Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-20 00:00:00

У серпні 2015 року позивач звернувся з позовом до суду, в якому просив: в рахунок виконання зобов'язання щодо оплати заборгованості в сумі 365 784, 95 грн. за кредитним договором № 0050/0707/88-156 від 23.07.07 року звернути стягнення на предмет іпотеки шляхом визнання за ПАТ «Дельта Банк» права власності на однокімнатну квартиру під [ADDRESS], загальною площею 32, 60 кв. м. Свої вимоги мотивує тим, що 23.07.07 року між АКБ «ТАС-Комерцбанк» (правонаступником якого є ПАТ «Сведбанк», відповідно до Договору Купівлі-продажу прав вимоги за кредитами, АТ «Дельта Банк» набув право вимоги по кредитному договору) та відповідачем було укладено кредитний договір № 0050/0707/88-156, згідно з умовами якого позивач надав відповідачу кредитні кошти у розмірі 40 000,00 дол. США з розрахунку 12,5 % річних строком по 22.07.2017 року, які відповідач зобов'язався повернути в повному обсязі. Також зазначає, що з метою забезпечення виконання грошових зобов'язань за вказаним кредитним договором іпотекодавець за договором іпотеки № 0050/0707/88-156Z-107 від 23.07.07 року передав в іпотеку нерухоме майно: однокімнатну квартиру під [ADDRESS], загальною площею 32, 60 кв. м. Позивач посилається, що через неналежне виконання умов Договору у відповідача станом на 31.03.15 року утворилась заборгованість перед позивачем у розмірі 365 784, 95 грн., яка складається з: тіла кредиту - 295 634, 90 грн.; відсотків - 33 049, 59 грн.; пеня - 34 705, 18 грн.; 3% річних прострочки по тілу - 1 978, 79 грн.; 3% річних прострочки по процентам - 416, 49 грн. Позивач вважає, що через неналежне виконання зобов'язань, забезпечених іпотекою, позивач має право для звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом визнання за позивачем право власності на предмет іпотеки. Враховуючи вищевикладене, просив позов задовольнити. Представник позивача в судове засідання не з'явився, подав заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Відповідач та його представник в судовому засіданні заперечували проти позову та просили відмовити в його задоволенні. Вислухавши відповідача, представника відповідача, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 1054 Цивільного кодексу України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Судом встановлено, що 23.07.2007 року між АКБ «ТАС-Комерцбанк» (правонаступником якого є ПАТ «Сведбанк») та [PERSON], був укладений кредитний договір № 0050/0707/88-156, за умовами якого Банк надав Позичальнику кредитні кошти у розмірі 40 000,00 доларів США з розрахунку 12,5 % річних на строк з 23.07.2007 року по 23.07.2017 року. Виконання Позичальником зобов'язань за кредитним договором забезпечувалось іпотекою відповідно до укладеного між АКБ «ТАС-Комерцбанк» та [PERSON] Іпотечного договору № 0050/0707/88-156Z-107 від 23.07.07 року, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Меліховою О.В., згідно з яким предметом іпотеки є однокімнатна квартира під [ADDRESS]. Відповідно до умов договору, укладених між Банком та Позичальником, відповідач зобов'язався повернути кредит у повному обсязі в терміни та розмірах, що встановлені графіком погашення кредиту, але в будь-якому випадку не пізніше 23.07.2017 року, якщо тільки не застосовується інший термін повернення кредиту відповідно до умов цього Договору та-або згідно умов відповідної угоди Сторін. За умовами п. 6.1.3 Кредитного договору Банк має право звернути стягнення на предмет іпотеки, відповідно до чинного законодавства України та умов іпотечного договору у випадку порушення позичальником своїх зобов'язань за цим договором. Згідно з ст.ст. 525, 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст.1049 Цивільного кодексу України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно з ст.611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Як вбачається з матеріалів справи Позичальник належним чином не виконала умови Кредитного договору, внаслідок чого станом на 31.03.2015 р. наявна заборгованість в розмірі 365 784, 95 гривень, з яких: заборгованість по кредиту - 295 634, 90 гривень, заборгованість за відсотками - 33 049, 59 гривень, пеня в сумі 34 705, 18 гривень, сума за ставкою 3% річних від простроченої заборгованості по тілу кредиту -1 978, 79 гривень, сума за ставкою 3% річних від простроченої заборгованості по відсоткам - 416, 49 гривень. Відповідно до п. 11 Іпотечного договору, укладеного між АКБ «ТАС-Комерцбанк» та [PERSON], Іпотекодержатель набуває право звернути стягнення на предмет іпотеки в разі невиконання іпотекодавцем основного зобов'язання повністю або частково, у т.ч. якщо іпотекодавець не поверне іпотекодержателю суму кредиту, проценти за користування кредитом, пеню, іншу заборгованість, не сплатить платежі та штрафи, що передбачені та/або випливають з основного зобов'язання, а також в інших випадках, передбачених Основним зобов'язанням та цим договором, у тому числі у випадку одноразового прострочення Основного зобов'язання (як основного боргу, так і процентів за ним). При настанні зазначених у першому абзаці цього пункту Договору випадків Іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю письмову вимогу про усунення порушення основного зобов'язання та зобов'язань, передбачених цим договором, у строк, що не перевищує тридцяти днів, та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотеко держателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі розпочати звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до умов цього договору. Відповідно п. 12 Іпотечного договору, за вибором іпотекодержателя застосовується один з наведених нижче способів звернення стягнення на предмет іпотеки та задоволення вимог іпотекодержателя: 12.1. рішення суду; 12.2. У безспірному порядку на підставі виконавчого напису нотаріуса. Для отримання виконавчого напису іпотекодержатель подає нотаріусу документи, що підтверджують безспірність заборгованості іпотекодавця за основним зобов'язанням, а саме: заяву про невиконання іпотекодавцем умов основного зобов'язання, розрахунок заборгованості, свій примірник цього договору. Виконавчий напис вчиняється на примірнику даного договору, який після нотаріального посвідчення буде видано іпотеко держателю. Вчинений нотаріусом виконавчий напис може бути оскаржено іпотекодавцем виключно в судовому порядку. Відповідно до п. 14 іпотечного договору, суперечки, що виникають при виконанні цього договору, вирішуються в судовому порядку, встановленому чинним законодавством України. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про іпотеку» іпотека - вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом. Частиною 1 ст. 33 Закону України «Про іпотеку» визначено, що у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Частинами 1 та 3 ст. 36 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками, може передбачати передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання у порядку, встановленому ст. 37 цього Закону. Згідно ч. 1 ст. 37 Закону України «Про іпотеку» іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання. Отже, передбачений вищевказаною нормою договір про задоволення вимог іпотекодеожателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору, повинні відповідати загальним положенням про договір, установленим розділом II книги п'ятої ЦК України. При дотриманні цих умов іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки з дотриманням умов звернення стягнення та порядку реалізації, передбачених Законом України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрації обтяжень». В силу положень ст.37 Закону України «Про іпотеку» Іпотекодержатель набуває предмет іпотеки у власність за вартістю, визначеною на момент такого набуття на підставі оцінки предмета іпотеки суб'єктом оціночної діяльності. У разі набуття права власності на предмет іпотеки іпотекодержатель зобов'язаний відшкодувати іпотекодавцю перевищення 90 відсотків вартості предмета іпотеки над розміром забезпечених іпотекою вимог іпотекодержателя. Звертаючись до суду з даним позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки в рахунок погашення заборгованості Позичальника за Кредитним договором шляхом визнання права власності на квартиру під [ADDRESS], позивач не надав суду оцінку предмета іпотеки і представник позивача в ході розгляду даної справи клопотання про призначення експертизи з метою визначення вартості предмета іпотеки не заявляла, не зважаючи на те, що судом були роз'яснені права і обов'язки сторони щодо необхідності доведення заявлених вимог. З огляду на викладене, суд вважає, що позивачем не був дотриманий порядок звернення стягнення на предмет іпотеки, передбачений ст.37 Закону України «Про іпотеку», у спосіб, обраний позивачем, а саме визнання права власності, в частині визначення вартості предмета іпотеки на момент набуття такого права. Крім того, відповідно до ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Іпотекодавець, виходячи з положень ч. 2 ст. 16 ЦК України, ч. 3 ст. 33, ст. 36, ч. 1 ст. 37 Закону України від 5 червня 2003 р. № 898-IV "Про іпотеку" не позбавлений права звернутись до суду за захистом своїх прав, однак у разі їх порушень або невизнання. Крім того, в силу положень Закону України «Про іпотеку» всі зміни до Іпотечного договору підлягають державній реєстрації у встановленому законом порядку. Позивачем не надано доказів, що у визначений законом спосіб були зареєстровані зміни до Іпотечного договору в частині зміни Іпотекодержателя, а тому суд вважає, що позивач не довів своє право вимоги щодо звернення стягнення на предмет іпотеки, оскільки таке право відповідно до положень Закону України «Про іпотеку» надано Іпотекодержателю. Відповідно до положень ст..ст.10,60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обов'язок доказування закон покладає на сторони у справі. Позивач розпорядився своїми правами щодо визначення обсягу доказів, які надані на підтвердження заявлених вимог, клопотань про витребування інших доказів або доручення до матеріалів справи додаткових доказів в ході розгляду справи не заявляв. Враховуючи викладені обставини в їх сукупності, оцінюючи всі досліджені судом докази, суд вважає, що позов є необґрунтованим, не доведеним, а тому не підлягає задоволенню. Питання щодо судових витрат суд вирішує на підставі положень ст. 88 ЦПК України.

Outcome: dismissed