Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-12 00:00:00

Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача. Позивач [PERSON] звернувся до суду із позовом до ТОВ «УкрКредитФінанс» про захист прав споживачів, в якому просив визнати недійсним договір позики №0519-8869 від 24 жовтня 2020 року, укладений між ним та ТОВ «УкрКредитФінанс». У обґрунтування позовних вимог вказує, що між [PERSON] та ТОВ «УкрКредитФінанс» було укладено договір, відповідно до якого позивач отримав позику. Між тим, ознайомившись зі змістом договору, позивач вважає, що укладений договір є недійсним виходячи із наступного. ТОВ «УкрКредитФінанс» було надано фінансову послугу шляхом обрання форми укладення договору за допомогою інформаційно-телекомунікаційної системи, однак позивачем не було підписано даний договір. Споживач має бути письмово проінформований зокрема про те, що вартість послуг третіх осіб установлюється виключно такими особами, відповідно кредитодавець не здійснює інформування про розмір відповідних витрат та/або їх зміну протягом строку дії договору про споживчий кредит і не включає їх до розрахунку реальної річної процентної ставки та загальної вартості кредиту для споживача. Між тим, відповідачем було проігноровано зазначену вимогу та не повідомлено письмово позивача про всю необхідну інформацію щодо умов договору. Відповідач скористався тим, що позивачу, як позичальнику об`єктивно бракувало знань, необхідних для здійснення правильного вибору при підписанні оспорюваного договору, і він був введений в оману при отриманні кредитних послуг, а відповідач, в порушення вимог Закону України «Про захист прав споживачів», не надав відомості, які потрібні клієнту при укладенні кредитного договору та не зазначив їх в його змісті. Також зазначив, що п. 5 ч. З ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» передбачено, що встановлення вимоги щодо сплати споживачем непропорційно великої суми компенсації у разі невиконання ним зобов`язань за договором є несправедливими умовами, можуть бути визнані недійсними. Прийняття пропозиції від відповідача укласти електронний договір (акцепт) здійснено шляхом зазначення у відповідному чекбоксі галочки на сторінці сервісу з надання онлайн - позик відповідачем та введення одноразового ідентифікатора без заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття пропозиції в електронній формі, не відповідає положенням абзацу третього частини шостої статті 11 Закону України «Про електронну комерцію. Позивач посилається також на порушення норм чинного законодавства, викладені в ч. 6 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію», ч. 1 ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію», ЗУ «Про електронні довірчі послуги». Порядок акцептування пропозиції відповідачем не відповідає положенням абз.3 ч.6 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію», отже договір про надання позики, укладений між сторонами є таким, що не прирівнюється до договору, укладеного в письмовій формі. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами)». Договір про надання позики на умовах фінансового кредиту укладений між сторонами містить ознаки кредитного договору. У оспорюваному договорі не була вказана ціна та сукупна вартість кредиту. У разі відсутності інформації про вартість додаткових та супутніх послуг третіх осіб, які є обов`язковими для отримання споживчого кредиту, для надання такої інформації враховуються вимоги законодавства про споживче кредитування щодо визначення вартості цих послуг відповідно до їх орієнтовної вартості. Однак працівниками ТОВ «УкрКредитФінанс» було проігноровано дані вимоги законодавства та не було надано позивачу розрахунку загальних витрат за споживчим кредитом, тобто витрат, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням та поверненням кредиту. У зв`язку з цим реально нарахований відсоток за користування кредитними коштами, став значно більшим, за зазначений працівниками фінансової установи у розрахунку платежів. Частиною 6 ст. 19 Закону України «Про захист прав споживачів» встановлено, що правочини, здійснені з використанням нечесної підприємницької практики, є недійсними.Відповідачем було введено позивача в оману на рахунок істотних умов договору, зокрема на рахунок відсоткової ставки за користування кредитом та не було зазначено нічого на рахунок непомірно великої відсоткової ставки у випадку порушення зобов`язання. Позивачу було повідомлено значно меншу ціну кредиту (відсотків), через що він погодився на укладання зазначених договорів. Також при укладенні договору було порушено принцип рівності сторін, оскільки позивачу запропонували укласти договір на фактично відомих лише відповідачу умовах. Розмір нарахованих відсотків за кредитним договором, кладеним між сторонами значно перевищує розмір заборгованості за кредитом. Вказаний правочин вважає недійсним. На підставі викладеного , вважає вказаний правочин недійсним, тому просить суд визнати договір позики № 0519-8869 від 24 жовтня 2020 року недійсним. 21 квітня 2021 року від відповідача ТОВ «УкрКредитФінанс» надійшов відзив на позов, в якому просив повністю відмовити у задоволенні позову [PERSON] ,з підстав його необґрунтованості. Так, ТОВ «УкрКредитФінанс» є фінансовою компанією, яка здійснює свою діяльність на ринку фінансових послуг щодо надання коштів у позику на умовах фінансового кредиту. Порядок укладення кредитного договору між сторонами здійснюється у відповідності до ЗУ «Про електронну комерцію». Даний договір укладений з використанням інформаційно-телекомунікаційної системи - Веб-сайту відповідача, який є сукупністю інформаційних та телекомунікаційних систем відповідача, в рамках якої реалізуються технології обробки інформації з використанням технічних і програмних засобів і які у процесі обробки інформації діють як єдине ціле. Позивач в момент реєстрації на сайті відповідача створив власний Особистий кабінет (п. 2.12 Правил), який є сукупністю захищених сторінок. Особистий кабінет забезпечує позивачу повну взаємодію з відповідачем, постійний доступ до інформації та документів, необхідних для укладення/виконання договору. Так, позивач на сайті здійснив заповнення заявки на отримання кредиту, вказав всі дані, відмічені в заявці в якості обов`язкових для заповнення, заявка подавалася позивачем через Особистий кабінет, відповідач проінформував позивача про прийняте рішення щодо видачі кредиту (смс-повідомленням на телефонний номер вказаний в заявці та електронним листом на адресу електронної пошти, вказаної у заявці) з гіперпосиланням на пропозицію позивача щодо укладення договору. Позивач в Особистому кабінеті ознайомився з пропозицією відповідача щодо укладання Електронного договору (офертою), яка була розміщена в Інформаційно-телекомунікаційній системі відповідача. Позивач надав відповідь відповідачу електронним повідомленням про ознайомлення та повне і безумовне прийняття (акцепт) оферти відповідача, підписаного електронним підписом одноразовим ідентифікатором (пароль надісланий позивачу в смс- повідомленні). Відповідач надав підтвердження про укладання Договору шляхом розміщення інформації в Особистому кабінеті позивача та направлення примірника Договору на адресу електронної пошти позивача. Тобто, дії позивача свідчать про його свідомий вибір щодо укладення договору. Крім того, кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, є оригіналом такого документу. До того ж, позивачем на сайті відповідача було самостійно створено Особистий кабінет, заповнено заявку на отримання кредиту, надано підтвердження ознайомлення з офертою відповідача. Вся актуальна інформація щодо діючої угоди постійно доступна в Особистому кабінеті позивача. Враховуючи викладене, між сторонами укладено договір у відповідності до вимог законодавства. Порядок підпису договору погоджений між сторонами та визначений відповідно до ЗУ «Про електронну комерцію», а відтак сторонами дотриманого вимоги щодо укладення правочину, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі (п. 12 ст. 11 ЗУ «Про електронну комерцію»). Відповідно до п.2 ч.1 ст.9 ЗУ «Про споживче кредитування» зазначається, що споживач перед укладенням договору про споживчий кредит має самостійно ознайомитися з інформацією необхідну для отримання споживчого кредиту споживачем для прийняття усвідомленого рішення.На офіційному веб-сайті відповідача - https://www.navse.com.ua у вільному доступі для всіх клієнтів розміщена повна інформація щодо договору кредиту та порядку його укладення. Крім того на веб-сайті в розділі «Запитання» розміщена довідкова інформація з наданням розгорнутої інформації щодо порядку та умов надання послуг. Позивач мав необмежену кількість часу для ознайомлення з усіма умовами кредитування та в разі необхідності отримання додаткової інформації, він не обмежений в праві зателефонувати по зазначеним (розміщеним) на сайті відповідача телефонним номерам за отриманням додаткових роз`яснень. Щодо здійснення нечесної підприємницької практики шляхом введення в оману позивача зазначив, що перед укладенням договору кредитодавцем було надано інформацію щодо обов`язкових для споживача умов договору, позивач звертався до відповідача з метою укладення кредиту за умовами, які вважав зручними для себе, отже відсутні правові підстави вважати, що позивач уклав договір під впливом оману. Щодо твердження позивача про надмірне нарахування пені за порушення грошового зобов`язання, відповідачем згідно вимог чинного законодавства, відповідно до п.1.7 Договору не здійснюється нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язань, тобто, станом на дату подання відзиву сума штрафу становить - 0 грн. Крім того, відповідно до п. 1.9 Договору, деталізована інформація щодо визначення загальної вартості кредиту при нарахуванні процентів за користування кредитом у відповідності до пункту 1.6 Договору зазначена у графіку платежів, який є невід`ємною частиною цього кредитного договору. Відповідь на відзив від позивача на адресу суду не надходив. Позивач в судове засідання не з`явився, в матеріалах справи наявна заява про підтримання позовних вимог, про розгляд справи за його позовом у його відсутність. Представник відповідача ТОВ «Укр Кредит Фінанс» в судове засідання не з`явився, однак направив на адресу суду відзив на позовну заяву, який долучений до матеріалів справи. Процесуальні дії у справі. Ухвалою від 01 березня 2021 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження по справі в загальному порядку. Ухвалою від 02 липня 2021 року підготовчій розгляд справи завершено та справу призначено до судового розгляду. Згідно з частиною 3 статті 211 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності, а тому судом ухвалено про розгляд справи у відсутність сторін. У зв`язку із неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу, у відповідності з вимогами частини 2 статті 247 ЦПК України, не здійснювалося. Фактичні обставини, встановлені судом та зміст спірних правовідносин. Як вбачається з матеріалів справи, 25 жовтня 2020 року між ТОВ «Укр Кредит Фінанс» та [PERSON] було укладено кредитний договір № 0519-8869 за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором на суму 8000 грн. строком на 70 календарних днів, на умовах строковості, зворотності та платності, а позичальник зобов`язався повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом, відповідно до умов, зазначених в договорі, додатках до нього та правилах надання споживчих кредитів. За змістом п.1.3 договору сторони дійшли згоди, що кредит надається позичальнику виключно через сайт кредитодавця. За п.1.5 договору кредитний договір є укладеним з моменту одержання кредитодавцем відповіді (акцепту) заявника/позичальника про прийняття пропозиції (оферти) кредитодавця за допомогою Електронного підпису одноразовим ідентифікатором, про що більш детально зазначено у Правилах. Зазначений договір було підписано [PERSON] за допомогою електронним підписом одноразовим ідентифікатором (одноразовим паролем) №А484. Детальний розрахунок сукупної вартості кредиту зазначено в графіку платежів, який є невід`ємною частиною цього договору. Мотиви, з яких виходить суд та застосовані норми права. Відповідно до п.3 ч.1ст. 3 ЦК України загальними засадами цивільного законодавства є свобода договору. Частиною 4 ст.203 ЦК України встановлено, що дво-чи багатостороннім правочином є погоджена дія двох або більше сторін. Згідно ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені законом. Згідно зі ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Відповідно до ч. 1ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох і більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Стаття 627 ЦК України передбачає, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. У договорах за участю фізичної особи - споживача враховуються вимоги законодавства про захист прав споживачів. Відповідно до ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. Істотними умовами кредитного договору є: предмет договору, сума кредиту, строк повернення, проценти за користування. Зі змісту оспорюваного кредитного договору вбачається, що в ньому визначено основні істотні умови, характерні для такого виду договорів, зазначено суму кредиту, дату його видачі, строк надання коштів, розмір процентів, умови кредитування. Позичальник погодився на укладення договору саме такого змісту, про що свідчить його підпис за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором. Щодо твердження позивача про порушення відповідачем ч.2-3 ст. 9 Закону України «Про споживче кредитування» в частині повідомлення клієнта у письмовій формі про надання інформації про умови та порядок діяльності фінансової установи, суд вважає їх необґрунтованими . Відповідно до ч.1ст. 9 Закону України «Про споживче кредитування» кредитодавець розміщує на своєму офіційному веб-сайті інформацію, необхідну для отримання споживчого кредиту споживачем. Така інформація повинна містити наявні та можливі схеми кредитування у кредитодавця. Споживач перед укладенням договору про споживчий кредит має самостійно ознайомитися з такою інформацією для прийняття усвідомленого рішення. У п.1.1, п.7.3 договору зазначено про те, що підписуючи цей Договір, позичальник підтверджує, щодо укладанням цього Договору, отримав інформацію, вимоги надання якої передбачені ст. 9 Закону України «Про споживче кредитування» та ст. 12 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг». За таких обставин, на думку суду, позивачем не доведено факт порушення відповідачем норм встановлених ст. 9 Закону України «Про споживче кредитування». Відповідно до абз. 2 ч.1 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Згідно з вимогами ч.3 ст. 207 ЦК України використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів. Оспорюваний договір вчинений у письмовій формі, як це передбачено ч. 1ст. 1055 ЦК України. Матеріали справи свідчать про те, що оспорюваний договір укладений в електронній формі. Електронні правочини оформлюються шляхом фіксації волі сторін та його змісту. Така фіксація здійснюється за допомогою складання документу, який відтворює волю сторін. На відміну від традиційної письмової форми правочину воля сторін електронного правочину втілюється в електронному документі. В ст. 3 Закону України «Про електрону комерцію» зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Відповідно ч.1 ст.5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» електронний документ - документ, інформація в якому зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов`язкові реквізити документа. Враховуючи положення ч.1 ст.5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» правочин вважається вчиненим у електронній формі у випадку, якщо в ньому наявні всі обов`язкові реквізити документа. Також, відповідно до ч.1, 2ст. 6 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» електронний підпис є обов`язковим реквізитом електронного документа, який використовується для ідентифікації автора та/або підписувача електронного документа іншими суб`єктами електронного документообігу. Накладанням електронного підпису завершується створення електронного документа. З врахуванням викладеного, лише наявність електронних підписів сторін підтверджує їх волю, спрямовану на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, забезпечує ідентифікацію сторін та цілісність документа, в якому втілюється воля останніх. Відповідно до ч.1ст.7 ЗУ «Про електронні документи та електронний документообіг» оригіналом електронного документа вважається електронний примірник документа з обов`язковими реквізитами, у тому числі з електронним підписом автора або підписом, прирівняним до власноручного підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис». Нормою статті 11 ЗУ «Про електронну комерцію» передбачено, порядок укладення електронного договору. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття. Також, приписами ст. 12 цього закону, передбачено поняття «підпис у сфері електронної комерції». Так, якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Даний договір був підписаний позивачем електронним підписом, що відтворений шляхом використання одноразового ідентифікатора, що передбачено умовами Договору, та в свою чергу свідчить про згоду позивачки з умовами договору. Таким чином, сторонами було досягнуто згоди щодо всіх істотних умов, тобто кредитний договір є укладений. Дослідивши умови кредитного договору, суд приходить висновку про те, що оспорюваний договір не містить несправедливих умов, визначених частиною третьою статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» та не містить підстав, передбачених ст.215 ЦК України для визнання його недійсним. Відповідно до ст.148 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Кредит надавався позивачу на строк до 70 календарних днів та відсоткова ставка за користування кредитними коштами була йому відома у момент укладення договору. Крім того, позивач з умовами договору про надання кредиту, графіком розрахунку до договору та сукупною вартістю кредиту був ознайомлений, підтвердивши свою згоду, підписавши спірний договір та отримавши кошти внаслідок його укладення. Таким чином, суд приходить до висновку, що при укладенні оспорюваного договору сторонами було додержано вимог, необхідних для чинності цього правочину і передбачених Цивільним кодексом України та Законом України "Про захист прав споживачів". У відповідності до положень ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір, а саме доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно з ч.2 ст.77, ст.79ч.1 ст.81 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу свої вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного суду від 07 жовтня 2020 року за справою №127/33824/19, провадження №61-9071св20. За таких обставини, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні всіх обставин справи та наданих в їх обґрунтування доказів,

Outcome: dismissed