Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-15 00:00:00

Короткий зміст позовних\~ вимог. Позивач [PERSON] 13.03.2019 року звернулась до суду з вказаним позовом до відповідача [PERSON] , в якому просить стягнути з останнього на її користь суму боргу за договором позики в сумі 1000 доларів США. В обґрунтування заявленого позову позивач посилається на те, 26 липня 2018 року відповідач [PERSON] отримав у неї позики в сумі 1000 доларів США, що еквівалентно 26627 грн. згідно курсу НБУ на день отримання, про що відповідачем 31.12.2018 року було написано заяву, яку посвідчено приватним нотаріусом Дрогобицького районного нотаріального округу Легеда М.М., р. №1456. Згідно вказаної заяви відповідач зобов`язався повернути позичені кошти в строк до 01.03.2019 року. Однак, жодних коштів від відповідача вона не отримала, на її прохання про добровільне повернення боргу відповідач відмовив, чим підкреслює своє небажання повернути борг. Процесуальні дії вчинені судом. 13.03.2019 року зроблено запит щодо встановлення місця реєстрації відповідача, відповідь на який отримано 03.04.2019 року (а.с. 10, 11). Ухвалою від 04.04.2019 року в зазначеній справі відкрито провадження та постановлено розглядати дану справу в порядку спрощеного провадження з повідомленням (викликом) сторін, встановлено відповідачу п`ятнадцятиденний строк з дня вручення даної ухвали для подачі відзиву на позовну заяву, пред`явлення зустрічного позову. Також позивачу встановлено п`ятиденний строк з дня отримання відзиву для подання відповіді на відзив, а відповідачу - п`ятиденний строк з дня отримання відповіді на відзив для подання заперечення. (а.с. 12). Доводи учасників справи. 18.04.2019 року від відповідача надійшов відзив на позовну заяву та докази направлення такого позивачу (а.с. 19-21), в якому просить в позові відмовити, оскільки предметом договору позики між ним та позивачкою були грошові кошти в національній валюті гривні, а саме 26627 грн., які він зобов`язався повернути в строк до 01.03.2019 року, а відтак, підстав для стягнення з нього грошових коштів сумі 1000 доларів США, не вбачає. 16.05.2019 року представником позивача адвокатом Гавриловою Н.М. подано заяву, в якій вона просить розглядати справу у її відсутності, просить позов задоволити. Відповідач в судове засідання не з`явився, причин неявки не повідомив, хоча належним чином був повідомлений. При таких обставинах суд визнав неявку відповідача неповажною та розглянув справу у його відсутності. Стислий виклад обставин встановлених судом. Як вбачається з матеріалів справи та згідно копії заяви [PERSON] від 31 грудня 2018 року, яку посвідчено приватним нотаріусом Дрогобицького районного нотаріального округу Легеда М.М., р. №1456, відповідач [PERSON] 26 липня 2018 року отримав від позивачки [PERSON] грошові кошти в сумі 26627 грн., що еквівалентно 1000 доларів США згідно курсу НБУ на день отримання. Згідно вказаної заяви відповідач зобов`язався повернути позичені кошти в строк до 01.03.2019 року. Позивач вказує у позовній заяві про передання відповідачу позики саме в доларах США. Відповідач у відзиві на позов зазначає, що предметом договору позики між ним та позивачкою були грошові кошти в національній валюті гривні, а саме 26627 грн., які він зобов`язався повернути в строк до 01.03.2019 року. Позиція суду. Суд дослідивши матеріали справи, встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. Вимогами ст. ст.\~13,\~81 ЦПК України\~визначено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом. При цьому, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Так, на підставу своїх позовних вимог позивач посилається на те, що згідно нотаріально-посвідченої заяви [PERSON] від 31 грудня 2018 року, останній 26 липня 2018 року отримав від неї - позивачки [PERSON] грошові кошти в сумі 1000 доларів США, що еквівалентно 26627 грн. згідно курсу НБУ на день отримання і зобов`язався повернути позичені кошти в строк до 01.03.2019 року Згідно із частиною другою статті 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Отже, письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Відповідно до частин першої та другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. За своєю суттю заява відповідача від 31.12.2018 року про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. Судом досліджено в судовому засіданні зміст вказаної заяви [PERSON] від 31.12.2018 року, яку посвідчено приватним нотаріусом Дрогобицького районного нотаріального округу Легеда М.М., р. №1456 і встановлено, що предметом позики були грошові кошти саме в національній валюті 26627 грн., еквівалент якої визначено сторонами в сумі 1000 доларів США та сторонами визначено строк виконання зобов`язання до 01.03.2019 року. Факт отримання позики саме в національній валюті в розмірі 26627 грн. не заперечує у відзиві на позовну заяву і сам відповідач. Відповідно до ст. ст. 526, 530 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Якщо строк виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час, а боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги. Як встановлено судом, відповідач не виконав умов договору не повернув позивачу станом на 01.03.2019 року кошти в сумі 26627 грн. Таким чином суд приходить до переконання, що відповідач прострочив виконання свого зобов`язання з 01.03.2019 року. Згідно вимог ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок. Таким чином, права [PERSON] порушені невиконанням зобов`язання відповідачем [PERSON] , тому підлягають судовому захисту, оскільки позикодавець вправі вимагати повернення позики, так як позичальник - відповідач, отримавши у власність передані йому позикодавцем позивачем гроші в сумі 26627 грн., став зобов`язаний повернути позикодавцю предмет позики в обумовлений розпискою строк. Отже, оскільки судом встановлено що предметом позики були грошові кошти в сумі 26627 грн., проти чого позивач не заперечив у поданому відзиві, а тому суд знаходить підстави для часткового задоволення позову шляхом стягнення з відповідача на користь позивача грошових коштів в розмірі 26627 грн., а не в сумі 1000 доларів США. Відповідно до п. 6 ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує питання як слід розподілити між сторонами судові витрати, а тому згідно з вимогами ст. 88 ЦПК України та ст. 4 Закону України "Про судовий збір" з відповідача на користь позивачки необхідно стягнути понесені нею судові витрати, зокрема по сплаті судового збору. При цьому, суд враховує, що при подачі даного позову позивач, яка є фізичною особою, за подання до суду позовної заяви майнового характеру, повинна була сплатити судовий збір у розмірі 1 відсотку ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Отже, оскільки позивачем пред`явлено вимогу до відповідача про стягнення грошових коштів в сумі еквівалентній 26627 грн., а тому при подачі позову останній необхідно було сплатити судовий збір в сумі 768,40 грн. За таких обставин витрати по сплаті судового збору в сумі 768,40 грн., з врахуванням задоволення позовних вимог судом, підлягають стягненню на користь позивачки. Разом з тим, оскільки позивачкою при пред`явленні позову сплачено в дохід держави суму судового збору в розмірі 2662 грн., що є надміру сплаченим, а тому зайво сплачені кошти в сумі 1893,60 грн. (2662 грн. 768,40 грн. = 1893,60 грн.) підлягають поверненню Дрогобицьким управлінням державної казначейської служби України Львівської області позивачу. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed