Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-06 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області з позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, а саме будинком №12 по вул. Вишнева в м.Івано-Франківську та зняття з реєстраційного обліку, свої вимоги мотивував тим, що йому на праві власності належала ? частка домоволодіння по вул. Вишнева 12 в місті Івано-Франківську, що підтверджується договором купівлі-продажу від 03.12.2010 року та витягом про державну реєстрацію прав власності від 21.12.2010 року. На прохання його сестри [PERSON] 02.03.2012 року позивач надав дозвіл на реєстрацію її невістки [PERSON] Рішенням Івано-Франківського міського суду від 2016 року шлюб між його племінником [PERSON] та [PERSON] було розірвано. У своїй позовній заяві про розірвання шлюбу відповідачка зазначила, що не проживає на вказаній житловій площі з вересня 2016 року. В добровільному порядку знятись з реєстрації відповідачка не бажає. Відповідачка для позивача є сторонньою особою, більше не являється членом його родини, тому не бажає за неї сплачувати комунальні послуги. Уже два роки після розлучення відповідачка на його прохання виписатись не реагує. З позивачем проживає його неповнолітній син 14 років, по причині реєстрації у його помешканні відповідачки він неможе отримати субсидію на комунальні послуги. Позивач [PERSON] в судове засідання не зявився, попередньо подав до суду заяву, відповідно до якої вимоги заявленого позову підтримав з підстав, викладених в позовній заяві та заяві від 07.11.2018 року. Просив позов задоволити в повному обсязі та проводити розгляд справи без його участі (а.с. 67). Відповідачка [PERSON] проти позову заперечила з підстав зазначених у відзиві на позовну заяву від 07.06.2017 року (а.с. 53,54). Як вбачається з матеріалів справи, а саме, адресної довідки, відповідачка [PERSON], [INFO] зареєстрована за адресою: [INFO] (а.с.20). 19.06.2017 року на дану адресу було направлено супровідним листом копію ухвали про відкриття провадження у справі від 15.06.2017 року (а.с.18). 18.10.2017 року відповідачка [PERSON] в судове засідання не з»явилась, не повідомила про причину своєї неявки. Наступне судове засідання було призначено на 12.12.2017 року та повідомлено відповідачку шляхом подання оголошення в газеті «Галичина» та направлення судової повістки на адресу: с.Чорнолізці вул. Л.Українки, 76 Тисменицького району Івано-Франківської обл.(а.с.28, 29). 20.08.2018 року судове засідання було відкладено на 27.08.2018 року, у зв»язку з необхідністю підготовки учасниками процесу заяв про допит свідків. 27.08.2018 року о 15.00 год судове засідання не відбулося у зв»язку із зареєстрованим клопотанням відповідачки 27.08.2018 року о 14.24 год. про відкладення судового засідання у зв»язку із її зверненням 27.08.2018 року о 9.30 год до приймального відділення МКЛ №1(а.с.36). 07.11.2018 року об 11.21 год. відповідачка повторно подала клопотання про відкладення розгляду даної справи у зв»язку із її перебуванням на лікуванні (а.с. 63). Проте, жодних підтверджень вище наведеного відповідачкою суду не надано. Крім того, позивач з»являється на усі судові засідання, і кожне наступне відкладення порушує його права щодо своєчасного розгляду і вирішення цивільної справи. Відповідно до ст 4 ЦПК кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно ст. 6 ЦПК суд зобовязаний поважати честь і гідність усіх учасників судового процесу і здійснювати правосуддя на засадах їх рівності перед законом і судом незалежно від раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, мовних та інших ознак. Статтею 121 ЦПК, встановлено, що суд має встановлювати розумні строки для вчинення процесуальних дій. Строк є розумним, якщо він передбачає час, достатній, з урахуванням обставин справи, для вчинення процесуальної дії, та відповідає завданню цивільного судочинства. А тому, беручи до уваги клопотання відповідачки, її відзив на позовну заяву та враховуючи думку позивача щодо прискорення розгляду його позовної заяви, суд приходить до висновку про розгляд даної справи за наявними матеріалами у справі. Дослідивши письмові матеріали справи, судом встановлено, що спір між сторонами виник з приводу порушення права користування нерухомим майном внаслідок чого [PERSON] позивається про його відновлення, шляхом визнання [PERSON] такою, що втратила право на користування житловим приміщенням. Як вбачається з договору купівлі-продажу домоволодіння від 03.12.2010 року зареєстрованого в електронному Реєстрі прав власності на нерухоме майно від 21.12.10 року №1897 [PERSON] та [PERSON] є власниками у рівних долях домоволодіння, що знаходиться за адресою: м.Івано-Франківська область м. Івано-Франківськ вул. Вишнева 12(а.с.6). Відповідно до копії витягу про державну реєстрацію прав виданого Івано-Франківським ОБТІ 21.12.2010 року за номером 28433443, домоволодіння №12 по вул. Вишнева в м.Івано-Франківську Івано-Франківської області, реєстраційний номер 14101049, номер запису:2617 в книзі:19 належить на праві власності по ? частці [PERSON] та [PERSON]Я.(а.с.7). Згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 17.05.2017 року, зареєстровано право власності на житловий будинок, який знаходиться за адресою: Івано-Франківська область м. Івано-Франківськ вул. Вишнева 12 за [PERSON], розмір частки 1/1 (а.с.8). Отже, єдиним власником домоволодіння, яке знаходиться за адресою: в м. Івано-Франківськ вул. Вишнева 12 є позивач.\~\~\~\~\~ Як вбачається зі змісту ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обовязків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести\~ обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною 1 ст. 81 ЦПК Україн на сторін покладено обов'язок доказування і подання доказів. Це положення є одним із найважливіших наслідків принципу змагальності. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Відповідно до ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Згідно ст. 150 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Статтею 64 Житлового кодексу УРСР встановлено, що до членів сім'ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім'ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Якщо особи, зазначені в частині другій цієї статті, перестали бути членами сім'ї наймача, але продовжують проживати в займаному жилому приміщенні, вони мають такі ж права і обов'язки, як наймач та члени його сім'ї. Згідно із ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Рішенням Івано-Франківського міського суду від 06.02.2017 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано, змінено прізвище позивачки при розірванні шлюбу на [PERSON] (а.с.13-15). Відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об»єктів нерухомого майна щодо суб»єкта 04.01.2018 року [PERSON] за повним співпадінням є одноосібним власником: однокімнатної квартири, що знаходиться за адресою: м. Івано-Франківськ с. Крихівці вул.Слобідська 32/3, дата державної реєстрації 29.12.2017 року; однокімнатної квартири, що знаходиться за адресою:м. Івано-Франківськ вул. Національної Гвардії 14 Е/53, дата державної реєстрації 22.11.2017 року(а.с. 50, 51). Позивач [PERSON] вказує, що реєстрація [PERSON] у його домоволодінні, яка насправді там не проживає, перешкоджає здійсненню ним права на вільне користування майном. Згідно із ст. 72 Житлового кодексу УРСР, визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Судом встановлено, що реєстрація [PERSON] в домоволодінні по вул. Вишнева 12 в м.Івано-Франківську, яка належить [PERSON] на праві власності, створює перешкоди у здійсненні ним права вільного користування вказаним будинком, а тому його слід поновити. Оскільки, відповідачка не проживає у вищевказаному будинку понад строки встановлені законодавством, не несе витрати по його утриманню, а тому слід визнати [PERSON] такою, що втратила право на користування приміщенням домоволодіння, що знаходиться за адресою: Івано-Франківська область м. Івано-Франківськ вул. Вишнева 12. Відповідно до ст. 7 ЗУ "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі: судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Таким чином, аналізуючи норми даних статей, суд вбачає, що прийняте рішення суду про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням вже є підставою для зняття цієї особи з реєстрації, а тому додатково зобовязувати уповноважений на це орган знімати особу з реєстрації немає потреби. З даною вимогою сторона вправі звертатись до суду в разі відмови в знятті з реєстраційного обліку особи, яка визнана за рішенням суду такою, що втратила право на користування житловим приміщенням. З огляду на викладене суд дійшов висновку, що позов є обгрунтованим та таким, що підлягає до частково задоволення. На підставі викладеного, відповідно до ст. 61, 64, 72 ЖК України, ст.ст. 2, 4, 10, 12, 77-81 ЦПК України,

Outcome: dismissed