Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-17 00:00:00

Позивач звернулася в суд із позовом до [PERSON], треті особи, що не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору - управління служб у справах дітей департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради, Служба у справах дітей Краснокутської районної державної адміністрації Харківської області про позбавлення батьківських прав. В позовній заяві просить суд позбавити [PERSON] батьківських прав щодо сина [PERSON], [INFO]. В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що 28.09.2007 року уклала шлюб з відповідачем, однак подружнє життя з відповідачем не склалося та 12.08.2008 року вказаний шлюб був розірваний відділом РАЦС Краснокутського районного управління юстиції Харківської області. Після розірвання шлюбу [INFO] року народився їхній син [PERSON], який проживає з позивачем. Зазначає, що відповідач не бере участі у вихованні дитини, не провідує сина, не цікавиться здоров'ям дитини, успіхами у навчанні, не підтримує дитину. Оскільки відповідач ухилився від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини, просить суд позбавити його батьківських прав щодо сина. Позивач в судовому засіданні позов підтримала, прохала суд позбавити [PERSON] батьківських прав щодо сина [PERSON] з підстав, викладених в письмових поясненнях. Відповідач та його представник в судовому засіданні позов не визнали та повідомили, що на даний час поданий позов до Ленінського суду м. Харкова про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та її вихованні, визначенні способу участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею. Разом з тим відповідач вказав, що має бажання приймати участь у вихованні сина, утримувати його, спілкуватися з ним, піклуватися про його фізичний та духовний розвиток тощо. Вважає, що підстави для позбавлення його батьківських прав відсутні. Представник третьої особи без самостійних вимог - управління служб у справах дітей департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради в судове засідання не з'явився, однак подав письмову заяву про розгляд справи у відсутність представника, проти задоволення позовних вимог [PERSON] заперечував. Представник третьої особи без самостійних вимог - служби у справах дітей Краснокутської районної державної адміністрації Харківської області в судове засідання не з'явився, однак надав суду заяву про розгляд справи без участі представника. Свідки [PERSON] та [PERSON] в судовому засіданні, яке відбулося 14.02.2018 року, суду показали, що дійсно [PERSON] бачиться зі своїм сином тоді, коли йому дозволяє його бувша дружина. Свідок [PERSON] в судовому засіданні також акцентував увагу суду, що в 2016 році вони, а саме: він, його товариш [PERSON] (відповідач по справі) та син [PERSON] - [PERSON] їздили разом на сорочинську ярмарку. В подальшому, як пояснив свідок в судовому засіданні, то зі слів відповідача дружина не дозволяє бачитись йому зі своїм сином. Розглянувши подані сторонами документи і матеріали, заслухавши пояснення сторін та свідків, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що в задоволенні позовних вимог слід відмовити. Відповідно до ст.ст.12,81 ЦПК кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом встановлено, що 28 вересня 2007 року сторони уклали шлюб, який 12 липня 2008 року був розірваний, про що свідчить свідоцтво про розірвання шлюбу серії [NUMBER], актовий запис №50. Після розірвання шлюбу [INFO] року у сторін народився син - [PERSON]. Син проживає разом з матір'ю і перебуває на її вихованні. Рішенням Краснокутського районного суду Харківської області від 17.12.2008 року з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання сина [PERSON], [INFO] стягнуті аліменти в розмірі ј частини всіх видів заробітку [PERSON] до досягнення сином повноліття, але не менш ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Заборгованості по сплаті аліментів у відповідача не має, про що свідчить довідка про аліменти за період з 01.07.16 по 30.06.17, видана Охтирським НГВУ, відмітка у виконавчому листі № 2-755/08 та довідка НГВУ «Охтирканафтогаз» від 16.01.2018 року №01/01/11/06/01-02-02/01/181. Відповідно до повідомлення від 27.02.2017р. №23/01-31 [PERSON], [INFO] був вихованцем комунального закладу «Дошкільний навчальний заклад (ясла - садок) №376 Харківської міської ради» з 10.12.2012 року по 09.07.2015 року, однак з батьком дитини знайомі не були. У зв'язку з тим, що вихователі та помічник вихователя даної групи з роботи звільнилися, інформація з приводу зацікавленості батька [PERSON] вихованням та навчанням дитини [PERSON], надати не можемо. Згідно відповіді № Я-2/01-28 від 01.03.2017р., виданої Харківським технологічним ліцеєм №9 Харківської міської ради Харківської області [PERSON], [INFO] навчається в 2-Б класі даного ліцею. Адміністрація навчального закладу та класний керівник 2-Б класу особисто не знайомі з батьком учня [PERSON] гр. - ном [PERSON] На батьківських зборах впродовж навчання батько [PERSON] [PERSON] не був присутній. Засобами телефонного зв'язку щодо навчання свого сина в ліцеї батько [PERSON] не користувався ні з адміністрацією навчального закладу, ні з класним керівником 2-Б класу [PERSON] Також як вбачається з відповіді Харківської асоціації карате №1 від 22.02.2017 року [PERSON], [INFO] відвідує спортивний гурток з карате з вересня 2015 року по теперішній час. З батьком дитини [PERSON] не знайомі. Батько дитини жодного разу спортивний гурток з карате не відвідував, розвитком та спортивними досягненнями дитини не цікавився особисто чи за допомогою телефонного зв'язку. Батько дитини не приймає участі в оплаті послуг спортивного гуртка з карате. Судом встановлено, що [PERSON] на психіатричному та наркологічному обліках не перебуває, що підтверджується відповідним сертифікатом про проходження профілактичного наркологічного огляду серії [NUMBER] від 04.01.2018 року та довідкою Краснокутської ЦРЛ. Частина 7 статті 7 Сімейного кодексу України регламентує, що дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України. Відповідно до вимог частини першої статті 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров'я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини. За змістом позовної заяви підставою для позбавлення відповідача батьківських прав є його ухилення від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Відповідно до роз'яснень, наведених у пункті 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення і поновлення батьківських прав» (далі - Постанова), ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Пунктом 15 Постанови роз'яснено, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Відповідно до пункту 18 Постанови, зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов'язків. Таким чином, позбавлення батьківських прав слід розглядати, як виключний і надзвичайний засіб впливу на недобросовісних батьків. Виходячи з характеру такого засобу, його не можна застосовувати тоді, коли це не викликано необхідністю. Статтею 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованою Постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27 лютого 1991 року (далі - Конвенція), передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до статті 8 Конвенції держави-учасниці зобов'язуються поважати право дитини на збереження індивідуальності, включаючи громадянство, ім'я та сімейні зв'язки, як передбачається законом, не допускаючи протизаконного втручання. Якщо дитина протизаконно позбавляється частини або всіх елементів своєї індивідуальності, Держави-учасниці забезпечують їй необхідну допомогу і захист для найшвидшого відновлення її індивідуальності. Статтею 9 Конвенції встановлено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. Як передбачено статтею 11 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на проживання в сім'ї разом з батьками або в сім'ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов'язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Відповідно до вимог статті 14 Закону України «Про охорону дитинства» діти та батьки не повинні розлучатися всупереч їх волі, за винятком випадків, коли таке розлучення необхідне в інтересах дитини і цього вимагає рішення суду, що набрало законної сили. Згідно статті 15 Закону України «Про охорону дитинства» дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов'язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини. Аналізуючи вимоги та положення згаданого законодавства, суд визнає, що при вирішенні питань, які стосуються дитини, в тому числі і щодо позбавлення батьківських прав її батьків, в першу чергу мають бути враховані інтереси дитини. Судом не встановлено, що позбавлення відповідача батьківських прав щодо свого малолітнього сина, необхідне в як найкращих інтересах дитини. Позивач та представник позивача не довели суду, що спілкування відповідача з дитиною в подальшому може призвести до порушень прав та інтересів останнього. Суд звертає увагу і на те, що незалежно від причин припинення виконання своїх обов'язків по вихованню дитини в певний період, відповідач змінив своє ставлення до виховання дитини, має бажання та наміри приймати участь у вихованні свого сина. Судом встановлено, що відповідач не є особою, яка злісно ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків, заходи впливу до відповідача не вживалися, невиконання батьківських обов'язків не може ототожнюватися з ухиленням від їх виконання, за таких обставин суд дійшов висновку про необхідність, виключно в інтересах дитини, надати можливість батькові та синові налагодити їх родинні стосунки. Крім того, управлінням служб у справах дітей Департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради надано висновок №424 від 20.07.2017 року про недоцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно малолітнього сина, [PERSON], [INFO], з якого вбачається, що [PERSON] заперечував проти позбавлення його батьківських прав відносно [PERSON]. З дитиною він спілкується, приймає участь у його вихованні та надає матеріальну допомогу на утримання сина. Надав фотографії, на яких він зображений разом з [PERSON] у різні періоди часу. Також з висновку вбачається, що він був прийнятий в інтересах дитини. Враховуючи всі обставини справи, в тому числі, бажання відповідача брати участь у вихованні сина, а також, ту обставину, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, суд приходить до висновку про необхідність надати відповідачу можливість виправити своє ставлення до виховання сина. Суд вважає, що задоволення позову не забезпечує справедливу рівновагу між інтересами батьків на спілкування з дитиною. Визначений позивачем спосіб по суті спір не вирішує та буде призводити до нових конфліктів сторін, а також порушення інтересів, зокрема, малолітньої дитини. Окрім цього суд вважає за необхідне зазначити, що Європейський суд з прав людини у своїй прецедентній практиці звертає увагу, що питання позбавлення батьківських прав мають ґрунтуватись на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт оскарження заявником заяви про позбавлення батьківських прав також міг свідчити про його інтерес до сина (справа "Хант проти України" від 07.12.2006 року). Суд зазначав, що позбавлення батьківських прав має бути виправдане інтересами дитини, і тоді інтереси повинні мати переважний характер над інтересами батьків, між інтересами дитини та інтересами батьків має існувати справедлива рівновага. При цьому суд звертає увагу на те, що позивач у цій справі побачився з дитиною та оскаржував заяву про позбавлення батьківських прав і цей факт міг свідчити про його інтерес до дитини. Також суд вважає за необхідне зазначити, що докази, представлені позивачем на обґрунтування вимог заявленого позову про позбавлення [PERSON] батьківських прав, які містяться у матеріалах даної цивільної справи, не є достатніми, у розумінні положень статті 80 ЦПК України, для задоволення позовних вимог. Відповідно до приписів ч.1,ч.6 статті 81 ЦПК України, яка регламентує обов'язок доказування і подання доказів, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень; доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Враховуючи встановлені по справі обставини, приймаючи до уваги інтереси дитини [PERSON], приписи вищезазначених норм матеріального права, які регламентують спірні правовідносини, а також зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог [PERSON] до [PERSON] про позбавлення батьківських прав. Попередити [PERSON] про необхідність змінити ставлення до виховання дитини [PERSON], [INFO]. Контроль за виконанням [PERSON] батьківських обов'язків покласти на органи опіки та піклування за місцем проживання дитини. Інших фактичних даних, які мають значення для справи, немає. На підставі вищевикладеного та

Outcome: dismissed