Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-10 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому вказав, що 24.12.2017 року згідно з наказом № № 2540/ОС ДП «Укрспецвагон» відповідач [PERSON] був прийнятий на роботу різальником металу на ножицях і пресах в ковальсько-механічний цех. У зв`язку з перебуванням у трудових відносинах на період роботи в ДП "Укрспецвагон" [PERSON] 20.02.2009 року було надане ліжко-місце в кімнаті [ADDRESS] в гуртожитку, який перебуває на балансі Філії «ПВРЗ» АТ «Укрзалізниця» за адресою: [ADDRESS] Ордер на вселення відповідачу не видавався, договір оренди житла з ним не укладався. 03.03.2020 року згідно з наказом № 95/ОС відповідача було звільнено з роботи на підставі ст. 38 КЗпП за власним бажанням, та вручено лист-попередження з вимогою звільнити ліжко-місце в кімнаті [ADDRESS] у відомчому гуртожитку філії «ПВРЗ» АТ «Укрзалізниця» та знятися з реєстрації до 20.03.2020 року у добровільному порядку. 10.03.2020 року при проведенні перевірки гуртожитку за вище зазначеною адресою на предмет фактичного проживання мешканців виявилось, що [PERSON] знаходився вдома, ліжко-місце не звільнив, поводив себе неадекватно, ходив по гуртожитку, розмахуючи ножами та викруткою, при користуванні газовою плиткою у загальній секції правил пожежної небезпеки не дотримувався. Відповідач веде асоціальний спосіб життя, на заходи громадського впливу не реагує, регулярно порушує правила співжиття, на адресу адміністрації гуртожитку та керівництва підприємства протягом 2019-2020 років надходять численні скарги та доповідні від мешканців та працівників гуртожитку про його агресивні випади, нецензурну лайку, погрози фізичною розправою. 13.03.2020 року відповідачу повторно було надіслано попередження про виселення, однак ліжко-місце в кімнаті [ADDRESS] а [PERSON] не звільнив, про що складено акти від 17.03.2020 року та від 09.04.2020 року. Позивач просить виселити [PERSON] з гуртожитку за адресою: [ADDRESS] , стягнути з відповідача витрати по сплаті судового збору. Відповідач в наданому суду відзиві на позов просив в задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі, вказав, що він займає ліжко-місце в кімнаті [ADDRESS] , яке йому було видане при прийнятті на роботу різальником металу на ножницях і пресах в Ковальсько - механічний цех УДЦ «Укрспецвагон». З 22.05.1996 р. по 03.03.2020 р. він працював в Публічному акціонерному товаристві «Українська залізниця» в особі філії «Панютинський вагоноремонтний завод» публічного акціонерного товариства «Українська залізниця». На вищевказаному підприємстві він пропрацював 23 роки 9 місяців 11 днів. Заборгованості з оплату житлово-комунальних послуг він не має. Він зареєстрований та мешкає у спірному приміщенні з 20.02.2009 року, іншого житла не має. Позивачем не надано жодних доказів на підтвердження того, що він веде асоціальний спосіб життя. Разом з тим, згідно виробничих характеристик, виданих на його ім`я він, за час роботи, виявив себе грамотним працівником, своєчасно виконує виробничі завдання, володіє твердим врівноваженим характером, чуйний, порядний, дисциплінований, в колективі користується авторитетом, в биту скромний. Представник третьої особи Відділу з питань реєстрації місця проживання фізичних осіб та ведення реєстру громади Лозівської міської ради у судове засідання не з`явився, в наданому суду клопотанні просила розгляд справи проводити за її відсутності, проти задоволення позовних вимог не заперечує. Представник позивача Діжечко О.Ю. в судовому засіданні на задоволенні позовних вимог наполягала в повному обсязі, вказала, що [PERSON] звільнено з роботи у АТ «Українська залізниця» філія «Панютинський вагоноремонтний завод», але він продовжує займати ліжко-місце у гуртожитку, після звільнення з роботи комунальні послуги не сплачує. [PERSON] не підтримує порядок, тримав собаку в його кімнаті, знущався з неї, собака голодувала. Відповідач порушує правила співжиття, гучно слухає музику, небезпечно ставиться до газових приладів, про що йому було зроблено зауваження. Представник позивача вказала, що немає можливості надати доказів вказаним обставинам. Зазначила, що [PERSON] використовував житлову площу за призначенням. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні проти задоволення позовних вимог заперечував в повному обсязі, вказав, що у нього проживала собака близько одного місяця, її тримання було узгоджено з сусідами. Гуртожиток, в якому він мешкає, складається з двох поверхів, на кожному поверсі розташовано приблизно по 20 квартир, але фактично мешканцями є зайнятими лише три кімнати. В одній кімнаті на другому поверсі проживає він, в інших двох кімнатах на першому поверсі проживає сім`я з трьох чоловік, інші кімнати пустують. З сусідами він має гарні відносини. Вказав, що складений позивачем акт щодо порушення правил співжиття не відповідає дійсності, складався лише за участі підлеглих позивача. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні проти задоволення позовних вимог заперечувала в повному обсязі, з підстав викладених у відзиві на позовну заяву. Дослідивши матеріали справи, вислухавши пояснення учасників судового розгляду, суд доходить до наступного: Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ч. 4 ст. 12 ЦПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування /ч. 1 ст. 77 ЦПК України/. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення /ч. 2 ст. 77 ЦПК України/. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування /ч. 4 ст. 77 ЦПК України/. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи /ч. 1 ст. 79 ЦПК України/. Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач зазначав на ст. 10, 68, 127, 132 ЖК України. Так, статтею 10 ЖК України передбачені житлові обов`язки громадян. В статті 68 ЖК України визначені строки внесення квартирної плати та плати за комунальні послуги. Статтею 127 ЖК України врегульовано умови використання гуртожитків. В статті зокрема зазначено, що для проживання робітників, службовців, студентів, учнів, а також інших громадян у період роботи або навчання можуть використовуватись гуртожитки. Жилі будинки реєструються як гуртожитки у виконавчому комітеті районної, міської, районної в місті Ради народних депутатів. В ст. 128 ЖК України визначений порядок надання жилої площі в гуртожитках та інших актах законодавства України. Жила площа в гуртожитку надається одиноким громадянам і сім`ям, які мають право проживати у гуртожитках, за рішенням адміністрації підприємства, установи, організації або органу місцевого самоврядування, у власності чи управлінні яких перебуває гуртожиток. Суд звертає увагу, що підстави для виселення з гуртожитків передбачені саме в статті 132 ЖК України. Стаття вказує на те, що сезонні, тимчасові працівники і особи, що працювали за строковим трудовим договором, які припинили роботу, а також особи, що вчились у навчальних закладах і вибули з них, підлягають виселенню без надання іншого жилого приміщення з гуртожитку, який їм було надано у зв`язку з роботою чи навчанням. Інших працівників підприємств, установ, організацій, які поселилися в гуртожитку в зв`язку з роботою, може бути виселено без надання іншого жилого приміщення в разі звільнення за власним бажанням без поважних причин, за порушення трудової дисципліни або вчинення злочину. Осіб, які припинили роботу з інших підстав, ніж ті, що зазначені в частині другій цієї статті, а також осіб, перелічених у статті 125 цього Кодексу, може бути виселено лише з наданням їм іншого жилого приміщення. Надаване громадянам у зв`язку з виселенням з гуртожитку інше жиле приміщення має відповідати вимогам, передбаченим частиною другою статті 114 цього Кодексу. Осіб, які проживають у гуртожитках, виселяються також у разі знесення будинку або переобладнання будинку (жилого приміщення) в нежилий, а також якщо будинок (жиле приміщення) загрожує обвалом. При цьому виселюваним надається інша жила площа в гуртожитку або інше жиле приміщення. Особи, які відбували покарання у виді обмеження волі або позбавлення волі на певний строк, виселяються із спеціальних гуртожитків після поліпшення їх житлових умов у порядку, передбаченому законодавством, або після звільнення їх жилої площі, тимчасово заселеної іншими особами, чи після проходження відповідного курсу лікування. Особам, які пройшли курс лікування і не мають іншої жилої площі, житло надається в порядку, передбаченому цим Кодексом та іншими нормативно-правовими актами. Судом встановлено, що гуртожиток за адресою: [ADDRESS] , перебуває на балансі філії «Панютинський вагоноремонтний завод» ПАТ «Укрзалізниця» /а.с. 8, 23, 24-25, 26, 27/. Як вбачається з наказу № 2540/СО (розпорядження) Укрспецвагон від 24.12.2007 року [PERSON] , з 24.12.2007 року був прийнятий на посаду різальника металу на ножицях і пресах в ковальсько-механічний цех /а.с.10/. 29.08.2008 року відповідач подав до адміністрації позивача заяву про виділення йому кімнати у гуртожитку. Заява [PERSON] містить резолюцію про виділення житла з пропискою./а.с.12/. Позивач надав суду картку реєстрації форма «А» на [PERSON] , з якої убачається про реєстрацію 20.02.2009 року [PERSON] в кімнаті [ADDRESS] за адресою: [ADDRESS] /а.с.9/ Позивачем суду не було надано доказів засідання комісії, на якому вирішувалося питання та приймалося відповідне рішення про виділення житла [PERSON] , Позивач зазначив, що спеціальний ордер на вселення відповідачу не видавався, договір оренди житла з ним не укладався. Враховуючи встановлені фактичні обставини, суд звертає уваги на те, що вселення відповідача не було самоправним, оскільки 20.02.2009 року він був зареєстрований у гуртожитку, користувався наданим йому житлом, постійно проживав в ньому, ніс комунальні витрати, між сторонами склалися правовідносини, які регулюються нормами глави 89 ЦК України (найм житла). Разом з тим, справа не містить відомостей, за якою правовою підставою відповідач поселився в гуртожитку. Згідно з наказом (розпорядженням) № 95/ОС від 03.03.2020 року Акціонерного товариства «Українська залізниця» філія «Панютинський вагоноремонтний завод» 03.03.2020 року [PERSON] був звільнений за власним бажанням на підставі статті 38 КЗпП України/а.с.11/. ЖК України чітко передбачає певні підстави для виселення з гуртожитків. Надані позивачем ствердження не містять в собі правових підстав для виселення відповідача з гуртожитку без надання іншого жилого приміщення. З відповіді начальника Лозівського ВП ГУНП в Харківській області від 01.06.2020 року вбачається лише, що у відношенні відповідача надходили 3 звернення( про погрози завідуючій гуртожитку, про конфлікт з заявницею, про тримання собаки), які за результатами розгляду були списані до справ згідно із Законом України «Про звернення громадян», а одне звернення(про конфлікт з заявницею) на час надання відповіді продовжує перебувати у відділку на розгляді. Посилання на складений у відношенні [PERSON] адміністративний протокол за ст. 173 КУпАП, яке міститься у відповіді начальника Лозівського ВП ГУНП в Харківській області від 02.06.2020 року, без зазначення суті адміністративного правопорушення, змісту протоколу, результатів його розгляду також не є правовою підставою для задоволення вимог позивача. Відповідач працював у позивача не за строковим трудовим договором. Доказів, що відповідач поселився в гуртожитку в зв`язку з роботою, був звільнений за власним бажанням без поважних причин, за порушення трудової дисципліни або вчинення злочину суду надано не було. Відповідач пропрацюва на підприємстві позивача більш як десять років. Відповідач іншого житла немає. Інші ствердження позивача, які надавалися при розгляді справи, не мають значення для вирішення заявлених позовних вимог по суті. Статтею 47 Конституції України передбачено, що кожен має право на житло; ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Відповідно до ч. 4 ст. 9 ЖК УРСР, ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Отже, правові підстави для виселення відповідача із спірного житлового приміщення без надання йому іншого житлового приміщення відсутні. Судові витрати суд розподіляє відповідно до ст. 141 ЦПК України.

Outcome: dismissed