Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-23 00:00:00

У травні 2015 р. [PERSON] звернулась з вказаним позовом, у якому просить стягувати з [PERSON] на її користь аліменти на утримання дітей - [PERSON], який народився [INFO]., та [PERSON], який народився [INFO], у розмірі 1/3 частини з усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму на кожну дитину для дитини відповідного віку, починаючи від дня пред'явлення позову і до досягнення дітьми повноліття. Від [PERSON] заперечень проти позову або заяви про визнання позову не надходило. Судом з'ясовано, що [PERSON] та [PERSON] є батьками дітей - [PERSON], який народився [INFO]., та [PERSON], який народився [INFO] (а. с. 4, 5). З заяви [PERSON] від 10.07.2015 р. вбачається, що він не визнає себе батьком дитини - [PERSON]. Суд зазначає, що рішенням Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 23.06.2011 р. у справі № 2-1481/11, яке набрало законної сили, шлюб між [PERSON] та [PERSON], зареєстрований 27.10.2007 р. Міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Бердичівського міськрайонного управління юстиції Житомирської області, актовий запис № 836, розірвано (а. с. 3). Однак, частиною другою та абзацом першим частини третьої статті 122 Сімейного кодексу України передбачено, що дитина, яка народжена до спливу десяти місяців після припинення шлюбу або визнання його недійсним, походить від подружжя. Подружжя, а також жінка та чоловік, шлюб між якими припинено, у разі народження дитини до спливу десяти місяців після припинення їх шлюбу, мають право подати до органу державної реєстрації актів цивільного стану спільну заяву про невизнання чоловіка (колишнього чоловіка) батьком дитини. Така вимога може бути задоволена лише у разі подання іншою особою та матір'ю дитини заяви про визнання батьківства. З актового запису № 37 від 17.01.2012 р. про народження [PERSON] випливає, що його батьком є [PERSON], відомості про це записані на підставі актового запису про шлюб № 836 від 27.10.2007 р., складеного Міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Бердичівського міськрайонного управління юстиції Житомирської області (а. с. 23). Доказів про те, що [PERSON] звертався з позовом про оспорювання свого батьківства щодо [PERSON], матеріали справи не містять За таких обставин [PERSON] на даний час вважається батьком [PERSON]. Статтею 180 Сімейного кодексу України визначено, що батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Таким чином, [PERSON] зобов'язаний утримувати своїх дітей - [PERSON] та [PERSON], до досягнення ними повноліття. Частинам першою - третьою статті 181 Сімейного кодексу України встановлено, що способи виконання батьками обов'язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до статті 182 Сімейного кодексу України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу. Згідно з частитиме першою та другою статті 183 Сімейного кодексу України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Про обставини, які мають враховуватись при визначенні розміру аліментів, з поданням доказів на їх підтвердження, суду не повідомлено, а відтак суд виходить з того, що аліменти, які має сплачувати [PERSON] на утримання дітей, можуть бути визначені у розмірі 1/3 частини з усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму на кожну дитину для дитини відповідного віку. Частиною першою статті 191 Сімейного кодексу України передбачено, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Беручи до уваги наведене, суд приходить до висновку, що наявні законні підстави для задоволення позову [PERSON], а тому задовольняє позов. Пунктом 1 частини першої статті 367 Цивільного кодексу України визначено, що суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць. Тобто рішення підлягає допуску до негайного виконання в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. Частиною першою статті 79 Цивільного процесуального кодексу України встановлено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. Відповідно до частин першої та третьої статті 88 Цивільного процесуального кодексу України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Таким чином з [PERSON] в дохід держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 243,60 грн., оскільки [PERSON] від сплати цього судового збору звільнена на підставі пункту 3 частини першої статті 5 Закону України "Про судовий збір".

Outcome: approved