Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-26 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом до територіальної громади міста Баштанка в особі [PERSON] міської ради Миколаївської області. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 11.01.2006 року між ним та ВАТ «[PERSON] агропромтехніка» в особі ліквідатора товариства [PERSON] було укладено договір купівлі-продажу №9, згідно умов якого він придбав нежитлове приміщення учбового корпусу, ідеальною часткою 32/100, що розташоване в м. Баштанка Баштанського району Миколаївської області по вулиці Олександра Сизоненка 9/12. Дану угоду було укладено в простій письмовій формі та зареєстровано на Чорноморській товарній біржі агропромислового комплексу за №1. Продавець ухилявся від нотаріального посвідчення даного договору. В звязку з тим, що при укладенні угоди не було дотримано її нотаріального посвідчення, позивач не може зареєструвати право власності на даний обєкт нерухомого майна, що є перешкодою у реалізації його права власності на вказане нерухоме майно, а тому звернувся до суду з даним позовом. Посилаючись на викладені обставини позивач просить визнати дійсним вищевказаний договір купівлі-продажу №9 від 11.01.2006 року. Ухвалою Баштанського районного суду Миколаївської області від 03.04.2018 року відкрито провадження по справі. 28.08.2018 року від відповідача\~[PERSON] міської ради Баштанського району Миколаївської області до суду надійшов відзив про визнання позову в повному обсязі, просили задовольнити позов та розглядати справу за відсутності їх представника. Ухвалою Баштанського районного суду Миколаївської області від 03.09.2018 року було відмовлено в прийнятті визнання відповідачем\~[PERSON] міською радою Баштанського району Миколаївської області позовних вимог. Від представника позивача надійшла заява про розгляд справи у її відсутність та відсутність позивача, позов підтримав в повному обсязі та просила його задовольнити. Наявний в матеріалах справи відзив містить клопотання відповідача про розгляд справи у відсутність їх представника, позовні вимоги визнають в повному обсязі та просили задовольнити позов. Від третьої особи надійшли пояснення, згідно яких Чорноморська товарна біржа агропромислового комплексу не заперечує проти задоволення позову, посилаючись на те, що угода була укладена відповідно до чинного законодаства, сторони домовились щодо всіх умов та відбулося повне виконання угоди. Дослідивши матеріали справи (копію договору купівлі продажу продажу №9 від 11.01.2016 року; копію акту прийому-передачі №1 від 11.01.2006 року; копію технічного паспорту на учбовий корпус, розташований в м. Баштанка по вулиці Олександра Сизоненка 9/12; копію ухвали Господарського суду Миколаївської області від 21.02.2006 року; копію рішення державного реєстратора від 21.02.2018 року; копію свідоцтва про державну реєстрацію ВАТ «[PERSON] агропромтехніка» та [PERSON] з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань станом на 07.03.2018 року; повідомлення КП "[PERSON] районне бюро технічної інвентаризації" від 14.03.2018 року за №83; копію квитанції до прибуткового касового ордера №28/11 від 11.01.2006 року; копію повідомлення арбітражного керуючого [PERSON] від 25.03.2013 року), суд приходить до наступного висновку. В судовому засіданні встановлено наступне. З наявної в матеріалах справи копії договору купівлі-продажу №9 (а.с.6) вбачається, що 11.01.2006 року ВАТ «[PERSON] агропромтехніка» в особі ліквідатора товариства [PERSON] та позивач [PERSON] на Чорноморській товарній біржі агропромислового комплексу уклали у простій письмовій формі договір купівлі-продажу нерухомості, за умовами якого ВАТ «[PERSON] агропромтехніка» в особі ліквідатора товариства [PERSON] продає, а [PERSON] купує нежитлове приміщення учбового корпусу, ідеальною часткою 32/100, що розташоване в м. Баштанка Баштанського району Миколаївської області по вулиці Олександра Сизоненка 9/12 за ціною 13653 грн. Договір було зареєстрвоано на Біржі за №9 від 11.01.2006 року. Того ж дня продавець та покупець підписали акт прийому-передачі нерухомого майна, згідно якого покупець прийняв вищевкане нерухоме майно та технічну документацію, сторони претензій одна до одної не мають. Відповідно до вимог ст. 210 ЦК України (в редакції, яка діяла на момент підписання угоди), правочин підлягає державній реєстрації лише у випадках, встановлених законом. Такий правочин є вчиненим з моменту його державної реєстрації. Із змісту\~ст.\~220\~ЦК України\~(в\~редакції,\~яка діяла\~на момент\~підписання угоди),\~у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним. Якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається. За змістом ст. 640 ЦК України\~(в\~редакції,\~яка діяла\~на момент\~підписання угоди) договір, який підлягає нотаріальному посвідченню або державній реєстрації, є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення або державної реєстрації, а в разі необхідності і нотаріального посвідчення, і державної реєстрації - з моменту державної реєстрації. Відповідно до вимог ст. 657 ЦК України (в редакції, яка діяла на момент підписання угоди) договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню та державній реєстрації. Пунктом 13\~ Постанови\~ПВСУ від\~06.11.2009\~року №9\~ «Про судову практику\~розгляду \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ цивільних\~справ про\~визнання правочинів\~недійсними» розяснено,\~що вирішуючи\~спір \~про визнання правочину, який підлягає нотаріальному посвідченню, дійсним, судам необхідно враховувати, що норма частини другої статті 220 ЦК України не застосовується щодо правочинів, які підлягають і нотаріальному посвідченню, і державній реєстрації, оскільки момент вчинення таких правочинів відповідно до статей 210 та 640 ЦК пов'язується з державною реєстрацією, тому вони не є укладеними і не створюють прав та обов'язків для сторін. З матеріалів справи вбачається, що вищевказаний договір купівлі-продажу нерухомого майна було укладено в письмовій формі та зареєстровано на товарній біржі, нотаріального посвідчення та державної реєстрації не було проведено. За такого, даний договір не може бути визнаний дійсним, оскільки момент його вчинення відповідно до статей 210 та 640 ЦК України пов'язується з державною реєстрацією, яка в даному випадку не відбулась, а тому даний договір в контексті вищевказаних положень ЦК України не є укладеним та відповідно права та обов'язки у сторін не виникли. Враховуючи наведене суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позову. Суд не бере до уваги визнання позову відповідачем виходячи з наступного. Відповідно до положень ст. 263 ЦПК України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Встановлені судом обставини свідчать про відсутність законних підстав для визнання даного правочину дійсним, а тому суд розцінює визнання позову відповідачем як таке, що суперечить закону. На підстав викладеного та

Outcome: dismissed