Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-11 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду, з позовом до ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» про стягнення заборгованості, вказуючи на те, що вона відкрила у відповідача заробітний вклад № [NUMBER] із якого працівники банку вкрали 13480 грн., що підтверджується вироком Чаплинського районного суду Херсонської області від 12.03.2012 року про обвинувачення [PERSON] за ст..191 ч.5, 361 ч.2, 200 ч.2, ч.1,2.3 ст.358 КК України та [PERSON] за ст.191 ч.5, 364 ч.2 КК України. Рішенням Новотроїцького районного суду Херсонської області від 25.04.2013 року з цього приводу на користь позивачки було стягнуто з відповідача 13480 грн.. Оскільки відповідачем було порушено грошове зобов'язання, просить стягнути з нього 5% річних за 6 років користування її коштами, що становить 4044 грн. та інфляційні за період з 2007 по 2011 роки в розмірі 8748,52 грн.. Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримала, просила їх задовольнити, надала пояснення аналогічні викладеним у позові. Представник відповідача у судовому засіданні заперечувала проти задоволення позовних вимог, посилаючись на те, що вироком Чаплинського районного суду Херсонської області від 12.03.2012 р. [PERSON] та [PERSON]. визнані винними в скоєнні злочинів, в тому числі і крадіжці грошових коштів у позивачки. Виходячи з вищевикладеного предметом позовних вимог має бути відшкодування шкоди завданої кримінальним злочином, що не підпадає під норми Цивільного кодексу України, які регулюють виконання договору банківського вкладу, банківського рахунку. АТ "Райффайзен Банк Аваль" не мав змоги зберігати грошові кошти позивачки та користуватися ними, а, відповідно, і нарахування інфляційних і 5% річних вважає безпідставними. Вимоги позивача про застосування до правовідносин з Банком ст. 625 ЦК України безпідставні, так як зазначені положення закону застосовуються в разі прострочення виконання грошового зобов'язання, а так як між сторонами діяв договір банківського вкладу, яким передбачено нарахування процентів за користування грошовими коштами, положення про нарахування інфляційних втрат не застосовується. Суд дослідивши матеріали справи, заслухавши думку сторін, вивчивши надані докази прийшов до наступного. Вироком Чаплинського районного суду Херсонської області від 12.03.2012 року, що набрав законної сили, яким визнано винними [PERSON] за ст..191 ч.5, 361 ч.2, 200 ч.2, ч.1,2.3 ст.358 КК України та [PERSON] за ст.191 ч.5, 364 ч.2 КК України підтверджено факт заподіяння позивачці матеріального збитку в сумі 13480,00 грн.. Відповідно до рішення Новотроїцького районного суду Херсонської області від 25.04.2013 року з відповідача на користь [PERSON] стягнено завданій їй збитки у сумі 13480,00 грн.. Вимоги позивачки про стягнення з відповідача інфляційних та 5 відсотків річних суд вважає безпідставними, оскільки спірні правовідносини ст..625 ЦК України не регулюються і банк може нести відповідальність перед позивачкою не у зв'язку з невиконанням зобов'язання за поточним рахунком, а у зв'язку із заподіяною позивачці шкодою внаслідок викрадення працівниками банку грошових коштів під час виконання ними своїх службових обов'язків. Оскільки позовні вимоги задоволенню не підлягають, суд вважає необхідним відмовити позивачці в стягненні з відповідача судових витрат у сумі 229, 40 грн.

Outcome: dismissed