Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-27 00:00:00

У травні 2018 року позивач [PERSON] звернувся до суду з вищевказаним позовом, в якому просить визнати за ним право власності на земельну ділянку сільськогосподарського призначення (несільськогосподарські угіддя) орієнтовною площею 1,0974 га, яка розташована по [ADDRESS]., цільове призначення - для обслуговування господарських будівель і дворів, а саме нежитлових будівель: цегляне - тваринницьке приміщення-корівник, загальною площею 1583,0 кв.м., літ. «Д» та цегляне - тваринницьке приміщення-корівник, загальною площею 828,0 кв.м., літ. «К», які належать йому на праві власності на підставі витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 15.04.2010 року № 25865568, реєстраційний номер об'єктів нерухомості: 20580715. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що згідно витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 15.04.2010 року №25865568, [PERSON] є власником нежитлової будівлі площею 1583,0 кв.м. та нежитлової будівлі площею 828,0 к.м., які розташовані по [ADDRESS]. Зазначені земельні ділянки відносяться до земель колективної власності бувшого КСА «Білоцерківська», право власності на яку посвідчується Державним актом на право колективної власності на землю серії [NUMBER], реєстраційний № 14 від 07.06.1996 року, виданого відповідно до рішення 5 сесії 22 скликання Шкарівської сільської ради від 22.11.1995 року. Загальна площа нежитлових будівель відповідно до технічних паспортів складає 2411,5 кв.м. З кадастрового плану земельної ділянки вбачається, що під будівлями знаходиться 0,2690 га землі, під проїздами, проходами та площадками знаходиться 0,8284 га землі, всього 1,0975 га землі. Тому для обслуговування нежитлових будівель позивачу необхідна земельна ділянка орієнтовною площею 1,0975 га. Позивач вважає, що набувши у власність нежитлові будівлі та споруди до нього перейшло право власності за земельні ділянки, на яких вони розміщені, без зміни їх цільового призначення, в розмірах, що зайнята будівлями та спорудами та на частину земельних ділянок, які необхідні для їх обслуговування. 23.03.2018 року позивач звернувся із заявою до ТОВ агрофірма «Білоцерківська», в якій просив надати йому дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення йому у власність земельної ділянки, однак відповіді на заяву він не отримав, що створює йому перешкоди в оформленні документації із землеустрою для відведення у власність земельної ділянки під нежитловими будівлями, які належать йому на праві власності. Позивач в судове засідання не з'явився, про дату, час та місце судового засідання повідомлений належним чином, представник позивача подала до суду клопотання про розгляд справи без її участі та участі позивача, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Відповідач ТОВ агрофірма «Білоцерківська» представника до суду не направив, про дату, час та місце судового засідання повідомлений належним чином, причини неявки суду невідомі. Залучені судом до участі у справі треті особи представників до суду не направили, про дату, час та місце судового засідання повідомлені належним чином, причини неявки суду невідомі. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про необхідність задоволення позову, з наступних підстав. Згідно витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 15.04.2010 року №25865568, [PERSON] є власником нежитлової будівлі літ. «Д» площею 1583,0 кв.м, літ. «К» площею 828,0 к.м., які розташовані по [ADDRESS] на підставі договору купівлі-продажу /613/05.03.2010/. Судом встановлено, що земельні ділянки, на яких розміщене належне позивачу нерухоме майно, належать до земель колективної власності КСА «Білоцерківська» село Шкарівка, що стверджується копією державного акту на право колективної власності на землю серії [NUMBER], який видано Шкарівській сільській раді Білоцерківського району Київської області на підставі рішення цієї ж ради від 22.11.1995 року, акт зареєстровано в Книзі записів державних актів на право колективної власності на землю за № 14. Згідно копії Статуту ПОП агрофірма «Білоцерківська», остання є правонаступником КСА «Білоцерківська». Відповідно до Статуту ТОВ агрофірма «Білоцерківська», остання є правонаступником усіх прав і обов'язків ПОП агрофірма «Білоцерківська», а також перереєстрованого колишнього радгоспу «Білоцерківський». З матеріалів справи вбачається, що вказані нежитлові споруди розміщені на земельній ділянці площею 1,0975 га. Згідно довідки міськрайонного управління у Білоцерківському районі та м. Білій Церкві Головного управління Держгеокадастру у Київській області №556/181/18 від 16.03.2018 року дана земельна ділянка рахується як землі сільськогосподарського призначення бувшого КСА «Білоцерківська» в межах Шкарівської сільської ради. Судом також встановлено, що позивач 23.03.2018 року звертався із заявою до ТОВ агрофірма «Білоцерківська», в якій просив надати йому дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення йому у власність земельної ділянки, однак, як вказано в позові, копію якого отримав відповідач, у встановлені законом строки відповіді на заяву не отримав, що створює йому перешкоди в оформленні документації із землеустрою для відведення у власність земельної ділянки під нежитловими будівлями, які належать йому на праві власності. Відповідно до ч. 4 та 6 ст. 5 ЗК України (чинного на час видачі зазначеного державного акта) у колективну власність були передані землі колективних сільськогосподарських підприємств, сільськогосподарських кооперативів, сільськогосподарських акціонерних товариств, в тому числі створених на базі радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств, землі садівничих товариств рішенням загальних зборів цих підприємств, кооперативів, товариств (сільськогосподарські та не сільськогосподарські угіддя). Відповідно до ст. 1 Указу Президента України від 08.08.1995 року № 720 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» паюванню підлягали сільськогосподарські угіддя, передані у колективну власність колективним сільськогосподарським підприємствам, сільськогосподарським кооперативам, сільськогосподарським акціонерним товариствам, в тому числі створеним на базі радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств. Тобто, несільськогосподарські угіддя (господарські шляхи і прогони, полезахисні смуги та інші захисні насадження, землі під господарськими будівлями і дворами, землі тимчасової консервації тощо) не паювалися. Відповідно до ст. 377 ЦК України (в редакції на час виникнення спірних правовідносин) до особи, яка придбала житловий будинок, будівлю або споруду, переходить право власності на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення, у розмірах, встановлених договором. Якщо договором про відчуження житлового будинку, будівлі або споруди розмір земельної ділянки не визначений, до набувача переходить право власності на ту частину земельної ділянки, яка зайнята житловим будинком, будівлею або спорудою, та на ту частину земельної ділянки, яка є необхідною для їх обслуговування. За положеннями ч. 1 ст. 120 ЗК України (в редакції на час виникнення спірних правовідносин) до особи, яка придбала житловий будинок, будівлю або споруду, переходить право власності на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення, у розмірах, встановлених договором. Якщо договором про відчуження житлового будинку, будівлі або споруди розмір земельної ділянки не визначений, до набувача переходить право власності на ту частину земельної ділянки, яка зайнята житловим будинком, будівлею або спорудою, та на ту частину земельної ділянки, яка є необхідною для їх обслуговування. Відповідно до п. «е» ч. 1 ст. 141 Земельного кодексу України підставами для припинення права користування земельної ділянки є набуття іншою особою права власності на житловий будинок, будівлю або споруду, які розташовані на земельній ділянці. Таким чином, право на земельну ділянку в набувача будинку, будівлі або споруди виникає з моменту набуття права на будинок, будівлю або споруду незалежно від будь яких подальших дій набувача щодо оформлення права на земельну ділянку. Таке оформлення може мати місце в подальшому, в тому числі шляхом підписання відповідного договору. Отже, при виникненні в іншої особи права власності на жилий будинок, будівлю або споруду право попереднього власника або користувача припиняється автоматично, в силу закону, без оформлення припинення права будь-якими актами та документами. Вказана норма є імперативною, отже відступ від неї на підставі договору не допускається. Крім того, згідно вищенаведених правових норм, в усіх випадках переходу права власності на жилий будинок, будівлю або споруду право на земельну ділянку виникає в набувача одночасно із виникненням права на розташовані на ній об'єкти. Як зазначено в п. 3.4 постанови Пленуму Вищого господарського суду України №6 від 17.05.2011 "Про деякі питання практики розгляду справ у спорах, що виникають із земельних відносин", за змістом статті 377 ЦК України та статті 120 ЗК України до особи, яка набула права власності на житловий будинок, будівлю або споруду, переходить право власності або право користування на земельну ділянку, на якій розміщено відповідне нерухоме майно, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача). У разі встановлення факту правомірного набуття особою права на нерухоме майно за наявності у попереднього власника належно оформленого права на земельну ділянку, на якій воно розміщене, необхідно враховувати, що така особа набула права на відповідну земельну ділянку. За ч. 1 ст. 182 ЦК України право власності та інші речові права на нерухомі речі, обмеження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Відповідно до ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. Оскільки позивачем здійснено державну реєстрацію права власності на нерухоме майно у визначеному на час придбання цього майна порядку, тому до нього перейшло і право власності на земельну ділянку, на якій розташоване це нерухоме майно без зміни її цільового призначення. Судом при вирішенні спору також враховується, що для обслуговування вказаних споруд необхідна площа земельної ділянки 1,0975 га, що знаходиться за адресою: [ADDRESS]. Таким чином, суд вважає за можливе визнати за позивачем право власності на вказану земельну ділянку з цільовим призначенням для обслуговування господарських будівель та дворів, як за набувачем нежитлових споруд, що узгоджується з правовою позицією Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, наведеною в ухвалі від 13.03.2013 року. Даючи оцінку встановленим обставинам та доказам в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов обґрунтований, тому підлягає до задоволення в повному обсязі.

Outcome: approved