Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-11 00:00:00

[PERSON], інтереси якого в суді представляв адвокат [PERSON], звернувся до суду з позовом до [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] З урахуванням подальших уточнень в ході судового розгляду позивач просив суд звернути стягнення на предмет іпотеки: квартиру [ADDRESS] міста Нова Каховка, Херсонської області шляхом визнання права власності на неї, а також стягнути з відповідачів на його користь судові витрати в сумі 2 117,62 грн в зв»язку із невиконанням відповідачкою [PERSON] своїх зобов»язань згідно із договором позики від 22.10.2008 року. В судовому засіданні представник позивача адвокат [PERSON] мотивував такі позовні вимоги наступними обставинами. 22.10.2008 року [PERSON] та [PERSON] уклали договір позики та посвідчили його нотаріально. За його умовами позичальник отримала 100 000 грн. з кінцевим терміном їх повернення 22 жовтня 2010 року. Для забезпечення виконання позичальником цих умов позивач та [PERSON], [PERSON], [PERSON], яка на той час мала прізвище [PERSON], [PERSON] від імені [PERSON], цього ж дня 22.10.2008 року також уклали нотаріально посвідчений договір іпотеки № 5350 . Предметом іпотеки є належна на праві власності відповідачам квартира, розташована за адресою: [ADDRESS]. [PERSON] не виконала своїх зобов»язань щодо повернення коштів в обумовлений договором позики строк і рішенням Новокаховського міського суду від 29.06.2016 року, яке набрало чинності, з неї на користь [PERSON] стягнуто у загальному розмірі 271 910,95 грн. Оскільки вищезазначене рішення суду [PERSON] також не виконує, письмові вимоги позивача про усунення порушень та виконання порушеного зобов»язання від 16.08.2016 року відповідачі [PERSON], [PERSON] та [PERSON] отримати відмовились, позивач просить задовольнити його вимоги щодо звернення стягнення на предмет іпотеки згідно відповідного договору від 22.10.2008 року шляхом визнання за ним права власності на спірну квартиру. Відповідачка [PERSON] письмово просила суд розглядати справу без її участі, позов [PERSON]- залишити без задоволення. Відповідачі [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] в судові засідання не з»являлись, про їх дати та час були повідомлені належним чином, доказів на підтвердження поважних причин своєї відсутності не надали, зважаючи на що суд вважає за можливе вирішити справу без їх участі. Представник відповідача [PERSON] адвокат [PERSON] в судовому засіданні проти задоволення позову заперечував з підстав його необґрунтованості. Одночасно зазначив, що право власності на спірну квартиру за [PERSON] вже було зареєстровано 12.04.2013 року, а також вказав на те,що вимогу позивача від 16.08.2016 року відповідачі [PERSON], [PERSON], [PERSON] не отримували, від її отримання не відмовлялись. Судом встановлено, що 22.10.2008 року, між [PERSON], з одного боку, та [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], яка діяла в інтересах [PERSON], з іншого боку, був укладений договір іпотеки, посвідчений приватним нотаріусом Новокаховського міського нотаріального округу [PERSON], зареєстрований в реєстрі за № 5349, для забезпечення повернення позики, виданої [PERSON] за договором позики від 22.10.2008 року. Предметом іпотеки є двокімнатна квартира № 29, розташована за адресою: Херсонська область, м.Нова Каховка, м. Таврійськ, вулиця Івана Франка, будинок № 4, житловою площею 27,9 кв.м, загальною 49,1 кв.м. Рішенням Новокаховського міського суду Херсонської області від 29 червня 2016 року, залишеним без змін ухвалою колегії суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Херсонської області,частково задоволено позов [PERSON] до [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] та стягнуто на його користь з [PERSON] борг за договором позики від 22 жовтня 2008 року в сумі 100 000 грн., інфляційні витрати в сумі 90 670,00 грн., 3% річних в сумі 16 331,50 грн., проценти за користування позикою в сумі 64 504,56 грн., а також судовий збір в сумі 2 715,06 грн., всього - 271 910,95 грн. Згідно Звіту про незалежну оцінку квартири від 22лютого 2017року вартість предмета іпотеки квартири [ADDRESS], м. Таврійськ складає 211 762 грн.. За змістом ч. 1 ст. 575 ЦК України та ст.1 Закону України «Про іпотеку» іпотека як різновид застави, предметом якої є нерухоме майно, це вид забезпечення виконання зобов'язання, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, передбаченому цим Законом. Частина 1 статті 35 Закону України «Про іпотеку» передбачає, що у разі порушення основного зобов'язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов'язань, вимога про виконання порушеного зобов'язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги.Якщо протягом встановленого строку вимога іпотеко держателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі прийняти рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. З матеріалів справи вбачається, що на виконання вказаних вимог Закону, 16.08.2016 року позивачем [PERSON] на адресу [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] було надіслано вимогу про усунення порушень. Проте, отримала таку вимогу лише [PERSON] [PERSON] з вимогою на ім»я [PERSON], [PERSON] та [PERSON], як вбачається з матеріалів справи, були повернуті позивачу за закінченням встановленого терміну їх зберігання, а тому не можна, на думку суду, вважати відповідачів належним чином повідомленими або такими, що відмовились від отримання вимоги. Вказані у вимогах порушення відповідачами усунуто не було. Крім того, відповідно до ч.1 ст. 33 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання, іпотеко держатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Відповідно до ч. 3 даної статті передбачено, що звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. Відповідно до ч. 1 ст. 36 Закону України «Про іпотеку» сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем і іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, що підлягає нотаріальному посвідченню, який може бути укладений одночасно з іпотечним договором або в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки. Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, визначає можливий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону. Способи позасудового врегулювання звернення стягнення на предмет іпотеки також передбачені розділом 11 договору іпотеки від 22.10.2008 року. Відповідно до п. 11.3.1 цього розділу, сторони досягли згоди про можливість звернення стягнення на предмет іпотеки, зокрема, шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання у порядку встановленому статтею 37 ЗаконуУкраїни «Про іпотеку». Таким чином, іпотечним договором між сторонами справи від 22.10.2008 року чітко визначено, що передача права власності на предмет іпотеки іпотекодержателю є способом позасудового врегулювання питання щодо звернення стягнення на іпотечне майно, яке є самостійним способом стягнення, окремо від рішення суду. Крім того, порядок передачі права власності визначено статтею 37 Закону України «Про іпотеку» та, відповідно до положень вказаної статті, право власності на предмет іпотеки не визнається за іпотекодержателем на підставі рішення суду, а набувається ним на підставі, зокрема, застереження про задоволення вимог іпотекодержателя. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання. Рішення про реєстрацію права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, що є предметом іпотеки, може бути оскаржено іпотекодавцем у суді. Іпотекодержатель набуває предмет іпотеки у власність за вартістю, визначеною на момент такого набуття на підставі оцінки предмета іпотеки суб'єктом оціночної діяльності. У разі набуття права власності на предмет іпотеки іпотекодержатель зобов'язаний відшкодувати іпотекодавцю перевищення 90 відсотків вартості предмета іпотеки над розміром забезпечених іпотекою вимог іпотекодержателя. Відповідно до правової позиції, викладеної в постанові Верховного суду України від 30 березня 2016 року у справі № 6-1851цс15, згідно із частиною третьою статті 36 Закону України «Про іпотеку» договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору, за своїми правовими наслідками може передбачати передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання в порядку, встановленому статтею 37 Закону України «Про іпотеку». Одночасно, порядок реалізації предмета іпотеки за рішенням суду врегульований статтею 39 цього Закону, якою передбачено, що у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначається, зокрема, спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої статтею 38 цього Закону. Можливість виникнення права власності за рішенням суду ЦК України передбачає лише у статтях 335 та 376 ЦК України. У всіх інших випадках право власності набувається з інших не заборонених законом підстав, зокрема із правочинів (частина перша статті 328 ЦК України). Стаття 392 ЦК України, у якій йдеться про визнання права власності, не породжує, а підтверджує наявне в позивача право власності, набуте раніше на законних підставах, у тому випадку, якщо відповідач не визнає, заперечує або оспорює наявне в позивача право власності, а також у разі втрати позивачем документа, який посвідчує його право власності. При цьому договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, що передбачає передачу іпотекодержателю права власності, є правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно (ч. 1 ст. 37 Закону України «Про іпотеку»). Такі висновки відповідають правовій позиції Верховного Суду України, викладеній у постановах від 27 квітня 2017 року у справі № 6-679цс17, від 05 квітня 2017 року у справі № 6-3034цс16. Таким чином, набуття іпотекодержателем права власності на предмет іпотеки повинно відбуватися в позасудовому порядку, на підставі погодженого застереження про задоволення вимог іпотекодержателя. Якщо іпотекодавець не визнає чи оспорює факт набуття права власності іпотекодержателем в позасудовому порядку, таке право може стати предметом судового захисту. При вирішенні даної категорії справ судам слід встановити наявність чи відсутність згоди іпотекодавця на позасудовий спосіб врегулювання питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання забезпечених іпотекою зобов'язань, а також здійснення виконавчого напису нотаріусом, як правову підставу для реєстрації права власності іпотекодержателя, якщо такі умови передбачені умовами договору іпотеки.До таких правових висновків дійшов Верховний Суд України у постанові від 30 березня 2016 року в справі №6-1851цс15. В іпотечному договорі від 22.10.2008 року сторонами визначено, що задоволення вимог іпотекодержателя шляхом отримання права власності на предмет іпотеки є одним із позасудових способів врегулювання і здійснюється на підставі договору про задоволення вимог іпотекодержателя, укладеного шляхом здійснення застереження, викладеного в п. п.11.3. Отже, сторони визначили умовами договорів порядок набуття [PERSON] права власності на предмет іпотеки, однак, позивачем суду не було надано доказів неможливості виконання умов договору у визначений сторонами спосіб та звернення стягнення на предмет іпотеки у позасудовий спосіб. Так, судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що за заочним рішенням Новокаховського міського суду Херсонської області від 26.03.2012 року ( у справі № 2117/440/2012 за позовом [PERSON] до [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], відділу ГІРФО Новокаховського МВ УМВСУ в Херсонській області про звернення стягнення на предмет іпотеки, визнання права власності та зняття з реєстрації) позов був задоволений частково, зокрема, було звернено стягнення за договором позики від 22.10.2008 року на предмет іпотеки і за [PERSON] було зареєстровано 12.04.2013 року право власності на спірну квартиру. Однак, ухвалою суду від 09.04.2014 року вказане заочне рішення було скасовано. Згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно право власності [PERSON] на вказану квартиру було скасовано 03.04.2017 року. Звертаючись з позовом, який на даний час розглядається, позивач не надав до суду будь-яких доказів на підтвердження того чи вирішувалося вище згадане питання в позасудовому порядку з відповідачем по справі після 03.04.2017 року, чи надавав відповідач свою згоду на позасудовий спосіб врегулювання питання про звернення стягнення на предмет іпотеки, шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання забезпечених іпотекою зобов'язань. Крім того, суд встановив, що [PERSON] після 03.04.2017 року не звертався до державного реєстратора для реєстрації права власності та відповідно прийняття державним реєстратором рішення з зазначенням вичерпного переліку підстав для наявності/відсутності такої реєстрації, як це передбачено ст. 24 Закону України "Про державну реєстрацію прав на нерухоме майно та їх обтяжень", а тому вказувати, що відповідач не визнає, заперечує або оспорює наявне у нього право власності у даному випадку не доцільно. Вказані обставини свідчать про невикористання позивачем наданого йому права набуття права власності на предмет іпотеки в позасудовому порядку. Звернення до суду з відповідним позовом за захистом своїх порушених прав у данному випадку можливе, коли такі права порушені і вичерпано всі можливі позасудові способи їх захисту, в зв»язку із чим суд приходить до висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову [PERSON] як передчасно заявленого. Виходячи з вищезазначеного, суд дійшов висновку, що [PERSON] не надав доказів у підтвердження неможливості звернути стягнення на предмет іпотеки у спосіб, визначений умовами договору, не довів, що відповідачі ухилялись від виконання цих умов, ними чинились перешкоди у доступі іпотекодержателю до предмета іпотеки,а також не надав суду доказів факту отримання ними повідомлення про застосування застереження про задоволення вимог іпотекодержателя шляхом визнання права власності на предмет іпотеки. Одночасно слід зазначити, що позивачем не було надано суду і доказів щодо невиконання відповідачами рішення суду від 29 червня 2016 року на підтвердження доводів щодо існування на даний час заборгованості [PERSON] за договором позики від 22.10.2008 року. На підставі сукупності вищезазначеного,

Outcome: dismissed