Jurisdiction: civil
Date: 2018-08-14 00:00:00

У травні 2018 року Публічне акціонерне товариство "Укрсоцбанк" звернулося до суду з позовною заявою до [PERSON] про стягнення заборгованості, в якій просило суд стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором № 172/07 від 23.10.2007 року у розмірі 90\~154,09 грн. та судові витрати по справі. В обґрунтування заявленого позову позивач посилався на те, що відповідно до укладеного договору про надання відновлювальної кредитної лінії № 172/07 від 23.10.2007 року [PERSON] отримав кредит у розмірі 95 000,00 грн. з кінцевим строком повернення заборгованості за кредитом до 22.10.2022 року. 23 жовтня 2007 року в якості забезпечення виконання зобов'язань за договором кредиту № 172/07 від 23.10.2007 року, було укладено іпотечний договір № 172/07 між банком та відповідачем, відповідно до якого [PERSON] надав в іпотеку нерухоме майно, а саме: будинок та земельні ділянки, що знаходяться за адресою: Дніпропетровська область, м. Павлоград, вул. Луганська, 144. Банк свої зобовязання виконав повністю. Однак, у порушення норм законодавства та умов договору кредиту відповідач зобовязання за вказаним договором кредиту належним чином не виконав. У звязку з чим, за договором кредиту станом на 30.03.2018 року виникла заборгованість у розмірі 90\~154,09 грн., яка складається з наступного: 48 008,00 грн. заборгованість за кредитом; 26\~623,75 грн. заборгованість за відсотками; 10\~644,75 грн. пеня за несвоєчасне повернення відсотків; 4\~877,59 грн. - інфляційні витрати за відсотками. Відповідно до ч. 1 ст.\~274\~ЦПК України у порядку спрощеного позовного провадження може бути розглянута малозначна справа. Ухвалою Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 07 червня 2018 року відкрито провадження по справі, справу призначено до розгляду у порядку спрощеного провадження з повідомленням (викликом) сторін. У судове засідання представник позивача не зявився, просив розглядати справу за його відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить суд їх задовольнити. Відповідач у судове засідання не зявився, не повідомив суд про причини неявки, хоча був належним чином повідомлений про день та час розгляду справи, заяву про розгляд справи за його відсутності суду не надав. Суд, на підставі ст. 281 ЦПК України, ухвалив розглядати справу заочно. Суд вивчивши матеріали цивільної справи, встановив наступне. Статтею 263 ЦПК України визначено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6)\~як розподілити\~між сторонами\~судові витрати; 7) чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; 8)\~чи є\~підстави для\~скасування заходів\~забезпечення позову. При ухваленні рішення суд не може виходити за межі позовних вимог. Згідно із ст. 12 ЦПК України \~цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обовязків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом по справі встановлено, що відповідно до договору про надання відновлювальної кредитної лінії № 172/07 від 23.10.2007 року [PERSON] отримав кредит у розмірі 95 000,00 грн. зі сплатою 15% річних та комісій, в строки та на умовах, що передбачених договором, з кінцевим строком погашення заборгованості не пізніше 22.10.2022 року. 23 жовтня 2007 року в якості забезпечення виконання зобов'язань за договором про надання відновлювальної кредитної лінії № 172/07 від 23.10.2007 року, було укладено іпотечний договір № 172/07 між банком та відповідачем, відповідно до якого [PERSON] надав в іпотеку нерухоме майно, а саме: будинок, що знаходиться за адресою: Дніпропетровська область, м. Павлоград, вул. Луганська, 144, загальною площею 67,0 кв.м, житловою площею 53,6 кв.м.; земельну ділянку, площею 0,1 га, цільове призначення: для обслуговування житлового будинку і господарських будівель, кадастровий номер 1212400000:02:048:0030; земельну ділянку площею 0,059 га, цільове призначення: для ведення особистого селянського господарства, кадастровий номер 1212400000:02:048:0029, що розташовані за адресою: Дніпропетровська область, м. Павлоград, вул. Луганська, 144. Таким чином, Банк свої зобовязання за кредитним договором виконав повністю. Однак, у порушення норм законодавства та умов договору [PERSON] зобовязання за вказаним договором кредиту належним чином не виконав. У звязку з чим, за договором про надання відновлювальної кредитної лінії №172/07 станом на 30.03.2018 року утворилася заборгованість у розмірі 90\~154,09 грн., яка складається з наступного: 48 008,00 грн. заборгованість за кредитом; 26\~623,75 грн. заборгованість за відсотками; 10\~644,75 грн. пеня за несвоєчасне повернення відсотків; 4\~877,59 грн. - інфляційні витрати за відсотками, що підтверджується розрахунком заборгованості за кредитним договором, наданим позивачем. Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України. Згідно до ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Відповідно до ст. 629 Цивільного кодексу України договір є обовязковим для виконання сторонами. Згідно з нормою ст. 526 ЦК зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. У разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобовязання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (ст. 611 ЦК). Порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК). Одним з видів порушення зобовязання є прострочення невиконання зобовязання в обумовлений сторонами строк. Якщо в зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк (термін). Наслідки прострочення позичальником повернення позики визначено в ст. 1050 ЦК України. Якщо договором установлений обовязок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 цього кодексу (ч. 2 ст. 1050 ЦК). Статтею 1049 ЦК України зазначено, що позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, встановлені договором. Відповідно до ст. 1054 ЦК України по кредитному договору банк зобов'язується надати грошові кошти позичальнику в розмірі та на умовах передбачених договором, а позичальник зобов'язаний повернути кредит та сплатити відсотки. Таким чином, суд вважає, що позовні вимоги позивача доведені матеріалами справи, обґрунтовані та підлягають задоволенню в повному обсязі. На підставі ст. 141 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Outcome: approved