Jurisdiction: civil
Date: 2019-06-03 00:00:00

Представник позивача звернувся до суду із позовом, мотивуючи це тим, що [INFO] померла громадянка [PERSON] , якій за життя належало право па земельну частку (пай) із земель колективної власності колишнього КСІІ ім. 40-річчя Жовтня Новостародубської сільської ради, Петрівського району, Кіровоградської області, розміром 8,05 га. в умовних кадастрових гектарах, що посвідчувалось сертифікатом на право на земельну частку (пай) серії [NUMBER] . Зазначена земельна частка (пай), з моменту набуття [PERSON] права на неї - 03 липня 2003 року, перебувала у користуванні сільськогосподарського виробничого кооперативу «Зарічний», а з часу його реорганізації у приватного сільськогосподарського підприємства «Зарічне». Після смерті [PERSON] у період з травня 2006 року до серпня 2015 року володіння та користування земельною часткою (паєм) здійснювалось позивачем одноособово, на підприємстві знаходився оригінал сертифіката на право на земельну частку (пай), а будь-якою інформацією щодо спадкоємців покійної, які б прийняли спадщину, ПСП «Зарічне» не володіло та будь-яких вимог від цих осіб стосовно виплати орендної плати за використання земельної частки (паю) не отримувало. ПСП «Зарічне» здійснювався самостійний обробіток вищевказаної земельної ділянки, яка мала бути виділена в натурі (на місцевості) покійній [PERSON] на підставі належного їй права на земельну частку (пай). 20 серпня 2015 року державним нотаріусом Олександрійської державної нотаріальної контори № 1 Глазковим Ю.В. було видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом на 3/4 частини земельної частки (паю), що належала при житті спадкодавцю [PERSON] , на ім`я [PERSON] . Разом з тим, 1/4 частина зазначеного майна так і залишилась не успадкованою, та продовжує знаходитись у володінні і користуванні ПСП «Зарічне», а тому представник позивача просить суд визнати за позивачем право власності за набувальною давністю на 1/4 частину земельної частки (паю) в розмірі 8,05 га в умовних кадастрових гектарах із земель колективної власності колишнього КСП ім. 40-річчя Жовтня, що належала за життя громадянці [PERSON] , померлій [INFO] , на підставі сертифіката на право на земельну частку (пай) серії [NUMBER] . Ухвалою Петрівського районного суду Кіровоградської області від 20 лютого 2019 року залучено [PERSON] до участі у цивільній справі за позовом Приватного сільськогосподарського підприємства «Зарічне» до територіальної громади Новостародубської сільської ради, в особі Новостародубської сільської ради Петрівського району Кіровоградської області, з участю третьої особи - [PERSON] , про визнання права власності на 1/4 частину земельної ділянки (паю) за набувальною давністю, в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору. Однак ухвалою Петрівського районного суду Кіровоградської області від 07 травня 2019 року змінено процесуальний статус з третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, та залучено [PERSON] , до участі у справі за позовом Приватного сільськогосподарського підприємства «Зарічне» до територіальної громади Новостародубської сільської ради, в особі Новостародубської сільської ради Петрівського району Кіровоградської області, з участю третьої особи - [PERSON] , про визнання права власності на 1/4 частину земельної ділянки (паю) за набувальною давністю, в якості співвідповідача. В судовому засіданні представник позивача - [PERSON] позов підтримав повністю, посилаючись на обставини викладені в позовній заяві та в письмовому поясненні зазначив, що умови ст. 119 ЗК України не передбачають права особи, яка постійно, безперервно та відкрито користується земельною ділянкою протягом більше ніж 15 років поспіль на звернення до суду за визнанням права власності на це майно, а лише дозволяють такій особі здійснити комплекс дії по відведенню земельної ділянки у встановленому Земельним кодексом України порядку, однак дана норма в принципі не може бути застосована до правовідносин визнання права власності за набувальною давністю на земельну частку (пай), оскільки за своєю правовою природою земельна частка (пай) не є земельною ділянкою, а лише відноситься до специфічного виду майнових прав, володіння яким дає підстави для відведення земельної ділянки в натурі (на місцевості). Представник відповідачів - [PERSON] в судовому засіданні проти задоволення позову заперечив, посилаючись на те, що після смерті [PERSON] , спадщину прийняли [PERSON] , шляхом подання заяви про прийняття спадщини від 31.05.2006 року, та донька [PERSON] , яка прийняла спадщину шляхом постійного спільного проживання на час відкриття спадщини. Остання заяви про відмову від спадщини не подавала та відповідно отримала право на обов`язкову частку у спадщині. [INFO] року [PERSON] померла, спадщину після її смерті прийняв чоловік [PERSON] , який отримав свідоцтва про право на спадщину на частку квартири, житлового будинку та присадибної земельної ділянки. Стосовно частки земельної частки (паю), що залишилась після смерті [PERSON] , [PERSON] стало відомо, після залучення останнього до даної справи як третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог, тому він є належним спадкоємцем та таким, що має право на отримання свідоцтва про право на частку земельної частки (паю), яка є предметом спору. Крім того ст.119 ЗК України встановлено, що громадяни, які добросовісно, відкрито і безперервно користуються земельною ділянкою протягом 15 років, але не мають документів, які б свідчили про наявність у них прав на цю земельну ділянку, можуть звернутися до органу державної влади, Ради міністрів Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування з клопотанням про передачу її у власність або надання у користування. Розмір цієї земельної ділянки встановлюється у межах норм, визначених цим Кодексом, таким чином передача земельної ділянки у власність або у користування громадян на підставі набувальної давності здійснюється в порядку, встановленому ЗК України, а не ЦК України, на що посилається представник позивача. Також сторона позивача фактично ігнорує приписи норм спадкового права, стверджуючи, що територіальна громада Новостародубської сільської ради в особі Новостародубської сільської ради Петрівського району Кіровоградської області, нарівні з відповідачем [PERSON] є претендентами на об`єкт спадкового майна, а тому також є відповідачем по справі, що не відповідає дійсним обставинам справи. Третя особа - [PERSON] заперечив проти задоволення позову посилаючись на те, що згідно заповіту від 30.03.2004 року [PERSON] заповідала належну йому на праві власності земельну частку (пай), яка посвідчена сертифікатом серії [NUMBER] , з якого вбачається, що загальна площа земельної ділянки сільськогосподарського призначення становить 8,05 га, однак зі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 20.08.2015 року, виданого на його ім`я, спадщина після смерті [PERSON] становить всього 3/4 частини. Таким чином з невідомих причин нотаріус недооформив на його ім`я спадкове майно на 1/4частину земельної ділянки, яку він повинен був успадкувати згідно заповіту. Тому позивач ніякого відношення до 1/4 частини спадкового майна - немає, на підставі чого в його позовних вимогах необхідно відмовити у повному обсязі. Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши документи справи, вважає, що заявлені позовні вимоги не підлягають задоволенню з слідуючих підстав. В судовому засіданні встановлено, що [INFO] померла громадянка [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , виданим Відділом реєстрації актів цивільного стану по м. Олександрія Олександрійського міськрайонного управління юстиції 22 травня 2006 року (а.с.4). За життя [PERSON] належало право на земельну частку (пай) із земель колективної власності колишнього КСІІ ім. 40-річчя Жовтня Новостародубської сільської ради, Петрівського району, Кіровоградської області, розміром 8,05 га в умовних кадастрових гектарах, що посвідчувалось відповідним сертифікатом на право на земельну частку (пай) серії [NUMBER] , виданим на підставі рішення Петрівської районної державної адміністрації Кіровоградської області від 22 березня 1996 року за №157-р (а.с.5). Згідно заповіту від 30 березня 2004 року [PERSON] заповідала належну їй на праві власності земельну частку (пай), яка посвідчена сертифікатом серії [NUMBER] , [PERSON] (а.с.29). На підставі чого 20 серпня 2015 року державним нотаріусом Олександрійської державної нотаріальної контори № 1 Глазковим Ю.В. було видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом на 3/4 частини земельної частки (паю), що належала при житті спадкодавцю [PERSON] , на ім`я [PERSON] (а.с.7). Однак, з матеріалів цивільної справи вбачається, що після смерті [PERSON] , спадщину прийняли [PERSON] шляхом подання заяви про прийняття спадщини від 31 травня 2006 року (а.с.44) та донька померлої - [PERSON] , [INFO] , яка фактично прийняла спадщину у вигляді 1/4 частки земельної частки (паю) шляхом постійного спільного проживання з спадкодавцем на час відкриття спадщини, що підтверджується довідками, виданими КП "ЖИТЛОГОСП" міста Олександрії Кіровоградської області від 23 травня 2012 року №1491 та від 14 липня 2014 року №2968 (а.с.47,95). Відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Крім цього, ч. 1 ст. 1241 ЦК України передбачено, що малолітні, неповнолітні, повнолітні непрацездатні діти спадкодавця, непрацездатна вдова (вдівець) та непрацездатні батьки спадкують, незалежно від змісту заповіту, половину частки, яка належала б кожному з них у разі спадкування за законом (обов`язкова частка). Як вбачається із спадкової справи до майна померлої [PERSON] її донька [PERSON] заяви про відмову від спадщини не подавала, тому відповідно отримала право на обов`язкову частку у спадщині, оскільки на момент смерті матері була повнолітньою непрацездатною дитиною спадкодавця (а.с.50). [INFO] [PERSON] померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , виданим Відділом державної реєстрації актів цивільного стану по м. Олександрія Олександрійського міськрайонного управління юстиції у Кіровоградській області 28 вересня 2011 року (а.с.94). Після смерті [PERSON] спадщину прийняв її чоловік [PERSON] , [INFO] , що підтверджується матеріалами спадкової справи, зокрема заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину від 16 червня 2012 року на частку квартири, житлового будинку та присадибної земельної ділянки (а.с.93). Відповідно до ч.1 ст.1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Таким чином 1/4 частина земельної частки (паю),в розмірі 8,05 в умовних кадастрових одиницях, посвідчена сертифікатом на право на земельну частку (пай) серії [NUMBER] , виданого на ім`я [PERSON] , померлої [INFO] , є успадкованою [PERSON] , який має право на отримання свідоцтва про право на спадщину частки земельної частки (паю), яка є предметом спору. Крім цього позовні вимоги про визнання за позивачем права власності за набувальною давністю на 1/4 частину спірної земельної частки (паю) регулюються Цивільним кодексом України та Земельним кодексом України. Згідно з ч. 1 ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації. Таким чином, в розумінні вказаної статті ЦК України, задоволення судом вимог про визнання за володільцем права власності на нерухоме майно за набувальною давністю можливе лише за наявності необхідних умов: добросовісності заволодіння, відкритості, безперервності, тривалості та безтитульності володіння. За набувальною давністю може бути набуто право власності на нерухоме майно, яке не має власника, або власник якого невідомий, або власник відмовився від права власності на належне йому нерухоме майно та майно, що придбане добросовісним набувачем і у витребуванні якого його власнику було відмовлено. У п. 9 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 7 лютого 2014 року № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» роз`яснено, що особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено ЦК України. Виходячи зі змісту ст.344 ЦК України, обставинами, які мають значення для справи та які повинен довести саме позивач є законний об`єкт володіння, добросовісність володіння, відкритість володіння, давність та його безперервність. Зокрема володілець, за давністю є незаконним володільцем, про що зазначено в ч. 1 ст. 344 ЦК України (особа заволоділа чужим майном). Право власності на стороні володільця, за давністю виникає поза волею та не залежить від волі колишнього власника. При цьому добросовісність володіння означає, що особа не знала і не повинна знати, хто є власником майна (речі). Позов про право власності за давністю володіння не може пред`явити законний володілець, або особа яка володіє майном за волею власника і завжди знає хто є її власником. Згідно абзацу 2 ч. 1ст. 344 ЦК України, набуття права власності на земельну ділянку за набувальною давністю регулюється законом. Розділом III Земельного кодексу України врегульовані питання, що стосуються прав на землю. Відповідно до ч. 1ст. 116 Земельного кодексу України, громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, або за результатами аукціону. Відповідно до ст. 119 Земельного кодексу України передбачено, що громадяни, які добросовісно, відкрито і безперервно користуються земельною ділянкою протягом 15 років, але не мають документів, які б свідчили про наявність у них прав на цю земельну ділянку,можуть звернутися до органу державної влади, Ради міністрів Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування з клопотанням про передачу її у власністьабо надання у користування. Розмір цієї земельної ділянки встановлюється у межах норм, визначених цим Кодексом. В своїх поясненнях представник позивача зазначив, що умови ст. 119 ЗК України не передбачають права особи, яка постійно, безперервно та відкрито користується земельною ділянкою протягом більше ніж 15 років поспіль на звернення до суду за визнанням права власності на це майно, а лише дозволяють такій особі здійснити комплекс дії по відведенню земельної ділянки у встановленому Земельним кодексом України порядку, однак дана норма в принципі не може бути застосована до правовідносин визнання права власності за набувальною давністю на земельну частку (пай), оскільки за своєю правовою природою земельна частка (пай) не є земельною ділянкою, а лише відноситься до специфічного виду майнових прав, володіння яким дає підстави для відведення земельної ділянки в натурі (на місцевості). Судом встановлено, що померла особа [PERSON] мала право на земельну частку пай розміром 8,05 умовних кадастрових одиниць, яка перебувала в колективній власності КСІІ ім. 40-річчя Жовтня Новостародубської сільської ради, Петрівського району, Кіровоградської області. В той же час відповідно до довідки Новостародубської сільської ради Петрівського району Кіровоградської області № 01-19/12 від 29 червня 2017 року, зазначено, що земельна ділянка № [NUMBER] на плані, площею 7,8160 га, із земель колективної власності колишнього КСП ім.40-річчя Жовтня Новостародубскої сільської ради Петрівського району Кіровоградської області , що мала бути виділена в натурі (на місцевості) [PERSON] , у відповідності до належного їй згідно з сертифікатом серії [NUMBER] права на земельну частку (пай), у період з 2006 року до 2015 року знаходилась у безперервному володінні та користуванні ПСП «Зарічне» (а.с.8). Тобто, ПСП «Зарічне» здійснювало самостійний обробіток земельної ділянки № [NUMBER] , що є фактичним користуванням вказаною земельною ділянкою, розташованої на території Новостародубської сільської ради Петрівського району Кіровоградської області, і мала бути виділеною в натурі (на місцевості) померлій [PERSON] на підставі належного їй права на земельну частку (пай) відповідно до схеми паювання. Таким чином , в даному випадку слід застосовувати спеціальні норми Земельного кодексу України, які регулюють набуття права власності на земельну ділянку за набувальною давністю. Спеціальною нормою, за якою визнається право за набувальною давністю, є ст. 119 ЗК України, аналіз якої дає підстави для висновку, що не передбачено жодних переваг для осіб, зазначених у частині першій цієї статті, оскільки навіть дотримання всіх умов набувальної давності не призводить до виникнення права власності на землю та фактично відсилає до загального порядку надання земельних ділянок у власність або в користування (статті 118, 123 ЗК України). Ця норма надає лише право звернення до органу державної влади або місцевого самоврядування з клопотанням про передачу земельної ділянки у власність чи користування і не передбачає обов`язкової передачі земельної ділянки у власність чи користування таким особам при дотриманні передбаченої законом процедури звернення та подання необхідних документів. Матеріали справи не містять доказів того, що позивач звертався до відповідача про передачу у власність земельної ділянки на підставі статті 119 ЗК України. Крім того, позивачем не дотримано умов щодо строку, який застосовується для набувальної давності на земельну ділянку, що обчислюється починаючи з 01 січня 2002 року (дата набрання чинності ЗК України) та має становити не менше 15 років. Таким чином норма статті 119 ЗК України щодо набуття права власності позивачем на земельну частку (пай) за набувальною давністю може застосуватись лише з 2006 року (початоккористування ПСП «Зарічне») та має становити не менше 15 років (2021 рік), однак позивач звернувся до суду з позовом у червні 2018 року, що є передчасним. За таких обставин, враховуючи вищевикладене, аналізуючи надані докази та даючи їм правову оцінку, враховуючи встановлені судом та наведені вище обставини, які не були підтверджені доказами, дослідженими в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність та достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд приходить до висновку, щопозовні вимоги Приватного сільськогосподарського підприємства «Зарічне» про визнання права власності на 1/4 частину земельної ділянки (паю) за набувальною давністює безпідставними та такими, що не підлягають задоволенню. Що стосується заперечень представника відповідачів щодо неналежного відповідача - територіальної громади Новостародубської сільської ради, в особі Новостародубської сільської ради Петрівського району Кіровоградської області, то відповідно до ст.51 ЦПК України, заміна відповідача у судовому засіданні може відбутись лише за клопотанням позивача та не є компетенцією суду. Питання судових витрат суд вирішує у відповідності до вимог ст.141 ЦПК України. Таким чином, у зв`язку з тим, що в задоволенні позову відмовлено, судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються на позивача, а саме, сплачений ним судовий збір в сумі 1762 гривні. На підставі ст.ст.2, 116, 119 ЗК України, ч.1 ст.344, ч.1 ст.1218, ч.3 ст.1268, ч.1 ст.1241 ЦК України та

Outcome: dismissed