Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-30 00:00:00

Представник позивача звернувся до суду з позовом до [PERSON] про виселення. Свої вимоги представник позивача мотивує тим, що 24 травня 2007 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] укладено кредитний договір № NKUCGA00000073, згідно з яким банк зобов'язався надати [PERSON] кредит у вигляді кредитної лінії в розмірі 25000 доларів США строком до 23.05.2017 р., а останній зобов'язався повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку, встановлені кредитним договором. В забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором ПАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] уклали договір іпотеки № NKUCGA00000073 від 24.05.2007 р., за яким [PERSON] надав в іпотеку нерухоме майно, тобто належну йому на праві власності квартиру [ADDRESS]. ПАТ КБ «ПриватБанк» свої зобов'язання за кредитним договором виконав в повному обсязі, надавши [PERSON] кредит в розмірі, передбаченому умовами кредитного договору. [PERSON] в порушення умов кредитного договору та ст. 526 ЦК України свої зобов'язання виконав частково. Рішенням Южноукраїнського міського суду Миколаївської області від 14.02.2012 р. звернено стягнення на предмет іпотеки, тобто на вищевказану квартиру шляхом продажу позивачем вказаного майна. Однак, [PERSON] добровільно не звільняє квартиру. З метою належного виконання вимог ст. 109 ЖК України була звернута оферта до юридичних осіб, які займаються операціями з нерухомістю щодо надання приміщення в оренду особі, яка виселяється з предмету іпотеки, яку акцептувало ТОВ «Естейт Селінг» шляхом надання гарантійного листа про бронювання для надання в оренду відповідачу квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS] та належить орендодавцеві на праві власності. Відповідно до заяви від 07.11.2016 р. представник позивача уточнив позовні вимоги та просить суд виселити [PERSON], який зареєстрований та проживає в квартирі, розташованій за адресою: [ADDRESS]; адреса для виселення відповідача на умовах укладання договору оренди з ТОВ «Естейт Селінг» (власник): [ADDRESS]; судові витрати покласти на відповідача. В судове засідання представник позивача не з'явився, однак телефонограмою повідомив, що позовні вимоги підтримує повністю та просить розглянути справу без його участі, проти ухвалення заочного рішення. Відповідач в судове засідання не з'явився, причину неявки суду не повідомив. Про день, час та місце розгляду справи був повідомлений через оголошення в газеті «Урядовий Кур'єр» № 18 (6134) від 26.01.2018 р. За таких обставин, враховуючи положення ст. 280 ЦПК України та думку представника позивача, який не заперечує проти ухвалення заочного рішення, суд вважає можливим ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Під час розгляду справи по суті встановлено, що 24 травня 2007 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] укладено кредитний договір № NKUCGA00000073, згідно з яким банк зобов'язався надати [PERSON] кредит у вигляді кредитної лінії в розмірі 25 000 доларів США строком до 23 травня 2017 року, а відповідач зобов'язався повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку, встановлені кредитним договором (а. с. № 5-7). Того ж дня в забезпечення виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором ПАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] уклали договір іпотеки № NKUCGA00000073 від 24.05.2007 р., за яким [PERSON] надав в іпотеку нерухоме майно, тобто належну йому на праві власності чотирьохкімнатну квартиру [ADDRESS] загальною площею 81,7 кв.м., житловою площею - 52,5 кв.м. (а. с. № 8-12). ПАТ КБ «ПриватБанк» свої зобов'язання за кредитним договором виконав в повному обсязі, надавши [PERSON] кредит в розмірі, передбаченому умовами кредитного договору. [PERSON] були порушені умови кредитного договору та вимоги норм ЦК України у зв'язку з чим ПАТ КБ «ПриватБанк» було подано до суду позовну заяву про звернення стягнення на предмет іпотеки. Рішенням Южноукраїнського міського суду Миколаївської області від 14.02.2012 р. у цивільній справі за зазначеним позовом звернено стягнення на предмет іпотеки, тобто на квартиру [ADDRESS] для задоволення вимог банку за кредитним договором № NKUCGA00000073 від 24.05.2007 р. в розмірі 347 822, 09 гривень, що по курсу НБУ станом на 03.02.2012 р. еквівалентно 45 171, 70 доларів США, що визначений рішенням апеляційного суду Миколаївської області від 12.06.2012 р., яким рішення Южноукраїнського міського суду Миколаївської області від 14.02.2012 р. було змінено в частині визначення суми заборгованості за кредитним договором та способу реалізації. Тож визначений спосіб реалізації - шляхом продажу ПАТ КБ «ПриватБанк» предмету іпотеки будь-якій особі - покупцеві з початковою ціною для подальшої реалізації предмету іпотеки 157 812,50 гривень. До теперішнього часу [PERSON] продовжує проживати в [ADDRESS], добровільно не виселяються з даного помешкання та не знімаються з реєстраційного обліку. Дослідивши докази, якими представник позивача обґрунтовує свої вимоги, суд вважає, що позовні вимоги ПАТ КБ «ПриватБанк» задоволенню не підлягають на підставі наступного. Відповідно до ч. 1 ст. 40 Закону України «Про іпотеку» та ч. 3 ст. 109 ЖК України звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців, за винятком наймачів та членів їх сімей. Виселення проводиться у порядку, встановленому законом. Після прийняття рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення шляхом позасудового врегулювання на підставі договору всі мешканці зобов'язані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги. Якщо мешканці не звільняють житловий будинок або житлове приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду (ч. 2 ст. 40 України «Про іпотеку»). Аналогічний порядок передбачений ч. 3 ст. 109 ЖК України. Згідно з вищевказаним порядком ПАТ КБ «ПриватБанк» мав надіслати [PERSON] письмову вимогу про його добровільне виселення протягом одного місяця з дня отримання такої вимоги. У разі відмови останнього виселитися з квартири, його виселення може бути здійснено в судовому порядку. Відповідно до п. 43 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 30.03.2012 р. «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» при розгляді позову іпотекодержателя про виселення мешканців із житлового будинку чи житлового приміщення в разі задоволення вимог про звернення стягнення на предмет іпотеки суд має враховувати, що згідно з ч. 4 ст. 9, ст. 109 Житлового кодексу України, ст. ст. 39 - 40 Закону України "Про іпотеку" виселення мешканців із житлового будинку чи житлового приміщення, яке є предметом іпотеки, проводиться в порядку, встановленому законом. При цьому примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду тільки за певних умов: якщо мешканці добровільно не звільнили житловий будинок чи житлове приміщення, на яке звернуто стягнення як на предмет іпотеки, протягом одного місяця з дня отримання письмової вимоги іпотекодержателя або нового власника або в інший погоджений сторонами строк. Відповідно ч. 1, ч. 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Як доказ надсилання відповідачу [PERSON] письмової вимоги про добровільне звільнення протягом 30 днів з дня отримання ним такої вимоги квартири [ADDRESS] представник позивача надав суду копію листа № 30.1.0.0/2-857 від 23.06.2016 р., копію реєстру поштових відправлень - рекомендованих листів (а. с. № 16, 18). Однак, надана суду копія реєстру поштових відправлень - рекомендованих листів, не є, на думку суду, доказом надсилання відповідачу [PERSON] письмової вимоги про добровільне звільнення, оскільки підтверджує лише те, що на його адресу відправлявся якийсь лист і зовсім не свідчить про те, що цим відправленням було саме письмове повідомлення про добровільне звільнення житла. До того ж, з аналізу вищевказаних норм чинного законодавства України письмове повідомлення про добровільне звільнення житла повинно бути не лише відправлено відповідачу, а й отримане ним. В даному випадку представником позивача не доведено суду, що відправлене банком письмове повідомлення про добровільне звільнення житла відповідач [PERSON] отримав. Наявна в матеріалах справи копія рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення (а. с. № 17) містить найменування адресата: [PERSON], 55000. [ADDRESS], найменування відправника: ПАТ КБ «ПриватБанк», вид та категорія відправлення: лист, рекомендований, однак не містить відомостей про вручення відправлення адресату та також не підтверджує, який саме лист надсилався відповідачу. Отже, посилання представника позивача на те, що банком надсилалося відповідачу [PERSON] письмове повідомлення про добровільне звільнення житла, як на обставину, яка є підставою примусового виселення за рішенням суду, суд вважає безпідставним і звернення до суду з даним позовом є передчасним, оскільки банком не дотриманий встановлений Законом порядок добровільного звільнення житла. Згідно ст. 40 Закону України «Про іпотеку» та ст. 109 ЖК України примусове виселення за рішенням суду можливе лише у разі якщо мешканці не звільняють житловий будинок або житлове приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно. Обґрунтовуючи позовні вимоги, представник позивача також посилається на те, що банк у разі виселення відповідача може надати йому для проживання інше житлове приміщення за адресою: [ADDRESS], що є власністю ТОВ «Естейт Селінг», але дані доводи не можуть бути прийняті судом, скільки як зазначено вище позивачем не був дотриманий порядок добровільного звільнення житла, передбачений чинним законодавством України. За таких обставин, суд прийшов до висновку, що відсутні підстави для задоволення позову про виселення [PERSON]. На думку суду, даний позов поданий ПАТ КБ «ПриватБанк» передчасно, без дотримання відповідного порядку встановленого чинним законодавством України. А тому,

Outcome: dismissed