Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-28 00:00:00

До Красноармійського міськрайонного суду звернулась [PERSON] з позовною заявою до [PERSON] про позбавлення батьківських прав, третя особа орган опіки та піклування Катеринівської сільської ради Мар'їнського району Донецької області. В обґрунтування заявлених вимог зазначила, що 07 червня 2011 року вона уклала шлюб з відповідачем - [PERSON], [INFO], про що виконкомом Єлизаветівської сільської ради Мар'їнського району Донецької області зроблено відповідний актовий запис за №2. При укладенні шлюбу залишила собі своє дошлюбне прізвище - [PERSON]. Від шлюбу мають доньку - [PERSON], [INFO]. Внаслідок несумісності характерів, втрати поваги, любові, дружби одне до одного сім'я фактично розпалася. Стосунки почали погіршуватися з лютого 2014 року, а з липня 2014 року вони вже мешкали окремо одне від одного. З 10 липня 2014 року і до теперішнього часу проживають за різними адресами, шлюбних стосунків не підтримують, спільним побутом, взаємними правами та обов'язками не пов'язані, тобто шлюб фактично припинив своє існування, а 02 липня 2015 року його було розірвано. Відповідач постійно проживає у місті Донецьк. Відповідач не бере участі у вихованні та розвитку доньки. Не цікавиться станом її здоров'я, допомоги на утримання не надає, аліментів е платить. Донька хворіє, потребує лікування за кордоном, а дозволу на виїзд відповідач надавати не бажає. Свою відмову він обґрунтовує неможливістю приїхати на контрольовану територію внаслідок його перебування у списках МВС України. Також він неодноразово заявляв позивачці, що допомагати не збирається. Тобто за допомогою доньки він робить спроби зашкодити позивачці, навіть не зважаючи на те, що це шкодить його дитині. Позивачка просить суд позбавити батьківських прав [PERSON] відносно доньки [PERSON]. Позивачка до судового засідання не з'явилась, надала суду заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримує у повному обсязі та просить її задовольнити. Представник третьої особи - органу опіки та піклування Катеринівської сільської ради Мар'їнського району Донецької області до судового засідання не з'явився, надали суду заяву про розгляд справи без його участі. Також в заяві зазначили, що з позовними вимогами не згоден, вважає недоцільним позбавлення батьківських прав (а.с.37). Відповідач до судового засідання не з'явився, про день та час слухання справи повідомлявся належним чином, про наявність поважних для цього причин суд не повідомив, заперечень проти вимог позивача не висунув. Суд, дослідивши матеріали цивільної справи, з'ясувавши всі обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, що мають значення для вирішення справи по суті, встановивши фактичні дані та відповідні їм правовідносини, приходить до висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав. Згідно довідки виконкому Єлизаветівської сільської ради від 21.08.2015 року [PERSON] зареєстрована та проживає за адресою: [ADDRESS] разом з нею зареєстрована і проживає та знаходиться у неї на утриманні її малолітня дочка - [PERSON] (а.с.4). Згідно довідки КЗ «Центру первинної медико-санітарної допомоги Мар'їнського району» [PERSON] спостерігається в Єлизаветівській амбулаторії загальної практики - сімейно медицини, побуває на диспансерному обліку з діагнозом атопічий дерматит, ремісія 1 рік (а.с.5). Заборгованість по аліментам в період з 01.09.2012 року по 30.09.2014 року, згідно довідки відділу ДВС Вугледарського міського управління юстиції від 11.09.2015 року складає 32666,00 гривень (а.с.7). Рішенням Красноармійського міськрайонного суду від 2.07.2015 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано (а.с.25). Рішенням виконавчого комітету Катеринівської сільської ради Мар'їнського району від 30.10.2015 року за № 41 визнано недоцільним позбавлення батьківських прав [PERSON] (а.с. 38-39). Відповідно до висновку органу опіки та піклування Катеринівської сільської ради Мар'їнського району від 16.12.2015 року позбавлення батьківських прав [PERSON] є недоцільним (а.с.40). Відповідно до ст. 5 Протоколу № 7 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (зі змінами, внесеними Протоколом № 11) кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов'язками цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюб, перебуванні в шлюбі та у випадку його розірвання. Ця стаття не перешкоджає державам вжити таких заходів, що є необхідними в інтересах дітей. Відповідно до ст. 1 ч. 2, 3 глави 1 Європейської конвенції про здійснення прав дітей предметом цієї Конвенції є у найвищих інтересах дітей підтримка їхніх прав, надання дітям процесуальних прав та сприяння здійсненню ними цих прав шляхом забезпечення становища, при якому діти особисто або через інших осіб чи органи поінформовані та допущені до участі в розгляді судовим органом справ, що їх стосується. Для цілей цієї Конвенції розгляд судовим органом справ, що стосується дітей, визначається розглядом сімейних справ, зокрема тих, що пов'язані зі здійсненням батьками своєї відповідальності, наприклад стосовно місця проживання дітей та доступу до них. Статтею 2 глави 1 зазначеної Конвенції визначено термін «Суб'єкти батьківської відповідальності» - батьки та інші особи чи органи, які мають здійснювати частково або повністю батьківську відповідальність. Відповідно до ст.ст. 3, 7, 8, 18, 19 Конвенції про права дитини в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави учасниці зобов'язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов'язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Дитина з моменту народження має право на піклування своїх батьків. Держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини, докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави учасниці вживають всіх необхідних законодавчих, адміністративних, соціальних і просвітних заходів з метою захисту дитини від відсутності піклування чи недбалого та брутального поводження з боку батьків, законних опікунів чи будь-якої іншої особи, яка турбується про дитину. Відповідно до ст. 51 Конституції України батьки зобов'язані утримувати дітей до їх повноліття. Відповідно до ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» батьки мають право та зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний, моральний розвиток. Відповідно до ст. 164 СК України мати та батько можуть бути позбавлені батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України у п. 15 постанови №3 від 30 березня 2007 року "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Судом не отримано достатніх доказів, які б переконливо свідчили про дійсне ухилення відповідача від виконання батьківських обов'язків по відношенню до малолітньої дитини. Заборгованість по аліментам не свідчить про те, що відповідач ухиляється від сплати аліментів. Також не може бути підставою позбавлення батьківських прав той факт, що відповідач перебуває на непідконтрольній території. Суд додатково звертає увагу на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків. З урахуванням вищевикладеного, висновку органу опіки та піклування, думки прокурора, яка заперечувала проти задоволення позовних вимог, суд приходить до висновку, що під час розгляду справи не встановлено обставин, які є беззаперечними підставами для позбавлення відповідача батьківських прав, у зв'язку з чим, слід відмовити в задоволенні позову. Судові витрати по справі відшкодуванню позивачці не підлягають, оскільки в позовних вимогах відмовлено.

Outcome: dismissed