Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-13 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом, в якому просить визнати будинок за адресою: [ADDRESS] її особистою приватною власністю. Згідно заяви про збільшення позовних вимог, просить також визнати за нею право власності на земельну ділянку за кадастровим номером 56:216:865:00:01:001:0236, площею 0, 2404 га, за цільовим призначенням: для обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд. В обґрунтування позову покликається на те, що з [PERSON] перебувала у зареєстрованому шлюбі з 17 жовтня 2003 року. 04 вересня 2017 року шлюб було розірвано за рішенням Дубенського міськрайонного суду. За час шлюбу ними було придбано житловий будинок за адресою: [ADDRESS] . Розрахунок за придбання будинку проводився кредитними коштами в результаті отримання кредиту, відповідно до Договору про отримання споживчого кредиту № 11324657000 від 28.03.2008 р. на суму 15 000, 00 доларів США. Позичальником за договором виступав відповідач, так як вона на той момент перебувала у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею три річного віку, а позивач був офіційно працевлаштований, відтак і право власності на будинок було оформлене на відповідача, вона ж була поручителем по даному договору відповідно до Договору поруки № 192584 від 28 березня 2008 року. До того як придбали будинок, вона продала свою квартиру, яка належала їй на підставі Договору дарування від 15.12.2005 р. Кошти виручені з продажу квартири вона поклала на депозитний рахунок в АТ «УКРСИББАНК» аби в подальшому робити ремонт в будинку, всі кошти з часом були витрачені на покращення стану будинку, що істотно збільшило його вартість. Після розірвання шлюбу вона залишилась проживати в будинку з сином [PERSON] , [INFO] , що знаходиться на повному її утримані, так як аліментів на утримання дитини вона не отримує. Кредит після розлучення вона сплачувала самостійно. Станом на вересень місяць 2017 року сума заборгованості за кредитним договором становила 10 269, 00 доларів США. На сьогоднішній день вона самостійно повністю погасила заборгованість по кредиту. За період спільного проживання з відповідачем однією сім`єю він не завжди працював і мав не регулярний дохід. Вона постійно та безперервно працювала, що підтверджується записами в її трудовій книжці, пізніше вела власний бізнес, разом з тим постійно отримувала соціальну допомогу як особа з інвалідністю з дитинства III групи та пенсію по втраті годувальника як інвалід дитинства. Також після розлучення вона самостійно за власні кошти закінчила ремонтні роботи в будинку, повністю відремонтувавши кухню, ванну та туалет на приблизну суму 5 000, 00 доларів США. Враховуючи, що на погашення кредиту за придбання будинку та його ремонт були витрачені її власні кошти, вважає, що наявні законні підстави для визнання даного майна її особистою приватною власністю. Ухвалою Дубенського міськрайонного суду Рівненської області від 09.11.2020 відкрито провадження у справі. Розгляд справи проводиться за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Позивачка, згідно поданої заяви, просить провести розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримує та просить задовольнити позов у повному обсязі. Відповідач в судове засідання не з`явився, будучи належним чином повідомленим про день, час та місце розгляду справи, відзив на позову заяву не подав, заяв та клопотань від нього не надходило. Ухвалу про прийняття справи до розгляду та відкриття провадження, якою визначено строк подачі відзиву на позовну заяву та копію позовної заяви з додатками відповідачу було направлено на адресу зареєстрованого місця проживання. До суду повернулися конверти з поштовою відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою». Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Згідно ч. 4 ст. 268 ЦПК України, у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення. Дослідивши матеріали справи, докази по справі, суд дійшов до наступних висновків. Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 17 жовтня 2003 року, який було розірвано рішенням Дубенського міськрайонного суду від 04 вересня 2017 року (справа № 559/1159/17) (а.с. 48-49). Від спільного проживання сторони мають сина [PERSON] , [INFO] (а.с. 44). 28.03.2008 року, у період перебування сторін у шлюбі, за договором купівлі-продажу був придбаний та оформлений на ім`я [PERSON] , житловий будинок з господарськими будівлями [ADDRESS] . Договір посвідчений приватним нотаріусом Дубенського районного нотаріального округу Бадаліс Ж.П. за реєстровим № 2061 та зареєстрований цим же нотаріусом в Державному реєстрі правочинів за №2794653(а.с. 16, 17). Відповідно до пункту 2 даного договору продаж будинку здійснений за 100100,00 грн., які були сплачені продавцям після оформлення цього договору з кредитних коштів, отриманих покупцем. У пункті 5 даного договору зазначено, що дружина покупця згодна з укладенням даного договору. Відповідно дост.57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є: 1) майно, набуте нею, ним до шлюбу; 2) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування; 3) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто; 4)житло, набуте нею, ним за час шлюбу внаслідок його приватизації відповідно до Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду"; 5) земельна ділянка, набута нею, ним за час шлюбу внаслідок приватизації земельної ділянки, що перебувала у її, його користуванні, або одержана внаслідок приватизації земельних ділянок державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій, або одержана із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених Земельним кодексом України. 2. Особистою приватною власністю дружини та чоловіка є речі індивідуального користування, в тому числі коштовності, навіть тоді, коли вони були придбані за рахунок спільних коштів подружжя. 3. Особистою приватною власністю дружини, чоловіка є премії, нагороди, які вона, він одержали за особисті заслуги. Суд може визнати за другим з подружжя право на частку цієї премії, нагороди, якщо буде встановлено, що він своїми діями (ведення домашнього господарства, виховання дітей тощо) сприяв її одержанню. 4. Особистою приватною власністю дружини, чоловіка є кошти, одержані як відшкодування за втрату (пошкодження) речі, яка їй, йому належала, а також як відшкодування завданої їй, йому моральної шкоди. 5. Особистою приватною власністю дружини, чоловіка є страхові суми, одержані нею, ним за обов`язковим особистим страхуванням, а також за добровільним особистим страхуванням, якщо страхові внески сплачувалися за рахунок коштів, що були особистою приватною власністю кожного з них. 6. Суд може визнати особистою приватною власністю дружини, чоловіка майно, набуте нею, ним за час їхнього окремого проживання у зв`язку з фактичним припиненням шлюбних відносин. 7. Якщо у придбання майна вкладені крім спільних коштів і кошти, що належали одному з подружжя, то частка у цьому майні, відповідно до розміру внеску, є його особистою приватною власністю. Згідно записів трудової книжки [NUMBER] , [PERSON] з 04.03.2003 працювала на посаді секретаря-друкарки районної бібліотеки м. Дубно. У 2019 році була звільнена з посади юриста КП «Дубнокомуненергія» (а.с. 21-23). Як свідчить витяги з державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців 16.05.2016 проведено державну реєстрацію ПП «ЮР-ЕЛІТ-М», а 09.10.2020 проведено державну реєстрацію юридичної особи АБ «Альонової Мар`яни «Астрея» (а.с. 33-35, 36-38). Позивача отримувала соціальну допомогу як особа з інвалідністю з дитинства (III група), що підтверджується довідкою Управління праці та соціального захисту Дубенської міської ради № 521 від 08.07.2020 р. (а.с. 20). Як зазначає позивачка, розрахунок за придбання будинку проводився кредитними коштами в результаті отримання кредиту, відповідно до Договору про отримання споживчого кредиту № 11324657000 від 28.03.2008 р. на суму 15 000, 00 доларів США. Позивачка була поручителем по даному договору відповідно до Договору поруки № 192584 від 28 березня 2008 року (а.с. 7, 24-32). Згідно договору купівлі-продажу квартири від 07.09.2007 року, посвідченого приватним нотаріусом Дубенського міського нотаріального округу Стадійчук О.В., позивачка продала квартиру в [ADDRESS] , яка належала їй на підставі Договору дарування від 15.12.2005 року. Продаж квартири вчинено на суму 176600 грн. (а.с. 39, 40). Як свідчить інформаційна довідка про фінансові операції від АТ «УКРСИББАНК» [PERSON] має вкладний рахунок в USD від 14.09.2007, за яким в період з 14.09.2007 по 25.09.2007 проводились дебетові та кредитові операції (а.с. 18, 19). Згідно Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію обтяження від 18.02.2020 індексний номер 200792827 та Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іпотеки від 18.02.2020 індексний номер 200793546, 18.02.2020 іпотека та обтяження на житловий будинок в [ADDRESS] припинена (а.с. 41, 42). Як зазначає позивачка, житловий будинок фактично придбаний за її власні кошти, які належали їй особисто. За період спільного проживання з відповідачем однією сім`єю він не завжди працював і мав не регулярний дохід. Після розлучення вона самостійно за власні кошти закінчила ремонтні роботи в будинку, повністю відремонтувавши кухню, ванну, та туалет на приблизну суму 5 000.00 доларів США, що збільшило його ринкову вартість. Проте, жодних належних та допустимих доказів на підтвердження зазначених вище обставин позивачкою не подано. Окрім того, позивачка зазначає, що кредит після розлучення вона сплачувала самостійно, проте згідно наданих копій квитанцій платником кредиторської заборгованості згідно кредитного договору №0000011324657 вказаний окрім [PERSON] також [PERSON] (а.с. 45-47, 122-128). У Державному акті на право власності на земельну ділянку серії ЯЖ №055429, власником земельної ділянки в с.Рачин Дубенського району Рівненської області зазначений [PERSON] (а.с. 131). На підставі вищевикладеного, суд вважає, що в задоволенні позовних вимог [PERSON] про визнання будинку за адресою: [ADDRESS] її особистою приватною власністю необхідно відмовити. Відповідно до ст.263ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Обґрунтованим є рішення ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі мають рівні права щодо надання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Згідно ст.81ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд сприяє всебічному і повному зясуванню обставин справи. Згідно зі ст.60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності. Спірний будинок набутий сторонами за час шлюбу, тому у відповідності до чинного законодавства є об`єктом спільної сумісної власності подружжя сторін. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі № 372/504/17 (провадження № 14-325цс18) зроблено висновок, що згідно зі статтею 60СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Таке ж положення містить і стаття 368 ЦК України. Частиною першою статті 70СК України встановлено, що в разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Зазначені норми закону свідчать про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Ця презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує. Згідно з частиною першою статті 81ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Позивачка [PERSON] жодним належним доказом не довела, що спірний будинок за адресою: [ADDRESS] , був придбаний нею за особисті кошти і презумпція спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу нею не була спростована. Позовна вимога щодо визнання на [PERSON] права власності на земельну ділянку за кадастровим номером 56:216:865:00:01:001:0236, площею 0, 2404 га, за цільовим призначенням: для обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд також не підлягає задоволенню, оскільки є похідною від основної позовної вимоги. Згідно ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Оскільки у позові відмовлено, згідно положень ст. 141 ЦПК України, судові витрати позивачу не відшкодовуються. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed