Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-04 00:00:00

26 липня 2016 року Селянське фермерське господарство «Яна» (далі - СФГ «Яна») звернулось з позовом [PERSON], Фермерського господарства «Роксолана-О» (далі - ФГ «Роксолана-О), відділу надання адміністративних послуг Кодимської районної державної адміністрації Одеської області, про визнання договору оренди землі недійсним та скасування його державної реєстрації, визнання договору оренди землі поновленим. 26 липня 2016 року СФГ «Яна» звернулось з позовом [PERSON], ФГ «Роксолана-О, відділу надання адміністративних послуг Кодимської районної державної адміністрації Одеської області, про визнання договору оренди землі недійсним та скасування його державної реєстрації, визнання договору оренди землі поновленим. 26 липня 2016 року СФГ «Яна» звернулось з позовом [PERSON], ФГ «Роксолана-О, відділу надання адміністративних послуг Кодимської районної державної адміністрації Одеської області, про визнання договору оренди землі недійсним та скасування його державної реєстрації, визнання договору оренди землі поновленим. 17 листопада 2016 року, відповідно до вимог частини 1 статті 126 ЦПК України, зазначені позовні вимоги об'єднані в одна провадження №503/1328/16-ц. В судовому засіданні представник позивача (за посадою), посилався на те, що в 2004 році між ним та відповідачами [PERSON], [PERSON] та [PERSON], були укладені договори оренди належним тим земельних ділянок. Строк дії зазначенних договорів сплив у 2013 році. 01 лютого 2012 року між ним, як головою СФГ «Яна», та відповідачами: [PERSON], [PERSON] та [PERSON], були підписані (поновлені) і продовжені договори оренди земельних ділянок на десять років. Після підписання договорів оренди земельних ділянок він неодноразово звертався до відповідачів з пропозицією щодо державної реєстрації укладених договорів, але ті всіляко ухилялись від вчинення певних дій, спрямованих на державну реєстрацію цих договорів, посилаючись на нестачу часу або на нестачу коштів. Після цього ним було запропоновано надати йому доручення для вчинення дій по реєстрації договорів оренди, що підтверджується протоколом засідання правління СФГ «Яна» №2 від 30 березня 2013 року. На цьому засіданні відповідачі [PERSON], [PERSON] і [PERSON], пояснили, що самі зроблять кадастровий номер та зареєструють договори оренди, але для цього їм потрібні кошти. Він запропонував в рахунок майбутньої орендної плати надати відповідні кошти. Отримавши кошти, відповідачі всіляко ухилялися від реєстрації договору оренди землі. В липні 2016 року він дізнався, що відповідачі [PERSON], [PERSON] і [PERSON], 01 серпня 2015 року уклали договори оренди належних їм земельних ділянок з відповідачем - ФГ «Роксолана-О», які зареєстровані у відповідача - відділі надання адміністративних послуг Кодимської районної державної адміністрації Одеської області. Ці договори укладені всупереч діючому законодавству, а також тому, що такі дії відповідачі вчинили, не зважаючи на те, що між ним та відповідачами вже існують укладені договори оренди земельних ділянок. Тобто, на його думку, відповідачі порушили вимоги Закону - статті 33 Закону України «Про оренду землі» де зазначено, що у разі якщо орендар продовжує користуватися земельною ділянкою після закінчення строку договору оренди і за відсутності протягом одного місяця після закінчення строку договору листа-повідомлення орендодавця про заперечення у поновленні договору оренди землі, такий договір вважається поновленим на той самий строк і на тих самих умовах, які були передбачені договором. Вимоги Закону ним були дотримані, після чого був укладений новий договір оренди від 01 лютого 2012 року. Також укладення спірного договору оренди землі від 01 серпня 2015 року створило йому, позивачу, перешкоди в реалізації переважного права на поновлення договору оренду землі. Порушення його права і змусили звернутися до суду за захистом цього права. Просить визнати укладені договори оренди земельних ділянок між [PERSON], [PERSON], [PERSON] та ФГ «Роксолана-О» недійсними., визнати договори оренди земельних ділянок від 01 лютого 2012 року між СФГ «Яна» та [PERSON], [PERSON] Микронівно, [PERSON] дійсними (поновленими), зобов'язати відділ надання адміністративних послуг Кодимської районної державної адміністрації Одеської області скасувати державну реєстрацію договорів оренди земельних ділянок між [PERSON], [PERSON], [PERSON] та ФГ «Роксолана-О». Представник відповідачів - ФГ «Роксолана-О», [PERSON], [PERSON] та [PERSON], (на підставі довіреності) та відповідачі [PERSON], [PERSON], [PERSON] в судовому засіданні позов не визнали та пояснили. Договори оренди від 01 лютого 2012 року з позивачем [PERSON], [PERSON], [PERSON] не укладали Згідно статті 33 Закону України «Про оренду землі» необхідно щоб орендар належним чином виконував свої обов'язки за договором оренди землі, до закінчення строку дії договору повинен повідомити орендодавця в установлені строки про свій намір скористатись переважним правом на укладення договору на новий строк, до листа-повідомлення надати проект додаткової угоди. Згідно частини 8, 9 статті 33 Закону України «Про оренду землі», додаткова угода до договору оренди землі про його поновлення має бути укладена сторонами у місячний строк в обов'язковому порядку. Тобто, до суду може бути оскаржена лише додаткова угода до договору оренди землі про його поновлення, а не сам договір оренди землі. Позивач не дотримався вимог Закону (ст. 33 Закону «Про оренду землі») щодо поновлення договорів оренди землі, які діяли з 05 квітня 2006 року по 05 квітня 2013 року. До таких порушень зокрема відноситься те, що орендар в установлений законом строк не надіслав орендодавцям лист-повідомлення про свій намір скористатися переважним правом щодо укладення договору на новий строк; не надав проект додаткової угоди. Крім того, позивач фактично припинив користування орендованими земельними ділянками, про що свідчать акти комісії Кодимської районної державної адміністрації від 07 листопада 2014 року та від 10 березня 2015 року, з яких убачається, що земельні ділянки [PERSON], [PERSON] і [PERSON] не оброблялись декілька років у зв'язку з чим земельні ділянки поросли бур'янами. Більш того, у своїх поясненнях позивач визнає, і це підтверджено актами прийому-передачі земельних ділянок від 01 лютого 2012 року, що за час використання СФГ «Яна» земельних ділянок ця земля стала непридатна для використання за цільовим призначенням, а тому вони підлягають відновленню. До того ж, згідно статті 6 Закону України «Про оренду землі» право оренди земельної ділянки підлягає державній реєстрації відповідно до закону. Просять в задоволенні позову СФГ «Яна» відмовити в повному обсязі. Представник відповідача - відділу надання адміністративних послуг Кодимської районної державної адміністрації Одеської області, в судовому засіданні пояснила, що реєстрацію договорів оренди земельних ділянок між [PERSON], [PERSON], [PERSON] та ФГ «Роксолана-О» проводила в липні 2016 року відповідно до вимог чинного законодавства. Вислухавши вимоги та заперечення сторін, дослідивши матеріали справи, суд прийшов до переконання, що в задоволенні позову слід відмовити в повному обсязі, виходячи з наступного. Діючим законодавством визначено, що відносини, пов'язані з орендою землі, регулюються Конституцією України, Земельним кодексом України, Цивільним кодексом України, Законом України «Про оренду землі», тощо. Статтею 41 Конституції України визначено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію і природні якості землі. Відповідно до ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Статтями 213, 214 ЦПК України передбачено, що рішення повинно бути законним і обґрунтованим та відповідати на питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувались вимоги і заперечення, якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин. Згідно частини 3 ст.10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною 1 статті 60 ЦПК України визначено, що кожна сторона зобов'язані довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Судом установлено наступне. [PERSON], [PERSON], [PERSON] є власниками земельних ділянок, призначених для товарного сільськогосподарського виробництва і розташованих на адміністративні території Тимківської сільської ради Кодимського району Одеської області, площею відповідно 3,7 га на підставі державного акту на право власності на землю серії [NUMBER], 3,45 га на підставі державного акту на право власності на землю серії [NUMBER], 3,89 га на підставі державного акту на право власності на землю серії [NUMBER]. 12 липня 2004 року [PERSON], 17 липня 2004 року [PERSON], 19 липня 2004 року [PERSON], уклали договори оренди належних їм на праві власності земельних ділянок з СФГ «Яна» строком на сім років. Зазначені договори оренди земельних ділянок набули чинності 05 квітня 2006 року, з моменту їх державної реєстрації. Тобто термін дії цих договорів спливав 04 квітня 2013 року. Законом (ст. 33 ч.1,2 Закону України «Про оренду землі») передбачено, що по закінченню строку, на який було укладено договір оренди землі, орендар, який належно виконував обов'язки за умовами договору, має переважне право перед іншими особами на укладення договору оренди землі на новий строк (поновлення договору оренди землі). Орендар, який має намір скористатися переважним правом на укладення договору оренди землі на новий строк, зобов'язаний повідомити про це орендодавця до спливу строку договору оренди землі у строк, встановлений цим договором, але не пізніше ніж за місяць до спливу строку договору оренди землі. 01 лютого 2012 року, фактично більше ніж за один рік до спливу строку дії зазначених договорів оренди земельних ділянок, позивач уклав з орендодавцями нові договори оренди земельних ділянок, не припинивши дію раніше укладених. Згідно п.40 укладених договорів оренди земельних ділянок, договір набирає чинності після підписання сторонами та його державної реєстрації за рахунок орендодавця. Статтею 210 ЦК України передбачено, що правочин підлягає державній реєстрації лише у випадках, встановлених законом. Такий правочин є вчиненим з моменту його державної реєстрації. Перелік органів, які здійснюють державну реєстрацію, порядок реєстрації, а також порядок ведення відповідних реєстрів встановлюються законом. Відповідно до частини першої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Згідно з вимогами частини третьої статті 203 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Частиною першою статті 638 ЦК України передбачено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Отже, сторони договору, дійшовши згоди щодо всіх істотних умов договору оренди землі, складають і підписують договір, надаючи згоді встановленої форми. Відповідно до статей 125, 126 ЗК України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Згідно із частиною п'ятою статті 6 Закону України «Про оренду землі» право оренди земельної ділянки підлягає державній реєстрації відповідно до закону. Підпунктом 6 пункту 2 частини першої статті 4 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» передбачено, що державній реєстрації прав підлягає право постійного користування та право оренди (суборенди) земельної ділянки. Статтею 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» визначено, що державна реєстрація речових прав на нерухоме майно - це офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Учасники правочину, дійшовши згоди щодо всіх істотних умов договору оренди землі, складають і підписують відповідний письмовий документ, надаючи згоді встановленої форми. Разом з тим цивільні права та обов'язки, на досягнення яких було спрямоване волевиявлення сторін під час укладення договорів оренди, набуваються після відповідної державної реєстрації. Виходячи з положень статті 638 ЦК України, статей 125, 126 ЗК України договір оренди землі набуває чинності з дня проведення його державної реєстрації. Як убачається з досліджених в судовому засіданні договорів оренди землі від 01 лютого 2012 року, укладених між позивачем та відповідачами: [PERSON], (а.с.5-6), [PERSON] (а.с.72-73) та [PERSON] (а.с.199-200), жоден з них не зареєстрований в реєстраційній службі, а тому є нечинними. Правова позиція щодо подібних правовідносин висловлена в постанові Верховного Суду України від 13 червня 2016 року (справа №6-643цс). Частиною 1 статті 360-7 ЦПК України передбачено, що висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права. Суд має право відступити від правової позиції, викладеної у висновках Верховного Суду України, з одночасним наведенням відповідних мотивів. Стосовно вимоги позивача визнати недійсними договори оренди земельних ділянок: №65, 66,67, укладених 01 серпня 2015 року, відповідно між [PERSON], [PERSON], [PERSON], з одного боку та «ФГ «Роксолана-О» - з другого боку, то суд, відмовляючи в задоволенні позовних вимог в цій частині, виходив з наступного. Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 3 ЦК України серед загальних засад цивільного законодавства є свобода договору, яка означає, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагентів та визначенні умов договору, тощо (ст. ст. 6, 627 ЦК України). Відповідно до ст. 12 ЦК України особа здійснює свої цивільні права вільно, на власний розсуд. Відповідно до положень ст.203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом та має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. В п. 8 постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 2009 року N 9 "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними" роз'яснено, що недійсним може бути визнано лише укладений договір. Відповідно до ч.1 ст.626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. В статті 13 Закону України «Про оренду землі» визначено, що договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов'язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов'язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства. Таким чином, оскільки в установленому законом порядку здійснено державну реєстрацію спірних договорів оренди землі від 07.07.2016 року, вони є укладеними, а отже - оспорюваними та за рішенням суду можуть бути визнаними недійсними. Відповідачі: [PERSON], [PERSON] і [PERSON], користуючись своїм правом власників земельних ділянок, після спливу в квітні 2013 року договорів оренди земельних ділянок, укладених між ними та позивачем, уклали договори оренди земельних ділянок з відповідачем ФГ «Роксолана-О» (а.с.32-33, 94-95,226-227), які зареєстровані в державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 07 липня 2016 року. Отже, підсумовуючи викладене, суд прийшов до переконання, що з урахуванням того, що договори оренди земельних ділянок від 01 лютого 2012 року між [PERSON],[PERSON], [PERSON] та СФГ «Яна» не є чинними, а договори оренди земельних ділянок між [PERSON],[PERSON], [PERSON] та ФГ «Роксолана-О» є укладеними та чинними, суд, на підставі ст.ст.3,12,215, 638 ЦК України, ст.ст. 125,126 ЗК України, ст.ст.6,33 Закону України «Про оренду землі», підпунктом 6 пункту 2 частини першої статті 4 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»

Outcome: dismissed