Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-11 00:00:00

У жовтні 2019 року Акціонерне товариство комерційний банк "ПриватБанк" (Далі-Банк) звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення боргу за кредитним договором у розмірі 119 033,56 грн. В обґрунтування свої вимог позивачем зазначено, що між сторонами 10 березня 2008 року був укладений кредитний договір № б/н, який складається із Заяви позичальника, Умов та правил надання банківських послуг, Правил користування платіжною карткою та Тарифів банку, згідно якого відповідачу було надано кредит в розмірі 2 000 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. За даним договором позивач виконав свої зобов`язання. Проте відповідач, зобов`язавшись повернути отриманий кредит разом з процентами та комісією в строк, визначений умовами кредитного договору, не належним чином виконував взяті на себе зобов`язання, внаслідок чого станом на 31.08.2019 року за ним утворилася вказана заборгованість, яка складається з 1 997,65 грн - заборгованості за кредитом, 106 949,01 грн- заборгованість по процентам за користування кредитом, 4 180,54 грн - заборгованість за пенею та комісією, а також штрафи відповідно до пункту 8.6 Умов та правил надання банківських послуг: 250 грн - штраф (фіксована частина) та 5 656,36 грн - штраф (процентна складова), яку Банк просить стягнути з відповідача на свою користь разом з судовими витратами, які становлять 1 921,00 грн. Ухвалою судді від 31 жовтня 2019 року провадження у справі відкрито та справу призначено до судового розгляду в порядку спрощеного позовного провадження із повідомленням учасників справи. Заяв та клопотань від учасників справи не надходило. Відповідно до поданого відповідачем відзиву (а.с. 36-41) останній просить відмовити у задоволенні позову в повному обсязі, оскільки вважає, що позивачем не доведені вимоги щодо стягнення з нього заборгованості у розмірі, розрахунок якої є необгрунтованим, так як станом на 17.11.2008 року вона була повністю ним погашена. Вважає посилання позивача на Умови та Правила надання банківських послуг і Тарифами, які разом із його заявою становлять договір про надання банківських послуг, безпідставним, оскільки з даними Умовами та Правилами надання банківських послуг він не ознайомлювався та не погоджувався з ними. Так як він з 28 серпня 2014 року був призваний на військову службу у Збройні Сили України на підставі указу Президента України від 21.07.2014 року «Про часткову мобілізацію», на якій перебуває по даний час, тому відповідно до п.1 5 ст. 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», позивач з початку і до закінчення особливого періоду не мав права нараховувати, проценти, пеню та штрафні санкції. Разом із тим відповідачем подана заява про застосування строку позовної давності (а.с. 57). Так [PERSON] зазначає, що із моменту виникнення права вимоги (останній здійснений ним платіж у порядку погашення заборгованості в сумі 1 368,57 грн було здійснено 14 листопада 2014 року) пройшов строк, встановлений законом для звернення до суду з даним позовом. Хоча у розрахунку позивача є ще 3 сплати 05.11.2015 року у сумі 12,99 грн, 17.01.2016 року у сумі 16.79 грн та 28.08.2018 року у сумі 2, 67 грн, однак вони були внесені Банком з метою уникнення негативних наслідків пропуску строку позовної давності. 10 січня 2020 року позивач надав до суду відповідь на відзив (а.с. 69-70, 82-89), у якій зазначає, що при оформленні кредиту заява на його отримання підписується повнолітньою та дієздатною особою. Позичальник ознайомлений з Умовами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою та Тарифами, крім того, він підтвердив свою згоду на те, що Заява, Умови надання банківських послуг, Правила користування платіжною карткою та Тарифи складають між ним і банком Договір про надання банківських послуг. Укладання Договору здійснюється за принципом укладання між банком і клієнтом договору приєднання (ст.634 Цивільного кодексу). Підписанням заяви Позичальник приєднується до запропонованих банком Умовами та Тарифами. Відповідач приєднався до нових Умов та Правил надання банківських послуг шляхом підписання відповідної анкети-заяви від 01.09.2014 року. При укладенні кредитного договору між банком і клієнтом - позичальником дотримується принцип свободи договору, а саме останній є вільним у заключенні даного договору, виборі контрагента та визначенні умов договору, підписуючи кредитний договір, він погоджується з усіма умовами, передбаченими даним договором. Стосовно списання грошових коштів із рахунка позивач вказує, що згідно умов договору, а саме п.1.1.3.1.6 Клієнт доручає банку здійснювати списання грошових коштів з рахунків Клієнта, відкритих в валюті кредитного ліміту, в межах сум, які підлягають сплаті банку по цьому договору, при настанні строків платежів, а також списання грошових коштів з картрахунку в випадку настання строків платежів по іншим договорам. Банк проводить списання коштів у грошовій одиниці України та іноземній валюті з будь-якого рахунку клієнта в сумі, що еквівалентна сумі заборгованості по договору. Банком надається виписка, якою підтверджуються всі операції по рахунку, з якої убачається, що відповідач користувався коштами, отримував їх через банкомат, здійснював розрахунки через термінали в касах магазинів, частково сплачував заборгованість. Щодо строку дії договору та кредитної карти повідомляє, що відповідно до укладеного з відповідачем договору відкрито картковий рахунок, встановлено кредитний ліміт на картку, видано картку, а сума обов`язкового мінімального щомісячного платежу залежить від суми використаного кредитного ліміту. Згідно Умов та Правил картковий рахунок це поточний рахунок, на якому враховуються операції по платіжній картці. Платіжна картка спеціальний платіжний засіб у вигляді емітованої в установленому законом порядку пластикової або іншого виду картки, яка використовується для ініціалізації переводу коштів з рахунку клієнта, тощо. Відповідно до Умов обслуговування банк відкриває Клієнту Картрахунок, видає Клієнту картки, їх вид та строк дії визначено в Заяві та в Пам`ятці клієнта. Тобто необхідно розрізняти поняття даних кредитно-правових відносин, які поєднані в одне ціле Кредитний договір. Дія договору пролонгується кожні 12 місяців. Картковий рахунок діє до повного виконання, а строк дії картки зазначено на самій картці. Отже, кредитний договір чинний, а заперечення відповідача нічим не обґрунтовані. Щодо строків позовної давності повідомляє, що відповідно до п.1.1.7.31 Умов договору строк позовної давності за кредитним договором щодо вимог про повернення кредиту, відсотків, винагороди, неустойки (пені та штрафів) був збільшений до 50 років. Кредитна картка є поновлювальною кредитною лінією, тобто це кредит, що надається банком клієнту в межах встановленого ліміту заборгованості, який використовується повністю або частинами і поновлюється в міру погашення раніше виданого кредиту. Клієнт, використавши та погасивши заборгованість за кредитною лінією, може знову користуватися нею у межах строку дії картки. Відповідно до Правил користування карткою строк дії картки вказано на лицевій стороні картки (місяць та рік). Картка діє до останнього календарного дня вказаного місяця. Отже, строк перевипущеної картки до останнього дня квітня 2012 року. Позивач же звернувся до суду з позовом до відповідача 08.10.2019 року до спливу строку позовної давності. Вважає, що підстав для застосування позовної давності до вимог про стягнення пені не має, оскільки порушення зобов`язання триває, тому позовні вимоги банку підлягають задоволенню в повному обсязі. Заперечення на відзив відповідачем не подано. У судове засідання представник позивача не з`явився, який згідно письмового клопотання просив розглянути справу за його відсутності. Відповідач [PERSON] у судове засідання також не з`явився, будучи належним чином повідомленим про дату, час і місце розгляду справи. Представник відповідача [PERSON] у судовому засіданні просив відмовити у задоволенні позову з посиланням на викладене у відзиві на позов. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного висновку. Судом встановлено, що [PERSON] отримав кредит за укладеним з ПАТ КБ «ПриватБанк» кредитним договором № б/н від у вигляді встановленого кредитного ліміту у розмірі 2 000 грн на картковий рахунок (а.с. 8). Даний кредит складається із Заяви позичальника, Умов та правил надання банківських послуг, Правил користування платіжною карткою та Тарифів банку (а.с. 8, 9, 10-15). Згідно розрахунку Банку у зв`язку з невиконанням зобов`язання за відповідачем станом на 31.08.2019 року утворилася заборгованість у розмірі 119 033,56 грн (а.с. 5-7), яка складається з 1 997,65 грн - заборгованості за простроченим тілом кредиту, 106 949,01 грн- заборгованість по процентам за користування кредитом, 4 180,54 грн - заборгованість за пенею та комісією, а також штрафи відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: 250 грн - штраф (фіксована частина) та 5 656,36 грн - штраф (процентна складова). Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно зі ст. 526, 530, 610, ч. 1 ст. 612 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином у встановлений термін відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Статтею 257 ЦК України передбачено, що загальна позовна давність встановлюються тривалістю у три роки. Частиною другою статті 258 ЦК України передбачено, що позовна давність в один рік (спеціальна) застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). Відповідно до ч.1 ст. 259ЦК України позовна давність, установлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі. Згідно вимог ч. 5 ст. 261 ЦК України за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебігу позовної давності починається зі спливом строку виконання. Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила; за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частини перша та п`ята статті 261 ЦК України). Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Таким чином у разі неналежного виконання позичальником зобов`язань за кредитним договором позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу. За договором про надання банківських послуг (при отриманні позичальником кредиту у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку), яким установлено не тільки щомісячні платежі погашення кредиту, а й кінцевий строк повного погашення кредиту, перебіг трирічного строку позовної давності (стаття 257 ЦК України) стосовно щомісячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі - не після закінчення строку дії договору, а після закінчення кінцевого строку повного погашення кредиту (стаття 261 ЦК України). Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України). Згідно статті 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку. Позовна давність переривається у разі пред`явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується. За статтею 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Згідно умов кредитного договору кінцевий термін повернення кредиту відповідає строку дії картки. По справі встановлено, що термін дії картки, відкритої на ім`я відповідача, був визначений до квітня 2012 року (а.с. 105), останній платіж у розмірі 1 368,57 грн визнаний відповідачем був здійснений ним 14.11.2014 року (а.с. 6 - на звороті). Із наданого банком розрахунку заборгованості вбачається, що останній раз кошти на погашення суми заборгованості надходили 28.08.2018 року у сумі 2,67 грн згідно автоматичного списання коштів банком з рахунку боржника. Відповідач заперечує про вчинення ним платежу у зазначеному вище розмірі, а банком не надано суду будь-яких належних доказів того, що автоматичне погашення частини кредиту з іншого відкритого рахунку відповідача відбулось за його згодою. Проте таке автоматичне списання коштів банком з рахунку відповідача для погашення заборгованості не є підставою переривання строку позовної давності у розумінні положень статті 264 ЦК України. Відповідно до п. 1.7 Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні, затвердженої постановою Національного банку України №22 від 21 січня 2004 року, кошти з рахунків клієнтів банки списують лише за дорученням власників цих рахунків (включаючи договірне списання коштів згідно з главою 6 цієї Інструкції), або на підставі розрахункових документів стягувачів згідно з главами 5 та 12 цієї Інструкції. З урахуванням обставин справи, до дій, що свідчать про визнання боргу або іншого обов`язку, можуть належати: визнання пред`явленої претензії; зміна умов договору, з яких вбачається, що боржник визнає існування боргу, а так само прохання боржника про внесення таких змін; письмове прохання відстрочити сплату боргу; підписання уповноваженою на це посадовою особою боржника разом з кредитором акта звірки взаєморозрахунків, який підтверджує наявність заборгованості в сумі, щодо якої виник спір; письмове звернення боржника до кредитора щодо гарантування сплати суми боргу; часткова сплата боржником або з його згоди іншою особою основного боргу та/або сум санкцій. При цьому, якщо виконання зобов`язання передбачалося частинами або у вигляді періодичних платежів і боржник вчинив дії, що свідчать про визнання лише певної частини (чи періодичного платежу), то такі дії не можуть бути підставою для переривання перебігу позовної давності стосовно інших (невизнаних) платежів. Вчинення боржником дій з виконання зобов`язання вважається таким, що перериває перебіг позовної давності, лише за умови, коли такі дії здійснено уповноваженою на це особою, яка представляє боржника у відносинах з кредитором у силу закону, на підставі установчих документів або довіреності. Таку правову позицію висловив Верховний Суд України у постанові від 09 листопада 2016 року у справі № 6-1457. Бездіяльність боржника, в даному випадку на оспорювання ним безспірного списання коштів, якщо така можливість допускається законом або договором, не може свідчити про переривання перебігу позовної давності, оскільки таке переривання можливе лише шляхом вчинення дій. Посилання представника позивача на те, що таке списання коштів передбачено п. 1.1.3.1.6 Умов та Правил надання банківських послуг, а також те що, сторонами встановлено позовну давність у 50 років, не заслуговують на увагу, оскільки ці Умови та Правила відповідачем не підписувалися і за своєю правовою природою їх не можна розглядати як такі, що надають безпосереднє право банку на вчинення дій від імені уповноваженої особи, а також не можна вважати складовою частиною укладеного між сторонами договору та відповідною письмовою угодою сторін про збільшення позовної давності. Також не підлягають задоволенню доводи позивача про те, що підстав для застосування позовної давності до вимог про стягнення пені не має, оскільки відповідно до ст. 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо). З урахуванням викладеного вище, суд дійшов висновку, що Банк звернувся до суду після спливу трирічного строку позовної давності, який необхідно обраховувати з 14.11.2014 року, що є підставою для відмову у задоволенні позову на підставі ч. 4 ст. 267 ЦК України- за спливом позовної давності.

Outcome: dismissed