Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-12 00:00:00

Позивачі , [PERSON], [PERSON] , звернулися до суду з вищезгаданим позовом. В уточненій позовній заяві від 26.04.2016 року, просять суд позбавити [PERSON], [INFO], права користування квартирою №43 у будинку №7 на вул. Косіора в м. Кривому Розі Дніпропетровської області, яка фактично проживає з матір'ю за адресою: [ADDRESS] і користується вказаною квартирою, тим самим винести рішення про усунення їм позивачам, відповідачем [PERSON], [INFO], яка діє в інтересах неповнолітньої дитини [PERSON], [INFO], перешкод в користуванні і розпорядженні їх власністю , шляхом зняття з реєстрації дитини [PERSON] і реєстрації її по місцю проживання матері за адресою: м. Кривий Ріг, вул. Орджонікідзе, буд. №19, кв, №22. В обґрунтування своїх позовних вимог посилаються на те, що вони є співвласниками квартири №43 у будинку №7 на вул. Косіора в м. Кривому Розі, в якій зареєстровано їхнє місце проживання і де фактично мешкає тільки [PERSON], оскільки позивач [PERSON] мешкає з новою сімєю за іншою адресою. В спірній квартирі також зареєстровано місце проживання неповнолітньої дочки [PERSON] - [PERSON], яка після розірвання шлюбу її батьків, мешкає разом із матірю за адресою: м. Кривий Ріг, вул. Орджонікідзе, буд. №19, кв, №22. Не зважаючи на домовленість щодо зняття неповнолітньої [PERSON] з реєстрації, її матір [PERSON] відмовляється виконати обіцянку, у звязку з чим вона, позивач [PERSON] пенсіонерка, яка має незначну пенсію, змушена нести тягар оплати комунальних послуг за [PERSON], яка фактично не мешкає за даною адресою. Речей [PERSON] в квартирі немає. [PERSON] сплачує аліменти на утримання дитини та не має матеріальної можливості допомагати своїй матері оплачувати комунальні послуги, тому змушені звернутися до суду з цим позовом. В судовому засіданні позивач [PERSON] підтримала позовні вимоги, просила задовольнити, оскільки комунальні послуги нараховуються по кількості зареєстрованих осіб, тому складають доволі значну суму в порівнянні з її маленької пенсією. Позивач [PERSON] підтримав позовні вимоги, просив задовольнити, пояснив, що дочка фактично мешкає з матірю за іншою адресою: [ADDRESS] та може бути там зареєстрована, тим більше, що він в спірній квартирі не мешкає , а [PERSON] є співвласником квартири, в якій вони мешкають. Представник позивачів [PERSON] ( договори про надання правової допомоги №№2812/15-2011, 2812/15-2011 від 28.12.2015 року) /а.с.73,74/ в судовому засіданні підтримала позовні вимоги, пояснила, що зняттям з реєстрації [PERSON] її права не порушуються. Крім того, [PERSON] є особою похилого віку, потребує спокою, а [PERSON] , залишаючись зареєстрованою за даною адресою, може у будь-який час прийти жити до її квартири, що викликає побоювання у позивача. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні не була присутньою , про час та місце розгляду справи повідомлена, 26.04.2016 року покинула залу судового засідання, повідомила про те, що участі у розгляді справи приймати не буде. В попередніх судових засіданнях заперечувала проти позову в повному обсязі, пояснила, що в спірній квартирі проживали разом з чоловіком [PERSON] та дитиною [PERSON] до 2012 року, потім через сварки та непорозуміння з чоловіком [PERSON] у них склалися непрязні стосунки, у звязку з чим вони розірвали шлюб, та переїхали з донькою мешкати до іншої квартири, та стали проживати окремо. Представники відповідача [PERSON] [PERSON], [PERSON], [PERSON] ( довіреність від 20.10.2015 року, дійсна до 20.10.2018 року) /а.с.47/ в судовому засіданні присутніми не були, про час та місце розгляду справи повідомлені, 26.04.2016 року покинули залу судового засідання, повідомили про те, що участі у розгляді справи приймати не будуть. Будучи присутніми у попередніх судових засіданнях, кожний окремо заперечували проти позову, просили відмовити у його задоволенні. Представник третьої особи Служби у справах дітей виконкому Дзержинської районної у місті ради [PERSON] ( доручення №14/29-2409 від 31.08.2016 р., дійсне до 31.12.2016 р. ) надала заяву про розгляд справи за її відсутності. В попередніх судових засіданнях просила прийняти рішення з урахуванням інтересів дитини/а.с.117/. Представник третьої особи Дзержинського РВ в м. Кривий Ріг Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області до суду не зявився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив. Відповідно Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо розширення повноважень органів місцевого самоврядування та оптимізації надання адміністративних послуг», якими внесено зміни до \~Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні", з 20.02.2016 року зняття з реєстрації місця проживання особи не належить до компетенції третьої особи. Вислухавши сторони, представників сторін, представника третьої особи, дослідивши матеріали справи, суд дійшов до наступних висновків. Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів. В силу ст.60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на основу своїх вимог або заперечень. Так, в судовому засіданні встановлено, що позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] перебували з 17.07.1999 року у шлюбі, який розірвано рішенням Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу від 26.11.2012 року . Від шлюбу мають дочку [PERSON] [INFO] (а.с.12). З свідоцтв про право власності від 17.02.2001 року, посвідченого завідуючим Третьої Криворізької держнотконтори [PERSON] та 23.03.2001 року в КП ДОР «КБТІ» , вбачається, що позивачам [PERSON] та [PERSON] належить по 1/2 частині житлової трикімнатної квартири за адресою: м. Кривий ріг. [ADDRESS] (а.с.7,8). Згідно довідки ОСББ «Косоіра7» від 01.02.2015 року в зазначеній вище квартирі зареєстровано місце проживання [PERSON] [INFO] (а.с.11), яка з 27.12.2012 року не мешкає в спірній квартирі, що підтверджується актом від 02.02.2015 року, посвідченим «Косоіра 7» (а.с.9). Як зазначено позивачами та не заперечується відповідачем [PERSON] неповнолітня [PERSON] мешкає разом із матірю за адресою: м. Кривий Ріг, вул. Орджонікідзе, буд. №19 в квартирі №22 1/3 частка якої належить на праві приватної спільної часткової власності [PERSON], що вбачається з інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, державного реєстру Іпотек, Єдиного державного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна щодо обєкта нерухомого майна №65099127 від 04.08.2016 року ( а.с.160). Речі [PERSON] в квартирі відсутні, про що складено акт, підписаний [PERSON] та [PERSON] (а.с.10), яких допитано в судовому засіданні в якості свідків. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що вона рідна сестра позивачки, онука [PERSON] з 2012 року не мешкає у спірній квартирі, а проживає разом із своєю матірю. Свідок [PERSON] пояснила, що є подругою позивачки, знає, що її онука не мешкає в квартирі з 2012 року. Син [PERSON] мешкає з дружиною за іншою адресою, з якого часу не знає. Таким чином, з 2012 року неповнолітня [PERSON] не мешкає в спірній квартирі, в якій зареєстровано місце проживання її рідного батька - [PERSON] і який є співвласником даної квартири. Крім того, судом встановлено, що в спірній квартирі [PERSON] та [PERSON] проживали разом з дитиною [PERSON] до 2012 року, потім через сварки та непорозуміння з чоловіком [PERSON] у них склалися неприязні стосунки, у звязку з чим вони розірвали шлюб, та [PERSON] з донькою мешкати до квартири за адресою: [ADDRESS], та стали проживати окремо. Відповідно до ст.ст.141, 160 СК України мати, батько мають рівні\~\~ права та обвязки\~\~ щодо дитини. Частиною 4 ст. 156 Житлового кодексу України передбачено, що припинення сімейних відносин з власником будинку не позбавляє колишніх членів сімї права користування займаним приміщенням. Згідно ч.3 ст.27-1 ЦПК України суд сприяє створенню належних мов для здійснення малолітньою або неповнолітньою особою її прав, визначених законом та передбачених міжнародним договором, згода на обовязковість якого надана Верховною Радою України. Конституцією України передбачено право кожного на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Громадянам, які потребують соціального захисту, житло надається державою та органами місцевого самоврядування безоплатно або за доступну для них плату відповідно до закону. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду (ст.47). За ст. 405 ЦК України, члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Пунктом 10 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» визначає, що у справах про визнання наймача або членів його сімї такими, що втратила право користування жилим приміщенням, необхідно зясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. В разі їх поважності (перебування у відрядженні, у осіб, які потребують догляду, внаслідок неправомірної поведінки інших членів сімї тощо) суд може продовжити пропущений строк. Статтею 27 Конвенції про права дитини (20 листопада 1989 року), ратифікованою Постановою ВР\~№ 789-XII від 27.02.91 встановлено, що Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини; держави-учасниці відповідно до національних умов і в межах своїх можливостей вживають необхідних заходів щодо надання допомоги батькам та іншим особам, які виховують дітей, у здійсненні цього права і у випадку необхідності надають матеріальну допомогу і підтримують програми, особливо щодо забезпечення дитини харчуванням, одягом і житлом. Відповідно до ч.2 ст.18 Закону України «Про охорону дитинства» діти - члени сім'ї наймача або власника жилого приміщення мають право користуватися займаним приміщенням нарівні з власником або наймачем. Відповідно до ч. 4 ст. 156, ч. 2 ст. 64 Житлового кодексу України, до членів сім'ї власника будинку (квартири) належать дружина, діти і батьки. Таким чином, дитина позивача [PERSON] є членом сім'ї власника та має право користування жилим приміщенням. Фізична особа, яка досягла чотирнадцяти років, вільно обирає собі місце проживання, за винятком обмежень, які встановлюються законом ( ч.1 ст.29 ЦК України). Місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоровя тощо, в якому вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками або організацією, яка виконує щодо неї функції опікуна ( ч.2 ст.29 ЦК України). Отже, неповнолітні діти мають право проживати із одним із батьків, обовязок по утриманню та вихованню батьки мають однакові. Посилання позивача на усунення перешкод в розпорядженні власністю, суд оцінює критично, оскільки належних та допустимих доказів цим обставинам суду не подано, не звертався позивач і до уповноважених органів щодо отримання згоди на продаж квартири. Щодо досягнення згоди по місцю проживання дитини разом з матірю, слід вказати, що в поданих суду договорах, судових рішеннях відсутнє погодження сторін щодо втрати дитиною права користування житловим приміщенням.\~ Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що дочка позивача [PERSON] - [PERSON] [INFO], право користування спірним жилим приміщенням не втратила, оскільки її батьки шлюб розірвали, між ними склалися неприязні стосунки, у звязку з чим неповнолітня [PERSON] немає можливості постійно проживати у спірній квартирі, що є поважною причиною, відповідно до вимог ст. 405 ЦК України підставою для відмови в задоволенні позовних вимог.\~ Судове рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою, згідно ст.7 Закону України Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні , є підставою для зняття особи з реєстрації місця проживання. Оскільки суд відмовляє в задоволенні вимог про позбавлення права користування житловим приміщенням, тому не підлягають задоволенню вимоги про зняття з реєстрації місця проживання, тим більше, що підставою для зняття з реєстрації місця проживання в даному випадку є рішення суду про втрату права користування житловим приміщенням. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed