Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-02 00:00:00

Позивач Державне підприємство «Завод ім. В.О. Малишева» (далі - ДП «Завод ім. В.О. Малишева») звернулося до суду з позовом до [PERSON], [PERSON], в якому просить визнати відповідачів такими, що втратили право користування житловим приміщенням за адресою: [ADDRESS]. В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на те, що ДП «Завод ім. В.О. Малишева» є балансоутримувачем гуртожитку по [ADDRESS]. Згідно з протоколом № 20 засідання загальнозаводської комісії з житлових питань ДП «Завод ім. В.О. Малишева» від 27.11.2009 року [PERSON] було надано кімнату у сімейному гуртожитку за адресою: [ADDRESS]. 30.12.2009 року відповідачу [PERSON] було видано ордер на житлову площу у вищевказаному гуртожитку. 18.05.2010 року [PERSON] було зареєстровано у кімнаті [NUMBER], а 14.05.2014 року у даній кімнаті було зареєстровано його дружину [PERSON] Вказаний гуртожиток є державною власністю і не підпадає під виключення зазначені в ч. 3 ст. 1 Закону України № 2482-ХІІ «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків», тому дія закону розповсюджується на гуртожиток за адресою: [ADDRESS]. Відповідачі відсутні за місцем своєї реєстрації більше року, а тому позивач був вимушений звернутися до суду із позовом. Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримав та пояснив, що відповідачі дійсно не проживають за адресою: [ADDRESS]. Вказані обставини встановлені на підставі роботи комісії, яка здійснює обхід гуртожитку приблизно один раз на місяць, при цьому опитуються сусіди та в результаті складається акт про відсутність за місцем проживання. Склад комісії затверджено керівництвом, іноді до складу комісії входить дільничний інспектор. Обхід гуртожитку комісією триває близько двох годин, графік обходів затверджується начальником житлово-побутового комплексу. Також зазначив, що в гуртожитку ведеться журнал реєстрації мешканців гуртожитку, в якому фіксується дані про проживаючих у гуртожитку. В судовому засіданні відповідач [PERSON] зазначив, що позов не визнає повністю та пояснив, що в спірному житловому приміщенні він постійно проживає разом з дружиною та тільки влітку іноді від'їзжає на дачу. У період з березня 2014 року по серпень 2014 року він від'їзжав до свого брата в м. Генічеськ. Також, зазначив, що в житловому приміщенні постійно знаходяться його особисті речі, меблі, побутова техніка. Восени 2014 року протягом приблизно двох місяців в спірній кімнаті проживав його знайомий [PERSON]. Іноді разом з ним та дружиною у кімнаті проживає їх син [PERSON]. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнала в повному обсязі та зазначила, що вони з чоловіком постійно мешкають в кімнаті [NUMBER] [ADDRESS]. Приблизно два-три рази на тиждень вона від'їздить до сина за місцем його проживання, та потім повертається додому. Також зазначила, що влітку вона від'їзжала до Краснокутського району с. Ананьївка та перебувала там протягом літніх місяців 2014 року. В зазначений період часу вона один раз на місць на два-три дні поверталася до спірного житлового приміщення та проживала в кімнаті. Окрім того пояснила, що з грудня 2014 року та протягом 2,5 місяців у спірній кімнаті проживав її знайомий - [PERSON], та протягом цього часу вона проживала у свого сина. Однак, спірна кімната у гуртожитку є постійним місцем проживання її з чоловіком. Просила суд відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог. Суд, вислухавши пояснення сторін, свідка, дослідивши матеріали справи, докази в їх сукупності, приходить до висновку, що позовні вимоги позивача задоволенню не підлягають, виходячи з наступного. Судом встановлено, що відповідно до довідки відокремленого підрозділу Житлово-побутовий комплекс ДП «Завод ім. В.О. Малишева» № 401/98 від 17.10.2014 року, на балансі ДП «Завод ім. В.О. Малишева» знаходиться багатоповерховий житловий будинок, гуртожиток, інв. № 100011, який розташований за адресою: [ADDRESS] (а.с. 5). Згідно до протоколу № 20 засідання загальнозаводської комісії з житлових питань ДП «Завод ім. В.О. Малишева» від 27.11.2009 року [PERSON] було надано кімнату у сімейному гуртожитку за адресою: [ADDRESS] (а.с.6-9). 30.12.2009 року відповідачу [PERSON] було видано ордер на житлову площу № 62 у гуртожитку за адресою: [ADDRESS], кімната [NUMBER], загальною площею 13,7 кв.м. та 18.05.2010 року [PERSON] було зареєстровано у вказаній кімнаті (а.с. 10, 12). 14.05.2014 року в кімнаті [NUMBER] по [ADDRESS] було зареєстровано місце проживання відповідача [PERSON], [INFO] (а.с. 11). Згідно до відомостей адресно-довідкового підрозділу ГУДМС, УДМС України в Харківській області від 19.05.2015 року, [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], зареєстровані за адресою: [ADDRESS] (а.с. 23, 24). Допитана в судовому засіданні у якості свідка [PERSON] пояснила, що вона знайома з відповідачами, так як вони є її колишніми сусідами по [ADDRESS]. [PERSON] мешкала за адресою: [ADDRESS] у період з 1988 року по 2014 рік, а [PERSON] приблизно з 2012 року по 2013 рік. Після цього почав мешкати за адресою: [ADDRESS]. Свідок пояснила, що в березні 2015 року вона переїхала до с. Констянтинівка Краснокутського району та влітку до неї приїжджали [PERSON]. На протязі 2014 року вона неодноразово за запрошенням [PERSON] відвідувала їх у спірній кімнаті, приблизно один-два рази на місяць. Під час її візитів до спірної кімнати, відповідачі проживали в ній, там вона бачила особисті речі відповідачів, меблі, тощо. Відповідно до ст. 1 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно зі ст.ст. 3, 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Відповідно до ст. ст. 10, 11 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється виключно на засадах змагальності сторін. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 ЦК України, зокрема з договорів та інших правочинів. Відповідно до положень статті 71 ЖК України та роз'яснень, наданих у п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 квітня 1985 року за № 2 "Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України" із змінами та доповненнями право користування жилим приміщенням при тимчасовій відсутності наймача або членів його сімї зберігається протягом шести місяців або інших строків, передбачених цією статтею. У разі відсутності цих осіб понад встановлені строки з поважних причин (перебування у відрядженні, у осіб, які потребують догляду, внаслідок неправомірної поведінки інших членів сімї тощо) суд може продовжити пропущений строк. У справах про визнання наймача або члена його сімї таким, що втратив право користування жилим приміщенням необхідно зясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. Відповідно до ст. 72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Отже, підставами для визнання втрати користування спірним приміщенням за ст. ст. 71, 72 ЖК України є відсутність особи протягом шести місяців без поважних причин. На підтвердження своїх позовних вимог позивачем до суду було надано акти про відсутність відповідачів [PERSON] та [PERSON] від 22.01.2014 року (складений о 20 год.), 27.03.2014 року (складений о 20 год.), 14.07.2014 року (складений о 14 год.), 12.09.2014 року (складений о 20 год.), 25.11.2014 року (складений о 14 год.) та 08.12.2014 року (складений о 20 год.), складені комісією у складі завідуючої гуртожитком [PERSON], старшим майстром відділу 98 [PERSON] та провідним інженером-інструктором по обліку та розподілу житла [PERSON], в яких зазначено, що відповідачі зареєстровані в [ADDRESS], та не проживають. Фактично проживають за адресою: [ADDRESS]. Кімнату в гуртожитку здають (а.с. 13-18). Однак, суд критично оцінює вищезазначені акти, у зв'язку з тим, що у зазначених актах не вказано на підставі яких даних було встановлено факт відсутності відповідачів у приміщенні, яким чином проводилася перевірка наявності відповідачів у спірній кімнаті та обставин їх відсутності за місцем проживання. Окрім того, з пояснень наданих в судовому представником позивача встановлено, що комісія, здійснює обхід гуртожитку приблизно один раз на місяць, обхід триває близько двох годин та за результатами роботи складаються акти. Тобто постійний контроль та облік присутності мешканців в кімнатах не ведеться. З викладеного можна зробити висновок про те, що в зазначених актах фактично відображається факт наявності чи відсутності жильців за місцем проживання лише у конкретний часовий проміжок під час роботи комісії, що не може слугувати достеменним та беззаперечним доказом постійної відсутності відповідачів за місцем проживання в проміжок часу на який посилається позивач у своєму позові. Окрім того, допитаний в судовому засіданні свідок [PERSON] підтвердила факт проживання відповідачів у спірному житловому приміщенні на протязі 2014 року. Суд не має підстав для сумніву стосовно об'єктивності пояснень цього свідка, у зв'язку з тим, вказана особа ніяким чином не зацікавлена в наслідках розгляду цієї справи і її пояснення об'єктивно співвідносяться з іншими доказами по справі. Щодо посилань позивача на проживання у спірній кімнаті квартиронаймача [PERSON], слід зазначити, що відповідачі в судовому засіданні не заперечували факт проживання зазначеної особи у кімнаті на протязі близько двох місяців. Однак, сам по собі факт проживання сторонньої особи не може бути підставою для визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням. Згідно до ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як по зверненню фізичної чи юридичної особи, в межах заявлених ними вимог на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у розгляді справи. У відповідності до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 ЦПК України. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. З врахування системного аналізу правових норм, судом не встановлено обставин та передбачених законом підстав для визнання відповідачів [PERSON] та [PERSON] такими, що втратили право користування житловим приміщенням, а позивачем не надано до суду доказів постійної відсутності відповідачів в спірному житловому приміщенні на протязі шести місяців. На підставі викладеного, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача задоволенню не підлягають.

Outcome: dismissed