Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-25 00:00:00

У березні 2014 року [PERSON] звернувся до Печерського районного суду м. Києва з позовом до ТОВ «ОКТОПУС ДЕВЕЛОПМЕНТ ГРУП», в якому просить суд стягнути з відповідача на його користь 123 611,88 грн., а також покласти на відповідача судові витрати. Обґрунтовуючи підстави звернення з позовом, позивач посилається на невиконання відповідачем договірних зобов'язань за договором № 9/С8А підряду на будівництво житлового об'єкта від 14.03.2008, а саме п. 2.5 даного договору (порушення строку передачі житлового об'єкта під заселення), що є підставою відповідно до п. 7.6 договору № 9/С8А для застосування штрафних санкцій. У зв'язку із чим позивачем нарахована пеня за 56 місяців допущеного прострочення виконання договірних зобов'язань відповідачем, розмір якої становить 123 611,88 грн. У судовому засіданні представник позивача повністю підтримав вимоги позовної заяви, просить їх задовольнити в повному обсязі. Представник відповідача в судовому засіданні позов не визнав, заперечив проти задоволення позову. Заперечуючи проти позову, представник відповідача зазначив, що позивач без поважних причин пропустив річний строк встановлений ст. 258 ЦК України, в межах якого можливе звернення до суду з вказаним позовом, а тому на підставі ст. 267 ЦК України просив відмовити у задоволенні позову. Заслухавши пояснення представників сторін, перевіривши матеріали справи та наявні докази, суд приходить до наступного. 14.03.2008 між ТОВ «Октопус девелопмент груп», за договором виконавець, та [PERSON], за договором замовник, укладено договір № 9/С8А підряду на будівництво житлового об'єкта (двокімнатної квартири в будинку за адресою: [ADDRESS]), за умов якого замовник замовляє виконавцю та зобов'язується оплатити та прийняти роботи по будівництву житлового об'єкту, а виконавець зобов'язується за завданням замовника на свій ризик виконати та передати йому у строк встановлений цим договором закінчені роботи по будівництву житлового об'єкту в рамках капітального будівництва будинку і надати замовнику всі необхідні документи для оформлення житлового об'єкту у власність за умови виконання останнім своїх зобов'язань у повному обсязі. Пунктом 2.5. договору сторони погодили, що запланована дата передачі будинку під заселення - 15.03.2009. На виконання умов договору, позивач здійснив оплату вартості будівництва в розмірі 441 471,00 грн. шляхом внесення грошових коштів на рахунок відповідача в повному обсязі, що підтверджується наявним у матеріалах справи меморіальним ордером № 01-005 від 17.03.2008 (а.с. 14). Відповідно до ст.525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу - ст.526 ЦК України. Частиною 1 статті 530 ЦК України передбачено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Разом з тим, відповідач взяті на себе зобов'язання за вказаним договором не виконав, зокрема, не передав у встановлені договором строки закінчені роботи по будівництву житлового об'єкту - двокімнатної квартири в будинку за адресою: [ADDRESS]. 17.03.2014 через канцелярію суду відповідач подав заяву про долучення до матеріалів справи належним чином завіреної копії Декларації про готовність об'єкта до експлуатації від 27.02.2014 (а.с. 27-29), однак, даний документ не може свідчити про виконання відповідачем взятих на себе договірних зобов'язань у встановлені договором строки. Статтею 611 ЦК України передбачено, що у разі порушення зобов'язання, настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Пунктом 7.6 договору сторонами погоджено, що у випадку несвоєчасної здачі будинку в експлуатацію, тобто пізніше дати, вказаної в п. 2.5 (15.03.2009), виконавець зобов'язаний сплатити замовнику штрафну неустойку у вигляді пені, яка дорівнює 0,5% від загальної суми договору, за кожний місяць прострочення. Відповідно до ст. ст. 610, 612 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання; боржник вважається таким, що прострочив виконання, якщо він не виконав його у строк, передбачений умовами договору або встановлений законом. У судовому засіданні представник відповідача звернувся до суду із заявою про застосування строку позовної давності, оскільки вважає, що позивачем було пропущено строк звернення до суду з відповідними позовними вимогами. Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Пунктом 1 ч. 2 ст. 258 ЦК України визначено, що позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). Згідно із ч. 5 ст. 261 ЦК України за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. Оскільки у пункті 2.5 договору № 9/С8А сторонами погоджено заплановану дату передачі будинку під заселення - 15.03.2009, слід зазначити, що саме з наступного дня - з 16.03.2009 почався перебіг строку позовної давності для заявлених вимог про стягнення пені. Як вбачається з матеріалів справи, позов про стягнення пені за цим договором було подано до суду лише 04.03.2014, тобто поза межами строку спеціальної позовної давності для даного виду вимог, який відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 258 ЦК України становить один рік і починається зі спливом строку виконання - з 16.03.2009 по 16.03.2010. При цьому, як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, сторони в договірному порядку не змінювали дату передачі будинку під заселення, тобто визначені сторонами строки виконання зобов'язання не змінювались, про що також свідчить і зміст позовної заяви, в якій позивач безпосередньо зазначив, що відповідно до п. 2.5 договору виконавець зобов'язаний передати житловий об'єкт під заселення 15.03.2009. Згідно з положеннями ч. ч. 3, 4 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Відповідно до роз'яснень, викладених у п. 11 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 № 14 "Про судове рішення у цивільній справі", установивши, що строк для звернення з позовом пропущено без поважної причини, суд зазначає про відмову в позові з цих підстав, якщо про застосування позовної давності заявлено стороною у спорі, зробленою до ухвалення рішення, крім випадків, коли позов не доведено, що є самостійною підставою для цього. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про відмову в позові з підстав того, що позивачем пропущено строк для звернення з відповідними позовними вимогами, тоді як відповідачем заявлено заяву про застосування строку позовної давності.

Outcome: dismissed