Jurisdiction: civil
Date: 2020-04-07 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю « Ревоканда» в особі директора Патоніча Валерія Олександровича та ФОП [PERSON] про відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої центром лікування у розмірі 8000 грн та моральної шкоди в розмірі 100 000, 00 грн.. В обґрунтування позову вказує, що з 2014 року вона з чоловіком лікують свою доньку [PERSON] від розладів харчової поведінки. ЇЇ діагноз згідно міжнародної класифікації захворювань Е50 (нервова анорексія). В 2018 році позивач направив свою доньку [PERSON] на реабілітацію до «Ревоканда плюс». 06 жовтня 2018 року по приїзду в центр вона з чоловіком не побачили тих умов які були описані на сайті центру. Зі слів доньки вони дізнались, що їй дозволили не в центрі не харчуватись, хоч батьками було сплачено 5 разове харчування дитини. Було сплачено 6 індивідуальних сеансів психотерапії з [PERSON] , та 4 сеанса з його дружиною [PERSON] на суму 4600 грн. За 28 днів перебування [PERSON] в «Ревоканда плюс» було проведено всього лише 3 сеанса по 10 хвилин замість обіцяної години..30 жовтня 2018 року зателефонувала донька та в істериці не могла пояснити що з нею відбувається лише пояснила, що [PERSON] на неї кричав. Після чого позивач намагаючись додзвонитись до центру для отримання пояснень , консультант [PERSON] пояснила, що [PERSON] нічого не їсть та втрачає вагу. Після чого слухавку взяв [PERSON] та повідомив, що він в односторонньому порядку розриває договір на послуги з лікування та вимагав щоб вони забрали доньку поснюючи це тим, що його психотерппевтичні консультації їй не допомагають. Вказує, що вони привезли доньку до центру з масою тіла 42 кг а забрали з масою 39 кг. Після місячного голодування й зниження маси тіла на 4 кг, в організмі [PERSON] почалися негативні процеси: у крові та сечі утворився ацетон. 12 листопада «Швидка допомога» госпіталізувала доньку до лікарні №13. Всі проведені обстеження підтвердили кетоацидоз (наявність ацетону) після тривалої голодної паузи на очах у «спеціалістів» центру з лікування розладів харчової поведінки. Всі обстеження, аналізи, послуги лікарів, медсестер, консультації вузьких спеціалістів й ліки обійшлися родині більше, ніж у 9000 грн., так наряду з цим, для лікування психічного здоров`я доньки, яка перебувала у стані переляку від неправомірніх дій Патонича, приїздив біоенергетик- парапсихолог для зняття стану «переляку» дочки. 10 сеансів й транспортировка спеціаліста туди-назад коштувала родині 12000 грн. Позивач вважає, що внаслідок неправомірних дій відповідача стан здоров`я її доньки [PERSON] погіршився що спричинило матеріальну та моральну шкоду родині з чим вона була вимушена звернутись до суду з відповідним позовом. Ухвалою Комінтернівського районного суду м. Харкова від 06 березня 2019 року зазначену позовну заяву прийнято до провадження та призначено до розгляду в порядку загального провадження. Ухвалою Комінтернівського районного суду м. Харкова від 24 червня 2019 року закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду. Позивач в судовому засіданні підтримала позовні вимоги в повному обсязі, просила суд задовольнити їх. 07.04.2020 року від позивача надійшла заява про розгляд справи без її участі. Представник відповідача в судовому засіданні заперечував проти задоволення позовних вимог посилаючись на їх необґрунтованість. У встановленому законом порядку від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву в якому він вказує. що дійсно між відповідачем та [PERSON] був укладений договір про надання послуг з психологічної корекції розладів особистості та платного утримання у житловому приміщенні для тимчасового проживання від 06.10.2018 року, який з боку постачальника послуг виконаний у повному обсязі та припинений 3.11.2018 р. Вказує, що ніяких доказів недієздатності [PERSON] суду не надано тому вважає, що [PERSON] є дієздатною особою, яка усвідомлює значення своїх дій та може керувати ними , а отже може бути позивачем у суді у разі порушення її прав та інтересів пов`язаних з виконанням вищевказаного договору. Вказує, що обставини, якими обґрунтовуються позовні вимоги у переважній більшості зводяться до викладеного з чужих слів, особистих домислів Позивачки і неправдивих звинувачень щодо діяльності Відповідача, які не підтверджуються жодними допустимими доказами. Правові підстави позову та правове обґрунтування способів захисту прав позивача у позовній заяві не наведені. Враховуючи те, що в даній ситуації були договірні правовідносини і стороною договору була [PERSON] , вважає, що [PERSON] є неналежним позивачем, тобто особою, якій не належить прав на заявлені вимоги, у задоволенні позову має бути відмовлено у повному обсязі. Жодний документ, наданий Позивачем або згаданий в заявах по суті, не містить інформації щодо причинно-наслідкового зв`язку дій/бездіяльності Відповідача (його працівників) та проблем зі здоров`ям, душевними переживаннями Позивача та/або її доньки. Позивач у позовній заяві вказує на те, що на момент, коли вона з чоловіком забирали доньку з РХП «Ревоканда плюс» її маса тіла становила 39 кг, в той же час у клопотанні про долучення доказів у справі Позивач зазначає масу тіла доньки вже 38 кг, тому у відповідача викликає сумнів правдивість цього факту. Також зазначає, що до моменту укладення Договору з донькою Позивачки , остання зазначала працівникам Відповідача, що маса тіла її доньки становить 38-40 кг. та що у її доньки проблеми з шлунково- кишковим трактом Зазначає, що [PERSON] була ознайомлена з прийомами і методами надання послуг до укладення договору і була на них згодна, про що свідчать факти з позовної заяви та укладені договори У відповіді на відзив позивачка вказує, що вона звернулась до суду за захистом своїх прав, які були порушені ТОВ «Ревоканда» а саме завданням моральної та матеріальної шкоди їй та її родині . Вказує, що шкода завдана родині діяннями саме [PERSON] , який пообіцяв вилікувати єдину дитину а натомість цинічно познущався з них. Вказує, що сама [PERSON] не в змозі відстоювати свої права через стан свого здоров`я. Зазначає, що [PERSON] категорично протипоказані хвилювання, стрес, зайві переживання у зв`язку з чим, вважає, що вона не може бути учасником судового процесу. Моральна шкода полягає у глибокому почутті несправедливості, яке викликане тим, що вони довірили хвору дитину ніби лікарю-спеціалісту якому вірили протягом досить тривалого часу в результаті зіткнулись з цинічною брехнею нечесним веденням бізнесу, рекламними трюками та бездіяльністю. Замість надання психологічної допомоги - застосування фізичної сили й приниження особистості. Зазначає, що головним доказом протиправних дій відповідача є записи з камер відеоспостереження які були у кімнатах де проживали дівчата та по всій території закладу, однак відповідач їх не надав на її вимогу. [PERSON] відмінив медпрепарати які дочці були призначені раніше при лікуванні а нових не призначив чим гіршив психічний стан [PERSON] . Стосовно ваги [PERSON] , позивач зазначає, що при вступі до « Ревоканда Плюс » 06.10.2018 року в Києві вона важила 42,7 кг . а через три години при надмірному хвилюванні за все що вона там побачила, ваги центру «Ревоканда плюс» показали вже 42,1 кг. В запереченнях проти відповіді на відзив відповідач [PERSON] вказує, що всі доводи викладені позивачем не відповідають дійсності та є або результатом бурної уяви позивача та її родини або шахрайської схеми для збагачення за рахунок відповідача. В судовому засіданні представник відповідача заперечував проти задоволення позовних вимог в повному обсязі. 28.01.2020 року від представника відповідача надійшла заява про розгляд справи без участі відповідача. Суд, вивчивши матеріали справи, давши добутому правової оцінки, встановив такі факти та відповідні їм правовідносини. Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідного до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У відповідності до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Відповідно до ч.4 ст. 77 ЦПК України суд не бере до розгляду докази, що не стосується предмета доказування. Відповідно до договору про надання послуг №182 від 06.10.2018 року укладеному між ФОП [PERSON] та [PERSON] сторони домовились, що постачальник послуг зобов`язується надати клієнту послуги з корекції розладів особистості та при необхідності платного утримання у житловому приміщенні для тимчасового проживання а клієнт зобов`язується своєчасно вносити плату відповідно до умов цього договору. В п.п. 1.2 Договору зазначено, що постачальник послуг не примушує клієнта до вчинення або не вчинення будь-яких дій. Надання послуг передбачених цим Договором носить виключно добровільний характер і має своєю основою бажання клієнта звільнитись від нехімічної залежності і вести здоровий спосіб життя. Відповідно до договору про надання послуг психологічної корекції розладів особистості та платного утримання у житловому приміщенні для тимчасового проживання №181 від 06.10.2018 року укладеному між Товариством з обмеженою відповідальністю «Ревоканда +» та [PERSON] , сторони домовились про наступне: постачальник послуг зобов`язується надати клієнту послуги з психологічної корекції розладів особистості та платного утримання у житловому приміщенні для тимчасового проживання . а клієнт зобов`язується своєчасно вносити плату відповідно до умов цього договору. Згідно Акту б/н від 03.11.2018 року про приймання-передачу наданих послуг підписаний [PERSON] (далі-клієнт) та ТОВ «Ревоканда +» (далі-виконавець) підтверджено, наступне: - «виконавець передав а клієнт прийняв послуги з психологічної корекції розладів особистості та платного утримання у кількості 4. Загальна вартість послуги складає 2000,00 грн. Підписанням цього Акту клієнт підтверджує факт належного надання певного виду послуг виконавцем відповідно до домовленостей сторін. Клієнт не має претензій до виконавця стосовно наданих послуг вказаних у п.1 цього акту.» Вирішуючи спір суд враховує, що відповідно до загальних засад цивільного судочинства судом захищається порушене право особи, відповідно, позивач має бути носієм певного права, порушення якого обумовило звернення особи за захистом до суду. Цивільна дієздатність фізичної особи - це здатність своїми діями набувати для себе цивільних прав і самостійно їх здійснювати, а також здатність своїми діями створювати для себе цивільні обов`язки, самостійно їх виконувати та нести відповідальність у разі їх невиконання. Так, сторона правочину [PERSON] є повнолітньою дієздатною особою, відомостей що свідчать протилежне суду не надано.За захистом своїх порушених прав у зв`язку з невиконанням або неналежним виконанням умов вищевказаних договорів відповідачем [PERSON] не зверталась. Посилання позивача відносно того, що [PERSON] не може брати участь в суді в якості позивача у зв`язку із поганим станом здоров`я суд не бере до уваги оскільки у ст. 62 ЦПК України передбачена можливість надання довіреності фізичної особи що дає повноваження на представництво сторони в суді. Відповідно до ч.1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст. 22 ЦПК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Відповідно до ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. З матеріалів справи вбачається та підтверджено самим позивачем та свідком [PERSON] який є батьком [PERSON] , що остання хворіє нервовою анорексією та періодично проходить лікування з 2014 року. В період часу з 04.05.2018 року по 24.07.2018 року [PERSON] перебувала на лікуванні у Центрі дослідження розладів харчової поведінки у м. Москві РФ. Відповідно до виписки з амбулаторної картки [PERSON] від 18.12.2018 року №252271 хворій встановлено діагноз F50.0 F98.0. До суду надані копії квитанцій про оплату послуг наданих відповідачем ТОВ «Ревоканда +» на виконання умов договору №182 від 06.10.2018 року. Актом від 03.11.2018 року [PERSON] підтвердила факт належного надання певного виду послуг ТОВ «Ревоканда +» відповідно до домовленостей сторін. Позивачем не надано до суду належних та допустимих доказів відносно того, що стан здоров`я [PERSON] погіршився у зв`язку з неналежним виконанням умов договору №182 від 06.10.2018 укладеного між її донькою та відповідачем. Статтями 77, 78 ЦПК України визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. За таких обставин суд вважає недоведеним факт того, що у зв`язку з порушенням договірних зобов`язань відповідачем, [PERSON] була спричинена матеріальна та моральна шкода у зв`язку з чим позовні вимоги задоволенню не підлягають. Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржені судові рішення відповідають критерію обґрунтованості судового рішення. Стосовно відшкодування відповідачу Товариству з обмеженою відповідальністю « Ревоканда» витрат на правничу допомогу суд зазначає наступне. Частиною 8 ст. 141 ЦПК України передбачено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду (ч. 3 ст.133 ЦПК України). Так, згідно ч. 2 ст. 137 ЦПК України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, визначаються згідно з умовами договору про надання правової допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Положеннями ч. 3 ст. 4 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" від 05.07.2012 року № 5076-VI (далі - Закон № 5076) встановлено, що адвокат може здійснювати адвокатську діяльність індивідуально або в організаційно-правових формах адвокатського бюро чи адвокатського об`єднання (організаційні форми адвокатської діяльності). Згідно з п.п. 1, 2, 6 ч. 1 та ч. 2 ст. 19 Закону № 5076 до видів адвокатської діяльності, серед іншого, відносяться: надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами. Адвокат може здійснювати інші види адвокатської діяльності, не заборонені законом. При цьому, за визначенням п. 6 ст. 1 Закону № 5076 інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення; представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного позивача, цивільного відповідача у кримінальному провадженні (п. 9 ст. 1 Закону № 5076). Пунктом 3.2 рішення Конституційного Суду України від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009 передбачено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема в судах та інших державних органах тощо. Вибір форми та суб`єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати. Право на правову допомогу - це гарантована державою можливість кожної особи отримати таку допомогу в обсязі та формах, визначених нею, незалежно від характеру правовідносин особи з іншими суб`єктами права. Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Згідно з позицією Європейського суду з прав людини, викладеної у рішенні у справі «East/West Alliance Limited» проти України»», заявник має право на компенсацію судових та інших витрат лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «Ботацці проти Італії» (Bottazzi v. Italy), № 34884/97). На підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 20000,00 грн., відповідачем надано до суду копію договору про надання правової допомоги Згодом відповідачем надано попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат від 19.08.2019 року. копію акту про приймання-передачу наданих послуг від 07.11.2019 року, однак відповідачем не надано документальних підтверджень виконання договору та фактично понесених витрат на правову допомогу, тому суд прийшов до висновку, що в задоволенні вимог щодо стягнення витрат на правову допомогу слід відмовити. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed