Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-26 00:00:00

Заступник керівника [PERSON] місцевої прокуратури звернувся до суду із позовом в інтересах держави в особі [PERSON] міської ради, в якому просить стягнути солідарно з [PERSON], [PERSON] на користь міського бюджету м.Сарни 289 495 грн. збитків у формі упущеної вигоди, спричинених не укладанням договору пайової участі у розвитку інженерно-транспортної інфраструктури м.Сарни, а також понесені позивачем судові витрати. Згідно із позовною заявою позивач обґрунтовує свої вимоги тим, що [PERSON] та [PERSON] здійснювали будівництво індивідуальних гаражів по вул.17 Вересня,70 м.Сарни Рівненської області, а тому, відповідно до вимог Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» та рішення [PERSON] міської ради №996 від 27 грудня 2012 року зобовязані внести кошти у розмірі 10% загальної кошторисної вартості будівництва обєкта нежитлових будівель та споруд в якості пайової участі у розвитку інфраструктури міста Сарни. Оскільки відповідачами було порушено вказане зобовязанні, вони мають відшкодувати [PERSON] міській раді збитки у формі упущеної вигоди у сумі 289 495 грн. Представник позивача в судовому засіданні заявлені вимоги підтримала повністю, дала пояснення відповідно до змісту позовної заяви. Крім цього, представник позивача зазначила, що правовідносини, які виникли між [PERSON] міською радою та [PERSON], [PERSON] не є договірними, а виникають безпосередньо із норм Закону, який зобовязовує забудовників приймати участь у розвитку інфраструктури міста Сарни шляхом здійснення пайового внеску. Відповідачами було подано суду відзив на позов, відповідно до якого стороною вказано, що долучені позивачем листи [PERSON] міської ради містять виключно рекомендацію щодо укладення договору про пайову участь, що відповідає змісту рішення Сарненької міської ради № 996 від 27 грудня 2012 року, яке містило рекомендаційний характер з приводу пайової участі. Крім того, сторона зазначає, що вказане рішення на даний час не є чинним, оскільки втратило чинність на підставі рішення [PERSON] міської ради №216 від 20 липня 2016 року, яке вже і містить посилання на обовязок забудовника прийняти пайову участь у розвитку інфраструктури міста Сарни. Також, відповідачі зазначають, що жодних договорів між сторонами з приводу пайової участі укладено не було, а тому відсутні і підстави для відшкодування позивачу будь-якої шкоди. Позивачем суду подано відповідь на відзив, у якій сторона зазначає, що пайова участь забудовника у розвитку інфраструктури міста Сарни є безумовним обовязком такого забудовника, що є підставою для відшкодування шкоди, зазначеній у позові. Клопотань сторонами заявлено не було. Дослідивши надані докази, суд дійшов висновку, що позов не підлягає до задоволення. Представник позивача вказує, що відповідачі були зобовязані сплатити пайовий внесок на розвиток інженерно-транспортної інфраструктури м.Сарни, внаслідок чого заподіяли певну шкоду [PERSON] міській раді. Таким чином, між сторонами, відповідно до заявлених вимог, існують правовідносини у виді зобовязання, оскільки в обгрунтування заявлених вимог позивач посилається на норми цивільного законодавства, що регулюють правовідносини у зобовязанні. Вказані правовідносини врегульовані нормами ЦК України. Відповідно до ч.2 ст.509 ЦК України зобовязання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Підставами виникнення цивільних прав та обовязків, зазначеними ст.11 ЦК України, є, окрім іншого, договори та інші правочини, цивільні права можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства, у випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обовязки виникають безпосередньо з актів органів державної влади, органів влади АР Крим або органів місцевого самоврядування. Із наданої позивачем копії декларації про готовність обєкта до експлуатації, зареєстрованого Управлінням ДАБІ у Рівненській області 12 грудня 2014 року, встановлено, що відповідачами дійсно було здійснено будівництво індивідуальних гаражів по вул.17 Вересня,70 м.Сарни Рівненської області площею 2 444,2 м2, кошторисною вартістю будівництва 2 894,95 тис.грн. Відповідачами було повідомлено [PERSON] міську раду про початок підготовчих та будівельних робіт, а також про прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом обєкту, про що свідчать надані позивачем копії адресованих [PERSON] міській раді повідомлень від 11 серпня 2014 року за підписом [PERSON] та [PERSON] та від 15 грудня 2014 року за підписом [PERSON] Дійсно, статтею 40 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» встановлено обов'язок замовника, який має намір щодо забудови земельної ділянки у відповідному населеному пункті, взяти участь у створенні і розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури населеного пункту. Разом з цим, ч. 9 ст. 40 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності" вказано, що договір про пайову участь у розвитку інфраструктури населеного пункту укладається не пізніше ніж через 15 робочих днів з дня реєстрації звернення замовника про його укладення, але до прийняття об'єкта будівництва в експлуатацію. Вказані норми права доводять ті обставини, що забудовник зобовязаний укласти договір до моменту прийняття обєкт в експлуатацію. Судом під час судового провадження встановлено, що [PERSON] міській раді було достовірно відомо як про початок проведення відповідачами будівельних робіт, так і про їх закінчення. Однак, пвказаний договір сторонами укладено нем було. Під час судового розгляду представник позивача зазначала, що в даному випадку обовязок сплати пайового внеску виникає безпосередньо із актів цивільного законодавства, а саме : Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», а тому обовязок відповідачів до сплати вказаного внеску не залежить від наявності договору, в звязку із чим позивач і звернувся із вказаним позовом до суду за відсутності укладеного між сторонами по справі договору про пайову участь. Суд не може погодитись із такою позицією сторони, оскільки Законом України «Про регулювання містобудівної діяльності» передбачено, що величина пайової участі у розвитку інфраструктури населеного пункту, а також усі істотні умови (в тому числі і відповідальність сторін) визначається у договорі, укладеному з органом місцевого самоврядування (відповідно до встановленого органом місцевого самоврядування розміру пайової участі у розвитку інфраструктури), з урахуванням загальної кошторисної вартості будівництва обєкта, визначеної згідно з будівельними нормами, державними стандартами і правилами (ч.5, ч.9 ст.40 Закону). Крім цього, «Порядком залучення, розрахунку розміру і використання коштів пайової участі у розвитку інфраструктури міста Сарни», який є додатком до рішення [PERSON] міської ради №996 від 27 грудня 2012 року, також встановлено, що пайовий внесок сплачується на підставі договору про пайову участь у створенні інфраструктури м.Сарни, що укладається між замовником та [PERSON] міською радою в особі [PERSON] міського голови (п.4.2 Порядку). Враховуючи наведене вище, правовідносини між сторонами по справі мали бути врегульовані договором про пайову участь у створенні інфраструктури міста Сарни, яким і мала бути передбачена відповідальність за неналежне виконання умов цього договору в тому числі і у випадку невиконання замовником умов щодо перерахування коштів в якості пайової участі у розвитку інфраструктури міста Сарни (що вбачається із змісту наданого позивачем типового договору про пайову участь у створенні інфраструктури міста Сарни, який є додатком до рішення міської ради №996 від 27 грудня 2012 року). Позивачем же ставиться питання відшкодування збитків у відповідності до ст.22 ЦК України за відсутності укладеного між сторонами по справі договору про пайову участь. Верховний Суд України у постанові від 09.12.2014 року № 5023/4983/12/3-188гс14, яка підтримана постановою Вищого господарського суду від 11.06.2014 року № 5023/4983/12, зазначав, що згідно з ч. 2 ст. 22 ЦК України збитками є, зокрема, доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). За вказаних обставин пред'явлення вимоги про відшкодування неодержаних доходів (упущеної вигоди) покладає на кредитора обов'язок довести, що ці доходи (вигода) не є абстрактними, а дійсно були б ним отримані в разі, якщо б відповідачем не було порушено його прав. У вигляді упущеної вигоди відшкодовуються ті доходи, які могли б бути реально отримані при належному виконанні боржником зобов'язання. Таким чином позивач повинен довести, що він міг і повинен був отримати визначені доходи і тільки неправомірні дії відповідача стали єдиною і достатньою причиною, яка позбавила його можливості отримати прибуток. Підставою для отримання [PERSON] міською радою певних коштів в якості пайового внеску мав бути виключно договір, укладений із [PERSON] та [PERSON] Таким чином, позивачем обрано невірний спосіб захисту цивільних прав. В даному випадку [PERSON] міська рада після отримання відповідного повідомлення від відповідачів про закінчення будівельних робіт, на думку суду, мала б керуватись нормами глави 52 ЦК України та вдатись до процедури вирішення переддоговірних спорів, встановленої статтею 649 ЦК України, відповідно до якої розбіжності, що виникли між сторонами при укладенні договору на підставі правового акту органу державної влади, органу влади АР Крим, органу місцевого самоврядування та в інших випадках, встановлених законом, вирішуються судом. Вказані обставини доводяться, також, копіями наданих позивачем повідомлень від 8 травня 2014 року та 19 жовтня 2017 року, адресованих відповідачам, які підтверджують, що [PERSON] міською радою ініціювалось саме питання укладення договору між сторонами по справі щодо пайової участі у розвитку інфраструктури міста Сарни. Враховуючи наведене вище, суд вважає, що підстав для відшкодування відповідачами [PERSON] міській раді збитків у формі упущеної вигоди за обставин, вказаних у позовній заяві, немає, оскільки договору, який мав передбачати відповідальність забудовників сторонами укладено не було. Крім цього, позивачем заявлено вимогу про стягнення з відповідачів понесених судових витрат, а саме : суми сплаченого судового збору, оплата якого підтверджується платіжним дорученням №3328 від 11 грудня 2017 року. Відповідно із ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. З огляду на те, що суд дійшов висновку про безпідставність заявлених вимог не підлягають відшкодуванню понесені позивачем судові витрати. На підставі ст.ст. 11, 14, 16, 22, 626, 649, 509, 526 ЦК України,

Outcome: dismissed