Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-03 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до відповідача [PERSON] про визначення місця проживання дитини, відібрання дитини та повернення її тому з ким проживала. Свої позовні вимоги мотивувала тим, що заочним рішенням Новоукраїнського районного суду м.Новоукраїнка від 23 вересня 2016 року, у цивільній справі № 396/1020/16-ц позов [PERSON] до [PERSON] про визначення місця проживання дитини, задоволено. Було визначине місце проживання [PERSON] , [INFO] , разом із батьком [PERSON] , за адресою його проживання [ADDRESS] . Позивачка дізналася про наявність заочного рішення тільки 19.10.2016 року, коли про це сповістив [PERSON] , приїхавши до неї до дому і на підставі вказаного рішення забрав їхнього сина [PERSON] . На вказане рішення позивачем подано апеляційну скаргу, яка ухвалою Кіровоградського апеляційного суду від 15.03.2017 року задоволена та вказане рішення скасоване, законність даного рішення підтвердив Верховний Суд України ухвалою від 19.06.2019 року, залишивши без задоволення касаційну скаргу [PERSON] . Таким чином позивач вважає, що відповідач незаконно утримує у себе їхнього сина [PERSON] , який проживав з позивачкою і повинен проживати з нею, на звернення позивача повернути сина, відповідач відповів відмовою. Позивач розлучилася з відповідачем в січні 2016 року. 13 січня 2016 ро поновила шлюб з своїм першим чоловіком [PERSON] , який знаходився в зоні АТО і являється учасником бойових дій. Після проведення ремонту переїхала разом з дітьми на постійне місце проживання в с.Велика Ростівка Оратівськсго району Вінницької області, де зареєструвала своє місце проживання з 8 липня 2016 року. Вважає, що місце проживання спільного сина з відповідачем не можна визначати, тому що вказане може привести до негативних наслідків щодо сина, оскільки [PERSON] не має постійного місця роботи, так як працює сезонно, лише в зимовий період кочегаром, [PERSON] коли перебуває на роботі, то малолітній син цілу добу може знаходитись без догляду, що може призвести до непередбачуваних негативних наслідків, щодо здоров"я та життя сина. Інших доходів [PERSON] не має. Вважає, що син бажає проживати з позивачем. В зв`язку з неналежним доглядом [PERSON] за дитиною, в червні місяці 2019 року син [PERSON] зламав ногу, про що відповідач не повідомив позивача, [PERSON] заборонив сину розповідати про даний випадок позивачу по телефону, що підтверджує негативний вплив батька на сина, який вчить його обманювати. [PERSON] забороняє позивачу бачитися та спілкуватися з сином. Позивач вважає, що син повинен проживати з нею, оскільки, у них з чоловіком є земельні ділянки, за які вони отримують орендну плату щороку та їм видаються продукти харчування, тримають в своєму господарстві худобу та птицю. Позивач працювала з грудня 2016 року в ПрАТ «АГРОФОРТ» с.Велика Ростівка, в даний час знаходиться в декретній відпустці і має можливість більше часу приділяти догляду та вихованню дітей, її чоловік [PERSON] працює в ПрАТ «АГРОФОРТ» с.Велика Ростівка і отримує заробітну плату, якої вистачає в повному обсязі, характеризуються позитивно, умови проживання належні, у зв`язку з чим просить визначити місце проживання сина [PERSON] з матір`ю та відібрати сина від відповідача та повернути сина матері на постійне місце проживання. Ухвалою суду від 12.08.2019 року відкрито загальне позовне провадження у справі. 28.08.2019 року через канцелярію суду відповідачем [PERSON] подано відзив на позовну заяву [PERSON] , відповідно до якого просить позовну заяву залишити без задоволення. Свій відзив мотивує тим, що з позовними вимогами він не погоджується, стверджує, що позивачка знала про заочне рішення першої інстанції від 23.09.2016 року про визначення місця проживання дитини, вона викликалася до суду повістками, також спілкувалася із головуючим суддею в телефонному режимі, засідання проводилися в режимі відеоконференції, однак вважала що її явка доо судує не обов`язковою, даний факт є одним із доказів, того, що вона, як мати, не мала бажання бачити та спілкуватися з дитиною. Крім того, вказує, що рішенням Апеляційного суду Кіровоградської області від 15.03.2017 року рішення Новоукраїнського суду було скасовано, але з того часу [PERSON] не намагалася жодного разу приїхати за місцем проживання сина та забрати його, навіть не телефонувала, що підтверджується письмовими свідченнями свідків, довідками Глодоської ради та Глодоського ЛА ЗПСМ. До часу прийняття рішення Верховним Судом України та до моменту звернення її до суду першої інстанції, як позивача по даній справі, ніяких звернень з приводу повороту виконання рішення суду першої інстанції вона також не робила. Син проживає разом з відповідачем в належних умовах, відвідує навчальний заклад, перейшов до другого класу, жодного разу син не вказав, що хоче проживати з мамою. Відповідач працює офіційно в школі кочегаром, має додаткові доходи від підробітків, тримає підсобне господарство, дуже любить свого сина та бажає проживати з ним. Ухвалою суду від 17.12.2019 року залучено у справі в якості третьої особи Службу у справах дітей Оратівської РДА Вінницької області. Позивач [PERSON] в судовому засіданні 03.08.2020 року позовні вимоги підтримала в повному обсязі, пояснивши, що для сина бажає як найкраще, бажає піклуватися про дитину. Проживає з чоловіком у власному будинку, в якому 4 кімнати, є кімната для [PERSON] , має ще двох діток, дівчаток: 12 та 2 роки, відповідно. Чоловік працює, мають дохід від оренди землі. Відвідує сина останні 4 роки по можливості, оскільки склалися складні відносини з батьком дитини, останній раз перед карантином, в лютому 2020 року приїжджала до сина в с.Глодоси. Останнім часом бачиться з сином в той час, коли приїздить на судові засідання по даній справі. Вказала, що у 2018 році була вагітна, вагітність була складна, майже весь час перебувала на збереженні. Бажає, щоб дитина проживала з нею, спілкувалася з відповідачем, однак домовленості з відповідачем щодо визначення місця проживання сина не дійшли, зверталася до Органу опіки та піклування з метою встановлення днів відвідування, оскільки відповідач здійснював перешкоди у спілкуванні з дитиною, але при цьому немає доказів, що відповідач здійснював перешкоди у спілкуванні з дитиною. Зазначила, що після прийняття рішення органу опіки від 04.11.2019 року, відповідач не перешкоджав їй у спілкуванні з дитиною. Зазначила, що просить врахувати що для того щоб дістатися до с.Глодоси автобусом їй потрібно добу добиратися з Вінницької області, вартість проїзду на таксі коштує 4000 грн., що утруднює їй підтримання постійного особистого зв"язку із сином. Дитина відвідувала дитячий садок в с.Глодоси. На даний момент її син навчається в школі в с. Глодои, закінчив другий клас, з класним керівником за період навчання вона не спілкувалася, але спілкувалася з сином та відповідачем. Представник позивача адвокат Сергієнко Я.Г. позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив їх задовольнити. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні 03.08.2020 року позовні вимоги не визнав повністю, пояснивши, що любить сина та про нього піклується. Позивачка три роки не цікавилася життям сина. Проживає разом з сином у власному будинку, працює в ЗОШ кочегаром, коли він на роботі, то залишає сина із своєю рідною сестрою, також працює по найму, має власне господарство. Не здійснював перешкоди у спілкуванні дитини з матір`ю. Вказав, що було таке, що позивач приїздила на суд, а до дитини не приходила. Представник відповідача адвокат Грейніс В.О. просив в позові відмовити. Представник третьої особи служби у справах дітей Новоукраїнської РДА Миронескул Л.О. в судовому засіданні 03.08.2020 року просила суд, в позові відмовити, пояснивши, що роз`яснювали мамі, щоб вона спочатку визначила спосіб її участі у вихованні дитини. Мама спілкується лише по телефону з дитиною. Вважає, що позов передчасний, дитина повинна сама захотіти переїхати до матері. Представник третьої особи служби у справах дітей Оратівської районної державної адміністрації Вінницької області в судове засідання не з`явився, подано заяву про розгляд справи без участі представника. Малолітній [PERSON] думка якого була заслухана в порядку ст.171 Сімейного кодексу України, в судовому засіданні 03.08.2020 року у відсутності батьків та з участю психолога та представника служби у справах дітей, пояснив суду, що бажає проживати разом з татом в с.Глодоси, був раніше у мами, у Вінницькій області, але той час вже пагано пам`ятає. З мамою часто спілкується по телефону, тато його не ображає, мама кликала проживати з нею, не сильно хоче їхати, бо має друзів в с. Глодоси, де проживає з батьком, боїться образити тата, а тато каже, щоб сам обирав з ким йому краще. Свідок [PERSON] , в судовому засіданні 03.08.2020 року пояснила, що працює сімейною медичною сестрою в амбулаторії в с.Рівне, раніше ще приходили завжди разом: батько, мама та двоє діток, діти були охайні, потім звертався лише відповідач разом з сином. Протягом останнього року мама хлопчика до неї не телефонувала. Свідок [PERSON] в судовому засіданні 27.08.2020 року суду повідомила, що вона працює вчителем Глодоської ЗОШ та є безпосереднім класним керівником [PERSON] . Крім того пояснила, що знає позивача коли ще навчалася старша донька в їх школі, мама відповідальна. Коли розпочався розгляд даної справи, мама почала перейматися долею хлопчика, телефонувала, була присутня на уроці одного разу, зараз [PERSON] перейшов до 3 класу. Батько дуже відповідальний, коли він на нічному чергуванні, дитина ночує в тітки, хлопчик завжди охайний, чистий, на даний момент батько більше приймає участі у вихованні дитини ніж матір, завжди ставить батька [PERSON] в приклад іншим матерям. Позивачка мало спілкується з дитиною, до початку розгляду даної справи взагалі не телефонувала та не цікавилася долею та успішністю дитини, на 1 вересня та останні дзвоники мама не з`являлася. Заслухавши пояснення позивача, відповідача, їх представників та свідків по справі, дослідивши матеріали справи та подані докази по справі, суд приходить до наступних висновків. Відповідно до ст.12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Відповідно до ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судому передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду. Як вказано в позовній заяві [PERSON] та [PERSON] перебували у фактичних шлюбних відносинах без реєстрації шлюбу. [INFO] в них народився син [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про народження Серії [NUMBER] (Т.1 а.с.15). Заочним рішенням Новоукраїнського районного суду м.Новоукраїнка від 23 вересня 2016 року, у цивільній справі № 396/1020/16-ц позов [PERSON] до [PERSON] про визначення місця проживання дитини, задоволено. Було визначино місце проживання [PERSON] , [INFO] , разом із батьком [PERSON] , за адресою його проживання [ADDRESS] (Т.1 а.с.29-33). За результатами вказаного заочного рішення, 19.10.2016р. малолітній [PERSON] був відібраний від матері та продовжив проживати разом з батьком [PERSON] в [ADDRESS] . Рішенням апеляційного суду Кіровоградської області від 15.03.2017 року заочне рішення Новоукраїнського районного суду від 23.09.2016р. скасовано та ухвалено нове рішення, яким у задоволенні позову [PERSON] про визначення місця проживання дитини - відмовлено (Т.1 а.с.34). Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 19.06.2019 року касаційну скаргу [PERSON] залишено без задоволення, рішення апеляційного суду Кіровоградської обалсті від 15.03.2017р. - залишено без змін (Т.1 а.с.35-39). Малолітній [PERSON] по теперішній час продовжує проживати разом з батьком в с.Глодоси Новоукраїнського району Кіровоградської області. Відповідно до характеристики з місця роботи ПрАТ «Агрофорт» від 12.07.2019р., встановлено, що позивач 06.12.2016р. була прийнята робітником з комплексного обслуговування с/г виробництва в ПрАТ «Агрофорт», де працює по теперішній час. За період роботи зарекомендувала себе як старанна, дисциплінована, уважна робітниця, до своїх обов`язків ставиться відповідально, дотримувалася трудової дисципліни (Т.1 а.с.17). Відповідно до характеристики з місця проживання від 12.07.2019р., видану на [PERSON] , вбачається, що остання є домогосподарою, в декретній відпустці по догляду за дитиною, відзначається дисциплінованістю, вимогливістю, турботливістю, спокійна, врівноважена (Т.1 а.с.23). Аналогічні характеристики від 12.07.2019 р. з місця роботи ПрАТ «Агрофорт» та за місцем проживання на [PERSON] міститься в матерілах справи (Т.1 а.с.18, 24). Відповідно до актів обстеження умов проживання від 15.07.2019 року, 22.07.2019 р. складеного комісією Великоростівської сільської ради Оратівського району Вінницької області, встановлено, що проведено обстеження умов проживання за адресою: [ADDRESS] , вказане житло складається з 4 житлових кімнат, обладнаними необхідними меблями та технікою, на підлозі коврове покриття, пічне опалення. Санітарно-гігієнічні умови задовільні. Для виховання та розвитку дитини створені умови: дитина має окрему кімнату та спальне місце, є постільна білизна, сезонний одяг, взуття, іграшки, розвиваючі ігри, стіл для малювання. Дохід сім`ї: заробітна плата, земельний пай. Мають в підсобному господарстві, корову, теля, дві кози, свиню та птицю, обробляють присадибну ділянку. Наявні продукти харчування: м`ясо, овочі, фрукти, молоко, крупи, борошно та ін. (Т.1 а.с.19,20). Відповідно до довідки про склад сім`ї гр. [PERSON] , за адресою: [ADDRESS] , до складу сім`ї (зареєстрованих) входять: [PERSON] , 1989р.н., чоловік [PERSON] , 1985р.н., дочка [PERSON] , 2008 р.н, дочка [PERSON] , 2018р.н. (Т.1 а.с.21). Відповідно до довідок про доходи та звіту про здійснені відрахування та виплат виданих ПрАТ «Агрофорт», [PERSON] нараховано заробіної плати в період з січня 2018 року по червень 2019 року в розмірі 133932,5 грн., з яких утримано на сплату аліментів 26958,96 грн. (Т.1 а.с.25,26). Відповідно до довідок ПрАТ «Агрофорт» від 12.07.2019р. [PERSON] отримав в 2017 році за земельний пай орендну плату в розмірі 9665,87 грн., в 2018р. - 8773,63 грн. (Т.1 а.с.27,28). Відповідно до характеристики виданої Глодоською сільською радою Новоукраїнського району Кіровоградської області від 20.08.2019р. №468, вбачається, що [PERSON] навчається в Глодоській ЗШ з 01.09.2018р., за період навчання в 1 класі зарекомендував себе як працелюбний та дисциплінований учень, фізично розвинутий добре, забезпечений всім необхідним шкільним приладдям, доброзичливий, скромний, чемний, культурний у спілкуванні з однокласниками та вчителями. Тато бере активну участь у вихованні сина, постійно відвідує класні та загальношкільні батьківські збори, родинні свята, цікавиться навчанням та вихованням сина (Т.1 а.с.59). Згідно довідки Глодоської сільської ради від 19.08.2019р. [PERSON] , 1989р.н. не приїздила на побачення з їх спільним сином [PERSON] , який за рішенням Новоукраїнського районного суду проживав з батьком за адресою в [ADDRESS] . Звернень від гр. [PERSON] щодо заборони батьком на побачення з сином до опікунської ради при виконкомі Глодоської сілської ради не надходило (Т.1 а.с.60). Як вбачається з довідки Глодоської ЛА ЗПСМ від 20.08.2019р. за №13, син [PERSON] - [PERSON] систематично проходить медогляди та отримує профілактичні щеплення згідно з календарем щеплень. Рекомендації лікаря батько виконує. На даний час, дитина під наглядом батька, він піклується про стан його здоров`я, стан здоров`я дитини задовільний (Т.1 а.с.61). В матеріалах справи наявні підтвердження свідків [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , які засвідчені секретарем Глодоської сільської ради та датовані 20.08.2019р. про те, що з березня 2017 року по теперішній час в домоволодінні [PERSON] не з`являлася мама його сина [PERSON] (Т.1 а.с.62, 63, 64), однак суд ставиться критично до наданих доказів, оскільки вказані особи не допитувалися в якості свідків в судовому засіданні та не були попереджені про криміанльну відповідальність за дачу завідомо неправдивих показів. Відповідно до висновку Оратівської РДА Вінницької області від 02.09.2019 року про можливість проживання малолітнього [PERSON] біля матері [PERSON] , служба у справах дітей вважає, що малолітній [PERSON] може проживати біля матері [PERSON] в б. [ADDRESS] . (Т.1 а.с.74). Згідно інформації від 02.09.2019р. Глодоської ЗШ І-ІІІ ступенів Новоукраїнського району Кіровоградської області про виконання своїх батьківських обов`язків [PERSON] та [PERSON] , встановлено, що [PERSON] станом на 02.09.2019 року навчався в 2-му класі Глодоської ЗШ, проживає з батьком [PERSON] , який зарекомендував себе відповідальним батьком, бере активну участь в житті сина, забезпечує його необхідним навчальним приладдям, одягом. Контролює відвідування сином занять у школі, забезпечує виконання учнем домашніх завдань, постійно підтримує зв`язок з класним керівником, постійно відвідує батьківські збори (Т.1 а.с.75). За період навчання [PERSON] в школі мама [PERSON] жодного разу не цікавилася навчанням та вихованням сина, не відвідувала батьківські збори, родинні та шкільні свята, зв`язку з класним керівником та адміністрацією школи не тримала (Т.1 а.с.76). З наданих на [PERSON] сертифіката про проходження профілактичного наркологічного огляду Серії 10ААЄ №457391 та медичної довідки про проходження психіатричного огляду Серії 10ААЄ №474906, встановлено, що останній не має медичних протипоказань (Т.1 а.с.78,79). Відповідно до висновку Новоукраїнської РДА Кіровоградської області від 30.09.2019 року за №0-25/67/1 про можливість проживання малолітнього [PERSON] біля батька [PERSON] , Новоукраїнська РДА вважає за можливим проживання малолітнього [PERSON] біля батька, [PERSON] за адресою: [ADDRESS] (Т.1 а.с.90). Згідно актів обстеження умов проживання сім`ї [PERSON] від 29.08.2019 року, від 04.09.2019р. за №123, від 04.02.2020р. за №5, від 11.02.2020р. за №7, який мешкає в [ADDRESS] разом зі своїм сином [PERSON] , встановлено, що [PERSON] має власний житловий будинок загальною площею 70 м.кв., житлова площа 50 м. кв., 3 житлові кімнати, наявне підсобне господарство: корову, свиней, птицю. Сім`я проживає у власному будинку, в якому є всі необхідні меблі, техніка, речі побуту, необхідний одяг, чиста постільна білизна, в будинку прибрано, чисто. Продуктами харчування родина повністю забезпечена. Біля будинку проводяться ремонтні роботи, планується облаштування ванної кімнати. Санітарно-гігієнічні умови проживання родини задовільні, в будинку наявне пічне опалення, підведене водопостачання та каналізація, наявна туалетна кімната. В дитини є окрема кімната з ліжком, письмовим столом, полицею для іграшок, дитина забезпечена всім необхідним для повноцінного розвитку та навчання, наявні книги, розвиваючі ігри, іграшки, засоби особистої гігієни, сезонний одяг, взуття, канцелярія. Стосунки в родині дружні та довірливі, син виявляє прихильність до батька, сім`я дотримується здорового способу життя (Т.1 а.с.77, 93, 196, 206). Під час обстеження житлово-побутових умов проживання [PERSON] , учня 2-Б класу Глодоської ЗШ, 27.11.2019 року, що проживає в [ADDRESS] разом з батьком [PERSON] встановлено, що батько був вдома, пиляв дрова, [PERSON] був також вдома, грався на вулиці з мамою, яка приїхала до сина, привезла солодощі та теплі спортивні штани. Прибуток сім`ї складається з заробітної плати батька, доходу з господарства ( Т.1 а.с.134). Відповідно до довідки виданої виконкомом Глодоської сільської ради Новоукраїнського району Кіровоградської області від 02.09.2019 року [PERSON] проживає разом зі своїм сином [PERSON] у власному житловому будинку, біля будинку є присадибна ділянка, яка обробляється і на якій вирощують овочеві культури, в наявності ділянка (пай), дохід з якої використовує для проживання. В підсобному господарстві утримує дві корови, теля, козу, двоє свиней, птицю. Дохід з господарства також використовує для життя, крім того працює по найму в літній період, по договору працює кочегаром в Глодоській ЗШ (Т.1 а.с.94). Відповідно до характеристики виданої на кочегара Глодоської ЗШ І-ІІІ ступенів [PERSON] від 16.12.2019 року за №821, встановлено, що [PERSON] працює на посаді сезонного кочегара Глодоської ЗШ з 2014 року, за період роботи зарекомендував себе дисциплінованим, відповідальним працівником, який добросовісно виконує свої посадові обов`язки, дотримується інструкцій, робоче місце завжди тримає в порядку, забезпечує дотримання належного температурного режиму в закладі освіти, дисципліни праці, зауважен та дисциплінарних стягнень немає, активний в громадському житті школи (Т.1 а.с.137). Відповідно до розпорядження голови Новоукраїнської РДА Кіровоградської області від 04.11.2019 року встановлено час та місце спілкування [PERSON] зі своїм малолітнім сином [PERSON] , [INFO] , який проживає біля батька [PERSON] за адресою: [ADDRESS] - з 15:00 до 17:00 п`ятниці, з 09:00 до 17:00 суботи та з 09:00 до 14:00 неділі щотижня за місцем проживання батька або у іншому місці за попередньою домовленістю та у його присутності (Т.1 а.с.139). Як вбачається з акту обстеження умов проживання сім`ї [PERSON] від 05.02.2020 року за адресою: [ADDRESS] , встановлено, що будинок складається з 4 кімнат, наявна присадибна ділянка, яка обробляється, утримується господарство: домашня птиця, корова, телиця, коза. Наявне пічне опалення, водопостачання відсутнє. Будинок належить [PERSON] та [PERSON] .. В кімнатах зроблений поточний ремонт, є необхідні меблі та побутова техніка. Стосунки в сім`ї будуються на взаємоповазі та любові. Для [PERSON] створені необхідні умови для повноцінного життя та ровитку: є дитяча кімната, в якій окреме спальне місце, шафа для одягу, тумба-стіл, іграшки та місце для відпочинку. Мама [PERSON] приймає участь у вихованні своєї дитини [PERSON] , часто відвідує, цікавиться здоров`ям, навчанням, купує одяг, іграшки, продукти харчування (Т.1 а.с.238). [PERSON] подано довідку Глодоської ЗШ віж 29.07.2020 року, про те, що він працює на посаді постійного кочегара Глодоської ЗШ І-ІІІ ступенів (Т.2 а.с.59). Згідно довідки виданої виконкомом Глодоської сільської ради від 30.07.2020 року за №804 про те, що [PERSON] не дотримується графіка побачень зі своїм сином [PERSON] , [INFO] не відвідувала сина з 24.12.2019р. по теперішній час (Т2 а.с.60). Відповідно до ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства», батьки зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Ст.8 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII (далі - Конвенція про права дитини) , включає як право батьків на вжиття заходів для повернення дитини, так і обов`язок національних органів влади вживати такі заходи. Зазначене застосовується не лише у справах, пов`язаних із обов`язковим відібранням дітей на державне утримання та вжиттям заходів соціального захисту, а також у справах, у яких між батьками та іншими членами сім`ї дитини виникає спір щодо спілкування з дитиною та її проживання (рішення ЄСПЛ у справі «Хокканен проти Фінляндії» від 23 вересня 1994 року та у справі «Фуска проти Румунії». Відповідно до ст. 3 Конвенції про права дитини у всіх діях відносно дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними або приватними інституціями, які займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється найкращому забезпеченню інтересів дитини. Згідно ст.18 Закону України «Про охорону дитинства» держава забезпечує право дитини на проживання в таких санітарно-гігієнічних та побутових умовах, що не завдають шкоди її фізичному та розумовому розвитку. Судом на перше місце ставляться «якнайкращі інтереси дитини», оцінка яких включає в себе знаходження балансу між усіма елементами, необхідними для прийняття рішення. Крім того, суд бере до уваги, що Європейський суд з прав людини зауважує, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (MAMCHUR v. UKRAINE, № 10383/09, § 100, ЄСПЛ, від 16 липня 2015 року). У справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року Європейським судом з прав людини наголошено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (пункт 54). Згідно із ч. ч. 2, 8, 9, 10 ст. 7 СК України, сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Кожен учасник сімейних відносин має право на судовий захист. Відповідно до ч. 1. ст. 18, ч.1 ст. 27 Конвенції про права дитини, держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. У ч.1 ст. 9 Конвенції про права дитини передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в найкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Відповідно до ч.4 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає. Відповідно до ч. 1 ст. 162 СК України, якщо один з батьків, без згоди другого з батьків, з якими на підставі закону або рішення суду проживала малолітня дитина, змінить її місце проживання, у тому числі способом її викрадення, суд за позовом заінтересованої особи має право негайно постановити рішення про відібрання дитини і повернення її за попереднім місцем проживання. Для повернення дитини немає необхідності надавати докази створення для неї нормальних умов для її виховання та розвитку, оскільки ст.162 СК базується на юридичній презумпції правомірності поведінки того з батьків, з ким вона проживала. Тобто, положеннями вищевказаної статті встановлені правові наслідки протиправної поведінки одного з батьків або іншої особи при визначенні місці проживання малолітньої дитини, якими є відібрання дитини і повернення її за попереднім місцем проживання. Згідно зі ст.141 СК мати й батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини. Відповідно до ст.157 СК питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той з батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь в її вихованні й має право на особисте спілкування з нею. Той з батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь в її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. У ч.1 ст.3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Крім прав батьків щодо дітей, діти теж мають рівні права та обов`язки щодо батьків (ст.142 СК), у тому числі й на рівне виховання батьками. У § 54 рішення Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) від 07 грудня 2006 року № 31111/04 у справі «Хант проти України» зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага (рішення у справі «Олсон проти Швеції» (№ 2) від 27 листопада 1992 року, № 250, ст. 35-36, § 90) і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Так, 11.07.2017 Європейський суд з прав людини виніс рішення у справі «М.С. проти України», від 11 липня 2017 року, заява № 2091/13, йдеться про визначення «інтересів дитини», її місця у взаємовідносинах між батьками. У згаданому рішенні ЄСПЛ зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагодійним. На сьогодні існує широкий консенсус, у тому числі у міжнародному праві, на підтримку ідеї про те, що у всіх рішеннях, що стосуються дітей, їх найкращі інтереси повинні мати першочергове значення. При розгляді справ щодо місця проживання дитини суди насамперед мають виходити з інтересів самої дитини, враховуючи при цьому сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо. (Постанова ВП ВС від 17 жовтня 2018 року у справі № 402/428/16-ц (провадження № 14-327цс18) Аналіз наведених норм права, зокрема й практики Європейського суду з прав людини, дає підстави для висновку, що рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й у першу чергу повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а тільки потім права батьків. Згідно ч.1 ст.161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Згідно з пунктом 7 статті 7 СК України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода про обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Відповідно до пункту 8 ст. 7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Відповідно до п. 24 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами деяких норм Кодексу про шлюб та сім`ю України» від 12.06.1998 р., який є чинним, під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Вирішуючи спори між батьками, які проживають окремо, про те, з ким із них і хто саме з дітей залишається, суд, виходячи з рівності прав та обов`язків батька й матері щодо своїх дітей, повинен ухвалити рішення, яке відповідало б інтересам неповнолітніх. При цьому суд ураховує, хто з батьків виявляє більшу увагу до дітей і турботу про них, їхній вік і прихильність до кожного з батьків, особисті якості батьків, можливість створення належних умов для виховання, маючи на увазі, що перевага в матеріально-побутовому стані одного з батьків сама по собі не є вирішальною умовою для передачі йому дітей. Згідно до ч.8 ст.7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Згідно з визначеними Декларацією принципами дитині законом та іншими засобами має бути забезпечений спеціальний захист і надані можливості та сприятливі умови, що дадуть їй змогу розвиватися фізично, розумово, морально, духовно та соціально, здоровим і нормальним шляхом. Дитина повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір`ю. Проте принцип, за яким малолітня дитина може бути розлучена зі своєю матір`ю лише у винятковій ситуації, не можна тлумачити таким чином, що у матері малолітньої дитини мається перевага перед батьком при вирішенні питання щодо визначення місця проживання дитини, приймаючи до уваги рівність прав обох батьків щодо дитини. Відповідно до вимог частини 3 статті 157 СК України той з батьків з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Судом встановлені наступні обставини, що орган опіки та піклування питання з ким буде проживати спільний син [PERSON] , не вирішував, оскільки сторони не зверталися з приводу встановлення місця проживання дитини. Після припинення спільного проживання позивача та відповідача, позивач забрала дитину та змінила місце проживання, після чого відповідач звернувся до Новоукраїнського районного суду Кіровоградської області та на підставі заочного рішення від 23.09.2019 року, приїхав до позивачки та 19.10.2016 року відібравши дитину від матері, змінив її місце проживання, батько почав проживати разом зі своїм сином в с.Глодоси Новоукраїнського району Кіровоградської області, де сім`я проживає і по теперішній час. Після оскарження позивачем заочного рішення Новоукраїнського районного суду Кіровоградської області від 23.09.2016 року, рішенням Апеляційного суду 15.03.2017 року заочне рішення від 23.09.2016 року було скасовано та у задоволенні позову [PERSON] про визначення місця проживання дитини з ним відмовлено. Рішення Апеляційного суду набрало законної сили з моменту проголошення, тобто 15.03.2017 року, яке в подальшому колегія Верховного суду Другої судової палати Касаційного цивільного суду залишила без змін. Позивачка не вживала дій до виконання вказаного рішення Апеляційного суду від 15.03.2017 року та не забрала свого сина [PERSON] від батька, з яким він проживав. В судовому засіданні позивач повідомила, що не забирала сина з тих причин, що батько не віддавав хлопчика та вона була вагітна третьою дитиною, вагітність була складною, хоча з матеріалів справи та зі встановлених обставин вбачається, що третя дитина, дочка [PERSON] в позивачки народилася [INFO] , тобто через 17 місяців після ухвалення рішення Апеляційного суду. Статтею 163 СК України передбачено переважне право батьків перед іншими особами на те, щоб дитина проживала з ними. Батьки мають право вимагати відібрання малолітньої дитини від будь-якої особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду. Реалізуючи це право, батьки можуть вимагати повернення її до себе. Таким чином, системний аналіз правових норм глави 13 «Особисті немайнові права і обов`язки батьків та дітей» та ч.1 ст.162 СК України, свідчить про те, що право одного із батьків на відібрання малолітньої дитини та повернення її за попереднім місцем проживання виникає лише у випадку протиправної поведінки другого із батьків при зміні місця проживання малолітньої дитини без згоди іншого з батьків, з яким проживала дитина. Рішення Апеляційного суду від 15.03.2017 року, яке набрало законної сили з моменту проголошення, було правовою підставою для вимагання позивачкою для повернення сина за попереднім місцем проживання, однак позивачка не скористалася даним рішенням, її син продовжував та продовжує проживати разом з батьком. Крім того, доказів того, що відповідач перешкоджав позивачці у спілкуванні з їхнім сином [PERSON] та у тому, щоб повернути дитину за місцем проживання матері, позивач суду не надала. Суд вважає доведеними ті обставини, що за станом здоров`я і матеріальним становищем, з урахуванням наявності належних житлових умов, позивач та відповідач обоє спроможні забезпечити належний рівень фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення. Суд зазначає, що позивач звернулася до суду з позовом про визначення місця проживання дитини, свого сина [PERSON] , [INFO] , тобто більш ніж через три роки з моменту віддібрання сина батьком. З пояснень свідків, наданих в судовому засіданні та матеріалів справи вбачається, що мати хлопчика, почала цікавитися його життям та успіхами в школі лише після подання даного позову до суду, однак суд вважає, що матір не налагодила стосунки зі своїм сином, бачиться з ним рідко, спілкується лише по телефону, хлопчик має більшу прихильність до батька, з яким проживає вже майже 4 роки, маючи повних 8 років. Так, відповідно до розпорядження голови Новоукраїнської РДА від 04.11.2019 року, позивачу надано час та місце спілкування зі своїм сином [PERSON] , однак [PERSON] не дотримується графіку побачень зі своїм сином, посилаючись на віддаленість свого місця проживання. Посилання позивача на ті обставини, що відповідач має гірші умови проживання ніж вона та те що, відповідач працює в нічний час, а дитина залишатиметься без нагляду, не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні, оскільки з актів обстеження умов проживання та відеофіксації, яка була переглянута в судовому засіданні, встановлено, що відповідач має власний житловий будинок з задовільними умовами проживання, для дитини створені належні умови для життя, розвитку та навчання. У вечірній та нічний час, коли відповідач перебуватиме на роботі, за хлопчиком доглядає його тітка - рідна сестра відповідача. Частинами першою та другою ст.171 Сімейного кодексу України встановлено, що дитина має право на те, щоб бути вислуханою батьками, іншими членами сім`ї, посадовими особами з питань, що стосуються її особисто, а також питань сім`ї. Дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками, іншими особами спору щодо її виховання, місця проживання, у тому числі при вирішенні спору про позбавлення батьківських прав, поновлення батьківських прав, а також спору щодо управління її майном. Урахування думки дитини щодо її життя передбачає й стаття 12 Конвенції про права дитини, в якій зазначено, що держави-учасниці зобов`язані забезпечити дитині, здатній формулювати власні погляди, право вільно висловлювати ці погляди з усіх питань, що стосуються її, і цим поглядам має приділятись належна увага, згідно з віком дитини та зрілістю. Відповідно до статті 6 Європейської конвенції про здійснення прав дітей від 25 січня 1996 року під час розгляду справи, що стосується дитини, перед прийняттям рішення судовий орган надає можливість дитині висловлювати її думки і приділяє їм належну увагу. У рішенні Європейського суду з прав людини «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року, рішення у справі «Olsson v/ Sweden (N2) від 27 листопада 1992 року, зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Судом також враховується те, що малолітня дитина в судовому засіданні вказала на бажання проживати з батьком. Як було встановлено в судовому засіданні у спілкуванні дитини та матері існує емоційна напруженість, у зв`язку з тим, що мама мало спілкується зі своїм сином, особливо значимою людиною для дитини є саме тато, з яким дитина відчуває себе психологічно комфортніше, спокійніше, гармонійніше. Суд зважає, що з урахуванням віку дитини, вказана думка має бути прийнята судом до уваги. Крім того, коли дитина досягне 14-річного віку і відповідно до положень ч.3 ст.160 Сімейного кодексу України матиме змогу самостійно визначати місце свого проживання. В судовому засіданні не було встановлено будь-яких обставин, які б вказували, що за станом здоров`я дитина потребує особливого догляду, який могла б забезпечити лише мама. Сторона позивача посилається на те, що малолітня дитина не має бути розлучена з матір`ю. З цього приводу суд вважає за необхідне зазначити, що поняття «розлучення дитини та матері» не є тотожним поняттю не визначення місця проживання дитини з матір`ю, оскільки це не обмежує матір у праві на спілкування з сином, турботі відносно дитини та участь у її вихованні. Судом враховується те, що дитина проживає з батьком вже майже чотири роки, де дитина ходить до школи, має друзів однолітків, звикла до середовища в якому проживає з татом, має більшу прихильність до батька, оскільки з ним проживає вже довгий період, відповідач має власне житло, працює за договором на посаді постійного кочегара в Глодоській ЗШ, має додаткові заробітки, має підсобне господарство, тому має можливість матеріально забезбечити сина та надати належні умови для його життя та розвитку. З урахуванням вищенаведених положень національного та міжнародного сімейного законодавства, аналізуючи зібрані у справі докази та вимоги чинного законодавства, виходячи із рівності прав та обов`язків батька й матері щодо своєї дитини, враховуючи інтереси дитини, яка проживає довгий час з батьком, приймаючи до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особисту прихильність дитини до кожного з них, вік дитини та стан її здоров`я, сталі соціальні зв`язки, проживання сина разом із батьком буде відповідати саме інтересам дитини, позитивно сприятиме її розвитку як психологічному так і фізичному, з метою забезпечення її розвитку в безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагодійним, відповідатиме її інтересам та не перешкоджатиме нормальному розвитку дитини, суд вважає, що у задоволенні позовних вимог [PERSON] слід відмовити. При цьому суд враховує, що проживання дитини з батьком не призведе до істотного порушення прав матері, оскільки відповідно до закону той з батьків, хто проживає окремо, має право на безперешкодне спілкування з дитиною і зобов`язаний брати участь у її вихованні. В силу ст. 141 ЦПК України також не підлягають відшкодуванню понесені позивачем судові витрати. На підставі та

Outcome: dismissed