Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-15 00:00:00

\~\~\~\~ 06.07.2016 року позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] та [PERSON], третя особа: Лиманська міська рада Донецької області, про захист честі, гідності та ділової репутації, спростування недостовірної інформації, в якому послався на те, що він з 01.09.2015 року обіймає посаду начальника відділу з питань цивільного захисту, мобілізаційної роботи та військового обліку Лиманської міської ради Донецької області. При прийомі на роботу відносно нього були проведені всі спеціальні перевірки, передбачені чинним законодавством, за результатами яких не було виявлено відомостей, які б могли перешкоджати зайняттю ним даної посади. 19.05.2016 року на засіданні Х чергової сесії міської ради 7 скликання, на якій були присутні: міський голова, депутати ради, начальники відділів та управлінь, громадяни міста, присутніми [PERSON] та [PERSON] безпідставно в його адрес були виказані обвинувачення в сепаратизмі, в тому, що він будував блок пости. Крім того, [PERSON] розгорнула плакат з наступним написом: «[PERSON] на фронт». Розповсюджена відповідачами інформація є недостовірною та негативною. Інформація про сепаратистські настрої є виключно наклепом відповідачів. Жодного офіційного документу, який би підтверджував викладене відповідачами, нема. Цей наклеп принижує честь, гідність і ділову репутацію його як людини і як посадової особи місцевого самоврядування та дискредитує його. Тому просив визнати такою, що не відповідає дійсності поширені відповідачами відомості, що він є сепаратистом, будував блокпости та зобовязати відповідачів спростувати оприлюднену інформацію у такий спосіб, яким вона була поширена, а саме: на засіданні сесії Лиманської міської ради та припинити неправомірні дії щодо приниження честі, гідності та ділової репутації відносно нього. У судовому засіданні позивач [PERSON] підтримав позовні вимоги, надав пояснення аналогічним викладеним в позовній заяві, наголошував на тому, що при прийомі на роботу відносно нього були проведені всі спеціальні перевірки, передбачені чинним законодавством, за результатами яких не було виявлено відомостей, які б могли перешкоджати зайняттю ним даної посади. Обвинувачення в сепаратизмі вважає наклепом з боку відповідачів, оскільки між ним та [PERSON] склалися неприязнені відносини, ще з того часу, коли він працював на посаді дільничного. [PERSON] особисто не знав. На блокпостах він не був, та не будував їх. Звільнився з органів внутрішніх справ в червні 2014 року. Дійсно, виїздив з родиною до Республіки Білорусь для лікування хворої дитини, десь на 3 місяці. Просив позов задовольнити у повному обсязі та стягнути з відповідачів сплачений ним судовий збір. Представник позивача [PERSON] підтримав позовні вимоги, доповів обставини, викладені в позові, та просив позов задовольнити повністю. Додатково відмітив, що згідно відповіді старости на території Кіровської селищної ради Лиманського району Донецької області у 2014 році взагалі блокпостів не було. Представник третьої особи Лиманської міської ради - [PERSON], яка діє за довіреністю, (а.с.45), в судовому засіданні підтримала позовні вимоги [PERSON], вважала, що вони підлягають до задоволення, надала письмовий відзив на позовну заяву (а.с.53-54). Зазначила, що після проведення 19.05.2016 року сесії, Лиманською міською радою було направлені листи до поліції та служби безпеки України щодо здійснення перевірки інформації [PERSON] та [PERSON] Відповідно до наданих відповідей ознак кримінального правопорушення, передбаченого КК України в діях [PERSON] не виявлено. Таким чином, вважає, обвинувачення [PERSON] в сепаратизмі такими, що не відповідають дійсності. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнав у повному обсязі, просив у позові відмовити. Суду пояснив, що позивача знає особисто, той працював дільничним інспектором. Дійсно, 19.05.2016 року був присутнім на засіданні Х чергової сесії Лиманської міської ради 7 скликання де виступив зі звинуваченням [PERSON] в сепаратизмі. Наполягав на тому, що він особисто бачив як [PERSON] допомагав будувати блокпост. З приводу проведення перевірки вказаних фактів відносно [PERSON] він особисто звертався до міського голови [PERSON] Крім того, він звертався також до правоохоронних органів. Вважає, що [PERSON] з таких підстав не може займати посаду начальника відділу з питань цивільного захисту, мобілізаційної роботи та військового обліку Лиманської міської ради Донецької області. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнала у повному обсязі. Суду пояснила, що [PERSON] особисто не знала, про те, що він допомагав будувати блокпости їй повідомив [PERSON], якому вона беззаперечно довіряє. Вона дійсно 19.05.2016 року була присутньою на засіданні Х чергової сесії Лиманської міської ради 7 скликання, де підняла питання щодо того, як може людина, яку обвинувачують у сепаратизмі займати посаду начальника відділу з питань цивільного захисту, мобілізаційної роботи та військового обліку Лиманської міської ради Донецької області та яким чином проводилися перевірки щодо цієї особи. Крім того, вона дійсно розгорнула плакат з написом: «[PERSON] на фронт». Не вважає, що такими діями щось порушила. У соціальній мережі Інтернет «Однокласники» на персональній сторінці позивача вона переконалася в тому, які вподобання має позивач, що ще раз її переконало в достовірності інформації що надав відносно нього [PERSON] Представник відповідачів [PERSON] підтримав позицію відповідачів, просив в позові відмовити. Допитані свідки [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] суду показали, що в квітні-травні 2014 року (більш точну дату не повідомили), вони бачили [PERSON] в форменому одязі працівника міліції на блокпосту на перехресті с. Торське Лиманського району Донецької області. При цьому свідки [PERSON] та [PERSON], які мешкають в тому ж населеному пункті, що ї позивач, добре його знають, оскільки він працював дільничним інспектором. При цьому свідки не надали свідчень, що саме робив [PERSON] на блокпосту, пояснивши, що бачили як він стояв поряд з озброєними особами в камуфляжній формі. Усі свідки заперечували про наявність неприязнених відносин між ними та позивачем. Свідки [PERSON] та [PERSON], які працювали на посаді старшого дільничного інспектора та начальника сектору інспекторів м. Лиман, відповідно, суду показали, що [PERSON], як дільничний інспектор, перебував у їх підпорядкуванні. Навесні 2014 року Лиманський міський відділ внутрішніх справ продовжував свою роботу, вони виконували свої функції. Ніхто з них та їх підлеглих участі у сумісних патрулюваннях з озброєними особами не приймав. Вважають, що звинувачення [PERSON] в сепаратизмі не відповідають дійсності. Свідки [PERSON] та [PERSON] суду показали, що добре знають [PERSON], навесні 2014 року не бачили його на блокпостах, які були на території Лиманського району Донецької області. Заслухавши сторони, представників, свідків, дослідивши та проаналізувавши представлені докази в їх сукупності, суд приходить до наступних висновків. Відповідно до\~ст. 60 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Як встановлено судом, розпорядженням міського голови Краснолиманської міської ради Донецької області від 28.08.2015 року №48-0 [PERSON] призначено на посаду начальника відділу з питань цивільного захисту, мобілізаційної роботи та військового обліку Лиманської міської ради Донецької області з 01.09.2015 року (а.с.10). Відповідно до довідки про результати спеціальної перевірки відомостей щодо [PERSON] інформації, що перешкоджає зайняттю [PERSON] посади не виявлено (а.с.11). За час роботи в Лиманській міській раді [PERSON] зарекомендував себе з позитивного боку, що підтверджується характеристикою, що її надано міським головою Лиманської міської ради [PERSON] (а.с.12). Згідно повідомлення начальника Лиманського відділення поліції від 19.09.2016 року адвокату [PERSON], [PERSON] був звільнений з лав органів внутрішніх справ 14.09.2014 року за власним бажанням. З початку квітня до 24.06.2014 року [PERSON] заступав у наряди до складу СОГ з вогнепальною зброєю в наступні дати: 02.05.2014 року, 12.05.2014 року, 19.05.2014 року, 27.05.2014 року (а.с.154). У судовому засіданні (16.12.2016 року) судом було досліджено відеозапис (диск №7126547-REE 03190), з якого вбачається, що 19.05.2016 року на засіданні Х чергової сесії Лиманської міської ради 7 скликання, на якій були присутні: міський голова, депутати ради, начальники відділів та управлінь, громадяни міста, відповідачами [PERSON] та [PERSON] були виказані на адресу [PERSON] обвинувачення в сепаратизмі, в тому, що він будував блок пости. Крім того, [PERSON] розгорнула плакат з наступним написом: «[PERSON] на фронт» (а.с.13). Позивач, вважаючи поширену відповідачами інформацію негативною, недостовірною, яка за змістом є образою та наклепом, такою, що носить стверджувальний характер, що начебто він є посібником сепаратизму, будував блокпости, і цей наклеп принижує честь, гідність та його ділову репутацію, просив визнати її недостовірною, зобовязавши відповідачів спростувати оприлюднену інформацію у такий же самий спосіб. Відповідно до\~ст. 28 Конституції України\~кожен має право на повагу до його гідності. Відповідно до\~ст. 297 ЦК України\~кожен має право на повагу до його гідності та честі. Гідність та честь фізичної особи є недоторканними. Фізична особа має право звернутися до суду з позовом про захист її гідності та честі. Відповідно до\~ст. 299 ЦК України\~фізична особа має право на недоторканність своєї ділової репутації. Фізична особа може звернутися до суду з позовом про захист своєї ділової репутації. \~\~\~\~ Частиною 4\~ст. 32 Конституції України\~встановлено, що кожному гарантується судовий захист права спростувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім'ї та права вимагати вилучення будь-якої інформації, а також право на відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої збиранням, зберіганням, використанням і поширенням такої недостовірної інформації. За змістом\~ст. 277 ЦК України\~фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації. Спростування недостовірної інформації здійснюється особою, яка поширила інформацію. За змістом вимог\~ст. 277 ЦК України\~, а також п. 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 1 від 27.02.2009 року «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» при розгляді справ зазначеної категорії суди повинні мати на увазі, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову про захист гідності, честі чи ділової репутації, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право. Як вбачається із позовної заяви [PERSON] просив визнати недостовірною та такою, що принижує його честь, гідність та ділову репутацію інформацію поширену відповідачами, що він є сепаратистом та будував блокпости. \~\~\~\~ Судом встановлено, що вказану інформацію дійсно було поширено 19.05.2016 року на засіданні Х чергової сесії Лиманської міської ради 7 скликання, на якій були присутні: міський голова, депутати ради, начальники відділів та управлінь, громадяни міста. Вказана інформація стосується саме позивача [PERSON] Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені) (пункт 15 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 лютого 2009 року № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи»). При вирішенні питання про визнання поширеної інформації недостовірною, необхідно визначати характер такої інформації та з'ясувати, чи вона є фактичним твердженням чи оціночним судженням. Відповідно до ч. 2 ст. 30 \~Закону України «Про інформацію»\~оціночними судженнями, за винятком образи чи наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема з огляду на характер використання мовних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості. Якщо особа вважає, що оціночні судження або думки принижують її гідність, честь чи ділову репутацію, а також інші особисті немайнові права, вона вправі скористатися наданим їй законодавством правом на відповідь, а також на власне тлумачення справи у тому самому засобі масової інформації з метою обґрунтування безпідставності поширених суджень, надавши їм іншу оцінку. \~\~\~\~ За змістом розяснень, що містяться в п.19 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 1 від 27.02.2009 року «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» не є предметом судового захисту оціночні судження, думки, переконання, критична оцінка певних фактів і недоліків, які, будучи вираженням субєктивної думки і поглядів відповідача, не можна перевірити на предмет їх відповідності дійсності (на відміну від перевірки істинності фактів) і спростувати, що відповідає прецедентній судовій практиці Європейського суду з прав людини при тлумаченні положень ст. 10 Конвенції. Відповідно до\~статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду»\~суди застосовують при розгляді справ\~Європейську конвенцію з прав людини\~і практику суду як джерело права. Згідно ст. 10 Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини від 04.11.1950 року, ратифікованої Законом України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав і свобод людини» від 11.09.1997 року, кожна людина має право на свободу виявлення поглядів. Це право включає свободу дотримуватися своїх поглядів, одержувати і поширювати інформацію та ідеї без втручання держави і незалежно від кордонів. Як зазначено в рішеннях Європейського суду з прав людини (справи Лінгенса, Гійзельс, Гудвіна, Прагер і Обершлік, Хендісайд) свобода вираження поглядів, гарантована п. 1 ст. 10, становить одну з основних підвалин демократичного суспільства й одну з принципових умов його розвитку та умов реалізації кожної особи. За умови додержання п. 2 свобода вираження стосується не лише тієї «інформації» чи тих «ідей», які отримані належним чином або розглядаються як необразливі чи незначні, а й тих, що викликають образу, обурення або неспокій. Такими є вимоги плюралізму, терпимості й широти поглядів, без яких «демократичне суспільство» неможливе. За змістом\~ст. 34 Конституції України\~кожному гарантується право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань. Кожен має право вільно збирати, зберігати, використовувати і поширювати інформацію усно, письмово або в інший спосіб - на свій вибір. Згідно до п. 21 \~Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» № 1 від 27.02.2009 року, при поширенні недостовірної інформації стосовно приватного життя публічних осіб вирішення справ про захист їх гідності, честі чи ділової репутації має свої особливості. Суди повинні враховувати положення Декларації про свободу політичних дебатів у засобах масової інформації, схваленої 12 лютого 2004 року на 872-му засіданні [PERSON] Європи, а також рекомендації, що містяться у Резолюції 1165 (1998) [PERSON] Європи про право на недоторканість приватного життя. Згідно до Резолюції 1165 (1998) [PERSON] Європи про право на недоторканість приватного життя публічними фігурами є особи, які обіймають державні посади і (або) користуються державними ресурсами, а також усі ті, хто відіграє певну роль у суспільному житті ( у галузі політики, економіки, мистецтва, соціальній сфері, спорті чи в будь-якій іншій галузі). У статтях 3, 4, 6 Декларації про свободу політичних дебатів у засобах масової інформації, схваленої 12.02.2004 року на 872 засіданні [PERSON] Європи, зазначається, що оскільки політичні діячі та посадові особи, які обіймають публічні посади або здійснюють публічну владу на місцевому, регіональною, національному чи міжнародному рівнях, вирішили апелювати до довіри громадськості і погодилися "виставити" себе на публічне політичне обговорювання, то вони підлягають ретельному громадському контролю і потенційно можуть зазнати гострої та сильної громадське: критики у засобах масової інформації з приводу того, як вони виконували або виконують свої функції. При цьому зазначені діячі та особи не повинні мати більшого захисту своєї репутації та інших прав порівняно з іншими особами. У зв'язку з цим, межа допустимої критики щодо політичного діяча чи іншої публічної особи є значно ширшою, ніж окремої пересічної особі: публічні особи неминуче відкриваються для прискіпливого висвітлення їх слів та вчинків і повинні це усвідомлювати. У рішенні Європейського Суду з прав людини у справі «Українська [PERSON] проти України» від 29.03.2005 року акцентується увага на тому, що, обираючи професію, яка має публічний характер, особа залишає себе відкритою до суворої критики та пильного нагляду з боку суспільства. Позивач [PERSON] перебуває на посаді начальника відділу з питань надзвичайних ситуацій, мобілізаційної роботи та військового обліку Лиманської міської ради. Призначено його на посаду було згідно з вимогами Закону України «Про службу в органах місцевого самоврядування», тобто є публічною особою. Безумовно, враховуючи займану ним посаду та ситуацію, яка склалася на території Донецької області, [PERSON] відіграє певну роль у суспільному житті Лиманської міської ради, а тому\~межа допустимої критики щодо нього є значно ширшою, ніж окремої пересічної особи. Крім того, відповідно до\~ст. 40 Конституції України\~усі мають право направляти індивідуальні чи колективні письмові звернення або особисто звертатися до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів, що зобов'язані розглянути звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк. За повідомленням Краснолиманського районного відділу управління СБУ в Донецькій області від 30.05.2016 року №56/30-237нт міському голові м. Лиман [PERSON] відсутні відомості щодо наявності кримінальних проваджень у відношенні [PERSON] (а.с.40). З повідомлення начальника Лиманського ВП Словянського ВП ГУНП в Донецькій області від 30.05.2016 року, що адресоване міському голові м. Лиман [PERSON] при проведенні перевірки щодо [PERSON] ознак кримінального правопорушення не виявлено, про що свідчить відповідний висновок (а.с.41, 148-149). У пункті 16\~Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» № 1 від 27.02.2009 року\~зазначено, що у випадку, коли особа звертається до зазначених органів із заявою (ст. 40 Конституції України), в якій міститься та чи інша інформація, і в разі, якщо цей орган компетентний перевірити таку інформацію та надати відповідь, проте в ході перевірки інформація не знайшла свого підтвердження, вказана обставина не може сама по собі бути підставою для задоволення позову, оскільки у такому випадку мала місце реалізація особою конституційного права, передбаченого\~статтею 40 Конституції України, а не поширення недостовірної інформації. Тому, вимоги відповідачів щодо здійснення перевірки викладеної ними інформації щодо [PERSON], які вони висували 19.05.2016 року на засіданні Х чергової сесії міської ради 7 скликання на думку суду, не є поширенням недостовірної інформації. Проаналізувавши висловлювання відповідачів на адресу позивача, суд вважає, що вони є їх власним судженнями та переконаннями, які відповідачі мають у звязку з подіями, що відбуваються в Україні. У суду відсутні підстави сумніватися в показаннях свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], оскільки вказані свідки не заінтересовані в справі і підстави для обмови ними позивача судом не встановлені. До показань свідків [PERSON] та [PERSON] суд ставиться критично, оскільки вбачає в їх показаннях бажання підтримати свого колишнього підлеглого. Крім того, суд враховує невідповідність показань вказаних свідків з інформацією, викладеною у листі начальника Лиманського відділення Словянського відділу поліції від 19.09.2016 року щодо того, що [PERSON] заступав у наряди з вогнепальною зброєю, що свідки у судовому засіданні не підтвердили (а.с.154). Також критично суд ставиться до показань свідків [PERSON] та [PERSON], оскільки вони є знайомими позивача. Згідно повідомлення старости Заречанської селищної ради [PERSON] від 24.10.2016 року на запит адвоката [PERSON] на території Кіровської селищної ради Лиманського району Донецької області за період з 2014 року блокпостів та незаконних збройних формувань не було (а.с.138). Проте суд критично ставиться до вказаного повідомлення, оскільки викликаний для дачі пояснень з приводу викладеної інформації [PERSON] в судове засідання не прибув, а викладена ним інформація суперечить показанням свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] Суд не може прийняти надані відповідачем [PERSON] роздруківки з мережі Інтернет щодо [PERSON] (а.с.26-37), як належні та допустимі докази по справі, оскільки вони не є доказами в розуміння глави 5 ЦПК України. Суд зважає на ті обставини, що за повідомленням т.в.о. начальника СВ Словянського ВП ГУНП в Донецькій області [PERSON] від 24.10.2016 року адвокату [PERSON], 16.09.2016 року на підставі повідомлення від ОШ ЦУ СБУ в районі проведення АТО про вчинення кримінального правопорушення за ознаками ч. 2 ст. 260 КК України (участь у діяльності не передбачених законом збройних формувань), до вчинення якого може бути причетний [PERSON], було зареєстровано кримінальне провадження ЕРДР №12013050510002693, на даний час досудове розслідування триває (а.с.143-144). Тобто, перевірка, виказаних відповідачами [PERSON] та [PERSON] суджень здійснюється на цей час слідчим шляхом у ході проведення досудового розслідування у кримінальному провадженні. [PERSON], суд наголошує на тому, що одним з найважливіших демократичних положень, які характеризують правову державу, є презумпція невинуватості особи, яка підозрюється чи обвинувачується у вчиненні злочину, що знайшло своє закріплення у Загальній декларації прав людини (п. 1 ст. 11), Міжнародному пакті про громадянські і політичні права (п. 2 ст. 14),\~Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~(п. 2 ст. 6),\~Конституції України\~(ст. 62) та галузевому законодавстві. Особа вважається невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено у порядку, передбаченому цим Кодексом, і встановлено обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили. \~ Суд вважає, що висловлювання відповідачів [PERSON] та [PERSON] можуть викликати почуття образи з боку позивача, проте аналіз змісту їх висловлювань говорить про те, що вони так вважають і це їх особиста думка і переконання, тому вони є оціночними судженнями, субєктивною думкою, що не дає підстав для спростування цієї інформації і задоволення позову про захист гідності, честі та ділової репутації. Крім того, на думку суду, висловлення відповідачів, які досліджувалися судом, не містять в собі брутальних, принизливих чи непристойних виразів. Крім того, суд зауважує, що не зважаючи на те, що позивач був присутнім 19.05.2016 року на засіданні Х чергової сесії Лиманської міської ради 7 скликання, він не скористався наданим йому ч. 1\~ст. 277 ЦК України правом на відповідь з метою обґрунтування безпідставності поширених відповідачами суджень. Позивачем не доведено в судовому засіданні яким чином плакат з написом: «[PERSON] на фронт», який розгорнула на засіданні сесії [PERSON] принижує його честь, гідність і ділову репутацію як людини і як посадової особи місцевого самоврядування та дискредитує його. Не доведено суду позивачем також і негативних наслідків, що настали для нього внаслідок поширення відповідачами даної інформації. \~\~\~\~ Відповідно до ст. 88 ЦПК України оскільки позов залишений без задоволення, понесені позивачем судові витрати відшкодуванню не підлягають. З урахуванням наведеного,

Outcome: dismissed