Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-13 00:00:00

27 серпня 2013 року позивач ПАТ «КБ «Експобанк» в особі свого представника [PERSON] звернувся до суду із цивільним позовом в якому просив стягнути із відповідача [PERSON] суму заборгованості за кредитним договором №60/2008 USD від 05.03.2008 року в розмірі 1\~ 062\~ 468 гривень 53 копійки, а також судовий збір в розмірі 3441 гривень. Заочним рішенням Новобузького районного суду Миколаївської області від 18.10.2013 року даний позов було задоволено в повному обсязі. Однак ухвалою Новобузького районного суду Миколаївської області від 11.12.2013 року заочне рішення від 18.10.2013 року було скасовано, а справу призначено до розгляду у загальному порядку. Ухвалою Новобузького районного суду Миколаївської області від 14.01.2015 року дана позовна заява була залишена без розгляду відповідно до п.3 ст.207 ЦПК України. Однак ухвалою апеляційного суду Миколаївської області від 02.03.2015 року ухвалу Новобузького районного суду Миколаївської області від 14.01.2015 року було скасовано, а справу направлено для продовження розгляду. Представник позивача направив до суду заяву в якій просив справу слухати за його відсутності у судовому засіданні, позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив їх задовольнити. Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, заперечував проти задоволення позову, крім того просив застосувати до спірних правовідносин строк позовної давності. Суд, заслухавши представника відповідача, вивчивши позовну заяву, дослідивши матеріали справи в їх сукупності дійшов наступного висновку. Судом встановлено, що між позивачем та відповідачем 05.03.2008 року було укладено кредитний договір №60/2008 USD в іноземній валюті та на загальну суму 43457 доларів США зі сплатою 12 % на рік за користування кредитом із кінцевим терміном повернення кредиту 04.03.2015 року. Відповідач отримав кредитні кошти, що підтверджується заявою про видачу готівки №24 від 05.03.2008 року. Згідно умов вищевказаного кредитного договору позивальник (відповідач) взяв на себе зобовязання щомісяця частинами повертати кредит (відповідно графіку), щомісяця сплачувати проценти за користування кредитом у розмірі 12%, а також комісію за кредитне обслуговування в розмірі 0,2% від залишку заборгованості за кредитом. Однак, у порушення умов кредитного договору (п.п.1.2, 1.3, 3.5, 4.5.1), відповідач свої зобовязання не виконував в повному обсязі, у звязку з чим станом на 30.04.2013 року виникла заборгованість по поверненню кредиту у сумі 1\~ 062 468 гривень 53 копійок, з яких: прострочена заборгованість за кредитом 321\~ 413,80 грн.; прострочена заборгованість за нарахованими процентами 1\~ 809,14 грн.; прострочена заборгованість за комісією - 11\~ 714,04 грн.; пеня за несвоєчасне повернення кредиту 655\~ 894,15 грн.; пеня за несвоєчасну сплату нарахованих процентів 43\~ 272,39 грн.; пеня за несвоєчасну спліту комісії 28\~ 365,01 грн. Згідно зі ст.ст.525,526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору, а одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається. У відповідності із ч.2 ст.1054 та ч.2 ст.1050 ЦК України наслідками порушення боржником зобовязання щодо повернення чергової частини суми кредиту є право заявника достроково вимагати повернення усієї суми кредиту. Відповідно до ст.257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Із п.7.4 Кредитного договору вбачається, що вищевказаний загальний та спеціальний строк позовної давності\~ встановлено в 3 роки, а тому до спірних правовідносин належить застосовувати\~ трирічний\~ строк\~ позовної давності. Виходячи із системного аналізу норм ст. ст. 261, 530, 631 ЦК України, у разі порушення боржником строків сплати чергових платежів, передбачених договором, відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України кредитор протягом всього часу до закінчення строку виконання останнього зобовязання\~ вправі заявити вимоги про дострокове повернення тієї частини позики, що підлягає сплаті разом з нарахованими процентами, а також стягнути несплачені до моменту звернення кредитора до суду з позовом, щомісячні платежі (з процентами) в межах позовної давності щодо кожного із цих платежів. В останньому випадку, перебіг позовної давності буде починатись в залежності від закінчення строку сплати кожного із щомісячних платежів. Оскільки умовами договору встановлені окремі самостійні зобовязання, які деталізують обовязок боржника повернути весь борг частинами та встановлюють самостійну відповідальність за невиконання цього обовязку, то право кредитора вважається порушеним з моменту недотримання боржником строку погашення кожного чергового траншу, а відтак і початок перебігу позовної давності за кожний черговий платіж починається з моменту порушення строку його погашення. Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом України у справі № 6-116 цс 13, де розяснено, що у разі порушення боржником строків сплати чергових платежів, передбачених договором, відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України кредитор протягом усього часу до встановленого договором строку закінчення виконання останнього зобовязання вправі заявити в суді вимоги про дострокове повернення тієї частини позики (разом з нарахованими процентами ст. 1048 ЦК України ), що підлягає сплаті. Несплачені до моменту звернення кредитора до суду платежі підлягають стягненню у межах позовної давності по кожному із платежів. Таким чином, оскільки за умовами укладеного сторонами договору погашення кредиту повинно здійснюватись позичальником частинами кожного 26 числа місяця, початок позовної давності для стягнення цих платежів необхідно обчислювати з моменту (місяця, дня) невиконання позичальником кожного із цих зобовязань. Відповідно до п.7 ч.13 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів», кредитодавцю забороняється вимагати повернення споживчого кредиту, строк давності якого минув. У звязку із цим позовна давність за позовом про повернення споживчого кредиту застосовується незалежно від наявності заяви сторони у спорі. Відповідно до п.30 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 30.03.2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», оскільки зі спливом строків позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо), положення пункту 7 частини тринадцятої статті 11 Закону України "Про захист прав споживачів" застосовуються й до додаткових вимог банку (іншої фінансової установи). Враховуючи те, що відповідач порушив зобовязання щодо сплати чергового\~ обовязкового мінімального платежу з 05.09.2008 року, щодо сплати заборгованості за відсотками з 06.10.2008 року, щодо сплати за пенею з 06.05.2008 року ( що видно із розрахунку заборгованості наданої позивачем), а позовна давність встановлюється законодавством та договором тривалістю 3 роки, за такого позивач пропустив строк звернення до суду з заявою про стягнення з відповідача заборгованості, оскільки повинен був звернутися до суду не пізніше 05.10.2011 року. Відповідно до ст. 268 ЦК України, вимоги позивача, не входять до вичерпного переліку вимог, на які позовна давність не поширюється. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові (частина четверта статті 267 ЦК України). На підставі викладеного, у відповідності зі ст. 256, 260,268 ЦК України, суд дійшов висновку, що вимоги позову не підлягають задоволенню - за спливом строку позовної давності.

Outcome: dismissed