Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-18 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом, мотивуючи тим, що з травня 2012 року вона проживала разом з відповідачем. За час спільного проживання в них народилася донька - [PERSON], [INFO], однак при реєстрації народження, батька дитини було записано зі слів матері - [PERSON], так як після припинення сумісного проживання, відповідач своє батьківство заперечує та добровільно не надає матеріальної допомоги на утримання дитини, тому позивач просить суд визнати [PERSON] батьком дитини та стягнути з нього аліменти на утримання доньки. Позивач та її представник в судовому засіданні позов підтримали. Відповідач в судове засідання не з'явилася, про день, час та місце слухання справи був повідомлений належним чином через повідомлення в газеті «Народне слово» №25 від 18 червня 2015 року. Згідно ч.9 ст.74 ЦПК України - відповідач, місце проживання (перебування чи роботи) або місцезнаходження якого позивачеві невідоме, навіть після його звернення до адресного бюро і органів внутрішніх справ, викликається в суд через оголошення у пресі. З опублікуванням оголошення про виклик відповідач вважається повідомленим про час і місце розгляду справи. Суд заслухавши сторони, допитавши свідків, дослідивши документи справи, вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. В ході судового слідства встановлено, що з травня 2012 року по 2014 рік позивач проживала разом з відповідачем, офіційно шлюб не реєстрували. Як стверджує позивач, від спільного проживання у неї з відповідачем [INFO] народилася донька [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER], видане [INFO] відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Петрівського районного управління юстиції у Кіровоградській області (а с.7). Під час реєстрації дитини запис про батька у свідоцтві про народження дитини був зроблений зі слів матері відповідно до ч.1 ст.135 Сімейного кодексу України, тобто особу, яку вказала позивач батьком її дитини - [PERSON], так як після припинення сумісного проживання, відповідач своє батьківство заперечує та добровільно не надає матеріальної допомоги на утримання дитини. Відповідно до ст. 121 СК України, права та обов'язки матері, батька і дитини ґрунтуються на походженні дитини від них, засвідченому органом державної реєстрації актів цивільного стану в порядку, встановленому статтями 122 та 125 цього Кодексу. У відповідності з ч. 2 п. 3 ст. 125 СК України, якщо мати та батько дитини не перебувають у шлюбі між собою, походження дитини від батька визначається за рішенням суду. У відповідності з ч.1 ст.128 Сімейного кодексу України, за відсутності заяви, право на подання якої встановлено ст.126 Сімейного кодексу, батьківство щодо дитини може бути визнане за рішенням суду. Підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до Цивільного процесуального кодексу України. Позов про визнання батьківства може бути пред'явлений матір'ю, опікуном, піклувальником дитини, особою, яка утримує та виховує дитину, а також самою дитиною, яка досягла повноліття. Позов про визнання батьківства може бути пред'явлений особою, яка вважає себе батьком дитини. Позов про визнання батьківства приймається судом, якщо запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень вчинено відповідно до частини першої статті 135 цього Кодексу. Згідно ч. 1 ст. 135 СК України, при народженні дитини у матері, яка не перебуває у шлюбі, у випадках, коли немає спільної заяви батьків, заяви батька або рішення суду, запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень провадиться за прізвищем матері, а ім'я та по батькові батька дитини записуються за її вказівкою. Згідно актового запису запис про батька зроблено за заявою матері відповідно до частини першої статті 135 цього Кодексу, судом встановлено, що батьківство дитини позивача не визнається відповідачем повністю, що дає право на звернення до суду позивачу з даним позовом. Зазначена позиція висловлена і в Постанові Пленуму Верховного Суду України, від 15.05.2006 № 3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів", справи про визнання батьківства суд розглядає у позовному провадженні. У таких справах позови осіб, зазначених у ч. 3 ст. 128 СК, приймаються до судового розгляду, якщо: дитина народжена матір'ю, яка не перебуває у шлюбі, немає спільної заяви батьків, заяви батька або рішення суду і запис про батька дитини в Книзі реєстрації народжень учинено за прізвищем матері, а ім'я та по батькові дитини записано за вказівкою матері (ч. 1 ст. 135 СК). Відповідно до статей 213, 215 ЦПК рішення щодо визнання батьківства (материнства) має ґрунтуватися на всебічно перевірених судом даних, що підтверджують або спростовують заявлені вимоги чи заперечення проти них, а його резолютивна частина - містити всі відомості, необхідні для реєстрації батьківства (материнства) в органах РАЦС (прізвище, ім'я та по батькові матері й батька, число, місяць і рік їх народження, громадянство, а також номер актового запису про народження дитини, коли та яким органом його вчинено). В ході судового розгляду справи були допитані свідки: [PERSON], [PERSON] та [PERSON], які підтвердили факт того, що сторони перебували з травня 2012 року по 2014 рік у фактичних шлюбних відносинах і від сумісного проживання у них народилася донька, після народження якої сторони припинили сумісне проживання. Але основним доказом обгрунтованості позовних вимог, а саме визнання батьківства є висновок генетичної експертизи, а саме молекулярно-генетичний аналіз ДНК, яким повинно бути встановлено, чи може відповідач являтися біологічним батьком дитини позивача і саме таким чином, повинно бути доведене батьківство відповідача. Відповідач [PERSON] не брав участі у розгляді справи, так як про день, час та місце слухання справи був повідомлений належним чином через повідомлення в газеті. А позивач та її представник в ході судового розгляду справи клопотання щодо проведення генетичної експертизи, для встановлення батьківства відповідача, не заявляли. Відповідно до ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених ст.61ЦПК України. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не можутьгрунтуватися на припущеннях. У відповідності до ст.58 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Згідно ч. 1 ст. 61 ЦПК України, обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. На думку суду позивач не довела того, що відповідач є біологічним батьком її дитини. Вказані правовідносини регулюються ст. ст. 58, 60, 61 ЦПК України, ст. ст. 121, 125, 126, 128, 135 Сімейного Кодексу України та Постановою Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів».

Outcome: dismissed