Jurisdiction: civil
Date: 2020-12-28 00:00:00

[PERSON] 06 липня 2020 року звернулась в суд з позовом до Управління з надзвичайних ситуацій в Івано-Франківській області (далі - Управління) про поновлення на роботі в Управлінні на посаді завідувача аптечного пункту охорони та скасування наказу від 26.05.2020 року за № 160 «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності [PERSON] ». Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 12.01.2011 року [PERSON] було прийнято на посаду завідувача аптеки пункту охорони здоров`я Управління. 01.02.2019 року її звільнено з роботи за систематичне невиконання працівником без поважних причин обов`язків покладених трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку. Рішенням Івано-Франківського міського суду від 11.12.2019 року [PERSON] поновлено на роботі, як незаконно звільнену. Наказом від 26.05.2020 року № 160 «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності та звільнення [PERSON] » її вдруге звільнено з роботи з ініціативи роботодавця за допущені прогули на підставі п. 4 ст. 40 КЗпП. Звільнення мотивоване тим, що [PERSON] допустила прогули 12, 13 та 16 березня 2020 року, підставою також був Акт службового розслідування від 26.05.2020 року. Звільнення проведене з порушенням трудового законодавства, оскільки жодних пояснень від [PERSON] не отримано, порушено строк застосування дисциплінарного стягнення , не отримано погодження профспілкового комітету. У день звільнення [PERSON] не видано копії наказу про звільнення, трудової книжки та не проведено розрахунку. Крім того, [PERSON] після виходу з відпустки подала заяву про звільнення з посади на підставі ч. 3 ст. 38 КЗпП. 04 серпня 2020 року представником відповідача надано відзив на позовну заяву. Із відзиву вбачається, що відповідач вважає вимоги позивача необґрунтованими, оскільки 12, 13 та 16 березня 2020 року позивачка допустила прогули, тому її було звільнено з роботи згідно наказу № 160 о/с від 26.05.2020 року на підставі п. 4 ст. 40 КЗпП. Наказ є правомірним, прийнятим у відповідності до вимог чинного законодавства та за наявності відповідних правових підстав . 23.03.2020 року Управлінням було видано наказ № 93 «Про призначення комісії для проведення службового розслідування». Підставою для проведення службового розслідування слугувало те, що завідувач аптеки Управління [PERSON] була відсутня на робочому місці згідно поданих рапортів. З метою перевірки інформації та відповідно до вимог Порядку проведення службового розслідування було призначено та проведено службове розслідування. За результатами проведеного службового розслідування було складено та затверджено Акт від 26.05.2020 року. Також позивачкою не надано жодного доказу про те, що нею 12.03.2020 року надавалась чи подавалась заява про звільнення. Позивачці було запропоновано подати документи через сектор діловодства та архівної роботи центру забезпечення діяльності Управління для подальшого його розгляду начальником. Безпідставними є твердження позивачки про те, що Управлінням не виконуються вимоги законодавства про працю, оскільки після поновлення на роботі позивачка жодного дня не пропрацювала. Щодо перебування позивачки на лікуванні 12-13 березня 2020 року, то вона не повідомила про свою відсутність на робочому місці з поважних причини, а тому вчинила прогул. Надати письмові пояснення 16 березня 2020 року позивачка відмовилась. 17 серпня 2020 року позивачкою надано відповідь на відзив, а 26 серпня 2020 року представником відповідача надано заперечення на відповідь на відзив. 24 вересня 2020 року позивачка надіслала пояснення на заперечення на відповідача. В судовому засіданні позивачка та її представник позовні вимоги підтримали з мотивів наведених в позовній заяві, просили позов задоволити. Також позивачка додатково пояснила, що зранку 12.03 вона прийшла до начальника Управління та хотіла подати заяву про звільнення, але начальник її не прийняв, заяву вона не подала, тому направила її поштою. Після обіду позивачці стало зле і вона поїхала до лікаря. 16.03. вона з`явилась на роботу для того, що написати заяву про те, щоб розглянули її заяву про звільнення від 12.03 та забрати трудову книжку, потім пішла геть. З 17.03. вона на роботу не виходила, оскільки вважала, що її мають звільнити згідно заяви від 12.03.2020 року. 27.04.2020 року їй зателефонував [PERSON] та запитав де вона, позивачка відповідала, що на іншому місці роботи. Також 27.04.2020 року їй повернувся лист із заявою про звільнення від 12.03., оскільки Управління його не отримало. З 27.04. по 26.05. між нею та Управлінням велась переписка щодо не виходу позивачки на роботу. 26.05.2020 року до неї приїхали люди щоб вручити акт про результати розслідування, який позивачка відмовилась отримувати та ознайомлюватись. На запитання представника відповідача позивачка повідомила, що до канцелярії вона зверталась щодо реєстрації заяви на звільнення 12.03.2020 року, пояснення 16.03. відмовилась давати, оскільки її мали звільнити 12.03. на підставі заяви. Про перебування на лікуванні 12-13.03. нікого з керівництва не повідомляла. Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, просив в задоволені позову відмовити з підстав наведених у відзиві та в заперечення на відповідь на відзив. Свідок [PERSON] , який працює на посаді провідного фахівця з медичного забезпечення та медикобіологічного захисту суду повідомив, що [PERSON] поновилась на роботі, але на роботу не виходила. 12, 13, 16 березня до неї телефонували де вона, але [PERSON] не відповідала на телефонні дзвінки. Свідок [PERSON] , який працює начальником відділу персоналу Управління, суду повідомив, що 12.03.2020 року [PERSON] була в начальника Управління, а ближче до обіду була в управлінні персоналу, вимагала її звільнити. Звільнити її не могли, оскільки не було зареєстрованої заяви на звільнення. 16.03.2020 року [PERSON] прийшла до свідка та хотіла забрати трудову книжку, трудову книжку їй не видали, оскільки вона не була звільнена. Згодом було розпочате службове розслідування. Комісія двічі виїжджала до [PERSON] . За адресою проживання [PERSON] нікого не було, сусіди повідомили іншу адресу. Коли члени комісії приїхали за іншою адресою, то вийшла мама [PERSON] і сказала що її немає. 26.05.2020 року члени комісії знову приїхали до [PERSON] , але вона відмовилась ознайомитись та отримати акт службового розслідування. Свідок [PERSON] , яка працює начальником пункту охорони здоров`я Управління суду пояснила, що з 21.11.2018 року вона працює начальником пункту охорони здоров`я, а до того працювала терапевтом. 12.03 близько 12 год. з`явилась [PERSON] для того щоб заповнити лікарняний листок, свідок його заповнила і повернула [PERSON] . Більше на роботі не появлялась. В кінці кожного дня свідок складала акт про відсутність [PERSON] на роботі. Акт підписували працівники, які були на роботі. На дзвінки [PERSON] не відповідала, пояснень не давала. В [PERSON] було окреме робоче місце в пункті охорони здоров`я на першому поверсі в окремому кабінеті. Також свідок складала характеристику на [PERSON] . Свідок [PERSON] , який працює начальником центру забезпечення діяльності Управління, суду повідомив, що він брав участь в службовому розслідуванні. 12-13 березня [PERSON] на роботі він не бачив. Свідок бачив [PERSON] 16 березня близько 15 год. у відділі персоналу на вул. Франка 6, де вона відмовлялась давати пояснення щодо відсутності на робочому місці, таке пояснення їй пропонував надати начальник відділу персоналу. Також свідок разом з іншими членами комісії виїжджав за місцем проживання [PERSON] , але їх вигнали з подвір`я. З приводу свого звільнення [PERSON] до свідка не зверталась. Свідок [PERSON] , який працює заступником начальника Управління, суду пояснив, що 12 березня близько 08 год. [PERSON] намагалась потрапити до керівника Управління на вул. Дністровській 30. Начальник її не прийняв. [PERSON] було роз`яснено, що вся документація ведеться через канцелярію, якщо вона хоче подати заяву на звільнення, то слід звернутись в канцелярію Управління. Близько 08.10 год. [PERSON] вийшла з приміщення Управління на вул. Дністровській 30. 13 березня [PERSON] не було на роботі. 16 березня близько 15 год. вона з`явилась в кадрах. [PERSON] було запропоновано надати пояснення з приводу відсутності на робочому місці, але вона відмовилась від пояснень, про що було складено акт. Згодом було розпочато службове розслідування, за результатами якого складено акт 26.05.2020 року. 27 березня члени комісії виїжджали за місцем проживання [PERSON] , але її там не було і сусіди повідомили що вона тут не живе. Коли знайшли будинок [PERSON] , то вона втекла. 26 травня члени комісії знову виїхали за місцем проживання [PERSON] щоб ознайомити її з актом, але [PERSON] в агресивній формі відмовилась від спілкування. [PERSON] запрошували на засідання комісії, але вона не приходила. 27 березня кадровик дзвонила до [PERSON] в присутності свідка, але та відмовилась спілкуватись. Заслухавши пояснення сторін та їх представників, покази свідків, дослідивши письмові докази у справі, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне. Згідно записів в трудовій книжці, 03.06.2013 року [PERSON] була прийнята на роботу в УДСНС України в Івано-Франківській області на посаду завідувача аптеки пункту охорони здоров`я центру забезпечення діяльності Управління. 01.02.2019 року [PERSON] звільнена з роботи на підставі п. 3 ст. 40 КЗпП. 13.12.2019 року [PERSON] поновлена на роботі на підставі рішення суду (а.с.114). Слід зазначити, що після поновлення [PERSON] на роботі їй було надано щорічну та додаткову відпустки, відпустку без збереження заробітної плати та виплачено матеріальну допомогу на оздоровлення за 2020 рік (а.с.115-119). Крім того, позивачка стверджує, що після поновлення її на посаді за рішенням суду, Управління створило нестерпні умови праці. В обґрунтування та на підтвердження своїх доводів позивачкою не надано жодних доказів які б підтверджували даний факт. Позивачка у відповіді на відзив також стверджує, що Управлінням не виконано рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 11.12.2019 та постанову Івано-Франківського апеляційного суду від 25.02.2020 по справі №344/3913/19 щодо виплати суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу. Крім того, позивачка стверджує, що будь яких застережень щодо відрахувань коштів з вказаної суми рішення суду не містить та Управлінням не надано інформації про розмір та підстави відрахування. Рішенням Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 11.12.2019 по справі №344/3913/19 стягнуто із Управління Держаної служби з надзвичайних ситуацій в Івано-Франківській області в користь [PERSON] середній заробіток за час вимушеного прогулу в період з 01.02.2019 р. по 11.12.2019 р. в сумі 81365 (вісімдесят одна тисяча триста шістдесят п`ять гривень) 04 копійки. Стягнуто із присудженої суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу за період з 01.02.2019 р. по 11.12.2019 р., тобто із присудженої суми 81365 (вісімдесят одна тисяча триста шістдесят п`ять гривень )04 копійки всі обов`язкові платежі та внески. Постановою Івано-Франківського апеляційного суду від 25.02.2020 у даній справі рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 11 грудня 2019 року в частині суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу змінено. Стягнуто із Управління Державної служби з надзвичайних ситуацій в Івано-Франківській області в користь [PERSON] середній заробіток за час вимушеного прогулу в період з 02.02.2019р. по 11.12.2019р. в розмірі 80988 (вісімдесят тисяч дев`ятсот вісімдесят вісім гривень) 35 копійок. При визначені суми стягнутого середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди суд у резолютивній частині рішення повинен вказувати таку суму без утримання податків та обов`язкових зборів (ВС/КЦС №359/10023/16-ц від 18.07.2018). У резолютивній частини рішення суду від 11 грудня 2019 року вказано: «Стягнути із присудженої суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу за період з 01.02.2019р. по 11.12.2019р., тобто із присудженої суми 81365(вісімдесят одна тисяча триста шістдесят п`ять гривень )04 копійки всі обов`язкові платежі та внески». Постановою Івано-Франківського апеляційного суду від 25.02.2020 у даній справі вказане вище рішення суду в частині суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу не скасовано, а змінено. Податки і збори із суми середнього заробітку повинен нарахувати роботодавець під час виконання відповідного судового рішення. Тобто сума, призначена судом як виплата середнього заробітку за час вимушеного прогулу, зменшується на суму податків і зборів. Незважаючи на те, що призначена судом сума зменшується на суму податкових відрахувань, цей факт в жодному разі не погіршує становище працівника. Адже якби працівник просто отримував зарплату, а вимушено був відсутній на роботі, то таку зарплату він отримував би також з урахуванням утримання обов`язкових податкових платежів. На виконання рішення та постанови суду Управління поновило [PERSON] на посаді завідувача аптеки пункту охорони здоров`я центру забезпечення діяльності Управління та виплатило середній заробіток за вимушений прогул в повному обсязі. Згідно копії листка непрацездатності [PERSON] по винна була приступити на роботу 12.03.2020 року (а.с.137). Як стверджує позивачка та не заперечував представник відповідача, 12.03.2020 року [PERSON] близько 08.00 год. прибула до начальника Управління та хотіла потрапити до нього прийом. Позивачка стверджує, що вона хотіла подати заяву про своє звільнення з роботи з 12.03.2020 року, але таку заяву в неї відмовились прийняти, тому вона змушена була відправити заяву поштою цінним листом з описом вкладення, який повернувся з поштового відділення з відміткою «із закінченням терміну зберігання». На підтвердження своїх намірів позивачкою надано копію опису вкладення до цінного листа від 12.03.2020, копію конверта, копію повідомлення поштового відправлення №7601865510690 та витяг відстеження поштового відправлення №7601865510690. Представник відповідача стверджує, що на адресу Управління від позивачки жодних заяв не надходило, з поданого відстеження поштового відправлення №7601865510690 не вбачається, що дана заява направлялась на адресу Управління, а саме: вул. Франка, 6, м. Івано-Франківськ. Відповідно до доповідної записки діловода канцелярії АРЗ СП УДСНС в області Бурак Н., яка перебувала в приймальній начальника УДСНС в області 12 березня 2020 року (у четвер) завідувач аптеки ПОЗ ЦЗД УДСНС в області [PERSON] близько 08:00 год. намагалась потрапити на особистий прийом до начальника УДСНС в області полковника служби цивільного захисту Чернецького В.В. (а.с.35 зв.). Проте, наказом У ДСНС в області від 23.10.2018 № 359 "Про організацію особистого прийому громадян керівництвом Управління ДСНС України в Івано-Франківській області" визначено день і години прийому громадян начальником УДСНС в області, а саме: щопонеділка з 14:00 до 17:00 год. Крім того, 12.03.2020 начальник У ДСНС в області виїжджав на пожежу за підвищеним номером виклику, на якій керував роботою підрозділів. З метою вирішення питання їй було запропоновано подати документ через сектор діловодства та архівної роботи центру забезпечення діяльності УДСНС в області для подальшого його розгляду начальником Управління з прийняттям відповідного рішення. Позивачка вказані обставини підтвердила в судовому засіданні та повідомила, що вона не довіряє канцелярії, її заяви там також не приймають, тому вона хотіла подати заяву особисто. Відповідно до абзацу 1 п. 149 Інструкції з діловодства в Управлінні Державної служби України з надзвичайних ситуацій в Івано-Франківській області, затвердженої наказом У ДСНС в області від 02.01.2019 № 1 (у редакції наказу У ДСНС України в Івано-Франківській області від 03.07.2019 № 213) всі документи, що надходять до У ДСНС в області, приймаються централізовано в службі діловодства, якщо інше не передбачено нормативно-правовими та організаційно-розпорядчими актами. Проте документ у вигляді заяви на звільнення від завідувача аптекою ПОЗ ЦЗД У ДСНС в області [PERSON] до сектору діловодства та архівної роботи ЦЗД У ДСНС в області не надходив. Отже, заяви про звільнення з роботи позивачка до Управління 12.03.2020 року не подала. Тобто, 12.03.2020 року позивачка не була звільнена та повинна була перебувати на своєму робочому місці. Натомість, близько 09-09.20 год., як вказує позивачка, вона пішла на пошту відправляти заяву на звільнення. Після цього вона з`явилась до начальника пункту охорони здоров`я [PERSON] щоб та підписала листок непрацездатності. Після обіду позивачка повернулась до відділу кадрів щоб віддати листок непрацездатності. Згодом позивачці стало зле і вона звернулась до лікаря в Старолисецькій лікарській амбулаторії. Як вбачається із довідки № 76, яка видана лікарем Старолисецької лікарської амбулаторії, 12.03.2020 року о 13.00 год. [PERSON] звернулась до лікаря та перебувала на амбулаторному лікуванні 12.03.-13.03.2020 року. Але, позивачка зазначає, що після обіду вона ще була на роботі та заносила у відділ кадрів листок непрацездатності. Про те, що їй стало зле та вона перебуває на лікуванні позивачка нікого в Управлінні не повідомила, а відтак, залишила своє робоче місце самовільно, чим вчинила прогул. Окрім того, Позивачка не була на роботі не тільки 12-13 березня поточного року, а також була відсутня на роботі і 16 березня та продовжувала не виходити на роботу до моменту звільнення. Відповідно до пункту 1.1., 1.2. Інструкції про порядок видачі документів, що засвідчують тимчасову непрацездатність громадян, затвердженої наказом Міністерства охорони здоров`я України від 13.11.2001 № 455 (надалі - Інструкція), зареєстровано в Міністерстві юстиції України 4 грудня 2001 р. за № 1005/6196 тимчасова непрацездатність працівників засвідчується листком непрацездатності. Видача інших документів про тимчасову непрацездатність забороняється. [PERSON] не надала листка непрацездатності, не підтвердила свою тимчасову непрацездатність. Довідка, яка долучена до позовної заяви не відповідає вимогам Інструкції та не підтверджує у встановленому порядку тимчасову непрацездатність. Посилання позивачки на довідку № 76 від 13.03.2020 виданою Старолисецькою лікарською амбулаторією ЗПСМ, як на поважність не виходу на роботу 12 та 13 березня поточного року є необґрунтованим. Оскільки, відповідач, як роботодавець не отримував вищезгадану довідку та не мав змоги дослідити її в ході проведення службового розслідування, що підтверджується поясненням позивачки та доповідною запискою Чобанюк Л. (а.с.124). Управління направило [PERSON] листа №02-1783/15 від 13.03.2020 з проханням надати пояснення та прибути на роботу, але відповіді [PERSON] не надала (а.с.37 зв.). В судовому засіданні [PERSON] пояснила, що не виходила на роботу, тому що вважала, що її мають звільнити за її заявою від 12.03.2020 року. 16 березня 2020 року близько 14:45 год. завідувач аптекою ПОЗ ЦЗД У ДСНС в області [PERSON] прибула в приміщення відділу персоналу У ДСНС в області. У присутності начальника відділу персоналу У ДСНС в області майора служби цивільного захисту [PERSON]., начальника центру забезпечення діяльності підполковника служби цивільного захисту [PERSON] та начальника пункту охорони здоров`я центру забезпечення діяльності У ДСНС в області старшого лейтенанта служби цивільного захисту [PERSON]. , [PERSON] подала заяву з проханням видати трудову книжку у зв`язку із необхідністю приступити на інше місце праці та бажанням звільнитися із займаної посади (а.с.39 зв.). Начальником відділу персоналу У ДСНС в області майором служби цивільного захисту [PERSON]. завідувачу аптекою ПОЗ ЦЗД У ДСНС в області [PERSON] було запропоновано надати письмові пояснення у зв`язку з її відсутністю на робочому місці 12, 13.03.2020 та з 08.00 год. по 14.45 год. 16 березня 2020 року. Надати письмове пояснення з приводу прогулів завідувач аптекою пункту охорони здоров`я ЦЗД У ДСНС в області [PERSON] відмовилась, про що о 14.55 год. 16 березня 2020 року складено відповідний акт (а.с.38). [PERSON] залишила заяву про видачу трудової книжки на столі у приміщенні відділу персоналу У ДСНС в області та покинула приміщення. У присутності начальника відділу персоналу У ДСНС в області майора служби цивільного захисту [PERSON]., начальника центру забезпечення діяльності підполковника служби цивільного захисту [PERSON] та начальника пункту охорони здоров`я центру забезпечення діяльності У ДСНС в області старшого лейтенанта служби цивільного захисту [PERSON]. о 15:00 год. складено відповідний акт (а.с.38 зв.). Залишену заяву про видачу трудової книжки завідувачем аптеки пункту охорони здоров`я ЦЗД У ДСНС в області [PERSON]. начальник відділу персоналу У ДСНС в області майор служби цивільного захисту [PERSON]. передав до сектора діловодства та архівної роботи ЦЗД У ДСНС в області для подальшого розгляду начальником Управління. На заяву позивачки від 16.03.2020 року начальником Управління надано відповідь 18.03.2020 року (а.с.39). Надалі завідувач аптеки пункту охорони здоров`я ЦЗД У ДСНС в області [PERSON] на роботу не виходила. 23.03.2020 року Управлінням було видано Наказ № 93 «Про призначення комісії для проведення службового розслідування» (а.с.34 зв.). Підставою для проведення службового розслідування слугувало рішення про його проведення, прийняте за результатами повідомлення начальника пункту охорони здоров`я центру забезпечення діяльності Управління (далі - ПОЗ ЦЗД) старшого лейтенанта служби цивільного захисту [PERSON]. про те, що завідувач аптеки ПОЗ ЦЗД Управління [PERSON] була відсутня на робочому місці згідно поданих рапортів. З метою перевірки даної інформації та відповідно до вимог Порядку проведення службового розслідування стосовно осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, та осіб, які для цілей Закону України «Про запобігання корупції» прирівнюються до осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 13.06.2000 №950 було призначено та проведено службове розслідування. За результатами проведеного службового розслідування було складено та затверджено відповідний Акт від 26.05.2020 року (а.с.110-113). Даний акт підписаний всіма членами комісії, які проводили службове розслідування та затверджений начальником Управління. Із цим Актом розслідування [PERSON] відмовилася ознайомлюватися, про що складено Акт. В ході проведення службового розслідування було здійснено перевірку службової документації, зібрано інформацію та було з`ясовано, що 12, 13 та 16 березня 2020 року відповідно до наданих до У ДСНС в області начальником пункту охорони здоров`я центру забезпечення діяльності У ДСНС в області старшим лейтенантом служби цивільного захисту [PERSON]. рапортів від 13.03.2020 № 254, від 16.03.2020 № 255, від 17.03.2020 № 260, від 17.03.2020 № 265 завідувач аптекою ПОЗ ЦЗД У ДСНС в області [PERSON] не виходила на роботу, про що складені відповідні підтверджуючі акти та продовжує не виходити на роботу. З огляду на наведене, комісія дійшла висновку, що завідувач аптеки пункту охорони здоров`я ЦЗД У ДСНС в області [PERSON] допустила порушення трудової дисципліни, передбачене п. 4 ч.1 статті 40 КЗпП України, а саме: допустила прогул 12, 13 та з 16 березня поточного року, тим самим порушила вимоги частини 1 ст. 139 КЗпП України та відповідно до статей 147 та 149 КЗпП України повинна нести за це дисциплінарну відповідальність у вигляді звільнення. Детальний опис встановлених обставин міститься в Акті. Згідно із п. 4 ч.1 ст. 40 КЗпП України підставою для розірвання трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу є прогул (в тому числі відсутності на роботі більше трьох годин протягом робочого дня без поважних причин), Положеннями ч. 1 ст. 139 КЗпП України визначено, що працівники зобов`язані працювати чесно і сумлінно, своєчасно і точно виконувати розпорядження власника або уповноваженого ним органу, додержувати трудової і технологічної дисципліни, вимог нормативних актів про охорону праці, дбайливо ставитися до майна власника, з яким укладено трудовий договір. Відповідно до ст. 147 КЗпП за порушення трудової дисципліни до працівника може бути застосовано тільки один з таких заходів стягнення: 1) догана; 2) звільнення. Згідно ст. 148 КЗпП дисциплінарне стягнення застосовується власником або уповноваженим ним органом безпосередньо за виявленням проступку, але не пізніше одного місяця з дня його виявлення, не рахуючи часу звільнення працівника від роботи у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю або перебування його у відпустці. Дисциплінарне стягнення не може бути накладене пізніше шести місяців з дня вчинення проступку. Відповідно до ст. 149 КЗпП до застосування дисциплінарного стягнення власник або уповноважений ним орган повинен зажадати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення. За кожне порушення трудової дисципліни може бути застосовано лише одне дисциплінарне стягнення. При обранні виду стягнення власник або уповноважений ним орган повинен враховувати ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяну ним шкоду, обставини, за яких вчинено проступок, і попередню роботу працівника. Стягнення оголошується в наказі (розпорядженні) і повідомляється працівникові під розписку. Начальником Управлінням було видано наказ № 160 від 26.05.2020 «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності та звільнення [PERSON] », яким за порушення вимог трудової дисципліни, а саме: допущення прогулів 12,13 та 16 березня поточного року, порушення вимог частини першої статті 139 КЗпП України, враховуючи негативну характеристику і попередню роботу працівника на завідувача аптеки ПОЗ ЦЗД Управління було накладено дисциплінарне стягнення у виді звільнення та звільнено з роботи (а.с.113 зв.). [PERSON] була відсутня на роботі і ознайомити з наказом її було неможливо, тому Управління направило копію цього наказу поштою на домашню адресу позивачки, що нею підтверджується в позовній заяві. Щодо надання пояснень, то позивачка відмовлялась надавати будь які пояснення, оскільки зазначала, що її має бути звільнено з 12.03.2020 року на підставі її заяви. В судовому засіданні позивачка зазначала, що припинення трудового договору є для неї оптимальним рішенням задля збереження життя та здоров`я. Але, відповідно до частини 1 статті 38 КЗпП України працівник має право розірвати трудовий договір, укладений на невизначений строк, попередивши про це власника або уповноважений ним орган письмово за два тижні. У разі, коли заява працівника про звільнення з роботи за власним бажанням зумовлена неможливістю продовжувати роботу (переїзд на нове місце проживання; переведення чоловіка або дружини на роботу в іншу місцевість; вступ до навчального закладу; неможливість проживання у даній місцевості, підтверджена медичним висновком; вагітність; догляд за дитиною до досягнення нею чотирнадцятирічного віку або дитиною з інвалідністю; догляд за хворим членом сім`ї відповідно до медичного висновку або особою з інвалідністю I групи; вихід на пенсію; прийняття на роботу за конкурсом, а також з інших поважних причин), власник або уповноважений ним орган повинен розірвати трудовий договір у строк, про який просить працівник. Проте, [PERSON] всупереч вищезгаданим вимогам не зверталася у встановленому порядку до відповідача із заявою про звільнення. 13.04.2020 року до відповідача надійшла заява від [PERSON] про звільнення та видачу трудової книжки (а.с78). На вказану заяву їй надано відповідь із якої вбачається, що Управління не погоджується звільнити позивачку за її заявою на підставі ч. 3 ст. 38 КЗпП, оскільки Управління не вбачає підстав для такого звільнення (а.с.77). Отримавши таку відповідь та достеменно знаючи, що відповідач не бажає звільняти позивачку на такій підставі, [PERSON] праві була оскаржити такі рішення (дії) роботодавця до суду, але з відповідною заявою до суду [PERSON] не звернулась та продовжувала не виходити на роботу. 14.04.2020 року надійшла заява на електронну адресу Управління без дотримання вимог Закону України «Про звернення громадян», зокрема, вона не підписана [PERSON] , у зв`язку з чим дана заява повернена до заявника з наданням роз`яснень від 21.04.2020 №С-68/37-14 (а.с.74-74 зв.). 21.04.2020 року надійшла заява від завідувача аптеки ПОЗ ЦЗД У ДСНС в області [PERSON]. щодо звільнення з роботи з 12.03.2020 та направлення їй трудової книжки. У ДСНС в області надало роз`яснення від 24.04.2020 № 5401-2919/5415. Також 12.05.2020 до У ДСНС в області повторно надійшла заява щодо звільнення з роботи завідувача аптеки пункту охорони здоров`я ЦЗД У ДСНС в області [PERSON] з 12.03.2020 та направлення їй трудової книжки. Управління надало роз`яснення від 14.05.2020 № 5401-3379/5415. Відповідач, вкотре роз`яснив позивачці, що згідно із п.4.1 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників затвердженої наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.1993 №58 власник або уповноважений ним орган зобов`язаний видати працівнику його трудову книжку в день звільнення з внесеним до неї записом про звільнення. В зв`язку з тим, що наразі вона працює на посаді завідувача аптеки пункту охорони здоров`я ЦЗД Управління ДСНС України в Івано-Франківській області направити трудову книжку поштою не вбачається за можливе, а також про те, що Управління не може задовольнити дані заяви та звільнити з 12.03.2020 за ч. 3 ст.38 КЗпП, так, як будь-яких порушень законодавства про працю зі сторони Управління немає, а навпаки трудові права відновлені повністю з моменту поновлення на посаді. Позивач у позовній заяві зазначає, що службове розслідування проводилося без її участі і без її відома. Проте, такі твердження не відповідають є необґрунтованими з огляду на наступне. Як вбачається із показів свідків, [PERSON] неодноразово телефонували начальник відділу персоналу У ДСНС в області майор служби цивільного захисту [PERSON]. , начальник центру забезпечення діяльності У ДСНС в області підполковник служби цивільного захисту [PERSON]. , в свою чергу [PERSON] повідомила, що на роботу не вийде, оскільки написала заяву на звільнення і направила поштою. Також, з метою отримання пояснень про причину відсутності [PERSON] на роботі та необхідністю прибути до Управління ДСНС України в Івано-Франківській області і про те що проводиться службове розслідування, відповідачем неодноразово направлялися листи від 18.03.2020 № 01-1890/15, від 27.03.2020 № 5405-2112/54, від 24.04.2020 № 5401-2919/5415, від 14.05.2020 № 5401-3380/5415. Проте, позивачкою дані листи залишені поза увагою. Крім цього, 27.03.2020 року комісією У ДСНС в області у складі заступника начальника Управління полковника служби ЦЗ Пачківа В.В. начальника ВП У ДСНС в області майора служби ЦЗ [PERSON]. та заступника начальника ЦЗД - начальника ВСГР та ПЗ ЦЗД У ДСНС в області капітана служби ЦЗ Костриби Р.М. було здійснено виїзд за місцем проживання завідувача аптеки пункту охорони здоров`я ЦЗД У ДСНС в області [PERSON] з метою з`ясування обставин (причин) невиходу на роботу з 12.03.2020 по 26.03.2020 року. За результатами виїзду за місцем проживання завідувача аптеки пункту охорони здоров`я ЦЗД У ДСНС в області [PERSON] складено відповідний акт (а.с.53). Відповідач на виконання пункту 9 Порядку проведення службового розслідування стосовно осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, та осіб, які для цілей Закону України «Про запобігання корупції» прирівнюються до осіб уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування від 13.06.2000 №950 листом №5401-3481/5415 від 19.05.2020 повідомив позивачку про дату і місце ознайомлення з актом службового розслідування стосовно неї. Проте, [PERSON] не прибула для ознайомлення з Актом. У зв`язку із цим, 26.05.2020 комісією У ДСНС в області у складі заступника начальника Управління полковника служби ЦЗ Пачківа В.В. начальника ВП У ДСНС в області майора служби ЦЗ [PERSON]. та начальника ЦЗД У ДСНС в області підполковника служби ЦЗ [PERSON] було здійснено виїзд за місцем проживання [PERSON] з метою з`ясування обставин (причин) невиходу на роботу з 12.03.2020 по 26.05.2020 року та ознайомити останню з матеріалами службового розслідування. Однак, [PERSON] відмовилася ознайомлюватися, підписувати та надавати будь-які пояснення, про що складений відповідний акт. Отже, [PERSON] знала про проведення щодо неї службового розслідування, але відмовилась надавати будь які пояснення. Відповідно до частини 3 статті 149 КЗпП України при обранні виду стягнення власник або уповноважений ним орган повинен враховувати ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяну ним шкоду, обставини, за яких вчинено проступок, і попередню роботу працівника. При обранні такого виду стягнення, як звільнення, відповідачем враховано ступінь тяжкості вчиненого проступку, зокрема відсутність працівника ( [PERSON] ) без поважних причин на роботі в період з 12,13 та 16 березня 2020 року, та те, що вона продовжує не виходити на роботу. Крім того, роботодавцем при обранні виду стягнення враховано попередню роботу працівника. Із характеристики начальника пункту охорони здоров`я ЦЗД У ДСНС в Івано-Франківській області старшого лейтенанта служби ЦЗ [PERSON]. вбачається, що [PERSON] зарекомендувала себе, як професійно некомпетентний працівник. В своїй роботі не керувалась чинним законодавством України та нормативно-правовими актами МОЗ, МВС та ДСНС, що визначають діяльність органів управління та закладів охорони здоров`я, організацію фармацевтичної служби. Категорично відмовлялась підписувати посадову інструкцію. Не дотримувалась необхідних умов зберігання медикаментів, інших медичних виробів відповідно до їх властивостей і вимог Державної фармакопеї. Самовільно видавала ліки із аптеки особам рядового та начальницького складу У ДСНС в Івано-Франківській області, без відповідних призначень лікарів ПОЗ ЦЗД. Не забезпечувала своєчасну видачу лікарських засобів та медичних виробів із аптеки згідно накладної (вимоги) відповідно до зазначеної потреби. Самовільно покидала робоче місце під час робочого дня. Причину відсутності відмовлялась пояснювати. Не комунікабельна. Не підтримувала ділових відносин із колегами, співробітниками та керівництвом. Поводила себе відсторонено. Зауваження до своєї роботи сприймала зверхньо, агресивно, вступала в конфлікт, іноді погрожувала. На даний час діючих дисциплінарних стягнень немає, проте [PERSON] раніше притягувалась до дисциплінарної відповідальності (а.с.91). Позивачка у відповіді на відзив вказує на відсутність складу дисциплінарного проступку у формі прогулу та пропущення строків для застосування дисциплінарного стягнення визначені ст. 148 КЗпП України. Дисциплінарна відповідальність - правова форма впливу на порушника трудової дисципліни у вигляді дисциплінарного стягнення - догани або звільнення. Дисциплінарна відповідальність як один з видів юридичної відповідальності - це обов`язок працівника відповідати перед роботодавцем за скоєний ним дисциплінарний проступок і понести дисциплінарні стягнення, передбачені нормами трудового права. Дисциплінарна відповідальність працівників настає за порушення трудової дисципліни - невиконання чи неналежне виконання з вини працівника покладених на нього трудових обов`язків. Підставою дисциплінарної відповідальності є дисциплінарний проступок. Дисциплінарний проступок - протиправна дія або бездіяльність працівника, що порушує встановлений на підприємстві, в установі чи в організації внутрішній трудовий розпорядок. Дисциплінарні стягнення - заходи, що вживаються до порушників трудової дисципліни. Загальний порядок притягнення особи до дисциплінарної відповідальності закріплений Кодексом законів про працю України. Згідно зі ст. 148 КЗпП України дисциплінарне стягнення застосовується власником або уповноваженим ним органом безпосередньо за виявленням проступку, але не пізніше одного місяця з дня його виявлення, не рахуючи часу звільнення працівника від роботи у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю або перебування його у відпустці. Дисциплінарне стягнення не може бути накладене пізніше шести місяців з дня вчинення проступку. 23.03.2020 року Управлінням було видано Наказ № 93 «Про призначення комісії для проведення службового розслідування». Підставою для проведення службового розслідування слугувало рішення про його проведення, прийняте за результатами повідомлення начальника пункту охорони здоров`я центру забезпечення діяльності Управління старшого лейтенанта служби цивільного захисту [PERSON]. про те, що завідувач аптеки ПОЗ ЦЗД Управління [PERSON] була відсутня на робочому місці згідно поданих рапортів. Тому, з метою перевірки даної інформації та відповідно до вимог Порядку проведення службового розслідування стосовно осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, та осіб, які для цілей Закону України «Про запобігання корупції» прирівнюються до осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 13.06.2000 №950 було призначено та проведено службове розслідування. Рішенням щодо проведення службового розслідування визначаються голова комісії з проведення службового розслідування, інші члени комісії, предмет і дата початку та закінчення службового розслідування. Строк службового розслідування не може перевищувати двох місяців. За результатами проведеного службового розслідування було складено та затверджено відповідний Акт від 26.05.2020 року. Даний акт підписаний всіма членами комісії, які проводили службове розслідування та затверджений начальником Управління. Із цим Актом розслідування [PERSON] відмовилася ознайомлюватися, про що складено Акт. Відповідно до ст. 47 КЗпП Власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу. У разі звільнення працівника з ініціативи власника або уповноваженого ним органу він зобов`язаний також у день звільнення видати йому копію наказу про звільнення з роботи. В інших випадках звільнення копія наказу видається на вимогу працівника. В день звільнення [PERSON] була відсутня на робочому місці, тому наказ про звільнення та трудова книжка їй були надіслані поштою. Відповідно до ст. 116 КЗпП При звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. До 12.03.2020 року позивачка не виходила на роботу, перебувала у відпустці, на лікарняному, заробітну плату не отримувала, всі розрахунки з нею були проведені, що підтверджується копіями платіжних доручень. Згідно ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. За захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу кожна особа має право звернутися до суду (ч. 1 ст. 16 ЦК України). За змістом ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України являється завданням цивільного судочинства. Як вбачається зі змісту ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Статтею 81 ЦПК України на сторін покладено обов`язок доказування і подання доказів. Це положення є одним із найважливіших наслідків принципу змагальності. Кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Оптичний диск із звукозаписом розмов позивачки з працівниками Управління, зокрема [PERSON] , не є належним та допустимим доказом відповідно до ст. 77-78 ЦПК України, оскільки зміст розмов не можливо чітко встановити через погану якість запису, а також вказаний доказ здобутий з порушенням порядку, встановленого законом, оскільки особи не давали своєї згоди на запис та про такий запис [PERSON] їх не попередила. Згідно ч. 8 ст. 279 ЦПК України, при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення та показання свідків. Судові дебати не проводяться. Таким чином, виходячи з заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку про необґрунтованість позовних вимог, а тому в задоволенні позову слід відмовити. На підставі наведеного, відповідно до ст.ст. 40, 47, 116, 139, 140, 147, 148, 149, Кодексу законів про працю України,

Outcome: dismissed