Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-14 00:00:00

06 жовтня 2015 року позивач [PERSON] звернулася до суду із даним позовом до відповідача, який мотивувала тим, що від спільного проживання з відповідачем у них [INFO] народився син - [PERSON]. п04 грудня 2009 року вона зареєструвала шлюб із відповідачем , який було рішенням суд розірваний 15 серпня 2012 року. Згідно рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 21 липня 2015 року на її користь на утримання сина з відповідача стягнуто аліменти в твердій грошовій сумі в розмірі 1000 грн. , щомісячно, і до досягнення дитиною повноліття, але рішення апеляційного суду від 07 вересня 2015 року рішення першої інстанції було змінено і стягнуто з відповідача аліменти в твердій грошовій сумі в розмірі 650 грн., щомісячно. Вказує, що відповідач [PERSON] вихованням сина не займається, матеріальної допомоги на його утримання не надає, не цікавиться його навчально-виховним процесом, розвитком та станом здоров'я. Таке відношення відповідача позивач розцінює як умисне ухилення його від виконання своїх батьківських обов'язків, в зв'язку з чим просить суд позбавити його батьківських прав відносно дитини [PERSON] В судовому засіданні позивач [PERSON] позов підтримала , просила його задовольнити та надала пояснення аналогічні зазначеним у ньому, суду доповнила, що підставою для звернення із даним позовом стала відмова відповідача добровільно вирішувати питання виховання сина. Відповідач категорично відмовився у надані їй дозволу на виїзд за кордон в літку 2015 року на відпочинок з сином. У подальшому вона була вимушена звернутися до служби у справах дітей. Вказує, що відповідач встановив батьківство сина за їх спільною заявою , тільки для того, щоб банк не звернув стягнення на квартиру за борги по кредиту. Представник позивача [PERSON] позов підтримали на підставах, викладених в ньому, просила його задовольнити. Відповідач [PERSON] двічі в судове засідання не з'явився, по невідомим суду причинам, заяв та клопотань про відкладення розгляду справи до суду не надходило, у зв*язку з чим, суд виніс ухвалу про заочний розгляд справи. Представник третьої особи - Служби у справах дітей Вінницької міської ради,- [PERSON] не заперечували проти задоволення , суду показала , що тричі на засідання комісії з питань захисту прав дитини відповідач викликався для вислуховування його доводів; двічі він не з*явився- проігнорував засідання комісії, а 01.09.2015 р. відповідач з*явився та заперечував проти позбавлення його батьківських прав з підстав того, що він хороший батько. Вказує, що двічі комісії розглядала питання про доцільність позбавлення відповідача батьківських прав, і в решті , з урахуванням міркування сина сторін- [PERSON], який зазначив, що батько з ним не спілкується, при зустрічі батько уникає спілкування, у його виховання участі не приймає , йому уваги зовсім не приділяє, хоча проживає по-сусідству, - комісія прийняла рішення про доцільність позбавлення відповідача батьківських прав, так як вище приведені факт були підтверджені об*єктивно. Свідок [PERSON] суду показала, що близько 10 років підтримує дружні стосунки із сторонами. В літку 2015 року вона разом із своїм сином, позивачкою та її сином [PERSON] бажали провести відпочинок за кордоном, але відповідач декілька разів відмовляв надавити дозвіл на виїзд [PERSON] за кордон, у зв*язку з чим, поїздка від термінувалася , а, згодом, і зовсім відмінилася. Зазначила , що протягом часу , як сторони розірвали шлюб, відповідач не інтересується сином, не приділяє йому уваги, ігнорує його коли бачить, хоча живе на сусідній вулиці. Свідок [PERSON], суду показала, що є сусідкою позивача, її дочка [PERSON] разом із [PERSON] - сином сторін спілкуються. Вона спілкується і з позивачем. Протягом декілька років взагалі не бачила , щоб відповідач приходив до сина. Він [PERSON] їй відомо, що батько не спілкується з ним. Вислухавши пояснення позивача, її представника , представника третьої особи, вивчивши матеріали цивільної справи та оцінивши докази у їх сукупності, суд вважає позов обґрунтованим та таким , що підлягає задоволенню виходячи з такого. Статтею 150 СК України закріплюється обов'язок батьків виховувати свою дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття освіти, готувати до самостійного життя та поважати її. Відповідно до ч. 1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров'я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини. Відповідно до роз'яснень, що містяться пунктах 15, 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" роз'яснив, що розглядаючи справи даної категорії, судам слід мати на увазі, що позбавлення батьківських прав, тобто наданих батькам до досягнення дитиною повноліття прав на її виховання, захист її інтересів, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування вирішується лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи та характеру ставлення батьків до дітей. Судом встановлено, що від спільного проживання в сторін [INFO] народився син - [PERSON], батьком якого є відповідач - [PERSON] , а мати - позивач [PERSON] (а.с. 9). З 04 грудня 2009 року [PERSON] та [PERSON] перебували в зареєстрованому шлюбі, який було розірвано, на підставі рішення Замостянського районного суду м. Вінниці від 15 серпня 2012 року (а.с. 10). Дитина, після розірвання шлюбу, залишилась проживати разом з матір'ю, що підтверджується копією довідки про склад сім'ї позивача [PERSON] за № 1147, виданої організацією здійснюючої експлуатацію житлового будинку 04.06.2015 року (а.с. 11) та копією акта від 08.07.2015 року про фактичне проживання [PERSON] з родиною (а.с. 14). Як вбачається із довідки № 195 від 04.06.2015 року (а.с. 12) та характеристики № 196 від 04.06.2015 року (а.с. 13), видані дирекцією Загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів № 13 Вінницької міської ради [PERSON], [INFO], дійсно навчається в даній школі у 5 класі по даний час. За місцем навчання характеризується з позитивної сторони, батько у вихованні дитини участі не приймає, жодного разу в школі не з'являвся, з вчителем не спілкувався, навчанням та поведінкою сина не цікавиться. Крім того, факт ухилення відповідача від виконання своїх батьківських обов'язків по відношенню до сина [PERSON], підтверджується копією довідки КЗ "Центр первинної медико-санітарної допомоги № 1" від 08.06.2015 року за № 371, де зазначено, що [PERSON] перебував під наглядом з народження по листопад 2013 року, часто хворів застудними захворюваннями, під час візитів лікаря до дитини на дому, та при огляді в закладі з дитиною завжди була мати, батько в лікувальній установі не з'являвся (а.с. 19); копією довідки з КЗ «ЦПМСД № 1» № 12017 від 10.06.2015 року (а.с. 30); копіями виписок «Медичного центру «Омеда»» за період з 11.03.2014 року по 15.04.2015 року (а.с. 20-26) та копією виписки № 6449 від 11.09.2015 року із медичної картки амбулаторного (стаціонарного) хворого (а.с. 34). З висновку Вінницької міської ради №01-00-011-27468 від 09.09.2015 року, вбачається, що доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно його сина [PERSON], [INFO], оскільки батько дитини не виконує своїх батьківських обов'язків, передбачених ст.ст. 150-155, 180 СК України (а.с. 35-36). Оцінивши зібрані й досліджені в судовому засіданні докази в їх сукупності, суд приходить до висновку про те, що відповідач [PERSON] ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків по вихованню своєї неповнолітньої дитини [PERSON], не піклується про його фізичний та духовний розвиток, тому, суд вважає за необхідне позбавити [PERSON] батьківських прав відносно неповнолітньої дитини [PERSON] Право на правову допомогу гарантовано статтями 8, 59 Конституції України, офіційне тлумачення якого надано Конституційним Судом України (Рішення від 16 листопада 2000 року № 13-рп/2000; Рішення від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009; Рішення від 11 липня 2013 року № 6-рп/2013). Відповідно до положень , викладених в ч.ч.1,2, ст.84 ЦПК витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. Граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлюється законом. Право на правову допомогу гарантовано статтями 8, 59 Конституції України, офіційне тлумачення якого надано Конституційним Судом України (Рішення від 16 листопада 2000 року № 13-рп/2000; Рішення від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009; Рішення від 11 липня 2013 року № 6-рп/2013). Згідно положень ч.1 ст.1 Закону України « Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» , розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні. Відповідно до договору на надання правової допомоги від 04 червня 2015 року, вбачається, що позивач [PERSON] уклала цей договір з адвокатом [PERSON] для надання останній правової допомоги по даній цивільній справі, згідно до п.3.1 «б», цього договору , перебачено оплачувати послуги виконавця відповідно до окремо укладеного договору. ( а.с.47) Згідно до п. 48 роз*яснень, викладених у Постанові № 10 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 жовтня 2014 року «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» , із змінами і доповненнями, внесеними постановою пленуму ВССУ від 25 вересня 2015 року № 10, підстави, межі та порядок відшкодування судових витрат на правову допомогу, надану в суді як адвокатом, так і іншим фахівцем у галузі права, регламентовано у пункті 2 частини третьої статті 79, статтях 84, 88, 89 ЦПК. Витрати на правову допомогу, граничний розмір якої визначено відповідним законом, про що зазначено в пункті 47 цієї постанови, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов'язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. З розрахунку вартості адвокатських послуг від 15 січня 2015 року , вбачається, розрахунок адвокатом [PERSON] наданих нею послуг позивачу на правову допомогу в загальну сумі 5112 гривень із розрахунку затрачених нею 10 годин праці , з яких : консультація замовника 04.06.2015 р.- 1 година; ознайомлення із документами замовника- 2 години; складання позовної заяви, заяв, запитів - 3 години; вивчення нормативної бази та судової практики 3 години; представництво в суді- 1 година. Але позивачем не надано суду документального підтвердження сплачених нею витрат адвокату [PERSON] за надану правову допомогу на сумі 5112 гривень ( касового ордеру, квитанція тощо). Тому суд відмовляє у вимогі позивача про стягнення з відповідача на її користь у рахунок понесених судових витрат по справи за надання правової допомоги у розмірі 5112 гривень- за необґрунтованістю. Згідно з ч.1 ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої постановлено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Тому з відповідача на користь позивача підлягають стягненню у рахунок повернення сплаченого судового збору за подання даного позову до суду - 467 гривень 20 копійок.

Outcome: approved