Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-29 00:00:00

У листопаді 2018 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про встановлення земельного сервітуту на право проходу та проїзду по земельній ділянці. Позовні вимоги мотивувала тим, що [PERSON] є власником земельної ділянки, площею 0,0537 га з кадастровим номером 0524155100:02:007:0035, яка розташована по [ADDRESS] із цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлових будівель та споруд. На вказаній земельній ділянці розташований житловий будинок, що належить [PERSON] на праві приватної власності на підставі договору дарування житлового будинку від 31.10.2008 р. У даному будинку позивач зареєстрована та проживає разом зі своєю сім`єю. Суміжним землекористувачем являється [PERSON] , адже йому належить право власності на сусідню земельну ділянку площею 0,1162 га, кадастровий номер 0524155100:02:007:0133, розташовану по [ADDRESS] . З урахуванням місця розташування обох земельних ділянок, доступ до земельної ділянки позивача з дороги загального користування можливий виключно через земельну ділянку Відповідача, для проходу/проїзду до власного будинку і земельної ділянки [PERSON] має використовувати вхід через хвіртку і ворота, що розташовані на земельній ділянці відповідача. Така ситуація пояснюється тим, що раніше обидві земельні ділянки були єдиним цілим і перебували в користуванні однієї людини - бабусі позивачки [PERSON] . В 1992 році рішенням виконавчого комітету Тростянецької селищної ради № 16 від 27.02.1992 р. з цієї земельної ділянки було виділено 0,05 га для будівництва житлового будинку матері позивача - [PERSON] , виділеній земельній ділянці присвоєно адресу: [ADDRESS] . В цьому ж 1992 році матері позивача [PERSON] було видано паспорт на забудову садиби за цією ж адресою та проект забудови земельної ділянки, відповідно до якого вхід на земельну ділянку має здійснюватися з вулиці, через земельну ділянку в [ADDRESS] (копія додається). Тобто, ще з 1992 року проїзд і прохід до виділеної земельної ділянки по [ADDRESS] , здійснювався тільки через земельну ділянку, закріплену за бабою позивача [PERSON] . Мати позивача [PERSON] на підставі домовленості з бабою [PERSON] користувалась проїздом і проходом через земельну ділянку для доступу до свого подвір`я як під час будівництва житлового будинку, так і після набуття права власності на нього. На підставі рішення 7 сесії Тростянецької селищної ради 5 скликання від 04.04.2007 р. № 143 [PERSON] набула право власності на дану земельну ділянку за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 0,0537 га, що підтверджується Державним актом на право власності на земельну ділянку серії ЯГ № 479869 від 08.08.2008 р. Земельній ділянці присвоєно кадастровий номер 0524155100:02:007:0035. Крім того, 31 серпня 2008 року мати позивача [PERSON] відповідно до договору дарування, посвідченого приватним нотаріусом Тростянецького районного нотаріального округу Вихватнюк Л.А. за реєстр. № 3055, подарувала позивачу житловий будинок за цією ж адресою: [ADDRESS] . На той час позивач мала прізвище « [PERSON] », яке вона обрала при укладенні шлюбу в 1998 році. Після розірвання шлюбу на підставі рішення Тростянецького районного суду Вінницької області від 06.08.2012 р. по справі №225/1104/12 позивач залишила своє дошлюбне прізвище « [PERSON] ». Після набуття права власності на житловий будинок і земельну ділянку [PERSON] продовжувала користуватися суміжною земельною ділянкою, розташованою в [ADDRESS] , для проходу і проїзду до власних домоволодіння і земельної ділянки. Також зазначила, що після реєстрації у 2015 році відповідачем права власності на суміжну з позивачем земельну ділянку відбулися зміни у його ставленні до можливості проходу/проїзду нею. [PERSON] постійно створює перешкоди у проході та проїзді позивача через земельну ділянку, що належить йому на праві приватної власності, закриває ворота, чим перешкоджає позивачу у доступі до своєї земельної ділянки. Крім того, Тростянецька селищна рада на неодноразові звернення [PERSON] та її матері зазначала про те, що для зручного і безперешкодного заїзду і проходу до будинку позивача необхідно укласти договір сервітуту. З метою вирішення проблеми і встановлення сервітуту на право проходу і проїзду до своєї земельної ділянки і житлового будинку [PERSON] направила на ім`я відповідача відповідний лист - пропозицію до укладення договору земельного сервітуту, проте відповіді на нього вона не отримала. В подальшому позивач повторно звернулась до [PERSON] з листом від 16.08.2018 р. з пропозицією укласти договір сервітуту, однак жодних дій відповідачем вчинено не було. Зазначила, що необхідність встановлення сервітуту зумовлена тим, що вона не має можливості належним чином користуватись власною земельною ділянкою і житловим будинком, оскільки доступ до них з вулиці можливий лише через земельну ділянку, право власності на яку набув відповідач. Через відсутність добровільної згоди [PERSON] на користування його земельною ділянкою позивач не має змоги повноцінно обслуговувати свій житловий будинок та господарські будівлі і споруди, оскільки ворота закриті відповідачем, тому немає вільного доступу та проїзду транспорту, не має можливості проїзду авто для доставки товарів чи матеріалів до житлового будинку, трактора для обслуговування городу тощо. Більш того, у [PERSON] немає доступу до її будинку для транспорту екстреного обслуговування, зокрема пожежної чи швидкої допомоги. Враховуючи викладене, позивач просить суд встановити на її користь постійний земельний сервітут на безоплатне право проходу і проїзду гужовим та автомобільним транспортом до земельної ділянки площею 0,0537 га з кадастровим номером 0524155100:02:007:0035 та житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами, які знаходяться за адресою: [ADDRESS] , щодо земельної ділянки з кадастровим номером 0524155100:02:007:0133 розташованої по [ADDRESS] , яка належить на праві приватної власності [PERSON] . Ухвалою суду від 26.02.2019 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання. 09.04.2019 задоволено клопотання представника позивача про витребування доказів та відкладено підготовче судове засідання. 23.08.2019 р. від [PERSON] надійшла заява про те, що він з 2001 року згідно трудового контракту проживає в Португальській республіці та не може бути присутнім під час розгляду даної справи в суді. Також зазначив, що між ним та позивачем, а саме з його ініціативи, було узгоджено нові розміри ділянки земельного сервітуту в більших розмірах, які задовольняють обидві сторони і узгоджено усно. Просив дане врахувати під час розгляду справи (т.1, а.с.139, 140). 25.09.2019 р. від [PERSON] надійшла до суду заява (заперечення), в якій зазначив, що позовні вимоги [PERSON] не можуть бути задоволені, скільки, подаючи позов до суду вона достеменно знала, але умисно приховала, що з 2001 року він постійно проживає з сім`єю за місцем роботи у Португалії, а по місцю реєстрації у смт.Тростянець буває лише у відпустці протягом двох тижнів на рік чи у виключних випадках. [PERSON] мала можливість врегулювати питання сервітуту, погодити з ним особисто, без суду, однак цього не здійснила. В матеріалах доданих до позовної заяви міститься договір про встановлення земельного сервітуту від 20.08.2015 р. (з графічними матеріалами), на яких міститься підпис [PERSON] та відсутній підпис позивача. Тобто, ним здійснено усі необхідні дії для забезпечення [PERSON] на сервітут. Зазначив, що в матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази про те, що вищезазначений варіант сервітуту не відповідає інтересам позивача, а також про те, що сервітут через земельну ділянку відповідача є єдиним можливим варіантом. В задоволенні позову просив відмовити (т.1, а.с.149). Ухвалою суду від 09.12.2019 призначено у справі судову земельно-технічну експертизу, провадження у справі зупинено. Згідно Протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями, 30.07.2020р. цивільну справу №147/1307/18 (провадження 2/147/29/20) відповідно до Положення про автоматизовану систему документообігу суду, за принципом вірогідності було розподілено судді Тростянецького районного суду Вінницької області Натальчук О.А. 03.08.2020 справу прийнято до свого провадження суддею Натальчук О.А. 26.08.2020 р. на адресу суду надійшов висновок експерта за результатами проведення судової земельно-технічної та будівельно-технічної експертизи від 12.08.2020 №60-63/20-21, з додатками (т.1, а.с.203-220) Ухвалою суду від 27.08.2020 поновлено провадження у справі та призначено до розгляду у підготовчому судовому засіданні. 12.10.2020 від представника відповідача адвоката Клименко І.Ф. надійшов відзив на позовну заяву, у якому зазначено, що позовні вимоги у справі не підлягають задоволенню у зв`язку з наступним. Увесь час, протягом якого відповідач є власником будинку та земельної ділянки, він намагався у мирний спосіб вирішити питання, пов`язане з використанням належної йому земельної ділянки для проходу позивача до належної їй земельної ділянки та будинку. Жодних спорів між сторонами з цього приводу не виникало. Окрім того, [PERSON] не має можливості чинити такі перешкоди [PERSON] фізично, оскільки він не проживає постійно в Україні. В позовній заяві не зазначено позивачем наявність реальних перешкод в користуванні належною відповідачу земельною ділянкою для проходу до своєї ділянки. Також вказано, що якщо право проходу до належної їй земельної ділянки є необхідним та зрозумілим, то право проїзду гужовим та автомобільним транспортом до земельної ділянки позивачки на постійній та безоплатній основі належним чином не вмотивовано, необґрунтовано [PERSON] , та незрозуміла доцільність такого права в даному випадку на постійній безоплатній основі. Згідно плану - схеми встановлення земельного сервітуту вбачається, що відстань від забору відповідача (від провулка Макаренка 1) по земельній ділянці відповідача до земельної ділянки позивача [PERSON] складає 19,31 м. Тобто, не зрозуміло, яка доцільність встановлення права проїзду позивача по земельній ділянці відповідача, зокрема, по подвір`ю відповідача, як пропонується всіма варіантами земельно-технічної експертизи, до земельної ділянки позивачки на відстані близько 20 м. Разом з тим, відповідно до висновку експерта, за результатами проведеної судової земельно-технічної та будівельної експертизи №60-63/21-21 від 1.08.2020 р., вбачається, що експертом визначено два варіанти встановлення земельного сервітуту по земельній ділянці [PERSON] з правом проходу та правом проїзду. Але всі два варіанта є неприйнятними для відповідача, оскільки кожний з цих варіантів призведе до позбавлення власника земельної ділянки права належного користування та володіння нею, так як метою встановлення цього земельного сервітуту є встановлення позивачу права постійного переходу та проїзду гужовим та автомобільним транспортом фактично по подвір`ю відповідача, під вікнами будинку, в будь-який час, без жодних обмежень, ще й безкоштовно. Із вищезазначеного експертного висновку вбачається, що земельний сервітут з правом постійного проїзду та проходу через земельну ділянку відповідача пропонується в обох варіантах розмістити від воріт відповідача (заїзд з вулиці) до земельної ділянки відповідача (городу), довжиною 33,42 м., через все подвір`я відповідача, повз хвіртку (вхід на територію домоволодіння позивачки), до закінчення забору, яким огороджено домоволодіння позивачки. Тобто, в обох варіантах земельний сервітут пропонується встановити від воріт відповідача, через усе подвір`я, до городу відповідача, до якого позивачка ніякого відношення не має. Тому виникає запитання: куди має заїжджати позивачка по такому земельному сервітуту щодня та з якою ціллю. Отже, з врахуванням зазначеного, вважає, що такі варіанти земельного сервітут ні в якому разі не можуть бути враховані судом, при визначенні права проходу [PERSON] до належної їй земельної ділянки та домоволодіння, оскільки такі варіанти грубо порушують права [PERSON] на вільне користування майном та є неприйнятними для відповідача. Разом з тим, для здійснення проходу позивачки до належної їй земельної ділянки через земельну ділянку, належну відповідачу, є варіант проходу, який навіть не розглядався експертом та не врахований при проведенні судової земельно-технічної та будівельно-технічної експертизи. Але, даний варіант встановлення земельного сервітуту є найменш обтяжливий для відповідача, не порушуватиме його право вільно користуватись своїм майном та найбільш сприятливий для [PERSON] , оскільки вона зможе здійснювати вільний прохід до свого домоволодіння, не заважаючи при цьому відповідачу. Вважає, що такий сервітут на право проходу може бути постійним та безкоштовним, на відміну від запропонованих експертом варіантів земельного сервітуту. Зокрема, за будинком [PERSON] є можливість обладнати пішохідну доріжку до земельної ділянки позивачки, з облаштуванням для вільного та постійного проходу хвіртки в заборі відповідача. Розмір такої земельної ділянки (для проходу) складатиме: 2,0 м. в ширину та 19,31 м. в довжину, площа - 38,62 м.кв. На план-схемі, яка додається до даного відзиву на позовну заяву, зазначено дану земельну ділянку, яка пропонується відповідачем для встановлення земельного сервітуту з правом проходу позивачки до належної їй земельної ділянки. На фото №11 видно огорожу відповідача, яка будувалась [PERSON] з врахуванням необхідності облаштувати окремий прохід позивачу до її земельної ділянки та будинку через земельну ділянку відповідача, з облаштуванням хвіртки. Тобто, першу секцію огорожі з метолопрофілю є можливість переобладнувати під хвіртку. На фото 12 - 19 видно територію земельної ділянки за будинком відповідача (між будинком та огорожею з металевої сітки), яку пропонується облаштувати позивачу для проходу до належної їй земельної ділянки, без шкоди інтересам відповідача. Вважає, що запропонований варіант встановлення земельного сервітуту є найбільш доцільним та сприятливим для позивача та найменш обтяжливим для відповідача. Враховуючи зазначене, просить суд відмовити в задоволенні позовних вимог в зв`язку з недоведеністю та безпідставністю зазначених позовних вимог та стягнути з позивачки на користь відповідача понесені під час розгляду судові витрати (т.1, а.с.236-250). 19.10.2020 від позивачки надійшла заява про уточнення позовних вимог, у якій вона просить врахувати дану заяву при прийнятті рішення та вважати позовні вимоги викладеними в наступній редакції: 1. Встановити на користь [PERSON] постійний безоплатний земельний сервітут на право проходу та проїзду гужовим та автомобільним транспортом щодо земельної ділянки яка належить на праві приватної власності [PERSON] , відповідно до варіанту 2 висновку експерта; 2. зобов`язати [PERSON] виконати роботи із зменшення висоти поверхні бетонної плити каналізаційного колодязя до відмітки поверхні землі, відповідно до варіанту 2 висновку експерта (т.2, а.с.10-16). 22.10.2020 від представника позивача адвоката Мазура О.В. надійшла відповідь на відзив, в якому він зазначає, що викладені у відзиві аргументи в частині необґрунтованості позовних вимог і необхідності відмови у їх задоволенні, є безпідставними. Позивач неодноразово зверталася до Тростянецької селищної ради із заявами і скаргами щодо перешкоджання відповідачем в доступі до її земельної ділянки, на які отримувала відповідь про необхідність укладення договору сервітуту з [PERSON] . Також відповідачу було відомо про направлення йому листів із вимогою про укладення договору сервітуту, оскільки про перший лист його повідомила мати, яка отримала даного лита. Також він, коли знаходився в Україні в серпні 2019 року, ознайомився з матеріалами справи в суді. На усні звернення [PERSON] до [PERSON] щодо встановлення сервітуту, отримала відмову. Представник відповідача жодного разу не зазначала про відсутність спору щодо сервітуту на право проїзду, зазначаючи лише про відсутність спору про право проходу. У відзиві на позов належним чином не обґрунтовано і не доведено в чому саме запропоновані у висновку експерта варіанти встановлення земельного сервітуту являються надміру обтяжливими і такими, що грубо порушують права відповідача на вільне користування майном. Позивач не погоджується на запропонований представником відповідача варіант земельного сервітуту, оскільки даний варіант не враховує можливість проїзду через земельну ділянку [PERSON] , що не дає можливості забезпечити нормальне використання домоволодіння і земельної ділянки [PERSON] . У зв`язку з цим, просить задовольнити позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] про встановлення земельного сервітуту на право проходу та проїзду по земельній ділянці з урахуванням уточнених позовних вимог (т.2, а.с.18-21). 19.11.2020 від представника відповідача адвоката Клименко І.Ф. надійшов відзив на заяву про уточнення позовних вимог, в якій вона зазначає, що уточнені позовні вимоги не підлягають задоволенню. Обираючи другий варіант земельного сервітуту, позивач зазначає, що цей варіант є єдиним можливим для реалізації її права проходу та проїзду. Однак дані вимоги, грубо порушують право відповідача мирно та на власний розсуд володіти та розпоряджатися своїм майном. Обраний позивачем варіант із зобов`язанням виконати роботи зі зменшенням висоти поверхні бетонної плити каналізаційного колодязя, передбачає вчинення відповідачем додаткових дій щодо бетонної плити. Зазначає, що каналізаційний колодязь, про який зазначено в експертному висновку, та який потрібно трансформувати для зручності позивачки, згідно її позовних вимог, насправді є колодязем, в якому облаштовано насосну станцію для подачі води в будинок, тому будь-який проїзд в цій частині земельної ділянки може спричинити пошкодження обладнання для подачі води. Також відповідач категорично заперечує проти встановлення на користь [PERSON] постійного та безоплатного земельного сервітуту на право проходу та проїзду у спосіб, про який просить позивачка. Відповідач вважає, що така вимога також порушує його право на вільне та необмежене користування належною земельною ділянкою. Тому земельний сервітут може бути встановлений на сприятливих для відповідача умовах, платно та з визначенням конкретних часових обмежень та періодичності використання такого сервітуту. Враховуючи викладене, просить відмовити позивачу у задоволенні уточнених позовних вимог про встановлення постійного земельного сервітуту у зв`язку з недоведеністю та безпідставністю зазначених позовних вимог (т.1, а.с. 42-44). В судовому засіданні представник позивача, думку якого пыдтримала позивач, підтримав позовні вимоги, зазначені у заяві про збільшення позовних вимог. Просив встановити земельний сервітут на право проїзду із урахуванням варіанту №2, визначеному у висновку експерта від 12.08.2020 р. Додатково зазначили, що [PERSON] звернулася до суду за захистом своїх прав. Вона є власником домоволодіння, що розташоване по [ADDRESS] . Суміжним користувачем являється [PERSON] . З урахуванням місця розташування обох земельних ділянок, доступ до земельної ділянки позивача з дороги загального користування можливий виключно через земельну ділянку відповідача, для проходу, проїзду до власного будинку. [PERSON] та його представник не визнають позов [PERSON] , що свідчить також про те, що відповідач чинить перешкоди позивачці у проході та проїзді до свого будинку. Тобто, неможливість здійснення проїзду до будинку та земельної ділянки, не тільки порушує права позивача, але й створює небезпеку для її життя і здоров`я та життя і здоров`я її близьких. Оскільки відсутність можливості проїзду спеціальних служб являється дуже небезпечним порушенням права сторони позивача. Окрім того, ні відповідачем, ні представником відповідача не спростовано позиції [PERSON] та не підтверджено належними доказами. Відносно варіанту встановлення сервітуту зазначив, що у висновку експерта підтверджено той факт, що похід та проїзд до належних [PERSON] земельної ділянки та будинку можливий виключно через земельну ділянку, належну відповідачу. Із запропонованих експертом варіантів, найбільш підходящим і обґрунтованим є 2 варіант, який дасть можливість забезпечити повноцінний проїзд до власності [PERSON] . Окрім того представник позивача зазначив, що даний варіант сервітуту не порушує права інших осіб, зокрема відповідача, оскільки враховує усталений протягом тривалого часу порядок використання даної земельної ділянки, з яким він раніше погоджувався. Необгрунтованим є позиція відповідача щодо відсутності необхідного земельного сервітуту на право проїзду. Зазначив, що позивач [PERSON] не погоджується на запропонований представником відповідача варіант земельного сервітуту, оскільки даний варіант не враховує можливість проїзду через земельну ділянку, він запропонований всупереч висновку експерта, який визначив варіанти встановлення земельного сервітуту на підставі фактичної обстановки із дотриманням вимог НПА і відповідних нормативних документів. Представник позивача просив стягнути на користь позивача усі документально підтверджені судові витрати. Вказав, що докази понесення судових витрат ним буде подано протягом п`яти днів після ухвалення рішення по справі. Відповідач в судове засідання не з`явився. Представник відповідача в судовому засіданні в задоволенні позовних вимог просила відмовити, врахувавши її позицію викладену у відзиві на позов та у відзиві на заяву про збільшення позовних вимог. Додатково зазначила, що жодний із варіантів встановлення земельного сервітуту, зазначених у висновку експерта, не є найменш обтяжливим для власника земельної ділянки [PERSON] . Обираючи другий варіант земельного сервітуту, позивач зазначає, що цей варіант є єдиним можливим для реалізації її права проходу та проїзду до належної земельної ділянки та будинку. З таким висновком сторона відповідача категорично не погоджується. Так, обираючи даний варіант земельного сервітуту (№2), позивач зазначає, що цей варіант є «єдиним можливим» для реалізації її права проходу та проїзду до належної їй земельної ділянки та будинку через земельну ділянку, належну відповідачу [PERSON] . Разом з тим, з таким висновком позивача відповідач [PERSON] категорично не погоджується, оскільки із висновку експерта вбачається, що під час проведення судової земельно-технічної та будівельно-технічної експертизи, натурним обстеженням експерт встановив фактичні, мінімальні та максимальні відстані між виступаючими частинами конструктивних елементів існуючих будівель суміжних домоволодінь, обмежуючих зовнішні розміри земельного сервітуту при улаштуванні найменш обтяжливого варіанту проїзду (проходу) до об`єктів нерухомого майна домоволодіння [ADDRESS] . При цьому, експертом було визначено, що між прибудовою (верандою) до житлового будинку домоволодіння [ADDRESS] та господарською будівлею (сарай/гараж), що належать відповідачу [PERSON] , відстань становить від 4,03 м. до 3,85 м. Але, з урахуванням виступаючої частини бетонної плити каналізаційного колодязя (який насправді є оглядовим колодязем, в якому розміщено лічильник обліку води та технічне оснащення для подачі води до будинку відповідача), мінімальний розмір (ширина) сервітуту для улаштування проїзду (проходу) складе - 2,5 м. Дані фактичні розміри (відстані) для улаштування проїзду на транспортних засобах по земельній ділянці домоволодіння [ADDRESS] не відповідає положенню п.5.1.1. таблиці 5.2. ДБН В.2.3.-5:2018 «Вулиці та дороги населених пунктів», яким визначено мінімальну ширину смуги руху для проїзду 2,75 м. Оскільки, позивач наполягала на встановленні сервітуту з правом проходу та проїзду по земельній ділянці, що належить відповідачу до свого домоволодіння, тому експертом зроблено примітку в експертному висновку про те, що «при умові зменшення розміру (по ширині) бетонної плити каналізаційного колодязя на 0,25 м. або при умові улаштування насипу до відмітки поверхні бетонної плити каналізаційного колодязя або при умові зменшення висоти поверхні бетонної плити каналізаційного колодязя до відмітки поверхні землі, можливо встановити земельний сервітут для проїзду транспортних засобів до об`єктів нерухомого майна домоволодіння [ADDRESS] , шириною - 2,75 м.» Крім того, обраний позивачем варіант №2 земельного сервітуту з правом проходу та проїзду до домоволодіння позивача, визначений експертним висновком, з вчиненням додаткових робіт щодо виступаючої поверхні бетонного колодязя, не є безпечним для подальшої експлуатації оглядового колодязя, в якому облаштовано лічильник води та технічне оснащення для постачання води в будинок відповідача. Під час проведення експертизи, експерту не було відомо цільове призначення бетонного колодязя, біля якого облаштовано водяну колонку, який в експертному висновку зазначено як «каналізаційний», та його технічні характеристики. Тому дана обставина свідчить про те, що експертний висновок не містить достовірної інформації про об`єкт «каналізаційний колодязь», який запропоновано переобладнати з метою облаштування проїзду по ньому. Тому, вчинення запропонованих експертом додаткових дій по переобладнанню колодязя, без врахування технічних характеристик цього колодязя та господарського призначення колодязя, є недопустимим та може спричинити збитки відповідачу [PERSON] в разі пошкодження його майна. Крім того, відповідно до уточнених позовних вимог позивача (шляхом зміни предмету позову) від 16.10.2020 року, зокрема, згідно позовної вимоги №2 вбачається, що позивач просить суд зобов`язати [PERSON] виконати роботи із зменшення висоти поверхні бетонної плити каналізаційного колодязя до відмітки поверхні землі, відповідно до варіанту 2 (додаток 3) висновку експерта за результатами проведення судової земельно-технічної та будівельно-технічної експертизи №60-63/20-21 від 12.08.2020 року. Отже, дана позовна вимога свідчить про те, що предметом спору в даній справі, крім іншого, є каналізаційний колодязь, поверхню якого за вимогою позивача необхідно переобладнати. Але, відповідно до наданих відповідачем доказів у справі, а саме: Технічних умов №106 від 2017 року «На будівництво мереж водопостачання [ADDRESS] [PERSON] » вбачається, що позивачем невірно зазначено об`єкт спору. Тобто, на частині земельної ділянки, що належить відповідачу [PERSON] , по якій експерт пропонує облаштувати сервітут з правом проходу та проїзду до домоволодіння позивача, по варіанту №2, відсутній такий об`єкт як каналізаційний колодязь, який позивач просить зобов`язати відповідача переобладнати. Тому, за даних обставин, позовна вимога про зобов`язання відповідача [PERSON] вчинити певні дії щодо неіснуючого об`єкта, не може бути задоволена судом. Разом з тим, відповідач [PERSON] , з метою вирішення спору щодо визначення для позивача права проходу до домоволодіння позивача по земельній ділянці, належній відповідачу, вважає за можливе та доцільне встановити на користь позивача [PERSON] земельний сервітут на право проходу до належного їй домоволодіння через земельну ділянку, належну відповідачу, по варіанту, запропонованому відповідачем у відзиві на позовну заяву або по варіанту земельного сервітуту, зазначеному в договорі земельного сервітуту, підписаного відповідачем [PERSON] , копія якого міститься в матеріалах даної цивільної справи, а саме в т.1, а.с.21-22. Допитаний в судовому засіданні свідок [PERSON] зазначив, що перебуває з позивачем у родинних стосунках, та знає [PERSON] . Якось до нього подзвонив брат, попросив допомогти розгрузити куплений холодильник. Він приїхав допомогти і через хвіртку занести до хати. Тоді [PERSON] стояв у дворі, але ворота не відкрив. Другий раз він привіз диван і вони теж не могли його через ворота занести, бо були закриті. Город копали вручну, так як мотоблок не міг заїхати через хвіртку. Свідок [PERSON] суду пояснила, що в 1992 році мати вирішила подарувати їй 0,5 га земельної ділянки для будівництва будинку, в якому вони не проживали, оскільки жили в квартирі. Обслуговували і свою, і мамину земельну ділянку. [PERSON] приватизувала земельну ділянку в 2007 році, а в 2009 подарувала її дочці. До 2015 року вони користувалися правом проходу та проїзду до будинку, і у них була домовленість з [PERSON] , що вони приватизують прохід та проїзд у рівних долях. Однак її брат, [PERSON] приватизував земельну ділянку у 2016 році, після чого сказав, що він власник, і що хоче, те й робить. Привіз каміння для будівництва надвірних будівель, почав будуватися у 2017 році. Було не зручно ходити. Він зробив двоє воріт, свій автомобіль ставив посередині проходу та проїзду. Були перешкоди в тому, що він закривав ворота і коли хотів, тоді й давав ключ. Спільний заїзд, яким вони користувалися раніше, став його власним. Відповідача просили, щоб оформити земельний сервітут. Мати писала звернення в селищну раду, але брат відмовляється. В будинку [PERSON] проживає старенька мама і доглядальниця. Але доглядальниця їздить на лікування, до дітей, тому свідок [PERSON] допомагає у догляді за матір`ю, а брат приїжджає літом на кілька тижнів, оскільки живе в Португалії. До 2015 року ніяких проблем не було, спори почалися у 2016 році. Свідок [PERSON] суду показала, що її брат проживає разом із дружиною та сином в будинку. Поряд проживає бабуся [PERSON] . Будинок переписаний на її сина, він приїжджає раз на рік, десь на місяць, оскільки проживає в Португалії. Їй відомо, що вчиняються перешкоди зі сторони [PERSON] щодо проходу та проїзду по, належній йому земельній ділянці, до земельної ділянки, де розташоване домоволодіння позивача. Вона не може нічого привезти, купили холодильник, який у зв`язку з тим, що [PERSON] не відкрив ворота, вони заносили через хвіртку. Зорати город теж не можуть, оскільки проїзд до нього відсутній. За будинком лише метр проходу від сусіда і стежка між будинком і бабусиним будинком. Хвірткою під хатою пройти можна. Коляскою важко пройти. На даний час ворота закриті. Свідок [PERSON] повідомив, що позивач - його дружина, а відповідач - сусід. Перешкод зі сторони [PERSON] багато, чинить він їх коли приїжджає з Португалії. Він ставить машину так, щоб не можна було пройти з коляскою. Привозить каміння, будується. Для того, щоб погуляти з дитиною потрібно нести і коляску, і дитину, тому що немає як пройти. Постійно висить білизна на проході. Не можу зорати город трактором. [PERSON] поставив ворота і закрив, постійно висить замок, який замінюють, і тоді вони не можуть користуватися ключами, щоб відкрити ворота. Чинити перешкоди відповідач почав після того, як став власником земельної ділянки. Свідок [PERSON] суду пояснив, що [PERSON] була власником присадибної ділянки по [ADDRESS] . Вона виділила земельну ділянку для будівництва. Там побудували будинок для старшої доньки. На сьогоднішній день [PERSON] чинить перешкоди доньці в користуванні проходом та проїздом. Коли приїжджає, проводить будівництво, неможливо пройти чи коляскою проїхати. Ворота закриває на ключ. Купили диван, але не було ключа і їм довелося його розбирати, щоб занести через хвіртку. [PERSON] ставить машину так, що можна пройти лише боком. Не можна заїхати на город, не можна викачати вигрібну яму. [PERSON] звертався до [PERSON] , щоб він дав право проходу та проїзду до хати дочки, на що останній посміхнувся і сказав, що це його проблеми. До 2015 року всі жили дружно як одна сім`я. Зазначив, що позаду хати неможливо зробити проїзд, оскільки там зсув ґрунту. Між гаражем і насосною маленький проїзд, однак якщо люк, який розташований над рівнем землі на відстані 20 см. опустити, то проїзд збільшиться. В судовому засіданні також було допитано експерта Вінницького відділення КНДІСЕ [PERSON] , який повідомив, що має стаж експерта з 1999 року. Під час проведення експертизи, а саме під час огляду було проведено натурообстеження домоволодіння та домоволодінь, які розташовані поруч. У висновку зазначені декілька варіантів встановлення проїзду на транспортних засобах та проходу, інші варіанти не будуть відповідати земельному сервітуту. Зазначив, що перший варіанти буде найменш обтяжливим для відповідача, однак це буде варіант лише для проходу, оскільки відсутня достатня ширина для проїзду. Другий варіант, якщо провести додаткові роботи за згодою власника, можна влаштувати проїзд. Мінімальна ширина смуги руху в одному напрямку для будь-якого транспорту становить 2,75 м., але все можна обмежити в умовах сервітуту. Сам колодязь ним не досліджувався, однак ззовні він зроблений з цегли та накритий бетонною плитою. Для невеликих транспортний засобів даний проїзд можна використовувати без шкоди колодязю. Вказав, що не може відповісти на запитання чи зашкодить трактор чи великий вантажний автомобіль. Окрім того зазначив, що споруда, яка знаходиться на ділянці відповідача незаконно побудована, так як не введена в експлуатацію. Сам по собі прохід за будинком, про який зазначає представник відповідача, дуже малий для обслуговування, що не потрібно власникам. Зауважив, що умовами сервітуту може бути обмежено вплив транспортних засобів на забудову. Без сервітуту власники земельних ділянок не зможуть у повній мірі користуватися своїми домоволодіннями. [PERSON] пояснив, що він розглянув усі можливі варіанти та надав їх суду. Вислухавши пояснення учасників справи, дослідивши письмові докази по справі, суд дійшов наступного висновку. Згідно ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. У ч. 1 ст. 5 ЦПК України встановлено, що, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Частиною 4 ст. 10 ЦПК України і ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» на суд покладено обов`язок під час розгляду справ застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України (далі - Конвенція) та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права. Згідно із практикою ЄСПЛ змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і, відповідно, правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно приводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і докази не збирає. Судом встановлено, що [PERSON] , на підставі Держаного акту серії ЯГ №479869, виданого 08.08.2008 р., належить право власності на земельну ділянку площею 0,0537 га у межах згідно з планом, що розташована в [ADDRESS] для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, кадастровий номер земельної ділянки 0524155100:02:007:0035 (т.1, а.с.8). Згідно договору дарування земельної ділянки від 03.07.2009 р., укладеного між [PERSON] та [PERSON] , дарувальник передає безоплатно у власність доньці, а обдаровувана приймає у власність належну дарувальнику на праві приватної власності земельну ділянку площею 0,0537 га, кадастровий номер 0524155100:02:007:0035. Даний договір посвідчено приватним нотаріусом Тростянецького районного нотаріального округу Вінницької області Вихватнюк Л.А. та зареєстровано в реєстрі за №916 (т.1, а.с.9). Окрім того, [PERSON] на підставі договору дарування від 31.10.2008 р. передала безоплатно у власність [PERSON] цілий житловий будинок площею 88,1 кв.м., що розташований в [ADDRESS] . Договір дарування зареєстровано в реєстрі за №3055 (т.1, а.с.10). Рішенням Тростянецького районного суду Вінницької області від 06.08.2012 р. розірвано шлюб між [PERSON] та [PERSON] . Після розірвання шлюбу позивачці залишено дошлюбне прізвище « [PERSON] » (т.1, а.с.30,31). 31.12.2012 р. [PERSON] зареєструвала право власності на житловий будинок [ADDRESS] , що підтверджується витягом про державну реєстрацію прав, виданого КП «Тульчинське міжрайонне бюро технічної інвентаризації», номер витягу 36714614 (т.1, а.с.11). Згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 09.03.2017 р., [PERSON] з 24.12.2015 р. на праві приватної власності належить земельна ділянка площею 0,1162 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), що розташована за адресою: [ADDRESS] , кадастровий номер земельної ділянки 0524155100:02:007:0133 (т.1, а.с.12). Відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 27.01.2020 р., [PERSON] на праві приватної власності належить житловий будинок загальною площею 66,9 кв.м., що розташований за адресою: [ADDRESS] (т.1, а.с.241). В матеріалах справи наявна копія акту прийому-передачі межових знаків на зберігання від 24.06.2015 р. на земельну ділянку площею 0,1162 га, наданої [PERSON] для будівництва та обслуговування житлового будинку. Даний акт підписаний Тростянецьким селищним головою та власниками (користувачами) суміжних земельних ділянок. Разом з тим, підпис [PERSON] у акті від 24.06.2015 р. відсутній (т.1, а.с.18-20). До матеріалів позовної заяви додано копію договору про встановлення земельного сервітуту від 20.08.2015 р. та додаток 1 до договору із планом земельної ділянки [PERSON] . Згідно якого, земельний сервітут може бути встановлено на право проходу та проїзду на велосипеді (07.01); право проїзду на транспортному засобі по наявному шляху (07.02) (т.1, а.с.21,22). Судом встановлено, що в серпні 2016 року [PERSON] зверталася зі скаргою до Тростянецької селищної ради щодо вирішення питання про спільне користування заїздом до будинку разом з [PERSON] . Листом від 16.08.2016 р. селищним головою роз`яснено, що для зручного та безперешкодного заїзду та проходу до житлового будинку, [PERSON] може використовувати земельну ділянку, що перебуває у власності [PERSON] , уклавши з ним договір сервітуту, як з власником земельної ділянки (т.1, а.с.23). У січні та серпні 2018 року [PERSON] зверталася до [PERSON] з листом, надісланим за місцем його реєстрації, з проханням надати згоду та укласти договір сервітуту на право проходу і проїзду через належну йому земельну ділянку до її ділянки та землеволодіння (т.1, а.с.24-27). Відповідач категорично заперечує, що отримував вищезазначені листи, оскільки на території України не проживає, що підтверджується заявою АТ [PERSON] ( [ADDRESS] , що [PERSON] працює на їх вищевказаному підприємстві (т.1, а.с.141, 142). Судом встановлено, що сторони в добровільному порядку не досягли згоди на користування земельною ділянкою відповідача, що не дає змоги [PERSON] повноцінно обслуговувати свій житловий будинок та господарські будівлі. На виконання вимог ухвали суду від 09.12.2019 р. експертом Вінницького відділення КНДІСЕ проведено судово земельно-технічну та будівельно-технічні експертизи. Висновком експертного дослідження від 12.08.2020 №60-63/20-21 (т.1 а.с. 203-220) констатовано, що можливість проходу і проїзду на транспортних засобах з дороги загального користування до об`єктів нерухомого майна, розташованих на земельній ділянці з кадастровим номером 0524155100:02:007:0035, по [ADDRESS] , можливий виключно через земельну ділянку з кадастровим номером 0524155100:02:007:0133, по [ADDRESS] . На підставі проведеного дослідження, враховуючи вимоги нормативно-правових актів з питань землеустрою, наявні матеріали та результати проведеного натурного обстеження, конфігурацію меж земельних ділянок, яка відповідає наданої кадастрової документації, на розгляд суду пропонуються найменш обтяжливі варіанти встановлення земельного сервітуту на земельну ділянку площею 0.1162га. з кадастровим номером 0524155100:02:007:0133 по [ADDRESS] , на право проходу (В1) та права проходу і проїзду на транспортних засобах (В2) до об`єктів нерухомого майна розташованих на земельній ділянці площею 0.0537га. з кадастровим номером 0524155100:02:007:0035 по [ADDRESS] . Дані варіанти встановлення земельного сервітуту наведені у дослідній частині висновку (Варіанти 1, 2) та відображені на план-схемах у Додатках 2, 3 до висновку. Окрім того, в примітці висновку зазначено, що при умові зменшення розміру (по ширші) бетонної плити каналізаційного колодязя на 0.25м. або при умові улаштування насипу до відмітки поверхні бетонної плити каналізаційного колодязя або при умові зменшення висоти поверхні бетонної плити каналізаційного колодязя, до відмітки поверхні землі, можливо встановити земельний сервітут для проїзду транспортних засобів до об`єктів нерухомого майна домоволодіння [ADDRESS] , шириною -2,75 м. (дивись Варіант 2 у додатку 3 до висновку). Також експертом зазначено, що встановлення земельного сервітуту не веде до позбавлення власника земельної ділянки, щодо якої встановлений земельний сервітут, прав володіння, користування та розпорядження нею та здійснюється способом, найменш обтяжливим для власника земельної ділянки, щодо якої він встановлений. План-схема можливого найменш обтяжливого варіанту (варіант №1) встановлення земельного сервітуту на земельну ділянку з кадастровим номером 0524155100:02:007:0133 по [ADDRESS] , на право проходу до об`єктів нерухомого майна розташованих на земельній ділянці площею 0.0537га. з кадастровим номером 0524155100:02:007:0035 по [ADDRESS] , відображена у додатку 2 до висновку (даний варіант враховує параметри сервітуту відображеного у Договорі про встановлення земельного сервітуту від 20.08.2015). План-схема можливого найменш обтяжливого варіанту встановлення земельного сервітуту на земельну ділянку з кадастровим номером 0524155100:02:007:0133 по [ADDRESS] , на право проходу та проїзду на транспортних засобах до об`єктів нерухомого майна, що розташовані на земельній ділянці площею 0,0537 га з кадастровим номером 0524155100:02:007:0035 по [ADDRESS] з можливістю нормального користування житловим будинком і здійснення догляду за ним, відображена у додатку 3 до висновку (у даному варіанті необхідно врахувати обмеження наведені у примітці на арк.№21 дослідній частини даного висновку). Позивач просить встановити на користь [PERSON] постійний безоплатний земельний сервітут на право проходу та проїзду гужовим та автомобільним транспортом щодо земельної ділянки, яка належить на праві приватної власності [PERSON] , відповідно до варіанту 2 висновку експерта. Представник відповідача категорично заперечує проти встановлення земельного сервітуту відповідно до варіанту 2, запропонованого експертом, однак погоджується на варіант запропонований відповідачем у відзиві на позовну заяву, який не розглядався експертом (за будинком можна облаштувати пішохідну доріжку до земельної ділянки позивача ) або по варіанту земельного сервітуту, зазначеному в договорі земельного сервітуту, підписаного відповідачем [PERSON] . Згідно із ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно із частиною першою статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. У практиці Європейського суду з прав людини (серед багатьох інших, рішення ЄСПЛ у справах «Спорронґ і Льоннрот проти Швеції» від 23 вересня 1982 року, «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства» від 21 лютого 1986 року, «Щокін проти України» від 14 жовтня 2010 року, «Сєрков проти України» від 07 липня 2011 року, «Колишній король Греції та інші проти Греції» від 23 листопада 2000 року, «Булвес» АД проти Болгарії» від 22 січня 2009 року, «Трегубенко проти України» від 02 листопада 2004 року, «East/West Alliance Limited» проти України» від 23 січня 2014 року) напрацьовано три критерії, які необхідно оцінювати на предмет сумісності заходу втручання у право особи на мирне володіння майном із гарантіями статті 1 Першого протоколу, а саме: чи є втручання законним; чи переслідує воно «суспільний», «публічний» інтерес; чи є такий захід (втручання в право на мирне володіння майном) пропорційним визначеним цілям. ЄСПЛ констатує порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, якщо хоча б одного критерію не буде додержано. Відповідно до п.е ч. 1 ст. 91 Земельного кодексу України (далі ЗК) власники земельних ділянок зобов`язані дотримуватися правил добросусідства та обмежень, пов`язаних з встановленням земельних сервітутів та охоронних зон. Згідно із п. г ч. 1 ст. 96 ЗК України землекористувачі зобов`язані не порушувати прав власників суміжних земельних ділянок та землекористувачів. Статтею 98 ЗК України визначено, що право земельного сервітуту - це право власника або землекористувача земельної ділянки на обмежене платне або безоплатне користування чужою земельною ділянкою (ділянками). Земельні сервітути можуть бути постійними і строковими. Встановлення земельного сервітуту не веде до позбавлення власника земельної ділянки, щодо якої встановлений земельний сервітут, прав володіння, користування та розпорядження нею. Земельний сервітут здійснюється способом, найменш обтяжливим для власника земельної ділянки, щодо якої він встановлений. Види земельних сервітутів визначено у ст. 99 ЗК України, зокрема, власники або землекористувачі земельних ділянок чи інші заінтересовані особи можуть вимагати встановлення таких земельних сервітутів: а) право проходу та проїзду на велосипеді; б) право проїзду на транспортному засобі по наявному шляху; в) право на розміщення тимчасових споруд (малих архітектурних форм); в-1) право на будівництво та розміщення об`єктів нафтогазовидобування; в-2) право на розміщення об`єктів трубопровідного транспорту; в-3) право на користування земельною ділянкою для потреб дослідно-промислової розробки родовищ бурштину, інших корисних копалин загальнодержавного значення та/або видобування бурштину, інших корисних копалин загальнодержавного значення, за умови що при цьому не порушуються права землевласника, передбачені статтею 98 цього Кодексу; г) право прокладати на свою земельну ділянку водопровід із чужої природної водойми або через чужу земельну ділянку; г-1) право розміщення (переміщення, пересування) об`єктів інженерної інфраструктури меліоративних систем; ґ) право відводу води зі своєї земельної ділянки на сусідню або через сусідню земельну ділянку; д) право забору води з природної водойми, розташованої на сусідній земельній ділянці, та право проходу до природної водойми; е) право поїти свою худобу із природної водойми, розташованої на сусідній земельній ділянці, та право прогону худоби до природної водойми; є) право прогону худоби по наявному шляху; ж) право встановлення будівельних риштувань та складування будівельних матеріалів з метою ремонту будівель та споруд; з) інші земельні сервітути. У пункті 22-2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 16 квітня 2004 року №7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» роз`яснено судам, що види земельних сервітутів, які можуть бути встановлені рішенням суду, визначені статтею 99 ЗК України і цей перелік не є вичерпним. Встановлюючи земельний сервітут на певний строк чи без зазначення строку (постійний), суд має враховувати, що метою сервітуту є задоволення потреб власника або землекористувача земельної ділянки для ефективного її використання; умовою встановлення є неможливість задовольнити такі потреби в інший спосіб, і в рішенні суд має чітко визначити обсяг прав особи, що звертається відносно обмеженого користування чужим майном. Отже, закон вимагає від позивача надання суду доказів того, що нормальне використання своєї власності неможливе без обтяження сервітутом чужої земельної ділянки. При цьому слід довести, що задоволення потреб позивача неможливо здійснити будь-яким іншим способом. Земельний сервітут може бути встановлений договором, законом, заповітом або рішенням суду. Сервітут може належати власникові (володільцеві) сусідньої земельної ділянки, а також іншій конкретно визначеній особі (особистий сервітут). Земельний сервітут може бути встановлений договором між особою, яка вимагає його встановлення, та власником (володільцем) земельної ділянки. Земельний сервітут підлягає державній реєстрації в порядку, встановленому для державної реєстрації прав на нерухоме майно (стаття 100 ЗК України). Відповідно до статті 401 ЦК України право користування чужим майном (сервітут) може бути встановлене щодо земельної ділянки, інших природних ресурсів (земельний сервітут) або іншого нерухомого майна для задоволення потреб інших осіб, які не можуть бути задоволені іншим способом. Сервітут може належати власникові (володільцеві) сусідньої земельної ділянки, а також іншій особі, конкретно визначеній особі (особистий сервітут). Згідно з частинами першою, третьою статті 402 ЦК України сервітут може бути встановлений договором, законом, заповітом або рішенням суду. У разі недосягнення домовленості про встановлення сервітуту та про його умови спір вирішується судом за позовом особи, яка вимагає встановлення сервітуту. Статтею 404 ЦК України передбачено, що право користування чужою земельною ділянкою або іншим нерухомим майном полягає у можливості проходу, проїзду через чужу земельну ділянку, прокладання та експлуатації ліній електропередачі, зв`язку і трубопроводів, забезпечення водопостачання, меліорації тощо. Особа має право вимагати від власника (володільця) сусідньої земельної ділянки, а в разі необхідності - від власника (володільця) іншої земельної ділянки надання земельного сервітуту. Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Тлумачення наведених положень цивільного і земельного законодавства України свідчить про те, що земельний сервітут може бути встановлений судом за позовом особи, яка вимагає встановлення сервітуту, у разі недосягнення домовленості між цією особою та власником (володільцем) земельної ділянки. У постанові від 14 листопада 2019 року у справі №131/1423/15-ц (провадження №61-19117 св 18) Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду звернув увагу на те, що встановлюючи земельний сервітут на певний строк чи без зазначення строку (постійний), суд має враховувати, що правове регулювання дій щодо встановлення сервітуту має здійснюватися виключно між власником (володільцем) земельної ділянки та особою, яка має намір нею користуватися (правовий висновок, викладений у постанові Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 01 листопада 2018 року у справі № 642/3165/17 (провадження № 61-14776св18); метою сервітуту є задоволення потреб власника або землекористувача земельної ділянки для ефективного її використання; умовою встановлення є неможливість задоволення такої потреби в інший спосіб, тобто якщо власник земельної ділянки відмовляється укласти угоду про встановлення земельного сервітуту або сторони не можуть дійти згоди про його умови. Зазначене узгоджується з роз`ясненнями, наданими судам у пункті 22-2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 16 квітня 2004 року №7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ». Аналогічний висновок викладено також у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 20 травня 2020 року у справі №308/8156/14-ц (провадження № 61-25774св18). Важливим є те, що зверненню до суду з позовом щодо встановлення сервітуту має передувати письмове звернення до власника сусідньої земельної ділянки з пропозицією щодо укладення договору сервітуту. Як встановлено по справі, сторони є власниками суміжних ділянок та житлових будинків. З урахуванням місця розташування обох земельних ділянок, доступ до земельної ділянки позивача з дороги загального користування можливий виключно через земельну ділянку відповідача. Тростянецька селищна рада на звернення [PERSON] зазначала про те, що для зручного і безперешкодного заїзду і проходу до будинку позивача необхідно укласти договір сервітуту (т.1, а.с.23). З метою вирішення проблеми і встановлення сервітуту на право проходу і проїзду до своєї земельної ділянки і житлового будинку, у [PERSON] направила на ім`я відповідача відповідний лист - пропозицію до укладення договору земельного сервітуту, проте відповіді на нього вона не отримала. В подальшому позивач повторно звернулась до [PERSON] з листом від 16.08.2018 р. з пропозицією укласти договір сервітуту (т.1, а.с.24-27). Тобто позивач намагалася вирішити питання про встановлення земельного сервітуту у добровільному порядку. Сторони домовленості не досягли і відповідач не надав жодної відповіді на вказані листи позивачки. Отже, матеріалами справи та показаннями свідків, підтверджується, що право позивача на повноцінне використання свого житлового будинку та земельної ділянки неможливе без обтяження сервітутом земельної ділянки відповідача, оскільки задоволення потреб [PERSON] неможливо здійснити в інший спосіб. Крім того, судом не здобуто доказів, які б могли свідчити, що встановлення безоплатного земельного сервітуту відносно спірної земельної ділянки буде надмірно обтяжливим для відповідача. При цьому, судом взяті до уваги та досліджені надані учасниками справи докази, їм надана належна правова оцінка, у результаті чого встановлено, що пішого проходу та під`їзного шляху до земельної ділянки [PERSON] немає, у зв`язку із чим доцільним і належним є встановлення земельного сервітуту через земельну ділянку [PERSON] . Вирішуючи спір, суд бере до уваги надані експертом варіанти за результатами проведення судової земельно-технічної та будівельно-технічної експертизи №60-63/20-21 від 12.08.2020 року, оскільки вини проведені відповідно до вимог нормативно-правових актів з питань землеустрою, та вважає, що варіант №2 висновку експерта від 12.08.2020 №60-63/20-21 (додаток 3 до висновку експерта) найбільшою мірою захистить права позивача, за захистом яких остання звернулася до суду. Суд критично оцінює позицію сторони відповідача про те, що на користь позивача [PERSON] можливо встановити земельний сервітут на право проходу до належного їй домоволодіння через земельну ділянку, належну відповідачу, по варіанту, запропонованому відповідачем у відзиві на позовну заяву, зокрема за будинком відповідача [PERSON] , з облаштуванням пішохідної доріжки для вільного та постійного проходу або по варіанту земельного сервітуту, зазначеному в договорі земельного сервітуту, підписаного відповідачем [PERSON] , оскільки дані варіанти передбачають виключно право проходу до земельної ділянки позивача. Крім того щодо облаштування проходу позаду житлового будинку відповідача, як з наданих суду фототаблиць,так і з показань свідків вбачається наявність перешкод у вигляді забору та фундаменту висотою понад 1,5 м. Окрім того, ні відповідач, ні його представник не клопотали перед судом про призначення додаткової експертизи із урахуванням їх запропонованих варіантів. Також, суд звертає увагу,що до матеріалів позовної заяви додано копію договору про встановлення земельного сервітуту від 20.08.2015 р. та додаток 1 до договору із планом земельної ділянки [PERSON] (т.1, а.с.21,22). Згідно якого, земельний сервітут встановлено на право проходу та проїзду на велосипеді (07.01; право проїзду на транспортному засобі по наявному шляху (07.02). Даний договір підписаний землевласником [PERSON] , підпис землекористувача [PERSON] відсутній, що може свідчити про незгоду останньої із варіантом запропонованим відповідачем. Крім того, у судовому засіданні представник відповідача вказує, що [PERSON] не чинить перешкод позивачці, однак зазначає, що не погоджується на те, що [PERSON] має право проїжджати через його домогосподарство і не погоджується із варіантами, які запропонував експерт, що є суперечливим. Позиція представника відповідача, адвоката Клименко І.Ф., про те, що експертний висновок не містить достовірної інформації про об`єкт «каналізаційний колодязь», який запропоновано переобладнати з метою облаштування проїзду по ньому, та вчинення додаткових дій по переобладнанню колодязя, без урахування його технічних характеристик, не заслуговують на увагу, оскільки надані нею докази подані в порушення строків визначених ЦПК України та не дають можливість ідентифікувати, що саме цей колодязь, який відображений у висновку експерта, зазначений у даних доказах. Крім того, у даних документах наявні рекомендація про встановлення лічильника на глибині 1,3 м, що суперечить твердженню представника позивача, що зменшення висоти колодязя до рівня землі, може призвести до порушення його експлуатації. Судом критично оцінено також твердження представника відповідача про те, що даний колодязь є оглядовим, а не каналізаційним, однак, на думку суду, нею невірно трактовано те, що каналізаційний колодязь є колодязем для зливу нечистот, як було вказано під час судових дебатів, оскільки поняття "каналізаційний колодязь" не визначено чинним законодавством, однак зустрічається у різних нормативних актах, як такий, що служить для належної експлуатації комунікацій у тому числі як мережі водопостачання, так і електромережі. Також суд звертає увагу на те, що ухвалою суду від 26.02.2019 р. було відкрито провадження у даній справі та запропоновано відповідачу, відповідно до вимог ст.178 ЦПК України подати до суду відзив на позов разом з усіма письмовими та електронними докази (які можливо доставити до суду), висновки експертів і заяви свідків, що підтверджують заперечення проти позову до суду з підтвердженням направлення позивачу копії відзиву та доданих до нього документів. Копія ухвали та копія позовної заяви була надіслана відповідачу за місцем його реєстрації. 23.08.2019 р. від [PERSON] надійшла письмова заяві, в якій він зазначив, що за місцем реєстрації не проживає, оскільки фактично працює і проживає в Португалії, а до смт.Тростянця приїздить у відпустку. Тобто, станом на 23.08.2019 р. відповідачу було відомо, що в Тростянецькому районному суді Вінницької області розглядається справа за позовом [PERSON] до нього про встановлення земельного сервітуту. Однак відповідач не скористався своїм правом на подання відзиву. Відзив на позовну заяву від [PERSON] було подано його представником, адвокатом Клименко І.Ф., 12.10.2020 р., тобто з порушенням строків, визначених ЦПК України. Клопотань про поновлення строку на подання відзиву до суду не надходило. Відповідно до листа Пленуму ВССУ за № 24-150/0/4-13 від 28.01.2013 «Про практику застосування судами законодавства під час розгляду цивільних справ про захист права власності та інших речових прав», за наявності кількох варіантів сервітуту в кожному випадку суд повинен вибрати найменш обтяжливий. Власник земельної ділянки, щодо якої встановлено земельний сервітут, має право на відшкодування збитків, заподіяних встановленням земельного сервітуту (частина четверта статті 101 ЗК). Іншими словами, встановлення сервітуту на законних підставах не звільняє особу, на користь якої встановлено земельний сервітут, від обов`язку відшкодувати збитки, заподіяні встановленням такого сервітуту, незалежно від того, є сервітут платним або безплатним. У зазначеній категорії справ склалася наступна судова практика: суд зобов`язує відповідача укласти договір з позивачем у тому випадку, якщо обидві сторони не проти встановлення сервітуту в принципі, проте не змогли дійти згоди щодо умов договору (на думку господарських судів, такі обставини підтверджуються листуванням сторін про напрям проектів договорів, протоколами розбіжностей). Якщо ж відповідач взагалі відмовляється від встановлення сервітуту, то суд встановлює його своїм рішенням. Відповідно до вимог частини третьої статті 403 ЦК особа, що користується сервітутом, зобов`язана вносити плату за користування майном, якщо інше не встановлено договором, законом, заповітом або рішенням суду. Визначення плати належить до компетенції сторін. Безкоштовне використання сервітуту має бути встановлено в договорі, законі або рішенням суду. Досить поширеною є практика, коли відповідач категорично відмовляється від встановлення сервітуту. Будь-які пропозиції відповідача щодо розмірів плати за сервітут можуть бути розцінені як згода відповідача на встановлення сервітуту. Водночас неподання пропозицій призводить до того, що суд встановлює безоплатний сервітут. Вирішення цієї проблеми залежить від тактичних дій представника відповідача в суді. Таким чином, суд дійшов висновку, що позивачем доведено належними та допустимими доказами обставини щодо необхідності встановлення земельного сервітуту безпосередньо через земельну ділянку [PERSON] , зокрема [PERSON] доведено неможливість нормального використання належного їй майна без встановлення земельного сервітуту у судовому порядку, а також необхідність захисту у такий спосіб її порушеного права. На протилежне представником відповідача не обгрунтовано, які саме права відповідача будуть порушені у разі встановлення сервітуту, який є предметом позовних вимог. Зокрема не зазначено, яким чином у разі проходу чи проїзду позивача та членів її сім`ї по земельній ділянці відповідача, останній буде позбавлений можливості використовувати її за цільовим призначенням. Разом із зазначеним суд приймає до уваги, що ні відповідач у своїх письмових заявах, ні його представник у судовому засіданні не зазначали про можливість встановлення плати за сервітутом. Оцінивши допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів суд дійшов висновку, що позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню. Разом з тим, суд вважає за необхідне зазначити, що в матеріалах справи, а саме з документів наданих сторонами, наявні суперечності з приводу розташування земельних ділянок. А тому, в резолютивній частині рішення слід зазначити адресу розташування земельних ділянок, відповідно до правовстановлюючих документів. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Згідно із ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку із розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів. рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. Враховуючи те, що представником позивача, адвокатом [PERSON] О.В., в судовому засіданні було повідомлено про надання доказів про оплату витрат, які сторона понесла у зв`язку з розлядом справи після ухваленні рішення у справі, суд не вирішує питання розподілу судових витрат.

Outcome: approved