Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-01 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до Державного підприємства «Державний експертний центр Міністерства охорони здоров»я України» про скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі, а 20 січня 2015 року збільшив свої вимоги щодо стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу. Мотивуючи свої вимоги тим, що відповідно до наказу Державного підприємства «Державний експертний центр Міністерства охорони здоров»я України» від 06 жовтня 2014 року № 472к був призначений на посаду начальника управління телекомунікаційних мереж та внутрішнього контролю строком на 3 місяці. Наказом Центру від 17 листопада 2014 року № 550к його було звільнено відповідно до ч.2 ст. 28 КЗпП України з займаної посади як такого, що не пройшов випробувальний строк. Вважає, що наказ про звільнення є незаконним, прийнятий всупереч чинного законодавства та з грубим порушенням його трудових прав, як працівника. Оскільки він вважає себе незаконно звільненим, просить поновити його з 17 листопада 2014 року на посаді начальника управління телекомунікаційних мереж та внутрішнього контролю Державного підприємства «Державний експертний центр Міністерства охорони здоров»я України», стягнути з відповідача середній заробіток за час вимошеного прогулу. В судовому засіданні позивач [PERSON] позовні вимоги підтримав з тих же підстав та просив їх задовольнити. В судовому засіданні представники відповідача Мазур С.А., діючий на підставі довіреності від 05 грудня 2014 року (а.с.79), Голобоков А.Г., діючий на підставі довіреності від 05 грудня 2014 року (а.с.80), Манасович М.І., діючий на підставі довіреності від 27 січня 2015 року (а.с.63), позовні вимоги не визнали уцілому, просили відмовити у їх задоволенні за безпідставністю на недоведеністю вимог. Вислухавши пояснення сторін, їх доводи та заперечення, дослідивши матеріали справи у їх сукупності, всебічно та повно з"ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об"єктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги підлягають відмові у задоволенні з наступних підстав. Судом встановлено, що відповідно до наказу Державного підприємства «Державний експертний центр Міністерства охорони здоров»я України» від 06 жовтня 2014 року № 472к позивач був призначений на посаду начальника управління телекомунікаційних мереж та внутрішнього контролю строком на 3 місяці (а.с.3), а Наказом Центру від 17 листопада 2014 року № 550к його було звільнено відповідно до ч.2 ст. 28 КЗпП України з займаної посади як такого, що не пройшов випробувальний строк (а.с.4). При укладенні трудового договору може бути обумовлене угодою сторін випробування з метою перевірки відповідності працівника роботі, яка йому доручається. Умова про випробування повинна бути застережена в наказі (розпорядженні) про прийняття на роботу (ч.1 ст. 26 КЗпП України). Строк випробування при прийнятті на роботу, якщо інше не встановлено законодавством України, не може перевищувати трьох місяців, а в окремих випадках, за погодженням з відповідним виборним органом первинної профспілкової організації, - шести місяців (ч.1 ст. 27 КЗпП України). Обов'язок власника або уповноваженого ним органу проінструктувати працівника і визначити йому робоче місце згідно положення ст. 29 КЗпП України відповідачем виконано. Так, [PERSON] ознайомлений з посадовою інструкцією в день прийняття на роботу - 06 жовтня 2014 року, про що міститься його особистий підпис (а.с.68-75). Працівник повинен виконувати доручену йому роботу особисто і не має права передоручати її виконання іншій особі, за винятком випадків, передбачених законодавством (ст. 30 КЗпП України). Якщо протягом строку випробування встановлено невідповідність працівника роботі, на яку його прийнято, власник або уповноважений ним орган протягом цього строку вправі розірвати трудовий договір. Розірвання трудового договору з цих підстав може бути оскаржене працівником в порядку, встановленому для розгляду трудових спорів у питаннях звільнення (ч.2 ст. 28 КЗпП України). Як встановлено в ході розгляду справи, Державне підприємство «Державний експертний центр Міністерства охорони здоров»я України», як роботодавець [PERSON], в період його випробовувального терміну мав претензії та зауваження до його роботи, що підтверджується Розпорядженням Державного підприємства «Державний експертний центр Міністерства охорони здоров»я України» від 09 жовтня 2014 року № 18 про тимчасове відсторонення від виконання обов»язків [PERSON] за грубе порушення посадової інструкції, зокрема, неетичну та некоректну поведінку при забезпеченні роботи комісії МОЗ України щодо проведення перевірки дотримання вимог законодавства при здійсненні процедури державної реєстрації лікарського засобу (а.с.16, 79-89, 113, 114); протоколом засідання комісії з проведення службової перевірки ситуації, що склалась 08 жовтня 2014 року під час проведення перевірки комісії МОЗ України (а.с.21); актом про відмову працівника надавати письмові пояснення від 09 жовтня 2014 року (а.с.22); наказом від 17 жовтня 2014 року про створення комісії для проведення службового розслідування (а.с.23-24, 25) тощо. З позивачем повністю проведено розрахунок при його звільненні: виплачені всі суми заробітної плати та інші нарахування; видано трудову книжку. Суд вважає, що Державним підприємством «Державний експертний центр Міністерства охорони здоров»я України» при звільненні [PERSON] на підставі ч.2 ст. 28 КЗпП України дотримано вимоги закону, оскільки звільнення працівника за вказаних умов це прерогатива роботодавця, й у разі, якщо протягом строку випробування встановлено невідповідність працівника роботі, на яку його прийнято, власник або уповноважений ним орган протягом цього строку вправі розірвати трудовий договір. Тобто, закон наділає правом роботодавця в період строку випробування надавати оцінку виконуваній роботі працівником, його відповідність займаній посаді тощо, а в разі встановлення невідповідності працівника роботі, на яку його прийнято, роботодацець вправі ініціювати розірвання трудового договору, що відповідає спірним правовідносинам. Суд вважає, що факт невідповідності працівника роботіпротягом строку випробування роботодавцембув встановлений й доведений, а тому правових підстав для визнання звільнення [PERSON] незаконним немає, відповідно, правові підстави для поновлення його на посаді й стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу - відсутні. Позивач при зверненні до суду звільнений від сплати судового збору згідно Закону України «Про судовий збір», тому останній згідно ч.4 ст. 88 ЦПК України підлягає компенсації за рахунок держави. На підставі вищевикладеного, ст.ст. 26, 27, ч.1 ст. 28 КЗпП України,

Outcome: dismissed