Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-29 00:00:00

АТ КБ «ПриватБанк» звернулося до суду з позовом до [PERSON] та [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором № 242308-CRED від 05.08.2008 у розмірі 15190,54 грн. Позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що 05.08.2008 року між [PERSON] та АТ КБ «ПриватБанк» укладено кредитний договір № 242308-CRED, відповідно до якого відповідачу надано кредит у розмірі 20000,00 грн. на термін до 25.01.2010 зі сплатою відсотків за користування кредитними коштами у строки та в порядку, встановленими кредитним договором. Однак [PERSON] взяті на себе зобов`язання щодо повернення кредиту та сплати відсотків за користування кредитними коштами належним чином не виконує, що призвело до утворення заборгованості, розмір якої станом на 28.12.2018 становить 35459,80 грн., яка складається з: 4631,70 грн. - заборгованість за кредитом (тілом кредиту), 30828,10 грн. - заборгованість за відсотками за користування кредитом. Рішенням Чугуївського міського суду Харківської області від 16.06.2010 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» за даним кредитним договором стягнуто 21230,71 грн. Враховуючи зазначену суму, що стягнута рішенням суду, банк просить стягнути різницю, яка становить 14229,09 грн., а також штрафи відповідно до договору: 2550,00 грн. штраф (фіксована частина), 711,45 грн. штраф (процентна складова). Таким чином, заборгованість до стягнення становить 15190,54 грн. В забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором, укладено договір поруки з [PERSON] Банком на адресу позичальника та поручителя направлено письмову вимогу із зазначенням зобов`язань за кредитним договором, однак вимога залишена без задоволення. Враховуючи, що відповідачі у кредитних правовідносинах діють як солідарні боржники, банк просить стягнути виниклу заборгованість з позичальника та поручителя. Представником відповідача [PERSON] [PERSON] наданий відзив на позовну заяву, в якій представник просить застосувати до вимог позивача позовну давність та на підставі ч. 4 ст. 267 ЦК України у задоволені позову відмовити, посилаючись на те, що позивач у позові зазначив, що за рішенням суду з [PERSON] стягнута заборгованість за даним кредитним договором у розмірі 21230,712 грн, яка виникла станом на 16.12.2009, тобто [PERSON] погасила всю заборгованість за кредитним договором, яка у неї виникла. Також представник вказує, що в матеріалах справи немає доказів, які б підтверджували, що банк звертався протягом строку позовної давності до відповідачів з вимогами про стягнення заборгованості, який відповідно до умов п. 5.7 кредитного договору до вимог про стягнення кредиту, відсотків за користування кредитом та штрафів за неналежне виконання договірних зобов`язань встановлений п`ятирічний строк позовної давності. Тому представник просить у позові відмовити, оскільки сплив строку позовної давності є підставою для відмови у позові, якщо про її застосування заявлено стороною у спорі. Представник позивача у судове засідання не з`явився, разом з позовною заявою надав клопотання про підтримання позовних вимог та розгляд справи за його відсутності. Відповідачі у судове засідання не з`явилися, представником відповідача [PERSON] заявлено клопотання про розгляд справи без участі відповідача [PERSON] та її представника, в якому зазначив про те, що відзив на позов і письмові пояснення надані суду раніше, проти позову заперечує та просить у його задоволені відмовити. Оцінивши письмові докази, що містяться в матеріалах справи, суд вважає, що вимоги позивача не підлягають задоволенню з наступних підстав. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб у спосіб, визначений законом або договором (ч. 1ст. 5 ЦПК України). Відповідно до ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч.ч. 1, 6ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Судовим розглядом встановлено, що 05 серпня 2008 року між [PERSON] та ПАТ КБ «ПриватБанк» (правонаступник АТ КБ «ПриватБанк») укладено кредитний договір № 242308-cred, відповідно до якого відповідачу надано кредит на споживчі цілі у розмірі 20000,00 грн. зі сплатою 30 відсотків на рік на суму залишку заборгованості за користування кредитом з кінцевим терміном повернення 25 січня 2010 року. (а.с. 16-20). В забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором, 05 серпня 2008 року укладено договір поруки, відповідно до якого поручителем виступає [PERSON] , який відповідає перед кредитором за виконання обов`язків за кредитним договором в тому ж розмірі, що ї боржник, включаючи сплату кредиту, процентів нарахованих за користування кредитом, винагород, штрафів, пені та інших платежів, відшкодування збитків (а.с. 21). Відповідно до п 1.1 кредитного договору, банк надав вищевказаний кредит, а позичальник зобов`язався повернути кредит і сплатити відсотки згідно графіків погашення кредиту та відсотків, які оформлені у вигляді додатків до вказаного договору і є його невід`ємною частиною, комісії та винагороди, штраф і пені в обумовлені договором терміни. Із пунктів 2.2.2, 2.2.4. кредитного договору вбачається, що позичальник зобов`язався сплатити відсотки за користування кредитом у відповідності з Графіком та п.п. 2.3.8., 2.3.9., 3.1., 3.2., 3.3 договору. Провести не пізніше дати фактичного повного погашення кредиту повну сплату відсотків за користування кредитом та сплатити банку винагороду у відповідності з п. 3.5. Згідно пунктів 3.3., 3.4. договору, повернення кредиту і сплата відсотків за його використання здійснюються щомісячними платежами в порядку і терміни згідно графіку погашення кредиту та відсотків, який є додаткому 1 до договору і є його невід`ємною частиною. Суми платежів, що вказані в графіку погашення кредиту та відсотків, містять заборгованість по кредиту і відсотки за користування кредитом, розраховані відповідно до п. 3.4 договору. При несплаті відсотків та/або частини кредиту у вказану в графіку дату вони вважаються простроченими. Згідно п. 3.4. кредитного договору нарахування відсотків по кредиту здійснюється на дату сплати відсотків згідно з Графіком погашення кредиту та відсотків, який є невід`ємною частиною даного Договору. При цьому, відсотки розраховуються на непогашену частину кредиту за фактичну кількість днів користування кредитними ресурсами, виходячи із кількості днів у році - 360 днів. День сплати в часовий інтервал розрахунку відсотків не включається. Відповідно із п. 5.1. Договору, при порушенні позичальником будь-якого із зобов`язань по сплаті відсотків за користування кредитом, винагород, порушенні п. 2.2.8. даного договору, Банк має право нарахувати, а позичальник зобов`язується сплатити банку пеню у розмірі 0,2% від суми непогашеного платежу за кожний день прострочення платежу, але не більш подвійної облікової станки Національного банку України, що діяла в період за який сплачується пеня. Сплата пені здійснюється в гривнях. У випадку, якщо кредит надається іноземній валюті, пеня сплачується в гривневому еквіваленті по курсу НБУ на дату щоденного нарахування. Пунктом 5.5 вказаного договору передбачено, що при порушенні позичальником зобов`язань по виконанню Графіку погашення кредиту та відсотків позичальник сплачує банку штраф за кожен випадок порушення вказаного графіку в частині дотримання дат погашення кредиту: на 1-9 днів - у розмірі 5% від суми своєчасно непогашеної частини отриманого кредиту; на 10 і більше днів - у розмірі 10% від суми своєчасно непогашеної частини отриманого кредиту. У пункті 5.7. договору передбачено, що терміни позовної давності по вимогах про стягнення кредиту, відсотків за користування кредитом, винагороди, комісії, неустойки - пені, штрафів встановлено тривалістю 5 років. У зв`язку із неналежним виконанням боржником своїх зобов`язань за кредитним договором, позивач у 2010 році звернувся до Чугуївського міського суду Харківської області із позовом про солідарне стягнення із відповідачів [PERSON] та [PERSON] заборгованості за кредитним договором № 242308-cred від 05.08.2008 року, що виникла станом на 16.12.2009 у розмірі 21230,71 грн. Рішенням Чугуївського міського суду Харківської області від 16 червня 2010 року позовні вимоги ПАТ КБ«ПриватБанк» задоволено, стягнуто солідарно з [PERSON] та [PERSON] заборгованість за кредитом у сумі 19981,63 грн. та штраф за невиконання зобов`язань у сумі 1249,08 грн. і судові витрати, понесені позивачем по 166,15 грн. з кожного (а.с. 7-9). Рішення суду набрало законної сили 29.06.2010. Відповідно ч. 4 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Згідно викладених представником позивача обставин, які зазначені в позовній заяві, від суми заборгованості, яка наявна у відповідача станом на 28.12.2018 року слід відняти суму заборгованості, яка стягнута судовим рішенням, у зв`язку із чим, різниця заборгованості, яка підлягає стягненню із відповідача, становить 14229,09 грн., а також штрафи відповідно до договору: 250 грн. - штраф (фіксована частина), 711,45 грн. штраф (процентна складова). Згідно ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч. 1 та ч. 2 ст. 1054ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. За ч. 1 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Статтею 1050 ЦК України передбачено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. За змістом ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Представник відповідача [PERSON] [PERSON] просив суд застосувати до позовних вимог позивача строк позовної давності та відмовити в позові. Відповідно до ст. 256 ЦК України, позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Згідно із ст. 257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. При цьому початок перебігу позовної давності пов`язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору як з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи (ст. 261 ЦК України). За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Відповідно до ч.ч. 2, 3 ст. 264 ЦК України, позовна давність переривається у разі пред`явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Відповідно до ч. 4 ст. 267 ЦК України, сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові. За змістом норми початок перебігу позовної давності пов`язується не тільки зі строком дії (припинення дії) договору, як з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи (ст. 261 ЦК України). Несплачені до моменту звернення кредитора до суду платежі підлягають стягненню у межах позовної давності по кожному із платежів. Зазначена правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 6 листопада 2013 року №6-116 цс13 та у постанові Верховного суду України по справі 6-31 цс15. Як вбачається із матеріалів справи, кредитний договір був укладений 05.08.2008 року, строк дії договору до 25.01.2010, а банк звернувся до суду з позовом в квітні 2010 року і рішенням суду, яке набрало законної сили, позовні вимоги банку задоволені. На підставі вищевикладеного, суд приходить до висновку, що представник позивача, звертаючись до суду з даним позовом у березні 2019 року, пропустив строк позовної давності у три роки, яка відраховувалася з 16 червня 2010 року (тобто, з дня винесення судового рішення). Таким чином, з часу виникнення права на звернення позивача до суду з вимогою про стягнення заборгованості за кредитним договором до подачі до суду минуло більше трьох років, договір про збільшення строку позовної давності між сторонами не укладався, та з урахуванням переривання строку позовної давності, суд вважає в задоволенні позовних вимог АТ КБ "Приватбанк" до [PERSON] та [PERSON] відмовити у зв`язку із застосуванням позовної давності. Також представником відповідача [PERSON] [PERSON] надано клопотання про долучення до матеріалів справи документів щодо зміни відповідачем [PERSON] прізвища у 2013 році з « [PERSON] » на « [PERSON] » на підставі судового рішення, і в подальшому з «Ніколаєва» на «Євдокимова» у зв`язку з укладенням шлюбу у 2014 році (а.с. 83, 84). Відповідно до ст. 141 ЦПК України, оскільки позивачу відмовлено в позові, то судові витрати не відшкодовуються. З урахуванням\~встановлених обставин\~справи та, враховуючи принцип справедливості, добросовісності, розумності цивільного законодавства, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed