Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-05 00:00:00

У серпні 2015 року [PERSON] звернувся в суд з позовом, в якому зазначає, що 05 грудня 2013 року між ним та [PERSON] був укладений в усній формі договір позики коштів у розмірі 80000 грн., які він в той же день передав відповідачу і які останній зобов'язався повернути до 01 квітня 2014 року. На підтвердження отримання від нього грошей відповідач [PERSON] у присутності свідків написав розписку. У визначений термін [PERSON] борг не повернув, уникає зустрічей з ним та спілкування по телефону. З врахуванням наведеного, просить стягнути з відповідача на його користь 80000 грн. боргу та судові витрати у розмірі 1300 грн. Позивач [PERSON] у судове засідання не з'явився, надіслав до суду заяви, із змісту яких вбачається, що він просить розгляд справи проводити у його відсутності на підставі наявних у справі доказів та не заперечує проти постановлення судом заочного рішення. Відповідач [PERSON] у судове засіданні повторно не з'явився, хоча про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся судом у відповідності до ч. 5 ст. 74 ЦПК України за адресою його місця проживання, зареєстрованою у встановленому законом порядку, а також шляхом вручення судового повідомлення згідно з вимогами ч. 3 ст. 76 ЦПК України за відомим місце його проживання батькові [PERSON]; причину неявки відповідач суду не повідомив і заяву про розгляд справи у його відсутності до суду не подав. За таких обставин, відповідно до ч. 1 ст. 224 ЦПК України, враховуючи відсутність заперечень позивача проти заочного розгляду справи, суд вважає за можливе ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Дослідивши матеріали справи, суд доходить висновку, що позовні вимоги належить задовольнити повністию, зважаючи на таке. Згідно з ч. 1 ст. 509 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. У відповідності до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Частиною 2 ст. 1047 ЦК України встановлено, що на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання його позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Згідно з частинами 2, 3 ст. 545 ЦК України якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов'язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає. Наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов'язку. Судом встановлено, що 05 грудня 2013 року між сторонами в простій письмовій формі укладено договір позики, за умовами якого [PERSON] позичив у [PERSON] кошти в розмірі 80000 грн. і зобов'язувався їх повернути до 01 квітня 2014 року, що підтверджується копією письмової розписки від 05 грудня 2013 року (а.с. 7). Згідно зі ст. 56 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для справи. Статтею 64 ЦПК України передбачено, що письмовими доказами є будь-які документи, акти, довідки, листування службового або особистого характеру або витяги з них, що містять відомості про обставини, які мають значення для справи. Письмові докази, як правило, подаються в оригіналі. Якщо подано копію письмового доказу, суд за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, має право вимагати подання оригіналу. Відповідач [PERSON] суду жодних доказів на спростування доводів позивача не надав та не заявляв клопотань щодо витребування оригіналу боргової розписки. За таких обставин та з урахуванням вищенаведених вимог цивільного законодавства, у суду немає підстав вважати доводи позивача та наведені ним обставини неправдими, у зв'язку з чим його вимоги підлягають до повного задоволення. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Судові витрати, згідно зі ст. 79 ЦПК України, складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. До витрат, пов'язаних з розглядом судової справи, належать, в тому числі витрати на правову допомогу. Відповідно до ст. 1 Закону України "Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах" розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні. Згідно з наданою квитанцією до прибуткового касового ордера № 27 від 07.08.2014 року позивачем понесені витрати на правову допомогу, що полягали в оформленні адвокатом [PERSON] цивільного позову, у розмірі 500 грн.(а.с. 9а). Окрім того, позивачем при подачі позову до суду понесені витрати по оплаті судового збору у розмірі 800 грн., що підтверджується квитанцією № N00PA47285 від 25 червня 2015 року (а.с. 1). Враховуючи обсяг наданої правової допомоги та беручи до уваги, що позовні вимоги задоволено повністю, з відповідача належить стягнути на користь позивача понесені останнім витрати по оплаті правової допомоги у повному об'ємі, тобто у розмірі 500 грн., а також понесені витрати по оплаті судового збору у розмірі 800 грн., а всього 1300 грн. судових витрат. На підставі наведеного та

Outcome: approved