Jurisdiction: civil
Date: 2020-12-27 00:00:00

04.07.2017 року [PERSON] звернувся до суду через свого представника - адвоката Масленнікову Т.М. до ПАТ «Комерційний банк «ПриватБанк» про визнання договору іпотеки припиненим. Позов мотивований тим, що 19.01.2005 року між позивачем та ПАТ КБ «ПриватБанк» був укладений кредитний договір № VIH0GK02020460, відповідно до якого позичальник отримав кредит у розмірі 9800,00 доларів США. 19.01.2005 року, в забезпечення виконання зобов`язань за Кредитним договором, між ПАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] був укладений договір іпотеки, посвідчений приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу Терещенко В.В. та зареєстрований в реєстрі за № 80. Згідно пункту 6 договору іпотеки [PERSON] надав в іпотеку нерухоме майно, належне йому на праві власності - квартиру за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 42,9 кв.м. 20.01.2005 року приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу Терещенко В.В. на підставі ст. 73 Закону України «Про нотаріат» та у зв`язку з посвідченням іпотечного договору була накладена заборона відчуження вказаної квартири, зареєстрована в реєстрі за № 81. Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 02.02.2015 року з [PERSON] на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» стягнуто суму заборгованості в розмірі 94691,95 грн. та судовий збір в розмірі 946,92 грн. 10.04.2015 року державним виконавцем Староміського відділу державної виконавчої служби Вінницького міського управління юстиції Кадученко М.О. було відкрито виконавче провадження. У зв`язку з повним виконанням рішення Вінницького міського суду Вінницької області виконавче провадження закінчено, про що державним виконавцем було винесено постанову від 16.06.2017 року про закінчення виконавчого провадження. На думку позивача, враховуючи те, що рішення суду про стягнення боргу виконано у повному обсязі, про що винесена постанова державного виконавця, то зобов`язання за Кредитним договором є припиненим, а іпотека припиняється в разі припинення основного зобов`язання, зокрема, на підставі виконання. На підставі ст. 599, ч. 3 ст. 1049 ЦК України, ст. 17 Закону України "Про іпотеку" позивач просив визнати припиненим договір іпотеки від 19.01.2005 року, укладений між ПАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] , посвідчений приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу Терещенко В.В. та зареєстрований в реєстрі за № 80; вилучити з Державного реєстру іпотек записи про обтяження іпотекою нерухомого майна - квартири за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 42,9 кв.м.; вилучити з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно записи про заборону відчуження нерухомого майна квартири за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 42,9 кв.м.; стягнути з відповідача на користь позивача суму сплаченого судового збору. Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 11 грудня 2017 року у даній справі №127/14182/17 в задоволенні позову [PERSON] до ПАТ КБ «ПриватБанк» про визнання договору іпотеки припиненим - відмовлено (а.с.99-102). Постановою Апеляційного суду Вінницької області від 01 лютого 2018 року апеляційну скаргу [PERSON] залишено без задоволення, рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 11 грудня 2017 у справі №127/14182/17 року - без змін (а.с. 128-130). Постановою Верховного Суду від 01 липня 2020 року касаційну скаргу представника [PERSON] - Масленнікової Т.М. задоволено частково. Рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 11 грудня 2017 року та постанову Апеляційного суду Вінницької області від 01 лютого 2018 року скасовано, справу №127/14182/17 передано на новий розгляд до суду першої інстанції (а.с. 176-182). 12.08.2020 року автоматизованою системою документообігу суду до провадження суді Шаміної Ю.А. була розподілена справа №127/14182/17. Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 17 серпня 2020 року цивільну справу №127/14182/17 прийнято до провадження та призначено підготовче засідання у справі. Відповідачу запропоновано подати відзив на позов, з урахуванням правової позиції викладеної у постанові Верховного Суду від 01 липня 2020 року у даній справі. Відповідач правом на подання письмового відзиву на позов не скористався, однак, 12.10.2020 року надіслав до суду письмові пояснення щодо безпідставності позову про визнання договору іпотеки припиненим (вх. № 17432). Зазначив, що термін дії договору іпотеки - до повного виконання іпотекодавцем зобов`язань за кредитним договором та всіма додатковими угодами до нього (п. 27). Внаслідок неналежного виконання [PERSON] зобов`язань за договором у нього виник борг. Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 02.02.2015 року з [PERSON] на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» стягнуто заборгованість за кредитним договором від 19.01.2005 року № VIH0GK02020460 в розмірі 7162,78 доларів США, що станом на 20.08.2014 року складає 94691,95 грн. та судовий збір - 946,92 грн. Сума боргу визначена станом на 20.08.2014 року і складається з 3352,78 грн доларів США - заборгованість по кредиту, 2312,43 доларів США - заборгованість по процентам, 604,47 доларів США - заборгованість по комісії, 893,10 доларів США - пеня. Рішення суду набрало законної сили, виконавчий лист був пред`явлений до виконання і, в зв`язку зі сплатою боржником [PERSON] 12.06.2017 року боргу в сумі 94691,95 грн, виконавче провадження було закінчено, про що прийнято постанову від 16.06.2017 року. Представник відповідача вказав, що у разі зазначення у судовому рішенні про стягнення суми коштів в іноземній валюті з визначенням еквіваленту такої суми у гривні стягувачеві має бути перерахована вказана у резолютивній частині судового рішення сума в іноземній валюті, а не її еквівалент у гривні. Перерахування стягувачеві суми у національній валюті України чи іншій валюті, аніж валюта, зазначена у резолютивній частині судового рішення, не вважається належним виконанням судового рішення. Еквівалент 94691,95 грн, сплачених 12.06.2017 року позивачем на погашення заборгованості згідно рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 02.02.2015 року з урахуванням офіційного курсу НБУ 26,12 грн за долар США становить 3611,44 доларів США. Враховуючи, що рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 02.02.2015 року з [PERSON] на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» стягнуто заборгованість за кредитним договором від 19.01.2005 року № VIH0GK02020460 в розмірі 7162,78 доларів США, сплата боржником еквіваленту 3611,44 доларів США не може вважатись належним виконанням судового рішення і свідчити про припинення зобов`язання його належним виконанням. Оскільки інших підстав визнання договору іпотеки припиненим позивачем не наведено, позовна заява не може бути задоволена. На підставі викладеного, посилаючись на положення ст. 533 ЦК України та правовий висновок Великої Палати у постанові від 04 липня 2018 року у справі №761/12665/14-ц, просив в задоволенні позовних вимог відмовити повністю. Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 12 жовтня 2020 року підготовче провадження у справі закрито, призначено справу до розгляду по суті у відкритому судовому засіданні. У судовому засіданні представник позивачка - адвокат Гладкий Р.В., який діє на підставі ордера на надання правничої (правової) допомоги серії АІ №1051933 від 14.09.2020 року, позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити з мотивів наведених у позовній заяві, вказав, що рішення суду про стягнення боргу виконано позивачем у повному обсязі, про що винесена постанова державного виконавця, у зв`язку з чим зобов`язання за Кредитним договором є припиненим, а іпотека припиняється в разі припинення основного зобов`язання, зокрема, на підставі виконання, з огляду на що просив задовольнити позовні вимоги повністю. Представник відповідача - адвокат Рой В.Л., який діє на підставі довіреності №120-К-О від 09.01.2020 року, вказав на необґрунтованість позовної заяви та просив у задоволені позовних вимог відмовити повністю, з підстав наведених ним у письмових поясненнях. Зауважив, що сплата боржником боргу в сумі 94691,95 грн не може вважатися належним виконанням судового рішення і свідчити про припинення зобов`язання його належним виконанням. Третя особа приватний нотаріус Вінницького міського нотаріального округу Терещенко В.В. у судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, письмових заяв на адресу суду не направляв, про дату, час та місце судового засідання повідомлявся завчасно та належним чином, що підтверджується наявними в матеріалах справи рекомендованими повідомленнями про вручення поштових відправлень. Вислухавши пояснення представника позивача та представника відповідача, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд прийшов до висновку, що в задоволенні позову [PERSON] слід відмовити, з огляду на наступне. Судом встановлено, що 19.01.2005 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] укладений кредитний договір №VIH0GK02020460, відповідно до якого позивач отримав кредит у розмірі 10378 доларів США (9 800,00 дол. США - на придбання житла, 307,00 дол. США - на оплату страхових платежів за нерухомість та 271,00 дол. США - на особисте страхування). Позичальник повинен був сплачувати грошові кошти (щомісячний платіж) в сумі 254,10 дол. США для погашення заборгованості за кредитним договором, яка складається із заборгованості за кредитом, процентами, комісії, а також інших витрат Банку згідно з пунктами 2.2.9, 4.3 кредитного договору. Позичальник також зобов`язувався сплачувати проценти за кредитом згідно з пунктами 1.1, 3.1, 3.2 кредитного договору. Сплату процентів у повному обсязі позичальник зобов`язався здійснити не пізніше дати фактичного повного погашення кредиту (підпункт 2.2.2), сплатити комісію відповідно до пунктів 1.1 та 3.11 кредитного договору (підпункт 2.2.3) та здійснити погашення кредиту в порядку, сумах та у строки, передбачені пунктами 1.1, 2.3.3 кредитного договору (підпункт 2.2.4). За користування кредитом у період з дати списання коштів з кредитного рахунка до дати погашення кредиту позичальник щомісячно в період сплати сплачує проценти в розмірі, зазначеному в пункті 1.1 кредитного договору (пункт 3.1). При порушенні позичальником зобов`язань з погашення кредиту, передбачених пунктами 1.1, 2.2.4, 2.3.3 кредитного договору позичальник сплачує Банку проценти за користування кредитом в подвійному розмірі, від зазначеного в пункті 1.1, на місяць, нараховані від суми непогашеної у строк заборгованості за кредитом (пункт 3.2). Пунктом 2.3.1 договору визначене право банку збільшити розмір процентної ставки за користування кредитом. Кошти для погашення заборгованості за кредитом направляються для відшкодування шкоди банку згідно п.2.2.9, 4.3 договору, далі для погашення пені, далі простроченої комісії по кредиту, далі - комісії по кредиту, далі прострочених процентів, далі простроченої заборгованості по кредиту (п. 3.3). Згідно п. 3.4 кредитного договору нарахування відсотків здійснюється, починаючи з дати списання коштів з кредитного рахунку, до дати повного погашення кредиту і нараховуються на фактичний залишок заборгованості за кожний календарний день, згідно з фактичною кількістю днів користування кредитом і 360 днів на рік. Повне погашення відсотків здійснюється не пізніше дня повного погашення суми кредиту. При порушенні боржником будь-якого із зобов`язань, передбачених п.2.2.2, 2.2.3 даного договору, банк має право нарахувати пеню в розмірі 0,15% від суми простроченого платежу, але не менш 1 грн. (чи суми в валюті кредиту, еквівалентній 1 грн. за курсом НБУ на день сплати), за кожен день прострочки (4.1). Договір діє з моменту надання боржником розрахункових документів або оформлення касових документів з метою використання кредиту в межах зазначених в них сум і діє в обсязі виданих боржникові коштів до повного виконання сторонами зобов`язань за цим договором (п.5.1) (а.с.79-82). 19.01.2005 року, в забезпечення виконання зобов`язань за даним кредитним договором, між ПАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] укладений договір іпотеки, посвідчений приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу Терещенко В.В. та зареєстрований в реєстрі за № 80 (а.с. 75-78). Згідно п. 6 договору іпотеки [PERSON] надав в іпотеку нерухоме майно, належне йому на праві власності - квартиру за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 42,9 кв.м. Термін дії договору іпотеки до повного виконання іпотекодавцем зобов`язань за кредитним договором та всім додатковим угодам до нього (п. 27). У зв`язку із неналежним виконанням зобов`язань [PERSON] , заочним рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 02.02.2015 року в справі №127/27367/14-ц з [PERSON] на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» стягнуто заборгованість за кредитним договором від 19.01.2005 року № VIH0GK02020460 в розмірі 7162,78 доларів США, що за курсом 13,22 грн за один долар США, встановленим розпорядженням Національним банком України від 20 серпня 2014 року, становить 94691,95 грн. та судовий збір в розмірі 946,92 грн. (а.с. 11-13). У даному рішенні суду сума боргу визначена станом на 20.08.2014 року і складається з 3352,78 доларів США - заборгованість по кредиту, 2312,43 доларів США - заборгованість по процентам за користування кредитом, 604,47 доларів США - заборгованість по комісії за користування кредитом, 893,10 доларів США - пеня за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором. (а.с. 12). Рішення суду набрало законної сили, виконавчий лист пред`явлений до виконання і в зв`язку зі сплатою боржником [PERSON] боргу в сумі 94691,95 грн. виконавче провадження ВП №47183848 закінчено, про що головним державним виконавцем Староміського відділу державної виконавчої служби міста Вінниця Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області Дзюбенком С.М. прийнято постанову від 16.06.2017 року про закінчення виконавчого провадження (а.с. 15). Згідно виписки з рахунку боржника [PERSON] , яка міститься в матеріалах справи, відповідач продовжував нараховувати проценти (на залишок простроченої заборгованості за кредитом) після 17 січня 2010 року (закінчення строку кредитування), і після винесення Вінницьким міським судом Вінницької області заочного рішення від 02.02.2015 року на користь Банку, про що свідчать суми у відповідних колонках (а.с. 70-74), так згідно виписки, станом на 07.07.2017 року загальна заборгованість по тілу кредиту складала 1304,02 доларів США, загальний залишок заборгованості за відсотками - 6084,84 доларів США, загальний залишок пені за порушення строків розрахунків - 6459,48 доларів США, загальна сума заборгованості - 14452,81 доларів США. Згідно відомостей з Єдиного державного реєстру судових рішень, рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 15 травня 2018 року у справі № 127/22484/17 за позовом [PERSON] до Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» за участі третіх осіб без самостійних вимог на предмет спору: Приватного нотаріуса Дніпропетровського нотаріального округу Бондар І.М., Головного державного виконавця Староміського відділу державної виконавчої служби м. Вінниця Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області Дзюбенко С.М. про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, позов [PERSON] задоволено та визнано таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис, вчинений у місті Дніпро приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Бондар І.М. 28 липня 2017 року та зареєстрований в реєстрі за №7069 про стягнення з [PERSON] на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованості за кредитним договором №VIH0GK02020460 від 19.01.2005 року в загальній сумі 14402,81 доларів США, що за курсом НБУ станом на 07.07.2017 року становить 375 341, 66 грн. У мотивувальній частині даного рішення вказано, що, як встановлено судом, за кредитним договором № VIH0GK02020460 від 19.01.2005 року позивач отримав кредит в сумі 9800,00 грн. та кінцевим строком повного погашення кредиту 17.01.2010 року. Отже, можна стверджувати, що виконавчий напис, вчинений 28.07.2017 року поза межами трирічного строку давності щодо повернення кредиту в цілому. Визначаючись щодо заявлених позовних вимог, суд керується наступним нормативно-правовим обґрунтуванням. Частиною першою статті 509 ЦК України передбачено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Договір є обов`язковим до виконання сторонами (стаття 629 ЦК України). Частиною першою статті 546 ЦК України передбачено, що виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком, правом довірчої власності. Згідно з частиною першою статті 575 ЦК України іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи. Відповідно до статті 1 Закону України «Про іпотеку» іпотека - це вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом. За статтею 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно з частинами першою, другою статті 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Припинення зобов`язання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених договором або законом. Відповідно до статті 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Виходячи зі змісту статей 526, 599 ЦК України, зобов`язання вважається виконаним належним чином, якщо таке виконання здійснене відповідно до умов договору та вимог законодавства, а якщо умови виконання не визначені у договорі або законі, то вони повинні бути виконані відповідно до звичаїв ділового обороту або до вимог, що зазвичай ставляться. За приписами статей 3, 17 Закону України «Про іпотеку» іпотека має похідний характер від основного зобов`язання і є дійсною до припинення основного зобов`язання або до закінчення строку дії іпотечного договору. Іпотека припиняється у разі: припинення основного зобов`язання або закінчення строку дії іпотечного договору; реалізації предмета іпотеки відповідно до цього Закону; набуття іпотекодержателем права власності на предмет іпотеки; визнання іпотечного договору недійсним; знищення (втрати) переданої в іпотеку будівлі (споруди), якщо іпотекодавець не відновив її. Якщо предметом іпотечного договору є земельна ділянка і розташована на ній будівля (споруда), в разі знищення (втрати) будівлі (споруди) іпотека земельної ділянки не припиняється; з інших підстав, передбачених цим Законом. Наступні іпотеки припиняються внаслідок звернення стягнення за попередньою іпотекою. Відомості про припинення іпотеки підлягають державній реєстрації у встановленому законодавством порядку. Отже, іпотека припиняється в разі припинення основного зобов`язання, зокрема, на підставі виконання. При цьому законодавство не вимагає від іпотекодавця будь-яких дій, пов`язаних із припиненням іпотеки, оскільки іпотека, за відсутності іншої обґрунтованої заборгованості, припиняється за фактом припинення виконанням основного зобов`язання. За відсутності заборгованості позичальника та вимог кредитора на момент виконання рішення суду про дострокове стягнення заборгованості та припинення у зв`язку із цим основного зобов`язання іпотека припиняється. Відповідно до частини четвертої статті 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Судом з`ясовано, що у рішенні Вінницького міського суду Вінницької області від 02 лютого 2015 року у справі № 127/27367/14-ц, обґрунтування позовних вимог ПАТ КБ «ПриватБанк» викладено наступним чином: «між сторонами 19.05.2005 року було укладено кредитний договір №VIН0GK02020460, відповідно до умов якого [PERSON] отримав у банку кредит у розмірі 9 800,00 доларів США на придбання нерухомості, з процентною ставкою 1,00% річних. Термін повернення кредиту 17.01.2010 року. Відповідач не надав своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов договору. У зв`язку із чим утворилась заборгованість у розмірі 7 162,78 доларів США». При цьому, у мотивувальній частині цього рішення зазначено, що за відповідачем за кредитним договором від 19 січня 2005 року № VIH0GK02020460 станом на 20 серпня 2014 року рахується заборгованість в сумі 7162,78 дол. США, що складається з 3352,78 дол. США - заборгованості за кредитом, 2312,43 дол. США - заборгованості за процентами за користування кредитом, 604,47 дол. США - заборгованості по комісії за користування кредитом, 893,10 дол. США - пені за несвоєчасне виконання зобов`язань за договором. Згідно з резолютивною частиною заочного рішення від 02 лютого 2015 року з [PERSON] на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» стягнуто заборгованість за кредитним договором від 19 січня 2005 року № VIH0GK02020460 у розмірі 7162,78 дол. США, що за курсом 13,22 грн за один долар США, встановленим розпорядженням Національним банком України від 20 серпня 2014 року, становить 94 691,95 грн. Згідно абзацу 2 частини 1 статті 1048 ЦК України, щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. При цьому, право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Згідно положень частини 2 статті 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що при звернені Банку до суду з позовом про стягнення заборгованості з [PERSON] мало місце пред`явлення вимоги про дострокове повне повернення позики та належних кредитору процентів шляхом подання позову та рішенням суду стягувалась вся сума заборгованості за кредитним договором. Крім того, даний факт не заперечувався представником відповідача у судовому засіданні. Законних та допустимих доказів на спростування викладеного суду не надано. При цьому суд зазначає, що згідно з резолютивною частиною заочного рішення від 02 лютого 2015 року з [PERSON] на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» стягнуто заборгованість за кредитним договором від 19 січня 2005 року № VIH0GK02020460 у розмірі 7162,78 дол. США, що за курсом 13,22 грн за один долар США, встановленим розпорядженням Національним банком України від 20 серпня 2014 року, становить 94 691,95 грн. Заочне рішення суду набрало законної сили, виконавчий лист пред`явлений до виконання і в зв`язку зі сплатою боржником [PERSON] боргу в сумі 94691,95 грн виконавче провадження закінчене, про що прийнято постанову від 16 червня 2017 року. Звертаючись до суду із цим позовом, [PERSON] посилався на те, що повністю виконав заочне рішення суду та погасив заборгованість за кредитним договором в розмірі 94691,95 грн. Заперечуючи проти позову, представник відповідача вказував, що зобов`язання за кредитним договором не припинилися, оскільки позивач не погасив стягнену судовим рішенням заборгованість у розмірі 7162,78 доларів США. Згідно зі статтею 99 Конституції України грошовою одиницею України є гривня. Відповідно до статті 192 ЦК України гривня є законним платіжним засобом на території України. Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом. За змістом статті 524 ЦК України грошовим визнається зобов`язання, виражене у грошовій одиниці України - гривні, проте в договорі сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті. Загальні положення виконання грошового зобов`язання закріплені у статті 533 ЦК України, зокрема: грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях; якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом; використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов`язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом. У частині третій статті 533 ЦК України визначено, що використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов`язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом. Відповідно до пункту 30.1 статті 30 Закону України від 05 квітня 2001 року № 2346-ІІІ «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» моментом виконання грошового зобов`язання є дата зарахування коштів на рахунок кредитора або видачі їх йому готівкою. При цьому правовий режим іноземної валюти на території України, хоча і пов`язується з певними обмеженнями в її використанні як платіжного засобу, але не виключає здійснення платежів в іноземній валюті. Ухвалюючи рішення від 02.02.2015 року у справі № 127/27367/14-ц, суд визначив суму боргу в іноземній валюті з відображенням її еквіваленту у гривні за офіційним курсом НБУ станом на 20.08.2014 року. Тобто, враховуючи характер грошового зобов`язання, суд визначив стягнення з боржника суми саме в іноземній валюті, що станом на 20.08.2014 року становило визначений за офіційним курсом НБУ еквівалент у національній валюті України. Зазначення судом у рішенні двох грошових сум, які необхідно стягнути з боржника, внесло двозначність до розуміння суті обов`язку боржника, який має бути виконаний примусово за участю державного виконавця. У разі зазначення в судовому рішенні про стягнення суми коштів в іноземній валюті з визначенням еквівалента такої суми у гривні стягувачеві має бути перерахована вказана в резолютивній частині судового рішення сума в іноземній валюті, а не її еквівалент у гривні. Перерахування стягувачеві суми в національній валюті України чи іншій валюті, аніж валюта, зазначена у резолютивній частині судового рішення, не вважається належним виконанням судового рішення. Вказані правові висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 761/12665/14-ц (провадження № 14-134цс18). Встановивши, що на виконання судового рішення про стягнення заборгованості в розмірі 7162,78 доларів США позивач сплатив 94691,95 грн, тобто визначений судом станом на 20.08.2014 року еквівалент заборгованості у гривнях, а не в доларах США, суд приходить до висновку, що боржник не в повному обсязі виконав зобов`язання за кредитним договором. З огляду на те, що позивач не довів фактичного повного погашення заборгованості за кредитом, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позову про визнання договору іпотеки припиненим, оскільки зобов`язання за кредитним договором не виконано. Посилання позивача на те, що постановою державного виконавця виконавче провадження було закінчено у зв`язку з повним фактичним виконанням судового рішення, є необґрунтованими, оскільки належним виконанням зобов`язанням з боку позичальника є повернення суми коштів, яка вказана в резолютивній частині судового рішення в іноземній валюті, а не її еквіваленту у гривні, визначеного за курсом при ухваленні рішення. [PERSON] не довів належними і допустимими доказами, що сплачена ним протягом певного періоду часу визначена рішенням суду сума заборгованості у гривнях відповідала сумі заборгованості в доларах США за офіційним курсом НБУ на час здійснення кожної сплати. За таких обставин сама лише постанова державного виконавця про закінчення виконавчого провадження не є беззаперечним доказом припинення зобов`язання за кредитним договором. Таким чином судом встановлено, що основне зобов`язання не припинене і строк дії іпотечного договору не закінчився, тому підстав для застосування ч. 1 ст. 17 Закону України «Про іпотеку» немає. Відповідно до частини третьої статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (частини перша та друга статті 77 ЦПК України). Відповідно до частини другої статті 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Згідно зі статтею 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Частиною першою статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Оскільки під час розгляду справи не встановлено наявності підстав для припинення іпотеки і вилучення записів про обтяження іпотекою нерухомого майна та заборону його відчуження, позов [PERSON] задоволенню не підлягає. Відповідно до вимог ст.141 ЦПК України. судові витрати слід залишити за рахунок позивача. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed