Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-01 00:00:00

в обґрунтування своїх вимог позивачі зазначають, що відповідач як власник приміщення за адресою: [ADDRESS] , на підставі укладеного між ним як орендодавцем та позивачем [PERSON] як орендарем договору оренди від 01.02.2010 року передав в оренду частину цього приміщення площею 64, 3 кв. м. для функціонування аптеки терміном на 3 роки. Орендар на підставі свідоцтва про державну реєстрацію фізичної особи-підприємця на роздрібну торгівлю фармацевтичними товарами надала доручення позивачу [PERSON] на здійснення підприємницької діяльності від імені орендаря. Після закінчення договору оренди 01.02.2013 року його сторони домовилися в усній формі про продовження строку оренди на тих самих умовах і на той самий період, тобто до 01.02.2016 року, оскільки жодних заперечень ніхто з них не мав. До червня 2014 року повірена, облаштувавши вказану частину приміщення під аптеку, здійснювала там підприємницьку діяльність. З червня 2014 року аптека була зачинена у зв`язку з необхідністю оформлення документів для отримання нової ліцензії з продажу лікарських засобів і препаратів, однак, орендну плату та вартість спожитих комунальних послуг позивачі продовжували сплачувати готівковими коштами особисто відповідачу, який не видавав їм жодних квитанцій та розписок про такі сплати. 21.04.2015 року відповідач спільно з третіми особами на його прохання, самовільно, всупереч установленому законом порядку, з метою припинення прав позивачів на користування та розпорядження майном, шляхом демонтажу вхідних дверей меблевої вітрини проникли всередину приміщення аптеки та склали медичні препарати у картонні коробки. 22.04.2015 року з 09:00 год. до 12:00 год. відповідач та треті особи на його прохання завантажили та перевезли з приміщення аптеки до нежитлового приміщення за адресою: [ADDRESS] , медичні препарати та грошові кошти, до яких позивачі не мали доступу. У подальшому, з метою надання правомірності вчиненим діям відповідач склав акти, підтверджуючі факт проникнення до приміщення аптеки, демонтаж та вивезення майна. Позивачі стверджують, що внаслідок вказаних незаконних дій відповідача [PERSON] заподіяно майнову шкоду у результаті дії на її майно негативних чинників, і розмір такої шкоди згідно з висновком експерта від 06.04.2016 року складає 23 824, 46 грн., оскільки меблі, рекламні об`єкти, гігрометри, інвентар, холодильники та інші речі внаслідок підтоплення стали непридатними та втратили своє функціональне призначення, були зламані внаслідок демонтажу та транспортування, повністю втратили свій товарний зовнішній вигляд. Крім того, в результаті вказаних самоправних дій з боку відповідача позивача [PERSON] позбавлено права володіння та розпорядження грошовими коштами у сумі 23 800 доларів США, які знаходилися у сейфі в приміщенні аптеки, що згідно з офіційним курсом Нацбанку України на 21.04.2015 року складало 529 654, 41 грн., також внаслідок самоправних дій відповідача позивач [PERSON] була позбавлена можливості користуватися належними їй лікарськими засобами, які знаходилися у приміщенні аптеки, загальна вартість яких становить 137 353, 27 грн. 23.08.2016 року відповідачу повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ст. 356 КК України, а 23.11.2016 року - у вчиненні також кримінального правопорушення, передбаченого ч 1 ст.366 КК України, оскільки він обвинувачувався також в тому, що перебуваючи на посаді начальника Коломийської лабораторії калібрування та повірки ЗВТ ДП "Івано-Франківськстандартметрологія", будучи службовою особою, усвідомлюючи протиправний та суспільно небезпечний характер своїх дій, умисно видав табель обліку робочого часу працівників цієї установи за квітень 2015 року, в якому було внесено завідомо неправдиві відомості щодо відпрацювання протягом 21-22 квітня 2015 року [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] робочого часу, достовірно знаючи, що дані особи не перебували на робочому місці, а виконували роботу, не пов`язану з функціональними обов`язками, а саме були залучені відповідачем для проникнення до приміщення аптеки, демонтажу та вивезення майна, в тому числі медичних препаратів та грошових коштів, належних позивачам, з подальшим складанням актів для надання правомірності вчиненим відповідачем діянням. Підроблення вищевказаних актів підтверджується висновком Івано-Франківського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України від 12.02.2016 року. 13.08.2018 року Коломийським міськрайонним судом Івано-Франківської області відповідача звільнено від кримінальної відповідальності, передбаченої ст. 356, ч. 1 ст. 366 КК України, на підставі ст. 49 КК України в зв`язку із закінченням строків давності, а кримінальне провадження закрито на підставі п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК України. Цивільний позов позивачів як потерпілих залишено без розгляду та згідно з ч.7 ст.128 КПК України їм рекомендовано звернутися до суду в порядку цивільного судочинства. Під час вказаного кримінального провадження відповідачем надано пояснення про те, що в приміщенні аптеки відбулося підтоплення внаслідок прориву водопровідних труб, у зв`язку з чим він і провів демонтаж, упакування та перевезення вказаних лікарських препаратів, меблів та інших речей. Однак, позивачі вважають, що вказані пояснення спростовуються доказами, отриманими в ході досудового розслідування. Отже, позивачі вважають, що оскільки відповідач без їхнього відома демонтував вітрину аптеки, то він взяв на себе відповідальність збереження належного їм майна, в тому числі лікарських препаратів та медичних засобів. Однак, він не забезпечив правильного зберігання вказаних препаратів, зберігаючи їх в комірчині при температурі в ній понад 25 градусів Цельсія, накривши їх поліетиленовою цупкою плівкою, що створило так званий «ефект сауни», який є недопустимий для лікарських препаратів. У зв`язку з цим [PERSON] як уповноважена особа по лікарських засобах та особа, яка вказана у сертифікатах даної продукції, не могла відповідати за якість та придатність до використання даних препаратів. Розмір майнової шкоди, завданої неправомірними діями відповідача, позивачами визначено наступним чином: 1. Втрачені 23 800 доларів США, що згідно з офіційним курсом Нацбанку України, встановленим на 21.04.2015 року, складало 529 654,41 грн.; 2. Вартість лікарських препаратів, медичних засобів та іншого супутнього товару, яка згідно з розрахунком ПП ВТФ «Поліфарм» становить 137 353,27грн.; 3. Вартість меблевих виробів (стінка меблева, передня та задня вітрини, додаткова секція з поличками, тумбочки з ДСП- та МДФ - плит), а також конструкцій матеріальної кімнати (матеріали та комплектуючі), що згідно з довідкою ПП [PERSON] від 18.02.2016 року становить 60 050,00 грн.; 4. Вартість елементів реклами, а саме: реклама на банерній тканині розміром 300х120 см; торцева світлова реклама двостороння; реклама на банерній тканині розміром 450х180 см; виносна реклама (штендер, спотикач); аплікація на скло; вартість монтажних робіт, що згідно з рахунком №12 від 29.02.2016 року, виданим ФОП [PERSON] , становить 9 875,00 грн.; 5. Вартість бувших у вжитку холодильників однокамерних марок «Continent 1600» та «СЕ 160/ind», що згідно з розрахунком від 21.11.2016 року, наданим підприємцем [PERSON] , становить 4 135,00 грн.; 6. Вартість чайника електричного «Philips» та сейфа меблевого з електронним і механічним замком, що згідно з рахунком №KL-0001973 від 21.11.2016 року, виданим ТОВ «Епіцентр К», становить 1 618,92 грн.; 7. Вартість одного комплекту дверей та необхідної фурнітури до них, що згідно з рахунком-фактурою №000004 від 21.11.2016 року, виданим ФОП [PERSON] , становить 3146, 40 грн. Згідно з переліком речей, що знаходилися у приміщенні аптеки, протоколів оглядів та фотографій до них таких комплектів дверей та фурнітури було 2 на загальну суму 6 292,80 грн.; 8. Вартість крісла дерев`яного зі спинкою, декорованого тканиною, що згідно з інформаційною довідкою ФОП [PERSON] від 22.11.2016 року становить 698, 00 грн. Згідно з даними протоколів оглядів, фотографій до них та переліку речей потерпілих таких крісел було 2 на загальну суму 1 396,00 грн.; 9. Вартість стільця жорсткого маленького дитячого фанерного зі спинкою, що згідно з інформаційною довідкою від 22.11.2016 року, виданою підприємцем [PERSON] , становить 155,00 грн. Кількість таких стільців - 3, отже, їхня загальна вартість згідно із вказаними протоколами та переліком речей потерпілих становить 465, 00 грн.; 10. Вартість фармацевтичної літератури, а саме «Современный фармацевтический справочник», що згідно з товарним чеком від 04.04.2011 року, виданим магазином «Сучасник», підприємця [PERSON] , становить 300,00 грн.; 11. Вартість (загальна) 2-х медичних халатів та медичного костюму, що згідно з даними товарного чеку від 09.09.2016 року, виданого підприємцем [PERSON] , становить 1200,00 грн.; 12. Вартість оснастки для виготовлення печаток з написами «Оплачено» та/або «Відпущено», що згідно з даними інформативної довідки підприємця [PERSON] від 14.09.2016 року становить 250,00 грн. (ціна однієї одиниці - 125,00 грн.); 13. Вартість оснастки для виготовлення печатки приватного підприємця, що згідно з даними інформативної довідки, наданої тим же підприємцем 14.09.2016 року, становить 150,00грн. (без вартості виготовлення індивідуального відтиску печатки); 14. Вартість (загальна) калькуляторів «Citizen» та «Brilliant», яка становить 890,00 грн. згідно з даними інформативної довідки того ж підприємця від 14.09.2016 року; 15. Вартість канцелярського приладдя, а саме: степлер, скоби, ножиці, ніж, архівний бокс, кліпборд, файли, швидкозшивачі, папки на кнопці та гумці, папка-реєстратор, біндери, гумки для банкнот, гумка, зволожувач для пальців, клей ПВА, клей-олівець, коректор, лінійка, кнопки, скріпки, підстругачка, підставка для ручок, маркер, олівець, ручки, папір, зошити, товарний чек, цінники, пакети «майка», пакети фасувальні та на застібці, клейка стрічка, папір для нотаток у пластиковому пеналі, блок для нотаток з клейким шаром, фільтр мережевий, градусники. Їхня загальна вартість згідно з інформативною довідкою ФОП [PERSON] від 23.11.2016 року становить 767,11 грн.; 16. Вартість (загальна) драбини-стрем`янки, інвентарю для прибирання та посуду, а саме: швабри роликової, швабри з насадкою «моп», совка зі щіткою, віника, рушників полотняних, відра з віджимною насадкою, відра прямокутного, відра круглого великого, відра маленького круглого, контейнеру для сміття з кришкою, контейнеру для сміття маленького, серветок (мікрофібра) для прибирання і для підлоги, боксу великого, чайного та кавового наборів, столових приборів, ножа, універсального штопору, цукерниць, тарілок, плетеної корзини, чашки, що згідно з даними інформативної довідки ФОП [PERSON] від 23.11.2016 року становить 1 766,00грн.; 17. Вартість кутка споживача (таблиця-інформація), що згідно з даними рахунку- договору №РЦ-0001624 від 29.11.2016 року ПП «Реклама-Центр» становить 210,00грн.; 18. Вартість детектора валют «Спектр» (приладу для перевірки купюр), що згідно з даними витягу з інтернет-ресурсу «Hotline» станом на 29.11.2016 року складало 378,00грн.; 19. Вартість 2-х гігрометрів, що згідно з даними витягу з того ж інтернет-ресурсу на ту ж дату становило 246,00грн. (123,00 грн. за одиницю); 20. Витрати на поїздки позивача [PERSON] до вищого керівництва органів державної влади та правоохоронних органів у м.Києві відносно досудового розслідування вище вказаного кримінального провадження на загальну суму 4 112,94 грн.; 21. Витрати на роздрукування матеріалів справи, ксерокопії документів, набір текстів, пов`язаних із вказаним досудовим розслідуванням, на загальну суму 2 823,00 грн.: 22. Витрати на орендну плату приміщення приватної фірми «Рубін-А», що за адресою: м. Коломия, проспект М.Грушевського, 12, де зберігалися один холодильник, лікарські препарати, медичні засоби та інший супутній товар (що були речовими доказами у вказаному кримінальному провадженні) протягом листопада 2015 року - січня 2016 року, що згідно з квитанцією до прибуткового касового ордера №03 становить 450,00 грн.; 23. Витрати на послуги фотографа для здійснення фотографування матеріалів, наявних в 12 томах кримінального провадження, що згідно з даними товарного чеку та акту виконаних робіт ПП « [PERSON] » від 23.11.2016 року складає 400,00 грн.; 24. Витрати на виготовлення ксерокопій додатків до позовної заяви у кількості 1 173 шт. на загальну суму 1524,90 грн. згідно з товарним чеком того ж підприємця від 04.09.2018 року. Позивачі також зазначають, що крім майнової шкоди, неправомірними діями відповідача їм завдано і немайнових втрат, спричинених моральними та фізичними стражданнями, негативними змінами у їхньому житті, що проявилися в емоційних переживаннях, тривозі, психологічному дискомфорті, відчутті приниженої гідності, образи та обурення поведінкою відповідача та порушили актуальні життєві плани та нові перспективи. Так, позивач [PERSON] після вчинення злочинних дій [PERSON] була змушена неодноразово звернутися за допомогою до лікаря - невропатолога та проходила огляд в лікаря-психіатра, хоча проблем зі здоров`ям раніше у неї не спостерігалося. Позивачу [PERSON] внаслідок вказаних подій вперше встановлено третю групу інвалідності загального захворювання, їй доводилося неодноразово звертатися до лікарів та стаціонарно лікуватися, загострилися її попередні захворювання. Тому позивач [PERSON] просить стягнути з відповідача на її користь відшкодування майнової шкоди, завданої злочином, в загальному розмірі 74 037, 94 грн. та відшкодування моральної шкоди, заданої злочином, в розмірі 100 000 грн. Позивач [PERSON] просить стягнути з відповідача на її користь відшкодування майнової шкоди, завданої злочином, в загальному розмірі 692 270, 41 грн. та відшкодування моральної шкоди, заданої злочином, в розмірі 100 000 грн. Крім того, позивачі просять присудити з відповідача на їхню користь 6 000 грн. витрат на правничу допомогу. В судовому засідання позивач [PERSON] та її представник, адвокат Гринів Я.В. позовні вимоги підтримали із вказаних підстав та просять задовольнити позов. Позивач [PERSON] 23.10.2018 року звернулася до суду з письмовою заявою про підтримання позовних вимог та розгляд даної справи в її відсутності (т.3, а.с.104). Відповідач та його представники, адвокати Паламарчук О.А. та Прозорова О.М. в судових засіданнях позовні вимоги не визнали з підстав, зазначених у відзив на позовну заяву, в якому зазначили наступне. 01.02.2010 року між відповідачем та [PERSON] укладено вищевказаний договір оренди нежитлового приміщення по [ADDRESS] . Однак, 30.12.2011 року між [PERSON] та [PERSON] укладено договір оренди даного нежитлового приміщення, і остання 01.01.2012 року передала в суборенду частину приміщення площею 10 м. кв. позивачу [PERSON] для облаштування аптеки. Термін дії даного договору - по 01.01.2013 року. Орендар [PERSON] проти такої зміни сторони орендодавця в правовідносинах оренди не заперечувала та продовжувала використовувати зазначене приміщення. Після закінчення строку договору оренди [PERSON] не бажала продовжувати суборендні правовідносини з [PERSON] , у зв`язку з чим 24.02.2015 року [PERSON] та відповідач звернулись з письмовим проханням звільнити займане приміщення. Проте, [PERSON] добровільно не бажала звільнити орендоване приміщення. При цьому слід врахувати, що вона і так не могла здійснювати діяльність з продажу лікарських засобів з липня 2014 року, про що вказано у позовній заяві, оскільки її ліцензія анульована 26.11.2013 року. У зв`язку з проривом 20.04.2015 року водопровідної труби у вказаному приміщенні відповідачем здійснено відключення водопостачання, а 21.04. 2015 року на прохання відповідача створена комісія у складі 14 чоловік, з якою він здійснив демонтаж дверей аптеки, оскільки прорив відбувся на частині труби, яка пролягала за стелажами аптеки, в зв`язку з чим відповідач з метою здійснення ремонту труби, змушений був демонтувати і вказаний стелаж. При цьому всі медичні препарати, лікарські засоби, обладнання, інше майно, яке належить позивачам, було описано та упаковано в картонні коробки, кожна з яких була опечатана з долученням копії акта № 1 від 21.04.2015 р., засвідченого підписами членів комісії. 22.04.2015 року комісією здійснено опис виявленого інвентарю, про що складено Акт № 3 від 22.04.2015р. та того ж дня зазначене в описі майно, три коробки з документами, меблеві стінки в розібраному стані були перевезені до місця проживання [PERSON] за адресою, вказаною у договорі оренди: [ADDRESS] , про що складено Акт № 2 від 22.04.2015 року. Проте, особи, які проживали за вказаною адресою, зазначене майно прийняти відмовились, а позивач [PERSON] в той час знаходилася на відстані близько 55 м та уникала спілкування з відповідачем. Про вказані обставини зазначено в даному акті. В зв`язку з цим коробки із лікарськими засобами членами комісії повернено до вказаного приміщення аптеки, а меблі та інше майно перевезено в приміщення по [ADDRESS] , де залишено на зберігання. Оскільки вказане приміщення аптеки належало на праві власності відповідачу, то він та [PERSON] через знаходження там речей позивачів 16.06.2015 року звернувся до Коломийського міськрайонного суду з позовом про усунення перешкод в користуванні цим приміщенням. Заочним рішенням цього суду від 03.09.2015 року задоволено позові вимоги та зобов`язано [PERSON] усунути перешкоди у користуванні нежитловим приміщенням площею 10 кв.м., що знаходиться в [ADDRESS] , шляхом звільнення вказаного приміщення. 28.09.2015 року [PERSON] подано заяву про перегляд даного заочного рішення, яка була задоволена, проте під час повторного розгляду позову слідчою було вилучено зі спірного приміщення все належне позивачам майно. Тому позивачами подано до суду заяву про залишення вказаного позову без розгляду. Відповідач зазначає, що за заявою [PERSON] від 30.04.2015 року відкрито кримінальне провадження № 12015090180000383, в межах якого було здійснено декілька оглядів місця події в спірному приміщенні, під час яких здійснено опис всього належного позивачам майна, яке було вилучено та перевезено на зберігання в інше місце. Наступні слідчі дії із зазначеним майно вже проводились лише у присутності позивачів, відповідач доступу до них не мав. Так, відповідно до листа Коломийського відділу поліції № 314 від 26.01.2016 року вилучені лікарські засоби та препарати, один холодильник були передані на відповідальне зберігання до Коломийської центральної районної аптеки. Інше майно також було вилучено та відповідно до постанови про передачу речових доказів на зберігання від 23.11.2015 року передано на зберігання [PERSON] , а подальшому вилучені і в останнього. Таким чином, все виявлене в приміщенні по [ADDRESS] та належне позивачам майно було описано у присутності значної кількості осіб, під час відповідних слідчий дій. При цьому позивачі були присутні, однак, не виявили бажання отримати своє майно та забезпечити його належне зберігання, а в подальшому вони від отримання даних речей взагалі відмовились. Вони неодноразово мали змогу забрати належне їм майно як під час здійснення огляду та опису майна, так і в подальшому при переданні майна на зберігання до Коломийської центральної районної аптеки та Коломийського відділу поліції, однак, не здійснили цього. Позивачі зверталися із заявами про відкриття кримінального провадження також по факту викрадення невідомою особою 23 800 доларів США, однак, відсутні будь-які докази про вчинення цього злочину саме відповідачем. Отже, відповідач та його представники вважають, що в заявленому позові не наведено належних та допустимих доказів наявності безпосереднього причинного зв`язку між діями [PERSON] щодо демонтажу меблів, упакуванню та транспортуванню майна позивачів та заявленими позивачами розмірами збитків, не доведено вину відповідача у закінченні терміну придатності лікарських засобів та в неможливості користування позивачами вказаними грошовими коштами. Крім того, відповідач зазначає, що вказана позивачами вартість рекламної продукції на загальну суму 9 875,00 грн. не відповідає дійсності, оскільки у відповіді на адвокатських запит ФОП [PERSON] вказано, що вартість даної продукції складала лише 3 555,00 грн. Додані позивачами до позовної заяви розрахунок вартості холодильників, рахунки - фактури, інформаційні довідки про вартість, товарний чек та роздруківки з мережі Інтернет, містять інформацію про вартість різних товарів станом на вересень - листопад 2016 року. Однак, як виходить зі змісту позовної заяви обладнання для аптеки позивачами закуповувалось у 2010 році. Копія товарного чеку від 04.04.2011 року не містить інформації про особу, яка здійснили покупку вказаного в ньому товару у магазині « [INFO] » (підприємець [PERSON] ). Вищезазначені витрати позивача [PERSON] на поїздки до м. Києва (незалежно від мети поїздок), фотографування, роздрукування, укладання нею договору оренди приміщення з ПФ «Рубін» та сплата 450,00 грн. орендної плати, не можуть бути віднесені до майнової шкоди, оскільки ці витрати не стосуються безпосередньо спірного майна позивачів. Тому надані позивачами документи на нібито підтвердження розміру майнової шкоди є неналежними доказами. Щодо заявлених розмірів відшкодувань моральної шкоди, то позивачами також не надано належних доказів спричинення саме відповідачем такої шкоди. Більше того, спір, що виник між сторонами щодо небажання колишнього орендаря звільнити спірне займане приміщення протягом 2013-2015 років, виключно негативно вплинуло на самопочуття, почуття гідності та нормальний уклад особистого та суспільного життя саме відповідача як власника вказаного приміщення, а безпідставні обвинувачення у привласненні чужого майна негативно вплинули на стан його здоров`я. Відповідач зазначає, що він вчинив всі залежні від нього дії, спрямовані на усунення суперечностей між сторонами спору під час користування приміщенням, та 21-22 квітня 2015 року вчинив всі залежні від нього дії, спрямовані на збереження майна позивачів під впливом непереборної сили та обставин, яке не залежали від його волі. Посилання [PERSON] на набуття нею інвалідності саме через неправомірні дії відповідача він вважає безпідставним, оскільки із долученої до матеріалів справи медичної документації вбачається, що захворювання виникли в неї в 2011 році, а інвалідність встановлена їй у зв`язку з ревматоїдним артритом, а не, як вона стверджує, внаслідок сильних нервових переживань та перенесених стресів. Витрати на професійну правничу допомогу також не підтверджені жодним доказом. Тому сторона відповідача просить в задоволенні позову відмовити в повному обсязі. У відповіді на відзив позивачі зазначили, що у вказаному кримінальному провадженні відповідача не виправдано, а звільнено від кримінальної відповідальності на підставі ст. 49 КК України у зв`язку із закінченням строку давності. Відповідач у своїх доводах посилається на договори оренди від 30.12.2011 року та від 01.01.2012 року, які згідно із висновком експерта від 12.02.2016 року № 09/03-398 є недійсними. Крім того, він як підозрюваний вину у вчиненому визнав та просив звільнити його від кримінальної відповідальності. Позивачі вказують, що багатьма твердженнями відповідач вводить суд в оману. Зокрема, твердження про те, що медичні препарати були упаковані та опечатані 21.04.2015 року, спростовується висновком експерта, згідно з яким коробки з препаратами були опечатані 22.04.2015 року; належні позивачам меблі з 22.04.2015 року не зберігалися в приміщенні за адресою: [ADDRESS] , оскільки таке право на зберігання речей у відповідача виникло лише після укладення договору позики від 24.04.2015 року; щодо вказаних відповідачем актів, то деталізацією телефонних з`єднань встановлено, що ні відповідач, ні члени комісії з 22.04. по 27.04.2020 року не перебували за адресою: [ADDRESS] . Позивачі зазначають, що вони не забирали своїх речей, оскільки останні через неправильні умови зберігання були у непридатному для стані. Щодо посилань відповідача на те, що вартість речей визначена станом на 2016 рік, позивачі зазначили, що згідно з практикою Верховного Суду України при визначенні розміру шкоди суд має виходити з цін на майно, що діють у даній місцевості на час розгляду справи, і застосовувати встановлені нормативно-правовими актами для даних випадків кратність, коефіцієнти, індекси, податок на добавлену вартість, акцизний збір, тощо. Суд, заслухавши сторін та їхніх представників, вивчивши та оцінивши надані сторонами та досліджені в судовому засіданні докази щодо їх належності, допустимості та достатності, доходить наступних висновків. Згідно з положеннями ч.1 ст.759 ЦК України за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк. Відповідно до правил, передбачених частинами 1, 2 ст.785 ЦК України у разі припинення договору найму наймач зобов`язаний негайно повернути наймодавцеві річ у стані, в якому вона була одержана, з урахуванням нормального зносу, або у стані, який було обумовлено в договорі. Якщо наймач не виконує обов`язку щодо повернення речі, наймодавець має право вимагати від наймача сплати неустойки у розмірі подвійної плати за користування річчю за час прострочення. Судом встановлено та не заперечується cторонами, що 01.02.2010 року між відповідачем як орендодавцем та позивачем [PERSON] як орендарем укладено договір оренди приміщення площею 64,3 кв. м., що за адресою: [ADDRESS] . Згідно з п.1.1, п.1.2 цього договору відповідач передав [PERSON] в оренду вказане приміщення для ведення підприємницької діяльності (аптека). Згідно з п.5.4 договору термін оренди - з 01.02.2010 року по 01.02.2013 року (т.1, а.с. 32). Згідно з п.5.2 цього договору його дія припиняється в разі закінчення терміну (на який його укладено), а відповідно до п.5.1 - пролонгація дії договору проводиться шляхом складання письмової угоди між сторонами за два місяці до закінчення терміну дії договору. Хоча позивачі і стверджують, що після спливу строку вказаного договору оренди між його сторонами досягнуто усної домовленості щодо продовження оренди вказаного приміщення на період до 01.02.2016 року, однак, даний факт не визнається відповідачем, оскільки він вказує, що 30.12.2011 року уклав договір оренди вказаного приміщення з [PERSON] , яка 01.01.2012 року передала дане приміщення в суборенду [PERSON] на строк до 01.01.2013 року для продажу лікарських засобів та препаратів (т.3, а.с. 82, 83). Отже, суд, враховуючи вищевказані положення договору оренди від 01.02.2010 року, доходить висновку, що строк оренди [PERSON] вказаного приміщення закінчився 01.02.2013 року. Судом встановлено, оскільки не заперечується жодною зі сторін той факт, що після завершення договору оренди орендар не звільнила добровільно вказане приміщення до вищевказаних подій , які мали місце 20-22 квітня 2015 року, тобто протягом більш як двох років. Додатково про це свідчить адресоване позивачу [PERSON] письмове повідомлення відповідача та [PERSON] від 24.02.2015 року з пропозицією звільнити вказане приміщення до 15.03.2015 року (т.3, а.с.84). Положеннями ст.319 ЦК України передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Власність зобов`язує. Власник не може використовувати право власності на шкоду правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію та природні якості землі. Згідно зі ст.323 вказаного Кодексу ризик випадкового знищення та випадкового пошкодження (псування) майна несе його власник, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно з положеннями ст.. 391 вказаного Кодексу власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Судом встановлено, що 16.06.2015 року відповідач як власник та [PERSON] як орендодавець у відносинах суборенди зазначеного приміщення звернулися до Коломийського міськрайонного суду з позовом про усунення [PERSON] перешкод в користуванні цим приміщенням. Заочним рішенням цього суду від 03.09.2015 року задоволено позові вимоги та зобов`язано [PERSON] усунути перешкоди у користуванні нежитловим приміщенням площею 10 кв.м., що знаходиться в [ADDRESS] , шляхом звільнення вказаного приміщення. 28.09.2015 року [PERSON] подано заяву про перегляд даного заочного рішення, яка була задоволена, проте під час повторного розгляду позову слідчою було вилучено зі спірного приміщення все належне позивачам майно. Тому позивачами подано до суду заяву про залишення вказаного позову без розгляду (т.3, а.с.87-89). Таким чином, суд доходить висновку, що [PERSON] добровільно не усунуто вказані перешкоди шляхом звільнення приміщення відповідача від її речей, незважаючи навіть на наявність позову до неї про це. Судом встановлено, що [PERSON] був обвинуваченим у кримінальному провадженні, внесеному в Єдиний реєстр досудових розслідувань за № 12015090180000383 від 01.05.2015 року за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ст. 356 , ч. 1 ст. 366 КК України (т.1, а.с.24-27). Згідно з обвинувальним актом він обвинувачувався в тому, що 21.04.2015 року ним та третіми особами, які не усвідомлювали протиправності дій відповідача, із зазначеного приміщення аптеки викрадено 23 800 доларів США, що на вказану дату було еквівалентно 529 654, 41 грн. (т.1, а.п. 26). Однак, не зрозумілою є в такому разі кваліфікація дій підозрюваного за ст.356 КК України, адже викрадення такої значної суми грошових коштів повинно було кваліфікуватись за відповідно частиною ст.185 КК України як злочин проти власності. Крім того, відповідач обвинувачувався у вчиненні самоправних дій щодо позбавлення можливостей позивачів у користуванні лікарськими засобами, меблями та іншим вищезазначеним майном, що спричинило [PERSON] майнову шкоду в розмірі 23 824, 46 грн., а [PERSON] - в розмірі 137 353,27 грн. Ухвалою Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 13.08.2018 року задоволено клопотання обвинуваченого [PERSON] та звільнено його від кримінальної відповідальності, передбаченої ст. 356, ч. 1 ст. 366 КК України, на підставі ст. 49 КК України в зв`язку із закінченням строків давності притягнення до такої відповідальності, а кримінальне провадження закрито на підставі п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК України. Цивільний позов потерпілих [PERSON] та [PERSON] залишено без розгляду. Вказана ухвала ніким не оскаржувалася та набрала законної сили (т.1, а.с. 28-31). Відповідно до частини 7 статті 128 КПК України особа, яка не пред`явила цивільного позову в кримінальному провадженні , а також особа, цивільний позов якої залишено без розгляду, має право пред`явити його в порядку цивільного судочинства. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання (ч. 1 ст. 15 ЦК України). Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч. 1 ст. 16 ЦК України). Згідно з ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Для відшкодування шкоди за правилами ст. 1166 ЦК України необхідно довести такі факти: а) неправомірність поведінки особи. Неправомірною можна вважати будь-яку поведінку, внаслідок якої завдано шкоду, якщо завдавач шкоди не був уповноважений на такі дії; б) наявність шкоди. Під шкодою слід розуміти, зокрема, втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки ст. 22 ЦК України); в) причинний зв`язок між протиправною поведінкою та шкодою є обов`язковою умовою відповідальності та виражається в тому, що шкода має виступати об`єктивним наслідком поведінки завдавача шкоди; г) вина завдавача шкоди, за виключенням випадків, коли в силу прямої вказівки закону обов`язок відшкодування завданої шкоди покладається на відповідальну особу незалежно від вини. Частина 2 цієї статті встановлює презумпцію вини завдавача шкоди, що означає, що особа, яка завдала шкоду, буде вважатися винною, якщо вона сама не доведе відсутність своєї вини (у зв`язку із наявністю вини іншої особи або у зв`язку із дією об`єктивних обставин). Відповідно до частини 2 ст. 1166 ЦК України особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкода завдана не з її вини. Згідно з ч.1 ст.1177 ЦК України шкода, завдана фізичній особі, яка потерпіла від кримінального правопорушення, відшкодовується відповідно до закону. В силу положень ст. 1192 ЦК України з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Верховним Судом України в п. 2 постанови Пленуму «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» від 27 березня 1992 року за № 6 роз`яснено судам, що розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи.? Згідно з положеннями ч.1 ст.82 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з правилами ч.6 цієї статті вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Однак, у вищевказаній ухвалі Коломийського міськрайонного суду від 13.08.2018 року зазначено лише про обвинувачення [PERSON] у вчиненні самоправних дій щодо майна позивачів і жодним чином не встановлено його вину у вчиненні зазначених дій. Тому суд вважає, що ці обставини підлягають доказуванню в загальному порядку відповідно до зазначених правил ч.1 ст.82 ЦПК України. Однак, позивачами вказаного обов`язку щодо доведення своїх вимог не виконано. Так, стороною позивачів не надано жодного доказу, який би підтверджував знаходження в приміщенні аптеки 23 800 доларів США, про їхню належність саме позивачу [PERSON] і про таємне викрадення цих коштів саме відповідачем. Щодо спірних лікарських засобів та майна стороною позивачів надано вищевказані довідки, рахунки , накладні та інші документи про перелік та вартість такого майна, однак, не надано жодного доказу про належність саме їм цього майна і про вину відповідача в його пошкодженні чи знищенні. Крім того, суд враховує, що в судових засіданнях стороною позивачів не наведено жодних обґрунтованих пояснень про те, чому вони після письмової вимоги відповідача від 24.02.2015 року не забрали належні їм спірні грошові кошти, лікарські засоби та інше майно з приміщення, строк оренди якого сплив 01.02.2013 року, а продовжували безпідставно та неправомірно користуватись цим приміщенням ще понад два роки. Твердження позивачів про те, що відповідач, демонтувавши стелажі та склавши спірне майно в коробки, взяв на себе відповідальність за їх збереження, суд вважає надуманими, оскільки ні договором оренди, ні чинним цивільним законодавством не було передбачено такого обов`язку відповідача як власника вказаного приміщення. Стороною позивачів не заперечено і того факту, що 22.04.2015 року відповідач привозив спірне майно за адресою орендаря, вказаною в договорі оренди, при цьому була присутня позивач [PERSON] , однак, сторона позивачів відмовилася від отримання такого майна. За наведених обставин та відповідно до вищевказаних положень ст. 323 ЦК України ризик випадкового знищення та випадкового пошкодження (псування) майна несе його власник. При цьому під час розгляду справи судом не встановлено фактів умисного пошкодження чи знищення відповідачем спірного майна позивачів, спрямованих саме на позбавлення їх цього майна. Крім того, суд вважає безпідставними вимоги позивачів про відшкодування їм вартості спірного майна в повному обсязі за цінами нових речей, адже із змісту позовної заяви не зрозуміло, чому все спірне майно позивачі вважають повністю знищеним, вимагаючи відшкодування його вартості, і чому не враховують знецінення частини такого майна внаслідок зносу, адже аптека функціонувала ще з 2010 року. Вимоги в частині вартості поїздок позивача [PERSON] до м.Києва та повернення з м.Києва, суд вважає необґрунтованими, оскільки ці витрати стосуються виключно особистих звернень та питань позивача. Відшкодування витрат на фотографування та роздрукування копій документів не передбачено ні кримінальним процесуальним, ні цивільним процесуальним законодавством. Оскільки під час розгляду даної справи не встановлено неправомірності дій відповідача щодо майна позивачів, то відшкодуванню не підлягає і моральна шкода. На підставі наведеного суд вважає позовні вимоги необґрунтованими. Тому в задоволенні позову слід відмовити в повному обсязі, в зв`язку з чим не підлягають відшкодуванню судові витрати позивачів. Судом встановлено, що ухвалою Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 10.10.2018 року забезпечено даний позов та накладено арешт на належні відповідачу нежитлове приміщення, земельну ділянку і транспортний засіб (т.3, а.с.68, 69). Відповідно до правил ч.9 ст.158 ЦПК України у випадку повної відмови у задоволенні позову суд у відповідному судовому рішенні зазначає про скасування заходів забезпечення позову. Тому вжитий захід забезпечення позову слід скасувати. На підставі наведеного, ст.ст.23, 319, 323, 759, 785, 1166, 1177 ЦК України,

Outcome: dismissed