Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-12 00:00:00

В лютому 2016 року [PERSON] звернулась до суду з позовом до Комунального житлового підприємства № 4 в особі Арбітражного керуючого [PERSON] про визнання цивільно-правових відносин трудовими, стягнення нарахованої і не виплаченої заробітної плати. В обґрунтування позову вказала на те, що 05.01.2009 р. між нею та відповідачем був укладений цивільно-правовий договір про надання юридичних послуг та виконання робіт № 05-01-09 та продовжено Договором про надання юридичних послуг та виконання робіт № 26-10-09 від 26.10.2009 року. Відповідно до вказаного договору позивачка як виконавець надавала послуги щодо юридично-консультаційного забезпечення та супроводження діяльності Замовника, а відповідач КЖП №4, Замовник, взяли на себе зобовязання приймати належним чином надані послуги та оплачувати їх вартість. За умовами договорів № 05-01-09 та № 26-10-09 оплата послуг проводиться по факту надання акту виконаних робіт за результатами кожного календарного місяця. Акт підписується сторонами до 10 числа кожного місяця , і замовник зобовязаний протягом 10 днів з моменту підписання акту виконаних робіт, виплатити виконавцю кошти в сумі зазначеній в акті. Строк договорів вказаний відповідно № 05-01-09 до 31.12.2009 року та № 26-10-09 до 31.12.2010 року. Угодою про розірвання договору № 01.03.2010/1 від 01.03.2010 року відносини між сторонами розірвані та як відпала потреба замовника в отриманні юридичних послуг від виконавця. Позивач просить суд стягнути з відповідача на її користь не виплачену заробітну плату в сумі 18380,00 грн., 177500,00 грн. середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 01.03.2010 року по день винесення рішення в розмірі 177500,00 грн., збитки від інфляції в розмірі 17643,01 грн., проценти за користування коштами 3281, 21 грн., що разом становить 216804,22 грн. В судовому засіданні позивач заявлені вимоги підтримала, пояснила, що фактично між нею та відповідачем склалися трудові відносини, вона працювала повний робочий день, отримувала зарплатню, відносини були оформлені як цивільно правова угода так як, у відповідача не було вакантних посад, позивач стверджує, що не працювала як ФОП, а була працівником в трудових відносинах, надала суду заяву про закінчення розгляду справи за її відсутності. Надала суду письмові пояснення відповідно яких просила позов задовольнити стягнути заробітну плату. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні позов не визнав в повному обсязі, пояснив, що відносини позивача та відповідача як виконавця та замовника були основані на цивільно правових договорах укладених між КЖП№4 та ФОП [PERSON] та не можуть і не були трудовими, оскільки позивач як підприємець орендувала приміщення для виконання робіт, отримувала виплату за виконану роботу за актами, не мала встановленого робочого часу, зарплати та соціального пакету, від своєї діяльності підприємця вона отримувала прибуток, вона не несла жодної дисциплінарної відповідальності, не мала умов трудового розпорядку, крім того вакантних посад, в КЖП №4 не було, позивач не могла бути прийнята на роботу по трудовому договору, представник відповідача надав суду заяву про закінчення розгляду справи за відсутності представника. Надав суду заперечення та пояснення щодо позову відповідно яких просить відмовити позивачеві в задоволенні позову в повному обсязі. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що вона в 2010 році працюлава на посаді директора КЖП№4, на разі не працює. СПД [PERSON] мала цивільно правові відносини з відповідачем за договором надання юридичних послуг. Вона працювала в приміщенні, що не є приміщенням КЖП №4 та не належить відповідачеві, по вул. Мухіної, 15 в м. Кривому Розі, це приміщення вона орендувала як СПД за договором оренди укладеним між нею та Криворізькою міською радою. Свідок стверджує, що позивачеві не видавалися канцелярські товари та не забезпечувалися умови праці та робоче місце. Їй виплачувалися кошти 2000 грн. та 500 грн. за виконані роботи згідно акту виконаних робіт. Графіку роботи позивач не дотримувалася та не мала оскільки не була штатним працівником. А на дверях кабінету позивача було встановлено час роботи не КЖП №4 , а юридичної консультації. Угоду про надання послуг вони розірвали, так як позивач як виконавець не виконала всю роботу по акту, говорила, що підготувала 60 позовів,а згідно акту звірки було лише 9, тому по цьому акту їй не виплачено кошти та розірвано цивільно правовий договір. Трудових відносин між позивачем та КЖП №4 ніколи не було. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що він працював директором КЖП №4 з 2003 по 2009 роки. Позивач виконувала роботу юриста по цивільно правовому договору про надання юридичних послуг. Укласти з позивачем трудовий договір КЖП №4 не могли так як по штату була відсутня посада юриста. А оскільки юридичні послуги підприємству були потрібні, то вони вирішили оформити договір надання юридичних послуг. Позивач ходила на роботу з 8-00 год. до 17-00 год. , кожного дня, у неї було робоче місце. Їй видавалися довіреності на представлення КЖП №4 в судах. З 2009 року між сторонами був оформлений договір надання послуг , яким не було передбачено ні заробітної плати, ні графіку, ні інших умов трудових відносин. Свідок [PERSON] суду пояснила, що вона працювала бухгалтером в КЖП №№4 до лютого 2009 року, а потім за сумісництвом і на іншій посаді. С позивачем був укладений договір надання юридичних послуг, як з СПД. Оплата за виконані роботи проводилася по акту та була фіксованою. Свідок працювала і після 17-00 годин і бачила інколи позивача і після 17-00 год. Виплата за виконану роботу проводилась в розмірі вказаному в акті прийому виконаних робіт через касу, або відомість. У відповідності до ст. 197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу 13 02 2017 року не здійснюється. Вислухавши пояснення, дослідивши надані докази, суд встановив наступне. 05.01.2009 р. між ФОП [PERSON] та відповідачем КЖП №4 був укладений цивільно-правовий договір про надання юридичних послуг та виконання робіт № 05-01-09 та продовжено Договором про надання юридичних послуг та виконання робіт № 26-10-09 від 26.10.2009 року ( л.с. 12 - 16 ). Відповідно до вказаного договору позивачка ( фізична особа - підприємець ) як виконавець надавала послуги щодо юридично-консультаційного забезпечення та супроводження діяльності Замовника, а відповідач КЖП №4, Замовник, взяли на себе зобовязання приймати належним чином надані послуги та оплачувати їх вартість. За умовами договорів № 05-01-09 та № 26-10-09 оплата послуг проводиться по факту надання акту виконаних робіт за результатами кожного календарного місяця. Акт підписується сторонами до 10 числа кожного місяця , і замовник зобовязаний протягом 10 днів з моменту підписання акту виконаних робіт, виплатити виконавцю кошти в сумі зазначеній в акті. Строк договорів вказаний відповідно № 05-01-09 до 31.12.2009 року та № 26-10-09 до 31.12.2010 року. Угодою про розірвання договору № 01.03.2010/1 від 01.03.2010 року відносини між сторонами розірвані так як відпала потреба замовника в отриманні юридичних послуг від виконавця. Відповідно до ст. 3 ЦПК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. У відповідності до положень ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Положеннями ст.58 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Згідно ст. 509 ЦК України зобов'язання - це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Відповідно до ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Згідно ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Відповідно до ст. 901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Як вбачається з позову та матеріалів справи між сторонами склалися цивільно - правові відносини надання послуг, в даному випадку юридичних послуг, де є замовник КЖП №4 та виконавець ФОП [PERSON] Позивач звертається до суду як фізична особа [PERSON] та просить суд стягнути з відповідача КЖП №4 заборгованість по заробітній платі, але при цьому не ставить вимоги про визнання відносин трудовими або ж про визнання договорів надання послуг трудовими, про це вона описує лише в позові, але вимогу не ставить. Крім того суперечить сама собі, коли вказує, що оформити трудові відносини з КЖП №4 вона не могла так як у відповідача не було вакантної посади, тому було оформлено цивільно правовий договір надання юридичних послуг, крім того цей договір був укладений відповідачем з СПД (ФОП) [PERSON]. За змістом ст. 21 КЗпП України трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов'язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов'язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін. Статтею 24 КЗпП України передбачено, що трудовий договір укладається, як правило, в письмовій формі. Додержання письмової форми є обов'язковим: при організованому наборі працівників; при укладенні трудового договору про роботу в районах з особливими природними географічними і геологічними умовами та умовами підвищеного ризику для здоров'я; при укладенні контракту; у випадках, коли працівник наполягає на укладенні трудового договору у письмовій формі; при укладенні трудового договору з неповнолітнім; при укладенні трудового договору з фізичною особою; в інших випадках, передбачених законодавством України. При укладенні трудового договору громадянин зобов'язаний подати паспорт або інший документ, що посвідчує особу, трудову книжку, а у випадках, передбачених законодавством, - також документ про освіту (спеціальність, кваліфікацію), про стан здоров'я та інші документи. Працівник не може бути допущений до роботи без укладення трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу, та повідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування про прийняття працівника на роботу в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Особі, запрошеній на роботу в порядку переведення з іншого підприємства, установи, організації за погодженням між керівниками підприємств, установ, організацій, не може бути відмовлено в укладенні трудового договору. Забороняється укладення трудового договору з громадянином, якому за медичним висновком запропонована робота протипоказана за станом здоров'я. Відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону України «Про оплату праці» заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку за трудовим договором роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу. Трудові відносини між ФОП та підприємством не можливі, так як трудові відносини оформлюються наказам роботодавця про прийняття на роботу працівника ( фізична особа), що відповідним записом оформлюються в трудовій книжці, трудові відносини передбачають, трудовий графік, тривалість робочого дня, часу, дисциплінарну відповідальність за порушення трудового розпорядку, нарахування та виплата щомісячної заробітної плати, надання оплачуваної відпустки, оплата лікарняного, забезпечення умов праці та інші ознаки трудових відносин передбачені КЗпП України. Крім того КЖП №4 не проводило звітності до контролюючих органів за фізичну особа [PERSON] ([PERSON]) як за найманого працівника, оскільки вона не була штатним працівником та договори на надання юридичних послуг укладені з нею не відповідали вимогам ст.. 21 КЗпП України, так як не були трудовими. Згідно роз'яснень постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.1992, № 9 "Про практику розгляду судами трудових спорів", абзац перший п. 7 - згідно зі ст. 24 КЗпП укладення трудового договору оформляється наказом чи розпорядженням власника підприємства, установи, організації чи уповноваженого ним органу. Фактичний допуск до роботи вважається укладенням трудового договору незалежно від того, чи було прийняття на роботу належним чином оформлене, якщо робота провадилась за розпорядженням чи з відома власника або уповноваженого ним органу. Нормоюст.48 КЗпП України трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника. Трудові книжки ведуться на всіх працівників, які працюють на підприємстві, в установі, організації або у фізичної особи понад п'ять днів. До трудової книжки заносяться відомості про роботу. В даному випадку суд вважає, що мова про трудові відносини, йти не може. В матеріалах справи є підтвердження підприємницької діяльності позивача, а саме договір оренди від 10.06.2009 року та наступні роки укладений між ФОП [PERSON] та Управлінням комунальної власності міста Виконкому Криворізької міської ради про оренду приміщення за адресою м. Кривий Ріг, вул. Мухіної, 15 під офіс. Крім того, знову ж таки позивач сама підтверджує, що вона мала статус виконавця як ФОП за цивільно - правовим договором надання послуг, коли звертається до відповідача з претензією про виконання зобовязань замовника підписати акт виконаних робіт № 01/П від 20.04.2010 року. Суд критично відноситься до свідчень свідка [PERSON] з приводу того, що позивач працювала за встановленим робочим часом з 8-00 год. до 17-00 год., так як жодного натяку на щоденне за графіком надання послуг протягом кожного місяця в договорах № 05-01-2009 та № 26.10.2010 немає. Так як і до свідчень про надане робоче місце позивачеві, так як були вищезгадані договори оренди. З даного позову та відносин, що склалися між сторонами суд не знайшов законних, правових підстав для стягнення з КЖП №4 заробітної плати на користь [PERSON] так як трудові відносини між ними були відсутні.

Outcome: dismissed