Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-10 00:00:00

Зміст позовних вимог, а також процесуальні дії суду. 29 вересня 2015р. до Суворовського районного суду м. Одеси надійшла позовна заява від [PERSON] , який діяв в інтересах недієздатної дочки - [PERSON] до [PERSON] про витребування майна із чужого незаконного володіння. В обґрунтування позовних вимог позивач посилався на наступні обставини. Так, рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 29 вересня 1997 року [PERSON] , 1953 року народження визнано недієздатною. Розпорядженням виконавчого комітету Одеської міської ради народних депутатів № 520 від 10 грудня 1997 року встановлено над [PERSON] , яка була зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , опіку та призначено опікуна - [PERSON] . На момент визнання [PERSON] недієздатною, остання була власником нерухомого майна - квартири за адресою: [ADDRESS] . 08 серпня 2000 року рішенням Приморської районної адміністрації № 754 надано дозвіл [PERSON] на проведення відчуження житла, яке належало недієздатній особі - [PERSON] за адресою: [ADDRESS] за умови одночасного придбання на ім`я [PERSON] квартири за адресою: [ADDRESS] . 10 серпня 2000 року гр. [PERSON] , який мешкав за адресою [ADDRESS] подарував, а гр. [PERSON] прийняла в дар квартиру за адресою: [ADDRESS] . Згодом [PERSON] була поміщена у психіатричну лікарню, яка знаходилась за адресою: Одеська область, Саратський район, с. Великорибальське. За твердженням позивача, квартира за адресою: [ADDRESS] була відчужена третім особам незаконним шляхом, при цьому був відсутній дозвіл компетентного органу на відчуження даної квартири. На підставі викладеного, позивач просив витребувати з незаконного чужого володіння від [PERSON] на користь [PERSON] квартиру, яка знаходиться за , адресою: [ADDRESS] . (Т.1, а.с. 1-2) Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 29.09.2015р. справу було розподілено судді - Виноградової Н.В. (Т.1., а.с. 15). Ухвалою суду від 14.10.2015р. було відкрите провадження по справі. (Т1., а.с. 17) 30.11.2015р. від представника позивача надійшла заява про уточнення позовної заяви. Однак підстави позову та предмет позовних вимог не змінився.(Т1.,а.с. 22-24). Ухвалою суду від 22.12.2015р. було задоволено клопотання представника позивача про витребування доказів та витребувано від приватного нотаріуса Штогріної О.І. засвідчену копію нотаріальної справи щодо посвідчення договору купівлі-продажу від 16.04.2019р. квартири за адресою: [ADDRESS] . (Т.1., а.с. 30) Ухвалою суду від 21.04.2016р. до участі в справі було залучено в якості третьої особи, яка не заявляє самостійні вимоги щодо предмету спору - Суворовську районну адміністрацію Одеської міської Ради. (Т.1., а.с. 83) Ухвалою суду від 17.11.2016р. до участі в справі було залучено в якості третьої особи, яка не заявляє самостійні вимоги щодо предмету спору - Орган опіки та піклування Суворовської районної адміністрації Одеської міської Ради. (Т.1., а.с. 124) Ухвалою суду від 23.01.2017р. до участі в справі було залучено в якості третьої особи, яка не заявляє самостійні вимоги щодо предмету спору - Великорибальський психоневрологічний будинок інтернат. (Т.1., а.с. 143) Ухвалою суду від 13.06.2017р. позовні вимоги [PERSON] , який діяв в інтересах недієздатної дочки - [PERSON] до [PERSON] про витребування майна із чужого незаконного володіння були залишені без розгляду. (Т1., а.с. 172) Ухвалою апеляційного суду Одеської області від 12.10.2017р. ухвалу Суворовського районного суду м.Одеси від 13.06.2017р. було скасовано. (Т.1, а.с. 218-221). Ухвалою судді Суворовського районного суду м.Одеси Кисельова В.К. від 30.11.2018р. вищевказана справа прийнята до провадження, у зв`язку з перебуванням судді Виноградової Н.В. на лікарняному. (Т.2, а.с. 1-2) 16.04.2019р. в судовому засіданні представник позивача [PERSON] подав заяву про зміну предмету позову, безпосередньо від позивачки - [PERSON] , оскільки остання відновила дієздатність. (Т.2., а.с. 29-34). Відповідно до нової редакції позовних вимог позивачка [PERSON] посилається на обставини, які обумовлюють пропущення строку позовної давності. Так, [PERSON] була поміщена у психіатричну лікарню, яка знаходилася за адресою: [ADDRESS] . У 2002 році квартиру Позивача було відчужено, про що остання не знала та не могла дізнатися у зв`язку з позбавленням її дієздатності та фактичним переміщенням спочатку до Психіатричних закладів м. Одеси, а з 2003 року в Великорибальський психоневрологічний будинок-інтернат. Єдиним близьким родичем позивача є її батько - [PERSON] , 1926 року народження, який з 1980 - х років постійно проживає в Сполучених Штатах Америки, документований паспортом № [NUMBER] від 02.08.2006 року, виданий Департаментом Сполучених штатів Америки, про що свідчить Довіреність [PERSON] , копія якої знаходиться в матеріалах справи. У 2015 році психічний стан здоров`я Позивача дав можливість ставити перед компетентними органами питання про поновлення дієздатності [PERSON] . Цього ж року було відновлено телефонний зв`язок з [PERSON] Адміністрація інтернату повідомляла [PERSON] про хід відновлення дієздатності Позивача через [PERSON] , який був близьким другом сім`ї [PERSON] . Інформація про зміну власника квартири ані адміністрація інтернату, ані [PERSON] відома не була. Станом на 2015 рік необхідно було вирішити питання щодо повернення Позивача у своє помешкання за адресою: [ADDRESS] . [PERSON] зв`язок з [PERSON] Позивача не підтримував. 07 квітня 2015 року [PERSON] видав довіреність на [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] для представлення його інтересів в Україні. 24 вересня 2015 року було отримано Інформаційну довідку № 44455182 з якої вбачалося, що власником вищевказаної квартири значиться [PERSON] на підставі Договору купівлі-продажу, зареєстрованого за № 377 від 16 квітня 2009 року, посвідченого приватним нотаріусом ОМНО Штогріною О.І. 14 жовтня 2015 року Суворовським районним судом м. Одеси відкрито провадження у даній справі. 29 вересня 2017 року Саратським районним судом Одеської області розглянуто справу про припинення повноважень опікуна над [PERSON] , про що винесено відповідну ухвалу. Вказаним судовим рішенням призначено опікуном [PERSON] - адміністрацію Великорибальського психоневрологічного будинку - інтернат в особі директора. 21 грудня 2017 року Саратським районним судом Одеської області поновлено дієздатність [PERSON] - позивача по справі. (Т.2., а.с. 29-34). Ухвалою суду від 16.04.2019р. було прийнято до розгляду змінену редакцію позовних вимог [PERSON] до [PERSON] , Суворовської районної адміністрації Одеської міської ради, треті особи: Орган опіки та піклування Суворовської районної адміністрації Одеської міської ради, Великорибальський психоневрологічний будинок інтернат про витребування майна із чужого незаконного володіння. Даною ухвалою було виключити з кола осіб, які приймають участь у справі - [PERSON] , а також залучено до участі в справі в якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимого щодо предмету спору на стороні відповідача - [PERSON] , а також [PERSON] . (Т.2., а.с. 54) Ухвалою суду від 18.07.2019р. було залучено до участі в справі в якості третьої особи, який не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача - [PERSON] . (Т.2., а.с.94) Ухвалою суду від 01.08.2019р. було змінено процесуальний статус Суворовської районної адміністрації Одеської міської ради з відповідача на третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача. (Т.2., 104) Ухвалою суду від 12.08.2019р. було закрите підготовче провадження по справі та призначено судовий розгляд справи по суті. (Т2., а.с. 107). Пояснення сторін в судовому засіданні. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] підтримав позовні вимоги у повному обсязі. Він також пояснив, що [PERSON] , а також її батькові [PERSON] не було відомо про продаж квартири за адресою: [ADDRESS] . Він вважає, що під час продажу квартири були порушені права недієздатної, оскільки їй не було придбано будь-якого іншого нерухомого майна. Відповідачка [PERSON] , а також її представник [PERSON] позовні вимоги не визнали у повному обсязі. Так, відповідачка пояснила, що 16.04.2009р. вона придбала у [PERSON] квартиру за адресою: [ADDRESS] . З моменту придбання квартири до неї з будь-якими вимогами ніхто не звертався. В даній квартирі вона проживання зі своїм сином, утримує квартиру, сплачує комунальні послуги. Відповідачка вважає, що вона є добросовісним набувачем квартири, оскільки взагалі їй не було відомо про наявність порушення прав одного з колишніх власників. Третя особа, яка не заявляє самостійні вимоги щодо предмету спору на стороні відповідача - [PERSON] про розгляд справи був повідомлений належним чином - через відповідачку [PERSON] , в судове засідання не з`явився, причини неявки суду не повідомив. Третя особа, яка не заявляє самостійні вимоги щодо предмету спору на стороні відповідача [PERSON] в судовому засідання пояснив, що квартиру за адресою: [ADDRESS] він придбав у [PERSON] , як опікуна [PERSON] .. На час укладення посвідчення угоди нотаріусом були перевірені всі документи, а тому він підписав договір купівлі-продажу. За квартиру він повністю розрахувався та спірних питань не виникало. В даній квартирі він прожив із сім`єю майже сім років, за час його проживання в квартирі до нього з будь-якими майновими претензіями ніхто не звертався. В зв`язку із сімейними обставинами він вирішив продати квартиру, оскільки бажав придбати інше житло. Договір купівлі-продажу із покупцем [PERSON] він посвідчив нотаріально, при цьому нотаріус роз`яснив, що угода може бути здійснена. Представники третьої особи, яка не заявляє самостійні вимоги щодо предмету спору на стороні позивача Великорибальський психоневрологічний будинок-інтернат про розгляд справи були повідомлені належним чином, в судове засідання не з`явились, однак згідно раніше поданого клопотання просили справу розглянути у їх відсутність. Представники третьої особи, яка не заявляє самостійні вимоги щодо предмету спору на стороні відповідача - Суворовська районна адміністрація Одеської міської Ради в судове засідання не з`явились, про розгляд справи були повідомлені належним чином. Представник органу опіки та піклування Суворовської районної адміністрації Одеської міської Ради в судовому засідання пояснив, що працівниками органу опіки та піклування не було проконтрольоване виконання [PERSON] розпорядження Суворовської районної адміністрації Одеської міської Ради № 993р. від 20.09.2002р. щодо дарування [PERSON] , 1953 р.н., частку житла не менше наявної, за адресою: [ADDRESS] . В останнє судове засідання представник не з`явилась, про розгляд справи була повідомлена належним чином. Третя особа, яка не заявляє самостійні вимоги щодо предмету спору на стороні відповідача - [PERSON] в судове засідання не з`явилась, про розгляд справи повідомлялась за всіма адресами її проживання, які були наявні в справі. Окрім того, про розгляд справи повідомлялась на сайті суду. Встановлені судом обставини справи, а також відповідні правовідносини. Так, [PERSON] народилась [INFO] , її батьками є [PERSON] та [PERSON] . (Т.1., а.с. 133-134,152-153) Судом встановлено, що рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 29 вересня 1997 року [PERSON] , 1953 року народження визнано недієздатною. (Т.1., а.с. 7-8) Розпорядженням виконавчого комітету Одеської міської ради народних депутатів № 520 від 10 грудня 1997 року встановлено над [PERSON] , яка була зареєстрована за адресою: [ADDRESS] опіку та призначено опікуна - [PERSON] . (Т.1., а.с. 9) На теперішній час, [PERSON] перебуває у Великорибальському психоневрологічному будинку-інтернаті де і зареєстрована. (Т.1, а.с. 156) Розпорядженням Приморської районної адміністрації № 754 від 08.08.2000р. було надано дозвіл [PERSON] на проведення відчуження житла, яке належало недієздатній особі - [PERSON] за адресою: [ADDRESS] за умови одночасного придбання на ім`я [PERSON] квартири за адресою: [ADDRESS] . (Т.1., а.с. 10) 10 серпня 2000 року [PERSON] , який мешкав за адресою [ADDRESS] подарував, а гр. [PERSON] прийняла в дар квартиру за адресою: [ADDRESS] . Даний договір був посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу у реєстрі за № 2242. Право власності на квартиру зареєстровано 27.09.2000р.. (Т.1., а.с. 11) Розпорядженням Суворовської районної адміністрації Одеської міської Ради № 993р. від 20.09.2002р було надано дозвіл [PERSON] вчинити продаж квартири, яка належить на праві приватної власності [PERSON] , за адресою: [ADDRESS] . Пунктом 2 даного розпорядження було зобов`язано [PERSON] подарувати [PERSON] , 1953 р.н., частку житла не менше наявної, за адресою: [ADDRESS] . Опікуном на період укладення угоди дарування частки житла за адресою: [ADDRESS] на ім`я недієздатної [PERSON] призначити [PERSON] , якого призначити для підписання договору дарування від імені обдарованої [PERSON] .. Згідно п. 3 договору зобов`язано [PERSON] в строк до 01.11.2002 р. надати в райадміністрацію договори дарування житла за вказаною адресою. Пунктом 4 розпорядження було передбачено, що при зміні адреси придбаного житла та невиконання пунктів - розпорядження радміністрації по даному питанню вважати недійсним. Відповідальність за порушення чинного законодавства щодо захисту житлових та майнових прав [PERSON] та невиконання зобов`язання по даруванню житла, згідно п. 5 розпорядження покладено на [PERSON] (Т.1., а.с. 64) 24.09.2002р., [PERSON] , яка діяла як опікун недієздатної [PERSON] на підставі розпорядження Ленінської районної адміністрації №520 від 10.12.1997р., яка діяла від імені та в інтересах недієздатної [PERSON] на підставі розпорядження Суворовської районної адміністрації Одеської міської Ради № 993р. від 20.09.2002р. уклала із [PERSON] договір купівлі-продажу. Відповідно до даного договору [PERSON] продала, а [PERSON] купив трьохкімнатну квартиру [ADDRESS] . Продаж було вчинено за 55000 гривень. Даний договір було посвідчено приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Надоховською (Т.1., а.с. 12-13). З листа Суворовської районної адміністрації Одеської міської Ради від 27.09.2016р. № 01-05-8/970вх. вбачається, що інформація щодо надання до райадміністрації копії договору дарування на ім`я [PERSON] будинку, який розташований за адресою: [ADDRESS] відсутня. (Т.1, а.с. 110) Листом від 24.10.2016р. Іллінська сільська Рада Біляївського району Одеської області повідомила суд, що згідно запису в погосподарській книзі № 2 за адресою: [ADDRESS] данні щодо зареєстрованого права власності на житловий будинок за [PERSON] відсутні. (Т.1., а.с. 111) Листом від 24.10.2016р. Іллінська сільська Рада Біляївського району Одеської області повідомила суд, що [PERSON] була прописаною за адресою: [ADDRESS] , будинок належить на підставі купівлі-продажу від 18.10.2000р. ЛВН -4062-43, а також зазначено, що [PERSON] була зареєстрована за даною адресою. (Т.1., а.с. 112-113). Згідно листа Іллінської сільської Ради Біляївського району Одеської області від 26.06.2019р. № 349/02-17 [PERSON] не значилась власником житлового будинку за адресою: [ADDRESS] , але була прописана. (Т.2., а.с. 74) Судом встановлено, що відповідно до договору купівлі-продажу від 16.04.2009р., [PERSON] передав, а [PERSON] прийняла квартиру за адресою: [ADDRESS] . Продаж було вчинено за 48723 гривні. Вищевказаний договір був посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Штогріною О.І. у реєстрі за № 377. (Т.1., а.с. 39-40) У вищевказані квартирі зареєстровані [PERSON] , а також її сина [PERSON] (Т.1., а.с. 120) Правові підстави ухваленого рішення, а також правовий аналіз доказів. Відповідно до ч. 2 ст. 16 ЦК України від імені душевнохворого або недоумкуватого, визнаного недієздатним, угоди укладає його опікун. Згідно п.4.2 Наказу Державного комітету України у справах сім`ї та молоді МОЗУ, МОУ, МПСПУ № 34/166/131/88 від 26.05.1999 року «Про затвердження правил опіки та піклування» (далі «Правил») опікуни мають право управляти майном підопічних на користь останніх. Пунктом 4.7 «Правил» встановлено, що опікун не має права без дозволу органів опіки та піклування укладати угоди, а піклувальник - давати згоду на їх укладання, якщо вони виходять за межі побутових. Такими угодами є договори, що вимагають нотаріального засвідчення та спеціальної реєстрації, про відмову від майнових прав, які належать підопічному, поділ майна, поділ, обмін та продаж житлової площі, а також видача письмових зобов`язань тощо. Згідно п. 4.16 «Правил» органи опіки та піклування зобов`язані, а особа, стосовно якої припинено опіку (піклування), має право вимагати від опікуна або піклувальника відшкодування майнових збитків, завданих їй недобросовісним або недбалим виконанням опікунських обов`язків. Судом встановлено, що 24.09.2002 р. нотаріус Надоховська Т .О . , на підставі наданих їй документів, у т.ч. розпорядження № 993 від 20.09.2002р., посвідчила договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS] (реєстраційний номер 1726 від 24.09.2002 року). Відповідно до умов даного договору [PERSON] від імені та в інтересах недієздатної [PERSON] продала [PERSON] квартиру [ADDRESS] , була відчужена за 55 000 (п`ятдесят п`ять тисяч). На час посвідчення даного договору була чинною Інструкція «Про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України», яка затверджена наказом Міністерства юстиції України від 18 червня 1994 р. N 18/5 (в редакції від 08.07.2002р.) (далі «Інструкції») Відповідно по п. 31 «Інструкції» угоди за неповнолітніх, які не досягли 15 років, а також від імені громадян, визнаних у судовому порядку недієздатними, вчиняють батьки, усиновителі або опікуни (статті 14, 16 Цивільного кодексу. Нотаріуси вимагають дозвіл органу опіки і піклування на право опікуна укладати, а піклувальника давати згоду на вчинення від імені підопічного угод, якщо вони виходять за межі побутових. Такими угодами є договори, що потребують нотаріального посвідчення і спеціальної реєстрації про відчуження майна, належного неповнолітнім, відмова від належних підопічному прав, поділ майна, поділ або обмін жилої площі, видача письмових зобов`язань тощо. Питання про дозвіл на право опікуна вчиняти, а піклувальника давати згоду на вчинення від імені підопічного угод вирішує орган опіки і піклування шляхом прийняття відповідного рішення. Згідно п. 53 «Інструкції» при посвідченні договору про відчуження жилого будинку, квартири, дачі, садового будинку, гаража, земельної ділянки, іншого нерухомого майна, належного неповнолітнім, а також особам, визнаним недієздатними або обмежено дієздатними, нотаріус керується пунктом 31 цієї Інструкції. Якщо органи опіки і піклування зобов`язують батьків, опікунів або піклувальників внести на рахунок неповнолітньої чи недієздатної особи у банківській установі суму за проданий жилий будинок, квартиру, дачу, садовий будинок, гараж, земельну ділянку,інше нерухоме майно, нотаріус повинен перевірити виконання цієї вимоги, про що вказати в тексті договору. На підставі викладеного, суд вважає, що оскільки на час укладення договору купівлі-продажу нерухомого майна, відповідно до умов якого [PERSON] від імені та в інтересах недієздатної [PERSON] продала [PERSON] квартиру [ADDRESS] існував дозвіл органу опіки та піклування, то були наявні підстави для нотаріального посвідчення договору. Суд також вважає, що [PERSON] , а також [PERSON] є добросовісними набувачами квартири [ADDRESS] . Так, ст. 319 ЦК України передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном (ст. 391 ЦК України). Захист порушеного права особи, що вважає себе власником майна, яке було відчужене, можливо шляхом пред`явлення віндикаційного позову до набувача цього майна з підстав, передбачених ст. 387 та ст. 388 ЦК України. Таким чином, предмет "віндикаційного" позову становить вимога не володіючого майном власника до незаконно володіючого цим майном невласника про повернення індивідуально-визначеного майна з чужого незаконного володіння. Підставою віндикаційного позову є обставини, які підтверджують правомірність вимог позивача про повернення йому майна з чужого незаконного володіння (це факти, що підтверджують право власності на витребуване майно, вибуття його з володіння позивача, перебування його в натурі у відповідача та ін.). Важливою умовою звернення з віндикаційним позовом є відсутність між позивачем і відповідачем зобов`язально-правових відносин. Відповідно до статті 387 ЦК України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним. Статтею 330 ЦК України встановлено, що в разі, якщо майно відчужене особою, яка не мала на це права, добросовісний набувач набуває права власності на нього, якщо відповідно до статті 388 ЦК України майно не може бути витребуване у нього. Тобто, витребування майна внаслідок віндикації застосовується до відносин речово-правового характеру, зокрема, якщо між власником і володільцем майна немає договірних відносин і майно перебуває у володільця не на підставі укладеного з власником договору, однак він набув право власності на майно добросовісно. Добросовісним набувачем є особа, яка не знала і не могла знати про те, що майно придбане у особи, яка не мала права його відчужувати. Добросовісність набуття в розумінні ст. 388 ЦК України полягає в тому, що майно придбавається не безпосередньо у власника, а в особи, яка не мала права його відчужувати. Недобросовісний набувач, навпаки, на момент здійснення угоди про відчуження спірного майна знав або міг знати, що річ відчужується особою, якій вона не належить і який на її відчуження не має права. Від недобросовісного набувача майно може бути витребувано в будь-якому випадку. Від добросовісного лише у випадках передбачених ст. 388 ЦК України. Відповідно до ч.1 ст. 388 ЦК України, якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом. Якщо майно за відплатним договором придбано в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у випадках, передбачених частиною 1 статті 388 Цивільного кодексу України, У разі коли відчуження майна мало місце два і більше разів після недійсного правочину, це майно може бути витребувано від особи, яка не є стороною недійсного правочину, від добросовісного набувача на підставі частини 1 статті 388 Цивільного кодексу України. Витребування майна від добросовісного набувача у такому випадку залежить від наявності волі на передачу цього майна у власника майна - відчужувача за першим договором у ланцюгу договорів. Таким чином, наявність у діях власника майна волі на передачу цього майна виключає можливість його витребування від добросовісного набувача. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 23.01.2019 у справі №916/2130/15. Отже, у випадку якщо майно вибуло з володіння законного власника поза його волею, останній може розраховувати на повернення такого майна, незважаючи на добросовісність та відплатність його набуття сторонніми особами, і має право звернутися до суду з позовом про витребування майна від добросовісного набувача. Суд вважає, що у спірних взаємовідносинах необхідно виходити з того, що волевиявлення недієздатної особи реалізується через його законного опікуна за погодженням з органом опіки та піклування. Враховуючи, що на час укладення договору купівлі-продажу нерухомого майна, [PERSON] була законним опікуном [PERSON] , а також існував дозвіл органу опіки та піклування на відчуження майна, то неможливо прийняти до уваги твердження позивачки, що майно було відчужено поза її волею. Окрім того, даний факт підтверджує, що [PERSON] , як набувач не знав і не міг знати, що дана угода здійснюються не в інтересах недієздатної - [PERSON] .. Окрім того, суд вважає, що [PERSON] не був зобов`язаний перевіряти та контролювати виконання п. 2 розпорядження № 993 від 20.09.2002р., щодо зобов`язання [PERSON] подарувати [PERSON] частку житла не менше наявної, за адресою: [ADDRESS] , яка належала на праві власності [PERSON] .. Данні обов`язки безпосередньо покладались на [PERSON] , як опікуна недієздатної [PERSON] , а також на орган опіки та піклування. Однак [PERSON] не здійснила свій обов`язок щодо придбання [PERSON] частку житла не менше наявної, за адресою: [ADDRESS] . В судовому засіданні було встановлено, що за даним фактом проводилось досудове розслідування та у провадженні Суворовського районного суду м.Одеси перебуває кримінальне провадження за №12016160000000690 від 08.11.2016р. за обвинуваченням [PERSON] у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.190 КК України саме за даними фактами. На даний час, розгляд даного кримінального провадження не завершений. На підставі викладеного, неможливо застосувати положення частиною 1 статті 388 Цивільного кодексу України, оскільки по-перше спірне майно не було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння, по-друге, не було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння, а по-третє , вибуло з володіння власника з їхньої волі, оскільки воля власника була реалізована через його законного опікуна за погодженням з органом опіки та піклування. Суд також звертає увагу на положення Протоколу № 1 до «Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод», який ратифіковано Законом N 475/97-ВР ( 475/97-ВР ) від 17.07.97 ), а також практику Європейського суду з прав людини. Так, згідно ст. 1 Протоколу № 1 до «Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод», який ратифіковано Законом N 475/97-ВР ( 475/97-ВР ) від 17.07.97 ) кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Втручання у право на мирне володіння майном є законним, якщо здійснюється на підставі закону - нормативно-правового акта, що має бути доступним для заінтересованих осіб, чітким та передбачуваним щодо застосування та наслідків дії його норм. Втручання є виправданим, якщо воно здійснюється з метою задоволення суспільного, публічного інтересу, за наявності об`єктивної необхідності у формі суспільного, публічного, загального інтересу, який може включати інтерес держави, окремих регіонів, громад чи сфер людської діяльності. Критерій «пропорційності» передбачає, що втручання в право власності буде розглядатися як порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції, якщо не було дотримано справедливої рівноваги (балансу) між інтересами держави (суспільства), пов`язаними з втручанням, та інтересами особи, яка так чи інакше страждає від втручання. «Справедлива рівновага» передбачає наявність розумного співвідношення (обґрунтованої пропорційності) між метою, що передбачається для досягнення, та засобами, які використовуються. Необхідний баланс не буде дотриманий, якщо особа несе «індивідуальний і надмірний тягар». Практикою Європейського суду з прав людини закріплено, що втрата житла є найбільш крайньою формою втручання у право особи на повагу до житла (рішення у справі «МакКенн проти Сполученого Королівства» від 13 травня 2003 року, «Кривіцька та Кривіцький проти України» від 02 грудня 2010 року. Крім того, втручання держави у право на повагу до житла має бути не лише законним, але й «необхідним у демократичному суспільстві», інакше кажучи, воно має відповідати «нагальній суспільній необхідності», зокрема бути співрозмірним із переслідуваною метою (рішення у справі «Зехентнер проти Австрії», 2009 року). Суд вважає, що позбавлення майна [PERSON] в контексті даних правовідносин, буде для відповідачки надмірним тягарем, оскільки вона є добросовісним власником, яка користується спірним майном майже десять років, а також не має іншого житла. Суд вважає, що пропорційним способом відновлення порушених прав позивачки [PERSON] є звернення з відповідним позовом про відшкодування збитків, а саме ринкової вартості спірної квартири, який може пред`явлених до [PERSON] , а також до відповідних органів, які повинні були контролювати захист майна недієздатної особи.

Outcome: dismissed