Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-08 00:00:00

[PERSON] звернувся в жовтні 2016 року до Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області з позовом до [PERSON] про визнання права власності на автомобіль марки Renault Kangoo, 2001 року випуску, кузов [NUMBER]. В судовому засіданні представник позивача та позивач позов підтримали в повному обсязі та просили його задовольнити. Відповідач позов визнав, направивши до суду письмову заяву та клопотання розгляду без його участі. Заслухавши пояснення сторони позивача, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що в задоволенні позовних вимог слід відмовити, виходячи з наступного. Судом встановлено, що відповідно до Свідоцтва про реєстрацію ТЗ, власником автомобіля марки Renault Kangoo, переобладнаний на пасажирський-В, 2001 року випуску, д.н.з. [NUMBER], кузов [NUMBER], є [PERSON], дата реєстрації 12.12.2012 року (а.с.20). Як стверджував позивач в позові та в судовому засіданні, він 23.11.2012 року придбав даний автомобіль за 5000 доларів США, про що свідчить надана ним до матеріалів справи копія розписки (незасвідченої з оригіналом), з умовою зазначеною в даній розписці, що [PERSON] від імені власника переоформить на власне ім'я автомобіль, згідно переданого йому Тех.паспорта взамін отриманих коштів (а.с.21). Копію Тех.паспорта позивач не надавав до справи. Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач зазначав те, що йому була видана довіреність після укладення даної угоди, якою доручено власником авто зняття вказаного ТЗ з реєстрації, однак дана довіреність у позивача не збереглася. Проте, після видачі довіреності, власник ТЗ [PERSON] отримав нове Свідоцтво про реєстрацію [NUMBER], у зв'язку з проведенням переобладнання автомобіля. Позивач через відсутність коштів вчасно не провів перереєстрацію ТЗ, а тому просив суд визнати за ним право власності на даний автомобіль. Чи перебуває під забороною (арештом) даний ТЗ, суду не вдалось з'ясувати. Згідно вимог п.3 ч.1 ст.208 ЦК України вчинення правочинів між фізичними особами у письмовій формі є обов'язковим на суму що перевищує у 20 і більше разів розмір неоподаткованого мінімуму доходів громадян. Як слідує зі ст..207 ч.2 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Поняття та види договору регулює ст..626 ЦК України, а саме що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов'язками наділені обидві сторони договору. Договір є відплатним, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає із суті договору. А за ст..629, 631 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами та набирає чинності з моменту його укладення. Статтею 655, 656 ЦК України передбачено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Предметом договору купівлі-продажу може бути товар, який є у продавця на момент укладення договору або буде створений (придбаний, набутий) продавцем у майбутньому. Згідно зі ст. ст. 237, 244, 245 ЦК України довіреність - це письмовий документ, що видається однією особою іншій особі для представництва перед третіми особами, ґрунтується на договорі та визначає правовідношення, в якому одна сторона (представник) зобов'язана або має право вчинити правочин від імені другої сторони, яку вона представляє. Відповідно до ст. 240 ЦК України представник зобов'язаний вчиняти правочин за наданими йому повноваженнями особисто; він може передати своє повноваження частково або в повному обсязі іншій особі, якщо це встановлено договором або законом між особою, яку представляють, і представником, або якщо представник був вимушений до цього з метою охорони інтересів особи, яку він представляє. Враховуючи це, суд приходить до висновку, що видача довіреності, навіть якщо така дійсно видавалась позивачу відповідачем (хоча такі посилання позивача не підтверджені належними доказами її видачі), без укладення договору купівлі-продажу чи проведення належної перереєстрації не можна вважати договором, що укладений відповідно до закону та допускає перехід права власності до позивача чи інших осіб. Окрім того, постановою Кабінету Міністрів України від 07.09.1998 року №1388 «Про затвердження Порядку державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів» (чинної на час усного правочину обумовленого позивачем та довіреності) також передбачено письмову форму договору купівлі-продажу автомобіля. А як слідує з п.4, 7, 8 даної постанови перед відчуженням транспортний засіб повинен бути знятий з обліку в підрозділі ДАІ. Власники транспортних засобів та особи, що експлуатують такі засоби на законних підставах, або їх представники зобов'язані зареєструвати (перереєструвати) транспортні засоби протягом десяти діб після придбання (одержання) або митного оформлення, або тимчасового ввезення на територію України, або виникнення обставин, що є підставою для внесення змін до реєстраційних документів. Строк державної реєстрації продовжується у разі подання документів, які підтверджують відсутність можливості своєчасного її проведення власниками транспортних засобів (хвороба, відрядження або інші поважні причини). Експлуатація транспортних засобів, що не зареєстровані (не перереєстровані) у підрозділах Державтоінспекції (крім транспортних засобів, зареєстрованих до набрання чинності цим Порядком) та без номерних знаків, що відповідають державним стандартам, а також ідентифікаційні номери складових частин яких не відповідають записам у реєстраційних документах або знищені чи підроблені, забороняється. Державна реєстрація (перереєстрація) транспортних засобів проводиться на підставі заяв власників, поданих особисто, і документів, що посвідчують їх особу, підтверджують правомірність придбання, отримання, ввезення, митного оформлення транспортних засобів, відповідність конструкції транспортних засобів установленим вимогам безпеки дорожнього руху, а також вимогам, які є підставою для внесення змін до реєстраційних документів. Документами, що підтверджують правомірність придбання транспортних засобів, їх складових частин, що мають ідентифікаційні номери, є засвідчені підписом відповідної посадової особи, що скріплений печаткою: є в т.ч. довідка-рахунок за формою згідно з додатком 1, видана суб'єктом господарювання, діяльність якого пов'язана з реалізацією транспортних засобів та їх складових частин, що мають ідентифікаційні номери; договори та угоди, укладені на товарних біржах на зареєстрованих у Департаменті Державтоінспекції бланках, інші засвідчені в установленому порядку документи, що встановлюють право власності на транспортні засоби; копія рішення суду, засвідчена в установленому порядку, із зазначенням юридичних чи фізичних осіб, які визнаються власниками транспортних засобів, марки, моделі, року випуску таких засобів, а також ідентифікаційних номерів їх складових частин, тощо. Для державної реєстрації транспортних засобів, що перебували в експлуатації і зняті з обліку в підрозділах Державтоінспекції, крім зазначених у цьому пункті документів, що підтверджують правомірність їх придбання, подається свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу (технічний паспорт) та копія реєстраційної картки, що додається до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу на пластиковій основі, з відміткою підрозділу Державтоінспекції про зняття транспортного засобу з обліку. Переобладнання (крім переобладнання для роботи на газових паливах), відчуження, передача права користування і (або) розпорядження придбаних транспортних засобів, не зареєстрованих у підрозділах Державтоінспеції, не допускається. Державна реєстрація транспортних засобів проводиться за умови сплати їх власниками передбачених законодавством податків і зборів (обов'язкових платежів), а також внесення в установленому порядку платежів за проведення огляду транспортних засобів, державну реєстрацію (перереєстрацію), зняття з обліку, відшкодування вартості бланків реєстраційних документів та номерних знаків. Форми бланків довідок-рахунків, актів приймання-передачі транспортних засобів підприємств - виробників таких засобів та їх складових частин, що мають ідентифікаційні номери, наведено в додатках 1 і 6. Відповідно до п. 24, 33 цього ж Порядку реєстрація (перереєстрація), зняття з обліку транспортних засобів, що належать фізичним особам, здійснюється за місцем звернення власника або його уповноваженої особи незалежно від місця реєстрації (проживання) власника. При цьому в реєстраційних документах зазначається місце реєстрації (проживання) особи, за якою реєструється транспортний засіб. Перереєстрація транспортних засобів проводиться у разі отримання свідоцтва про реєстрацію замість утраченого або не придатного для користування, зміни їх власників, місця стоянки, місцезнаходження або найменування власників - юридичних осіб, місця проживання або прізвища, імені чи по батькові фізичних осіб, які є власниками транспортних засобів, а також у разі зміни кольору, переобладнання транспортного засобу чи заміни кузова, інших складових частин, що мають ідентифікаційні номери. При перереєстрації транспортних засобів у разі зміни їх власників зняття з обліку таких транспортних засобів не проводиться. Разом з тим, забороняється зняття з обліку та/або перереєстрація на нового власника транспортних засобів, стосовно яких є ухвала суду про накладення арешту або заборону зняття з обліку чи постанова державного виконавця про накладення арешту (п.41). У разі коли транспортний засіб знімається з обліку у зв'язку з його відчуженням, у свідоцтві про реєстрацію (технічному паспорті) або на копії реєстраційної картки, що додається до свідоцтва про реєстрацію на пластиковій основі, робиться запис: "Транспортний засіб знято з обліку для реалізації". Під час зняття з обліку транспортних засобів номерні знаки здаються та видаються номерні знаки для разових поїздок (п.42). Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України (ст. 4 ЦПК України). Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Таким чином, порушення, невизнання, оспорювання суб'єктивного права є підставою для звернення кожної особи до суду за захистом свого особистого права із застосуванням відповідного способу захисту. Однак, звертаючись до суду з позовом, позивач не надав доказів підстав для набуття права власності на даний автомобіль. Не зважаючи на те, що якщо він дійсно мав право на розпорядження даним автомобілем, за умови видачі такої довіреності, яка відсутня в матеріалах справи, однак не скористався правом завчасно провести дії щодо перереєстрація прав на спірний ТЗ, а тому підстав визнати за ним це право, у судовому порядку, відсутні. Також, визнаючи позов за ст..174 ЦПК України відповідачем, суд не приймає таке визнання, оскільки як зазначено вище, правових підстав для задоволення позову немає. Окрім того, у разі визнання укладення усного правочину між сторонами, то відсутні перешкоди в належному оформленні відповідних дій щодо такого набуття автомобіля на час розгляду справи в суді. Ч.3 ст.10, ч.1 ст.60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом та ст.61 цього Кодексу. Відповідно до ст..212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів в їх сукупності. На підставі вищенаведеного, відповідно до ст.207, 208, 626, 629, 631, 655, 656 ЦК України, ст.60 Закону України «Про виконавче провадження» та

Outcome: dismissed