Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-16 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до Заставнівської державної нотаріальної контори, третя особа - виконавчий комітет с.Самушино Заставнівського району Чернівецької області Вікнянської сільської ради Заставнівського району Чернівецької області про скасування постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії та зобов`язання вчинити дії. Свої позовні вимоги мотивує тим, що він є спадкоємцем першої черги спадкування за законом щодо майна своєї матері [PERSON] , яка померла [INFO] в с. Мосорівка Заставнівського району Чернівецької області. Як вказує позивач, після смерті матері [PERSON] відкрилася спадщина, до складу якої входить земельна ділянка, площею 1.08 га, розташована в адмінмежах Мосорівської сільської ради Заставнівського району Чернівецької області. Маючи намір оформити свої спадкові права на вищевказане майно, він протягом шестимісячного строку для прийняття спадщини, а саме в квітні 2014 року, звернувся до Заставнівської нотаріальної контори із заявою від 21.03.2014 року, яку попередньо було посвідчено секретарем виконавчого комітету Самушинської сільської ради Заставнівського району Чернівецької області та зареєстровано в реєстрі для реєстрації нотаріальних дій органу місцевого самоврядування. Вказана заява була прийнята тодішнім нотаріусом Заставнівської державної нотаріальної контори Одовійчук Х.М., яка, вивчивши подані позивачем документи та визначивши коло осіб, які мають право на спадкування, роз`яснила йому про необхідність звернення до нотаріальної контори протягом шестимісячного строку усіх спадкоємців із заявами про їх волевиявлення щодо вказаного спадкового майна, та надала йому свої координати для листування, які він в подальшому надіслав сестрам разом із списком документів, необхідних для подання до нотаріальної контори. На виконання вказаних вимог нотаріуса заяви про відмову від спадщини згодом були надіслані спадкоємцями (сестрами) до нотаріальної контори та приєднані до спадкової справи № 154/2014 р. від 16.06.2014 р. З метою отримання свідоцтва про право на спадщину позивач 25.07.2014 р. звернувся до нотаріальної контори із відповідною заявою, разом з якою надав нотаріусу оригінали: Державного акту на право власності на земельну ділянку, Витягу з технічної документації про нормативно грошову оцінку земельної ділянки та Витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку від 25.07.2014 р. Зазначені документи було прийнято нотаріусом [PERSON] та одночасно видано позивачу Витяг про реєстрацію в Спадковому реєстрі №56197250 із відомостями про наявність заведеної спадкової справи № 154/2014 р. від 16.06.2014 р. Через деякий час [PERSON] знову звернувся до нотаріальної контори, проте отримати свідоцтво про право на спадщину так і не зміг, оскільки на той час обов`язки державного нотаріуса вже виконувала [PERSON] , яка в усному порядку повідомила йому про відмову у видачі вказаного свідоцтва та запропонувала йому звернутися до попереднього нотаріуса, який приймав у нього документи. Постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії було видано державним нотаріусом Бурдейною Г.П. представнику позивача [PERSON] лише 29.11.2018 р. Із змісту вказаної постанови стало відомо, що підставою для відмови у видачі [PERSON] свідоцтва про право на спадщину є те, що він всупереч вимог законодавства не звернувся у передбаченому законом порядку до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після смерті матері [PERSON] . Вважаючи дану відмову нотаріуса у вчиненні нотаріальної дії неправомірною, такою, що не відповідає дійсності та порушує його законні права на отримання спадщини після смерті матері [PERSON] , позивач просить скасувати постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 29.11.2018, видану державним нотаріусом Заставнівської державної нотаріальної контори Бурдейною Г.П. та зобов`язати останню видати йому свідоцтво про право на спадщину за законом після смерті матері [PERSON] , оскільки спадщина ним була прийнята своєчасно та вчинені усі необхідні дії для видачі свідоцтва про право на спадщину за законом. 07.02.2019 представником відповідача державним нотаріусом Заставнівської державної нотаріальної контори Бурдейною Г.П. подано до суду відзив на позовну заяву, в якому вона просить відмовити у задоволенні позову [PERSON] , так як вважає його безпідставним. У своїх поясненнях нотаріус посилалася на те, що позовні вимоги є необґрунтованими та такими, що не відповідають дійсності. При цьому зазначила, що [PERSON] , яку позивач згадує у позовній заяві, державним нотаріусом у Заставнівській державній нотаріальній конторі ніколи не працювала, натомість займала упродовж вказаного у позові періоді посаду консультанта Заставнівської державної нотаріальної контори, а нотаріусом в той час була [PERSON] . Спростовуючи доводи позивача щодо подання ним до нотаріальної контори заяви про прийняття спадщини після смерті матері [PERSON] від 21.03.2014 р., зазначила, що якби вказані обставини відповідали дійсності, то вказану заяву було б зареєстровано в Книзі вхідної кореспонденції та Книзі обліку та реєстрації спадкових справ, а також на її підставі проведено державну реєстрацію заведення спадкової справи шляхом унесення відомостей до Спадкового реєстру. Проте жодних доказів, які б свідчили про наявність вказаних обставин, немає. При цьому пояснила, що спадкову справу щодо майна [PERSON] , яка померла [INFO] , було заведено на підставі заяв сестер позивача [PERSON] та [PERSON] про їх відмову від прийняття спадщини, що підтверджується витягом про реєстрацію в Спадковому реєстрі від 16.06.2014 р. за №37637962 у розділі додаткові відомості. Своє рішення про відмову у видачі позивачу свідоцтва про право на спадщину мотивувала посиланням на норми ст. 1269 ЦК України, які зобов`язують спадкоємця, який на час відкриття спадщини постійно не проживав разом із спадкодавцем, подати до нотаріальної контори відповідну заяву, зазначаючи, що вказані дії є обов`язковою умовою прийняття ним спадщини за вказаних обставин. Тривалість строку для прийняття спадщини спадкоємцем встановлено положеннями ст. 1270 ЦК України, згідно якої вказаний термін становить 6 місяців. У зв`язку із чим позивачу необхідно було в шестимісячний термін з дня смерті його матері звернутися особисто до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини, так як він на день смерті із спадкодавцем не проживав. Також, уточнила, що зміни до Цивільного кодексу України та Закону України «Про нотаріат», які регулюють вчинення нотаріальних дій посадовими особами органів місцевого самоврядування, а саме відповідно до яких органам місцевого самоврядування надано повноваження щодо оформлення права на спадщину, вступили в дію лише з 01.01.2016 р. У зв`язку із чим посилання позивача на те, що свідченням того, що він своєчасно прийняв спадщину після смерті матері, є його звернення 21.03.2014 р. до секретаря Самушинської сільської ради з проханням посвідчити справжність його підпису на заяві про прийняття ним спадщини не відповідають дійсності, оскільки на момент відкриття спадщини повноважень у органів місцевого самоврядування вчиняти нотаріальні дії щодо оформлення права на спадщину ще не було. При вирішенні питань спадкування нотаріус керувалася законодавством, чинним на час відкриття спадщини. Тому зважаючи на те, що позивач вчасно не прийняв спадщини, йому було у відповідності до Глави 13 Порядку вчинення нотаріальних дій посадовими особами органів самоврядування, затвердженого Наказом МЮУ 11.11.2011 за № 3306/5 та Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 №7 «Про судову практику у справах спадкування» відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину після смерті матері [PERSON] із одночасним роз`ясненням права на оскарження даної постанови до суду. У відповіді на відзив, поданій до суду 21.02.2019, представник позивача заперечив щодо викладеного у відзиві на позовну заяву та зазначив, що спадщину після смерті матері [PERSON] він прийняв своєчасно, так як у квітні 2014 року він подав до нотаріальної контори попередньо завірену секретарем Самушинської сільської ради заяву про прийняття спадщини від 21.03.2014, яку було прийнято від нього посадовою особою Заставнівської державної нотаріальної контори [PERSON] разом із оригіналом свідоцтва про смерть його матері. Після того, як його сестри надіслали за вказаною адресою свої заяви про відмову від спадщини, він після спливу шестимісячного строку, а саме 25.07.2014 р., а не 23.07.2014 р., як зазначає відповідач, знову звернувся до нотаріальної контори із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом, до якої також надав правовстановлюючі документи. Того ж дня йому [PERSON] видала Витяг про реєстрацію у Спадковому реєстрі №56197250 щодо заведення 16.06.2014 спадкової справи № 154/2014 та прийняла у нього усі надані ним документи. Проте, коли він через деякий час прийшов до нотаріальної контори за свідоцтвом про право на спадщину, виконуюча на той час обов`язки нотаріуса [PERSON] , повідомила, що натомість видасть йому постанову про відмову у вчиненні нотаріальних дій, яку в подальшому було винесено нею з пропущенням встановленого чинним законодавством строків. Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явися, надав суду заяву, в якій просив розгляд справи провести в його відсутності, позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив їх задовольнити. Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі, посилаючись на викладені вище обставини. Представник відповідача Заставнівської державної нотаріальної контори державний нотаріус Бурдейна Г.П. в судове засідання не з`явилася, у поданій до суду заяві просила розгляд справи провести в її відсутності, позовні вимоги не визнала з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву, у зв`язку із чим просила відмовити у задоволенні позовних вимог. Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - виконавчий комітет с.Самушино Заставнівського району Чернівецької області Вікнянської сільської ради Заставнівського району Чернівецької області, в судове засідання не з`явився, у поданій до суду заяві просив розгляд справи провести без участі їх представника. Суд, заслухавши пояснення учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи, оцінивши в сукупності надані докази, приходить до висновку про відмову у задоволенні позову з огляду на наступне. Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 01.01.2014, виданого виконавчим комітетом Мосорівської сільської ради Заставнівського району Чернівецької області, [INFO] померла [PERSON] (а.с.9). Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина у вигляді земельної ділянки, площею 1.08 га, яка розташована в адмінмежах Мосорівської сільської ради Заставнівського району Чернівецької області за цільовим призначенням - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер: 7321585800:01:001:0032, що підтверджується копією Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯБ № 638118 від 02.02.2006 р. та копією Витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку №НВ-7300730112014 від 25.07.2014 (а.с.52-53). Відповідно до ч.1 ст.1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Згідно ст.1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Враховуючи, що [PERSON] за життя не розпорядилася належним їй майном шляхом складання заповіту, спадкування здійснюється за законом. Матеріалами справи встановлено, що спадкоємцями І черги спадкування за законом після смерті [PERSON] є її діти [PERSON] , [INFO] позивач по справі, [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Згідно відомостей, які містяться в матеріалах спадкової справи №154/2014 відносно майна померлої [INFO] [PERSON] , вбачається, що вказана спадкова справа була заведена 16.06.2014 р. Заставнівською державною нотаріальною конторою на підставі заяв спадкоємців [PERSON] від 01.04.2014 р. та [PERSON] від 22.04.2014 р. про їх відмову від прийняття спадщини після смерті матері [PERSON] , які були зареєстровані в нотаріальній конторі 16.06.2014 р. (а.с.32,36). Також встановлено, що заяви про відмову від прийняття спадщини після смерті спадкодавця [PERSON] були подані до Заставнівської державної нотаріальної контори спадкоємцями [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , які було зареєстровано в нотаріальній конторі 23.07.2014 р. (а.с. 38 зворот - 40 зворот). Того ж дня, а саме 23.07.2014 р., під №529 було зареєстровано заяву спадкоємця [PERSON] від 21.03.2014 р., в якій він зазначає про прийняття ним спадщини після смерті [INFO] матері [PERSON] та просить видати йому свідоцтво про право на спадщину за законом (а.с.31). Проте, згідно постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 29.11.2018 р. державним нотаріусом Бурдейною Г.П. у видачі [PERSON] свідоцтва про право на спадщину за законом на майно матері [PERSON] було відмовлено (а.с.8). Позивач, вважаючи такі дії відповідача неправомірними, звернувся до суду з метою захисту свого порушеного права. Таким чином, судом встановлено, що між сторонами виник спір щодо правомірності відмови нотаріуса у вчиненні такої нотаріальної дії, як видача свідоцтва про право на спадщину. Порядок правового регулювання діяльності нотаріату в Україні встановлено Законом України від 02 вересня 1993 року № 3425-XII "Про нотаріат" (із змінами та доповненнями) (далі по тексту -Закон № 3425-XII). Частиною 1 ст. 1 Закону № 3425-XII встановлено, що нотаріат в Україні - це система органів і посадових осіб, на які покладено обов`язок посвідчувати права, а також факти, що мають юридичне значення, та вчиняти інші нотаріальні дії, передбачені цим Законом, з метою надання їм юридичної вірогідності. Частиною 2 ст. 1 Закону № 3425-XII передбачено: вчинення нотаріальних дій в Україні покладається на нотаріусів, які працюють в державних нотаріальних конторах, державних нотаріальних архівах (державні нотаріуси) або займаються приватною нотаріальною діяльністю (приватні нотаріуси). Статтею 50 Закону № 3425-XII передбачено можливість оскарження в судовому порядку нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акта. Обов`язок нотаріуса та відповідної посадової особи вчиняти нотаріальні дії передбачений абз. 3 ст. 49 Закону № 3425-XII, де встановлено заборону безпідставної відмови в її вчиненні. Так, згідно ст. 49 ЦК України нотаріус або посадова особа, яка вчиняє нотаріальні дії, відмовляє у вчиненні нотаріальної дії, якщо: 1) вчинення такої дії суперечить законодавству України; 2) не подано відомості (інформацію) та документи, необхідні для вчинення нотаріальної дії; 3) дія підлягає вчиненню іншим нотаріусом або посадовою особою, яка вчиняє нотаріальні дії; 4) є сумніви у тому, що фізична особа, яка звернулася за вчиненням нотаріальної дії, усвідомлює значення, зміст, правові наслідки цієї дії або ця особа діє під впливом насильства; 5) з проханням про вчинення нотаріальної дії звернулась особа, яка в установленому порядку визнана недієздатною, або уповноважений представник не має необхідних повноважень; 6) правочин, що укладається від імені юридичної особи, суперечить цілям, зазначеним у їх статуті чи положенні, або виходить за межі їх діяльності; 7) особа, яка звернулася з проханням про вчинення нотаріальної дії, не внесла плату за її вчинення; 8) особа, яка звернулася з проханням про вчинення нотаріальної дії, не внесла встановлені законодавством платежі, пов`язані з її вчиненням; 8-1) особа, яка звернулася з проханням про вчинення нотаріальної дії щодо відчуження належного їй майна, внесена до Єдиного реєстру боржників, зокрема за виконавчими провадженнями про стягнення аліментів за наявності заборгованості з відповідних платежів понад три місяці; 9) в інших випадках, передбачених законом. Даний перелік є вичерпним. Аналогічні положення містить стаття 1 Глави 13 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 №296/5, зареєстровано в Міністерстві юстиції України 22 лютого 2012р. за №282/20595 (далі по тексту Порядок). За наявності умов, передбачених ст. 49 Закону № 3425-XII, на нотаріуса покладається завдання, по-перше, відмовити у вчиненні нотаріальної дії, якщо вона суперечить вимогам чинного законодавства; по-друге, обґрунтувати своє рішення на підставі норм чинного законодавства. Згідно з п.3 гл.13 Порядку та ч.4 ст.49 Закону №3425-XII відмова у вчиненні нотаріальної дії за загальним правилом здійснюється в усній формі, а у випадку наявності вимоги особи, яка звернулась за вчиненням нотаріальної дії, виноситься відповідна постанова про відмову у вчиненні нотаріальної дії. Відповідно до ч. 2 ст. 50 Закону № 3425-XII право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акта має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти. Предметом судової діяльності у справах про оскарження нотаріальних дій або відмови в їх вчиненні є перевірка законності дії нотаріусів або відповідних посадових осіб, які вчиняють нотаріальні дії чи які відмовили в їх вчиненні. Перевіряючи законність дій нотаріуса, суддя повинен детально вивчити закон, на підставі якого діяв нотаріус чи інша посадова особа, уповноважена на вчинення нотаріальної дії, дослідити всі докази і з`ясувати обставини, що мають значення для справи. Це, у свою чергу, дає суду можливість винести законне й обґрунтоване рішення. Згідно з підпунктом 4.12 пункту 4 глави 10 розділу ІІ Порядку свідоцтво про право на спадщину видається за наявності у спадковій справі всіх необхідних документів. Згідно з пунктом 4.14 глави 10 Розділу ІІ Порядку при видачі свідоцтва про право на спадщину нотаріус обов`язково перевіряє: факт смерті спадкодавця, час і місце відкриття спадщини, наявність підстав для закликання до спадкоємства, якщо має місце спадкування за законом, прийняття спадкоємцем спадщини у встановлений законом спосіб, склад спадкового майна, на яке видається свідоцтво про право на спадщину. На підтвердження цих обставин від спадкоємців витребовуються документи, які підтверджують вказані факти. Судом встановлено, що відмовляючи у видачі [PERSON] свідоцтва про право на спадщину за законом державний нотаріус Бурдейна Г.П. посилалася на те, що спадкоємець [PERSON] в передбачений чинним законодавством строк не звернувся до державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини та не надав документів, які б свідчили про те, що він постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, а тому в нього відсутній факт прийняття спадщини, який би давав йому можливість реалізувати своє право на спадкування після смерті матері [PERSON] , а вчинення такої нотаріальної дії як видача свідоцтва про право на спадщину за таких обставин суперечить чинному законодавству України. Згідно ч. 1 та ч. 2 ст. 1220 ЦК України, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (частина третя статті 46 цього Кодексу). Згідно ч.1 ст. 1270 ЦК України, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Відповідно до ч.1 ст. 1269 ЦК України ( у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Тлумачення вказаних норм свідчить, що право на спадщину виникає з моменту її відкриття, і закон зобов`язує спадкоємця, який постійно не проживав зі спадкодавцем, у шестимісячний строк подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Із довідки №158, виданої 20.03.2014 р. виконавчим комітетом Мосорівської сільської ради Заставнівського району Чернівецької області, вбачається, що [PERSON] , [INFO] була зареєстрована та постійно проживала за адресою: [ADDRESS] , та 29.12.2013 була знята з реєстраційного обліку за місцем постійного проживання в зв`язку зі смертю. На момент смерті разом з [PERSON] зареєстровані особи відсутні (а.с.44). Крім того, із змісту вказаної довідки вбачається, що позивач [PERSON] , який є сином [PERSON] , на момент видачі йому вказаної довідки, проживав та перебував на реєстраційному обліку за місцем постійного проживання у с. Самушин Заставнівського району Чернівецької області. З урахуванням наведеного, суд приходить до висновку, що спадкоємець [PERSON] на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем [PERSON] , в зв`язку з чим був зобов`язаний подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Обґрунтовуючи свої позовні вимоги, позивач посилається на те, що він 21.03.2014 р. звернувся до виконавчого комітету Самушинської сільської ради Заставнівського району Чернівецької області із заявою про прийняття спадщини після смерті матері [PERSON] , яку секретарем виконавчого комітету Пацаринюк Г.В. було зареєстровано в реєстрі для реєстрації нотаріальних дій органу місцевого самоврядування за №07 та засвідчено останньою справжність підпису заявника. В подальшому в квітні 2014 року позивач звернувся особисто до Заставнівської державної нотаріальної контори із вказаною заявою до Заставнівської державної нотаріальної контори і подав її, як зазначає у позовній заяві, нотаріусу [PERSON] . Перевіряючи доводи позивача у цій частині, суд встановив, що в період з 01.01. по 11.03.2014 р. обов`язки завідувача Заставнівської державної нотаріальної контори Чернівецької області виконувала [PERSON] , з 06.06.2014 р. по 29.07.2014 р. виконання обов`язків завідувача Заставнівської державної нотаріальної контори Чернівецької області наказом Головного управління юстиції у Чернівецькій області №380/3 від 06.06.2014 було покладено на [PERSON] , а з 30.07.2014 р. державного нотаріуса Першої Чернівецької державної нотаріальної контори Мисюк О.М. наказом Головного управління юстиції у Чернівецькій області №522/3 від 30.07.2014 р. переведено на посаду завідувача Заставнівської державної нотаріальної контори згідно строкового договору на період знаходження основного працівника [PERSON] у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку. Вказане підтверджується листом начальника Головного територіального управління юстиції у Чернівецькій області №717/4935/08-22 від 11.07.2019, одержаним на запит суду (а.с.145) Згідно наказу №1 від 01.10.2013 «Про виконання обов`язків» [PERSON] , починаючи з 01.10.2013 р. виконувала функціональні обов`язки консультанта Заставнівської державної нотаріальної контори (а.с.159). Будучи допитаною в якості свідка [PERSON] суду показала, що [PERSON] звертався до нотаріальної контори в період часу, коли державний нотаріус Бурдейна Г.П. перебувала у декретній відпустці, а виконання обов`язків завідувача Заставнівської державної нотаріальної контори ще не було ні за ким не закріплено. В свою чергу, виконуючи обов`язки консультанта нотаріальної контори, вона з`ясувавши причину його візиту та вивчивши пред`явлені ним документи, роз`яснила йому процедуру оформлення спадщини, зазначивши про необхідність\~звернення до\~нотаріальної контори\~протягом шестимісячного\~строку усіх\~спадкоємців із\~заявами про\~їх волевиявлення\~щодо вказаного\~спадкового майна,\~у зв`язку\~із чим\~надала позивачу\~реквізити для\~листування та\~перелік документів,\~необхідних для\~оформлення спадщини.\~Пояснила суду,\~що з\~12.03.14\~р.\~по 09.06.2014\~р.\~ вона\~працювала в\~нотаріальній конторі\~і вся\~кореспонденція в\~той час\~надходила по\~пошті,\~проте у\~зв`язку із\~відсутністю призначеного\~нотаріуса вхідна\~кореспонденція в\~цей період\~не реєструвалася.\~Після появи\~нотаріуса всі\~заяви реєструвалися\~не в\~хронологічному порядку\~надходження,\~а в\~тій послідовності,\~в якій\~вони були\~складені.\~Зазначила,\~що сестри\~позивача [PERSON] \~та [PERSON] своєчасно надіслали до нотаріальної контори заяви про відмову від прийняття спадщини. Решту заяв сестер, посвідчених секретарями сільських рад, [PERSON] особисто приніс до нотаріальної контори 23.07.2014 р. та одночасно подав свою заяву із вимогою про видачу йому свідоцтва про прийняття спадщини. Пакет документів, необхідний для прийняття спадщини, також був поданий позивачем в липні 2014 року. Постанову про відмову у вчиненні нотаріальних дій було видано позивачу в 2018 р. на його вимогу. Згідно п.п. 8.1., 8.2 глави VIIІ Правил ведення нотаріального діловодства, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України 22.12.2010\~ № 3253/5 - реєстрація документів (кореспонденції) є фіксацією факту створення або надходження до контори, архіву, приватного нотаріуса документа (кореспонденції) шляхом проставлення на ньому реєстраційного номера з одночасним записом необхідних відомостей про документ у відповідних журналах, книгах, реєстрах. Реєстрації підлягають усі вхідні, вихідні, найважливіші внутрішні документи (накази, протоколи, доповідні записки, заяви працівників) та документи, що надійшли на адресу контори, архіву, приватного нотаріуса. На підтвердження встановлених показами свідка [PERSON] обставин, судом досліджено витяг з Книги обліку та реєстрації спадкових справ Заставнівської державної нотаріальної контори та витяг з Журналу реєстрації вхідних документів Заставнівської державної нотаріальної контори, які містяться в матеріалах справи, з яких вбачається, що 23.07.2014 було зареєстровано заяви про відмову від спадщини [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та заява [PERSON] про видачу свідоцтва після смерті [PERSON] (а.с.70-72). Одночасно, із витягів із Книги обліку та реєстрації спадкових справ Заставнівської державної нотаріальної контори та Журналу реєстрації вхідних документів Заставнівської державної нотаріальної контори вбачається, що реєстрація вхідної документації за період з 11.03.2014 р. по 10.06.2014 р. не проводилася (а.с.149-152), оскільки, як встановлено в судовому засіданні, у цей період виконання обов`язків завідувача Заставнівської державної нотаріальної контори, ще не було ні за ким не закріплено. В той же час будь-яких даних, на підставі яких б суд встановив факт подання до нотаріальної контори Вакарюком І.Д. у квітні 2014 року заяви про прийняття ним спадщини після смерті матері [PERSON] , як на те посилається позивач, судом не здобуто. Доказів надсилання поштовою кореспонденцією вищевказаної заяви [PERSON] до нотаріальної контори за місцем відкриття спадщини після смерті матері, матеріали справи також не містять. Сам по собі факт того, що з 11.03.2014 р. по 10.06.2014 . не проводилася реєстрація вхідної кореспонденції в Заставнівській державній нотаріальній конторі, не є достатнім доказом, який би вказував на своєчасне подання позивачем до нотаріальної контори з метою реалізації свого права на прийняття спадщини заяви із зазначенням свого волевиявлення щодо прийняття спадщини після смерті матері [PERSON] , як того вимагало чинне на момент виникнення спірних правовідносин законодавство. При цьому, суд також відхиляє доводи позивача стосовно того, що свідченням своєчасного прийняття ним спадщини після смерті матері, є його звернення 21.03.2014 р. до секретаря Самушинської сільської ради Заставнівського району Чернівецької області, оскільки зміни до Закону України «Про нотаріат» та ст. 1269 ЦК України, якими розширено повноваження посадових осіб органів місцевого самоврядування щодо вчинення нотаріальних дій, зокрема щодо видачі свідоцтва про право на спадщину, набули чинності 01 січня 2016 року, тобто вже після виникнення спірних правовідносин. Статтею 58 Конституції України закріплено принцип незворотності дії в часі законів та інших нормативно-правових актів. Це означає, що дія закону та іншого нормативно-правового акта не може поширюватися на правовідносини, які виникли і закінчилися до набрання чинності цим законом або іншим нормативно-правовим актом. Згідно п.3.15 Глави 10 Розділу ІІ Порядку - якщо спадкоємець протягом шести місяців не подав до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв спадщину. Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що [PERSON] пропустив передбачений ч.1 ст.1270 ЦК України строк у шість місяців для звернення до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після смерті матері [PERSON] , яка померла [INFO] , що позбавляє його можливості з об`єктивних причин отримати свідоцтво про право на спадщину за законом. На підставі наданих сторонами та досліджених в судовому засіданні доказів, суд вважає, правомірною підставу відмови у вчиненні нотаріальної дії, зазначену нотаріусом у її постанові про відмову у вчиненні нотаріальної дії №998/02-31 від 29.11.2018 р., оскільки наданими як нотаріусу так і суду доказами, не підтверджується факт своєчасного подання позивачем до нотаріальної контори заяви про прийняття ним спадщини, як того вимагали норми ст. 1269 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, а тому у задоволенні позовних вимог про скасування постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії слід відмовити. З урахуванням відмови в задоволенні позовних вимог в частині скасування постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії, не підлягає задоволенню й вимога про зобов`язання нотаріуса видати свідоцтво про право на спадщину за законом, яка є похідною від вимоги про скасування постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії. Одночасно суд роз`яснює позивачу, що положеннями ч.3 ст. 1272 ЦК України встановлено право особи, яка не прийняла спадщину в установлений законом строк, на звернення до суду з позовною вимогою про визначення йому додаткового строку для прийняття спадщини. На підставі наведеного,

Outcome: dismissed