Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-17 00:00:00

06 квітня 2021 року в системі "Електронний суд" сформована позовна заява, подана представником позивача адвокатом С. Калиткою, який діє в інтересах [PERSON] , в якій просить суд визнати недійсним договір № 200778-КС-001 від 23.12.2020, укладений між [PERSON] та Товариством з обмеженою відповідальністю «Бізнес Позика» та стягнути з відповідача витрати на професійну правничу допомогу.. В обгрунтування позову зазначено, що 23.12.2020 року позивач [PERSON] уклала кредитний договір № 200778-КС-001 з відповідачем ТОВ «Бізнес Позика», за яким кредитодавець надає позичальникові грошові кошти у розмірі 12000,00 грн на умовах строковості, зворотності, платності, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити нараховані кредитодавцем проценти за користування кредитом не пізніше строку, визначеного Договором. Кредит надається строком на 16 тижнів, тобто до 14.04.2021, але в будь-якому разі діє до повного виконання Клієнтом свої зобов`язань за Договором. Процентна ставка: в день 1,12929167. Тип процентної ставки - фіксована. Комісія за надання Кредиту: 240,00 грн. Орієнтована загальна вартість Кредиту: 22560,00 грн. Орієнтована реальна річна процентна ставка: 425,71036605%. Оспорюваний кредитний договір за своїм змістом порушує принцип добросовісності та призводить до істотного дисбалансу договірних прав, оскільки платіжні зобов`язання позичальника за кредитним договором щодо сплати відсотків за користування кредитом є непомірно високими, бо річна відсоткова ставка складає 425,71%, що більш ніж у 4 разів перевищує суму наданого позичальнику кредиту. Тому Договір № 200778-КС-001 від 23.12.2020 підлягає визнанню недійсним з підстав порушення вимог Закону України «Про захист прав споживачів» щодо несправедливості умов договору. Крім того, укладення оспорюваного договору було вчинено внаслідок впливу тяжкої обставини, бо на момент його підписання позивач [PERSON] мала заборгованість на суму більше ніж 55 000,00 грн, яка утворилась на підставі інших кредитних договорів. Укладаючи договір № 200778-КС-001 від 23.12.2020 позивач, будучи одинокою матір`ю та маючи на утриманні двох неповнолітніх дітей, будучи безробітною та за відсутності інших реальних доходів, перебуваючи під психологічним тиском в зв`язку з погрозами по телефону щодо необхідності термінового повернення заборгованості за іншими кредитними договорами, мала намір сплатити поточну заборгованість, яка утворилась на підставі інших договорів. При цьому, відповідач мав реальну можливість, відповідно до Закону України «Про організацію формування та обігу кредитних історій», через бюро кредитних історій дізнатися про відомості, що складають кредитну історію позивача та про наявність великої суми непогашеної заборгованості, однак, розуміючи, наскільки на невигідних для особи умовах вчиняється правочин, запропонував його укласти свідомо та умисно, з наміром отримати від цього вигоду. Таким чином, в даному випадку наявний причинно-наслідковий зв`язок між тяжкими обставинами та вчиненням правочину, тобто укладення угоди було направлено саме на усунення тяжкої обставини. В зв`язку з викладеним, позивач звернувся до суду із вказаним позовом та просить визнати недійсним кредитний договір № 200778-КС-001 від 23.12.2020 та стягнути з відповідача на користь позивача витрати на професійну правничу допомогу. Ухвалою Зміївського районного суду від 16.04.2021 позовну заяву повернуто особі, яка її подала. Постановою Харківського апеляційного суду від 24.05.2021 ухвалу Зміївського районного суду від 16.04.2021 скасовано та цивільну справу направлено до суду першої інстанції для продовження розгляду справи. Ухвалою Зміївського районного суду Харківської області від 16.07.2021 року відкрито провадження в цивільній справі, та призначено справу до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Встановлено учасникам строк для подання заяв по суті справи (а.с.76) 12.08.2021 на адресу суду від ТОВ «Бізнес Позика» надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач не погодився з позовними вимогами, вважав їх безпідставними, необгрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню. Відповідач зазначив, що 23.12.2020 між сторонами був укладений кредитний договір № 200778-КС-001 в порядку, відповідно до якого Позивач отримав від Відповідача Кредит в сумі 12 000,00 грн строком до 14.04.2021. Кредит був наданий шляхом безготівкового перерахування коштів на банківську карту Позивача. В разі добросовісного виконання позичальником своїх зобов`язань за договором і повернення кредитних коштів в строк, обумовлений Договором, загальна вартість кредиту становить 22560,00 гривень (п.1 Договору). Тобто жодного перевищення в 4 рази суми кредиту умови Договору не містять, як і не містять жодного виду штрафних санкцій, неустойки чи іншої компенсації. Процентна ставка є фіксованою, була узгоджена сторонами при укладенні Договору і не змінювалася на протязі його дії. Крім того, Позивач частково виконав своє зобов`язання, а саме: Позивач зробив 4 платежі на користь Відповідача, в рахунок повернення кредиту та сплати процентів за коритування кредитом на загальну суму 11219,47 грн.Борг Позивача перед Відповідачем (станом на 09.08.2021) складає 12925,55, в тому числі: борг за кредитом - 7918,03 грн, борг за процентами - 5007,52 грн. таким чином, на думку Відповідача часткове виконання Позивачем Договору є підтвердженням останнім дійсності і обов`язковості для нього Договору. Тому відповідач вважає позовну заяву безпідставною, а сам факт звернення [PERSON] до суду - спробою уникнути виконання своїх зобов`язань за договором, в зв`язку з чим просив відмовити у задоволенні позову. (а.с.83-103) Відповідно до ч.5 статті 279 ЦПК України, враховуючи відсутність клопотань сторін про інше, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, оскільки характер спірних правовідносин та предмет доказування у справі не вимагають проведення судового засідання з повідомленням сторін для повного та всебічного встановлення обставин справи. Дослідивши доводи сторін, викладені в заявах по суті, повно та всебічно вивчивши обставини справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд встановив наступне: Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст. ст. 76-81 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Судом встановлено, що 23.12.2020 між [PERSON] та Товариством з обмеженою відповідальністю «Бізнес Позика» укладено кредитний договір № 200778-КС-001 про надання кредиту з використанням інформаційно-телекомунікаційних систем, дистанційно в електронній формі, в порядку передбаченому Законом України «Про електронну комерцію», за умовами якого Кредитодавець (відповідач по справі) надає Позичальнику (позивачці) грошові кошти в розмірі 12000,00 грн на умовах строковості, зворотності, платності, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом не пізніше строку, встановленого у п. 1 Договору, тобто до 14.04.2021. Згідно п. 1 Договору, процентна ставка за користування кредитом складає 1,12929167 % від суми кредиту за кожний день користування кредитом у межах строку. Процентна ставка є фіксованою. Кредит надається строком на 16 тижнів, тобто до 14.04.2021, але в будь-якому разі діє до повного виконання Клієнтом свої зобов`язань за Договором. Процентна ставка: в день 1,12929167. Тип процентної ставки - фіксована. Комісія за надання Кредиту: 240,00 грн. Орієнтована загальна вартість Кредиту: 22560,00 грн. Орієнтована реальна річна процентна ставка: 425,71036605% (а.с. 17) Отже, кредитодавець (відповідач ТОВ «Бізнес Позика») свої зобов`язання за Договором виконав в повному обсязі, перерахувавши позичальнику обумовлену суму Кредиту на картковий рахунок позичальника - позивача [PERSON] . Відповідно до меморіального ордеру №@2PL363476 від 20.01.2021 Відповідач [PERSON] здійснила оплату кредиту згідно Договору № 200778-КС-001 від 23.12.2020 на суму 2800,00 грн (а.с.94). Відповідно до меморіального ордеру №@2PL757342 від 17.02.2021 Відповідач [PERSON] здійснила оплату кредиту згідно Договору № 200778-КС-001 від 23.12.2020 на суму 2790,00 грн (а.с.95). Відповідно до інформаційної довідки №370/07 від 30.07.2021 Відповідач [PERSON] здійснила оплату кредиту згідно Договору № 200778-КС-001 від 23.12.2020 на суму 2809,47 грн (а.с.96). Відповідно до інформаційної довідки №369/07 від 30.07.2021 Відповідач [PERSON] здійснила оплату кредиту згідно Договору № 200778-КС-001 від 23.12.2020 на суму 2820,00 грн (а.с.97). Вирішуючи вказаний цивільно-правовий спір, що виник між сторонами, суд зазначає наступне: Позивач, як на правову підставу заявлених позовних вимог посилався, зокрема на статті 229, 230 ЦК України та статті 18, 19 Закону України «Про захист прав споживачів», в зв`язку з чим просив визнати кредитний договір недійсним. Згідно частини 1 статті 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Згідно ч.2 ст.215 ЦК України, недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом недійсним. Відповідно до ст.203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Відповідно до ст.5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», електронний документ - це документ, інформація в якому зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов`язкові реквізити документу. За змістом ст.6 вказаного Закону, для ідентифікації автора електронного документа може використовуватися електронний підпис. Накладанням електронного підпису завершується створення електронного документа. Відповідно до ч.1, ч.2 статті 8 вказаного Закону, юридична сила електронного документу не може бути заперечена виключно через те, що він має електронну форму. Допустимість електронного документу як доказу не може заперечуватися виключно на підставі того, що він має електронну форму. В статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (стаття 11 Закону України «Про електронну комерцію»). Положеннями статті 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що, якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно доЗакону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Згідно з частиною першою статті 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до статті 1055 ЦК України, кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним. При цьому, абз.2 частини другої статті 639 ЦК України встановлено, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін, вважається укладеним в письмовій формі. Згідно ч.1 статті 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. У силу частини першої статті 638 ЦК України, договір вважається укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. З матеріалів справи вбачається, що примірник кредитного договору № 200778-КС-001 від 23.12.2020 містить всі істотні умови: суму кредиту, строк кредитування, проценти за користування, сукупну вартість кредиту у відсотковому співвідношенні та грошовому вираженні, який підписаний позивачем за допомогою одноразового паролю-ідентифікатора. Без отримання листа на адресу електронної пошти та/або смс-повідомлення, без здійснення входу на сайт товариства за допомогою логіна особистого кабінету і пароля особистого кабінету, кредитний договір між позивачем та відповідачем не був би укладений. До аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у постановах: від 23 березня 2020 року у справі № 404/502/18 (провадження № 61-8449 св 19); від 09 вересня 2020 року у справі № 732/670/19 (провадження № 61-7203 св 20), від 12 січня 2021 року у справі №524/5556/19 (провадження № 61-16243 св 20). Отже, належними і допустимими доказами по справі підтверджується факт укладення між сторонами спірного правочину, погодження ними всіх його істотних умов, а також виконання відповідачем своїх зобов`язань за кредитним договором шляхом перерахування грошових коштів на рахунок позивача. Оспорюваний договір відповідає вимогам чинного законодавства та вчинений у формі, встановленій законом та був спрямований на настання реальних наслідків. Посилання позивача на нечесну підприємницьку практику відповідача є безпідставними та спростовуються змістом кредитного договору. Так, згідно ч.1, ч.2 статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів», продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Статтею 19 Закону України «Про захист прав споживачів» вказано, що нечесна підприємницька практика забороняється. Підприємницька практика є такою, що вводить в оману, якщо під час пропонування продукції споживачу не надається або надається у нечіткий, незрозумілий або двозначний спосіб інформація, необхідна для здійснення свідомого вибору. В ході розгляду справи судом не встановлено обставин, які б свідчили про несправедливість умов оспорюваного кредитного договору чи наявність положень, які б вводили позивача в оману щодо змісту правочину і наслідків його невиконання Щодо тверджень позивачки про вчинення правочину під впливом тяжкої обставини суд зазначає наступне. Відповідно до частини першої статті 233 ЦК України правочин, який вчинено особою під впливом тяжкої для неї обставини і на вкрай невигідних умовах, може бути визнаний судом недійсним незалежно від того, хто був ініціатором такого правочину. Правочин, який оспорюється на підставі статті 233 ЦК України, характеризується тим, що особа вчиняє його добровільно, усвідомлює свої дії, але вимушена вчинити правочин через тяжкі для неї обставини і на вкрай невигідних умовах, а тому волевиявлення особи не вважається вільним і не відповідає її внутрішній волі. Підставами визнання правочину недійсним на підставі статті 233 ЦК Українита предметом доказування у справі є: 1) наявність тяжкої обставини, в якій перебувала особа, що змусила її вчинити правочин; 2) правочин було вчинено на вкрай невигідних умовах. Тобто для визнання правочину недійсним, на підставі частини першої статті 233 ЦК України, необхідна сукупність вказаних умов. Наявність тяжкої обставини, що змусила особу вчинити правочин, має довести сторона, яка такий правочин оспорює. Предметом доказування також є той факт, що за відсутності тяжкої обставини правочин не було би вчинено взагалі або вчинено не на таких умовах. Тяжкі обставини мають вплинути на особу таким чином, що спонукають її вчинити правочин на вкрай невигідних для неї умовах. Умови мають бути очевидно невигідними для особи, яка уклала цей правочин, і бути наявними саме в момент вчинення правочину. Тяжкими обставинами можуть бути, зокрема, тяжка хвороба особи, членів її сім`ї чи родичів, смерть годувальника, загроза втратити житло чи загроза банкрутства особи, учасника правочину, та інші обставини, для усунення або зменшення яких необхідно укласти такий правочин. За кредитним договором № 200778-КС-001 від 23.12.2020 [PERSON] отримала грошові кошти у сумі 12 000,00 грн на строк 16 тижнів, зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 1,12929167% від суми кредиту за кожний день користування кредитом у межах строку, визначеного в п. 1 цього Договору. Вказані умови влаштовували позивачку на час підписання договору. Сума процентів за 16 тижнів не перевищував суму кредиту, і при добросовісному виконанні зобов`язання прозивачкою не настали б негативні наслідки у вигляді значного збільшення суми заборгованості. Таким чином, на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які посилались сторони, як на підставу своїх вимог та заперечень, підтверджених поданими доказами, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача є необґрунтованими та не підлягають задоволенню. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно з ч.7 ст.141 ЦПК України, якщо інше не передбачено законом, у разі залишення позову без задоволення, закриття провадження у справі або залишення без розгляду позову позивача, звільненого від сплати судових витрат, судові витрати, понесені відповідачем, компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Таким чином, з урахуванням звільнення позивача від сплати судового збору у разі залишення позову без задоволення судовий збір компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed