Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-22 00:00:00

07.05.2019 року позивачі [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] звернулися до суду з позовом до Дмитрівської сільської ради Болградського району та просять визнати за ними право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та дворовими спорудами при ньому, розташованого за адресою: [ADDRESS] , за кожним по 1/6 частині, як за членами колгоспного двору та окрім цього позивач [PERSON] просить визнати за ним право власності на 1/6 частину цього ж будинку, як за спадкоємцем за законом першої черги, після смерті [PERSON] , померлого [INFO] . При цьому позивачі посилаються на те, що вищезазначений будинок станом на 14 квітня 1991 року відносився до типу «колгоспний двір» до складу якого входили [PERSON] , який помер [INFO] , та позивачі [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , тобто кожний придбав право власності на 1/6 частину житлового будинку. Після смерті [PERSON] його частку у житлового будинку успадкував син [PERSON] , який прийняв спадщину у встановленому законом порядку, але постановою приватного нотаріуса йому відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом у зв`язку з відсутністю правовстановлюючого документу на ім`я померлого.Також усім позивачам рішенням державного реєстратора прав на нерухоме майно відмовлено в проведенні реєстрації права власності на їх частку будинку, через відсутність правовстановлюючого документу на будинок. Тому позивачі звернулися до суду з цім позовом. Позивачі [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] в судове засідання не з`явилися, просять розглянути справу у їх відсутності. Представник відповідача Дмитрівської сільської ради Болградського району Одеської області до суду не з`явився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги визнав в повному обсязі та не заперечує проти їх задоволення. Відповідно до ч.3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Вивчивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, суд прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню в повному обсязі виходячи з наступного. В судовому засіданні встановлено, що станом на 14 квітня 1991 року житловий будинок, розташований за адресою: [ADDRESS] , належав до типу колгоспного двору та до його складу входили члени цього двору: [PERSON] (помер [INFO] ) та позивачі [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] - свідоцтво про шлюб серії [NUMBER] від 19.11.2011 року (а.с.20)) [PERSON] . На підставі ст. 123 ЦК України в редакції 1963 року, яка діяла станом на 14 квітня 1991 року, кожен член колгоспного двору придбав право власності на майно цього колгоспного двору в рівних частках, тобто по 1/6 частки будинку з господарськими будівлями та дворовими спорудами. Це підтверджується довідкою Дмитрівської сільської ради Болградського району Одеської області №102 від 25.02.2019 року (а.с.24). Відповідно до абз.2 п.6 Інструкції про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР від 31.01.1966 року, яка втратила чинність в 1996 році, не підлягали реєстрації будинки та домоволодіння, що розташовані в сільських населених пунктах, які адміністративно підпорядковані містам або селищам міського типу, але до них не приєднані. У сільській місцевості оформлення індивідуальних (приватних будинків) станом на 1991 рік здійснювалось шляхом внесення відповідного запису у погосподарській книзі сільської ради та відкриття особового рахунку на ім`я власника. Згідно ч.1 ст.3 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" від 01.07.2004 року зі змінами та доповненнями, державна реєстрація прав є обов`язковою. В ч.4 ст.3 цього ж Закону визначено, що права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, якщо на момент виникнення прав та їх обтяжень діяло законодавство, що не передбачало обов`язкової реєстрації таких прав та їх обтяжень. Згідно із абз. 3 частини 3 ст. 19 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" державна реєстрація прав власності , з подальшою видачею свідоцтва про право власності на об`єкти ( індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі і споруди, прибудови до них), що розташовані на територіях сільських рад та які закінчені будівництвом до 05 серпня 1992 року, щодо яких раніше не здійснювалась державна реєстрація прав власності для осіб, за якими закріплені особові рахунки в погосподарських книгах відповідних сільських рад, здійснюється на підставі поданої заяви та виписки із зазначених книг, наданої виконавчим органом сільської ради (у разі, якщо такий орган не створений, - сільським головою) або відповідною архівною установою, а також інших документів, визначених у Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень. Рішенням державного реєстратора прав на нерухоме майно № 46241423 від 01.04.2019 року позивачам відмовлено у проведенні державної реєстрації права власності на вищевказаний житловий будинок через відсутність у них правовстановлюючого документу на цей будинок (а.с.37). Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Також судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 07.06.2016 року, виданого Болградським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області, а/з №407, [PERSON] , помер [INFO] (а.с.19). Спадкоємцем після його смерті є син [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданого 14.01.1958 року Дмитрівською сільської радою Болградського району Одеської області, актовий запис № 3 (а.с.12), тобто відповідно до ст. 1261 ЦК він є спадкоємцем за законом першої черги. Спадщину він прийняв шляхом звернення до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини (а.с.54) відповідно до ч.1 ст. 1269 ЦК України, що також підтверджується матеріалами спадкової справи № 230Б/2019, заведеною державним нотаріусом Болградської районної державної нотаріальної контори №263/2016, з якої також вбачається, що на деяке майно спадкоємець вже отримав відповідні свідоцтва про право на спадщину за законом (а.с.101, 103, 104). Постановою державного нотаріуса Київської районної нотаріальної контори у місті Одесі Баранової О.В. від 15.02.2019 року, позивачу [PERSON] було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, у зв`язку з відсутністю правовстановлюючого документу, який підтверджував би належність житлового будинку спадкодавцю. Інший спадкоємцем після смерті [PERSON] , його дружина [PERSON] (а.с.62), 13.09.2016 року відмовилась від прийняття спадщини за законом, про що свідчить її заява № 677, оригінал якої міститься в матеріалах спадкової справи (а.с.53). Відповідно до ч.1 ст.1273 ЦК України спадкоємець за заповітом або за законом може відмовитися від прийняття спадщини протягом строку, встановленого ст.1270 цього Кодексу. Заява про відмову від прийняття спадщини подається нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, оскільки відповідач визнав позов і обставини визнані сторонами не підлягають доказуванню у відповідності до ст. 82 ч.1 ЦПК України. Судом не виявлено обставин, що суперечать закону або порушують права, свободи чи інтереси інших осіб.

Outcome: approved