Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-13 00:00:00

Позивач\~ звернувся до суду з позовом\~ про виселення без надання іншого житлового приміщення посилаючись на те, що відповідачі без належних на те підстав проживає у гуртожитку разом з дітьми. Представник позивача позовні вимоги підтримала та\~ надала суду пояснення, що відповідають змісту позовних вимог. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] \~ у судове\~ засідання\~ з`явилися, заперечили проти позовних вимог. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явилася, належним чином повідомлена про час та місце розгляду справи. Представник третьої особи служби у справах дітей виконавчого комітету Хмельницької міської ради\~заперечив проти позовних вимог. Представник Міністерства оборони України у судове засідання не з`явився проте, направив до суду клопотання про розгляд справи без участі представника. Заслухавши показання учасників процесу, дослідивши надані докази та оцінивши їх в сукупності, суд вважає, що позов\~ не підлягає до задоволення з наступних підстав: Судом встановлено, що гуртожиток за адресою: [ADDRESS] знаходиться на балансі та належить Міністерству оборони України і призначений для тимчасового забезпечення житлом військовослужбовців Збройних Сил України, робітників та службовців, які за трудовими договорами працюють у військових частинах України. У зазначеному гуртожитку\~ у кімнаті № [NUMBER] проживають [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . [PERSON] призвана на військову службу 01 листопада 1994 року за контрактом на підставі наказу командира в/ч 33874 №319 від 26 вересня 1994 року. На підставі розпорядження командира військової частини останній у цьому ж році надано кімнату №83 у зазначеному вище гуртожитку. На підставі наказу №115/1/3650 від 21.08.1998 року відповідача звільнено з військової служби через скорочення штатів та\~ 30 листопада 1998 року\~ виключено з списків особового складу військової частини. Відповідно до статті 47 Конституції України кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Держава гарантує забезпечення військовослужбовців жилими приміщеннями або за їх бажанням грошовою компенсацією за належне їм для отримання жиле приміщення на підставах, у порядку і відповідно до вимог, встановлених Житловим кодексом України та іншими нормативно-правовими актами (стаття 12 Закону України Про соціальний і правовий статус військовослужбовців та членів їх сімей). Відповідно до статті 124 ЖК України робітники і службовці, що припинили трудові відносини з підприємством, установою, організацією, а також громадяни, які виключені з членів колгоспу або вийшли з колгоспу за власним бажанням, підлягають виселенню з службового жилого приміщення з усіма особами, які з ними проживають, без надання іншого жилого приміщення. Не може бути виселено без надання іншого жилого приміщення у випадках, зазначених у статті 124 цього Кодексу, зокрема, сім`ї військовослужбовців; осіб, звільнених у зв`язку з ліквідацією підприємства, установи, організації або за скороченням чисельності чи штату працівників. Зазначену правову позицію викладено у Постанові Верховного Суду України по справі №6-115цс13 від 13.11.2013 р. Відповідно до статті 132 ЖК України осіб, перелічених у статті\~ 125 цього Кодексу,\~ може бути виселено лише з наданням їм іншого жилого приміщення. Крім цього, згідно зі ст. 125 ЖК України не може бути виселено без надання іншого жилого приміщення\~ одиноких осіб з неповнолітніми дітьми, які проживають разом з ними. Вимогами ст.18 Закону України "Про охорону дитинства" діти визначено, що члени сім`ї наймача або власника жилого приміщення мають право користуватися займаним приміщенням нарівні з власником або наймачем. Держава охороняє і захищає права та інтереси дітей під час вчинення правочинів щодо нерухомого майна. Неприпустиме зменшення або обмеження прав та інтересів дітей під час вчинення будь-яких правочинів щодо жилих приміщень (стаття 12 Закону України Про основи соціального захисту бездомних осіб і безпритульних дітей). Згідно зі статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Європейський суд з прав людини, розглядаючи справу Кривіцька та Кривіцький проти України (№ 8863/06) 2 грудня 2010 року, установив порушення статті 8\~ Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, зазначивши, що в процесі прийняття рішення щодо права заявників на житло, останні були позбавлені процесуальних гарантій. Розглядаючи справи цієї категорії, суди повинні враховувати інтереси сторін і вирішувати такі спори залежно від установленого та на підставі закону, а також враховувати, що внаслідок виселення відповідачів без надання іншого жилого приміщення у зв`язку з звільненням за скороченням штатів, без забезпечення житлом, порушується право цих осіб і членів їхніх сімей на житло. Відповідачами надано аргументи про неможливість їх виселення без надання іншого жилого приміщення: неповнолітні та малолітні діти, неможливість отримання житла. Відповідно до вимог ст.10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини справи, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. В силу ст.60 ЦПК України доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Представником позивача не доведено у судовому засіданні та не представлено доказів, що зазначене житло не є єдиним у відповідача та\~ дітей, а також, що відповідачка вселилася в вищевказаний гуртожиток без законних на те підстав, на даний час проживає у спірному житлі. Також, представником позивача не доведено, що відповідачка її син та донька не належать до кола осіб, які підлягають виселенню зі спірного приміщення з обов`язковим наданням іншого житлового приміщення (ст. 125 ЖК України). На підставі вище викладеного суд приходить до висновку, що\~ відсутні підстави для виселення відповідачів без надання іншого житлового приміщення тому в задоволенні позовних вимог слід відмовити.

Outcome: dismissed