Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-02 00:00:00

11.07.2016 року позивач [PERSON] звернувся до суду із позовом до відповідача, в якому просить скасувати постанову [PERSON] одеської державної нотаріальної контори від 25.04.2016 року про відмову позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на частку квартири [ADDRESS], яка належала батьку позивача [PERSON], який помер 16.03.2013 року; зобовязати Третю одеську державну нотаріальну контору видати позивачу свідоцтво про право на спадщину за законом на частку квартири [ADDRESS], яка належала батьку позивача [PERSON], який помер 16.03.2013 року. При цьому позивач посилається на те, що 25.04.2016 року державним нотаріусом [PERSON] одеської державної нотаріальної контори прийнято постанову про відмову позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті 16.03.2013 року [PERSON], оскільки договір міни, на підставі якого спадкодавцю належало нерухоме майно, було укладено із порушенням норм чинного законодавства та порушено його порядок реєстрації. У судовому засіданні позивач [PERSON] та його представник [PERSON] позовну заяву підтримали та просять її задовольнити. Представник відповідача [PERSON] одеської державної нотаріальної контори [PERSON] у судовому засіданні заперечував проти задоволення позовної заяви та підтримав надані письмові заперечення на позовну заяву. Вислухавши учасників справи, що з'явилися до судового засідання, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного. Як встановлено у судовому засіданні, 05.08.2013 року позивач [PERSON] звернувся до [PERSON] одеської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після смерті 16.03.2013 року [PERSON] /а.с. 45/. На підставі заяви позивача державним нотаріусом [PERSON] одеської державної нотаріальної контори 05.08.2013 року заведено спадкову справу № 718/2013 /а.с. 44-85/. З дослідженої судом копії спадкової справи № 718/2013 вбачається, що 25.04.2016 року державним нотаріусом [PERSON] одеської державної нотаріальної контори [PERSON] прийнято постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії /а.с. 80/. Постановою державного нотаріуса відмовлено позивачу [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті 16.03.2013 року [PERSON], так як правовстановлюючий документ (договір міни нерухомого майна № 2 від 09.06.1998 року) видано з порушенням норм чинного законодавства, та було допущено порушення при реєстрації у відповідних органах реєстрації нерухомого майна. Судом досліджено безпосередньо договір міни нерухомого майна № 2 від 09.06.1998 року /а.с. 70-71/, укладений на Одеській Універсальній біржі товарів та послуг між [PERSON], [PERSON], [PERSON], з однієї сторони, та [PERSON], [PERSON], з іншої сторони, за яким сімя [PERSON] передала, а сімя [PERSON] прийняла квартиру [ADDRESS]; разом із тим, сімя [PERSON] передала, а сімя [PERSON] прийняла квартиру [ADDRESS]. Право власності на квартиру [ADDRESS] 07.07.1998 року зареєстровано у КП «ОМБТІ та РОН» за № 280 стр. 116 кн.282 пр /а.с. 71 зворот/. На момент укладання договору міни вказаної квартири був чинним Закон України "Про товарну біржу", відповідно до умов якого договори, оформлені товарною біржею, визнавались дійсними, а сам правочин міни було вчинено з дотриманням вимог діючого на той час законодавства. В подальшому до ЦК Української РСР 1963 року були внесені зміни, відповідно до яких угоди щодо відчуження нерухомого майна підлягають обов'язковому нотаріальному посвідченню. Відсутність належних правовстановлюючих документів на квартиру, на думку суду, істотним чином порушує право власності позивача, яке підлягає судовому захисту. Згідно положень ч. 2 ст. 47 ЦК Української РСР 1963 року якщо одна з сторін повністю або частково виконала угоду, що потребує нотаріального посвідчення, а друга сторона ухиляється від нотаріального оформлення угоди, суд вправі за вимогою сторони, яка виконала угоду, визнати угоду дійсною. В цьому разі наступне нотаріальне оформлення угоди не вимагається. Аналогічне за змістом положення містить ч. 2 ст. 220 ЦК України - якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. Таким чином, судом встановлено, що на момент укладання договору міни № 2 від 09.06.1998 року, договори, оформлені товарною біржею, визнавались дійсними, а сам правочин міни було вчинено з дотриманням вимог діючого на той час законодавства. Проте, враховуючи зміни у законодавстві, на теперішній час угоди щодо відчуження нерухомого майна підлягають обов'язковому нотаріальному посвідченню. При цьому, суд погоджується із позицією сторони відповідача, що у випадках укладання біржових угод без належного нотаріального посвідчення, такі договори підлягають визнанню дійсними у судовому порядку. З урахуванням вказаного, суд погоджується із доводами представника відповідача, що у зв'язку із відсутністю судового рішення про визнання дійсним договору міни нерухомого майна № 2 від 09.06.1998 року, державний нотаріус при прийнятті постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 25.04.2016 року, діяла правомірно та позбавлена можливості видати позивачу свідоцтво про право на спадщину за законом. Проаналізувавши встановлені обставини, суд не вбачає підстав для скасування постанови державного нотаріуса [PERSON] одеської державної нотаріальної контори [PERSON] про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 25.04.2016 року, у звязку із чим, вимоги позивача [PERSON] не підлягають задоволенню, так як необґрунтовані та недоведені.

Outcome: dismissed