Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-24 00:00:00

[PERSON] звернулася в суд з позовом до [PERSON] про стягнення додаткових витрат на утримання малолітніх дітей. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що вона перебувала у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] у період з 17.09.2010 року по 09.09.2014 року. В шлюбі у них народилося двоє дітей: [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], які проживають разом з нею та перебувають на її утриманні. На підставі судових наказів Маневицького районного суду Волинської області від 15.06.2012 року та від 27.06.2013 року, присуджено стягувати з [PERSON] в її користь аліменти на утримання дітей в розмірі по 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Їхні діти перебували на стаціонарному лікуванні в інфекційному відділенні Маневицької ЦРЛ з 24.12.2015 року по 04.01.2016 року, і на їх лікування було витрачено кошти в сумі 1805, 48 грн. Вказуючи на те, що відповідач не бере участі у додаткових витратах на лікування дітей та добровільно не надає матеріальної допомоги, просить стягнути з нього в її користь додаткові витрати на утримання малолітніх [PERSON] в сумі 566, 98 грн. та [PERSON] в сумі 335, 77 грн., а також витрати по сплаті судового збору в сумі 551, 20 грн. Позивач [PERSON] в судовому засіданні позов підтримала та просила задовольнити заявлені нею вимоги повністю. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позов не визнав, вказуючи на те, що рішенням суду визначено місце проживання дітей разом з матірю, і на утримання дітей він сплачує аліменти, тому просив відмовити у задоволенні заявлених позовних вимог. Заслухавши пояснення сторін по справі, дослідивши матеріали справи, суд дійшов до наступного висновку. Судом встановлено, що позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі з 17.09.2010 року по 09.09.2014 року /а.с. 6/. Від спільного подружнього життя сторони мають двоє дітей: [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO] /а.с. 7-9/. Рішенням Маневицького районного суду Волинської області від 09.09.2014 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано, а неповнолітніх дітей: [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], залишено проживати з матірю, [PERSON] /а.с. 6/. Також судом встановлено, що на підставі судових наказів Маневицького районного суду Волинської області від 15.06.2012 року та від 27.06.2013 року, присуджено стягувати з [PERSON] в її користь аліменти на утримання неповнолітніх дітей: [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], в розмірі по 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, і присуджений розмір аліментів відповідач сплачує в користь позивача, що у свою чергу підтвердили сторони по справі. Згідно довідки про склад сімї № 131, виданої Боровичівською сільською радою Маневицького району Волинської області 26.01.2016 року, малолітні [PERSON] та [PERSON] проживають разом із матірю позивачем [PERSON] /а.с. 9/. Відповідно до ст.185 ЦК України та п.18 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов'язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно. Доказами, які підтверджують наявність особливих обставин, що призвели до додаткових витрат на дитину, можуть бути документи, які свідчать про витрати призначених для розвитку здібностей дитини, і спеціальних допоміжних засобів, необхідних для дитини з вадами фізичного розвитку, висновки МСЕК, судово-медичної експертизи, довідки медичних закладів, а також інші документи, які підтверджують те, що дитина страждає на тяжке захворювання або їй заподіяно травму, і свідчать про необхідність у зв'язку з цим збільшення витрат на придбання ліків, спеціальний медичний і звичайний догляд за дитиною, її побутове обслуговування, санаторно-курортне лікування тощо. Як вбачається, з висновків епікризу № 8840 та № 8841 із медичних карток амбулаторного (стаціонарного) хворого інфекційного відділення Маневицької ЦРЛ, [PERSON], [INFO], перебував на лікуванні з 24.12.2015 року по 04.01.2016 року з діагнозом: гостра распіраторна вірусна інфекція, гострий бронхіт, ФРБТ за креативним типом; [PERSON], [INFO], перебувала на лікуванні з 24.12.2015 року по 04.01.2016 року з діагнозом: гостра распіраторна вірусна інфекція, гострий трахеобронхіт, інфекція сечовивідних шляхів /а.с. 10, 12/. На придбання ліків для лікування [PERSON] було витрачено кошти в сумі 1133, 95 грн., а на [PERSON] 671, 53 грн., що стверджується інформаційними довідками Маневицької ЦРЛ від 04.01.2016 року та фіскальними чеками /а.с. 11, 13-15/. Однак, встановлений характер хвороби дітей є короткочасним і надані позивачем медичні довідки не вказують на систематичність таких хвороб, а саме що хвороби є хронічними або ж повязаними з розвитком здібностей дитини чи спричинили каліцтво, також те, що діти страждають на тяжкі захворювання і свідчать про необхідність у зв'язку з цим збільшення витрат, тому кошти на такого роду лікування не підлягають стягненню з батьків, як додаткові витрати на утримання дітей. Таким чином, посилання позивача [PERSON], що вона несе додаткові витрати на лікування дітей: [PERSON] та [PERSON], а також, що в подальшому дітям потрібне певне лікування з передбачуваними витратами не підтверджені належними та допустимими доказами і в силу цього заявлені позовні вимоги не можуть бути задоволені.

Outcome: dismissed