Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-12 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовною заявою про визнання порушеного права, визнання недійсним і скасування державної реєстрації договору оренди земельної ділянки та повернення земельної ділянки. Позивач з урахуванням уточнень посилається, на те, що діяльність позивача здійснюється на території м. Дніпра та Дніпропетровської області та зазначає, що 01.08.2003 року між малим приватним підприємством «Оріль» та Магдалинівською районною державною адміністрацією Дніпропетровської області було укладено договір № 4 оренди земельної ділянки розміром 350,40 га, в тому числі ріллі 16,18 га, пасовищ 334,22 га. Місцезнаходження земельної ділянки та суміжні землекористувачі не визначені в плані (схемі). Відповідно до п. 2.1 зазначеного договору оренди земельної ділянки № 4 від 01.08.2003р.: «Мета використання земельної ділянки: Земельна ділянка передається в оренду для сінокосіння та випасання худоби, ведення товарного сільськогосподарського виробництва». Відповідно до розділу «Права та обов'язки сторін», Орендар (МПП «Оріль»), зобов'язується, зокрема: протягом дії договору не змінювати цільове призначення земельної ділянки, визначене в п. 2.1, не допускати погіршення екологічного стану й родючості земельної ділянки, відповідати й платити за всі витрати, пов'язані з використанням земельної ділянки, ...використовувати земельну ділянку та здійснювати комплекс заходів щодо охорони орендованих земель згідно з чинним законодавством...» Передана в оренду земельна ділянка знаходиться на території Личківської сільської ради Магдалинівського району Дніпропетровської області. Відповідно до «Охоронного зобов'язання» від 27.11,2008р., Магдалинівська районна державна адміністрація Дніпропетровської області прийняло під охорону заповідний об'єкт «Ладшафтний заказник «Приорільський» загальнодержавного значення, площею 5823,0 га, створений відповідно до Указу Президента України від 09.12.2018р., за № 1341/98 з метою збереження і відтворення заплавно-терасового природного комплексу із типовими і унікальними для різнотравно-типчаково-ковилового степу солонцевими, солончаковими, лучними і дібровними екосистемами, а також з метою збереження і відновлення чисельності популяцій багатьох рідкісних видів рослин і тварин. Заповідний об'єкт розташований в межах Магдалинівського району і входить до складу природно-заповідного фонду України, який охороняється як національне надбання і є складовою частиною світової системи природних територій та об'єктів, що перебувають під особливою охороною. Землекористувач Магдалинівська районна державна адміністрація Дніпропетровської області бере під охорону вищеназваний об'єкт і зобов'язується дотримуватися екологічних вимог при використанні природних ресурсів згідно зі статтею 40 закону України «Про охорону навколишнього природного середовища», а також провести відмежування заповідного об'єкту в натурі, оформити його відповідними знаками та інформативними матеріалами, нанести такі межі на відповідні планово-картографічні матеріали. На території ландшафтного заказника забороняється господарська та інша діяльність, яка суперечить меті створення і завданням ландшафтного заказника, а також вимогам цього режиму та природоохоронному законодавству, а саме (зокрема): пошкодження, заготівля та знищення водної і водно-болотної рослинності; розорювання земель - за винятком заходів по обмеженню розповсюдження пожеж та зазначених для цієї мети земельних угідь; передача у господарське використання окремих земельних ділянок...» Згідно графічних матеріалів, наданих позивачу [PERSON] екології та природних ресурсів Дніпропетровської обласної державної адміністрації, можна зробити висновок, що передана в оренду земельна ділянка знаходиться на території вищезазначеного заповідного об'єкту «Ладшафтний заказник «Приорільський». Таким чином, передача в оренду та використання земельної ділянки території вищезазначеного заповідного об'єкту «Ладшафтний заказник «Приорільський» повинні були відбуватися з дотриманням закону, зокрема, зазначенням у договорі відповідних обмежень. Позивачем, а також Державною екологічною інспекцією у Дніпропетровській області було встановлено факт розорювання МПП «Оріль» значної кількості орендованої земельної ділянки, що є прямим грубим порушенням закону та умов зазначеного договору оренди земельної ділянки № 4 від 01.08.2003р. (лист від 04.05.2018р.). Таким чином є побоювання позивача про те, що в результаті укладення договору оренди земельної ділянки № 4 від 01.08.2003р. буде вчинено значний негативний вплив діяльністю МПП «Оріль» на навколишнє середовище, стан здоров'я та безпеки людей, умови життя людей, що є порушенням гарантованого Конституцією права на безпечне для життя і здоров'я довкілля, а також інтересів позивача щодо сподівання на забезпечення державними органами реалізації цього права. Крім того, позивач зазначає, що всупереч вимогам ст. ст. 13, 14 Закону «Про оренду землі», в редакції, чинній на дату укладення та реєстрації договору оренди земельної ділянки № 4 від 01.08.2003р., договір оренди земельної ділянки № 4 від 01.08.2003р., згідно якого в оренду надано земельну ділянку розміром 350,40 га, в тому числі ріллі - 16,18 га, пасовищ - 334,22 га не містить плану (схеми) земельної ділянки. Зазначений факт порушує права та інтереси позивача, зважаючи на ту обставину, що невизначеність у договорі як меж орендованої земельної ділянки, так і меж, ділянок для ріллі та пасовищ становить пряму загрозу знищення прийнятого під охорону заповідний об'єкт «Ладшафтний заказник «Приорільський» загальнодержавного значення. Договір оренди земельної ділянки № 4 від 01.08.2003р. не містить визначених умов нарахування (встановлення розміру) орендної плати. В розділі «Предмет договору» договору оренди земельної ділянки № 4 від 01.08.2003р. міститься згадка про «нормативну оцінку державного органу земельних ресурсів, яка становить 913 660 грн. 56 коп. В той же час, відповідно до частини першої п. 2.2 договору оренди земельної ділянки № 4 від 01.08.2003р. зазначено:«...Орендар сплачує Орендодавцю орендну плату у грошовій формі (гривнях) у розмірі 1% від вартості земельної ділянки..». Посилань на залежність розміру орендної плати від розміру грошової оцінки земельної ділянки договір оренди земельної ділянки № 4 від 01.08.2003р. не містить. Таким чином, позивачем не вбачається врегулювання можливості однозначного визначення розміру орендної плати в договорі, а отже договір оренди земельної ділянки № 4 від 01.08.2003р. не містить такої істотної умови як розмір орендної плати. Договір оренди земельної ділянки № 4 від 01.08.2003р. не містить такої істотної умови як форма платежу та порядку перегляду внесення орендної плати. Проте, у п. 2.2 договору оренди земельної ділянки № 4 від 01.08.2003р. зазначено: «...Орендар сплачує Орендодавцю орендну плату у грошовій формі (гривнях) у розмірі 1% від вартості земельної ділянки..» Зазначений факт порушує права та інтереси позивача, зважаючи на ту обставину, що через невизначеність у договорі розміру орендної плати Магдалинівська районна державна адміністрація може не мати належних фінансових можливостей задля забезпечення взятих на себе зобов'язань з охорони заповідного об'єкту «Ладшафтний заказник «Приорільський» загальнодержавного значення. В договорі оренди земельної ділянки № 4 від 01.08.2003р., не зазначені передбачені законом існуючі обмеження використання орендованої земельної ділянки, а саме, вищенаведені у цьому позові обмеження, встановлені Охоронним зобов'язанням від 27.11.2008р. згідно якого Магдалинівською районною державною адміністрацією Дніпропетровської області було прийнято під охорону заповідний об'єкт «Ладшафтний заказник «Приорільський» загальнодержавного значення. Зазначений факт порушує права та інтереси позивача прямо порушує права та інтереси позивача, зважаючи на ту обставину, що не зазначення у договорі відповідних обмежень використання орендованої земельної ділянки становить пряму загрозу знищення прийнятого під охорону заповідний об'єкту «Ладшафтний заказник «Приорільський» загальнодержавного значення. Щодо відповідача [PERSON], позивач зазначає, що влітку 2017 року на підстав розуміння вимог ст. ст. 244, 1007 ЦК України, на підставі усного договору-доручення, укладеного між позивачем та відповідачем [PERSON], останній на безоплатній основі в усній формі зобов'язався скласти позов до відповідача МПП «Оріль» та бути представником позивача в суді, але зазначеного зобов'язання не виконав, спричинивши позивачу моральну та матеріальну шкоду. У зв'язку із наведеним, позивач звертається до суду та прохає: -визнати порушення права позивача, визначені ст. 244 Цивільного кодексу України в частині невиконання усного договору-доручення, укладеного в усній формі між позивачем та відповідачем [PERSON]; -визнати недійсним договір оренди земельної ділянки № 4 від 01.08.2003р., укладений між малим приватним підприємством «Оріль» та Магдалинівською районною державною адміністрацією Дніпропетровської області, засвідчений 01.08.2003р. приватним нотаріусом Магдалинівського районного нотаріального округу [PERSON]; -скасувати державну реєстрацію договору оренди земельної ділянки № 4 від 01.08.2003р., укладеного між малим приватним підприємством «Оріль» та Магдалинівською районною державною адміністрацією Дніпропетровської області, засвідченого 01.08.2003р. приватним нотаріусом Магдалинівського районного нотаріального округу [PERSON]; -зобов'язати\~мале приватне\~підприємство «Оріль»\~протягом 10\~днів з\~дати набуття\~чинності судовим\~рішенням повернути\~у первісному\~стані земельну\~ділянку,\~орендовану договором\~оренди земельної\~ділянки №\~4\~від 01.08.2003р.,\~укладеним між\~малим приватним\~підприємством «Оріль»\~та Магдалинівською\~районною державною\~адміністрацією Дніпропетровської\~області засвідченим\~01.08.2003р.\~приватним нотаріусом\~Магдалинівського районного\~нотаріального округу [PERSON] Представник позивача в судовому засіданні підтримав позовні вимоги, посилаючись на обставини викладені в позовній заяві. Представник відповідача Магдалинівської районної державної адміністрації в судовому засіданні визнала позовні вимоги, зазначивши, що рішення про передачу в оренду земельної ділянки ПМП «Оріль» було прийнято у 2003 році, оскільки межі заповідного об'єкту «Ладшафтний заказник «Приорільський» не було визначено. Інші учасники справи в судове засідання не зявилися, про час та місце розгляду повідомлені належним чином. Суд, вислухавши пояснення учасників справи, вивчивши матеріали справи та дослідивши надані сторонами докази, вважає, що у задоволенні позовних вимог необхідно відмовити з наступних підстав. Громадське формування з охорони громадського порядку «Екологічний патруль» посилається на те, що влітку 2017 року з підстав розуміння вимог ст. ст. 244, 1007 ЦК України, на підставі усного договору-доручення, укладеного між позивачем та відповідачем [PERSON], останній на безоплатній основі в усній формі зобов'язався скласти позов до відповідача МПП «Оріль» та бути представником позивача в суді, але зазначеного зобов'язання не виконав, спричинивши позивачу моральну та матеріальну шкоду. Тому позивач прохає визнати порушення права позивача, визначені ст. 244 Цивільного кодексу України в частині невиконання усного договору-доручення, укладеного в усній формі між позивачем та відповідачем [PERSON] Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України, частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, уповноважених захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Суд повинен установити, чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні. Під способами захисту субєктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на правопорушника. Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів передбачений статтею 16 ЦК України. Власник порушеного права може скористатися не будь-яким, а конкретним способом захисту свого права, який прямо визначається спеціальним законом, що регламентує конкретні цивільні правовідносини. У частині другій статті 16 ЦК України визначено способи захисту цивільних прав та інтересів судом: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов'язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Виходячи з вищезазначених вимог закону вбачається, що такий спосіб захисту, як визнання порушення права в частині невиконання усного договору-доручення укладеного в усній формі не передбачений законом. Крім того, предметом даного спору є вимога позивача визнати недійсним договір оренди земельної ділянки № 4 від 01.08.2003р., укладений між малим приватним підприємством «Оріль» та Магдалинівською районною державною адміністрацією Дніпропетровської області, засвідчений 01.08.2003р. приватним нотаріусом Магдалинівського районного нотаріального округу [PERSON], скасування його державної реєстрації та повернення земельної ділянки за оспорюваним договором. Підставами поданого позову, як стверджує позивач є порушення його прав, оскільки факт розорювання МПП «Оріль» орендованої земельної ділянки є загрозою знищення прийнятого під охорону заповідного об'єкту «Ладшафтний заказник «Приорільський» на території якого вона знаходиться. Крім того, позивач посилається на інші умови договору, які вважає недійсними та які порушують його права. Реалізуючи передбачене ст. 64 Конституції України право на судовий захист, звертаючись до суду, особа вказує в позові власне суб'єктивне уявлення про порушене право чи охоронюваний інтерес та спосіб його захисту. Вирішуючи спір,\~суд повинен надати об'єктивну оцінку наявності порушеного права чи інтересу на момент звернення до господарського суду,\~а також визначити, чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права тим, що передбачені законодавством, та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права позивача. Відсутність порушеного права\~чи невідповідність обраного позивачем способу його захисту способам, визначеним законодавством встановлюється при розгляді справи по суті та\~є підставою для прийняття судового рішення про відмову в позові. Згідно з ч. 3 ст. 215 ЦК України якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або\~інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом,\~такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Частиною 5 п. 5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 №9 "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними" встановлено, що відповідно до статей 215 та 216 ЦК України вимога про визнання оспорюваного правочину недійсним та про застосування наслідків його недійсності, а також вимога про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину може бути заявлена як однією зі сторін правочину, так\~і іншою заінтересованою особою, права та законні інтереси якої порушено вчиненням правочину. Отже, виходячи із наведених приписів, позивач, звертаючись до суду із даним позовом та вимагаючи визнати недійсним договір оренди земельної ділянки, не будучи стороною за цим договором, зобов'язаний довести, яким чином оспорюваний ним договір порушує його права та законні інтереси, а суд, в свою чергу,\~перевірити доводи та докази, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, і в залежності від встановленого вирішити питання про наявність чи відсутність підстав для правового захисту позивача. Тобто, порушення або оспорювання прав та інтересів особи, яка звертається до суду за їх захистом, є обов'язковими; обов'язком позивача, відповідно до ст. 81 ЦПК України є доведення /підтвердження/ в установленому законом порядку наявності факту порушення або оспорювання його прав та інтересів. Уявлення позивача про невідповідність оспорюваного договору нормам чинного законодавства за відсутності при цьому порушень прав та інтересів позивача, не є підставою для визнання такого договору недійсним в судовому порядку, оскільки відповідно до приписів ст. 4 ЦПК України особа звертається до суду саме за захистом своїх порушених або оспорюваних прав та охоронюваних законом інтересів. Однак, звертаючись до суду із даним позовом, позивач всупереч наведених вище вимог, не наводить в чому полягає порушення його прав та законних інтересів, для захисту яких він звернувся до суду, а лише стверджує про те, що оспорюваний ним правочин, у відповідних частинах, суперечить вимогам чинного законодавства.

Outcome: dismissed