Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-15 00:00:00

23 серпня 2013 року Летичівським районним судом ухвалено заочне рішення у справі № 678/308/13-ц яким позовну заяву ПАТ КБ «ПриватБанк» задоволено та стягнуто з [PERSON] заборгованість за кредитним договором №НМН4RК08830039 від 13 березня 2006 року в розмірі 40693 грн. 37 коп. та 406 грн. 93 коп. - судового збору. 25 листопада 2016 року ухвалою Летичівського районного суду вищевказане заочне рішення у справі №678/308/13-ц було скасовано та призначено справу до розгляду в загальному порядку. Також, 02 лютого 2015 року Летичівським районним судом ухвалено заочне рішенням у справі №678/420/14-ц позовну заяву ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» задоволено та стягнуто з [PERSON] заборгованість за кредитним договором №НМН4RК08830039 від 13 березня 2006 року в розмірі 43387,81 грн. та 433,88 грн. - судового збору. Ухвалою Летичівського районного суду від 14.11.2016 року у справі №678/420/14-ц вищевказане заочне рішення було скасовано та призначено справу до розгляду в загальному порядку. Ухвалою Летичівського районного суду від 23.01.2017 року цивільну справу №678/308/13-ц за позовом ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором №НМН4RК08830039 від 13 березня 2006 року об'єднано в одне провадження з цивільною справою №678/420/14-ц за позовом ПАТ КБ «ПриватБанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором №НМН4RК08830039 від 13 березня 2006 року та присвоєно справі №678/420/14-ц провадження № 2-678-499/16. В ході судового розгляду, 29.03.2017 року представником ПАТ КБ «ПриватБанк» надано Уточнену позовну заяву в якій ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» збільшив суми позовних вимог, вказані у раніше поданих позовних заявах до Летичіського райсуду 30.07.2013 року та 17.12.2014 року до 71692 грн. 60 коп. та просить стягнути з [PERSON] заборгованості за кредитним договором №НМН4RК08830039 від 13 березня 2006 року, яка складається з наступного: 18361 грн. 37 коп. - заборгованість по відсоткам за користування кредитом, 1204 грн. 80 коп. - заборгованість по комісії за користування кредитом, 52126 грн. 43 коп. - пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором. 15.06.2017 року ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» надано Уточнену позовну заяву в якій позивач зменшив суму позовних вимог та просить стягнути з [PERSON] заборгованість по відсоткам за договором №НМН4RК08830039 від 13.03.2006 року нараховану на прострочену заборгованість по кредиту за період з 30.11.2011 року по 14.06.2013 року в сумі 4046 грн. 17 коп.. Представник позивача Карасевич В.А. позовні вимоги підтримав та пояснив, що між позивачем та відповідачем було укладено кредитний договір №НМН4RК08830039 від 13 березня 2006 року, відповідно до умов якого позивач надав відповідачу грошові кошти (кредит) в сумі 4137 (чотири тисячі сто тридцять сім) грн. 50 коп. на термін до 13.03.2009 року, а відповідач зобов'язався повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку встановленому кредитним договором. Відповідно договору, погашення заборгованості здійснюється в наступному порядку: щомісяця в період сплати, відповідач повинен надавати банку грошові кошти (щомісячний платіж) для погашення заборгованості за кредитом, яка складається із заборгованості за кредитом, за відсотками, комісією, а також інші витрати згідно кредитного договору. Згідно договору у випадку порушення зобов'язань за кредитним договором, відповідач сплачує банку відсотки за користування кредитом у подвійному розмірі на місяць, нараховані від суми непогашеної в строк заборгованості за кредитом. Позивач зобов'язання за даним договором виконав у повному обсязі, а саме: надав відповідачу кредит у розмірі, передбаченому умовами кредитного договору. Також, представник позивача зазначив, що датою 13.03.2009 року в договорі №НМН4RК08830039 від 13.03.2006 року визначено саме кінцеву дату виконання позичальником дій щодо повернення кредиту за умов відсутності порушень по сплаті та простроченої заборгованості, а не кінцевий термін спливу виконання [PERSON] своїх грошових зобов'язань за договором та припинення зобов'язань в цілому. Отримані відповідачем кредитні кошти до теперішнього часу банку не повернуті, тим самим, враховуючи що договір №НМН4RК08830039 від 13.03.2006 року не є розірваним, чи припиненим відповідно до правових підстав визначених ст.ст. 599, 651, 654 ЦК України, відсутні підстави для припинення щомісячного нарахування відсотків на суму простроченої заборгованості по кредиту, як плату за весь час фактичного користування кредитними коштами. Таким чином, враховуючи, що сплата відсотків за договором №НМН4RК08830039 від 13.03.2006 року позичальником повинна здійснюватись щомісячно то і позовна давність за вимогами пов'язаними з стягненням заборгованості по простроченим щомісячним платежам (відсотків за користування кредитом) повинна обчислюватися за період, відповідний терміну загальної позовної давності від дати звернення до суду, якщо термін не збільшено умовами договору. Строк прострочення за тілом кредиту за період з 30.11.2011 року по 14.06.2013 року становить 592 дні, а тому сума заборгованості по відсоткам становить 4046 грн. 17 коп. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні заперечив проти позовних вимог та пояснив, що між позивачем та відповідачем був укладений Кредитний договір №НМН4RК08830039 від 13.03.2006 року, відповідно до умов якого позивач надав відповідачу грошові кошти (кредит) в сумі 4137 (чотири тисячі сто тридцять сім) грн. 50 коп. для купівлі товарів народного споживання (ТНС) зі сплатою 2% на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом строком до 13.03.2009 року. Таким чином, строк кінцевого погашення кредиту рівними платежами минув 13.03.2009 року, а тому строк позовної давності для вимог за кредитним договором остаточно сплив 13.03.2012 року. Проте, відповідач порушував взяті на себе зобов'язання щодо повернення суми кредиту, відсотків та комісії та з серпня 2006 року взагалі перестав погашати заборгованість за кредитом. Наказом Хмельницького міськрайонного суду від 08.05.2007 року у справі №2н-1655/07р. з відповідача було стягнуто заборгованість за кредитним договором №НМН4RК08830039 від 13 березня 2006 року станом на 19.04.2007 року в сумі 5733 грн. 76 коп., в тому числі: заборгованість за кредитом - 4056 грн. 90 коп.; заборгованість по процентам за користування кредитом - 1108 грн. 05 коп.; заборгованість по комісії за користування кредитом - 338 грн. 85 коп.; пеня за несвоєчасне виконання зобов'язань за договором - 229 грн. 96 коп. Отже, позивач звернувшись 22.04.2007 року до суду з вимогами про дострокове погашення кредиту змінив строк кінцевого погашення кредиту на 22.04.2007 року, а тому строк позовної давності за вимогами позивача за кредитним договором №НМН4RК08830039 від 13 березня 2006 року перервався 22.04.2007 року, 09.05.2007 року (дата судового наказу) почався заново та остаточно сплив 09.05.2010 року. Представник відповідача зазначив, що погашень кредитної заборгованості 25.09.2008 року, 07.10.2008 року, 21.10.2008 року, 27.10.2008 року, 31.12.2008 року, 10.03.2009 року, 27.04.2009 року, 18.05.2009 року та 10.06.2009 року відповідач не здійснював та на такі дії нікого не уповноважував. Таке погашення відбувалось внаслідок стягнення з відповідача коштів у примусовому порядку державною виконавчою службою в процесі виконання наказу Хмельницького міськрайонного суду від 08.05.2007 року у справі №2н-1655/07р, адже у наданій представником позивача виписці з 13.03.2006 року по 06.01.2017 року по рахунку [NUMBER] [PERSON] в графі «Назва кореспондента» міститься запис - «ПОСТУП. ПО ИСКАМ (DNH4)». Будь-яких доказів того, що такі погашення кредитної заборгованості були вчинені відповідачем або уповноваженою ним особою позивач не надав. 16.12.2010 року, згідно протоколу кредитного комітету 6900362, ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» проведено списання кредитної заборгованості [PERSON] та зупинено нарахування процентів по кредитному договору №НМН4RК08830039 від 13.03.2006 року. Також, представник відповідача зазначив, що погашень кредитної заборгованості 24.10.2012 року, 09.11.2012 року, 27.11.2012 року, 12.12.2012 року, 24.12.2012 року, 10.01.2013 року, 23.01.2013 року, 24.01.2013 року, 08.02.2013 року, 25.02.2013 року, 11.03.2013 року, 14.06.2013 року, 09.09.2013 року відповідач теж не здійснював та нікого на такі дії не уповноважував. Такі погашення були проведені позивачем шляхом списання коштів в односторонньому порядку з карткових рахунків відповідача (картковий рахунок для отримання заробітної плати та універсального карткового рахунку за кредитною карткою «універсальна» [NUMBER]), про що, крім іншого, свідчать відповідні записи у наданій представником позивача виписці з 13.03.2006 року по 06.01.2017 року по рахунку [NUMBER] [PERSON] та виписці за період з 01.01.2012 по 31.12.2013 по основній карті [NUMBER] [PERSON]. Будь-яких доказів того, що такі погашення кредитної заборгованості були вчинені відповідачем або уповноваженою ним особою позивач не надав. В будь-якому випадку такі погашення кредитної заборгованості відбулись після спливу трирічного строку з моменту попереднього погашення кредитної заборгованості (10.06.2009 року) та закінчення кінцевого строку погашення кредиту рівними платежами (13.03.2009 року). Позивач звернувся в суд з позовною заявою від 22.07.2013 року, після спливу строків позовної давності, про стягнення з відповідача заборгованості за кредитним договором №НМН4RК08830039 від 13 березня 2006 року в розмірі 40693 грн. 37 коп. та 406 грн. 93 коп. - судового збору. У заборгованість по договору були враховані відсотків за користування кредитом за період з 13.03.2006 року по 16.12.2010 року в сумі 11066,85 грн., строк позовної давності за якими сплив. Проценти за період з 17.12.2010 року по 26.06.2013 року (в тому числі, за період з 30.11.2011 року по 14.06.2013 року) ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» не нараховувались та не вимагались позовом. Крім того, 17.12.2014 року до Летичівського районного суду надійшла позовна заява ПАТ КБ «ПриватБанк» від 12.11.2014 року про стягнення з відповідача заборгованості за кредитним договором №НМН4RК08830039 від 13 березня 2006 року в розмірі 43387,81 грн. та 433,88 грн. - судового збору. При нарахуванні суми боргу позивач враховував відсотки за користування кредитом за період з 13.03.2006 року до 16.12.2010 року в сумі 11066,85 грн., строк позовної давності за якими сплив. Проценти за період з 17.12.2010 року по 26.06.2013 року (в тому числі, за період з 30.11.2011 року по 14.06.2013 року) ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» не нараховувались та не вимагались позовом. В Уточненій позовній заяві поданій представником позивача 29.03.2017 року до даної справи, як визначено в Додатку 1 (Розрахунок заборгованості за договором №НМН4RК08830039 від 13-03-2006, укладеного між ПриватБанком та клієнтом - [PERSON] станом на 25-01-2017 р.) ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» збільшив суми позову, вказані у раніше поданих позовних заявах від 22.07.2013 року та від 12.11.2014 року до 71692 грн. 60 коп. виключно за рахунок додаткових позовних вимог, а саме: пред'явлено нову позовну вимогу про стягнення відсотків за користування кредитом за період з 17.12.2010 року до 26.06.2013 року; пред'явлено нову позовну вимогу про стягнення пені за період з 06.11.2014 року до 25.01.2017 року. Таких позовних вимог взагалі не існувало на момент заочного розгляду Летичівським районним судом цивільної справи №678/308/13-ц і цивільної справи №678/420/14-ц та постановлення заочних рішень від 23.08.2013 року і від 02.02.2015 року. Таким чином, вимоги про стягнення відсотків за користування кредитом за період з 17.12.2010 року до 26.06.2013 року та вимог про стягнення пені за період з 06.11.2014 року до 25.01.2017 року заявлені позивачем лише 29.03.2017 року вже після спливу строків позовної давності. В Уточненій позовній заяві поданій до суду 15.06.2017 року по справі №678/420/14ц ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» зменшив суму позовних вимог до 4046 грн. 17 коп. та вимагає стягнути з [PERSON] заборгованість по відсоткам за договором №НМН4RК08830039 від 13.03.2006 року нараховану на прострочену заборгованість по кредиту за період з 30.11.2011 року по 14.06.2013 року. Таким чином, позивач відмовився від раніше заявлених позовних вимог у зв'язку із спливом строків позовної давності та пред'явив нову позовну вимогу про стягнення відсотків за користування кредитом за період з 30.11.2011 року по 14.06.2013 року. Таких позовних вимог взагалі не існувало на момент заочного розгляду Летичівським районним судом цивільної справи №678/308/13-ц і цивільної справи №678/420/14-ц та постановлення заочних рішень від 23.08.2013 року і від 02.02.2015 року. Отже, вимоги про стягнення відсотків за користування кредитом за період з 30.11.2011 року по 14.06.2013 року заявлені позивачем лише 29.03.2017 року та 15.06.2017 року, вже після спливу строків позовної давності для таких вимог, а від раніше заявлених позовних вимог позивач фактично відмовився надавши до суду 15.06.2017 року Уточнену позовну заяву по справі №678/420/14ц про стягнення заборгованості. Статтею 264 ЦК України визначено, що перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку. Таким чином, бездіяльність [PERSON] щодо, неоспорювання ним одностороннього списання банком коштів з його карткових рахунків, не свідчить про переривання перебігу позовної давності, оскільки таке переривання можливе лише шляхом вчинення дій. Крім того, одностороннє списання банком коштів з карткових рахунків [PERSON] відбулось вже після спливу строків позовної давності з погашення кредиту. Тому, представник відповідача заявив про застосування судом позовної давності до вимог позивача, які є такими, що сплили. Вислухавши пояснення учасників судового процесу, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку що позовні вимоги задоволенню не підлягають з наступних підстав: Відповідно до ч. 1 ст 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Статтею 11 ЦПК України визначено, що суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Частиною 3 ст 10, ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених Законом. Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно зі статтею 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. У силу статті 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Судом встановлено, що між Закритим акціонерним товариством комерційним банком "ПриватБанк", правонаступником якого є ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК», та [PERSON] був укладений Кредитний договір №НМН4RК08830039 від 13.03.2006 року, відповідно до умов якого позивач надав відповідачу грошові кошти (кредит) в сумі 4137 (чотири тисячі сто тридцять сім) грн. 50 коп. для купівлі товарів народного споживання (ТНС) зі сплатою 2% на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом строком до 13.03.2009 року. Згідно п. 1.1.1. та п. 3.1. Кредитного договору №НМН4RК08830039 від 13.03.2006 року, погашення заборгованості за цим договором здійснюється щомісяця в період сплати в сумі 200 грн. 70 коп. для погашення заборгованості за кредитним договором, що складається із заборгованості по кредиту, відсоткам, винагороді, комісії. Періодом сплати вважається період з «13» по «18» число кожного місяця. За користування Кредитом у період з дати списання коштів із кредитного рахунку до дати погашення Кредиту Позичальник щомісяця в Період сплати сплачує відсотки в розмірі, зазначеному в п. 1.1. даного Договору. Згідно п. 2.2.2. Кредитного договору №НМН4RК08830039 від 13.03.2006 року, Позичальник зобов'язується сплачувати відсотки за користування Кредитом відповідно до п..1.1, 3.1, 3.2 даного Договору. Повну сплату відсотків за користування Кредитом здійснити не пізніше дати фактичного повного погашення кредиту. Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України). Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України). Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність. Зокрема, частина друга статті 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок. За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України). Початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Згідно зі статтею 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові (частина четверта статті 267 ЦК України). Згідно правової позиції наведеної у постанові Верховного Суду України від 06.04.2016 року у справі №6-2520цс15, у разі неналежного виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором позовна давність (ст.257 ЦК України) за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів і процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу. Відповідно до правової позиції наведеної у постанові Верховного Суду України від 29.06.2016 року у справі №6-272цс16, якщо умовами договору кредиту передбачені окремі самостійні зобов'язання боржника про повернення боргу щомісяця частинами та встановлено самостійну відповідальність боржника за невиконання цього обов'язку, то у разі неналежного виконання позичальником цих зобов'язань позовна давність за вимогами кредитора до нього про повернення заборгованих коштів повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу. Отже, оскільки Кредитним договором №НМН4RК08830039 від 13.03.2006 року передбачено, що чергові платежі відповідач повинен був здійснювати не пізніше 18 числа кожного місяця, тому з часу несплати кожного з платежів відповідно до статті 261 ЦК України починається перебіг позовної давності для вимог до [PERSON], в тому числі вимог про сплату заборгованості за кредитом (тілом кредиту), відсотків та комісії. Також, у Кредитному договорі №НМН4RК08830039 від 13.03.2006 року визначено строк на якій надавався кредит, а саме до 13.03.2009 року. Відповідач порушував взяті на себе зобов'язання щодо повернення суми кредиту, відсотків та комісії та з серпня 2006 року взагалі перестав погашати заборгованість за кредитом. Таким чином, строк позовної давності щодо вимог про сплату відповідачем заборгованості за кредитом (тілом кредиту) мав остаточно сплинути ще 13.03.2012 року. Строк позовної давності щодо вимог про сплату відповідачем заборгованості за відсотками мав остаточно сплинути ще 13.03.2012 року. Строк позовної давності щодо вимог про сплату відповідачем заборгованості за комісією мав остаточно сплинути ще 13.03.2012 року. Наказом Хмельницького міськрайонного суду від 08.05.2007 року у справі №2н-1655/07р. з відповідача було стягнуто заборгованість за кредитним договором №НМН4RК08830039 від 13 березня 2006 року станом на 19.04.2007 року в сумі 5733 грн. 76 коп., в тому числі: заборгованість за кредитом - 4056 грн. 90 коп.; заборгованість по процентам за користування кредитом - 1108 грн. 05 коп.; заборгованість по комісії за користування кредитом - 338 грн. 85 коп.; пеня за несвоєчасне виконання зобов'язань за договором - 229 грн. 96 коп. Відповідно до вимог частини другої статті 1050 ЦК України у разі, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати відсотків. Отже, перебіг позовної давності щодо повернення кредиту у цілому обчислюється із дня настання строку виконання основного зобов'язання, яким є строк виконання зобов'язання у повному обсязі (кінцевий строк) або у зв'язку із застосуванням права на повернення кредиту достроково. Таким чином, пред'явлення вимоги про повне дострокове погашення заборгованості за кредитом є зміною строку виконання зобов'язання та зумовлює перебіг позовної давності. Отже, позивач звернувшись 22.04.2007 року до суду з вимогами про дострокове погашення кредиту чим змінив строк кінцевого погашення кредиту на 22.04.2007 року, а тому строк позовної давності за вимогами позивача за кредитним договором №НМН4RК08830039 від 13 березня 2006 року перервався 22.04.2007 року, 09.05.2007 року (дата судового наказу) почався заново та остаточно сплив 09.05.2010 року. Відповідно до частини першої статті 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку, в силу частини третьої цієї статті після переривання перебіг позовної давності починається заново. У дослідженні обставин, пов'язаних із вчиненням зобов'язаною особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку суду необхідно у кожному випадку встановлювати, коли конкретно вчинені боржником відповідні дії, маючи на увазі, що переривання перебігу позовної давності може мати місце лише в межах строку давності, а не після його спливу. До дій, що свідчать про визнання боргу або іншого обов'язку, можуть, з урахуванням конкретних обставин справи, належати: визнання пред'явленої претензії; зміна договору, з якої вбачається, що боржник визнає існування боргу, а так само прохання боржника про таку зміну договору; письмове прохання відстрочити сплату боргу; підписання уповноваженою на це посадовою особою боржника разом з кредитором акта звірки взаєморозрахунків, який підтверджує наявність заборгованості в сумі, щодо якої виник спір; письмове звернення боржника до кредитора щодо гарантування сплати суми боргу; часткова сплата боржником або з його згоди іншою особою основного боргу та/або сум санкцій. При цьому якщо виконання зобов'язання передбачалося частинами або у вигляді періодичних платежів і боржник вчинив дії, що свідчать про визнання лише певної частини (чи періодичного платежу), то такі дії не можуть бути підставою для переривання перебігу позовної давності стосовно інших (невизнаних) частин платежу. Вчинення боржником дій з виконання зобов'язання вважається таким, що перериває перебіг позовної давності, лише за умови, коли такі дії здійснено уповноваженою на це особою, яка представляє боржника у відносинах з кредитором у силу закону, на підставі установчих документів або довіреності. Бездіяльність боржника (наприклад, неоспорювання ним безспірного списання коштів, якщо така можливість допускається за законом або договором) не свідчить про переривання перебігу позовної давності, оскільки таке переривання можливе лише шляхом вчинення дій. Суд визнає обґрунтованими твердження представника відповідача про те, що погашень кредитної заборгованості 25.09.2008 року, 07.10.2008 року, 21.10.2008 року, 27.10.2008 року, 31.12.2008 року, 10.03.2009 року, 27.04.2009 року, 18.05.2009 року та 10.06.2009 року, а також 24.10.2012 року, 09.11.2012 року, 27.11.2012 року, 12.12.2012 року, 24.12.2012 року, 10.01.2013 року, 23.01.2013 року, 24.01.2013 року, 08.02.2013 року, 25.02.2013 року, 11.03.2013 року, 14.06.2013 року, 09.09.2013 року відповідач не здійснював та нікого на такі дії не уповноважував. Адже, будь-яких належних та допустимих доказів на підтвердження того, що такі погашення кредитної заборгованості були вчинені відповідачем або уповноваженою ним особою позивач не надав. В той же час, заслуговують довіри твердження представника відповідача, про те, що такі погашення відбулись без участі відповідача шляхом списання коштів позивачем в односторонньому порядку з карткових рахунків відповідача, а також стягнення з відповідача коштів у примусовому порядку в процесі виконання наказу Хмельницького міськрайонного суду від 08.05.2007 року у справі №2н-1655/07р, що було підтверджено представником позивача та про що, крім іншого, свідчать відповідні записи у наданих представником позивача виписці з 13.03.2006 року по 06.01.2017 року по рахунку [NUMBER] [PERSON], виписці за період з 01.01.2012 по 31.12.2013 по основній карті [NUMBER] [PERSON] та у наданій представником позивача виписці з 13.03.2006 року по 06.01.2017 року по рахунку [NUMBER] [PERSON], де в графі «Назва кореспондента» міститься запис - «ПОСТУП. ПО ИСКАМ (DNH4)» Також, судом береться до уваги те, що погашення кредитної заборгованості 24.10.2012 року, 09.11.2012 року, 27.11.2012 року, 12.12.2012 року, 24.12.2012 року, 10.01.2013 року, 23.01.2013 року, 24.01.2013 року, 08.02.2013 року, 25.02.2013 року, 11.03.2013 року, 14.06.2013 року, 09.09.2013 року відбулись після спливу трирічного строку з моменту попереднього погашення кредитної заборгованості, а саме з 10.06.2009 року та з моменту закінчення кінцевого строку погашення кредиту рівними платежами - 13.03.2009 року, а отже після спливу строків позовної давності для вимог про стягнення такої заборгованості в судовому порядку. Крім того, 16.12.2010 року, згідно протоколу кредитного комітету 6900362, позивачем проведено списання кредитної заборгованості відповідача та зупинено нарахування процентів по кредитному договору №НМН4RК08830039 від 13.03.2006 року, про що підтверджується відповідними записами у наданих представником позивача виписках з 13.03.2006 року по 06.01.2017 року по рахунках [NUMBER], [NUMBER], [NUMBER] та [NUMBER] [PERSON]. З огляду на це, суд вважає, що відповідачем не вчинено жодних дій, що свідчили про визнання ним свого боргу та були б підставою для переривання перебігу позовної давності за вимогами позивача. Стаття 266 ЦК України передбачає, що зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо). За таких обставин включення для обрахування пені прострочених платежів, які мали місце поза межами позовної давності до основної вимоги, не ґрунтується на вимогах закону. Отже, аналіз норм статті 266, частини 2 статті 258 ЦК України дає підстави для висновку про те, що стягнення неустойки (пені, штрафу) обмежується останніми 12 місяцями перед зверненням кредитора до суду, а починається з дня (місяця), з якого вона нараховується, у межах строку позовної давності за основною вимогою. Аналогічна правова позиція міститься в постановах Верховного Суду України від 06.11.2013 року (справа № 6-116цс13) та від 19.11.2014 року (справа № 6-160цс14). Отже, 30 липня 2013 року до Летичівського районного суду надійшла позовна заява ПАТКБ «ПриватБанк» про стягнення з відповідача заборгованості за кредитним договором №НМН4RК08830039 від 13 березня 2006 року в розмірі 40693 грн. 37 коп. та 406 грн. 93 коп. - судового збору, тобто вже після спливу строків позовної давності для таких вимог. Як вбачається із Додатку 2 до позовної заяви ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» від 22.07.2013 року (Розрахунок заборгованості за договором №НМН4RК08830039 від 13-03-2006, укладеного між ПриватБанком та клієнтом - [PERSON] станом на 05-07-2013 р.) позивач, стверджував що заборгованість відповідача становить 40693,37 грн., а саме: заборгованість за кредитом в т. ч. простроч. тіло - 0,00 грн. (заборгованість за кредитом (тіло) нарахована за період з 13.03.2006 року до 13.03.2009 року і становила - 4056,90 грн., а в період з 24.10.2012 року до 14.06.2013 року вона була зменшена на 4056,90 грн. і саме тому становить - 0,00 грн.); заборгованість за відсотками, нараховані до стягнення в т.ч. прострочені відсотки - 11066,85 грн. (заборгованість за відсотками нарахована за період з 13.03.2006 року до 16.12.2010 року і складала - 11358,10 грн., а 24.10.2012 року та 25.02.2013 року вона була зменшена на 37,25 грн. і 254,00 грн. і саме тому становить - 11066,85 грн.); заборгованість з комісії, в т.ч. прострочена комісія - 1204,80 грн.; заборгованість з пені нарахована за період з 13.03.2006 рок до 05.07.2013 року і становить - 35782,50 грн.; погашено пені в т. ч. списано - 7360,78 грн.; заборгованість з пені - 28421,72 грн.; всього заборгованість по кредиту - 40693,37 грн. Таким чином, позивач у вище зазначеному позові вимагав стягнути відсотки за користування кредитом за період з 13.03.2006 року до 16.12.2010 року в сумі 11066,85 грн.. Проценти за період з 17.12.2010 року по 26.06.2013 року (в тому числі, за період з 30.11.2011 року по 14.06.2013 року) позивач не нараховував та не вимагав стягнути. Також, 17.12.2014 року до Летичівського районного суду надійшла позовна заява позивача про стягнення з відповідача заборгованості за кредитним договором №НМН4RК08830039 від 13 березня 2006 року в розмірі 43387,81 грн. та 433,88 грн. - судового збору, вже після спливу строків позовної давності для таких вимог. Як вбачається із Додатку 2 до позовної заяви ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» від 12.11.2014 року (Розрахунок заборгованості за договором №НМН4RК08830039 від 13-03-2006, укладеного між ПриватБанком та клієнтом - [PERSON] станом на 05-11-2014 р.) позивач стверджував, що заборгованість відповідача становить 43387,81 грн., а саме: заборгованість за кредитом в т. ч. простроч. тіло - 0,00 грн. (заборгованість за кредитом (тіло) нарахована за період з 13.03.2006 року до 13.03.2009 року і становила - 4056,90 грн., а в період з 24.10.2012 року до 14.06.2013 року вона була зменшена на 4056,90 грн. і саме тому становить - 0,00 грн.); заборгованість за відсотками, нараховані до стягнення в т.ч. простроч. відсотків до стягнення - 11066,85 грн. (заборгованість за відсотками нарахована за період з 13.03.2006 року до 16.12.2010 року і складала - 11358,10 грн., а 24.10.2012 року та 25.02.2013 року вона була зменшена на 37,25 грн. і 254,00 грн. і саме тому становить - 11066,85 грн.; заборгованість з комісії, нарахована до стягнення в т.ч. простроч. комісія до стягнення - 1204,80 грн. (заборгованість з комісії нарахована за період з 13.03.2006 року до 13.03.2009 року і становить - 1204,80 грн.); заборгованість з пені, до стягнення - 37374,19 грн. (заборгованість з пені нарахована за період з 13.03.2006 рок до 05.11.2014 року і становить - 37374,19 грн.); всього заборгованість за кредитом до стягнення - 49645,84 грн.; сума за кредитом задоволена рішенням суду - 6258,03 грн.; різниця між поточною заборгованістю та задоволеною раніше судом - 43387,81 грн. Таким чином, позивач у даному позові вимагав стягнути відсотки за користування кредитом за період з 13.03.2006 року до 16.12.2010 року в сумі 11066,85 грн.. Проценти за період з 17.12.2010 року по 26.06.2013 року (в тому числі, за період з 30.11.2011 року по 14.06.2013 року) позивач не нараховував та не вимагав стягнути. В Уточненій позовній заяві від 29.03.2017 року до справи №678/420/14ц про стягнення заборгованості, як визначено в Додатку 1 (Розрахунок заборгованості за договором №НМН4RК08830039 від 13-03-2006, укладеного між ПриватБанком та клієнтом - [PERSON] станом на 25-01-2017 р.) позивач збільшив суми позову, вказані у раніше поданих позовних заявах від 22.07.2013 року та від 12.11.2014 року, до 71692 грн. 60 коп. виключно за рахунок додаткових позовних вимог, а саме: пред'явив нову позовну вимогу про стягнення відсотків за користування кредитом за період з 17.12.2010 року до 26.06.2013 року та пені за період з 06.11.2014 року до 25.01.2017 року. Таких позовних вимог не було на момент заочного розгляду Летичівським районним судом цивільної справи №678/308/13-ц і цивільної справи №678/420/14-ц та постановлення заочних рішень від 23.08.2013 року і від 02.02.2015 року. Таким чином, вимоги про стягнення відсотків за користування кредитом за період з 17.12.2010 року до 26.06.2013 року та вимоги про стягнення пені за період з 06.11.2014 року до 25.01.2017 року заявлені позивачем 29.03.2017 року вже після спливу строків позовної давності. В Уточненій позовній заяві від 13.06.2017 року по справі №678/420/14ц, яка надійшла до суду 15.06.2017 року, про стягнення заборгованості позивач зменшив суму позовних вимог до 4046 грн. 17 коп. та вимагає стягнути з [PERSON] заборгованість по відсоткам за договором №НМН4RК08830039 від 13.03.2006 року нараховану на прострочену заборгованість по кредиту за період з 30.11.2011 року по 14.06.2013 року. Таким чином, позивач фактично відмовився від раніше заявлених позовних вимог (в зв'язку із спливом строків позовної давності, як слідує з пояснень представника позивача) та пред'явив нову позовну вимогу про стягнення відсотків за користування кредитом за період з 30.11.2011 року по 14.06.2013 року. Таких позовних вимог взагалі не існувало на момент розгляду Летичівським районним судом цивільних справ №678/308/13-ц і №678/420/14-ц та ухвалення заочних рішень від 23.08.2013 року і від 02.02.2015 року. Строки позовної давності за вимогами позивача про стягнення заборгованості по тілу кредиту остаточно сплили ще 09.05.2010 року, при цьому остаточне погашення заборгованості по тілу кредиту відбулось 26.06.2013 року шляхом списання коштів в односторонньому порядку з карткових рахунків відповідача (картковий рахунок для отримання заробітної плати та універсального карткового рахунку за кредитною карткою «універсальна» [NUMBER]), вже після спливу строків позовної давності для вимог про стягнення такої заборгованості. Таким чином, вимоги про стягнення відсотків за користування кредитом за період з 30.11.2011 року по 14.06.2013 року заявлені позивачем лише 29.03.2017 року та 15.06.2017 року, вже після спливу строків позовної давності для таких вимог. Згідно зі ст. 257 ч.4 ЦК України сплив позовної давності про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed