Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-23 00:00:00

03.11.2015 року позивач звернувся до Верховинського районного суду із вищезазначеним позовом до відповідача. Вимоги мотивовано тим, що відповідно до укладеного договору №DNH4KP20920458 від 31.05.2006 року відповідач отримав кредит у розмірі 1957,75 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 25,08 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом із Умовами та правилами надання банківських послуг, складає між ним та банком договір, про що свідчить підпис Відповідача у заяві. Відповідно до умов договору, погашення кредиту здійснюється щомісяця в період сплати, позичальник повинен надати банку грошові кошти (щомісячний платіж) для погашення заборгованості за кредитом, за відсотками, комісією а також інші витрати згідно умов. Проте відповідач своєчасно за вказаним договором свої зобов'язання не виконав, через що станом на 09.10.2015 року за ним утворилась заборгованість на вказану у позові суму. Просить стягнути із відповідача заборгованість за кредитним договором та судовий збір. Представник позивача в судове засідання не з'явився, однак подав до суду заяву, в якій просить справу слухати за його відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі і просить їх задовольнити. Проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач в судове засідання не з'явився, подав заяву в якій позовні вимоги не визнав, так як кошти вносити на погашення заборгованості він перестав ще в 2009 році. З того часу банк з вимогами про погашення заборгованості до нього не звертався, а отже позивачем пропущений строк позовної давності для звернення до суду з даним позовом, а тому, просить суд застосувати строк позовної давності та відмовити в задоволенні позову.. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги ПАТ КБ "ПриватБанк" до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором не підлягають до задоволення з наступних підстав. Ч.3 ст. 10 та ч.1 ст. 60 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених законом. Відповідно до ст.1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальнику у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Згідно зі ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. У відповідності до ст. 1056-1 ЦК України розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Як встановлено в судовому засіданні, 31.05.2006 року між Публічним акціонерним товариством комерційним банком «ПриватБанк» та [PERSON] був укладений кредитно-заставний договір №DNH4KP20920458, за умовами якого останній отримав кредит у розмірі 1957,80 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 2,09% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом терміном на 36 місяців по 29.05.2009 року, та зобов'язався погашати кредит щомісячними платежами у сумі 78,29 грн., з періодом сплати з «21» по «28» число кожного місяця (а.с.6). При цьому, [PERSON] у заяві підтвердив свою згоду на те, що підписана ним заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами банку» складає між ним та Банком кредитно-заставний договір (зворот а.с.6). Відповідач свої зобов'язання за кредитно-заставним договором належним чином не виконав, і відповідно до розрахунку, складеного позивачем, станом на 09.10.2015 року має заборгованість у розмірі 39879,92 грн., яка складається з наступного: заборгованість за кредитом 1858,48 грн., заборгованість по процентам за користування кредитом 10991,84 грн., пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором 24654,37 грн., а також штрафи»: штраф (фіксована частина) 500 грн., штраф (процентна складова) 1875,23 грн. (а.с.4-5). У відповідності до ст.ст. 525, 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Статтею 530 ЦК України визначено, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ст.625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов'язання. Згідно зі ст.611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки. Відповідно до ст.549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Нормами ст.ст. 256, 257 ЦК України визначено, що позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. При цьому, згідно зі ст. 258 ЦК України для окремих видів вимог законом може встановлюватися спеціальна позовна давність: скорочена або більш тривала порівняно із загальною позовною давністю. Позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог: про стягнення неустойки (штрафу, пені). Відповідно до приписів ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. Встановлено, що кредитний договір було укладено 31 травня 2006 року і в Договорі зазначено остаточний строк повернення кредитних коштів не пізніше 29 травня 2009 року. Відповідач [PERSON] в своїй заяві вказав, що остання сума на погашення заборгованості за кредитно-заставним договором №DNH4KP20920458 ним була внесена в 2009 році, що і можна побачити з розрахунку заборгованості, яку надав позивач, з якого вбачається, що залишок простроченої заборгованості за кредитним договором 10.09.2010 року зменшився з 1868,48 грн. до 1858,48 грн. і залишився таким же станом на 09.10.2015 року. Таким чином, у даному випадку перебіг позовної давності починається з 11.09.2010 року і строк позовної давності, у межах якого ПАТ КБ "ПриватБанк" повинен був звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права, закінчився 11.09.2013 року. Позивач звернувся до суду з даним позовом до відповідача тільки 03.11.2015 року, отже, на час звернення до суду, строк позовної давності сплив. Обставин, які б свідчили про зупинення чи переривання перебігу строку позовної давності судом не встановлено. Відповідно до ч.ч. 3-5 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту. В зв'язку із цим та враховуючи, що ЦК не передбачає заборони пред'явлення окремих вимог у зв'язку з пропущенням строку позовної давності, при вирішенні таких спорів, суди повинні враховувати положення ЦК про позовну давність. Оскільки зі спливом строків позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо), положення пункту 7 частини одинадцятої статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» та вимоги ЦК щодо позовної давності застосовуються й до додаткових вимог банку (іншої фінансової установи). Відповідач у письмовій заяві наполягав на застосуванні наслідків спливу строку позовної давності. Позивач не просив суд поновити строк звернення до суду з вказаним позовом та не навів поважних причин пропуску строку давності. Не встановлені такі причини і судом в ході розгляду справи. За наведених обставин, суд приходить до висновку про необхідність відмови у задоволенні позову. Згідно із ст.88 ЦПК України позивачеві не підлягають до присудження понесені ним судові витрати при подачі позову до суду у разі відмови судом у задоволенні позовних вимог.

Outcome: dismissed