Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-24 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до Чмирівської сільської ради Старобільського району Луганської області, треті особи, які не заявляють самостійних вимог: [PERSON], Відділ Держгеокадастру у Старобільському районі Луганської області, Старобільське районне комунальне підприємство «Старобільський районний земельно-інформаційний центр» про визнання недійсним рішення Чмирівської сільської ради Старобільського району Луганської області від 26.03.2004 року, у якому просить суд визнати рішення Чмирівської сільської ради від 26.03.2004 року про передачу [PERSON] безкоштовно в приватну власність земельної ділянки для обслуговування житлового будинку та господарських споруд таким, що прийняте з порушенням ч. 4 ст. 116 ЗК України, внаслідок чого порушено його право мати у власності земельну ділянку для обслуговування житлового будинку та господарських споруд розміром 0,12 га за адресою: [ADDRESS], визначених йому рішенням Чмирівської сільської ради від 03.01.1974 року; визнати недійсним рішення Чмирівської сільської ради від 26.03.2004 року «Про передачу земельної ділянки в приватну власність для обслуговування житлового будинку та господарських споруд та ведення особистого селянського господарства» [PERSON] за адресою: [ADDRESS] згідно якого було виготовлено Технічну документацію із землеустрою; визнати недійсним та скасувати рішення Чмирівської сільської ради від 06.12.2004 року «Про затвердження технічної документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право на земельну ділянку, яка передається у власність [PERSON],[ADDRESS]»; визнати недійсним та скасувати Державний акт на право власності на земельну ділянку серії [NUMBER], виданий [PERSON] на підставі рішення Чмирівської сільської ради 17 сесії 4 скликання від 06.12.2004 року та зареєстрований в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю за № 37 та скасувати державну реєстрацію земельної ділянки, кадастровий номер [NUMBER]. В обґрунтування позову позивач посилається на те, що 29.10.1997 року Чмирівською сільською радою за заявою гр. [PERSON] було прийнято рішення № 309 «Про передачу в приватну власність земельної ділянки». Цим рішенням [PERSON] передали безкоштовно в приватну власність земельну ділянку для обслуговування житлового будинку та господарських будівель загальною площею в 0,16 соток за адресою: [ADDRESS]. Вищевказане рішення приймалося у відповідності Декрета Кабінету Міністрів України від 26.12.1992 року «Про приватизацію земельних ділянок» і до сьогоднішнього дня це рішення має чинну юридичну силу так як у встановленому законом порядку воно не скасовано і не оскаржено. Під передачею земельних ділянок слід розуміти набуття громадянами та юридичними особами права власності на земельні ділянки із земель державної або комунальної власності шляхом передачі їх у приватну власність будь-яким дозволеним Кодексом способом (Рішення Конституційного Суду України № 2РП/2004 від 05.02.2004 р.). В аспекті Конституційного подання термін «передача» означає (перехід) права на вказані земельні ділянки на підставі юридичних фактів. Отже у відповідності до прийнятого рішення № 309 від 29.10.1997 року [PERSON] набула право на належну їй земельну ділянку розміром 16 соток для обслуговування житлового будинку та господарських будівель за адресою: [PERSON]. Це право не припинено і триває до цього часу. Чмирівська сільська рада як юридична особа є попередницею всіх прийнятих раніше нею рішень, але незважаючи на дану обставину Чмирівська сільська рада через 7 років після прийнятого рішення № 309 від 29.10.1997 року прийняла від [PERSON] нову заяву про передачу їй в приватну власність земельної ділянки для обслуговування житлового будинку та господарських будівель за тією ж самою адресою: [ADDRESS]. 26.03.2004 року Чмирівська сільська рада прийняла рішення про передачу безкоштовно в приватну власність [PERSON] земельної ділянки для обслуговування житлового будинку та господарських будівель розміром 0,25 соток. В склад цієї переданої земельної ділянки розміром 0,25 соток знову ввійшла раніше передана земельна ділянка розміром в 0,16 соток (згідно рішення № 309 від 29.10.1997 року). Всі ці дії Чмирівська сільська рада вчинила для того, щоб не виконати рішення Старобільського районного суду від 14.04.2004 року. Прийняте рішення Чмирівської сільської ради суперечить Закону Декрету Кабінету Міністрів України від 26.12.1992 року «Про приватизацію земельних ділянок» пунктом 2 якого визначено, що передача земельних ділянок для обслуговування жилих будинків та господарських споруд проводиться один раз, про що обов'язково робиться місцевими радами народних депутатів відмітка у паспорті або документі, що його заміняє. Пунктом 3 вищевказаного Декрету визначено «Право приватної власності громадян на земельні ділянки передані їм для цілей, передбачених статтею 1 цього Декрету, посвідчується відповідною Радою народних депутатів, про що робиться запис у земельно-кадастрових документах, з наступною видачею державного акта на право власності на землю». Ч. 4 ст. 116 ЗК України визначено, що безкоштовна передача громадянину у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності може провадитися лише один раз по кожному виду цільового призначення земельних ділянок. 03 січня 1974 року Чмирівська сільська рада прийняла рішення про утворення [ADDRESS]. Генеральним планом утворення [ADDRESS] було передбачено та проведено первинне розподілення земельних ділянок для будівництва та обслуговування жилих будинків. Мінімальний розмір земельної ділянки для будівництва передбачений Генеральним планом утворення [ADDRESS] становить 0,12 соток землі разом із забудованими землями (із них під двір виділялося 5 соток). По [ADDRESS] у нього знаходиться збудоване ним санкціоноване сільською радою нерухоме майно - жилий будинок та господарські будівлі до нього. Він є першим забудовником земельної ділянки по [ADDRESS] (раніше був номер 9). Чмирівська сільська рада відмовила йому в передачі земельної ділянки в приватну власність розміром в 0,12 соток, мотивуючи свої дії тим, що немає землі. В даний час його присадибна земельна ділянка розділена навпіл і згідно логіки сільської ради права частина її та якою він користується це є землі [ADDRESS], а ліва частина цієї земельної ділянки сільрада чомусь вважає [ADDRESS]. Дана позиція сільської ради повністю суперечить прийнятому рішенню Чмирівською сільською радою від 03.01.1974 року. Рішення про утворення [ADDRESS] разом з Генеральним планом від 03.01.1974 року до сьогоднішнього дня ніхто не скасував і згідно законодавства воно має чинну юридичну силу. Прийнятим рішенням від 26.03.2004 року Чмирівська сільська рада порушила його право мати у власності земельну ділянку розміром 0,12 соток визначених йому Генеральним планом утворення [ADDRESS] згідно рішення Чмирівської сільської ради від 03.01.1974 року. На підставі рішення Чмирівської сільської ради від 26.03.2004 року (а не на підставі рішення № 309 від 29.10.1997 року, як того вимагає Закон). СРКП «Старобільський районний інформаційний центр» була виготовлена Технічна документація із землеустрою, що посвідчує право власності на земельну ділянку [PERSON] розміром 0,2413 га за цільовим призначенням для обслуговування жилого будинку та господарських будівель за адресою: [ADDRESS]. Даний проект землеустрою був погоджений Чмирівською сільською радою 06.12.2004 року. Про рішення Чмирівської сільської ради від 26.03.2004 року йому стало відомо під час розгляду адміністративної справи від 24.03.2014 року. Повний текст цього рішення був витребуваний судом із архіву і наданий був йому для ознайомлення. Представник позивача [PERSON]. в судовому засіданні позовні вимоги підтримала повністю та просила їх задовольнити, вважаючи, що оскаржувальним рішенням було порушено право позивача на земельну ділянку. Представник відповідача Чмирівської сільської ради Старобільського району Луганської області - Бешкинська О.М. в судовому засіданні позовні вимоги не визнала, вважала їх безпідставними та необґрунтованими. Третя особа [PERSON] у судовому засіданні заперечує проти задоволення позову [PERSON] і пояснив, що він отримав у спадщину земельну ділянку. Представник третьої особи - Відділу Держгеокадастру у Старобільському районі Луганської області Косогор В.О. в судове засідання не з'явився, надав до суду заяву, в якій заперечує проти задоволення позову [PERSON] та просив суд розглянути справу за його відсутності. Представник третьої особи - Старобільського районного комунального підприємства «Старобільський районний земельно-інформаційний центр» Ковальов С.М. в судове засідання не з'явився, надав до суду заяву, в якій просив суд розглянути справу за його відсутності. Вислухавши пояснення представника позивача [PERSON], представника відповідача [PERSON], третьої особи [PERSON], дослідивши докази по справі, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав: Судом встановлені такі факти і відповідні їм правовідносини. Згідно копії свідоцтва про право власності на нерухоме майно видно, що [PERSON] - є власником житлового будинку за адресою: [ADDRESS]. (а.с.36) Рішенням виконкому Чмирівської сільської ради від 03 січня 1974 року вирішено утворити [ADDRESS] присадових ділянок площею від 0,12 га до 0,20 га.(а.с.9) Рішення виконкому Чмирівської сільської ради від 03 січня 1974 року про утворення [ADDRESS] не є правовстановлюючим документом на землю та не створює в порядку свого виконання набуття права власності на землю за кожним землекористувачем запланованої площі. Як вбачається з архівного витягу протоколу засідання правління колгоспу ім. ХХІІ з'їзду КПРС № 10 від 30 жовтня 1976 року [PERSON] для будівництва житлового будинку була виділена земельна ділянка розміром 0,05 га, проте фактично на момент вирішення спору [PERSON] користується земельною ділянкою 0,09 га, що було підтверджено представником відповідача у судовому засіданні. Вказані обставини підтверджуються також копією свідоцтва на право забудови в сільських населених пунктах, копією рішення виконкому Старобільської районної ради № 230 від 1977 року. (а.с.52, 49-50, 42-44) Відповідно до копії архівного витягу від 16.05.2008 року № 03-13/249, рішенням Чмирівської сільської ради від 29.10.1997 року [PERSON] було передано в безоплатну приватну власність земельну ділянку для обслуговування житлового будинку площею 0,16 га, розташованої за адресою: [ADDRESS]. (а.с.24) Рішенням 14 сесії 24 скликання Чмирівської сільської ради від 26.03.2004 року [PERSON] було передано безкоштовно в приватну власність земельну ділянку для обслуговування житлового будинку площею 0,27 га, розташованої за адресою: [ADDRESS]. (а.с.11) З копії акту встановлення та узгодження меж ділянки в натурі [PERSON] яка мешкає за адресою: [ADDRESS] видно, що 11 листопада 2004 року за угодою з Старобільським районним земельно-інформаційним центром було проведено обмір земельної ділянки з метою встановлення меж з суміжними земельними ділянками. В результаті обміру було складено акт встановлення та узгодження межі ділянки в 0,2413 га в натурі. Акт був підписаний власниками суміжних земельних ділянок, але підпис [PERSON] у вказаному акті відсутній. (а.с.33) [PERSON] оскаржив вищевказаний акт встановлення та узгодження меж ділянки в натурі, постановою Старобільського районного суду Луганської області від 24.03.2014 року в задоволенні адміністративного позову [PERSON] до Чмирівської сільської ради, СРКП "Старобільський районний земельно-інформаційний центр", третя особа: [PERSON] про визнання дій органу місцевого самоврядування протиправними та зобов'язання вчинити певні дії відмовлено за необгрунтованістю. Вказана постанова набрала чинності 08 квітня 2014 року. (а.с.70-72) З копії рішення Чмирівської сільської ради від 06.12.2004 року вбачається, що цим рішенням було затверджено технічну документацію із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право на земельну ділянку, яка передається у власність [PERSON], розроблену СРКП «Старобільський районний земельно-інформаційний центр». Передано безкоштовно у власність [PERSON] земельну ділянку загальною площею 0,2413 га для обслуговування житлового будинку і господарських будівель, розташовану за адресою: [ADDRESS]. (а.с.13) З копії Державного акту на право власності на земельну ділянку серія [NUMBER] від 22 квітня 2005 року вбачається, що [PERSON] набула право власності на земельну ділянку площею 0,2413 га для обслуговування житлового будинку і господарських будівель за адресою: [ADDRESS]. (а.с.17) [PERSON], [INFO] року, померла. Рішенням Старобільського районного суду Луганської області від 24 березня 2008 року визнано за [PERSON] право власності у порядку спадкування за законом на земельну ділянку площею 0,2413 га на підставі Державного акту на право приватної власності на землю серії [NUMBER], наданого [PERSON], померлій [INFO] року для обслуговування житлового будинку і господарських будівель, розташовану за адресою: [ADDRESS]. Вказане рішення набрало законної сили. (а.с.65-66) 26.03.2014 року була розглянута заява [PERSON] про надання йому земельної ділянки для обслуговування житлового будинку та господарчих споруд з присадибної ділянки [PERSON] площею 0,02 га та рішенням Чмирівської сільської ради рекомендовано [PERSON] просити [PERSON] про відмову від земельної ділянки пл. 0,02 га для подальшого надання її [PERSON].(а.с.12) З копії витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності вбачається, що [PERSON] є власником земельної ділянки розміром 0,2413 га за адресою: [ADDRESS]. .(а.с.53) Рішенням Чмирівської сільської ради № 12/70 від 14 грудня 2007 року відмовлено [PERSON] в передачі в приватну власність земельної ділянки площею 0,12 га в [ADDRESS] шляхом вилучення земельної ділянки у сусідки в зв'язку з відсутністю земель, так як [PERSON] користується земельною ділянкою площею 0,06 га. .(а.с.22) Згідно копії постанови Старобільського районного суду Луганської області № 2-а/48/2008 року від 18 серпня 2008 року (а.с.55-56) видно, що [PERSON] задоволенні адміністративному позові до Чмирівської сільської ради, третя особа: [PERSON], [PERSON], [PERSON] про визнання неправомірним відмову Чмирівської сільської ради про передачу земельної ділянки у приватну власність фізичній особі було відмовлено. Вказана постанова залишена без змін ухвалою Донецького апеляційного адміністративного суду від 07.10.2008 року та ухвалою Вищого адміністративного суду України від 19.10.2010 року. .(а.с.57-59, 63-64) Статтею 19 Конституції України встановлено, що правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. У відповідності до ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. 2. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов'язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. 3. Суд може відмовити у захисті цивільного права та інтересу особи в разі порушення нею положень частин другої - п'ятої статті 13 цього Кодексу. Земельні відносини - це суспільні відносини щодо володіння, користування і розпорядження землею. Вони регулюються Конституцією України, Земельним кодексом України, а також прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами (ч. 1 ст. 1 Земельного кодексу України). Засади організації та діяльності, правового статусу і відповідальності органів та посадових осіб місцевого самоврядування визначає Закон України «Про місцеве самоврядування в Україні» від 21.05.1997 року. Відповідно до п. 34 ч. 1 ст. 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» до виключної компетенції пленарних засідань міських, селищних, сільських рад віднесено вирішення відповідно до закону, питань регулювання земельних відносин. Згідно статті 116 Земельного кодексу України, громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом. Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування. Безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться у разі: а) приватизації земельних ділянок, які перебувають у користуванні громадян; б) одержання земельних ділянок внаслідок приватизації державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій; в) одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених цим Кодексом. Передача земельних ділянок безоплатно у власність громадян у межах норм, визначених цим Кодексом, провадиться один раз по кожному виду використання. Таке право позивачем [PERSON] було використано. Таким чином, з матеріалів справи вбачається, що [PERSON], яка померла [INFO] року, спадкоємцем якої є [PERSON], набула право користування земельною ділянкою площею 0,2413 га правомірно і цього права у встановленому законом порядку не позбавлена. Підстави та порядок припинення прав на землю визначені в главі 22 ЗК України. Ці норми передбачають підстави припинення прав (права власності та права користування) на земельні ділянки як у добровільному, так і примусовому порядку, з об'єктивних і суб'єктивних причин, а також за наявності та відсутності вини власників і землекористувачів. Перелік підстав припинення права користування земельною ділянкою визначений у статті 141 ЗК України. Статтею 141 Земельного кодексу України передбачено, що підставами припинення права користування земельною ділянкою є: а) добровільна відмова від права користування земельною ділянкою; б) вилучення земельної ділянки у випадках, передбачених цим Кодексом; в) припинення діяльності релігійних організацій, державних чи комунальних підприємств, установ та організацій; г) використання земельної ділянки способами, які суперечать екологічним вимогам; ґ) використання земельної ділянки не за цільовим призначенням; д) систематична несплата земельного податку або орендної плати; е) набуття іншою особою права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, які розташовані на земельній ділянці; є) використання земельної ділянки у спосіб, що суперечить вимогам охорони культурної спадщини. У відповідності до ст.ст. 11, 60 ЦПК України, суд розглядає справу не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін чи інших осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і докази подаються сторонами і іншими особами, які беруть участь у справі. Відповідно до ч. 1 ст. 10 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Відповідно до ч. 3 ст. 10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги та заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів тощо. Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Сторони по справі у судовому засіданні не клопотали перед судом про витребування будь-яких доказів по справі. Відповідно до ч. 3 ст. 60 ЦПК України, доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Сторони та інші особи, які брали участь у справі, мали рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Позовні вимоги [PERSON] фактично стосуються позбавлення права приватної власності [PERSON], згідно з правовою позицією ВСУ у справі за № 6-92цс13 особу може бути позбавлено її власності лише в інтересах суспільства, на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права, а при вирішенні питання про можливість позбавлення особи власності мусить бути дотримано справедливої рівноваги між інтересами суспільства та правами власника. Отже особа може бути позбавлена права приватної власності лише в інтересах суспільства, а не в інтересах приватної особи [PERSON] Виходячи з того, що відповідно до статті 15 Цивільного кодексу України та статті 3 ЦПК України у порядку цивільного судочинства підлягає захисту саме порушене право особи. Судом встановлено, що земельна ділянка, яка була виділена [PERSON] та була успадкована та належить на праві приватної власності [PERSON], взагалі не виділялась [PERSON], тому з огляду на норми ст. 16 ЦК України, суд не вбачає порушення прав [PERSON], як землекористувача, а отже не вбачає порушення прав та свобод, які можуть бути поновлені судом. З урахуванням вищевикладеного, суд в задоволенні позову відмовляє за необґрунтованістю. На підставі ст. 19 Конституції України, ст.ст.15, 16, ЦК України, ст.ст. 116, 141 Земельного кодексу України,

Outcome: dismissed