Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-01 00:00:00

05 квітня 2021 року до суду з позовною заявою звернувся позивач [PERSON] у якій просить визначити місце проживання його малолітньої доньки [PERSON] , [INFO] разом з ним (батьком). В обґрунтування позову зазначив, що з 20.06.2009 року він перебував у шлюбі з відповідачкою [PERSON] , проте подружнє життя не склалось та 01.12.2020 року рішенням Міловського районного суду шлюб було розірвано. Під час перебування у шлюбі в них народилась донька - [PERSON] , [INFO] . Дочка, до листопада 2020 року проживала разом з відповідачкою. Однак, 17.11.2020 року донька зателефонувала йому з проханням зустріти її, під час зустрічі просила дозволити жити їй з ним, з чим він і погодився. З того часу, а саме з листопада 2020 року, донька [PERSON] проживає разом з ним, і він самостійно її виховує, забезпечує та здійснює повне її утримання. Наміру чинити перешкоди відповідачу в здійсненні її права та обов`язків щодо їх доньки в нього не має. Ухвалою від 05.05.2021 року судом було відкрито провадження та призначено справу до розгляду у підготовчому судовому засіданні. Позивач [PERSON] та його представник [PERSON] у судовому засіданні свої позовні вимоги підтримали, просили позов задовольнити у повному обсязі та послались на вище означені обставини. Крім того позивач пояснив, що він має постійне місце проживання особистий будинок, постійну роботу, достатній рівень заробітної плати, веде здоровий спосіб життя, що дозволяє дати дитині все необхідне. На сьогодні дитина проживає разом з ним і перебуває на його повному утриманні. Він не має на меті чинити перешкоди у спілкуванні матері із дочкою і готовий зі свого боку сприяти тому, щоб дитина через розлучення його розлучення з відповідачкою не була позбавлення піклування матері. Відповідач [PERSON] у судовому засідання позовні вимоги визнала та пояснила, що вона не заперечує дочки проживати у батька та знаходитись на його забезпеченні. У дочки не склались відносини з її співмешканцем у якого вона проживає на квартирі. ЇЇ старший син з цих підстав також пішов жити до баби та діда. Представник третьої особи яка не заявляє самостійних вимог від органу опіки та піклування [PERSON] у судовому засіданні послалась на розсуд суду при вирішені питання про визначення місця проживання малолітньої [PERSON] . Психолог [PERSON] у судовому засіданні показала, що вона знає дочку відповідача [PERSON] дівчинка товариська будь яких проблем у відносинах з школярами в неї немає. Малолітня [PERSON] у судовому засіданні показала, що вона бажає залишитися проживати з батьком і не бажає повертатися до матері яка проживає разом у співмешканця. Вона не бажає жити разом з бабусею та дідом де проживає її старший брат який також пішов геть від матері. Суд дослідивши матеріали справи, у повному обсязі, дійшов до наступного висновку про можливе задоволення позову з таких підстав: Згідно копії паспорту позивач є громадянином України. (а.с.7) Як слід з рішення Міловського районного суду Луганської області від 01.12.2020 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано (а.с. 9) Відповідно до свідоцтва про народження серії [NUMBER] виданого 05.02.2010 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Міловського районного управління юстиції Луганської області, актовий запис № 04, у сторін [INFO] народилась донька - [PERSON] . (а.с. 10) З копії домової книги слід, що позивач та його дочка мають реєстрацію по [ADDRESS] . (а.с.) Згідно договору купівлі продажу житлового будинку позивач [PERSON] 28 травня 2010 року купив будинок у [ADDRESS] .(а.с.14-15) За витягом з Державного реєстру правочинів за [PERSON] зареєстрований будинок у [ADDRESS] . З судового наказу виданого 26.11.2020 року Міловським районним судом з позивача було стягнуто аліменти на користь колишньої дружини [PERSON] на утримання їх малолітньої доньки [PERSON] у розмірі ј частини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше 10 розмірів прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку та не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку починаючи з 29.10.2020 і до досягнення донькою повноліття до 02.02.2028 року включно. (а.с. 13) Як слід з довідки з місця роботи позивач працює у ТОВ «Компанія «Союз2010» та отримує заробітну плату згідно штатного розпису. (а.с.19) З акту обстеження житлово-побутових умов служби у справа дітей Міловської селищної ради від 24.11.2020 року вбачається, що за місцем проживання малолітньої [PERSON] створені належні умови для її проживання. (а.с. 12) Як слід з характеристики яка була надана секретарем Міловської селищної ради Луганської області позивач [PERSON] за місцем свого проживання характеризується добре.(а.с.18) За довідкою Міловської селищної голови за місцем проживання позивача зареєстрована його дочка та він. (а.с.20) Відповідно до частини 2 статті 160 Сімейного кодексу України місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та дитини. Стаття 161 Сімейного кодексу України передбачає, що якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до частини 1 статті 29 Цивільного кодексу України місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово. Згідно з частиною 4 статті 29 Цивільного кодексу України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає. Місце проживання дитини цього віку визначається за згодою батьків. При цьому не має значення, чи знаходяться батьки у шлюбі між собою, чи проживають вони спільно. Крім того, питання про визначення місця проживання дитини має вирішуватися не тільки з урахуванням інтересів кожного з батьків, а перш за все з урахуванням прав та законних інтересів дитини - її права на належне батьківське виховання, яке повною мірою може бути забезпечене тільки обома батьками; права на безперешкодне спілкування з кожним з батьків, здійснення обома батьками якого є запорукою нормального психічного розвитку дитини. В той же час, як вбачається, батьки сумлінно ставляться до виконання своїх батьківських обов`язків. Матір бажає спілкуватись з дитиною. Стаття 19 Сімейного кодексу України передбачає, що при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, виселення дитини, зняття дитини з реєстрації місця проживання, визнання дитини такою, що втратила право користування житловим приміщенням, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Проживання дитини разом із батьками є водночас правом дитини та обов`язком батьків утримувати дитину. Відповідно до частини 1 статті 141 Сімейного кодексу України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. З матеріалів справи вбачається про існування між колишнім подружжям особистого конфлікту, проте не вбачається конфлікту щодо існуючих прав та обов`язків обох батьків по відношенню до дитини. З аналізу норм сімейного законодавства вбачається, що у тому разі, коли батьки дитини спільно не проживають, право визначати місце проживання дитини залишається за кожним з батьків. Питання про визначення місця проживання дитини має вирішуватись не тільки з урахуванням інтересів кожного з батьків, а перш за все, з урахуванням прав та законних інтересів дитини. Відповідно до статей 18, 27 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року (далі - Конвенція), держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. У пункті 1 статті 9 указаної Конвенції передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Місце проживання малолітньої дитини з одним із батьків визначається або за місцем проживання матері чи батька, або за конкретною адресою. У рішенні Європейського суду з прав людини від 11 липня 2017 року у справі "М. С. проти України", заява № 2091/13, суд зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним (параграф 76). У параграфі 54 рішення Європейського суду з прав людини "Хант проти України" від 07 грудня 2006 року, заява № 31111/04, зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Зокрема, стаття 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров`ю чи розвитку дитини. Отже враховуючи перш за все інтереси дитини, її прихильність до батька, з яким вона проживає, суд приходить до висновку, що вимоги про визначення місця проживання дитини з батьком є обґрунтованими та доведеними. Крім того, в силу ст. 160 СК України донька [PERSON] , якій виповнилося 10 років може за спільною згодою батьків визначати з ким із батьків вона буде проживати, тому оскільки вона виказала своє бажання проживати разом з батьком, суд вважає позовні вимоги позивача такими, що підлягають до задоволення. На підставі викладеного та

Outcome: approved