Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-30 00:00:00

Приватне акціонерне товариство «Українське Дунайське пароплавство» (надалі [PERSON] «УДП») звернулось до суду з позовом, в якому просить суд стягнути з [PERSON] суму нанесеного матеріального збитку у розмірі 1840 грн. (з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог). В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що відповідач відмовляється добровільно відшкодовувати нанесений збиток у розмірі вартості зниклого майна на суднах зчалу, а саме т/х «Валериан Зорин». На час зникнення майна відповідач займав посаду старшого помічника капітана та ніс відповідальність за його збереження. За своїми посадовими обовязками та сферою професійних знань відповідач зобовязаний був здійснювати контроль за цілісністю та збереженням всіх механізмів на судні. Враховуючи викладене, позивач зазначає, що [PERSON] у період його роботи на посаді старшого помічника капітана т/х «Валериан Зорин» не здійснювався належним чином контроль за його підлеглими, що спричинило можливість їх викрадення з суден зчалу, а саме т/х «Валериан Зорин», що нанесло [PERSON] «УДП» збитки. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] «УДП» підтримав позовні вимоги в повному обсязі та просив їх задовольнити, а також не заперечувала проти розгляду справи в заочному порядку. Відповідно до адресної довідки, наданої Ізмаїльським РВ ГУДМС України в Одеській області від 05.09.2014 року, [PERSON] значиться зареєстрованим за адресою: [INFO], б. 7, кв. 34. Відповідач [PERSON] в судові засідання, які призначались на 04.03.2015 року та 31.03.2015 року не зявився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, проте конверти із судовими повістками повернулись на адресу суду з відмітками «за закінченням терміну зберігання», про причини не явки суд не повідомив, заяв про відкладення слухання справи або слухання справи за його відсутності на адресу суду не направляв, тому суд ухвалює заочне рішення на підставі наявних у справі доказів відповідно до ч.1 ст. 224 ЦПК України за відсутності заперечень до того представника позивача. Вислухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступних висновків. Судом встановлено, що [PERSON] призначено на посаду старшого помічника капітана т/х «Валериан Зорин» 16.11.2012р., що вбачається з виписок з наказу про призначення на посаду №229 від 27.11.2012р., копія якого наявна у матеріалах справи. Працював відповідач на зазначеній посаді до 25.02.2014р. (а.с.96). 13.12.2013 року відділом безпеки та охорони [PERSON] «УДП» було проведено обстеження машинних відділень на суднах зчалу, у тому числі т/х «Валериан Зорин», в результаті якого було виявлено відсутність деяких вузлів загальною вартістю 12 350грн. 27.02.2014 року комісією у складі суперінтендантів технічної служби [PERSON] «УДП» [PERSON], [PERSON] та старшого інспектора відділу безпеки та охорони [PERSON] «УДП» [PERSON] було проведено обстеження суден зчалу т/х «Валериан Зорин» та була встановлена фактична відсутність наступного майна: три оглядових скла ДУ-50; насос у зборі танку фекальних вод; два клапани ДУ-50. Згідно даних технічної служби [PERSON] «УДП» загальна вартість демонтованого майна складає 9 200 грн. За фактом зникнення зазначеного майна [PERSON] «УДП» було проведено службове розслідування, за результатами якого було видано наказ № 33л від 14.04.2014 року про притягнення до матеріальної відповідальності осіб. Вказаним наказом капітану т/х «Валериан Зорин» [PERSON], старшому помічнику капітана т/х «Валериан Зорин» [PERSON], старшому механіку т/х «Валериан Зорин» [PERSON] та другому механіку т/х «Валериан Зорин» [PERSON] було запропоновано добровільно, протягом семи днів, внести солідарно до каси [PERSON] «УДП» суму нанесеного збитку у розмірі 9200 грн., тобто по 2300 грн. кожному. Із вищезазначеним наказом члени екіпажу т/х «Валериан Зорин» були ознайомлені 16.04.2014 року із зазначенням про незгоду із ним. Відповідно до службової записки ГБ - 566 від 31.07.2014 року [PERSON] не сплатив суму нанесеного [PERSON] «УДП» матеріального збитку у розмірі 2300 грн. У звязку із викладеним позивач звернувся до суду з цим позовом. У поданій позивачем заяві про уточнення розміру позовних вимог зазначено, що під час проведення службового розслідування була допущена помилка та не притягнуто до матеріальної відповідальності другого помічника капітана т/х «Валериан Зорин» [PERSON], який в той період часу також працював на даному судні і відносився до командного складу судна. Тому на цій підставі [PERSON] «УДП» зменшило розмір позовних вимог щодо стягнення матеріального збитку з відповідача та зазначило, що стягненню з [PERSON] підлягає сума нанесеного матеріального збитку у розмірі 1840грн. Суд не погоджується з доводами позивача та вважає, що позовні вимоги [PERSON] «УДП» не підлягають задоволенню, враховуючи наступне. Відповідно до ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно зі ст. 4 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Відповідно до вимог ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно з вимогами ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Відповідно до ч.1, ч.2 ст.130 Кодексу законів про працю України працівники несуть матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації внаслідок порушення покладених на них трудових обов'язків. При покладенні матеріальної відповідальності права і законні інтереси працівників гарантуються шляхом встановлення відповідальності тільки за пряму дійсну шкоду, лише в межах і порядку, передбачених законодавством, і за умови, коли така шкода заподіяна підприємству, установі, організації винними протиправними діями (бездіяльністю) працівника. Ця відповідальність, як правило, обмежується певною частиною заробітку працівника і не повинна перевищувати повного розміру заподіяної шкоди, за винятком випадків, передбачених законодавством. Згідно із ст.132 КЗпП України за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації при виконанні трудових обов'язків, працівники, крім працівників, що є посадовими особами, з вини яких заподіяно шкоду, несуть матеріальну відповідальність у розмірі прямої дійсної шкоди, але не більше свого середнього місячного заробітку. Матеріальна відповідальність понад середній місячний заробіток допускається лише у випадках, зазначених у законодавстві. Випадки повної матеріальної відповідальності працівників у повному розмірі шкоди, заподіяної з їх вини підприємству, установі, організації визначені у ст.134 КЗпП України. Позивачем не надано суду доказів того, що відповідальність відповідача підпадає під виключний перелік випадків, визначених статтею 134 КЗпП України. В свою чергу, відповідно до ч.1 ст.137 КЗпП України суд при визначенні розміру шкоди, що підлягає покриттю, крім прямої дійсної шкоди, враховує ступінь вини працівника і ту конкретну обстановку, за якої шкоду було заподіяно. Статтею 138 КЗпП України визначено, що для покладення на працівника матеріальної відповідальності за шкоду власник або уповноважений ним орган повинен довести наявність умов, передбачених статтею 130 цього Кодексу. Відповідно до роз'яснень, викладених у п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України N 14 від 29 грудня 1992 року "Про судову практику в справах про відшкодування шкоди, заподіяної підприємствам, установам, організаціям їх працівниками", суд у кожному випадку зобов'язаний вживати передбачених законом заходів до всебічного, повного й об'єктивного з'ясування обставин, від яких згідно зі ст.ст. 130, 135-3, 137 КЗпПУ залежить вирішення питання про покладення матеріальної відповідальності та про розмір шкоди, що підлягає відшкодуванню. Зокрема, з'ясовувати: наявність прямої дійсної шкоди та її розмір; якими неправомірними діями її заподіяно і чи входили до функцій працівника обов'язки, неналежне виконання яких призвело до шкоди; в чому полягала його вина; в якій конкретно обстановці заподіяно шкоду; чи були створені умови, які забезпечували б схоронність матеріальних цінностей і нормальну роботу з ними; який майновий стан працівника. За змістом закону підставою покладення відповідальності за завдану шкоду є винні дії працівника. Однак позивачем не надано суду належних доказів наявності визначених ст.130 КЗпП України умов, необхідних для притягнення працівника до матеріальної відповідальності за зникле майно. Так, як вбачається з акту внутрішнього розслідування від 24.01.2014 р., після переходу т/х «В. Зорин», т/х «Г.Агафонов» та т/х «Н.Савицький» в розпорядження [PERSON] «УДП» екіпажі вказаних суден перестали виконувати свої обовязки та покинули судна без належної передачі будь-кому справ та майна, а до 13.07.2012р. на вказаному зчалі суден була не зайнята посада старшого механіка. Згідно рапорту ст. механіка [PERSON] на імя капітана зчалу суден відстою [PERSON] від 01.11.2012р. та рапорту від 20.07.2012р. [PERSON] прийняв обовязки старшого механіка зчалу морських суден 13.07.2012р. без прийому-передачі справ та майна у звязку із відсутністю в штаті старшого механіка. СЕУ, прилади, системи, палубні механізми виведені з експлуатації та перевірити їх технічний стан неможливо. Майно, що відноситься до відання механіків та електромеханіка, опечатано в приміщенні пломбами комісією [PERSON] «УДП». 26.10.2013р. старшим механіком [PERSON] на імя капітана зчалу суден відстою т/х «В. Зорин», т/х «Г.Агафонов», т/х «Н.Савицький» [PERSON] подано рапорт, в якому зазначено, що він прийняв обовязки старшого механіка зчалу морських суден 22.10.2013р. без прийому-передачі справ, СЕУ, обладнання, майна у звязку із хворобою ст. механіка. СЕУ, прилади, системи, палубні механізми виведені з експлуатації з моменту постановки суден у відстій. Перевірити технічний стан вказаного обладнання неможливо без повного обстеження та пробної роботи. Також зазначено, що майно, яке відноситься до відання механіків та електромеханіка, опечатано в приміщенні пломбами відповідною комісією [PERSON] «УДП». Зазначене викладено й у акті передачі від 09.01.2014р. Судом встановлено, що з [PERSON] під час вступу до виконання службових обовязків не було складено відповідного акту прийому-передачі ТМЦ, а отже немає можливості зробити висновок, що зникле майно (три оглядових скла ДУ-50; насос у зборі танку фекальних вод; два клапани ДУ-50) було у наявності під час призначення відповідача на посаду старшого помічника капітана і передавалось у його відання та що вказане майно зникло саме у період виконання [PERSON] покладених на нього службових обовязків. Посилання позивача на положення Статуту служби на суднах Міністерства морського флоту СРСР, затвердженого наказом Міністерства морського флоту № 6 від 09.01.1976 року, також не свідчать про обґрунтованість позовних вимог [PERSON] «УДП». Згідно ч. 2 ст.37 Статуту, всі члени екіпажу залежно від виконуваних функцій розподіляються по службах (групам). Служба експлуатації забезпечує безпечне судноводіння, а також виконання всіх функцій, повязаних з виробничою діяльністю судна та очолюється старшим помічником капітана Відповідно до ст. 45 Статуту члени суднового екіпажу несуть в установленому законом порядку матеріальну відповідальність за збереження довірених їм цінностей. Однак, з огляду на те, що доказів передачі [PERSON] зниклих ТМЦ позивачем суду не надано та визнається факт відсутності відповідних письмових доказів зазначеного, то й притягнутий до відповідальності за незбереження таких цінностей відповідач бути не може. Відповідно до ст. 392 Статуту вахтова служба (вахта) на судах є особливим видом виконання службових обов'язків, які вимагають підвищеної уваги і безперервного присутності на посту або робочому місці. Члени суднового екіпажу, що знаходяться на вахті, іменуються вахтовими. На всіх суднах, які перебувають в експлуатації, повинна бути встановлена цілодобова вахтова служба. На судах, виведених з експлуатації, порядок несення вахтової служби встановлюється судновласником. Вахтова служба повинна забезпечувати управління судном, його безпеку, живучість, виробничу діяльність і контроль за відвідуванням судна сторонніми особами. Відповідальність за організацію вахтової служби покладається на капітана судна, а безпосереднє керівництво організацією вахтової служби - на старшого помічника капітана і старшого механіка. Відповідальність за належне несення вахти покладається на осіб, які несуть вахту. Стаття 57 ЦПК України передбачає, що доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін та інших обставин, що мають істотне значення для вирішення справи. Згідно з ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказів неналежного ведення та організації вахтової служби з боку відповідача, що спричинило втрату майна, суду позивачем не надано. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що на відповідача не може бути покладена матеріальна відповідальність за зникле майно, факт нестачі якого було встановлено представниками позивача обстеженнями від 13.12.2013 р. та 27.02.2014 р., а отже позовні вимоги [PERSON] «УДП» задоволенню не підлягають. Згідно ч.1 ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Приймаючи до уваги, що відмовлено у задоволенні позову Приватного акціонерного товариства «Українське Дунайське пароплавство» до [PERSON] про стягнення матеріального збитку, відповідно судом відмовляється позивачу у стягненні судових витрат з відповідача [PERSON]

Outcome: dismissed