Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-22 00:00:00

Позивачка [PERSON] у листопаді 2017 р. звернулася до суду із позовними вимогами про видачу судового наказу та стягнення із відповідача аліментів у розмірі 3 000 грн. щомісячно. Ухвалою суду від 22.01.2018 р. позивачці був наданий строк для усунення недоліків з метою приведення вимог позовної завяи у вдповдіність до вимог ЦПК України (ас. 13). У лютому 2018 р. позивачка подала позовну заяву у новій редакції, в якій просила стягнути з відповідача аліменти на коритсь дитини в розмірі 3 000 грн. щомісячно (ас. 17-18). 16 квітня 2018 р. позивачкою [PERSON] подано остаточну редакцію позовної заяви, відповідно до якої, остання просила суд збільшити розмірі аліментів на утримання сина з 570 грн. на місяць до 3 000 грн. на місяць з дня подачі позову (ас. 122-123). Позивачка в обгрунтування вимог позову посилається на те, що в період з 23.11.2003 р. по 12.08.2004 р. вона перебувала в зареєстрованому шлюбі з відповідачем, у період якого народився син - [PERSON], [INFO] Далі позивачка зазначає, що син проживає з нею та знаходиться на її повному утриманні. Вказала, що відповідач сплачує аліменти у розмірі 600 грн. щомісяця, проте даних коштів на утримання дитини не вистачає, оскільки дитина відвідує тричі на тиждень репетиторів в приватному порядку, коім того, позивачка сплачує за сина комунальні платежі, а тому просить позов задовольнити. Ухвалою суду від 19.02.2018 р. вікрито провадження у справі з призначенням підготовчого судового засідання (ас. 25). В судовому засіданні 23.05.2018 р., заслухавши думку сторін, суд провів підготовче провадження та завершив його, призначивши справу до судового розгляду по суті. Позивачка в судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила їх задовольнити. Відповідач в судовому засіданні проти позову заперечував, надав відзив на позовну заяву, в якому проти позовних вимог заперечував у повному обсязі, посилаючись на те, що рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 15.08.2012 р. та рішенням Апеляційного суду м. Києва від 10.10.2012 стягнуто з нього аліменти на утримання сина в розмірі 570 грн. Рішенням суду від 29.05.2014 р. про стягнення додаткових витрат на утримання дитини та збільшення розміру аліментів, з відповідача стягнуто 1 380,21 грн. в рахунок відшкодування половини вартості сплачених позивачкою ліківта судовий збір. Відповідач належним чином виконує рішення суду, проте не має можливості сплачувати більший розмір аліментів через незадовільний стан здоров'я, що не дозволяє працювати на отримувати заробітну плату. Представник відповідача в судовому засіданні підтримав правову позицію свого довірителя та просив у позові відмовити в повному обсязі. Суд, заслухавши сторін, представника відповідача та дослідивши матеріали справи, прийшов до висновку, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. У судовому засіданні встановлено, що 23.11.2002 р. сторони зареєстрували шлюб (а.с. 8). [INFO] у сторін народився син [PERSON] (а.с. 6). 12.08.2004 р. шлюб між сторонами розірвано (а.с. 8). Судом встановлено, що рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 15.08.2012 р. стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання сина [PERSON], [INFO] в розмірі ј частини всіх видів заробітку (доходу) щомісячно (а.с. 80). Проте, рішенням Апеляційного суду м. Києва від 10.10.2012 р. рішення Святошинського районного суду м. Києва від 15.05.2012 в частині визначення розміру аліментів змінено, стягнуто з [PERSON] аліменти на утримання сина в розмірі 570 грн. щомісячно, починаючи з 14.05.2012 р. і до досягнення дитиною повноліття (а.с. 81-82). Також, встановлено, що рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 29.05.2014 р. позов про стягнення додаткових витрат на утримання дитини, збільшення розміру аліментів, задоволено частково, стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] 1380,21 грн. та судовий збір (а.с. 83). При цьому, у задоволенні позову про збільшення розміру аліментів - відмовлено. Суд, відмовляючи у задоволені позовних вимог [PERSON] про збільшення розміру аліментів виходив з того, що позивачкою [PERSON] не надано доказів, що у неї змінився матеріальний стан (в сторону погіршення) та доказів , що матеріальний стан відповідача змінився в сторону покращення. В даному судовому засіданні позивачкою [PERSON] також не надано всупереч ст. 81 ЦПК України жодних доказів зміни матеріального стану, як її в сторону погіршення, так і відповідача в сторону покращення з часу постановлення 29.05.2014 р. судового рішення, даного факту в судовому засіданні не встановлено. При цьому, судом встановлено, що відповідно до довідки державного виконавця, відповідач [PERSON] належним чином виконує рішення суду щодо стягнення аліментів, щомісячно сплачує кошти на утримання сина, станом на 03.03.2018 р. переплата по аліментах становить 3 281,00 грн. (а.с. 64-66). Сплата аліментів на утримання сина підтверджується також відповідними квитанціями (а.с. 68-79). Відповідно до ст.180 Сімейного Кодексу України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них (ст. 192 СК України, п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року № 3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів"). Відповідно до ст. 8 ЗУ «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку. Відповідно до ч. 2 ст. 141 Сімейного Кодексу України, розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Відповідно до ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; нші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом (ст. 192 СК України). Як роз'яснено у п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», відповідно до ст.192 СК України розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв'язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров'я когось із них. У новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням законної сили. З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження за положеннями ст. 192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини, на розмір аліментів, визначений у певній твердій грошовій сумі, та навпаки). Даний висновок відповідає правовій позиції, висловленій Верховним Судом України в постанові від 5 лютого 2014 року (справа № 6-143цс13) Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Таким чином, аналізуючи зібрані у справі докази у їх сукупності, суд приходить до висновку, що в межах даного спору позивачем не доведено належними доказами позовні вимоги щодо підстав зміни розміру аліментів, відповідно до положень ст. 192 СК України, оскільки судом було встановлено, що аліменти з відповідача на утримання сина стягуються у відповідності з діючим законодавством України, їх розмір визначений рішенням суду, яке набрало законної сили, відповідач виконує рішення суду належним чином, доказів, які б свідчили про необхідність збільшення їх розміру суду не надано, а тому позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Outcome: dismissed