Jurisdiction: civil
Date: 2018-08-12 00:00:00

У липні 2017 року до Шевченківського районного суду м. Києва надійшов позов [PERSON] до Київської міської державної адміністрації, третя особа: Комунальне підприємство УЖГ «Липкижитлосервіс» про відшкодування шкоди внаслідок видання незаконних правових актів. В подальшому, у жовтні 2017 року [PERSON] (далі - позивач) подав до суду змінену позовну заяву до Київської міської державної адміністрації (далі - відповідач 1), Комунального підприємства УЖГ «Липкижитлосервіс» (далі - відповідач 2), Комунального підприємства «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Печерського району м. Києва» (далі - відповідач 3), що була прийнята судом до розгляду. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач є споживачем житлово-комунальних послуг, з метою відновлення своїх законних прав та інтересів звернувся до відповідача 2, якому сплачував кошти, з вимогою проведення перерахунків за ці послуги на підставі останніх чинних тарифів, тобто тих, які були встановлені до 01.12.2006 р. У зв'язку з відсутністю будь-яких дій з боку відповідача 2 по відновленню того становища, яке існувало до видання незаконних правових актів КМДА, позивач був змушений звертатися до суду з вимогою зобов'язати його провести відповідні перерахунки. Позивачу як споживачу житлово-комунальних послуг і протягом 01.12.2006 р. - 30.06.2014 р. завдано майнової шкоди, яка становить різницю між фактично сплаченими ним на користь відповідача 2 коштами 4897,72 грн. та коштами, що відповідали останнім чинним тарифам, встановленими розпорядженнями КМДА № 748 від 19.05.2000 р. «Про встановлення розмірів тарифів на послуги з утримання будинків та прибудинкових територій в м. Києві» і № 1907 від 14.10.2003 р., яким внесені зміни і доповнення від 20.06.2002 № 1245 «Про встановлення тарифів на виробництво теплової енергії та житлово-комунальні послуги для населення». Оскільки сплаті за останніми чинними у м. Києві тарифами підлягало 2762,11 грн., то розмір майнової шкоди дорівнює 2135,61 грн. який підлягає стягненню з відповідачів, незалежно від вини відповідача 1. Крім того, позивач вказує на існування про видачу судового наказу, поданої відповідачем 3 до Печерського районного суду м. Києва про стягненню з нього заборгованості у сумі 6129,22 грн. Крім того, через постійні довготривалі суди з відповідачем 1 внаслідок прийняття останнім незаконних правових актів позивачу завдано моральної шкоди, яка полягає у душевних стражданнях внаслідок неможливості відновлення своїх законних прав та інтересів через застосування до нього, як споживача, незаконних правових актів. Тому, позивач просив суд: 1) стягнути в солідарному порядку з відповідачів на користь позивача майнову шкоду у розмірі 2135,61 грн.; 2) відшкодувати йому моральну шкоду, завдану прийняттям Київською міською державною адміністрацією незаконних правових актів, у спосіб, встановлений порядком виконання рішення по цій справі; 3) встановити спосіб, строки і порядок виконання рішення, за якими зобов'язати відповідачів вчинити за власний рахунок усі необхідні дії по забезпеченню надання позивачу за адресою: [ADDRESS]: послуги «утримання будинків і прибудинкових територій» за тарифом, встановленим розпорядженням КМДА № 748 від 19.05.2000 р. «Про встановлення розмірів тарифів на послуги з утримання будинків та прибудинкових територій в м. Києві» протягом 91 (дев'яносто одного) місяців, починаючи з найближчого місяця після набрання законної сили рішенням по цій справі; послуги «централізоване опалення» відповідно до показників загального будинкового лічильника за тарифом, встановленим розпорядженням КМДА № 1245 від 20.06.2002 «Про встановлення тарифів на виробництво теплової енергії та житлово-комунальні послуги для населення» (зі змінами і доповненнями, внесеними розпорядженням КМДА № 1907 від 14.10.2003 р.) протягом 91 (дев'яносто одного) місяця, починаючи з найближчого місяця після набрання законної сили рішенням по цій справі. Представником відповідача 1 подано заяву про застосування строків позовної давності, в якій вказується, що відповідно до позовної заяви, позивач вважає, що йому завдано майнову шкоду у період з 01.12.2006 по 30.06.2014, яка становить різницю між фактично сплаченими на користь відповідачів 2, 3 та коштами, що відповідали останнім тарифам що встановленні розпорядженнями КМДА, проте, про дані обставини позивачу було відомо не з газети «Хрещатик» від 22.04.2016 року, в якій вказані відомості про скасування тарифів згідно судових рішень у справах №2а-118/11 від 21.03.2014 та №761/8760/14-а від 30.09.2014. Про дані факту було відомо позивачу раніше, оскільки являється позивачем та третьої особою у вказаних справах відповідно. Тому, просив відмовити в позові на підставі пропущення позивачем строків звернення до суду. У судове засідання позивач не з»явився, будучи належно повідомленим про день, час та місце розгляду справи, в позовні заяві міститься його прохання слухати дану справу за його відсутності. Відповідачі в судове засідання не з»явилися, про день, час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином, про причини неявки суду не повідомили. Учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів (ч. 3 ст. 211 ЦК України). У відповідності до ч. 1 ст. 223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Ухвалою суду від 13.10.2017 року відкрито провадження у даній цивільній справі. Як відомо, з 15.12.2017 року набув чинності Закон України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» №2147-VIII від 03.10.2017 року, яким Цивільний процесуальний кодекс України викладено в новій редакції. Так, згідно п.п.9 п.1 Розділу ХІІІ Перехідних положень ЦПК України справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу. В свою чергу, як передбачено ч.2 ст. 19 та п.4 ч.2 ст. 187 ЦПК України цивільне судочинство у порядку позовного провадження здійснюється за правилами загального та спрощеного провадження. Ухвалою судді Осаулова А.А. від 19.02.2018 року призначено судове засідання по даній справі, вирішено розгляд справи здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження. Суд повно та всебічно дослідивши матеріали справи, дійшов висновку, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. За правилами ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до приписів ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Перевіряючи обставини справи судом встановлено наступні обставини справи та надано їм відповідні правовідносини. Як встановлено рішення Печерського районного суду м. Києва від 18.08.2016 року у справі №757/31443/15-ц, що залишено без змін ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 26.04.2017 року, [PERSON] проживає в квартирі [ADDRESS] (особовий рахунок [NUMBER]) та оплачує послуги з утримання будинків та прибудинкових територій та централізованого опалення. Балансоутримувачем будинку [ADDRESS], де проживає [PERSON], до 20.09.2013р. було КП УЖГ «Липкижитлосервіс», а після перезакріплення майна, що перебуває в комунальній власності територіальної громади м. Києві - КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Печерського район м. Києва». При цьому надання послуг продовжує здійснювати КП УЖГ «Липкижитлосервіс». За період з 01.12.2006 року по 30.06.2015 року позивач сплачував послуги з утримання будинку і прибудинкової території згідно розпорядження КМДА № 748 від 19.05.2000 року «Про встановлення розмірів тарифів на послуги з утримання будинків та прибудинкових територій в м. Києві», зареєстрованого у Київському міському управлінні юстиції за № 54/246 від 19.05.2000 року та послуги централізованого опалення згідно розпорядження КМДА № 1245 від 20.06.2002 року «Про встановлення тарифів на виробництво теплової енергії та житлово-комунальні послуги для населення», зареєстрованого у Київському міському управлінні юстиції за № 46/429 від 27.06.2002 року в редакції розпорядження КМДА № 1907 від 14.10.2003 року. КП «Керуюча компанія» відповідає за надання житлово-комунальних послуг позивачу лише з травня 2015 року, а з цієї дати послуги надавались за тарифами, визначеними Розпорядженням КМДА від 30.04.2015 року № 442. Обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання (ч. 1 ст. 82 ЦПК України). Відповідно до ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» (в редакції закону, чинній протягом спірного періоду з 01.12.2006 по 30.06.2014): балансоутримувач будинку, споруди, житлового комплексу або комплексу будинків і споруд (далі - балансоутримувач) - власник або юридична особа, яка за договором з власником утримує на балансі відповідне майно, а також веде бухгалтерську, статистичну та іншу передбачену законодавством звітність, здійснює розрахунки коштів, необхідних для своєчасного проведення капітального і поточного ремонтів та утримання, а також забезпечує управління цим майном і несе відповідальність за його експлуатацію згідно з законом; виконавець - суб'єкт господарювання, предметом діяльності якого є надання житлово-комунальної послуги споживачу відповідно до умов договору; виробник - суб'єкт господарювання, який виробляє або створює житлово-комунальні послуги. Відповідно до ст. 29 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» (в редакції закону, чинній протягом спірного періоду з 01.12.2006 по 30.06.2014), договір на надання житлово-комунальних послуг у багатоквартирному будинку укладається між власником квартири, орендарем чи квартиронаймачем та балансоутримувачем або уповноваженою ним особою. У разі якщо балансоутримувач не є виконавцем, він укладає договори на надання житлово-комунальних послуг з іншим виконавцем. Крім того, вищевказаним рішенням Печерського районного суду м. Києва від 18.08.2016 року встановлено, що між [PERSON] та КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Печерського району м. Києва» відсутні договірні відносини. Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч.1 ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до ст.16 ЦК України визначено можливі способи захисту цивільних прав та інтересів. Поряд з тим, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Виходячи з вищевикладеного, обраний позивачем спосіб захисту має відповідати змісту права, що порушене, характеру дій, якими воно порушене, а також наслідкам, що спричинені цим порушенням, що забезпечить ефективний захист порушеного права. В заявлений позивачем період з 01.12.2006 по 30.06.2014 позивач споживав послуги з утримання будинку та прибудинкової території, централізованого опалення та здійснював їх оплату згідно діючих тарифів, затверджених розпорядженнями Київської міської державної адміністрації. Разом з тим, постановами Шевченківського районного суду м. Києва від 21.03.2014, яка набрала законної сили 10.07.2014, та від 30.09.2014, яка набрала законної сили 15.01.2015, і є чинними, розпорядження КМДА, якими затверджено тарифи, на підставі яких позивачу здійснювались нарахування оплати за спожиті послуги, скасовано. На даний час, тарифи за спожиті позивачем житлово-комунальні послуги у спірному періоді з 01.12.2006 по 30.06.2014 включно регламентовано розпорядженням КМДА №748 від 19.05.2000 «Про встановлення розмірів тарифів на послуги з утримання будинків і прибудинкових територій у м. Києві», розпорядженням КМДА №1907 від 14.10.2003, яким внесені зміни до розпорядження КМДА №1245 від 20.06.2002 «Про встановлення тарифів на виробництво теплової енергії та житлово-комунальні послуги для населення» та розпорядженням КМДА №1907 від 14.10.2003, яким внесені зміни до розпорядження КМДА №1245 від 20.06.2002 «Про встановлення тарифів на виробництво теплової енергії та житлово-комунальні послуги для населення». За таких обставин, твердження позивача про наявність порушення його права як споживача послуг, внаслідок визначення відповідачем ціни послуг неналежним чином, є необґрунтованим, оскільки ціна продукції на момент споживання послуг та їх оплати була визначена за чинними тарифами, які були скасовані за межами заявленого позивачем спірного періоду після набрання вищезазначеними судовими рішенням законної сили відповідно з 07 липня 2014 року та з 15 січня 2015 року. Таким чином, підстави стверджувати про визначення ціни послуг неналежним чином та наявність заявленого позивачем порушення його прав позивача як споживача послуг відсутні, а відтак, і відсутні підстави для застосування обраного позивачем способу захисту шляхом стягнення майнової шкоди. А тому, враховуючи ту обставину, що Комунальне підприємство УЖГ «Липкижитлосервіс» надавало послуги позивачу згідно діючих у спірний період тарифів, а Комунальне підприємство «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Печерського району м. Києва» є балансоутримувачем будинку, де проживає позивач, лише з травня 2015 року, відсутні правові підстави для задоволення вимог позивача в частині стягнення з них коштів. В частині вимог позивача до Київської міської державної адміністрації слід зазначити наступне. Відповідно до статті 118 Конституції України виконавчу владу в областях і районах, містах Києві та Севастополі здійснюють місцеві державні адміністрації. Особливості здійснення виконавчої влади у містах Києві та Севастополі визначаються окремими законами України. Відповідно до частини 1 статті 8 Закону України «Про столицю України - місто-герой Київ», місцеве самоврядування у місті Києві здійснюється територіальною громадою міста як безпосередньо, так і через Київську міську раду, районні в місті ради (у разі їх утворення) та їх виконавчі органи. Відповідно до частини 2 зазначеної статті, члени громади мають право в установленому порядку організовувати і брати участь у зборах громадян за місцем проживання, ініціювати розгляд у раді будь-якого питання місцевого самоврядування, створювати органи територіальної самоорганізації населення. Відповідно до частини 2 статті 9 Закону України «Про столицю України - місто-герой Київ», порядок формування та повноваження міської, районних у місті рад визначаються Законом України «Про місцеве самоврядування в Україні» з особливостями, передбаченими цим Законом. У відповідності до ч. 1 ст. 10-1 Закону України «Про столицю України - місто-герой Київ», виконавчим органом Київської міської ради є Київська міська державна адміністрація, яка паралельно виконує функції державної виконавчої влади, що є особливістю здійснення виконавчої влади в місті Києві. Відповідно до ч.3 ст. 24 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" органи місцевого самоврядування та їх посадові особи діють лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, передбачені Конституцією і законами України, та керуються у своїй діяльності Конституцією і законами України, актами Президента України, Кабінету Міністрів України, а в Автономній Республіці Крим - також нормативно-правовими актами Верховної Ради і Ради міністрів Автономної Республіки Крим, прийнятими у межах їхньої компетенції. Правовий акт органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, який не відповідає законові і порушує права власника, за позовом власника майна визнається судом незаконним та скасовується. Власник майна, права якого порушені внаслідок видання правового акта органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, має право вимагати відновлення того становища, яке існувало до видання цього акта. У разі неможливості відновлення попереднього становища власник має право на відшкодування майнової та моральної шкоди (ст. 393 ЦК України). Відповідно до ст. 1175 ЦК України, шкода, завдана фізичній або юридичній особі в результаті прийняття органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування нормативно-правового акта, що був визнаний незаконним і скасований, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини посадових і службових осіб цих органів. Так, відповідно до ч.ч. 1 та 2 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов'язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Згідно Листа Верховного Суду України «Аналіз практики застосування судами ст. 16 Цивільного кодексу України» від 01.04.2014 року, такий спосіб захисту цивільних прав характеризується чітко визначеним суб'єктом - заподіювачем шкоди, якими є відповідні державні органи чи їхні посадові і службові особи. Підставою для подання такого позову є прийняття незаконних рішень, незаконні дії чи бездіяльність зазначених органів, що призвели до заподіяння шкоди особі. Також відповідно до ст. ст. 1173 - 1175 ЦК така шкода відшкодовується незалежно від вини цих органів (осіб). У таких справах суд, по-перше, встановлює невідповідність рішення, дії чи бездіяльності органу державної влади, органу влади АРК або органу місцевого самоврядування вимогам закону чи іншим правовим актам, наприклад, рішення прийняте органом, який не мав на це законних повноважень; по-друге, суд встановлює, чи порушуються суб'єктивні цивільні права й охоронювані законом інтереси фізичної або юридичної особи цим рішенням, дією чи бездіяльністю. Таким чином, закон передбачає можливість захисту права особи шляхом визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб і не надає можливості ставити питання про визнання незаконним рішення будь-якої іншої фізичної або юридичної особи, діями яких, на думку позивача, йому було заподіяно шкоди. Тарифи на комунальні послуги встановлювались відповідними розпорядженням Київської міської державної адміністрації. Проте, у зв'язку з прийняттям Закону України «Про державне регулювання у комунальних послуг» розрахунки вартості послуг з централізованого опалення та гарячого водопостачання, надані ПАТ «Київенерго» починаючи з 30.09.2011 року нараховувались згідно з тарифами, затвердженими Національною комісією регулювання ринку комунальних послуг (Національна комісія). Національна комісія, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг здійснює встановлення тарифів на комунальні послуги суб'єктам природних монополій та суб'єктам господарювання на суміжних ринках, ліцензування діяльності яких здійснюється національною комісією, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг (пп.5 п. 2 ч. 1 ст. 6 Закону України «Про державне регулювання у комунальних послуг»). Встановлення Національною комісією тарифів на централізоване опалення та гаряче водопостачання почалось з 30.09.2011 року з прийняттям Постанови «Про встановлення тарифів на теплову енергію ПАТ «Київенерго» від 30.09.2011 № 116. Разом із тим, суд вважає недоведеним, що розпорядженнями Київської міської державної адміністрації позивачу було спричинено зазначений ним розмір матеріальної шкоди. Згідно ч. 3 ст. 23 ЦК України, моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. У відповідності до п. 3 Постанови Пленуму Верховного суду України N 4 від 31.03.95 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної(немайнової) шкоди», під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв'язку з ушкодженням здоров'я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв'язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості (п. 9 вказаної Постанови). В даному випадку позивач взагалі не зазначає, які конкретно діяння відповідача 1 спричинили моральну шкоду, який причинно-наслідковий зв'язок між завданою позивачу шкодою та діями з боку відповідача 1, які це спричинили. Крім того, позивачем не надано жодних доказів щодо завдання йому моральної шкоди, а тому в задоволенні позову в цій частині слід відмовити. Стосовно позовної вимоги позивача в частині встановити спосіб, строки і порядок виконання рішення, за якими зобов'язати відповідачів вчинити за власний рахунок усі необхідні дії по забезпеченню надання позивачу за адресою: [ADDRESS]: послуги «утримання будинків і прибудинкових територій» за тарифом, встановленим розпорядженням КМДА № 748 від 19.05.2000 р. «Про встановлення розмірів тарифів на послуги з утримання будинків та прибудинкових територій в м. Києві» протягом 91 (дев'яносто одного) місяців, починаючи з найближчого місяця після зрання законної сили рішенням по цій справі; послуги «централізоване опалення» відповідно до показників загального будинкового лічильника за тарифом, встановленим розпорядженням КМДА № 1245 від 20.06.2002 «Про встановлення тарифів на виробництво теплової енергії та житлово-комунальні послуги для населення» (зі змінами і доповненнями, внесеними розпорядженням КМДА № 1907 від 14.10.2003 р.) протягом 91 (дев'яносто одного) місяця, починаючи з найближчого місяця після набрання законної сили рішенням по цій справі варто вказати наступне. Розпорядження Київської міської державної адміністрації № 748 від 19.05.2000 р. «Про встановлення розмірів тарифів на послуги з утримання будинків та прибудинкових територій в м. Києві» втратило чинність (згідно з розпорядженням Київської міської державної адміністрації від 8 липня 2010 року № 505). Розпорядження Київської міської державної адміністрації № 1245 від 20.06.2002 «Про встановлення тарифів на виробництво теплової енергії та житлово-комунальні послуги для населення» втратило чинність (згідно з розпорядженням виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) від 18 квітня 2008 року № 578). Тому, у суду відсутні підстави для задоволення позовних вимог в цій частині, враховуючи втрату чинності даними розпорядженнями КМДА. Відповідно до положень ст. 257 ЦК України загальний строк позовної давності встановлюється у три роки. Позовна давність, відповідно до ст. 256 ЦК України, це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. В свою чергу ч. 4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. При цьому, суд відмовляє в задоволенні клопотання представника відповідача про застосування строку позовної давності, оскільки судом відмовляється у задоволенні позову по суті. Згідно п.п.15.5) п.п.15 п. 1 Розділу ХШ Перехідних Положень ЦПК України в новій редакції, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed