Jurisdiction: civil
Date: 2014-08-25 00:00:00

Позивач - [PERSON] звернулася в своїх інтересах та і інтересах недієздатної [PERSON] з позовом до відповідачів - ПАТ «Універсал Банк», приватного нотаріуса КМНО Юдіної І.Г. про визнання недійсними договору поруки №061-2008-164-Р від 04.02.2008р., договору іпотеки (нерухомого майна - квартири) від 04.02.2008р., а також просить зобов»язати приватного нотаріуса КМНО Юдіну І.Г. виключити з Реєстру іпотек та зняти заборону на відчуження нерухомого майна, переданого в іпотеку - квартири [ADDRESS], посилаючись на наступні обставини. Спірні договори були укладені нею з ПАТ «Універсал Банк» в забезпечення виконання позичальником - [PERSON] своїх зобов»язань за договором споживчого кредиту №061-2008-164 від 04.02.2008р. За умовами кредитного договору, банк надав [PERSON] кредит строком до 01.02.2028р. на умовах плати за користування кредитом (проценти) - 13, 45 % та на умовах за користування кредитом понад встановлений строк процентної ставки в розмірі 40, 35% річних. Проте, протягом дії кредитного договору банк підвищив проценту ставку за користування кредитом до 14, 95%, а за прострочені платежі до 44, 85% річних, що призвело до збільшення обсягу відповідальності позивача, як поручителя без надання нею згоди у письмовій формі, як це передбачено р. 2 Договору поруки. Посилаючись на наведені вище обставини та підстави, передбачені ст. ст. 203, 215, 236, 559 Цивільного кодексу України, позивач та її представник просили визнати недійсним договір поруки. Договір іпотеки позивачі просять визнати недійсним з підстав, встановлених ч. 6 ст. 203, ч. 1 ст. 224 ЦК України та ст. 12 Закону України «Про основи соціального захист бездомних громадян і безпритульних дітей», посилаючись на те, що для укладення договору іпотеки нерухомого майна-квартири, в якій проживала дитина - інвалід з дитинства І групи, яка була визнана недієздатною, був необхідний дозвіл Органу опіки та піклування, який на момент укладення договору не надавався. Оскільки недійсні договори не мають юридичних наслідків, позивачі просять зобов»язати приватного нотаріуса КМНО Юдіну І.Г. виключити з Реєстру іпотек та зняти заборону на відчуження квартири [ADDRESS], яка є предметом іпотеки. Представник відповідача - ПАТ «Універсал Банк» надав письмові заперечення на позов, заяву про застування строк позовної давності і просив відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі. Представник відповідача - приватного нотаріуса КМНО Юдіної І.Г. надав письмові заперечення на позов, заяву про застосування строку позовної давності і просив відмовити у задоволенні позовних вимог. Представник Органу опіки та піклування Дніпровської районної в м. Києві державної адміністрації в судові засідання не з»явився, належним чином повідомлений про час та місце судових засідань у справі, будь-яких письмових заяв до суду не направив, причини неявки свого представника суду не повідомив. Вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, оцінивши надані сторонами докази в їх сукупності та взаємозв»язку, судом встановлено наступне. 04.02.2008р. між ВАТ «Універсал Банк» (який на підставі Закону України «Про банки і банківську діяльність» змінив найменування на Публічне акціонерне товариство) та [PERSON] був укладений кредитний договір (на споживчі потреби) №061-2008-164. За умовами кредитного договору, ВАТ «Універсал Бак» надав [PERSON] грошові кошти в сумі 507 300, 00 доларів США у кредит строком до 01.02.2028р. на умовах сплати позичальником процентів за користування кредитом в розмірі 13, 45 %. Сторони погодили (п.1.1.), що розмір базової процентної ставки може змінюватися згідно умов цього Договору. Відповідно до п.п. 1.1.1 кредитного договору, - за користування кредитом понад встановлений строк нараховується процентна ставка в розмірі 40, 35% річних, яка застосовується до всієї простроченої суми основного боргу позичальника. Забезпеченням виконання зобов»язань позичальника за кредитним договором, відповідно до п. 3.2. кредитного договору, є іпотека нерухомого майна і порука [PERSON] 04.02.2008р. між ВАТ «Універсал Банк» і [PERSON] був укладений договір поруки №061-2008-164-Р, а також договір іпотеки (нерухомого майна - квартири) від 04.02.2008р., посвідчений приватним нотаріусом КМНО Юдіною І.Г., зареєстрований в Реєстрі за №261. Як убачається з листа ВАТ «Універсал Банк» без номера і дати, адресованого [PERSON], банк повідомив позичальника про зміну з 15.07.2008р. нарахування відсотків на залишок кредиту за базовою процентною ставкою 14, 95%, та за підвищеною процентною ставкою (у випадку прострочення платежу) 44, 85%. Вивчивши доводи позивача про недійсність договору поруки з огляду на збільшення обсягу відповідальності поручителя без згоди останнього, судом встановлено, що положення ЦК України та Закону України «Про банки і банківську діяльність» щодо заборони банкам змінювати в односторонньому порядку розмір процентної ставки за кредитними договорами були введені в дію Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо заборони банкам змінювати умови договору банківського вкладу та кредитного договору в односторонньому порядку» від 12.12.2008 року. Вказана норма набрала чинності з 10 січня 2009 року. Станом на дату укладення кредитного договору - 04.02.2008 року, сторони, відповідно до ст. 3 та ст. 627 ЦК України, були вільними при укладенні договорів та визначенні умов з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, вимог розумності та справедливості. З дати зміни процентної ставки банком - 15.07.2008р. сторони мали керуватися виключно умовами укладених договорів. Згідно пунктів 1.1., 2.12 Кредитного договору № 061-2008-164 від 04.02.2008 року сторони передбачили можливість збільшення процентної ставки, а відповідно до п. 1.1. договору поруки поручитель зобов»язалася відповідати перед кредитором за невиконання [PERSON] усіх його зобов»язань перед банком, що виникли з кредитного договору, в повному обсязі як існуючих на момент підписання договору (в теперішній час), так і тих, що можуть виникнути в майбутньому. Відповідно до ст.. 215 Цивільного кодексу України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1-3, 5 та 6 статті 203 цього Кодексу. Підстав для визнання недійсним договору поруки у зв'язку із збільшенням банком процентної ставки позичальнику вказана норма не передбачає. Відповідно до ст. 559 Цивільного кодексу України порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов'язання, а також у разі зміни зобов'язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності. Отже, збільшення обсягу відповідальності поручителя у зв»язку зі зміною зобов»язання без згоди поручителя є підставою для припинення поруки, у випадку, якщо кредитор не визнає поруку припиненою, - підставою для звернення поручителя до суду з відповідним позовом і не є правовою підставою для визнання недійсним договору поруки. Відповідно до положень ст.ст. 546-548, 674 ЦК України застава є одним з видів забезпечення виконання зобов'язання, виникає на підставі договору, закону або рішення суду. Правочин вчиняється у письмовій формі. Згідно зі ст. 575 ЦК України іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи. Відповідно до вимог ст. 577 ЦК України, - якщо предметом застави є нерухоме майно, а також в інших випадках, встановлених законом, договір застави підлягає нотаріальному посвідченню. Застава нерухомого майна підлягає державній реєстрації у випадках та в порядку, встановлених законом. Відповідно до ст. 3 Закону України «Про іпотеку», іпотека виникає на підставі договору, закону або рішення суду. Взаємні права і обов'язки іпотекодавця та іпотекодержателя за іпотечним договором виникають з моменту його нотаріального посвідчення. Іпотекою може бути забезпечене виконання дійсного зобов'язання або задоволення вимоги, яка може виникнути в майбутньому на підставі договору, що набрав чинності. Іпотека має похідний характер від основного зобов'язання і є дійсною до припинення основного зобов'язання або до закінчення строку дії іпотечного договору. Як убачається з договору купівлі-продажу квартири від 02.09.2005р., єдиним власником нерухомого майна, переданого ВАТ «Універсал Банк» в іпотеку за договором іпотеки (нерухомого майна-квартири) від 04.02.2008р., є [PERSON] Статтею 1 Закону України «Про громадянство України» та ст. 6 Сімейного кодексу України визначе поняття дитина, як особи віком до 18 років. Правовий статус дитини має особа до досягнення нею повноліття (поняття малолітньої особи та неповнолітньої особи визначені ст.ст. 31-33 Цивільного кодексу України). На момент укладання спірного договору іпотеки, - 04.02.2008 року, [PERSON] досягла 18 років, що підтверджується копією її паспорту, тобто була повнолітньою особою. Згідно наявних в матеріалах справи копій судових рішень, [PERSON] визнана недієздатною рішенням Дніпровського районного суду м. Києва 31.08.2009р., опіка над нею встановлена рішенням суду від 13.11.2009р. Оскільки на момент укладання спірного договору іпотеки, [PERSON] досягла повноліття, не була визнана недієздатною особою, дозвіл Органу опіки і піклування на укладання договору іпотеки щодо квартири, в якій була зареєстрована [PERSON] згідно зі ст. 71 Цивільного кодексу України, не потребувався. Отже, відсутність дозволу Органу опіки та піклування на укладення договору іпотеки від 04.02.2008р. не є підставою для визнання договору іпотеки недійсним. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Позивачами не доведено наявність правових підстав, передбачених ст.ст. 203, 215 Цивільного кодексу України для визнання недійсними договорів поруки і іпотеки. Відповідно, позов задоволенню не підлягає. Згідно п. 11 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року № 14 "Про судове рішення у цивільній справі", установивши, що строк для звернення з позовом пропущено без поважної причини, суд у рішенні зазначає про відмову в позові з цих підстав, якщо про застосування позовної давності заявлено стороною у спорі, зробленою до ухвалення ним рішення, крім випадків, коли позов не доведено, що є самостійною підставою для цього. Оскільки суд дійшов до висновку про те, що позовні вимоги не ґрунтуються на положеннях законодавства, яке слід застосовувати до спірних правовідносин, пропущення позивачем строку позовної давності не може бути самостійною підставою для відмови в позові. Відповідно до ст. 88 ЦПК України відсутні підстави для відшкодування судових витрат позивачу за рахунок відповідача, оскільки суд дійшов до висновку про відмову в задоволенні позовних вимог. На підставі ст.ст. 3, 15, 16, 71, 203, 215, 224, 236, 559, 577 ЦК України, Закону України «Про іпотеку», ст. ст. 10, 11, 57-61, 88, 208-209, 212-215, 218, 222, 223, 294 ЦПК України, суд , -

Outcome: dismissed