Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-29 00:00:00

У квітня 2015 року [PERSON] звернулася із позовною заявою до [PERSON], третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, ? відділ опіки та піклування Золочівської районної державної адміністрації у Львівській області про позбавлення батьківських прав. Заявлені вимоги обґрунтовує тим, що перебуваючи у шлюбі з відповідачем у них народилася дочка- [PERSON], [INFO] Після розірвання шлюбу в 2014, донька проживає разом з матір'ю, як стверджує позивачка, батько [PERSON] ухиляється від обов'язку по утриманні своєї доньки, не приймає участі у вихованні дитини, не цікавиться її життям. Така поведінка відповідача, на думку [PERSON] є підставою для позбавлення його батьківських прав. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з"явився, подав заяву, в якій просить розгляд справи проводити у його відсутності. В письмовому запереченні та в судовому засіданні 10.11.2015 року позовні вимоги вважає безпідставними та стверджує, що періодично бачиться з донькою, приймає участь у її вихованні (читає книги, гуляє, грається, здійснює для неї покупки). Крім цього, [PERSON] також допомагає донці матеріально: купляє їй одяг, взуття, телефон та інші необхідні речі, в окремих випадках надавав кошти [PERSON] для того аби вона придбала необхідні для дитини речі. Представник позивача [PERSON] у судових засіданнях 28.09.2015, 10.11.2015 року, 08.02.2016 року, позовні вимоги підтримав у повному обсязі, посилаючись на обставини, викладені у позовній заяві, просив їх задовольнити. Повноваження представника позивача [PERSON] по довіреності закінчилися 19.03.2016 року. Представник відповідача [PERSON] в судових засіданнях 28.09.2015, 10.11.2015 року, 08.02.2016 року вимоги позову заперечив, вважає їх безпідставними, просить відмовити у задоволенні позову. Повноваження представника відповідача [PERSON] по довіреності закінчилися 15.07.2016 року. Третя особа в судове засідання не з"явилась. Подала заяву про розгляд справи у відсутності їх представника. Суд, заслухавши сторони, дослідивши матеріали справи, встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. Згідно статті 150 СК України, батьки зобов'язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім'ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов'язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов'язані поважати дитину. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов'язку батьківського піклування щодо неї. Відповідно до статті 164 СК України мати, батьки можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров'я без поважної причини і протягом шести місяців не виявили щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жеребкування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини. Відповідно до пунктів 15, 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини інших осіб, які незаконно їх утримують та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема, ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування своїми обов'язками. Допитані в судовому засіданні свідки [PERSON] та [PERSON] підтвердили участь відповідача у вихованні та утриманні доньки [PERSON], його бажання брати участь у житті дитини. Згідно витягу протоколу засідання комісії районної державної адміністрації з питань захисту прав дитини від 30.10.2015 року вирішено визнати за недоцільне позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно доньки [PERSON], [INFO]. Суд не може погодитися з висновком, щодо доцільності позбавлення батьківських прав [PERSON] та ставиться до нього критично, оскільки такий висновок винесений без достатніх правових підстав, немотивований, не містить обґрунтування доцільності такого рішення з точки зору позитивного впливу на малолітню доньку [PERSON] Вирішуючи спір про позбавлення батьківських прав, судом приймається до уваги неодноразові зустрічі відповідача з дитиною, сам факт заперечення ним позовної заяви про позбавлення батьківських прав, а також доказів, які підтверджують протилежне, сказаному позивачкою, свідчать про його інтерес до дитини, бажання приймати активну участь у вихованні доньки, допомагати їй матеріально, бажання бути батьком. Згідно з ч. 3 ст.9 Конвенції про права дитини, дитина яка не проживає з одним чи обома батьками, має право підтримувати на регулярній основі особисті і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить інтересам дитини. Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. В матеріалах справи відсутні переконливі докази того, що [PERSON] ухиляється від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. На основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які посилались сторони, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв'язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносини, суд приходить до висновку, що заявлені позовні вимоги не підлягають задоволенню.

Outcome: dismissed