Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-16 00:00:00

В лютому 2016 року позивач [PERSON] звернувся до Шевченківського районного суду м.Києва із позовом до Приватного акціонерного товариства «Страхова група «ТАС» (надалі по тексту Відповідач), де просив суд про визнання страхового полісу №UA-078/11604572 від 04.09.2015 року недійсним та про стягнення на його користь матеріальних збитків в сумі - 985 грн., а саме за оплату страхового полісу- 425 грн., паливо по чеку -350 грн. , поштові витрати - 10 грн. та юридичні послуги - 200 грн. Свої позовні вимоги [PERSON] (надалі по тексту - Позивач) обґрунтовує тим, що 04.09.2015 року в м.Каланчак Херсонської області він був зупинений прикордонниками та їх вимогу під дулом автоматів був вимушений придбати та оплатити страховий поліс в сумі - 425 грн., хоча він як учасників бойових дій звільнений від усіх видів страхування. Вказаний страховий поліс був виписаний із чисельними порушення як із невірним зазначенням номерного знаку автомобіля позивача, так і місця страхування як м.Херсон, тоді як позивач перебував в м.Армянськ. При звернення до відповідача із вимогою про повернення коштів за страховий поліс, необхідності в придбанні якого не було, позивач отримав відмову, а тому звернувся за захистом свого порушеного права до суду із цим позовом. Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити в повному обсязі з викладених у позові підстав, зазначивши, що його примусили укласти договір страхування та до підписання полісу страхування на кордоні із АР Крим. Представник відповідача в судовому засіданні проти задоволення позову заперечував, підтримавши свої письмові заперечення, зазначивши, що вказаний страховий поліс було укладено із позивачем за його згодою у відповідності до ст.627,628 ЦК України, про що свідчить підпис у полісі. Позивач мав право за укладеним із ним страховим полісом міжнародного обов»язкового страхування відвідати будь-яку країну СНГ, що визначена у ньому, а його укладення не передбачає жодних пільг, що виключає задоволення позову в частині стягнення коштів. Погоджені у полісі умови щодо номерного знаку автомобіля позивача та його місце укладення вказують на його відповідність зазначенням таких даних, а відмовити в укладення такого договору відповідач не міг. Повернення страхового платежу після закінчення його дії не відповідає вимог ст.18 Закону України «Про обов»язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», а тому позов в цілому задоволенню не підлягає. Заслухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з огляду на наступне. За правилами ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Перевіряючи обставини справи, судом встановлено, що 04.09.2015 року о 00.00 год. в м.Херсон між сторонами було укладеного договір обов»язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів на умовах міжнародної системи автострахування «Зелена карта» із строком дії з 05.09.2015 року по 19.09.2015 року, за оформлення якого позивач вніс оплату в сумі - 425 грн.. Вказаний поліс був підписаний сторонами, що вказує на погодження ними із всіма зазначеними у ньому істотними умовами. Договором, за положеннями ст.626 ЦК України, є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Статтею 627 ЦК України, передбачено, що відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладанні договору, виборі контрагента та визначені умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Отже, свобода договору означає право громадян або юридичних осіб вступати чи утримуватися від вступу у будь-які договірні відносини. Свобода договору проявляється також у можливості наданій сторонам визначити умови такого договору. Таким чином, договір (поліс) був укладений з урахуванням волевиявлення позивача, оскільки підпис на договорі є доказом того, що сторони погодилися з його умовами. Крім того, суд вважає, що укладаючи договір, будь-яка сторона повинна була уважно з'ясувати, на яких умовах він укладається, а тому з власної ініціативи на момент отримання полісу визначити для себе правила подальшої поведінки, які в подальшому не можуть безпідставно змінюватися на вимогу однієї зі сторін договору. Таким чином, позивач уклав вказаний договір страхування на свій власний розсуд, погодившись із зазначеним у ньому як номерним знаком його автомобіля, так і місцем його складання. Обгрунтовуючи свої позовні вимоги [PERSON] зазначив про необхідність визнання вказаного полісу недійним, у зв»язку із тим, що він уклав його під дулом автоматів невідомих осіб, хоча насправді наміру його укладати він не мав. Згідно ч.ч. 1, 3, 5 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. За умовами ч.1 ст.231 ЦК України правочин вчинений особою проти її справжньої волі внаслідок застосування до неї фізичного або психічного тиску з боку другої сторони або з боку іншої особи, визнається судом недійсним. Згідно роз'яснень п. 19, 21 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06.11.2009 р. "Про судову практику в справах про визнання правочинів недійсними" відповідно до статей 229 - 233 ЦК правочин, вчинений під впливом помилки, обману, насильства, зловмисної домовленості представника однієї сторони з другою стороною або внаслідок впливу тяжкої обставини, є оспорюваним. Обставини, щодо яких помилилася сторона правочину (стаття 229 ЦК), мають існувати саме на момент вчинення правочину. Особа на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним повинна довести, що така помилка дійсно мала місце, а також що вона має істотне значення. Не є помилкою щодо якості речі неможливість її використання або виникнення труднощів у її використанні, що сталося після виконання хоча б однією зі сторін зобов'язань, які виникли з правочину, і не пов'язане з поведінкою іншої сторони правочину. Не має правового значення помилка щодо розрахунку одержання користі від вчиненого правочину. Помилка внаслідок власного недбальства, незнання закону чи неправильного його тлумачення однією зі сторін не є підставою для визнання правочину недійсним. При вирішенні спорів про визнання недійсним правочину, вчиненого особою під впливом насильства (стаття 231 ЦК), судам необхідно враховувати, що насильство має виражатися в незаконних, однак не обов'язково злочинних діях. Насильницькі дії можуть вчинятись як стороною правочину, так і іншою особою - як щодо іншої сторони правочину, так і щодо членів її сім'ї, родичів тощо або їх майна. Між тим, суд не знаходить підстав для задоволення вимог позивача та визнання договору страхування (полісу) від 04.09.2015 року недійсним з наведених позивачем підстав, оскільки наведені ним обставини для визнання вказаного договору недійсним є лише припущенням, не підтверджуються жодними доказами у розумінні ст.ст.58-59 ЦПК України щодо укладення договору під примусом чи внаслідок помилки, що виключає можливість задовлення вказаного позову про визнання такого правочину недійсним згідно ст.ст.203, 229,231 ЦК України. Підстав для стягнення з відповідача коштів страхового платежу суд не вбачає з огляду на наступне. Так, позивач є учасником бойових дій, що підтверджується посвідченням серії [NUMBER] від 08.02.2012 року, на якого розповсюджуються відповідні пільги. Згідно вимог ст.13 Закону України «Про обов»язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» учасники бойових дій та інваліди війни, що визначені законом які особисто керують належними їм транспортними засобами … звільняються від обов»язкового страхування цивільно-правової відповідальності на території України. Як вже зазначено вище, то між сторонами було укладено за згодою позивача договір міжнародного страхування «Зелена карта», на який визначені пільги у ст.13 Закону України «Про обов»язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» не розповсюджуються, що обґрунтовує законність дій представника відповідача про отримання коштів страхового платежу від позивача при укладення вказаного договору. Крім того, згідно п.18.1.1 ст.18 Закону України «Про обов»язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» дія договору обов»язкового страхування цивільно-правової відповідальності може бути достроково припинена за письмовою вимогою страхувальника не пізніше, ніж за 30 днів до дати припинення дії договору страхування. Вимогами ж п.18.2 вказаного Закону визначено, що у разі дострокового припинення вказаного договору страховик вилучає страховий поліс та анулює його і за умови відсутності виплат страхового відшкодування за цим договором повертає страхувальнику частку страхового платежу. З врахуванням вказаних обставин та того, що на час отримання відповідачем вимоги позивача про припинення дії договору, строк його дії закінчився, тому за умовами ст.18 Закону підстав для повернення страхового платежу в сумі - 425 грн. на користь позивача суд не вбачає, а тому позов про стягнення таких коштів задоволенню не підлягає. Позовні вимоги в частині стягнення коштів на пальне, поштові витрати позивачем також не доведено та не надано жодних доказів тому, що вказані витрати понесені позивачем у зв»язку із розглядом цієї справи. Згідно з ч. 3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до статті 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього кодексу. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності (частина 1,3 статті 212 ЦПК України). Оскільки стороною позивача в судовому засіданні не було доведено жодними належними і допустимими доказами підстави для визнання договору (полісу) страхування недійсним, необхідності стягнення коштів страхового платежу та інших коштів, а рішення суду не може ґрунтуватися на припущеннях, тому позовні вимоги в цілому є необґрунтованими та не підлягають. На підстав викладеного,

Outcome: dismissed