Jurisdiction: civil
Date: 2015-01-11 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідачів [PERSON], [PERSON] про встановлення порядку користування квартирою. В обґрунтування вимог вказує, що він є співвласником 1/4 частини, відповідачам також належить по ? частин квартири у спільній сумісній власності за [ADDRESS]. Посилаючись на те, що між ними виникли неприязні стосунки та вони не можуть дійти згоди про порядок користування квартирою, просив встановити порядок користування, а саме, виділити йому та його малолітньому сину [PERSON], який зареєстрований у даному житлі у користування кімнату площею 9,8 кв.м., [PERSON] та [PERSON], [PERSON] у користування житлові кімнати площею 16 кв.м. та 11,8 кв.м., а також лоджію 1,5 кв.м., балкон 0,9 кв.м. Залишити у спільному користуванні [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] коридор площею 11,0 кв.м., кухню площею 9,0 кв.м., ванну кімнату, вбиральню, вбудовану шафу, або надати у користування місце площею 9,4 кв.м. в одній із трьох кімнат. Крім того, вказав, що відповідачі чинять йому перешкоди у користуванні житлом, оскільки не допускають його в квартиру, провокують сварки, тому із серпня по грудень 2013 року він змушений був із своєю сім»єю проживати в Тернопільському обласному центрі соціально-психологічної допомоги «Родина». В судовому засіданні позивач посилаючись на наведене просить позов задовольнити. Відповідачі позов не визнали та суду пояснили, що позивач має ключі від квартири, йому ніхто не перешкоджає проживати у квартирі та вільно користуватися нею. Встановлення такого порядку користування квартирою порушить житлові права відповідачів. Також вказали, що у спірній квартирі зареєстровані [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] Судом встановлено, що як вбачається із копії свідоцтва про право власності на житло від 03 грудня 1995 року, виданого Тернопільським міським бюро технічної інвентаризації квартира [ADDRESS] належить на праві спільної сумісної власності [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON]. Як вбачається із копії технічного паспорту на спірну квартиру, вона складається із трьох ізольованих кімнат: площею 11,2 кв.м., площею 9,8 кв.м. та площею 16,0 кв.м., та приміщень загального користування - коридору, кухні, туалету, ванної кімнати. Загальна проектна площа квартири становить 64,4 кв.м., житлова площа 37,6 кв.м. Відповідно до довідки виданої ТОВ «Коменерго-Тернопіль -3» на вказаній житловій площі зареєстровані позивач [PERSON] та його син [PERSON], 2010 р.н., а також відповідачі: батько позивача [PERSON], мати позивача [PERSON], сестра позивача [PERSON] та її малолітня дочка [PERSON], 2013 р.н. На даний час у квартирі проживають відповідачі по справі та неповнолітня [PERSON] 2013 р.н., позивач та його малолітній син [PERSON], 2010 р.н. у вказаній квартирі не проживає. Суд, розглянувши справу, заслухавши пояснення сторін, дослідивши та оцінивши наявні у справі докази, вважає, що позовна заява не підлягає до задоволення виходячи із наступних підстав. Згідно з вимогами ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданими відповідно до цього Кодексу,в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно з вимогами ст. 369 ЦК України співвласники майна, що є у спільній сумісній власності володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. В силу вимог ст. 8 ЦК України, якщо цивільні відносини не врегульовані, вони регулюються тими правовими нормами, що регулюють подібні за змістом цивільні відносини ( аналогія права). Відповідно до вимог ст. 104 ЖК Української РСР член сім'ї наймача вправі вимагати, за згодою інших членів сім'ї, які проживають разом з ним, укладення з ним окремого договору найму, якщо жилу площу, що припадає на нього, може бути виділено у вигляді приміщення, яке відповідає вимогам статті 63 цього Кодексу. В силу вимог ст. 63 ЖК УРСР предметом договору найму жилого приміщення в будинках державного і громадського житлового фонду є окрема квартира або інше ізольоване жиле приміщення, що складається з однієї чи кількох кімнат, а також одноквартирний жилий будинок.Не можуть бути самостійним предметом договору найму: жиле приміщення, яке хоч і є ізольованим, проте за розміром менше від встановленого для надання одній особі (частина перша статті 48), частина кімнати або кімната, зв'язана з іншою кімнатою спільним входом, а також підсобні приміщення ( кухня, коридор, комора тощо). Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в п. 16 Постанови "Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України" від 12 квітня 1985 року за № 2, в силу ст. 104 Житлового кодексу України суд вправі задовольнити вимоги члена сім'ї наймача про поділ жилого приміщення, якщо жилу площу, що припадає на нього (або з урахуванням укладеної угоди про порядок користування жилим приміщенням), може бути виділено у вигляді ізольованого приміщення, яке складається з однієї або кількох кімнат, розмір якого не менше встановленого для надання одній особі. При поділі жилого приміщення за вимогою члена сім'ї наймача йому може бути виділено ізольоване жиле приміщення розміром меншим за жилу площу, що припадає на нього. Однак поділ не може бути допущений, коли це призведе до штучного погіршення житлових умов і викличе необхідність постановки особи на облік, як такої, що потребує поліпшення житлових умов. Судом встановлено, що спірна квартира складається із трьох кімнат площею 11,8 кв.м., 9,8 кв.м., 16,0 кв.м. Житлова площа квартири складає 37,6 кв.м. На момент вирішення спору в квартирі зареєстровані шість осіб, тобто на кожного із мешканців квартири припадає по 6,26 м.кв. житлової площі. Проте, при виділенні позивачу разом із його малолітнім сином [PERSON], 2010 р.н., у користування кімнати житловою площею 9,8 кв.м. на кожного із них буде припадати по 4,9 кв.м. площі, що є меншим за жилу площу, яка установлена для надання одній особі. Крім цього, суд вважає, що такий поділ призведе до штучного погіршення житлових умов позивача і викличе необхідність постановки його на облік, як такого, що потребує поліпшення житлових умов. Також, відповідачі заперечують проти такого порядку користування квартирою. Враховуючи вищенаведені вимоги закону та встановленні обставини справи, суд приходить до висновку, що у задоволенні позовних вимог [PERSON] про встановлення порядку користування квартирою за [ADDRESS] шляхом виділення йому та його малолітнньому сину у користування кімнати площею 9,8 кв.м., а відповідачам - кімнати площею 16 кв.м., 11,8 кв.м., а також лоджію і балкон слід відмовити. Крім цього, суд вважає, що не підлягають до задоволення, із наведених підстав, вимоги позивача в частині надання йому та малолітньому сину у користування місце площею 9.4 кв.м. Крім цього, позивачем не представлено суду доказів, які підтверджують те, що відповідачами чиняться йому перешкоди щодо спільного користування коридором, кухнею, ванною кімнатою, вбиральнею та вбудованою шафою. Згідно з вимогами ст. 369 ЦК України співвласники майна, що є у спільній сумісній власності володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Згідно з вимогами ст. 10, 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини на які посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. На підставі наведеного,

Outcome: dismissed