Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-19 00:00:00

у листопаді 2014 року [PERSON] звернувся до суду з вказаним позовом, який обґрунтовував тим, що 20 жовтня 2014 року уклав з ТОВ «Еталон» договір фінансового лізингу, умовами якого передбачено придбання та передача лізиногодавцем лізингоодержувачу автомобіля «FordFiesta», вартістю 167 900,00 грн., за умови прийняття та сплати платежів останнім. Проте, вважає, що вказаний договір повністю не відповідає вимогам Закону України «Про захист прав споживачів», оскільки містить ряд неспаведливих умов, через що вважає порушеним своє право як споживача внаслідок недобросовісності дій відповідача та несправедливості умов договору, якими порушено істотний баланс між інтересами сторін. Просив визнати недійсним договір №001276 фінансового лізингу від 20 жовтня 2014 року, стягнути з відповідача 16 873,95 грн. в рахунок повернення сплачених на виконання недійсного договору коштів. В судовому засіданні позивач обґрунтування позову та позовні вимоги підтримав. Просив суд задовольнити останні в повному обсязі. Відповідач явку свого представника в судове засідання не забезпечив, проте, в ході розгляду справи надав письмові заперечення, в яких просив суд відмовити [PERSON] у задоволенні його вимог через їх безпідставність та недоведеність. Вказав, що укладений між ТОВ «Еталон» та позивачем договір не може бути визнаний судом недійсним, оскільки відсутні підстави недійсності правочину, передбачені ст. 215 ЦК України. Позивач був ознайомлений з усіма умовами договору і розумів їх суть, поставка предмету лізингу мала відбутися в узгоджений сторонами строк і посилання позивача на несправедливість умов договору є необґрунтованими, так як він є прозорим і, на думку відповідача, не містить в собі ніякого істотного дисбалансу договірних прав та обов'язків на шкоду споживача. Вважає також посилання позивача щодо здійснення відповідачем своєї діяльності без відповідної ліцензії такими, що суперечать чинному законодавству(а.с. 33-40). Заслухавши позивача, дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне. Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, 20 жовтня 2014 року [PERSON] уклав з ТОВ «Еталон» договір №001276 фінансового лізингу, предметом якого є придбання та передача на умовах фінансового лізингу у користування транспортного засобу -автомобіля «FordFiesta», вартістю 167 900,00 грн. При цьому лізингоодержувач зобов'язувався прийняти предмет лізингу, сплачувати лізингові платежі та інші платежі згідно умов договору (а.с. 7-21). При укладанні договору фінансового лізингу сторонами були обумовлені та підписані додатки №1, № 2 та № 3 - графіки сплати першого та другого лізингового платежу відповідно, які одночасно містили вхідну інформацію щодо періоду лізингу, погашення вартості предмету лізингу, сплати комісії за організацію та передачу предмету лізингу, послуги з реєстрації, страхування тощо (а.с. 19-21). На виконання умов договору 20 жовтня 2014 року [PERSON] були сплачені кошти в сумі 16 790,00 грн. згідно платежу за договором № 001276 від 20 жовтня 2014 року, що підтверджується платіжним дорученням №L4-990 (а.с. 22-23). Звернувшись до суду, позивач зазначив про використання відповідачем нечесної підприємницької діяльності та введення споживача в оману, тобто на наявність порушень норм цивільного законодавства та Закону України «Про захист прав споживачів», що є підставою для визнання правочину недійсним в силу положень ч.ч.1,2 ст.215та ст.203 ЦК України. Однак, суд не погоджується з такими твердженнями позивача та вважає їх помилковими з огляду на таке. Відповідно до ст. 1 Закону України «Про фінансовий лізинг» фінансовий лізинг - це вид цивільно-правових відносин, що виникають із договору фінансового лізингу. За договором фінансового лізингу лізингодавець зобов'язується набути у власність річ у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов і передати її у користування лізингоодержувачу на визначенні не менше одного року за встановлену плату (лізингові платежі). Нормами статей 638, 640 ЦК України передбачено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції. Статтею 203 ЦК України визначено загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, а саме: зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей. Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. За змістом ст. 179 ЦПК України предметом доказування під час судового розгляду є факти, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для вирішення справи. Як вбачається з тексту позовної заяви, підставою для визнання недійсним договору фінансового лізингу є твердження позивача про несправедливість умов договору в частині необхідності оплати лізингодавцю 16 790,00 грн. комісійної винагороди за здійснення організаційних заходів, а також те, що при підписанні угоди працівник лізингової компанії ввів його в оману щодо такого платежу, не роз'яснивши належним чином правової природи останнього; відсутності відповідальності лізингодавця перед лізингоодержувачем за невиконання будь-якого зобов'язання щодо якості, комплектності, справності предмета лізингу, його заміни, введення в експлуатацію, усунення несправностей протягом гарантійного строку, своєчасного та повного задоволення гарантійних вимог, монтажу тощо, за якими відповідає продавець; відсутність у договорі лізингу будь-яких відомостей про продавця товару, його найменування та місцезнаходження, куди має звертатися споживач у випадку порушення якості, комплектності та інших умов з продажу товару; встановлення жорстких обов'язків споживача, тоді як надання послуги обумовлене лише власним розсудом виконавця; надання продавцю (виконавцю, виробнику) права розірвати договір із споживачем на власний розсуд, якщо споживачеві таке право не надається тощо. Свої вимоги позивач обґрунтовував ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів», за змістом якої продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача. В разі, якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним. Між тим, з матеріалів справи вбачається, що з умовами договору, в тому числі з тими з них, де дається визначення термінів «комісія за організацію», «комісія за передачу предмета лізингу» позивач був ознайомлений, про що свідчить його власний підпис. Твердження про те, що при укладанні договору він був ведений представником компанії в оману щодо характеру платежу в розмірі 16 790,00 грн. не заслуговує на увагу, оскільки не доводиться зібраними по справі доказами. Також позивачем не надано будь-яких належних та достатніх доказів, які б доводили факт укладення договору внаслідок здійснення лізинговою компанією «Еталон» нечесної підприємницької практики. Крім того, визначення поняття «несправедливі умови договору» закріплено в ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів», тобто умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача. Таким чином, для кваліфікації умов договору несправедливими необхідна наявність одночасно таких ознак: умови договору порушують принцип добросовісності (п. 6 ч. 1 ст.3, ч. 3 ст.509 ЦК України); умови договору призводять до істотного дисбалансу договірних прав та обов'язків сторін; умови договору завдають шкоди споживачеві. Проте, суд вважає ще раз за необхідне вказати, що ним не встановлено у чому саме полягає несправедливість положень договору фінансового лізингу, оскільки сам договір містить самостійні статті, які регулюють різні за своїм змістом права та обов'язки як відповідача, так і позивача. До того ж, в ч. 1 ст. 2 Закону України «Про фінансовий лізинг» визначено, що відносини, які виникають у зв'язку з договором фінансового лізингу, регулюються положеннями Цивільного кодексу України про лізинг, найм (оренду), купівлю-продаж, поставку з урахуванням особливостей, що встановлюються цим Законом. Відповідно до ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини. Згідно з ч. 1 ст. 509 ЦК Українизобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Частиною 1ст. 638 ЦК України передбачено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до ч. 2ст. 6 Закону України «Про фінансовий лізинг» істотними умовами договору лізингу є: предмет лізингу; строк, на який лізингоодержувачу надається право користування предметом лізингу (строк лізингу); розмір лізингових платежів; інші умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Згідно зі ст. 16 Закону України «Про фінансовий лізинг» сплата лізингових платежів здійснюється в порядку, встановленому договором. Лізингові платежі можуть включати: суму, яка відшкодовує частину вартості предмета лізингу; платіж як винагороду лізингодавцю за отримане у лізинг майно; компенсацію відсотків за кредитом; інші витрати лізингодавця, що безпосередньо пов'язані з виконанням договору лізингу. Договір фінансового лізингу № 001276 від 20 жовтня 2014 року між сторонами укладений із дотриманням передбачених чинним законодавством вимог, підписаний сторонами, а тому у суду відсутні підстави вважати, що позивач був ведений в оману, договір містить несправедливі умови, порушує права позивача як споживача, не відповідає вимогам матеріального права та не ґрунтується на доказах. Крім того, як вбачається з матеріалів справи, позивач власноруч написав заяву про отримання ним повної інформації та ознайомлення з умовами договору (а.с. 37). Відповідно дост. 60 ЦПК Україникожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Обставини, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч. 2 ст. 59 ЦПК України). Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про відсутність підстав, з якими закон, а саме: ст. ст.203, 215 ЦК України пов'язує визнання правочинів недійсними, а тому і немає підстав для повернення сплачених позивачем 16 873,95 грн. грн. комісії за організацію та оформлення договору. До того ж судом критично оцінюється посилання позивача на відсутність у ТОВ «Еталон» ліцензії на надання послуг з фінансового лізингу з огляду на те, що відповідно до п. 1ст. 1 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» фінансова установа - юридична особа, яка відповідно до закону надає одну чи декілька фінансових послуг, а також інші послуги (операції), пов'язані з наданням фінансових послуг, у випадках, прямо визначених законом, та внесена до відповідного реєстру в установленому законом порядку. До фінансових установ належать банки, кредитні спілки, ломбарди, лізингові компанії, довірчі товариства, страхові компанії, установи накопичувального пенсійного забезпечення, інвестиційні фонди і компанії та інші юридичні особи, виключним видом діяльності яких є надання фінансових послуг, а у випадках, прямо визначених законом, - інші послуги (операції), пов'язані з наданням фінансових послуг. Виходячи зі змісту положень Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» юридична особа, яка надає фінансову послугу, має бути внесена до державного реєстру фінансових установ. ТОВ «Лізінгова компанія «Еталон» взята на облік в Національній комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг, як така, що має право надавати послуги з фінансового лізингу, що підтверджується довідкою від 08 жовтня 2013 року серії ФЛ № 513 (а.с. 40). На підставі ст.ст.203,215,627,638 ЦК України,ст. ст. 18, 19 Закону України «Про захист прав споживачів», ст. 6 Закону України "Про фінансовий лізинг",ст. 1 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг»,

Outcome: dismissed