Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-13 00:00:00

Позивач звернувся до суду із позовною заявою до Акціонерного товариства «Ідея Банк», з участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Уніка Життя» про захист прав споживачів та визнання недійсним кредитного договору. В обгрунтування поданого позову покликається на те, що 10 травня 2017 року між [PERSON] та ПАТ «Ідея Банк» було укладено Кредитний договір №Z71.196.72904. Відповідно до умов Кредитного договору банк надає позичальнику кредит на поточні потреби в сумі 29500,00 грн., включаючи витрати на страховий платіж, а позичальник зобов`язується одержати кредит і повернути його разом з процентними платежами згідно з умовами цього Договору. Банк надав кредит відповідно до п.1.2 Кредитного договору у день підписання даного договору строком на 36 місяців. Кінцевий термін повернення відповідно до п.6.1 Розділу 6 Кредитного договору становить 10.05.2020 р., але до повного виконання Сторонами своїх зобов`язань за Кредитним договором. Згідно з п.п 1.3. Кредитного договору за користування кредитом Позичальник сплачує річну змінювану процентну ставку в розмірі, що визначається як змінна частина ставки, збільшена на 5.50 % (Маржу Банку). Відповідно до п.1.4. станом на день укладення Договору змінна частина ставки, визначена за рішенням Правління Банку, становить 9.50 %, що разом з Маржею Банку складає змінювану процентну ставку в розмірі 15.0000%. П.1.11. Кредитного договору встановлює сплату позичальником Банку щомісячної плати за обслуговування кредитної заборгованості в терміни та розмірах, визначених згідно Графіку щомісячних платежів за кредитним договором (далі - Графік щомісячних платежів). Позивач вважає, що при укладанні вищевказаного Кредитного договору порушені його права як споживача, згідно з нормами ЗУ «Про захист прав споживачів», ЗУ «Про банки і банківську діяльність», ЗУ «Про третейські суди», ЗУ «Про інформацію», ЗУ «Про захист персональних даних» у зв`язку з чим, позивачем у досудовому порядку неодноразово направлялись листи про припинення порушень з боку відповідача, проте, такі вимоги були залишені без задоволення, а тому позивач змушений був звернутись до суду. Таким чином, позивач, просить суд визнати недійсним Кредитний договір №Z71.196.72904 від 10.05.2017 р. Ухвалою Ірпінського міського суду Київської області від 04.06.2020 р. справу за позовом [PERSON] до Акціонерного товариства «Ідея Банк», з участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Уніка Життя» про захист прав споживачів та визнання недійсним кредитного договору, - передано на розгляд Галицького районного суду м.Львова./а.с.120-121/. Ухвалою Галицького районного суду м.Львова від 17.07.2020 р. у справі відкрито провадження та призначено до розгляду. /а.с.131-132/. Ухвалою суду від 29.07.2020 р. розгляд справи відкладено через неявку осіб, які беруть участь у справі. /а.с.137/. Позивач [PERSON] у судове засідання не з`явився. Відповідно до позовної заяви та клопотання від 20.07.2018 р. просив суд проводити розгляд справи у його відсутності. Позовні вимоги підтримує повністю та просить суд такі задоволити. Проте, позивач повідомлявся про судові засідання шляхом скерування судової повістки рекомендованим повідомленням на всі відомі суду адреси проживання (реєстрації) позивача, а також на його електронну пошту та розміщенням оголошення на офіційному вебпорталі судової влади України (через веб сайт Галицького районного суду м.Львова). /а.с.141-146, 152 -153, 154-155, 156 -159, 162, 163-164/. Представник відповідача ПАТ «Ідея Банк» у судове засідання не з`явився. В матеріалах справи знаходиться відзив на позовну заяву, згідно якого просить суд відмовити у задоволенні позову. Оскільки, кредитний договір підписаний сторонами, які досягли згоди з усіх істотних умов договору, мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, а їх волевиявлення було вільним і відповідало їхній внутрішній волі; позивач на момент укладення договору не заявляв додаткових вимог щодо умов спірного договору та в подальшому виконував його умови; відповідач надав позивачу документи, які передували укладенню кредитного договору, у тому числі й щодо сукупної вартості кредиту, реальної процентної ставки; у додатку до кредитного договору «Графік погашення кредиту», які підписані позивачем. /а.с.22-29/. Представник третьої особи ПрАТ «Страхова компанія «УНІКА Життя» у судове засідання не з`явився. В матеріалах справи знаходиться пояснення на позовну заяву, згідно яких просить суд відмовити у задоволенні позову. Покликаючись на те, що 10.05.2017 року між ПрАТ «СК «УНІКА Життя» та [PERSON] , в якості страхувальника, який, одночасно, виступив Застрахованою особою, було укладено Договір добровільного страхування життя шляхом приєднання за Заявою на приєднання № Z71.196.72904 до Договору добровільного страхування життя №НПБ 130801 від 23 травня 2014 року. Договір страхування укладено відповідно до Закону України «Про страхування», Правил добровільного страхування життя (далі - Правила страхування), затверджених Державною комісією з регулювання ринків фінансових послуг України 19.11.2008 за № 0181638, із змінами та доповненнями, чинними на дату укладення Договору страхування, розміщених на сайті. Підписавши Заяву на приєднання, Позивач підтвердив, що укладення Договору з його боку було добровільним і здійснювалось за його бажанням, також своїм підписом підтвердив, що ознайомлений з Правилами та Програмою страхування, розуміє їх зміст і цілком і повністю погоджується з ними. Крім цього, представник зазначає, що протягом всього терміну дії Договору страхування, не зафіксовано жодних порушень за Договором страхування, як зі сторони позивача так і зі сторони Відповідача. Також, представник звертає увагу на те, що позивач у своїй позовній заяві просить визнати недійсним саме Кредитний договір. Прохання визнати недійсним Договір страхування життя вказана позовна заява не містить./а.с.54/. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення сторін, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив такі фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. Відповідно до статті 15\~ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Статтею 16\~ЦК України передбачено, що кожна особа має право звернутися за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до частини першої статті 627\~ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Суд встановив, що 10 травня 2017 року між [PERSON] та ПАТ «Ідея Банк» було укладено Кредитний договір №Z71.196.72904. Цього ж дня, 10.05.2017 року між ПрАТ «СК «УНІКА Життя» та [PERSON] , в якості страхувальника, який, одночасно, виступив Застрахованою особою, було укладено Договір добровільного страхування життя шляхом приєднання за Заявою на приєднання № Z71.196.72904 до Договору добровільного страхування життя №НПБ 130801 від 23 травня 2014 року. Відповідно до умов Кредитного договору банк надає позичальнику кредит на поточні потреби в сумі 29500,00 грн., включаючи витрати на страховий платіж, а позичальник зобов`язується одержати кредит і повернути його разом з процентними платежами згідно з умовами цього Договору. Банк надав кредит відповідно до п.1.2 Кредитного договору у день підписання даного договору строком на 36 місяців. Кінцевий термін повернення відповідно до п.6.1 Розділу 6 Кредитного договору становить 10.05.2020 р., але до повного виконання Сторонами своїх зобов`язань за Кредитним договором. Згідно з п.п 1.3. Кредитного договору за користування кредитом Позичальник сплачує річну змінювану процентну ставку в розмірі, що визначається як змінна частина ставки, збільшена на 5.50 % (Маржу Банку). Відповідно до п.1.4. станом на день укладення Договору змінна частина ставки, визначена за рішенням Правління Банку, становить 9.50 %, що разом з Маржею Банку складає змінювану процентну ставку в розмірі 15.0000%. П.1.11. Кредитного договору встановлює сплату позичальником Банку щомісячної плати за обслуговування кредитної заборгованості в терміни та розмірах, визначених згідно Графіку щомісячних платежів за кредитним договором (далі - Графік щомісячних платежів). Як вбачається з Довідки-повідомлення від 10.05.2017 року, яку власноручно підписав позивач, останній письмово підтвердив, що відповідач цього ж числа до підписання кредитного договору, надав позивачу в письмовій формі інформацію про умови кредитування, а також орієнтовну сукупну вартість кредиту, в тому числі, але не виключно, повідомлено: *про суму кредиту, що становить 29 500 грн.; *строк кредитування: 36 місяців; *номінальна процентна ставка -15% від залишкової суми кредиту; *реальна річна процентна ставка - 104,8000%; *сукупна вартість кредиту - 36536.7800 грн.; *плата за обслуговування кредитної заборгованості -2,7500% щомісячно від початкової суми кредиту. Крім того, у Кредитному договорі дублюється та міститься інформація як про суму кредиту (п. 1.1.), так і про процентну ставку за користування кредитом, що становить 15% річних (п. 1.4.), плати за обслуговування кредиту, що відображений згідно графіку платежів (п. 1.11.); порядок повернення кредиту, нарахування кредиту (розділ 2), про реальну річну процентну ставку в розмірі 104.8000 % та про абсолютне значення подорожчання кредиту - 36536.7800грн. ( п.5.7.), інше. Також графік щомісячних платежів наведений у п.6.1. Кредитного договору, що відображає всі щомісячні платежі, з урахуванням розміру комісії, процентів та тіла кредиту та загальної місячної суми, що підлягає сплаті. Згідно п.5.1. Кредитного договору, позивач заявляв та гарантував, що відповідач, перед укладенням Кредитного договору повідомив позивача в належній формі в повному обсязі інформацію, передбачену законодавством України зазначена інформація йому відома та зрозуміла, ознайомився з тарифами Банку і згоден з ними; належний йому примірник оригіналу даного Договору вручено Відповідачем при підписанні даного договору; умови даного договору вважає справедливими і такими, що відповідають його інтересам, а також надає свою згоду на збір, зберігання використання та поширення через бюро кредитних історій. Як вбачається із Довідки - розрахунку заборгованості позивач з 11 квітня 2018 року взагалі припинив сплачувати кредит, свої зобов`язання не виконує. Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Частиною першою статті 1048 ЦК України встановлено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно з частиною першою статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. За наведених обставин, а також з врахуванням тієї обставини, що позивач під час укладення Договору ознайомлювався з його текстом та змістом в цілому, жодних заперечень щодо уточнення чи зміни його викладу не висловив, а зміст Договору, жодним чином не порушує його законних прав та інтересів. Отже, дані про подорожчання продукту були Позичальнику відомі під час укладення Договору, і Відповідач не вчинив жодних дій, які б свідчили про те, що Позичальника було введено в оману щодо вартості продукту. За наведених обставин покликання позивача про невідповідність оспорюваного договору загальним вимогам, передбаченим ст.203 ЦК України, додержання яких є необхідним для чинності правочину, не відповідають дійсності, а відтак відсутні будь-які підстави, передбачені чинним законодавством, для визнання Кредитного договору недійсним в цілому. Позивач під час укладення Кредитного договору був ознайомлений зі всіма його умовами, оскільки висловив своє волевиявлення на його укладення шляхом підписання кредитного договору, про що і сам підтвердив в договорі. У свою чергу, відповідно до ч.6 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» споживач мав право протягом 14 календарних днів відкликати свою згоду на укладання договору про надання споживчого кредиту без пояснення причин. Проте, позивач не відмовлявся від одержання кредиту, свою згоду на укладення кредитного договору не відкликав, тобто не скористався своїм правом. Що ж стосується покликання позивача щодо плати за обслуговування кредиту, суд звертає увагу на наступне. Згідно останнього абзацу ст.47 Закону України «Про банки і банківську діяльність», банкам надано право самостійно встановлювати процентні ставки та комісійну винагороду за надані послуги. Наведене свідчить про те, що така форма витрат, як плата за обслуговування кредиту існує, визначається кожним банком (фінансовою установою) індивідуально та затверджується внутрішніми актами. У свою чергу, в Кредитному договорі плата за обслуговування кредитної заборгованості визначена не за формулою із змінними величинами, а відображена чітко визначеною фіксованою сумою у Графіку щомісячних платежів та згідно п. 1.11. Кредитного договору складає 2,7500% ( від початкової суми кредиту) та розбита по сумах з врахуванням погашення ануїтетними платежами та не суперечить ч.5 ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів», оскільки аналіз зазначеної норми дає підстави для висновку, що несправедливими є положення договору про споживчий кредит, які містять умови про зміни у витратах, зокрема, щодо плати за обслуговування кредиту та плати за дострокове його погашення, і це є підставою для визнання таких положень недійсним. Зазначений висновок викладений у постановах Верховного Суду України від 12 вересня 2012 року (справа № 6-80цс12), від 25 вересня 2013 року (справа № 6-80ц13) і відповідно до ст.360-7 ЦПК України є обов`язковим для всіх суб`єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначену норму права, та для всіх судів І країни. Відповідно до п.2.1. Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, що затверджена Постановою Правління НБУ від 10.05.2007 року №168, що діяли до 10 червня 2017 року ( надалі -«Правила») комісія за обслуговування кредитної заборгованості, що зазначена у Графіку платежів Кредитного договору відносилась до орієнтовної сукупної вартості кредиту, зокрема супутніх послуг. Відповідно до колонки 5.1.Таблиці «Визначення сукупної вартості споживчого кредиту та реальної процентної ставки» Додатку до Правил - комісія за обслуговування кредитної заборгованості прямо була передбачена його додатком та відноситься до платежів за надані супутні послуги, що сплачуються на користь банку і являється послугою Банку за яку відповідач має право отримувати винагороду. Отже, відповідач лише встановив у Кредитному договорів комісію яка чітко була передбачена чинним законодавством України, а щодо платежів про які йде мова в п. 3.6 Правил Відповідач такої комісії не застосовував та не встановлював. Зокрема, відповідач не встановлював у Кредитному договорів ніякої комісії за ведення справи, договору, обліку заборгованості споживача, тощо; за дії які банк здійснює на власну користь - за прийняття платежів від позичальника, тощо, за укладення кредитного договору, внесення змін до нього, прийняття повідомлення споживача про відкликання згоди, тощо. У свою чергу, плата за обслуговування кредитної заборгованості, що передбачена п.1.11. Кредитного договору в себе включає плату за: - надання інформації по рахункам Позичальника з використанням телефонних каналів зв`язку, а саме зі стаціонарних телефонів по Україні, в Контакт-центрі, шляхом направлення CMC- повідомлень щодо суми платежу за цим Договором, щодо зарахування платежу в погашення заборгованості за кредитом тощо; - надання інформації по рахунку Позичальника із використанням засобів електронного зв`язку шляхом направлення інформації про стан рахунку на адресу електронної пошти Позичальника; - опрацювання запитів Позичальника, що направлені Банку Позичальником із використанням різних каналів зв`язку тощо. З \~ \~ \~ \~10 \~ \~ \~ \~червня 2017 \~ \~ \~ \~року \~ \~ \~ \~набули чинності \~ \~ \~ \~нові \~ \~ \~ \~Правила розрахунку банками України загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит, що затверджені Постановою Правління НБУ від 08.06.2017 року №49 ( надалі - «Правила-2»). У свою чергу, пунктом 5 Правил-2, також передбачено у складовій загальної вартості кредиту у вигляді графіка платежів вартість всіх додаткових та супутніх послуг за формою, наведеною в додатку 2 до цих Правил. Колонка 7 «Таблиці обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит», що є додатком 2 до цих Правил також передбачає здійснення платежів позичальниками на користь Банків за додаткові та супутні послуги, що включають в себе, в тому числі платежі за ведення рахунку та розрахунково-касове обслуговування. Згідно п.5 Пояснення щодо заповнення Таблиці обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит, у колонках 7 (у\~розрізі платежів\~за колонками\~7.1,\~7.2,\~7.3,\~7.4\~і т.д.)\~та 8\~(у\~розрізі платежів\~за колонками\~8.1,\~8.2\~і т.д.) зазначаються усі платежі споживача, пов`язані з отриманням, обслуговуванням та поверненням кредиту. Також, з 10 червня 2017 року, набрав чинності Закону України «Про споживче кредитування» від 15.11.2016 року, що визначає загальні правові та організаційні засади споживчого кредитування в Україні відповідно до міжнародно-правових стандартів у цій сфері та регулює відносини між кредитодавцями, кредитними посередниками та споживачами під час надання послуг споживчого кредитування. Так, відповідно п. 4) ч.1 ст.1 Закону України «Про споживче кредитування» від 15.11.2016 року №1734-VIII чітко зазначено, що загальні витрати за споживчим кредитом - це витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), для отримання, обслуговування і повернення кредиту. У свою чергу, з 10.06.2017 року стаття 11 Закону України «Про захист прав споживачів» застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону України "Про споживче кредитування" та була виключеною і припинила свою дію. Згідно статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» від 15.11.2016 року реальна річна процентна ставка обчислюється відповідно до нормативно-правових актів органів, що здійснюють державне регулювання ринків фінансових послуг. Для цілей обчислення реальної річної процентної ставки визначаються загальні витрати за споживчим кредитом. До загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця (у тому числі за ведення рахунків), які сплачуються споживачем, пов`язані з отриманням, обслуговуванням та поверненням кредиту, розраховані на дату укладення договору про споживчий кредит, які є обов`язковими для укладення договору про споживчий кредит, а також за послуги кредитного посередника (за наявності). Отже, чинним законодавством України, на момент укладення кредитного договору, надано право відповідачу отримувати комісію за обслуговування кредитної заборгованості. Що ж стосується покликання позивача щодо Договору добровільного страхування життя №НПБ 130801 від 23.05.2014 р., суд зазначає наступне. Як вбачається з п.10. Заяви №Z71.196.72904 від 10.05.2017 року на приєднання до Договору добровільного страхування життя №НПБ130801 від 23.05.2014 року Позивач не був позбавлений можливості відмовитися від Договору страхування у будь-який час. Договір страхування укладено відповідно до Закону України «Про страхування», Правил добровільного страхування життя (далі - Правила страхування), затверджених Державною комісією з регулювання ринків фінансових послуг України 19.11.2008 за № 0181638, із змінами та доповненнями, чинними на дату укладення Договору страхування, розміщених на сайті. Підписавши Заяву на приєднання, позивач підтвердив, що укладення договору з його боку було добровільним і здійснювалось за його бажанням, також своїм підписом підтвердив, що ознайомлений з Правилами та Програмою страхування, розуміє їх зміст і цілком і повністю погоджується з ними. Покликання позивача про неправомірність положень кредитного договору про невідкличність його згоди на обробку персональних даних також є необгрунтованими, оскільки, як вбачається з п.5.11. Кредитного договору, такий надає згоду на збирання, накопичення, використання та обробку персональних даних, отриманих з метою надання кредиту при формуванні Бази персональних даних «Клієнти ПАТ «Ідея Банк» у межах, визначених чинним законодавством, що можуть бути передані іншим розпорядникам цієї бази банківських послуг. Дане право на використання та обробку персональних даних діє безстроково до моменту письмового скасування. Позичальник звільняє Банк від обов`язку повідомлення про передачу його персональних даних пов`язаним товариством Банку, партнерам Банку чи іншим розпорядникам бази персональних даних, які є такими відповідно до закону. Позичальник посвідчує, що отримав повідомлення про включення інформації про нього до Бази персональних даних «Клієнти ПАТ «Ідея Банк» у межах, визначених чинним законодавством, з метою видачі кредиту, а також відомості про свої права, передбачені Законом України «Про захист персональних даних», і про осіб, яким надаються його дані для виконання вищезазначеної мети. Таким чином, позивач жодним чином не позбавлений права письмово скасувати наданий ним дозвіл на обробку Банком його персональних даних. Стаття 215 ЦК України встановлює, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою третьою, п`ятою та шостою статті 203 Цивільного кодексу України. Зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; *Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; *Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; *Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Крім того, згідно з ст.203 ЦК України умовою чинності правочину є також його вчинення у формі, встановленій законом. Оскаржуваний позивачем правочин на час його вчинення відповідав вимогам ст. 203 Цивільного кодексу України, не суперечив вимогам цивільного кодексу та іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; вчинені особами, які мають необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасників правочину було вільнім і відповідало внутрішній волі сторін; вчинені у формі, встановленій законом та спрямовані на реальне настання правових наслідків, що обумовлені даним правочином. Згідно зі статтею 217 ЦК правочин не може бути визнаний недійсним у цілому, якщо закону не відповідають лише його окремі частини й обставини справи свідчать про те, що він був би вчинений і без включення недійсної частини. Крім того, відповідно ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів», не передбачено такого правового наслідку, як визнання кредитного договору недійсним. Стаття 3 ЦК України встановлює, що загальними засадами цивільного законодавства є: свобода договору; свобода підприємницької діяльності, яка не заборонена законом; справедливість, добросовісність та розумність. Згідно ст.6 ЦК України сторони мають право укласти договір, який не передбачений актами цивільного законодавства, але відповідає загальним засадам цивільного законодавства. Сторони мають право врегулювати у договорі, який передбачений актами цивільного законодавства, свої відносини, які не врегульовані цими актами. Сторони в договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд. Сторони в договорі не можуть відступити від положень актів цивільного законодавства, якщо в цих актах прямо вказано про це, а також у разі, якщо обов`язковість для сторін положень актів цивільного законодавства випливає з їх змісту або із суті відносин між сторонами. Відповідно до постанови Верховного суду України від 08.06.2016 (справа № 6-330цс16) зазначено наступне: Умови договору кваліфікуються як несправедливі, якщо вони одночасно, по-перше, порушують принцип добросовісності (пункт 6 частини першої статті 3, частина третя статті 509 ЦК України); по-друге, призводять до істотного дисбалансу договірних прав та обов`язків сторін; по-третє, завдають шкоди споживачеві. Несправедливими за частиною третьою статті 18 Закону № 1023-ХП є, зокрема, умови договору про: виключення або обмеження прав споживача стосовно продавця (виконавця, виробника) або третьої особи в разі повного або часткового невиконання чи неналежного виконання продавцем (виконавцем, виробником) договірних зобов`язань, включаючи умови про взаємозалік, зобов`язання споживача з оплати та його вимог у разі порушення договору з боку продавця (виконавця, виробника); встановлення жорстких обов`язків споживача, тоді як надання послуги обумовлене лише власним розсудом виконавця (пункти 2, 3); надання можливості продавцю (виконавцю, виробнику) не повертати кошти на оплату, здійснену споживачем, у разі відмови споживача укласти або виконати договір, без встановлення права споживача на одержання відповідної компенсації від продавця (виконавця, виробника) у зв`язку з розірванням або невиконанням ним договору (пункт 4). Відповідно до частин першої, другої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Так, за змістом частини п`ятої цієї норми у разі визнання окремого положення договору несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути визнано недійсним або змінено, а не сам договір. Статтею 55 Закону України «Про банки та банківську діяльність» встановлено, що відносини банку з клієнтом регулюються законодавством України, нормативно-правовими актами Національного банку України та угодами (договором) між клієнтом та банком. У свою чергу, сутність кредитного договору, полягає в тому, що згідно ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ст. ст. 6, 627 ЦК України сторони є вільними в укладанні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства згідно ст. 628 ЦК України. Відповідно до ст. 638 Цивільного кодексу України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до Правової позиції Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 02.12.2015р. у справі № 6-1341цс15), в якій вказується, що інформація про реальні умови кредитування, сукупну вартість кредиту, детальний розпис відповідно до ч. 2 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» повинна надаватися споживачу до укладення договору, однак навіть у випадку ненадання банком такої інформації споживачу не є підставою визнання його недійсним, оскільки за змістом ч.1 ст.215 ЦК підставою недійсності правочину є недодержання в момент його вчинення стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1-3, 5 та 6 ст. 203 ЦК. Крім цього, Закон України «Про захист прав споживачів» застосовується до спорів, які виникли з кредитних правовідносин, лише в тому разі, якщо підставою позову є порушення порядку надання споживачеві інформації про умови отримання кредиту, типові процентні ставки, валютні знижки тощо, які передують укладенню договору. Кредитний договір підписаний сторонами, які досягли згоди з усіх істотних умов договору, мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, а їх волевиявлення було вільним і відповідало їхній внутрішній волі; позивач на момент укладення договору не заявляв додаткових вимог щодо умов спірного договору та в подальшому виконував його умови; відповідач надав позивачу документи, які передували укладенню кредитного договору, у тому числі й щодо сукупної вартості кредиту, реальної процентної ставки; у додатку до кредитного договору «Графік погашення кредиту», які підписані позивачем. Відповідно до п. 7 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» № 9 від 6 листопада 2009 року правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав, визначених законом. Як наслідок, правочин, що оспорюється позивачем, повністю відповідає вимогам законодавства, складений з урахуванням вимог закону щодо його форми і змісту, а отже відсутні підстави для визнання його недійсним. Згідно п. 9. Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» №9 від 06.09.2009р., згідно зі статтею 217 ЦК правочин не може бути визнаний недійсним у цілому, якщо закону не відповідають лише його окремі частини й обставини справи свідчать про те, що він був би вчинений і без включення недійсної частини. Таким чином, враховуючи вищенаведене, суд приходить до висновку, що доводи позову про недійсність умов кредитного договору з підстав заявлених в позовній заяві не знайшли свого підтвердження. Тому, в задоволенні позовних вимог, слід відмовити. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, у зв`язку з відмовою у позові, судові витрати слід залишити за позивачем.

Outcome: dismissed