Jurisdiction: civil
Date: 2018-07-02 00:00:00

ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» звернулось до суду з позовною заявою до [PERSON], [PERSON] про звернення стягнення на предмет іпотеки, посилаючись на те, що 11 квітня 2008 року між ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» та [PERSON] було укладено кредитний договір № 014/3271/82/570, згідно умов якого банк зобов'язався надати позичальнику кредит у сумі 90000 дол. США строком до 11.04.2018 р., а позичальник зобов'язався належним чином використати та повернути банку суму отриманого кредиту, а також сплатити відсотки за користування кредитними коштами у розмірі 14,00 % річних, комісії згідно умов договору та тарифів кредитора, та виконати всі інші зобов'язання в порядку та строки, визначені кредитним договором. Відповідно до п. 15.7. ст. 15 кредитного договору [PERSON] підтвердив, що перед укладенням кредитного договору він був повідомлений у письмовій формі про всі умови споживчого кредитування та орієнтовану сукупну вартість кредиту відповідно до ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» та Правил надання банками інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених Постановою НБУ № 168 від 10.05.2007 р., що підтверджується ознайомленнями позичальника з Умовами кредитування, які є невід'ємною частиною кредитного договору та не має зауважень, претензій щодо наданої інформації. Відповідно до умов п. 6.1. кредитного договору надання кредиту здійснювалося у безготівковій формі шляхом переказу (зарахування) всієї суми кредиту на поточний рахунок позичальника, що підтверджується випискою по рахунку та меморіальним валютним ордером № 0Т4914630 від 11.04.2008 р. Банк виконав свої зобов'язання, надавши останньому кредитні кошти в сумі, строки та на умовах, передбачених умовами кредитного договору. Відповідно до умов п. 7.1. кредитного договору позичальник зобов'язався здійснювати погашення кредиту та процентів щомісячно ануїтетними (однаковими) платежами в розмірі згідно з графіком погашення кредиту та інших платежів (Додаток № 1 до кредитного договору). Відповідно до п. 7.2. кредитного договору позичальник зобов'язався здійснювати погашення кредиту та процентів ануїтетними платежами у валюті кредиту кожного місяця, починаючи з місяця, наступного за місяцем надання кредиту в дату, визначену п. 1.3.3. кредитного договору. Якщо дата сплати, зазначена в п. 1.3.3. кредитного договору, не є банківським днем, платіж здійснюється не пізніше останнього банківського дня, що передує даті, визначеній п. 1.3.3. кредитного договору. [PERSON] не виконав договірні зобов'язання, а саме: не здійснював щомісячно ануїтетними (однаковими) платежами погашення кредитної заборгованості згідно з графіком погашення кредиту та відсотків за кредитом. Станом на дату розрахунку заборгованості - 19.07.2017 р. заборгованість [PERSON] перед банком за кредитним договором складає: 1 737 899,93 дол. США, що в еквіваленті за курсом НБУ на дату розрахунку складає - 45064018,03 грн. , яка складається з: заборгованості за кредитом у сумі - 97 791,70 дол. США, що в еквіваленті на дату розрахунку складає - 2 535 753,13 грн.; заборгованості за відсотками у сумі - 102 202,92 дол. США, що в еквіваленті за курсом НБУ на дату розрахунку становить 2 650 137,76 грн.; - заборгованість по пені - 1 537 905,31 дол. США, що в еквіваленті за курсом НБУ на дату розрахунку складає: 39 878 126,14 грн. З метою зменшення фінансового навантаження на [PERSON] 03.04.2009 р. між ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» та [PERSON] була укладена додаткова угода № 014/3271/82/570/1, за якою тимчасово на строк з 03 квітня 2009 року по 02 квітня 2010 року (включно) встановити процентну ставку за користування кредитом у розмірі 11 % річних. Після 02 квітня 2010 року проценти за кредитом розраховуються на підставі процентної ставки, передбаченої пунктом 1.2.1 кредитного договору. З метою зменшення фінансового навантаження на позичальника 18.06.2009 р. між ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» та [PERSON] була укладена додаткова угода № 014/3271/82/570/2, за якою з 18.06.2009 р. фактична заборгованість за сумою кредит збільшується на суму заборгованості за процентами, у зв'язку з чим відбувається зміна строку погашення заборгованості. Таке збільшення не супроводжується видачею кредитних коштів позичальнику. В забезпечення виконання зобов'язань [PERSON] за кредитним договором між позивачем та [PERSON] було укладено договір іпотеки від 11 квітня 2008 р. Відповідно до умов п. 1.2 іпотечного договору, предметом іпотеки є майно, яке є власністю іпотекодавця, а саме: житловий будинок з надвірними будівлями, загальною площею 399,0 кв. м, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], та земельна ділянка, площею 0,1000 га, кадастровий номер, [NUMBER], яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] та належить іпотекодавцю на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку [NUMBER], виданого виконавчим комітетом Хмельницької міської ради 03.12.2007 року та зареєстрованого в книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю 010774201741. Відповідно до означеного договору, іпотекодержатель має право у випадку невиконання іпотекодавцем своїх зобов'язань за кредитним договором отримати задоволення за рахунок майна, переданого в іпотеку на нижче вказаних умовах (п. 1.1 , п. 2.1.3 договору іпотеки). Звернення стягнення та задоволення вимог кредитора здійснюється відповідно до розділу 5 договору іпотеки. У разі невиконання або неналежного виконання зобов'язань передбачених цим договором, винна сторона відшкодовує іншій стороні усі завдані збитки. Розмір такого відшкодування визначатиметься у судовому порядку, відповідно до чинного законодавства (п. 8.1 договору іпотеки). Іпотекодавець, відповідно до п. 4.2.3 договору іпотеки, має право в будь-який час, до моменту реалізації предмета іпотеки припинити звернення стягнення на заставне майно, шляхом виконання забезпеченого іпотекою зобов'язання за кредитним договором, разом з відшкодуванням будь-яких витрат та збитків, завданих іпотекодержателю, включаючи судові витрати, витрати на оплату винагороди залученим експертам, витрати на здійснення реалізації предмета іпотеки. Позивач посилається на те, що відповідач не виконував умови кредитного договору та вимоги банку щодо погашення заборгованості, тим самим банк був змушений звернутися до суду за захистом своїх порушених прав. ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» просить у рахунок погашення заборгованості в сумі 97 791,70 дол. США, що в еквіваленті по курсу НБУ становить 2 535 754,13 грн. за кредитним договором №014/0029/74/83456 від 01 жовтня 2007 р. звернути стягнення на предмет іпотеки, а саме: житловий будинок з надвірними будівлями, загальною площею 399,0 кв. м, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], та земельна ділянка, площею 0,1000 га, кадастровий номер, [NUMBER], яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] та належить іпотекодавцю на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку [NUMBER], виданого виконавчим комітетом Хмельницької міської ради 03.12.2007 року та зареєстрованого в книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю 010774201741 - шляхом реалізації її на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження. Початкову ціну продажу встановити на рівні ринкових цін на підставі оцінки, проведеної в межах виконавчого провадження. Представник позивача у судове засідання не прибув, звернувся до суду з заявою про розгляд справи у відсутність позивача, позовні вимоги підтримав з підстав, викладених у позовній заяві, просив позов задовольнити у повному обсязі. Представник відповідачів позов не визнав, просив відмовити у задоволенні позову, оскільки позивачем пропущений строк позовної давності та відсутні підстави для задоволення позову. Заслухавши пояснення представника відповідачів, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов не підлягає задоволенню. Відповідно до ст. 589 Цивільного кодексу України у разі невиконання обов'язків, забезпечених заставою, заставодержатель отримує право звернення стягнення на предмет застави. Відповідно до ст. 575 Цивільного кодексу України іпотека є видом застави. Відповідно до ст. 33 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Відповідно до умов ст. 38 Закону України «Про іпотеку» ціна продажу предмета іпотеки встановлюється за згодою між іпотекодавцем і іпотекодержателем або на підставі оцінки майна суб'єктом оціночної діяльності, на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна. У разіневиконання цієї умови іпотекодержатель несе відповідальність перед іншими особами згідно з пріоритетом та розміром їх зареєстрованих прав чи вимог та перед іпотекодавцем в останню чергу за відшкодування різниці між ціною продажу предмета іпотеки та звичайною ціною на нього. Відповідно до ст. 36 Закону України «Про іпотеку» іпотека є договором про задоволення вимог іпотекодержателя (позивача). Право вибору способу вдоволення вимог, встановлених умовами укладеного договору іпотеки належить іпотекодержателю (банку). Відповідно до ч. 3 ст. 33 Закону України «Про іпотеку» звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. Судом встановлено, що 18.04.2008 р. між ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» та [PERSON] було укладено кредитний договір №014/3271/82/570, згідно якого банк зобов'язався надати позичальнику кредит у розмірі 90 000,00 дол. США строком до 11.04.2018 р, а позичальник зобов'язався належним чином використати та повернути банку суму отриманого кредиту, а також сплатити відсотки за користування кредитними коштами у розмірі 14% річних. У забезпечення виконання зобов'язань позичальника за кредитним договором 11.04.2008 р. між ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» та [PERSON] було укладено договір іпотеки, який зареєстровано в реєстрі за №932. Предметом іпотеки виступило нерухоме майно, а саме: житловий будинок з надвірними будівлями, загальною площею 399,0 кв. м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS] та земельна ділянка, площею 0,1000 га, кадастровий номер [NUMBER], яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] та належить іпотекодавцю на праві приватної власності. ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» просить в рахунок погашення заборгованості в сумі 97791,70 дол. США, що в еквіваленті за курсом НБУ 2 535 754,13 грн. за кредитним договором №014/0029/74/83456 від 01.10.2007 р. звернути стягнення на предмет іпотеки, а саме: житловий будинок з надвірними будівлями, загальною площею 399,0 кв. м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS] та земельну ділянку, площею 0,1000 га, кадастровий номер [NUMBER], яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] - шляхом реалізації її на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження. Початкову ціну продажу встановити на рівні ринкових цін на підставі оцінки, проведеної в межах виконавчого провадження. В обґрунтування позовних вимог ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» надано розрахунок заборгованості на підтвердження вказаного розміру заборгованості. Суд приходить до висновку, що позовні вимоги банку не підлягають до задоволенню, оскільки позивачем пропущено строк позовної давності щодо стягнення заборгованості, а відповідно і до звернення стягнення похідного зобов'язання, яким є іпотека. Відповідно до п. 1.3.2. кредитного договору №014/3271/82/570 від 18.04.2008 р. позичальник сплачує щомісячні ануїтетні платежі в розмірі 1397,40 доларів США. Відповідно до п. 7.1 договору [PERSON] зобов'язаний здійснювати погашення кредиту та процентів щомісячно ануїтетними (однаковими) платежами в розмірі згідно з графіком погашення кредиту та інших платежів. Ануїтетний платіж включає в себе погашення частини основної суми кредиту та процентів за його користування. Відповідно до п. 7.2 кредитного договору №014/3271/82/570 позичальник зобов'язується здійснювати погашення кредиту та процентів ануїтетними платежами у валюті кредиту кожного місяця. 03.04.2009 р. також між банком та [PERSON] було укладено додаткову угоду №014/3271/82/570/1 до кредитного договору, згідно п. 2.4. якої позичальник зобов'язується здійснити погашення заборгованості у майбутньому у складі щомісячних платежів відповідно до графіку погашення кредиту та інших платежів за кредитним договором. Судом встановлено, що 18.06.2009 р. між банком та [PERSON], було укладено додаткову угоду №014/3271/82/570/2 до кредитного договору, згідно п. 1 якої визначено, що сторони дійшли згоди врегулювати заборгованість позичальника за кредитним договором, строк сплати якої настав, у такому порядку: станом на дату укладення додаткової угоди фактична заборгованість позичальника за кредитним договором по сплаті суми кредиту становить 90287,28 дол. США; станом на дату укладення цієї додаткової угоди фактична заборгованість Позичальника за кредитним договором строк сплати якої настав, складає 3692,13 дол. США; На підставі додаткової угоди з 18.06.2009 р. заборгованість за сумою кредиту збільшується на суму заборгованості за процентами у зв'язку з чим відбувається зміна строку погашення заборгованості. Судом встановлено, що сторони в договорі погодили, що станом на 18.06.2009 р. строк сплати за тілом кредиту, відсотках настав, а також погодили погашення кредиту щомісячними однаковими платежами. Як вбачається із розрахунку заборгованості, наданого банком, останній платіж по погашенню кредиту було здійснено [PERSON] 28.05.2009 р. за тілом кредиту в сумі 450,00 дол. США та 18.01.2010 р. по відсотках в сумі 100,00 дол. США. Будь-яких інших платежів на погашення кредиту з того часу більше не було проведено, а отже враховуючи, що кредит повинен сплачуватись щомісячними платежами, строк позовної давності почав обраховуватись з наступного щомісячного платежу, а саме з лютого 2010 р. Відповідно до ст. 256 Цивільного кодексу України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальним правилом, закріпленим у ч. 1 ст. 261 Цивільного кодексу України, встановлено, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Перебіг позовної давності за вимогами кредитора, які випливають з порушення боржником умов договору (графіка погашення кредиту) про погашення боргу частинами (щомісячними платежами) починається стосовно кожної окремої частини, від дня, коли відбулося це порушення. Строк кредиту змінився з моменту несплати позичальником чергового щомісячного платежу, а саме: з лютого 2010 року починався відлік строків позовної давності, який сплив у лютому 2013 р. Відповідно до п. 9 кредитного договору №014/3271/82/570 від 11.04.2008 р. передбачено в ст. 9 - дострокове погашення кредиту на вимогу кредитора, а саме: у разі невиконання або неналежного виконання позичальників своїх зобов'язань за цим договором, кредитор має право вимагати дострокового погашення кредиту позичальником в повному обсязі разом зі сплатою належних до сплати на дату пред'явлення вимоги включаючи проценти за кредитом, пеню та штрафи. Судом встановлено, що10.03.2010 р. ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» звернулось до Хмельницького міськрайонного суду з позовом до [PERSON], [PERSON] та [PERSON] про стягнення достроково заборгованості в сумі 99 225,64 грн. 06.07.2010 р. Хмельницьким міськрайонним судом було винесено рішення, яким стягнуто заборгованість за кредитом. 07.07.2011 р. [PERSON] звернувся до суду про скасування заочного рішення, яке 19.07.2011 р. ухвалою Хмельницьким міськрайонним судом було скасоване. В подальшому ухвалою Хмельницького міськрайонного суду від 18 вересня 2013 р. за заявою ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» позов було залишено без розгляду. 02.11.2016 р. Верховний суд України у справі № 6-1174цс16 зазначив, що у разі узгодження між сторонами кредитно-фінансових послуг зміни строку виконання основного зобов'язання (дострокового погашення кредитного договору у разі наявної заборгованості), то усі наступні платежі, передбачені графіком сплати щомісячних платежів, не мають правового значення, і позивач повинен звернутися до суду з позовом за захистом свого порушеного права протягом трьох років саме від цієї дати. Суд приходить до висновку, що ПАТ «Райффайзен Банк Аваль», звернувшись до суду з позовом про дострокове стягнення заборгованості, змінив строк виконання зобов'язання. З дати постановлення ухвали Хмельницького міськрайонного суду ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» повинен був звернутись протягом трьох років, проте звернувся лише у липні 2017 року, тобто зі спливом 3 років і 10 місяців, а отже пропустив строк позовної давності. Позовна давність пов'язується із судовим захистом суб'єктивного права особи в разі його порушення, невизнання або оспорювання. Якщо упродовж установлених законом строків особа не подає до суду відповідного позову, то за загальним правилом ця особа втрачає право на позов у розумінні можливості в судовому порядку здійснити належне їй цивільне майнове право. Тобто, сплив позовної давності позбавляє цивільне суб'єктивне право здатності до примусового виконання проти волі зобов'язаної особи. Відповідно до п. 31 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» від 30.03.2012 р. №5, оскільки зі спливом строків позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо), положення пункту 7 частини одинадцятої статті 11 Закону України "Про захист прав споживачів" та вимоги ЦК щодо позовної давності застосовуються й до додаткових вимог банку (іншої фінансової установи). Суд приходить до висновку, що позовні вимоги ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» щодо звернення стягнення на предмет іпотеки не підлягають задоволенню в повному обсязі, у зв'язку зі спливом строку позовної давності до основного зобов'язання, а відповідно і до додаткової вимоги - звернення стягнення на предмет іпотеки.

Outcome: dismissed