Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-26 00:00:00

У червні 2019 року [PERSON] звернувся до суду з позовом, у якому просив визнати [PERSON] та малолітніх [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , такими, що втратили право користування квартирою [ADDRESS] . В обґрунтування позову зазначав, що йому на праві приватної власності належить однокімнатна квартира [ADDRESS] , яку він придбав у новобудові за свої особисті заощадження. Згідно із довідкою про склад сім`ї або зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб за № 1-1/10951 від 29 травня 2019 року у вказаній квартирі зареєстровані: [PERSON] - власник, [PERSON] - невістка, [PERSON] та [PERSON] - онуки. У 2017 році на прохання своєї невістки [PERSON] він надав згоду на реєстрацію її місця проживання та малолітніх дітей у цій квартирі. Жодного дня у даній квартирі вони не проживали, оскільки без проведення там ремонту належні умови для проживання у квартирі відсутні. Він (позивач) фактично проживає в місті Ірпінь Київської області у квартирі своєї дружини [PERSON] , що знаходиться по [ADDRESS] , із 01 квітня 2019 року є інвалідом ІІ групи загального захворювання, про що свідчить довідка МСЕК, після перенесеного інсульту він потребує реабілітації, оскільки йому важко пересуватися, розмовляти, їсти, обслуговувати самого себе, тому для подальшого лікування та реабілітації йому необхідні кошти, тому він вирішив відчужити дану квартиру, у зв`язку з чим неодноразово звертався до відповідача з проханням знятися та зняти дітей з реєстраційного обліку місця проживання у належній йому на праві власності квартирі у місті Бровари Київської області. Однак відповідач жодним чином на його прохання не реагує. Реєстрація відповідачів у вказаній вище квартирі перешкоджає йому вільно розпорядитися належним йому майном для отримання коштів на лікування, чим обмежує його законні права як власника квартири. Відповідач [PERSON] разом із двома дітьми жодного дня у квартирі не проживали, будь-яких перешкод у цьому він їм не чинив. Домовленостей щодо збереження за ними права користування квартирою між сторонами не було. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 405 ЦК України члени сім`ї власника житла втрачають право користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік. Вважає, що з цих підстав відповідачі втратили право користування зазначеною квартирою. Представник позивача [PERSON] у судовому засіданні позов підтримала, надала пояснення, аналогічні викладеному, просила суд задовольнити позовні вимоги [PERSON] повністю. Відповідач [PERSON] , яка діє у своїх інтересах та інтересах двох малолітніх дочок [PERSON] та [PERSON] , у судовому засіданні позов не визнала. У поданих до суду письмових поясненнях просила суд у задоволенні позову відмовити повністю, посилаючись на те, що вона з двома малолітніми дітьми [PERSON] та [PERSON] за згодою власника квартири - позивача [PERSON] як його невістка та онуки були зареєстровані та проживали за адресою: [ADDRESS] . У даній квартирі вона разом із двома дітьми та колишнім чоловіком [PERSON] , третьою особою у справі, фактично проживали у період з 2016 року по травень 2019 року. 20 травня 2019 року позивач [PERSON] повідомив її про те, що він замінив замки у квартирі та не дозволяє ні їй, ні дітям користуватися квартирою, при цьому відібрав у неї ключі від квартири та поштової скриньки, у зв`язку з чим вона змушена була звертатися до Броварського відділу поліції ГУ НП в Київській області. Позивач [PERSON] і третя особа [PERSON] вигнали її та двох малолітніх дітей із квартири. Побоюючись за своє здоров`я та здоров`я дітей, вона під тиском обставин змушена була піти з квартири. Фактично позивач позбавив її та двох її дітей можливості користуватися житловим приміщенням, перешкоджає їм проживати в квартирі, незважаючи на наявність зареєстрованого в ній місця проживання (прописки), яке надає їм право проживання в квартирі та користування нею. Тривалий час вона з дітьми змушена проживати у знайомих, що створює для них великі незручності. Поданий до суду на підтвердження позовних вимог акт обстеження житлово-побутових умов, складений депутатом Броварської міської ради Київської області Дудко Б.В., про те, що вона (відповідач) та її двоє дітей не проживають та ніколи не проживали у квартирі [ADDRESS] , а були тільки прописаними, не відповідає дійсності, оскільки можливості проживати за даною адресою вони не мають через неправомірну поведінку відповідача. Позбавлення її та малолітніх дітей права проживання у зазначеній квартирі призведе до суттєвого звуження житлових прав її дітей. Також вказувала на те, що позивач має намір без її згоди зняти її з реєстраційного обліку в квартирі для подальшого продажу квартири, начебто йому необхідні кошти на лікування. Третя особа [PERSON] у суді позов підтримав та пояснив, що ні він, ні його колишня дружина - відповідач [PERSON] , ні їхні малолітні діти до квартири [ADDRESS] не вселялися та ніколи у даній квартирі вони не проживали. За згодою його батька - позивача у справі [PERSON] у цій квартирі було зареєстровано місце проживання відповідача і двох їхніх дітей. Вказана квартира після забудовника, ремонт у квартирі не зроблений, санвузол відсутній. Батько почав робити ремонт самостійно, потім стан його здоров`я погіршився. Після перенесеного інсульту батькові потрібні кошти на лікування, тому він хоче продати належну йому на праві приватної власності квартиру. Реєстрація [PERSON] та дітей у квартирі перешкоджають йому розпорядитися квартирою на власний розсуд. Вирішувати питання щодо реєстрації місця проживання їхніх двох дітей у добровільному порядку колишня дружина [PERSON] відмовляється, з цього приводу у суді на розгляді перебуває цивільна справа. Просив суд задовольнити позов, оскільки батькові дуже необхідні кошти на лікування. Представник третьої особи Органу опіки та піклування Броварської міської ради Київської області Сундук Л.І. у судовому засіданні позов не підтримала та пояснила, що задоволення судом позовних вимог фактично звужує права дітей, що є недопустимим, хоча фактично вони (діти) у належній позивачу [PERSON] квартирі не проживають. З`ясувавши позицію учасників справи, дослідивши матеріали справи, суд встановив такі факти і відповідні їм правовідносини та дійшов наступних висновків. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно із ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. У ч. ч. 1, 3 ст. 12, ч. ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України встановлено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд встановив, що позивачу [PERSON] , [INFO] , на праві приватної власності на підставі договору купівлі-продажу майнових прав № О2/17 від 28 квітня 2015 року належить однокімнатна квартира [ADDRESS] , загальною площею 42,4 м2, житловою площею 20,7 м2, дата державної реєстрації 12 серпня 2016 року, номер запису про право власності 15930400, що підтверджується Інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна від 08 червня 2017 року за № 89077181, технічним паспортом на дану квартиру. Також судом встановлено, що з 22 грудня 2006 року третя особа у справі [PERSON] , син позивача, та відповідач [PERSON] перебували у шлюбі, рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 06 червня 2019 року, яке набрало законної сили, шлюб між ними розірвано. Від цього шлюбу вони мають двох дочок: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Із довідки про склад сім`ї або зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб за № 1-1/10951 від 29 травня 2019 року вбачається, що у вказаній вище квартирі зареєстровані: позивач [PERSON] , [INFO] , та відповідачі [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Згідно із актом обстеження житлово-побутових умов від 30 травня 2019 року, складеним депутатом Броварської міської ради Київської області Дудко Б.В., у квартирі [ADDRESS] , що належить позивачу, зареєстровані, проте не проживали та не проживають [PERSON] - невістка та двоє онуків [PERSON] , 2007 р. н., та [PERSON] , 2009 р. н. Відповідно до довідки МСЕК серії АВ № 1054776 від 15 травня 2019 року з 02 квітня 2019 року позивачу [PERSON] було встановлено ІІ групу інвалідності довічно, причини інвалідності, загальне захворювання, рекомендовано лікування у кардіолога та невропатолога. Із висновку про результати перевірки від 03 червня 2019 року по зверненню громадянки [PERSON] від 28 травня 2019 року ЄО № 14074, складеного ДОП Броварського ВП ГУ НП в Київській області, видно, що у своєму зверненні [PERSON] повідомила, що її чоловік [PERSON] змінив замки до квартири [ADDRESS] , де зареєстрована вона (заявник) та двоє їхніх спільних дітей, чим обмежив їм доступ до житла, тому вона не має змоги доробити ремонт у цій квартирі, що належить батькові її чоловіка. У ході проведення перевірки було опитано [PERSON] , який пояснив, що 27 травня 2019 року його батько [PERSON] повідомив, що має намір продати вказану вище квартиру, яка є його власністю, у зв`язку з необхідністю коштів на лікування та реабілітацію після інсульту. Також пояснив, що з 28 квітня 2015 року з часу введення будинку в експлуатацію, у вказаній квартирі ніхто не проживав, через відсутність в ній здійсненого ремонту та комунікацій. Замки до квартири він не змінював, оскільки не має права цього робити. З часу укладення шлюбу з [PERSON] протягом 13 років вони разом із спільними дітьми винаймали житло у містах Бровари та Києві. З липня 2018 року вони проживають окремо, [PERSON] із їхніми двома дітьми проживає за адресою: [ADDRESS] . Із копій особових справ № Ч-124 та № Ч-136 учениць Броварської загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів № 2 [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , видно, що їхніми батьками є третя особа [PERSON] та відповідач [PERSON] , домашня адреса дітей: [ADDRESS] ; [ADDRESS] . Згідно із актом № 545 від 29 листопада 2019 року обстеження умов проживання, складеним комісією Служби у справах дітей Броварської міської ради Київської області за адресою: [ADDRESS] , тобто у належній позивачу [PERSON] на праві приватної власності однокімнатній квартирі, зафіксовано, що у даній квартирі зареєстровані [PERSON] із дітьми [PERSON] , [INFO] , і [PERSON] , [INFO] , але не проживають, на даний час у квартирі проводиться капітальний ремонт, меблі та побутова техніка у квартирі відсутні, у зв`язку з проведенням ремонту. Для дітей меблі (ліжко, письмовий стіл), продукти харчування та одяг теж відсутні. Із наданого до суду Органом опіки та піклування Броварської міської ради Київської області від 17 грудня 2019 року за № 04-22/1357 висновку видно, що Орган опіки та піклування, розглянувши заяву громадянина [PERSON] про надання висновку щодо зняття з реєстрації місця проживання малолітніх [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , за адресою: [ADDRESS] , з подальшою реєстрацією їх за адресою: [ADDRESS] , вважає недоцільним зняття двох дітей з реєстрації місця проживання у місті Бровари з подальшою реєстрацією їх у місті Ірпінь. У даному висновку зазначено, що у належній позивачу [PERSON] квартирі [ADDRESS] зареєстровані, але не проживають [PERSON] та малолітні [PERSON] та [PERSON] , про що свідчать сусіди. Фактично вони проживають в орендованій квартирі [ADDRESS] , для дітей у цій квартирі створені належні умови для проживання, діти забезпечені одягом, взуттям, продуктами харчування. У ст. 41 Конституції України та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка набрала чинності для України 11 вересня 1997 року, закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном і закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до ст. 150 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. За змістом ч. 1 ст. 316, ч. ч. 1, 2 ст. 319, ч. 1 ст. 321 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. У ч. 2 ст. 386 ЦК України встановлено, що власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Згідно із ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Верховний Суд у постанові від 27 квітня 2020 року у справі № 209/2683/15-ц зазначив, що вказана норма матеріального права (ст. 391 ЦК України) визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати усунення будь-яких порушень свого права від будь-яких осіб у спосіб, який власник вважає прийнятним та ефективним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. За змістом ч. ч. 1, 3 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово. Місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає. У ч. 2 ст. 11 Закону України "Про охорону дитинства" передбачено, що кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Згідно із ч. 1 ст. 3 Конституції України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Судом встановлено, що [PERSON] і малолітні [PERSON] та [PERSON] , будучи зареєстрованими у належній позивачу [PERSON] квартирі [ADDRESS] , у дану квартиру не вселялися та фактично там вони ніколи не проживали. Факт їхнього непроживання у вказаному житловому приміщенні без поважних причин більше одного року знайшов своє підтвердження в суді. Їхня реєстрація за даною адресою створює перешкоди власнику цієї квартири [PERSON] щодо володіння та розпорядження належною йому квартирою, який після перенесеного інсульту потребує подальшого лікування та реабілітації. Більш того, без проведення належного ремонту у цій квартирі проживання в ній неможливо. Також суд встановив, що [PERSON] і малолітні [PERSON] та [PERSON] тривалий час проживають в орендованій квартирі [ADDRESS] , де для дітей створені належні умови для проживання. Відповідно до ч. 1 ст. 15, ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та право звернення до суду за захистом порушеного права. За змістом положень ч. ч. 1, 2 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Оцінивши досліджені у судовому засіданні докази в їх сукупності, враховуючи, що [PERSON] і малолітні [PERSON] та [PERSON] більше одного року не проживають без поважних причин у належній [PERSON] на праві приватної власності однокімнатній квартирі [ADDRESS] , а також те, що реєстрація їхнього місця проживання у даній квартирі перешкоджає позивачу вільно розпоряджатися цією квартирою та порушує його права як власника квартири, суд дійшов висновку, що позов ґрунтується на вимогах закону та підлягає задоволенню. Доводи відповідача [PERSON] про те, що вона разом із двома малолітніми дочками [PERSON] та [PERSON] проживали фактично у зазначеній квартирі з 2016 року по травень 2019 року, а також те, що через неправомірну поведінку позивача [PERSON] вони позбавлені можливості проживати у даному житловому приміщенні, свого підтвердження в суді не знайшли та спростовуються наведеними вище доказами. На підставі викладеного,

Outcome: approved