Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-21 00:00:00

У лютому 2019 року позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідача [PERSON] , в якому просила стягнути з останнього аліменти на її користь на утримання неповнолітнього сина [PERSON] в розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітної платні (доходу) відповідача, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. В обґрунтування позовних вимог зазначила, що вона з відповідачем перебувала у зареєстровану шлюбі з 23 листопада 2002 року. В період шлюбу [INFO] у них народився син [PERSON] . 06 травня 2004 року шлюб було між сторонами розірвано. На даний час вони мешкають окремо, сімейно-шлюбні відносини між ними припинені, син мешкає з нею. На теперішній час вона зареєстрована, як фізична особа підприємець, але ще не встигла отримати будь якого доходу, тому забезпечення їй з дитиною не вистачає для існування. Відповідач [PERSON] має можливість надавати допомогу на утримання сина, однак ухиляється від покладених на нього обов`язків та добровільно не надає кошти на його потреби. Тому вона змушена звернутися до суду за захистом своїх прав. Позовна заява надійшла до суду 20 лютого 2019 року. На виконання вимог ст. 187 ч. 6 ЦПК України судом направлявся запит до відповідного органу реєстрації місця проживання фізичних осіб, для перевірки зареєстрованого місця проживання/перебування відповідача [PERSON] Відповідь на запит судом отримана 01 квітня 2019 року, справа підсудна Жовтневому районному суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області, тому ухвалою від 02 квітня 2019 року було відкрито провадження у справі та призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін, відповідачу був встановлений строк для подання відзиву на позовну заяву, його право на пред`явлення зустрічного позову. Ухвалою від 02 квітня 2019 року доручено Дніпропетровському районному суду Дніпропетровської області виконати процесуальні дії за фактичним місцем реєстрації та мешканням відповідача [PERSON] , а саме доручено викликати і допитати його по суті пред`явленого позову. 14 травня 2019 року на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву. У відзиві відповідач просить суд задовольнити позовні вимоги [PERSON] частково, а саме стягнути з нього аліменти на користь позивача на утримання неповнолітньої дитини - сина [PERSON] у твердій грошовій сумі в розмірі 1 200,00 гривень. Відзив мотивував тим, що за усною домовленістю з позивачкою [PERSON] він добровільно надає матеріальну допомогу на утримання дитини. Вони постійно спілкуються по телефону і жодного разу вона матеріальних претензій йому не висловлювала. Також з 15 липня 2015 року він перебуває у іншому зареєстрованому шлюбі, в період якого [INFO] у нього народився син [PERSON] , який перебуває на його утриманні. Окрім того, на його утриманні перебуває батько [PERSON] , [INFO], який є інвалідом ІІ групи та якому він щомісячно купує ліки і надає кошти. Нерухомого майна та легкових автомобілів у його власності не має, є приватним підприємцем і має дохід 8 500,00 гривень у квартал, на підставі трудових договорів не працює та ніде не працевлаштований. Тому вважає доцільним і справедливим стягнути з нього аліменти на утримання сина [PERSON] у розмірі 1 200,00 гривень. Позивач [PERSON] до суду не прибула, в матеріалах справи міститься письмове клопотання про розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги підтримує у повному обсязі, просить їх задовольнити. Згідно ст.158 ЦПК України, особа яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. Допитаний за судовим дорученням, у судовому засіданні у Дніпропетровському районному суді Дніпропетровської області відповідач [PERSON] позовні вимоги визнав частково, посилаючись на обставини викладені у відзиві. Просив суд стягнути з нього на користь позивача аліменти на утримання неповнолітнього сина [PERSON] у твердій грошовій сумі в розмірі 1 200,00 гривень. Просив суд розглядати справу у режимі відеоконференції. На судові засідання, призначені в режимі відео конференції на 07 серпня 2019 року та 22 жовтня 2019 року, до Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області, відповідач не з`явився, про день та час розгляду справи повідомлявся належним чином, причини неявки суду не повідомляв. Суд визнає причину неявки в судове засідання неповажною та вважає можливим розглянути справу у відсутності відповідача. Справа розглядається за відсутності учасників справи, тому у відповідності до ст. 247 ч. 2 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, застосувавши до спірних правовідносин відповідні норми матеріального та процесуального права, встановив наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Згідно із ст. 76, 77, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. У відповідності до положень статті 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Судом встановлено, що 23 листопада 2002 року сторони зареєстрували шлюб у Виконавчому комітеті Мар`янської сільської ради Апостолівського району Дніпропетровської області, актовий запис № 17, що підтверджується копією витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про шлюб № 00018223507 від 16.06.2017, яка міститься у матеріалах справи. [INFO] народився [PERSON] , батьками якого записані: батько - [PERSON] , мати - [PERSON] , актовий запис № 05 від 03 лютого 2003 року, що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 03.02.2003, яка долучена до матеріалів справи. 06 травня 2004 року сторони шлюб розірвали, про що складено відповідний актовий запис № 74, відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Апостолівського районного управління юстиції у Дніпропетровській області, що підтверджується копією свідоцтва [NUMBER] від 16.06.2017, яка міститься у матеріалах справи. Позивач змінила прізвище з « [PERSON] » на « [PERSON] » у зв`язку зі вступом у шлюб, що підтверджується копією витягу № 00018223564 від 16.06.2017, яка міститься у матеріалах справи. Шлюб зареєстрований 12 травня 2004 Виконавчим комітетом Зеленодольської міської ради Апостолівського району Дніпропетровської області, актовий запис № 23. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст.27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України №789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Частиною 1 статті 12 цього Закону, передбачено, що виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Положеннямист.182 Сімейного Кодексу України, передбачено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: - стан здоров`я та матеріальне становище дитини; - стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; - наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; - наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; - доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; - інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Згідно з п.п.4 п.17 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж зазначений у ч.2 ст.182 СК України. При цьому необхідно мати на увазі, що зміна законодавства в частині визначення мінімального розміру аліментів на одну дитину не є підставою для перегляду постановлених раніше судових рішень про їх стягнення. Що ж до максимального розміру аліментів, які стягуються з боржника, то відповідно до Закону України "Про виконавче провадження" він не повинен перевищувати 50 відсотків заробітної плати цієї особи. При визначенні величини аліментного платежу суд, враховує матеріальне становище платника аліментів, величину прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, встановленого законодавством, а також положення ст. 180 СК України про те, що обов`язок утримувати дитину є рівною мірою обов`язком як матері так і батька. З урахуванням того, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини, та обов`язку обох батьків по утриманню дитини, суд вважає необхідним задовольнити позовні вимоги про стягнення аліментів на утримання дитини в повному обсязі, стягнувши з відповідача на користь позивача аліменти на утримання неповнолітного сина у розмірі 1/4 частини з усіх видів доходу відповідача, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення дитиною повноліття. До такого висновку суд дійшов враховуючи наступне. Дослідивши матеріали справи суд встановив, що відповідач просить суд стягнути з нього аліменти у твердій грошовій сумі у розмірі 1 200,00 гривень на утримання сина до його повноліття. Відповідач повідомив, що він є фізичною особою підприємцем і має дохід 8 500,00 гривень у квартал, що підтверджується копією податкової декларації від 07 травня 2019 року за І квартал 2019 року, яка долучена до матеріалів справи. Однак суд критично відноситься до стверджень відповідача, що до розміру доходів, оскільки відповідно до Закону України до 3 групи відносяться фізичні особи-підприємці та юридичні особи у яких: -кількість найманих працівників - не обмежена, -ставка - 3 % доходу - за умови окремої сплати ПДВ; 5 % доходу - за умови включення ПДВ до складу єдиного податку, -обсяг доходу - до 5 мільйонів гривень. «Єдинники» третьої групи єдиного податку здають звіт за підсумками кожного кварталу - протягом 40 днів після його закінчення та 3 група єдиного податку відрізняється тим, що податковий збір залежить від виторгу. Немає доходу - податок не стягується. Ставку можна обрати самостійно. Тобто задекларовані суми доходу є особистими наданими даними фізичної особи підприємця [PERSON] , вони не повинні, відповідно до Закону перевищувати 5 мільйонів гривень, однак законодавець не обмежую жодного підприємця в зазначені мінімальної загальної суми доходу. Суд не приймає до уваги ствердження [PERSON] щодо перебування на його утриманні батька [PERSON] , [INFO], який є інвалідом ІІ групи, оскільки жодного підтверджуючого документу відповідачем не надано. Також відповідачем не надані письмові докази щодо перебування на його утриманні дружини [PERSON] та їх спільного сина [PERSON] , зокрема не надано ані довідки щодо непрацездатності дружини, ані документів підтверджуючих стягнення за виконавчим листом щодо дитини. Відповідно до прийнятих змін у законодавстві, мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Однак ця сума може бути присуджена лише в тому випадку, коли у батька чи матері, які проживають окремо, не вистачає коштів для того, щоб платити більші аліменти. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину прирівнюється до прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Для дітей від 6 до 18 років: з 01 січня - 2 027,00 гривень, з 01 липня - 2 118,00 гривень, з 01 грудня - 2 218,00 гривень. Аналізуючи вищевикладене, суд приходить до висновку щодо можливості стягнення з батька, який проживає окремо, аліментів на користь позивачки на утримання сина у розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення дитиною повноліття. Відповідно до ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Відповідно до ст. 430 ЦПК України рішення суду в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць слід допустити до обов`язкового негайного виконання. На підставі ст. 141 ЦПК України з відповідача підлягають стягненню на користь держави судові витрати в сумі 704,80 гривень.

Outcome: approved