Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-25 00:00:00

22.12.2015 року \~позивач звернувся до суду з позовом про стягнення заборгованості з [PERSON], який в процесі розгляду справи був уточнений. В обґрунтування позовних вимог, позивач посилається на те, що відповідно до укладеного договору №DNKMA80000114478 від 21.07.2008 року відповідачу було надано кредит у розмірі 3542,90 (Долар США) на термін до 19.07.2013 року та він зобовязався повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами\~ в строки та в порядку, встановлених кредитним договором. Відповідно договору, погашення заборгованості здійснюється щомісячно в період сплати, відповідач повинен надавати банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, яка складається із заборгованості за кредитом, за відсотками, комісією, а також інші витрати згідно кредитного договору. Позивач зобовязання за даним договором виконав у повному обсязі, а саме: надав відповідачу кредит у розмірі, передбаченому умовами кредиту. Відповідач не надав своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками та комісією, а також іншими витратами відповідно до умов договору. Таким чином, у порушення умов кредитного договору, а також ст.ст. 509, 526, 1054 ЦКУ відповідач зобовязання за вказаним договором не виконав та у звязку з зазначеними порушеннями зобовязань за кредитним договором відповідач станом на 25.01.2017 року має заборгованість 9989,16 (Долар США), яка складається з наступного: 1916,43 (Долар США) заборгованість за кредитом; 62,07 (Долар США) заборгованість по відсоткам за користування кредитом; 574,02 (Долар США) заборгованість по комісії за користування кредитом; 7436,64 (Долар США) пеня за несвоєчасність виконання зобовязань за договором. Позивач зазначає, що законодавством не передбачено вимагати від боржника повернення лише повної суми заборгованості. Кредитодавець на свій розсуд може вимагати від боржника будь яку частину суми заборгованості за кредитом. Таким чином, заборгованість до стягнення становить 7089,92 (Долар США), що за курсом 27,23 відповідно до службового розпорядження НБУ від 25.01.2017 року складає 193058,52 грн. В звязку з чим, позивач просить суд стягнути з відповідача заборгованість у розмірі 7089,92 (Долар США), що за курсом 27,23 відповідно до службового розпорядження НБУ від 25.01.2017 року складає 193058,52 грн. за кредитним договором №DNKMA80000114478 від 21.07.2008 року та судові витрати. Представник позивача ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» [PERSON], яка була допитана в судовому засіданні в режимі відео конференції, підтримала уточнені позовні вимоги та надані письмові пояснення, в яких зазначено, що згідно п.13.11 кредитного договору сторони домовилися про збільшення строку позовної давності до 5 років, що відповідає вимогам ст.259 ЦК України. Згідно п.16.1.5 договору строк виконання зобовязань встановлено до 19.07.2013 року. Таким чином, строк позовної давності спливає 19.07.2013 року + 5 років = 19.07.2018 року, банк звернувся до суду з позовом 18.12.2015 року, тобто в межах строку позовної давності. Просила позов задовольнити. Представник відповідача [PERSON] [PERSON] заперечував проти задоволення позову та підтримав заяву про застосування строку позовної давності посилаючись на те, що отримавши обумовлені договором кошти, [PERSON] починаючи з 2010 року жодного разу не сплачував обовязкові щомісячні платежі, відповідно, порушив взяті на себе зобовязання в повному обсязі, в звязку з чим, і утворилася заборгованість, зазначена в позові. Права позивача в частині повернення кредиту, відсотків за користування кредитом та штрафів були порушені наступного місяця після чергової несплати [PERSON] обовязкового щомісячного платежу, але не пізніше 21.08.2008 року наступний місяць після укладення кредитного договору та фактичного отримання позичальником коштів. Відповідно з 21.08.2008 року ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» мав можливість звернутися до суду з позовними вимогами про стягнення боргу, однак, позов було предявлено 07.12.2015 року, тобто після спливу позовної давності (трьох років). В звязку з чим, просить відмовити в задоволенні позову. Заслухавши пояснення представника позивача та представника відповідача, розглянувши подані документи і матеріали, зясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, суд дійшов висновку, що позовна заява не підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ст.ст. 526, 527, 530 ЦК України зобов'язання повинні виконуватися належним чином і в установлений\~\~строк відповідно до умов договору та вимог закону. Так, судом достовірно встановлено, що відповідно до договору №DNKMA80000114478 від 21.07.2008 року [PERSON] отримав кредит у розмірі 3542,90 (Долар США) на термін до 19.07.2013 року (а.с.10-17). Таким чином, [PERSON] та ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» досягли згоди щодо виконання зобовязань зі щомісячним погашенням платежів. Відповідно, графіком платежів, який є складовою частиною договору, погашення кредитної заборгованості та строки сплати чергових платежів визначено місяцями. Отже, поряд зі встановленням строку дії договору сторони встановили і строки виконання боржником окремих зобовязань (внесення щомісячних платежів), що входять до змісту зобовязання, яке виникло на основі договору. Строк виконання кожного щомісячного зобовязання згідно з ч.3 ст.254 ЦК України спливає у відповідне число останнього місяця строку. Судом достовірно встановлено, що відповідач зобовязання за вказаним договором належним чином не виконав, у звязку з чим, станом на 25.01.2017 року (згідно уточненої позовної заяви) має заборгованість 9989,16 (Долар США), яка складається з наступного: 1916,43 (Долар США) заборгованість за кредитом; 62,07 (Долар США) заборгованість по відсоткам за користування кредитом; 574,02 (Долар США) заборгованість по комісії за користування кредитом; 7436,64 (Долар США) пеня за несвоєчасність виконання зобовязань за договором (а.с.98-100). Згідно ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором, зокрема : припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; сплата неустойки та відшкодування збитків. Згідно ст.612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання договірних зобов'язань або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Згідно ст.623 ЦК України боржник, який порушив зобов'язання, має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки. Відповідно до ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Отже, судом встановлено, що відповідач [PERSON] порушив умови договору №DNKMA80000114478 від 21.07.2008 року, який був укладений між ним та ПАТ КБ "Приват Банк", розмір заборгованості підтверджений документально та до теперішнього часу позичальником не погашений, у зв'язку з чим зобов'язання за договором не виконані в повному обсязі. Але, до спірних правовідносин слід застосувати строк позовної давності, про застосування якого просив представник відповідачки. Відповідно до\~статті 256 ЦК України\~позовна давність\~це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта\~статті 267 ЦК України). Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України). Відповідно до ч.2 ст.259 ЦК України договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі. Відповідно до частини першої статті 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку, в силу частини третьої статті 264 ЦК України після переривання перебіг позовної давності починається заново. Так, права ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» в частині повернення кредиту, відсотків за користування кредитом та штрафів були порушені наступного місяця після чергової не сплати [PERSON] обовязкового щомісячного платежу, але не пізніше 21.08.2008 року наступний місяць після укладення кредитного договору та фактичного отримання позичальником коштів. Відповідну правову оцінку вказаним правовідносинам між позичальником та банківською установою наведено в рішенні Верховного суду України у справі №6-116 цс 13. Судом достовірно встановлено, що між позивачем та відповідачем не укладався у письмовій формі договір про збільшення позовної давності, чинним законодавством України не передбачаються такі дописи у кредитному договорі, на які посилається представник позивача у наданих суду письмових поясненнях, тому до даних позовних вимог слід застосувати трирічний строк позовної давності. З наданих позивачем розрахунків заборгованості вбачається, що відповідач не належним чином виконував зобовязання за кредитним договором, а саме не регулярно сплачував необхідні платежі, зокрема по тілу кредиту, по процентам, пені, штрафним санкціям, а також комісії, що підтверджується розрахунком заборгованості (а.с.98-100). Так, відповідно до Постанови ВСУ від 09.11.2016 року у справі №6-1457цс16 правила переривання перебігу позовної давності застосовуються судом незалежно від наявності чи відсутності відповідного клопотання сторін у справі, якщо в останніх є докази, що підтверджують факт такого переривання. До дій, що свідчать про визнання боргу або іншого обов'язку, можуть, з урахуванням конкретних обставин справи, належати, зокрема, часткова сплата боржником або з його згоди іншою особою основного боргу та/або сум санкцій. При цьому якщо виконання зобовязання передбачалося частинами або у вигляді періодичних платежів і боржник вчинив дії, що свідчать про визнання лише певної частини (чи періодичного платежу), то такі дії не можуть бути підставою для переривання перебігу позовної давності стосовно інших (невизнаних) частин платежу. Що також зазначено у Постанові ВСУ від 30.09.2015 року у справі №6-154цс15. Посилання суду на зазначену практику регламентується ч.1 ст.360-7\~ЦПК України, відповідно до приписів якої, висновок Верховного Суду України щодо застосування норми права, викладений у його постанові, прийнятій за результатами розгляду справи з підстав, передбачених пунктами 1 і 2 частини першої\~статті 355 цього Кодексу, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права. Висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права. Суд має право відступити від правової позиції, викладеної у висновках Верховного Суду України, з одночасним наведенням відповідних мотивів. Таким чином, відповідач почав порушувати умови договору у 2008 році, в звязку з чим, у позивача виникло право на звернення до суду з даним позовом ще 21.08.2008 року наступний місяць після укладення кредитного договору та фактичного отримання позичальником коштів. Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність. Зокрема, частина друга\~статті 258 ЦК України\~передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). Відповідно до\~статті 253 ЦК України\~перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок. За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила; за зобовязаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частини перша та пята\~статті 261 ЦК України). Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Таким чином, у разі неналежного виконання позичальником зобовязань за кредитним договором позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу. Таким чином, аналізуючи умови договору сторін та зміст зазначених правових норм, суд дійшов висновку про те, що з 21.08.2008 року ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» мав можливість звернутися до суду з позовними вимогами про стягнення заборгованості з [PERSON], однак, позов було предявлено 22.12.2015 року , тобто після спливу позовної давності (трьох років), який просить застосувати представник відповідача, а тому у звязку з цим, в задоволенні позовних вимог слід відмовити. У зв'язку з цим, згідно ст. 88 ЦПК України не підлягають й стягненню з відповідача всі витрати по справі. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed