та запропоновано звернутися до суду для встановлення факту смерті. Як встановлено, заявник [PERSON] мав намір встановити факт смерті [PERSON], оскільки це має юридичне значення, а саме для реєстрації органами державної реєстрації актів цивільного стану України факту його смерті та видачі свідоцтва про смерть. Відповідно до ст. 1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» тимчасово окупована територія України є невідємною частиною території України, на яку поширюється дія Конституції та законів України. Відповідно до п. 1 Постанова Верховної Ради України «Про визнання окремих районів, міст, селищ і сіл Донецької та Луганської областей тимчасово окупованими територіями» визнано тимчасово окупованими територіями окремі райони, міста, селища і села Донецької та Луганської областей, в яких відповідно до Закону України "Про особливий порядок місцевого самоврядування в окремих районах Донецької та Луганської областей" запроваджується особливий порядок місцевого самоврядування, до моменту виведення усіх незаконних збройних формувань, російських окупаційних військ, їх військової техніки, а також бойовиків танайманців з території України та відновлення повного контролю України за державним кордоном України. Згідно з ч. 1-2 ст. 4 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» на тимчасово окупованій території на строк дії цього Закону поширюється особливий правовий режим перетину меж тимчасово окупованої території, вчинення правочинів, проведення виборів та референдумів, реалізації інших прав і свобод людини і громадянина. Правовий режим тимчасово окупованої території передбачає особливий порядок забезпечення прав і свобод громадян України, які проживають на тимчасово окупованій території. Відповідно до ч. 1-3 ст. 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» державні органи та органи місцевого самоврядування, утворені відповідно до Конституції та законів України, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території діють лише на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом. Будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків. Статтею 17 ч.1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» передбачено, що у разі порушення положень цього Закону державні органи України застосовують механізми, передбачені законами України та нормами міжнародного права, з метою захисту миру, безпеки, прав, свобод і законних інтересів громадян України, які перебувають на тимчасово окупованій території, а також законних інтересів держави Україна. Згідно зі ст. 18 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» громадянам України гарантується дотримання у повному обсязі їхніх прав і свобод, передбачених Конституцією України, у тому числі соціальних, трудових, виборчих прав та права на освіту, після залишення ними тимчасово окупованої території. Згідно ст.17 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» державна реєстрація смерті проводиться органом державної реєстрації актів цивільного стану на підставі: 1) документа встановленої форми про смерть, виданого закладом охорони здоров'я або судово-медичною установою; 2) рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час або про оголошення її померлою. Державна реєстрація смерті проводиться за останнім місцем проживання померлого, за місцем настання смерті чи виявлення трупа або за місцем поховання. Пунктом 5 розділу ІІІ Правил державної реєстрації актів цивільного стану, затверджених наказом Міністерства юстиції України №52/2 від 18 жовтня 2000 року, передбачено, що підставами для проведення державної реєстрації смерті, зокрема є: а) лікарське свідоцтво про смерть (форма № 106/о), форма якого затверджена наказом Міністерства охорони здоров'я України від 08.08.2006 № 545, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 25.10.2006 за № 1150/13024 (далі - лікарське свідоцтво про смерть). Оскільки заявник [PERSON], який є громадянином України, зареєстрований в Донецькій області, Іллічівському районі [ADDRESS], а його батько [PERSON] 02.01.2016 року помер на тимчасово непідконтрольній Україні території в м.Новоазовськ Донецької області, після його смерті заявник не може отримати свідоцтво про смерть відповідного зразку, а отримане свідоцтво про смерть та медичне свідоцтво про смерть, закладами, які розташовані на непідконтрольній території України не може бути використане заявницею для реєстрації смерті на території України. Відтак з метою захисту законних прав та інтересів громадянина України [PERSON] суд, приходить до висновку про задоволення заяви про встановлення факту смерті [PERSON] року в м.Новоазовськ Донецької області.

Outcome: approved