Jurisdiction: civil
Date: 2018-06-06 00:00:00

у лютому 2018 року ФГ «ЦІП» звернулося до суду зі вказаним позовом, посилаючись на те, що 25.04.2006 між ним та відповідачем було укладено договір оренди належної останній земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташованої на території Сахнівщинської сільської ради Машівського району Полтавської області, зі сплатою орендної плати у розмірі 3% від грошової оцінки землі, яка вноситься до 31.12. - 100%. За період з грудня 2013 року по 01.01.2018 року ФГ фактично виплатило [PERSON] грошові кошти в загальній сумі 92053,72 грн., з якої розмір орендної плати згідно умов договору за вказаний період становить 24980,21 грн., а решта - надмірно (помилково) сплачені. Добровільно суму помилково (надмірно) сплачених коштів відповідач не повертає. У зв'язку з викладеним позивач просить стягнути з відповідача надмірно (помилково) сплачені кошти в сумі 67073,51 грн. та судові витрати по сплаті судового збору. У судовому засіданні представник позивача позов підтримав та просив його задовольнити з підстав викладених у змісті позову. Представник відповідача проти задоволення позову заперечував, посилаючись на відсутність в матеріалах справи документів на підтвердження виплати та отримання орендної плати [PERSON], за формою 1-ДФ орендна плата виплачувалася усім орендодавцям в однаковому розмірі, докази помилкового нарахування та виплати орендної плати відсутні. За доводами представника відповідача розмір орендної плати сплачений відповідачу за волею позивача, також заявив про застосування строку позовної давності. Суд, заслухавши пояснення представників сторін та дослідивши надані письмові докази, прийшов до наступного висновку. Судом установлено, що відповідно до договору оренди землі від 25.04.2006 р. між [PERSON] та позивачем Фермерським господарством «ЦІП» терміном на 15 років був укладений договір оренди земельної ділянки площею 6,62 га, розташованої на території Сахнівщинської сільської ради Машівського району, призначеної для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, який зареєстрований та здійснений запис у Державному реєстрі земель 09.07.2008 р. (а.с.15-17). За актом прийому-передачі земельної ділянки від 25.04.2006 р. [PERSON] передав в оренду, а орендар прийняв зазначену вище земельну ділянку (а.с.17). Після смерті [PERSON] право власності на вищевказану земельну ділянку успадкувала згідно рішення суду його донька [PERSON], яка за життя не встигла оформити правовстановлюючі документи на спадкову земельну ділянку, після смерті якої за рішенням Машівського районного суду від 29.04.2013 р. право власності визнано за [PERSON] (а.с.18-22). Відповідно до п.40 вищевказаного договору перехід права власності на орендовану земельну ділянку до другої особи, а також реорганізація юридичної особи - орендаря не є підставою для зміни умов або розірвання договору (а.с.16). Відповідно до ст.ст. 13, 15 Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов'язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов'язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства. Статтею 2 вказаного Закону передбачено, що орендна плата може справлятись у грошовій, натуральній та відробітковій (надання послуг орендодавцю) формах. Сторони можуть передбачати у договорі поєднання різних форм орендної плати. Статтею 21 Закону України «Про оренду землі» унормовано, що розмір, форма і строки внесення орендної плати встановлюються за згодою сторін. Пунктом 9,11 спірного договору передбачено, що орендна плата вноситься орендарем у формі та розмірі 3 % від грошової оцінки землі, обчислення якої здійснюється з урахуванням індексів інфляції та вноситься у строк до 31.12. - 100 % (а.с.15). Відповідно до ч. 5 ст. 22 Закону України «Про оренду землі», внесення орендної плати оформлюється письмово, за винятком перерахування коштів через фінансові установи. Копією рішення Машівського районного суду від 26.06.2017 року та відомостями з інформаційного фонду Державного реєстру фізичних осіб ДПС України про суми виплачених доходів та утриманих податків стверджується факт користування ФГ «ЦІП» належною відповідачу [PERSON] земельною ділянкою, нарахування орендної плати і сплата земельного податку (а.с.86,87,119-121). З копії претензії на ім'я [PERSON] (а.с.62,63) убачається, що ФГ «ЦІП» повідомило [PERSON] про необхідність повернути надмірно сплачені кошти в сумі 55821,84 грн. Згідно ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ч. 1 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Водночас позивач зазначеної вимоги Закону не виконав, оскільки на підтвердження доводів про те, що за період з 01.01.2013 р. по 01.01.2018 р. відповідачу [PERSON] надмірно (помилково) перераховано кошти в сумі 67073,51 грн ФГ "ЦІП" суду будь-яких документів не надано, в тому числі документів щодо суми нарахованих, виплачених (отриманих) коштів, розмір орендної плати яка б обліковувалась як надмірно чи помилково сплачена, клопотань про витребування доказів не заявлено. Відповідно до частин 1, 2 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи. Збирання доказів у цивільних справах не є обов'язком суду. Слід зазначити, що за відомостями, внесеними до податкового розрахунку сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, і сум утриманого з них податку, позивач прозвітував про нараховану та сплачену суму орендної плати саме за період з 01.01.2013 р. по 01.01.2018 р., самостійно декларував свої податкові зобов'язання, до того ж указані відомості надані без ідентифікації осіб, щодо яких прозвітовано до податкових органів. Відповідно ст. 54 Податкового Кодексу України платник податків самостійно обчислює суму податкового зобовязання, яку зазначає у податковій декларації, що подається у строки, встановлені Кодексом. Така сума грошового зобов'язання вважається узгодженою та не підлягає оскарженню. За таких обставин, у задоволенні позову слід відмовити за недоведеністю. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір відшкодуванню не підлягає. На підставі викладеного і

Outcome: dismissed