Jurisdiction: civil
Date: 2021-07-19 00:00:00

У провадженні Приморського районного суду м. Одеси перебуває справа за заявою [PERSON] , заінтересована особа: приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу Брандіс Алла Борисівна про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на момент смерті. Свої вимоги заявниця обґрунтувала документами щодо родинних зв`язків з померлим батьком - [PERSON] , документами щодо здійснення його поховання тощо. Представник заявника та зацікавлена особа надали заяви про розгляд справи за їх відсутність. Розглянувши заяву та приєднані до матеріалів справи докази, зокрема витребувані судом матеріали спадкової справи, суд дійшов наступного. [INFO] у віці 81 рік помер батько заявниці - [PERSON] - про що Відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Одесі Одеського міського управління юстиції 04 березня 2016 року складено актовий запис №2479 та видано свідоцтво про смерть Серії [NUMBER] . [PERSON] будучи людиною похилого віку, не міг самостійно себе доглядати, потребував постійної допомоги, оскільки мав такі захворювання як хронічна мозкова недостатність, атеросклероз, що підтверджено лікарським свідоцтвом про смерть №123 від 04 березня 2016 року. Зважаючи на ці обставини, заявниця проживала разом з батьком, доглядаючи його. Після смерті батька, [PERSON] опікувалася організацією його поховання. Вказані обставини підтверджені наявними у справі договорами замовлення на організацію проведення поховання від 05.03.2016 р. з ЧП «Курілов», від 05.03.2016 №016670 з КП «СПК-ПО», довідкою на одержання та підпоховання праху, виданою Одеським крематорієм КП «СПК-ПО». Станом на дату смерті - [INFO] - батько заявниці - [PERSON] проживав за адресою: [ADDRESS] , що зазначається у наявних в справі документах - лікарському свідоцтві про смерть №123 від 04.03.2016р., договорі замовлення на організацію проведення поховання від 05.03.2016 р. №016670 з КП «СПК-ПО». Таким чином, [PERSON] на момент смерті проживав за місцем реєстрації заявника. Враховуючи, що на момент смерті батька заявниця проживала разом з ним, вона вважала, що й так є його спадкоємицею і що вимога про необхідність звертатися з окремою заявою про прийняття спадщини на неї не розповсюджується. Коли 04.12.2020 року заявниця звернулася до приватного нотаріусу Одеського міського нотаріального округу Брандіс А.Б., нотаріус відмовила у видачі свідоцтва про право на спадщину, про що складено лист від 10 грудня 2020 року №276/02-14, копія якого наявна в матеріалах справи. Таким чином, метою встановлення факту постійного проживання заявниці з померлим батьком є прийняття спадщини, що відкрилась після його смерті. У відповідності до рішення КСУ у справі № 1-8/99 (справа про офіційне тлумачення терміна "член сім`ї") від 03.06.1999р., - членами сім`ї можуть бути визнані й інші особи за умов постійного проживання разом з суб`єктом права на пільги і ведення з ним спільного господарства, тобто не лише його (її) близькі родичі (рідні брати, сестри, онуки, дід, баба), але й інші родичі або особи, які не перебувають з військовослужбовцем, працівником міліції, особового складу державної пожежної охорони у безпосередніх родинних зв`язках (неповнорідні брати, сестри; зять, невістка; вітчим, мачуха; опікуни, піклувальники, пасинки, падчерки та інші). Відповідно до ч. 1 ст.293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Пунктом 5 ч. 2 ст.293 ЦПК України передбачено, що суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Як передбачено п. 5 ч. 1 ст.315 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу. Сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки (ч. 2 ст. 3 СК України). Сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства (ч. 4 ст. 3 СК України). Відповідно до Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» від 16.05.2013 року заяви про встановлення факту постійного проживання разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини в порядку окремого провадження підлягають задоволенню судом. Якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд із заявою про встановлення цих фактів, яка, у разі відсутності спору, розглядається за правилами окремого провадження. За таких обставин, суд встановлює відсутність спору про право цивільне. Згідно із п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних прав людини і основоположних свобод , кожен при вирішенні спору щодо його цивільних прав та обов`язків має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Відповідно до ст. 8 ЗУ «Про судоустрій і статус суддів» ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи в суді, до підсудності якого вона віднесена процесуальним законом. Згідно приписів ч. 3 ст. 1268 ЦК України - спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. При цьому законодавством України не передбачено право нотаріусів встановлювати факт проживання особи за певною адресою на підставі інших документів, ніж документи щодо місця реєстрації особи. Відповідно до ст.2 ЗУ «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути підставою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження. Отже, при застосуванні ч. 3 ст.1268 ЦК України в частині визначення місця проживання фізичної особи слід застосувати положення вказаної норми ЗУ «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» та визначати вказане місце проживання на підставі наявних доказів. Аналогічна позиція викладена в Постановах ВС у складі КЦС Верховного Суду від 04.07.2018 року у справі №404/2163/16-ц. - Верховний суд не бере до уваги доводи касаційної скарги, що відсутність реєстрації місця проживання відповідача за останнім місцем проживання спадкодавця є доказом того, що він не проживав із спадкодавцем, оскільки сама по собі відсутність такої реєстрації не є абсолютним підтвердженням обставини про те, що спадкоємець не проживав із спадкодавцем на час відкриття спадщини якщо передбачені ч.3 ст.1268 ЦК України обставини підтверджується іншими належними і допустимими доказами. Також, ця позиція наведена у постановах ВС у складі КЦС від 10.01.2019р. у справі № 484/747/17, від 15.01.2020 року у справі №691/548/18., від 01.07.2020р. в справі №222/1109/17. Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Аналізуючи зібрані по справі докази, суд приходить до висновку, що заява підлягає задоволенню у повному обсязі.

Outcome: approved