Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-21 00:00:00

02.01.2019 року до Дніпровського районного суду м. Києва з ухвалою судді Печерського районного суду м. Києва від 12.10.2018 року про передачу на розгляд, надійшла цивільна справа за позовом Центрального об'єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Києві до [PERSON] про стягнення надміру виплачених коштів. Відповідно до позовних вимог, позивач просить суд: стягнути з [PERSON] на користь Центрального об'єднаного управління Пенсійного фонду Укрїни (правонаступником якого є Головне управління пенсійного фонду України в м. Києві) суму заборгованості у розмірі 1046,07 грн.. Вимоги позовної заяви мотивовано тим, що на обліку в Центральному об'єднаному управлінні Пенсійного фонду України в місті Києві перебуває [PERSON], [INFO] яка отримує пенсію за віком відповідно до Закону України «Про державну службу». У зв'язку з несвоєчасним відпрацюванням заяви про працевлаштування, за період з 01.08.2007 року по 30.06.2014 рік УПФ здійснило переплату пенсії на суму 1046,07 грн., про факт переплати свідчить лист управління з координації та контролю за виплатою пенсій головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві від 16.06.2014 року за №7636/03. Позивач зазначає, що відповідача було повідомлено листом про виникнення переплати пенсії від 25.06.2014 року №11371/06, яке залишилось без належного реагування з боку відповідача. За таких обставин, посилаючись на ст.ст. 1166, 1212 Цивільного кодексу України, позивач просить суд стягнути з відповідача безпідставно отримані кошти в сумі 1046,07 грн.. 05 травня 2018 року на підставі ухвали Печерського районного суду міста Києва відкрито провадження у порядку загального позовного провадження. 04 червня 2018 року позивач направив на адресу Печерського районного суду міста Києва відзив на позовну заяву, відповідно до якого, просив в задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі, посилаючись на те, що позивачем не доведено що з боку відповідача відбулось зловживання, або було подано умисно недостовірні дані, які слугували підставою для переплати призначеної пенсії, як того вимагає ст. 50 ЗУ «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», та просить застосувати до склавшихся відносин строк позовної давності, оскільки переплата виникла за період з 01 серпня 2017 року по 30 червня 2014 року, в той час як позивач звернувся з вказаною позовною заявою лише 16.04.2018 року. Ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 11 січня 2019 року, провадження у цивільній справі відкрито за правилами спрощеного провадження без виклику сторін, та залучено до участі у справі в якості правонаступника позивача Центральне об'єднане управління Пенсійного фонду України в м. Києві - Головне управління пенсійного фонду України в м. Києві. Як вбачається з матеріалів справи, ухвала суду про відкриття провадження у справі від разом із доданими до неї документами була отримана відповідачем 28.01.2019 року. За змістом ст. 275 ЦПК України, суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі. Згідно ст. 279 ЦПК України, розгляд справи по суті в порядку спрощеного провадження починається з відкриття першого судового засідання або через тридцять днів з дня відкриття провадження у справі, якщо судове засідання не проводиться. Якщо для розгляду справи у порядку спрощеного позовного провадження відповідно до цього Кодексу судове засідання не проводиться, процесуальні дії, строк вчинення яких відповідно до цього Кодексу обмежений першим судовим засіданням у справі, можуть вчинятися протягом тридцяти днів з дня відкриття провадження у справі. При розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи. Суд, вивчивши матеріали справи, дослідивши письмові докази, оцінивши докази кожен окремо та в їх сукупності, повно, об'єктивно та всебічно з'ясувавши обставини справи, приходить до наступного висновку. Згідно зі ст. 1 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» пенсія - щомісячна пенсійна виплата в солідарній системі загальнообов'язкового державного пенсійного страхування, яку отримує застрахована особа в разі досягнення нею передбаченого цим Законом пенсійного віку чи визнання її особою з інвалідністю, або отримують члени її сім'ї у випадках, визначених цим Законом. Відповідно до ст. 8 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані особами з інвалідністю в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж, а в разі смерті цих осіб - члени їхніх сімей, зазначені у статті 36 цього Закону, та інші особи, передбачені цим Законом. До осіб, які підлягають загальнообов'язковому державному пенсійному страхуванні відносяться особи, зокрема, які працюють на виборних посадах в органах державної влади, органах місцевого самоврядування, громадських об'єднаннях та отримують заробітну плату (винагороду) за роботу на таких посадах (ст. 11 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування») Судом встановлено, що на обліку в Центральному об'єднаному управлінні Пенсійного фонду України в місті Києві перебуває [PERSON], [INFO], яка отримує пенсію за віком відповідно до Закону України «Про державну службу». Відповідно до п. 2.21, про затвердження Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" затвердженою Постановою Постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 за № 22-1, Документами, які підтверджують, що особа не працює (не провадить діяльність, пов'язану з отриманням доходу, що є базою нарахування єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування), є: трудова книжка, індивідуальні відомості про застраховану особу, що надаються відділом персоніфікованого обліку за формою згідно з додатком 1 до Положення, а у разі необхідності - за формою згідно з додатком 3 до Положення, та відомості про відсутність інформації про державну реєстрацію фізичної особи - підприємця за наявними в органі, що призначає пенсію, даними. У разі відсутності у зареєстрованої (взятої на облік) внутрішньо переміщеної особи документів, що підтверджують факт звільнення (припинення зайнятості), факт звільнення з роботи встановлюється на підставі особистої заяви із зазначенням дати, з якої особа не працює, та поясненням обставин, у зв'язку з якими неможливо внести запис у трудову книжку чи надати оригінал трудової книжки. У разі працевлаштування (початку діяльності, пов'язаної з отриманням доходу, що є базою нарахування єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування) після призначення пенсії особа повідомляє орган, що призначає пенсію, за місцем перебування на обліку як одержувача пенсії, про дату працевлаштування (початок діяльності, пов'язаної з отриманням доходу, що є базою нарахування єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування), вид зайнятості (укладення трудового договору, цивільно-правового договору, реєстрація як фізичної особи - підприємця, провадження незалежної професійної діяльності) шляхом подання заяви. Заява може бути подана особисто або через представника, який діє на підставі виданої йому довіреності, посвідченої нотаріально, або надсилається поштовим відправленням. При цьому відповідно до пункту 2 частини другої статті 16 Закону особа надає на вимогу органу, що призначає пенсію, документи, що засвідчують відповідні відомості (у тому числі копію трудової книжки із записом про працевлаштування та/або копію цивільно-правового договору). Як вбачається з матеріалів справи, Пенсійний фонд України управління з координації та контролю за виплатою пенсій в місті Києві звернулось до Управління Пенсійного фонду України Печерського району в місті Києві з вимогою перевірити на комісії питання про утримання індексації з пенсіонера [PERSON] О/р [NUMBER], яка виникла за період з 01.08.2007 року по 30.06.2014 року в сумі 1860,13 грн., у зв'язку з працевлаштуванням (а. с. 21) Відповідно до витягу з протоколу №12 засідання комісії по вирішенню питань, пов'язаних з призначенням, перерахунком та виплатою пенсій управління Пенсійного фонду України в Печерському районі міста Києва, від 24 червня 2014 року, встановлено, що переплата індексації пенсії в сумі 1860,13 грн. за період з 01.08.2007 року по 30 червня 2014 року виникла з вини пенсіонера, який своєчасно не повідомив про працевлаштування (а. с. 20) Зі змісту розпорядження Управління пенсійного фонду України в Печерському районі м. Києва від 25 червня 2014 року, комісія вважає за можливе утримувати переплату індексації пенсії по 20 % щомісячно до повного погашення (а.с. 20) Як підтверджується наявними у справі доказами, відповідач [PERSON] зверталась до УПФ у Печерському районі міста Києва з заявою від 14.07.2014 року (вх.. №119/Ф-6) про надання нарахованої та виплаченої пенсії за період з 2007 року по 31 липня 2014 року, зі змісту якого вбачається, що відповідач звільнилась з роботи з досягненням граничного віку, передбаченого ст. 23 ЗУ «Про державну службу» 04 лютого 2005 року, з 01 квітня 2005 року була офіційно працевлаштована по 28 лютого 2010 року, про що зроблений відповідний запис до трудової книжки. Ксерокопії з трудової книжки вона подавала інспектору разом з довідками де працювала і з довідкою про звільнення, все має відображення у звіті - 1-ДФ, крім того вона зазначає що ксерокопії та довідки були подані до інспектору Гринчук І. В., які загублені (а. с. 25) Зі змісту розпорядження №175/07 від 01.08.2014 року [PERSON], вбачається, що розрахунок пенсії здійснюється шляхом повернення повернення коштів та в подальшому переплату не утримувати (а.с. 26) Обгрунтовуючи підстави звернення з даним позовом до суду, позивач посилається на те, що у зв'язку з несвоєчасним відпрацюванням заяви про працевлаштування, за період з 01.08.2007 року по 30.06.2014 рік УПФ здійснило переплату пенсії на суму 1046,07 грн., та посилаючись на ст.ст. 1166, 1212 Цивільного кодексу України, позивач просить суд стягнути з відповідача безпідставно отримані кошти в сумі 1046,07 грн. Відповідно до ст. 1166 Цивільного кодексу України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Згідно ст. 1212 Цивільного кодексу України, особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Не підлягає поверненню безпідставно набуті: 1) заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача. (ст. 1215 Цивільного кодексу України) При цьому правильність виконаних розрахунків, за якими була проведена виплата, а також добросовісність набувача презумуються. Відповідно до ст. 50 ЗУ «Про загальнообов'язкове пенсійне страхування», суми пенсій, виплачені надміру внаслідок зловживань з боку пенсіонера або подання страхувальником недостовірних даних, можуть бути повернуті пенсіонером добровільно або стягуються на підставі рішень територіальних органів Пенсійного фонду чи в судовому порядку. Тобто, механізм повернення надмірно сплачених сум пенсій передбачає стягнення зазначених сум лише у випадку, якщо така надмірна сплата відбулась з вини пенсіонера, а саме через його зловживання. За таких обставин, оцінивши докази, подані сторонами, встановивши характер спірних правовідносин, суд приходить до висновку, що позов Головного управління пенсійного фонду України в місті Києві до [PERSON] про стягнення надміру виплачених грошових коштів, є необґрунтованим та таким що не підлягає задоволенню в повному обсязі, оскільки позивачем не доведено факту недобросовісного набуття відповідачем коштів, а також не встановлено наявність рахункової помилки зі сторони позивача, натомість, посилання позивача що з їхньої сторон було несвоєчасно відпрацьовано заяву про працевлаштування лише свідчить про бездіяльність органу ПФУ, відповідно до дій (бездіяльності) якого, було помилково нараховано надмірну суму пенсійних виплат. Відповідно до ст. 257 Цивільного кодексу України визначено, що загальна позовна давність встановлюється тривалість у три роки. Статтею 258 Цивільного кодексу України визначено вимоги до яких застосовується спеціальна позовна давність, серед іншого, позовна давність в один рік застосовується зокрема до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). За змістом частини першої статті 261 Цивільного кодексу України позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи. Тобто, обмежене строком давності право на позов у матеріальному розумінні означає право позивача на судовий захист протягом певного часу, поза межами якого цей захист, за загальним правилом, є неможливим. Зважаючи на те, що в межах даного спору судом не встановлено обставин, які б свідчили про порушення прав та законних інтересів позивача, які підлягають захисту в судовому порядку, тому відсутні підстави для застосування до відносин, які виникли між сторонами спору, позовної давності в розумінні положень ст.261 Цивільного кодексу України, враховуючи подано до суду заяву відповідача про застосування строків позовної давності. Згідно з п. 4 ст. 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, а відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод таке конституційне право повинно бути забезпечене судовими процедурами, які повинні бути справедливими. Відповідно до ст. 12 ЦПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що позов Головного управління пенсійного фонду України в місті Києві до [PERSON] про стягнення надміру виплачених грошових коштів є необгрунтованим, та таким що не підлягає задоволенню в повному обсязі. Судові витрати відповідно до ст. 141 ЦПК України компенсуються за рахунок держави. Враховуючи наведене та

Outcome: dismissed