Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-22 00:00:00

Позивач звернувся до суду з указаним позовом, посилаючись на ті обставини, що 06 липня 2007 року між ним та відповідачем 1 укладено кредитний договір про отримання кредитних коштів у вигляді непоновлювальної кредитної лінії у розмірі 34200,00 дол. США на наступні цілі: 28 800,00 доларів США - на придбання нерухомості, а також у розмірі 5 400, 00 доларів США - на сплату страхових платежів, у випадку та згідно порядку, передбачених п.п.2.1.3, 2.2.7 даного Договору, строком з 06 липня 2007 року до 06 липня 2022 року, та сплати процентів у розмірі 12 % на суму залишку заборгованості за кредитом. Того ж дня, у забезпечення виконання зобов'язання по кредитному договору було укладено іпотечний договір, предметом якого виступає: житловий будинок з надвірними будівлями і спорудами, що знаходиться в [ADDRESS] придбаний позивачем за кредитні кошти. Договір іпотеки посвідчений 06 липня 2007 року приватним нотаріусом Черкаського міського нотаріального округу Веліковою Н.А., зареєстрованого в реєстрі за № 3858. Договір іпотеки не був погоджений у встановленому порядку Органом опіки та піклування, завданням якого є захист прав неповнолітніх та малолітніх дітей при вирішенні питання розпорядження майном, яким вони володіють чи користуються. На момент, коли укладався договір позивач перебував у законному шлюбі з [PERSON] та мав неповнолітнього сина [PERSON], [INFO], якому на момент укладення договору було 9 років. Указана інформація була надана банку в анкеті-заяві, зокрема в пункті про родинний стан - "женат, есть дети". Також ця інформація була надана банку в ксерокопії паспорту, зокрема інформація про дитину та дружину. Також в анкеті-заяві, яку позивач заповнював перед укладенням договорів міститься інформація про майновий стан позивача, з якої видно, що будинок, який позивач мав передавати в іпотеку був його єдиним майном. Позивач вважає, що своїми діями, уклавши договір іпотеки, згідно якого в іпотеку було передано єдине житло, розташоване у [ADDRESS] та, земельну ділянку для обслуговування указаного житлового будинку площею 0,21 гектарів, на якій розміщений предмет іпотеки, без дозволу органу опіки та піклування, він істотно порушив законні права та інтереси його неповнолітньої дитини на законне право на житло, у зв'язку з чим просить суд визнати недійсним Договір іпотеки від «06» липня 2007 року, укладений між ним та Відповідачем 1, і посвідченим нотаріально відповідачем 2, зареєстрованим в реєстрі за № 3859 від 06 липня 2007 року, зобов'язати приватного нотаріуса Черкаського міського нотаріального округу Велікову Н.А., скасувати з реєстру іпотек та заборон відчуження запис про іпотеку та заборону відчуження нерухомого майна, яке було передано в іпотеку за договором іпотеки № СSІРG100000142 від «06» липня 2007 року укладеного між ним та Відповідачем 1. У судовому засіданні позивач та його представник позов підтримали, з підстав зазначених у ньому та зазначили, що перед укладенням договору кредиту та іпотеки, позивач з сім'єю проживав у іншому будинку у с. Сигнаївка, Шполянського району Черкаської області, що належить їх родичам. Власного житла у позивача та його дружини не було. Вказаний договір кредиту було укладено, з метою придбання власного житла, яке і було передано в іпотеку, з метою забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором. Після придбання житла та передачі його в іпотеку сім'я позивача переїхала проживати у зазначений будинок за адресою [ADDRESS]. Іншого житла не мали і не мають. Дитина навчалася у Степанківській ЗОШ, тобто сім'я постійно проживала у іпотечному будинку, а тому коли позивач став власником житла, то відповідно і у його дітей, як членів сім'ї виникло право на користування таким житлом, у відповідності ст. 405 ЦК України, тому укладення іпотечного договору без дозволу органу опіки та піклування є підставою для визнання договору іпотеки недійсним. Представник відповідача 1, проти позову заперечує, у судовому засіданні подав письмову заяву про застосування строків позовної давності, просить їх застосувати, оскільки закони, на які посилається позивач в обгрунтування позовних вимог існували на момент укладення спірного правочину, і те, що позивач не знав про їх існування не є поважною причиною пропуску строків позовної давності. Відповідач 2 - приватний нотаріус Черкаського міського нотаріального округу Велікова Н.А., у судове засідання не з'явилася, надіславши на адресу суду письмове заперечення проти позову, в якому проти позову заперечує з тих підстав, що під час укладення оскаржуваного договору були дотримані всі вимоги Закону, право на користування дітьми іпотечним житлом порушено не було, оскільки на момент вчинення правочину, такого права у неповнолітніх дітей не було, розгляд справи просить проводити без її участі. Представник третьої особи - Служби у справах дітей Черкаської РДА підтримує позовні вимоги позивача та просить їх задовольнити. Суд, заслухавши сторони по справі, дослідивши письмові матеріали встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. 06 липня 2007 року між відповідачем 1, з одного боку та позивачем з іншого боку укладено кредитний договір про отримання позивачем кредитних коштів у вигляді непоновлювальної кредитної лінії у розмірі 34200,00 дол. США на наступні цілі: 28 800,00 доларів США - на придбання нерухомості, а також у розмірі 5 400, 00 доларів США - на сплату страхових платежів у випадку та згідно порядку, передбачених п.п.2.1.3, 2.2.7 даного Договору, строком з 06 липня 2007 року до 06 липня 2022 року, та сплати процентів у розмірі 12 % на суму залишку заборгованості за кредитом. Того ж дня, з метою забезпечення виконання зобов'язання по вказаному кредитному договору було укладено іпотечний договір між тими ж сторонами, предметом якого виступає житловий будинок з надвірними будівлями і спорудами, що знаходиться в [ADDRESS] що придбаний позивачем за кредитні кошти і належить йому на праві приватної власності, та земельна ділянка для обслуговування житлового будинку площею 0,21 гектарів, на якій розміщений предмет іпотеки. Договір іпотеки посвідчений 06 липня 2007 року відповідачем 2 - приватним нотаріусом Черкаського міського нотаріального округу Веліковою Н.А., та зареєстровано в реєстрі за № 3858. Відповідно до договору іпотеки та анкети-заяви, яку позивач надавав банку перед укладенням договору іпотеки, позивач проживав та був зареєстрований за адресою [ADDRESS]. Згідно відміток в паспорті дружини позивача [PERSON] вона на час укладення спірного договору іпотеки теж була зареєстрована в с.Сигнаївка. Згідно довідки Степанківської сільської ради від 04 липня 2007 року, що була надана нотаріусом разом з письмовим запереченням, в [ADDRESS], що є предметом договору іпотеки, ніхто не зареєстрований. На момент укладення договору іпотеки позивач мав одну малолітню дитину - сина [PERSON], [INFO]. Згідно зі статтею 12 Закону України «Про основи соціального захисту бездомних осіб і безпритульних дітей» держава охороняє і захищає права та інтереси дітей при вчиненні правочинів щодо нерухомого майна, неприпустимим є зменшення або обмеження прав і охоронюваних законом інтересів. Частиною третьою статті 17 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що батьки або особи, які їх замінюють, не мають права без волу органів опіки і піклування, наданого відповідно до закону, укладати договори, які підлягають нотаріальному посвідченню та/або державній реєстрації, відмовлятися від належних дитині майнових прав, здійснювати поділ, обмін, відчуження житла, зобов'язуватися від імені дитини порукою, видавати письмові зобов'язання. Батьки малолітньої дитини не мають права без дозволу органу опіки та піклування вчиняти правочини щодо її майнових прав, у тому числі й відмовлятися від майнових прав дитини (пункт 3 частини другої статті 177 СК України). Відповідно до частини третьої статті 18 Закону України «Про охорону дитинства» органи опіки та піклування зобов'язані здійснювати контроль за додержанням батьками або особами, які їх замінюють, майнових та житлових прав дітей при відчуженні жилих приміщень та купівлі нового житла. Отже, у разі вчинення правочину щодо нерухомого майна (договір іпотеки), право власності на яке або право користування яким мають діти, попередня згода органу опіки та піклування є обов'язковою. Верховний Суд України від 16 березня 2016 року висловив правову позицію по даній справі, яка полягає у тому, що укладення батьками правочинів, предметом яких є житлові приміщення, право користування якими мають малолітні або неповнолітні діти, без попередньої згоди органу опіки та піклування є підставою для визнання цих правочинів недійсними, як передбачено статтями 203, 215 ЦК України. Так, ч.6 ст. 203 ЦК України передбачено, що правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей. Ч.1 ст. 215 ЦК України визначено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Частиною першою статті 405 ЦК України визначено, що члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. За змістом цієї статті право членів сім'ї власника будинку користуватись жилим приміщенням може виникнути та існувати лише за наявності права власності на будинок в особи, членами сім'ї якої вони є; з припиненням права власності особи втрачається й право користування жилим приміщенням у членів сім'ї. Вирішуючи спори щодо захисту прав дітей під час укладення договорів іпотеки, суди повинні в кожному конкретному випадку перевіряти право користування житловим приміщенням дитиною, яке може ґрунтуватися на документальній підставі (довідка про наявність зареєстрованих осіб на житловій площі, серед яких зазначена й дитина) та на законі (стаття 405 ЦК України). У судовому засіданні, згідно наданих табелів Степанківської ЗОШ син позивача - [PERSON], навчався та закінчив Степанківську загальноосвітню школу, що свідчить про те, що після придбання будинку, який передано позивачем в іпотеку, його сім'я переїхала з Шполянського району, де проживали у будинку родичів, проживати у придбаний будинок і проживає у зазначеному будинку до даного часу. Згідно довідок з реєстру речових прав на нерухоме майно та витягів з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно ні за позивачем, ні за його дружиною не зареєстровано іншого нерухомого майна, окрім іпотечного будинку за позивачем. Таким чином, на момент придбання указаного будинку по [ADDRESS] іншого житла у позивача та його сім'ї не було і метою придбання зазначеного будинку було саме проживання у ньому. Таким чином, придбавши указаний будинок за кредитні кошти та набувши право власності позивачем на нього, у його дружини та малолітньої дитини виникло право користування на нього, згідно ст. 405 ЦК України. За таких обставин, при передачі у іпотеку житлового будинку, право користування на який виникло у малолітньої дитини, попередня згода органу опіки та піклування на такий правочин була обов'язковою. Тому договір іпотеки вчинений позивачем суперечив правам та інтересам його малолітнього сина, відтак є підстави для визнання договору іпотеки недійсним, і вимоги позивача в цій частині є обґрунтованими. Разом з тим, представником відповідача 1 у судовому засіданні подано заяву про застосування судом строку позовної давності до спірних правовідносин. У судовому засіданні представник відповідача 1 мотивував указане клопотання тим, що договір іпотеки було укладено позивачем з відповідачем у 2007 році, а до суду з позовом позивач звернувся у 2015 році, таким чином пропустивши встановлений загальний строк позовної давності у три роки. Відповідно до ч. 1 ст. 257 Цивільного Кодексу України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Спірний договір іпотеки було укладено 06 липня 2007 року. Згідно ч. 1 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Як встановлено з пояснень, даних позивачем у судовому засіданні, він не знав про положення законів, які передбачають обов'язкову попередню згоду органів опіки та піклування перед укладенням договору іпотеки, у разі наявності права користування на іпотечне житло у малолітніх дітей. Про указані закони йому стало відомо лише у 2014 році, коли ПриватБанк звернувся до нього з позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки та виселення і суд запитав чи була згода органу опіки та піклування на вчинення оскаржуваного правочину. Однак, суд констатує, що незнання законів не є поважною причиною для пропуску строків давності, оскільки існування законів, на момент вчинення правочину, на які посилаються позивачі, зокрема ст. 405 ЦК України та ч.4 ст. 12 ЗУ «Про основи соціального захисту бездомних осіб і безпритульних дітей» від 02 червня 2005 року, свідчить про те, що особа могла довідатися про порушення свого права ще під час укладення договору іпотеки. Крім того, про поновлення чи продовження таких строків не було заявлено стороною позивача у справі. Відповідно до ч. 4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Оскільки позовна вимога щодо визнання договору іпотеки недійсним не підлягає до задоволення, у зв'язку з пропуском строків позовної давності позивачем, то відповідно і вимога про зобов'язання нотаріуса до вчинення певних дій не може бути задоволена.

Outcome: dismissed