Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-31 00:00:00

У листопаді 2020 [PERSON] звернувся до суду з позовом, в якому просить визнати [PERSON] такою, що втратила право користування житловим приміщенням, а саме будинком, що розташований за адресою: [ADDRESS] . Обґрунтовуючи позовні вимоги зазначає, що він є власником будинку, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . У вказаному житлі зареєстрована [PERSON] , [INFO] , з якою позивач перебував у шлюбі. Шлюб між сторонами розірвано рішенням Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 13.08.2019. Відповідач за місцем реєстрації не проживає близько двох років, комуналні послуги не сплачує, в утриманні житла участі не бере, добровільно зніматися з місця реєстрації не бажає. Перешкод у користуванні житловим приміщенням ні я, ні члени сім`ї відповідачу не чинили. Вказує, що реєстрація відповідача в належному йому будинку порушує право на повноцінне користування та розпорядження власністю, впливає на оплату комунальних послуг, у зв`язку з чим просить позов задовольнити. Позивач в судове засідання не з`явився; 06.05.2021 подав заву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити. Проти заочного розгляду справи не заперечив. Відповідач про день, час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином, за місцем реєстрації. Причин неявки не повідомила. Відзиву не надала. Із будь-якими заявами до суду не зверталася. Згідно з ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Оскільки в матеріалах справи зібрано достатньо доказів про взаємовідносини сторін, суд вважає за можливе за згодою позивача провести заочний розгляд справи. Через неявку в судове засідання учасників справи, судом у відповідності до ч. 2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Суд, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов таких висновків. Встановлено, що на підставі свідоцтва на право особистої власності на житловий будинок від 07.10.1997 житловий будинок, о розташований в [ADDRESS] належить [PERSON] на праві особистої власності (а.с.6). За вказаною адресою зареєстрована (не проживає) [PERSON] , [INFO] , що підтверджується довідками Гришковецької селищної ради від 29.10.2020 №478, №479 (а.с.11, 13). Рішенням Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 13.08.2019 шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано (а.с.14). З акту від 29.10.2020, складеного комісією у складі в.о. старости Старосолотвинського старостинського округу В.М. Овчаренко, адміністратора С.В.Ярош, вбачається, що [PERSON] , 1982 року народження, за адресою реєстрації: [ADDRESS] , не проживає близько двох років (а.с.12). Так, згідно з ч. 1 ст.316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до ч.1 ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Статтею 319 ЦК України встановлено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Частиною першою ст. 383 ЦК України та статтею 150 ЖК УРСР закріплені положення, відповідно до яких громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб. Згідно зі ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь яких усунень свого порушеного права від будь яких осіб будь яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення ким саме спричинено порушене право та з яких підстав. Згідно висновку Верховного Суду України викладеного у постанові від 16 листопада 2016 року, справа №6-709цс16: «Відтак за порівняльним аналізом статей 383, 391, 405 ЦК України та статей 150, 156 у поєднанні зі статтею 64 ЖК України слід дійти до висновку що положення статей 383, 391 ЦК України передбачають право вимоги власника про захист порушеного права власності на жилого приміщення, будинку, квартиру тощо, від будь яких осіб, у тому числі осіб, які не є і не були членами його сім`ї, а положення статей 405 ЦК України, статей 150, 156 ЖК України регулюють взаємовідносини власника жилого приміщення та членів його сім`ї, у тому числі у випадку втрати права власності власником, припинення з ним сімейних відносин або відсутності члена сім`ї власника без поважних причин понад один рік». Таким чином, при розгляді справ про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням необхідно розрізняти правовідносини, які виникають між власником та колишнім власником житла; і правовідносини, які виникають між власником житла та членами його сім`ї; колишніми членами його сім`ї; а також членами сім`ї колишнього власника житла. Враховуючи викладене, а також те, що судом достовірно встановлено, що відповідач не проживає за вищевказаною адресою, не утримує дане житло, не сплачує комунальні послуги, суд вважає, що така втратила право користування жилтловим приміщенням за вказаною адресою, а відтак позовні вимоги підлягають задоволенню. Відповідно до вимог ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому, у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово. У Постанові Верховного Суду України від 16 січня 2012 року зазначено, що вирішення питання про зняття особи з реєстраційного обліку залежить, зокрема, від вирішення питання про право користування такої особи житловим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства ( статті 71, 72, 116, 156 ЖК УРСР, стаття 405 ЦК України). Отже у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред`явивши водночас одну із таких вимог: 1) про позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) про позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) про визнання особи безвісно відсутньою; 4) про оголошення фізичної особи померлою. Закон України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" є спеціальним нормативно-правовим актом, який регулює правовідносини, пов`язані зі зняттям з реєстрації місця проживання, положення ст. 7 цього Закону підлягають застосуванню до всіх правовідносин виникнення, зміни чи припинення яких пов`язані з юридичним фактом зняття з реєстрації місця проживання. Згідно з ч. 1 ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється на підставі заяви особи або її законного представника, судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою, свідоцтва про смерть. Зняття з реєстрації здійснюється в день звернення особи. Відповідно до ч.1 ст. 11 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», реєстрація місця проживання та місця перебування осіб здійснюється органом реєстрації. На підставі викладеного,

Outcome: approved