overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-17 00:00:00

Як у позовній заяві, так і судовому засіданні представник ПАТ Комерційний банк "ПриватБанк", просить стягнути з відповідача [PERSON] на свою користь заборгованість по кредиту у сумі 26171 грн. 63 коп., та судовий збір у розмірі 261 грн. 72 грн. Обґрунтовуючи позов посилається на те, що відповідно до укладеного договору №DNH4KP32650713 від 26.08.2006 року [PERSON] отримала кредит у розмірі 1679 грн. 52 коп. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 25,08 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідач, який належним чином повідомлений про час та місце судового розгляду до суду не з'явився, про причину неявки суд не повідомив. Суд із згодою представника позивача ухвалює рішення при заочному розгляді справи на підставі наявних доказів відповідно до ст.224 ЦПК України. Суд, вислухавши представника позивача, дослідивши матеріали справи прийшов до наступного висновку. Відповідно до ст.1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа ( кредитодавець ) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах. Встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Як вбачається із укладеного між сторонами договору №DNH4KP32650713 від 26.08.2006 року [PERSON] отримала кредит у розмірі 1679 грн. 52 коп. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 25,08 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Ст.526 ЦК України передбачає, що зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цивільного кодексу. Оскільки відповідач, порушивши зобов'язання по погашенню кредиту не виплатив кредит згідно із умовами договору, позивач згідно із укладеним договором має право вимагати повернення всієї суми кредиту. У зв'язку з порушеннями зобов'язань [PERSON] станом на 16.01.2014 року має заборгованість - 26171 грн. 63 коп. (розрахунок а.с. 4), яка складається з: - 1596,60 грн. - заборгованість за кредитом; - 8136,55 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; - 14716,02 грн. - пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором; - 500 грн. - штраф (фіксована частина); - 1222,46 грн. - штраф (процентна складова). Суд, перевіривши правильність нарахованої суми боргу приходить до висновку, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сума боргу у розмірі 26171 грн. 63 коп. Крім того, згідно із ст.88 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-05 00:00:00

Як у позовній заяві, так і судовому засіданні представник позивача ПАТ комерційний банк "Приват Банк", просить стягнути з відповідача [PERSON] на свою користь заборгованість по кредиту у сумі 11545 грн. 03 коп., та судові витрати: судовий збір 243 грн. 60 коп. Обґрунтовуючи позов посилається на те, що згідно з кредитним договором №б/н від 01 липня 2008 року відповідач отримав кредит у розмірі 2700 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідач, належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи до суду не з'явився. Суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи на підставі ст. 224 ЦПК України. Суд, вислухавши представника позивача, дослідивши матеріали справи прийшов до наступного висновку. Відповідно до ст.1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа ( кредитодавець ) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах. Встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Як вбачається із укладеного між сторонами договору №б/н від 01 липня 2008 року [PERSON] отримала кредит у розмірі 2700 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Ст. 526 ЦК України передбачає, що зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цивільного кодексу. Оскільки відповідач, порушивши зобов'язання по погашенню кредиту не виплатив кредит згідно з умовами договору, позивач згідно з укладеним договором має право вимагати повернення усієї суми кредиту. У зв'язку з порушенням зобов'язань [PERSON] станом на 31.10.2013 року має заборгованість - 11545 грн. 03 коп., яка складається з: - 2641,50 грн. - заборгованість за кредитом; - 8115,67 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; - 250 грн. -штраф (фіксована частина); - 537,86 грн. - штраф (процентна складова). Суд, перевіривши правильність нарахованої суми боргу приходить до висновку, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сума боргу у розмірі 11545 грн. 03 коп. Крім того, згідно із ст.88 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-24 00:00:00

Як у позовній заяві, так і у судовому засіданні прокурор діючи в інтересах Державного підприємства „Орджонікідзевугілля" просить суд стягнути з відповідача [PERSON] в відшкодування шкоди заподіяної підприємству 7505 грн. 02 коп. Обґрунтовуючи позовні вимоги посилається на те, що 4 вересня 2013 року вироком Єнакіївського міського суду Донецької області відповідача [PERSON] визнано винним, та засуджено за ст.ст.190ч.1,190ч.2,358 ч.3., 70 ч.1 КК України. Скоєними правопорушеннями ДП «Орджонікідзевугілля» спричинено шкоду у вказані сумі і відповідач повинен нести матеріальну відповідальність в розмірі прямої шкоди але не більше свого середньомісячного заробітку. Представник Державного підприємства „Орджонікідзевугілля" у судовому засіданні підтримав позовні вимоги. Відповідач [PERSON]. який належним чином був повідомлений про час і місце судового засідання до суду не з'явився і про причину неявки суду не повідомив. Із згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи. Суд вислухавши представника позивача, дослідивши матеріали справи прийшов до наступного висновку. Як вбачається із матеріалів справи, 4 вересня 2013 року вироком Єнакіївського міського суду Донецької області відповідача [PERSON] визнано винним, та засуджено за ст.ст.190ч.1,190ч.2,358 ч.3., 70 ч.1 КК України. У відповідності із ст.132 КЗПП України, за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації при виконанні трудових обов'язків, працівники, з вини яких заподіяно шкоду, несуть матеріальну відповідальність у розмірі прямої дійсної шкоди, але не більше свого середнього місячного заробітку. Матеріальна відповідальність понад середній місячний заробіток допускається лише у випадках, зазначених у законодавстві (Стаття 132 із змінами, внесеними згідно з Указами ПВР N 6237-10 від 21.12.83, N 2444-11 від 27.06.86; Законом N 263/95-ВР від 05.07.95). Пунктом 3 ч.1 ст.134 КЗПП України передбачено, що відповідно до законодавства працівники несуть матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди, заподіяної з їх вини підприємству, установі, організації, у випадках, коли: 3) шкоди завдано діями працівника, які мають ознаки діянь, переслідуваних у кримінальному порядку; Таким чином, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню повністю у сумі 7505 грн. 02 коп.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-03 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про відшкодування шкоди у розмірі 39 586 грн. 56 коп . В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав з обставин , що викладені у позовній заяві . Відповідач в судове засідання повторно не з'явився, про розгляд справи повідомлявся належним чином. Вислухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи суд вважає, що позов підлягає задоволенню виходячи з наступного. 08.08.2012 року між ПрАТ "Страхова компанія " Граве Україна" та [PERSON] було укладено Договір добровільного страхування "Граве Каско" № 0829.0030-2424.1473 автомобіля "Chevrolet", державний номерний знак [NUMBER]. 25.10.2012 року відповідач, керуючи автомобілем „ВАЗ", державний номерний знак [NUMBER], на перехресті вул. Бальзака - вул. Драйзера у м. Києві рухаючись по другорядній дорозі, не переконався, що це буде безпечно, не врахував дорожньої обстановки в результаті чого здійснив зіткнення з автомобілем марки "Chevrolet", державний номерний знак [NUMBER]. , внаслідок чого обидва автомобілі отримали механічні пошкодження. Постановою Деснянського районного суду м. Києва від 22.11.2012 року [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення за ст. 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення. На час скоєння ДТП цивільно-правова відповідальність [PERSON] застрахована не була. На підставі укладеного Договору страхування , заяви про виплату страхового відшкодування від 05.12.2012 р. позивач виплатив згідно платіжного доручення № 35291 від 12.12.2012 р. на користь страхувальника страхове відшкодування в загальному розмірі 39 586 , 56 грн. Відповідно до ст. 27 Закону України "Про страхування" до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток. Аналізуючи встановлені по справі обставини у їх сукупності, суд вважає, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сума страхового відшкодування у розмірі 39 586 грн. 56 коп. Оскільки суд задовольняє позовні вимоги, з відповідача на користь позивача відповідно до ст. 88 ЦПК України підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору у розмірі 1 378 грн. 00 коп. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-01-12 00:00:00

До Ірпінського міського суду Київської області надійшов вищезазначений позов, який позивач мотивує тим, що 12.08.2013 р. Приватне акціонерне товариство "Страхова Компанія "Провідна" надала відповідачу поліс обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АС/4148573, яким був забезпечений транспортний засіб - Skoda Fabia, 2008 року випуску, номерний знак [NUMBER]. Зазначає, що відповідач 16.01.2014 р. о 18 год. 10 хв. в м. Буча по вул. Пушкінська керуючи вище зазначеним автомобілем в стані алкогольного сп'яніння, не вибрав безпечну швидкість руху, втратив керування та не дотримався безпечної дистанції, допустив зіткнення з автомобілем марки CITROEN C4 номерний знак [NUMBER], яким керував [PERSON], внаслідок чого сталося ДТП. Вказує, що постановами Ірпінського міського суду Київської області відповідача визнано винним у вчиненні правопорушень, передбаченими статтями 124 та 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення. Крім того зауважує, що вартість відновлювального ремонту пошкодженого транспортного засобу "CITROEN C4" відповідно до висновку №132/14 експертного автотоварознавчого дослідження від 28.02.2014 р. становить 43 013,16 грн., але позивачем було визначено, що до складу вартості запасних частин необґрунтовано входить надбавка в розмірі 20%, що відображено у розрахунку суми матеріального збитку по справі №2300034947 від 20.03.2014 р. Враховуючи це, вартість відновлювального ремонту "CITROEN C4" становить 33 132,08 грн., також розмір франшизи відповідно до п. 5 Полісу становить 500,00 грн. та позивачем було визначено, що власнику пошкодженого "CITROEN C4" відлягають відшкодування витрати , пов'язані з проведенням експертизи в розмірі 600,00 грн. Таким чином, позивачем власнику пошкодженого транспортного засобу "CITROEN C4" було виплачено страхове відшкодування в розмірі 33 232,08 грн. Також зазначає, що відповідач у встановлений законом строк не повідомив позивача про дорожньо-транспортну пригоду. У зв'язку із наведеним звернувся до суду та просить стягнути з відповідача в порядку регресу виплачене страхове відшкодування в розмірі - 33 232,08 грн. та судові витрати по сплаті судового збору в розмірі - 332,32 грн. В судове засідання представник позивача не з'явився, надіслав до суду заяву в якій зазначив про те, що позовні вимоги підтримує у повному обсязі, просить розглядати справу за його відсутності, не заперечує проти прийняття заочного рішення. Відповідач в судове засідання не з'явився, причини неявки суду не повідомив, тому суд,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-23 00:00:00

[PERSON] звернулася в суд із заявою про встановлення факту, що має юридичне значення. Зазначила, що з 1984 року по 1998 рік працювала садчиком цегли на Гордіївському цегельному заводі, який належав КСП "Дружба" с. Гордіївка. [INFO] їй виповнилося 52 роки і в грудні 2013 року вона звернулася до управління Пенсійного фонду України в Тростянецькому районі із заявою про призначення пільгової пенсії. Однак, їй відмовили з посиланням на постанову КМУ №162 від 11.03.1994 року "Про затвердження Списків виробництв, професій і показників, зайнятість в яких дає право на пенсію на пільгових умовах". Їй було запропоновано надати уточнювальні довідки для підтвердження спеціального стажу, та проведення атестації робочих місць. Документи, що підтверджують зайнятість протягом повного робочого дня в архів не передавалися. Тому уточнюючу довідку вона не може надати. З нею в бригаді працювали [PERSON], [PERSON], які отримують пільгову пенсію. Згідно рішення правління племзаводу "Дружба" c. Гордіївка №7 від 20.08.1998 року пhоведена атестація робочих місць по цегельному заводу, згідно результатів якої професія садчик цегли, дає право на пільгове пенсійне забезпечення. Тому просила встановити, що вона в період з 01.04.1984 року по 01.12.1998 року працювала в КСП "Дружба" с. Гордіївка садчиком цегли на цегельному заводі з повним робочим днем відповідно до Списку №2 виробництв, робіт професій посад на роботах з шкідливими і важкими умовами праці, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах. В судовому засіданні [PERSON] підтримала заяву по наведених підставах. Представник заінтересованої сторони заяву не визнав, посилаючись на відсутність підтверджуючої довідки про особливий характер роботи роботи. Суд, вислухавши заявника та представника заінтересованої особи, свідків, дослідивши матеріали справи, вважає, що заяву слід частково задовольнити. Згідно копії трудової книжки, заповненої 23.01.2008 року АКПП "Племзавод "Дружба" [PERSON] з 1984 по 1998 роки працювала садчиком цегли. При цьому нею щороку відпрацьовувалося більше встановленого мінімуму вихододнів. Свідки [PERSON] і [PERSON] підтвердили, що працювали садчиками цегли разом із заявницею, крім зимніх періодів, коли залучалися до роботи в садку та інших робіт. Заявник [PERSON] також пояснила, що в зимні періоди працювала в садку та на інших роботах. Згідно наявної в пенсійній справі [PERSON] довідки уточнюючої характер роботи або умов праці, необхідні для призначення пільгової пенсії за №10 від 11.09.2000 року, виданої АКПП "Племзавод "Дружба" с. Гордіївка [PERSON] працювала садчиком цегли в КСП "Дружба" с. Гордіївка з 1976 року по 2000 рік за виключенням періодів з 1 грудня по 30 квітня наступного року. Суд вважає, що позивачкою не доказано, що вона працювала садчиком цегли у вказані періоди часу з 1 грудня по 30 квітня наступного року. Тому зазначені періоди підлягають виключенню з 01.04.1984 року по 01.12.1998 року.

Outcome: partial
Jurisdiction: civil
Date: 2018-06-06 00:00:00

01.03.2018 р. рішенням суду було задоволено позов [PERSON] про розірвання шлюбу. 06.06.2018 р. від відповідача [PERSON] надійшла заява щодо винесення додаткового рішення по даній справі, так як судом не було вирішено питання щодо зміни її стягнення судових витрат, які не були вирішені під час винесення рішення 15.12.2017 р. Суд, дослідивши матеріали справи встановив обставини, що викладені нижче. Дійсно рішенням суд від 01.03.2018 р. було задоволено позов [PERSON] про розірвання шлюбу. За вимогами ст. 270 ЦПК України «суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо: 1) стосовно певної позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення. Норма ч. 8 ст. 294 ЦПК України, якою передбачено, що у рішенні суду про розірвання шлюбу зазначається про вибір прізвища тим з подружжя, який змінив прізвище під час державної реєстрації шлюбу, що розривається, застосовується лише у випадку, коли справа про розірвання шлюбу розглядається в порядку окремого провадження за спільною заявою подружжя. У даному ж випадку справа розглядалася в порядку позовного провадження за позовом одного з подружжя, а саме - [PERSON], а заявник [PERSON] є відповідачем по даній справі. Крім того, відповідно до ч. 6 ст. 15 Закону України "Про державну реєстрацію актів цивільного стану" той з подружжя, який бажає відновити своє дошлюбне прізвище, повинен заявити про це в органі державної реєстрації актів цивільного стану під час державної реєстрації розірвання шлюбу. Таким чином, відповідачу [PERSON] слід заявити вимогу про відновлення її дошлюбного прізвища в органі державної реєстрації актів цивільного стану під час державної реєстрації розірвання шлюбу. З огляду на викладене, підстави для ухвалення у справі додаткового рішення відсутні, а тому у задоволенні заяви [PERSON] слід відмовити. Тому

Outcome: dismissed
Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-26 00:00:00

01 жовтня 2015 року позивачка звернулася до суду з вказаним позовом. В заяві вказала, що з 23 жовтня 1997 року по 07 квітня 2010 року перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем. Від вказаного шлюбу мають сина [PERSON], [INFO], який досяг повноліття і на даний час є студентом першого курсу денного відділення Дніпропетровського коледжу ракетно-космічного машинобудуваннґя ДНУ. Відповідач ухиляється від надання матеріальної допомоги сину на період його навчання, але він є працездатним і взмозі надавати таку допомогу. Просила суд стягнути з відповідача на її користь аліменти у розмірі 1/4 частини всіх видів доходів відповідача до закінчення строку навчання сином. У судове засідання сторони не з"явилися, про день, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином та своєчасно. Надали суду заяву про слухання справи у їх відсутність. Позивачка позовні вимоги підтримала повністю та просила суд про їх задоволення. Відповідач позов не визнав, у своїй заяві зазначив, що надає сину допомогу у добровільному порядку шляхом переказу коштів. Дослідивши докази, суд прийшов до наступного. В силу ч.1, ч.3 ст.199 Сімейного кодексу України, якщо повнолітня дочка, син продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов'язані утримувати їх до досягнення 23 років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає донька, син, а також самі донька, син, які продовжують навчання. Як убачається з копії свідоцтва про народження дитини, сторони у справі є батьками [PERSON], [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] (а.с.3). [INFO] син сторін досяг повноліття. На теперішній час [PERSON] є студентом першого курсу денного відділення Дніпропетровського коледжу ракетно-космічного машинобудуваннґя ДНУ, про що свідчить довідка директора коледжу від 25 вересня 2015 року, строк закінчення навчання 30 червня 2017 року (а.с.5). Як вбачається з копії паспорта [PERSON] (а.с.4) він зареєстрований та проживає в [ADDRESS], з 25 серпня 2015 року, тобто на теперішній час дитина не проживає з матір"ю, а тому [PERSON] не вправі ставити питання про стягнення аліментів на утримання сина. Відповідно до положень ч.3 ст.199 СК України таке питання про стягнення аліментів мають і самі діти, які продовжують навчання. Доказів того, що син проживає разом з позивачкою, а відповідач ухиляється від надання матеріальної допомоги сину, [PERSON] суду не надала. Відповідач надав суду докази про те, що у вересні та жовтні 2015 року на користь сина переказом перерахував 607грн. З огляду на викладене, суд вважає, що вимоги позивачки не грунтуються на законі, а тому відмовляє у їх задоволенні.

Outcome: dismissed
Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-27 00:00:00

01 червня 1999 року \~помер рідний батько позивачки - [PERSON], після смерті якого залишилося спадкове майно у вигляді житлового будинку та земельної ділянки для обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, які знаходяться на території\~ Стасівської сільської ради Диканського району\~ Полтавської області. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~ \~ Позивачка вказує, що вона згідно заповіту є єдиним спадкоємцем після смерті [PERSON], володіє \~документами на це спадкове майно, однак прав на нього офіційно оформити не може, так як у встановлений законом строк не встигла подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини у звязку з хворобою. Вважаючи вказану причину поважною, позивачка звернулася до суду та просить винести рішення про визначення їй додаткового строку для подання в нотаріальну контору заяви про прийняття спадщини. В судове засідання сторони та представник позивачки не з'явились, а у своїх письмових заявах до суду кожен з них вказав, що \~просить позовні вимоги задоволити та \~розглянути справу \~по суті у його відсутність. Представник Диканської держнотконтори у якості представника третьої особи, не з"явившись в судове засідання, не подав суду будь-яких заяв або заперечень проти позову, хоча про місце, дату та час розгляду справи був повідомлений у встановленому законом порядку, у зв"язку з чим розгляд справи було проведено без його участі. \~ Розглянувши матеріали справи, дослідивши докази по справі, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. \~ Судом встановлено, що після смерті\~ [PERSON], який помер 01 червня 1999 року, залишилось спадкове майно, спадкоємцем на яке згідно заповіту є позивачка по справі як рідна дочка спадкодавця, яка у встановлений законом строк не подала у нотаріальну контору заяву про прийняття спадщини через хворобу. Факт перебування позивачкою на стаціонарному лікуванні у медичному закладі в період, який визначений законодавством для подання в нотконтору заяви про прийняття спадщини, а саме з 25 червня 1999 року по 31 жовтня 1999 року, підтверджується наявною у справі копією виписки із медичної картки стаціонарного хворого, яка була досліджена судом в судовому засіданні. Згідно наявної у матеріалах справи копії висновку кардіолога-аритмолога позивачка у період з 26 травня 1999 року по 11 січня 2000 року проходила обстеження та тривале лікування з регулярними плановими та екстренними госпіталізаціями. У зв'язку із можливим загостренням хвороби позивачці було заборонено залишати її місце проживання у м. Санкт-Петербург. \~ Враховуючи, що вказані обставини свідчать про поважність причини пропущення позивачкою строку для прийняття спадщини, суд відповідно до положень ст. 1272 ЦК України вважає можливим надати їй додатковий строк для подання до нотаріальної контори заяви про прийняття спадщини, визначивши його терміном два місяці з дня вступу рішення в законну силу, який буде достатнім для подання позивачкою заяви до нотконтори про прийняття спадщини, бо надання строку більшої тривалості є безпідставним. \~ \~На підставі викладеного,

Outcome: dismissed