Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-12 00:00:00

\~ \~ \~ \~09 липня 2014 року прокурор міста [PERSON] в інтересах держави звернувся в суд із позовом до [PERSON] міської ради, [PERSON] про визнання незаконним та скасування рішення [PERSON] міської ради №66/84 від 15 вересня 2010 року, скасування державного акта на право власності на земельну ділянку, скасування державної реєстрації та повернення землі у комунальну власність Свій позов мотивує тим, що на підставі заяви [PERSON] прокуратурою міста [PERSON] було проведено перевірку з приводу порушень вимог земельного законодавства посадовими особами [PERSON] міської ради під час надання у власність земельної ділянки [PERSON] по вул. Ковельській,39 в м. Луцьку. Зазначає, що [PERSON] на підставі рішення [PERSON] міської ради 366/84 від 15 вересня 2010 року надано у приватну власність\~ земельну ділянку для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд площею 0,0254 га по вул. Ковельській, 39 в м. Луцьку та видано 10 травня 2011 року державний акт на право власності. Крім того, перевіркою виявлено, що 28 грудня 1999 року [PERSON] передано у приватну власність земельну ділянку для будівництва і обслуговування житлового будинку та господарських будівель площею 0,087 га по вул. Ломоносова, 13 в м. Луцьку та видано державний акт на право приватної власності на землю, серії ІІІ-ВЛ №032987. Таким чином, оскільки [PERSON] вдруге отримав безоплатно у власність земельну ділянку по одному й тому ж виду використання з перевищенням визначеної законом норми, тому необхідно вважати, що оскаржуване рішення органу місцевого самоврядування та державний акт на право власності на земельну ділянку слід визнати недійсними, а земельну ділянку площею 0,0254 га, по вул. Ковельській, 39 в м. Луцьку повернути до земель комунальної власності [PERSON] міської ради. Ухвалою Луцького міськрайонного суду 04 грудня 2014 року до участі в розгляді даної справи в якості співвідповідача залучено [PERSON] Ухвалою Луцького міськрайонного суду від 23 березня 2016 року позовну заяву прокурора міста [PERSON] в інтересах держави та територіальної громади м. Луцька до [PERSON] міської ради, [PERSON], [PERSON] про визнання незаконним та скасування рішення [PERSON] міської ради, скасування державного акта на право власності на земельну ділянку, скасування державної реєстрації та повернення землі у комунальну власність в частині позовних вимог прокурора м. Луцька в інтересах держави та територіальної громади м. Луцька до [PERSON] про зобовязання повернути земельну ділянку площею 0,0254 га вартістю 88\~854,28 грн., що знаходиться за адресою м. Луцьк, вул. Ковельська, 39 у комунальну власність [PERSON] міської ради залишено без розгляду. В судовому засіданні прокурор позовні вимоги підтримала, з підстав наведених в позовній заяві, позов просила задовольнити. Представник [PERSON] міської ради в судовому засіданні позов визнала, не заперечувала щодо його задоволення. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні проти задоволення позову заперечив. Заслухавши думку осіб, які беруть участь у справі, дослідивши та оцінивши представлені у справі докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги слід залишити без задоволення з наступних підстав. Відповідно до ст. 125, ч. 1 ст. 126 ЗК України право власності на земельну ділянку виникає з моменту державної реєстрації цього права. Право власності на земельну ділянку посвідчується державним актом. Згідно\~ст. 152 ЗК України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Відповідно до ч. 1 ст. 116 ЗК України (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону. За змістом ст. 118 ЗК України громадянин, зацікавлений у приватизації земельної ділянки, яка перебуває у його користуванні, подає заяву до відповідної районної, Київської чи Севастопольської міської державної адміністрації або сільської, селищної, міської ради за місцезнаходженням земельної ділянки. Рішення органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування щодо приватизації земельних ділянок приймається у місячний строк на підставі технічних матеріалів та документів, що підтверджують розмір земельної ділянки. Судом встановлено, що на підставі рішення виконавчого комітету [PERSON] міської ради №600 від 28 грудня 1999 року [PERSON] передано у приватну власність земельну ділянку для будівництва і обслуговування житлового будинку та господарських будівель, площею 0,087 га по вул. Ломоносова, 13 в м. Луцьку та видано державний акт на право приватної власності на землю, серія ІІІ ВЛ №032987 (а.с.12). Як вбачається з матеріалів справи 31 серпня 2008 року [PERSON] звернувся із заявою\~ до [PERSON] міської ради про надання дозволу на складання проекту відведення земельної ділянки площею 0,0254 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд за адресою м.Луцьк, вул. Ковельська,39.(а.с.67). Вказана заява була розглянута, внаслідок чого 15 вересня 2010 року № 66/84 [PERSON] міською радою було прийняте рішення про затвердження [PERSON] проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки (кадастровий номер 210320022) по вул. Ковельській,39 загальною площею 0,0254 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд. Надано відповідачу вказану земельну ділянку у власність та зобовязано в місячний термін оформити документи на користування землею, виконувати обовязки землевласника відповідно до вимог ст.91 ЗК України та забезпечити збереження та вільний доступ до міських та інженерних комунікацій, які проходять по зазначеній території, для проведення ремонтних та профілактичних робіт (а.с.8). Оскільки наведені умови відповідачем були виконані, 10 травня 2011 року на його імя був виданий державний акт на право власності на земельну ділянку, серія ЯЛ №656240 (а.с.10). Прокурор вважає, що спірна земельна ділянка площею 0,0254 га, що знаходиться в м. Луцьку по вул. Ковельська, 39, була передана у власність [PERSON] з порушенням встановленого порядку та вимог закону, оскільки він не мав права вдруге отримувати безоплатно у власність земельну ділянку по одному й тому ж виду використання, тобто для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, з перевищенням визначеної законом норми безоплатної передачі (0,10 га), а тому просив саме із цих підстав задовольнити позов. Таким чином загальний розмір переданих безоплатно у приватну власність [PERSON] земельних ділянок для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд становить 0,1124 га. При цьому п. «г» ч. 1 ст. 121 ЗК України громадяни України мають право на безоплатну передачу їм земельних ділянок із земель державної або комунальної власності для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) у селах у розмірі не більше 0,25 га, в селищах не більше 0,15 га, в містах не більше 0,10 га. Таким чином в даному випадку [PERSON] міською радою, як представницьким органом, на який покладено вказані повноваження, порушено встановлений загальнодержавний порядок безоплатної передачі спірної земельної ділянки та передано одній і тій самій особі у власність земельні ділянки по одному й тому ж виду використання, з перевищенням визначеної законом норми безоплатної передачі. Однак, на думку суду даний позов не підлягає до задоволення з підстав пропущення трирічного строку звернення прокурора до суду. Так, відповідачем 12.04.2016 року було подано заяву про застосування строків позовної давності, яку мотивує тим, що прокуратурою було пропущено строк позовної давності для звернення з даним позовом до суду, оскільки спірна земельна ділянка була надана йому згідно рішення [PERSON] міської ради № 66/84 від 15.09.2010 і на підставі вказаного рішення 10.05.2011 видано державний акт право власності на земельну ділянку серії ВЛ № 656240. В свою чергу, прокурор не визнав та заперечив, щодо застосування даного строку в звязку з тим, що в даному випадку прокурором міста [PERSON] порушення було виявлено в ході проведення перевірки за зверненням гр. [PERSON] щодо порушення вимог земельного законодавства гр. [PERSON], яке надійшло в прокуратуру міста 16.08.2014 року. Вирішуючи питання, щодо наявності підстав для застосування строку позовної давності суд виходить з наступного. Стаття 256 ЦК України визначає позовну давність як строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Отже, позовна давність це строк, протягом якого особа може реалізувати належне їй матеріальне право на отримання судового захисту порушеного цивільного права чи інтересу шляхом предявлення в належному порядку нею чи іншою уповноваженою особою позову до суду. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України). Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові (стаття 267 ЦК України). Визначення початку відліку позовної давності міститься у статті 261 ЦК України. Відповідно до частини першої статті 261 ЦК України за загальним правилом перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Аналіз зазначених норм права дає підстави для висновку про те, що позовна давність є строком предявлення позову як безпосередньо особою, право якої порушене, так і тими субєктами, які уповноважені законом звертатися до суду з позовом в інтересах іншої особи носія порушеного права (інтересу). При цьому як у випадку предявлення позову самою особою, право якої порушене, так і в разі предявлення позову в інтересах цієї особи іншою уповноваженою на це особою, відлік позовної давності обчислюється з одного й того самого моменту: коли особа довідалася або могла довідатися про порушення її права або про особу, яка його порушила. Статтею 361 Закону України "Про прокуратуру" та частиною другою статті 45 ЦПК України передбачено право прокурора з метою представництва інтересів громадянина або держави в суді в межах повноважень, визначених законом, звертатися до суду з позовною заявою, брати участь у розгляді справ за його позовом тощо. Прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній заяві самостійно визначає, в чому полягає порушення інтересів держави та обґрунтовує необхідність їх захисту, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. У разі відсутності такого органу або відсутності у нього повноважень щодо звернення до суду прокурор зазначає про це в позовній заяві і в такому разі прокурор набуває статусу позивача (абзац 2 частини другої статті 45 ЦПК України). Процесуальні права прокурора як особи, якій надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, визначені у статті 46 ЦПК України. Згідно із частиною першою статті 46 ЦПК України органи та інші особи, які відповідно до статті 45 цього Кодексу звернулися до суду в інтересах інших осіб або державних чи суспільних інтересах, мають процесуальні права й обовязки особи, в інтересах якої вони діють, за винятком права укладати мирову угоду. Прокурор, який бере участь у справі, має обовязки і користується правами сторони, крім права на укладення мирової угоди. Аналіз наведених правових норм дає підстави для висновку про те, що положення закону про початок перебігу позовної давності поширюється й на звернення прокурора до суду із заявою про захист державних інтересів.

Outcome: dismissed