Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-21 00:00:00

Державне підприємство «Адміністрація морських портів України» в особі Миколаївської філії «ДП «Адміністрація морських портів України» звернулось до Центрального районного суду м. Миколаєва з позовом до [PERSON] про стягнення коштів на загальну суму 4625,79 гривень, утриманих з адміністрації Миколаївського морського порту на користь Центрального районного Центру зайнятості. Свої вимоги позивач обгрунтовує тим, що 27.10.2016 року відповідача було звільнено з посади головного бухгалтера централізованої бухгалтерії Миколаївської філії Державного підприємства «Адміністрація морських портів України» згідно з п.3 ст. 40 КЗпП. Рішенням Заводського районного суду м. Миколаєва від 18.09.2017 року , залишеним ухвалою Апеляційного суду Миколаївської області від 16.11.2017 року без змін відповідача [PERSON] поновлено на посаді, стягнуто середній заробіток, за час вимушеного прогулу в розмірі 516 607, 82 грн. Позивач вказує, що після виконання вищезазначеного рішення стало відомо, що з 28.12.2016 року відповідач перебувала на обліку як безробітна в Центральному районному центрі зайнятості міста Миколаєва. Позивач зазначає, що Центральним районним центром зайнятості за період з 04.01.2017 року по 18.09.2017 року відповідачу було виплачено допомогу по безробіттю в сумі 4625 грн. 79 коп., а тому у разі неврахування в оплаті за час вимушеного прогулу допомоги по безробіттю, ця сума коштів є безпідставно отриманою відповідачем Позивач зазначає, що ним було відшкодовано на користь центру зайнятості суму допомоги по безробіттю, а тому в нього виникло право вимагати від працівника повернення йому суми допомоги по безробіттю. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав просив задоволити в повному обсязі. Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги не визнав з підстав наявних у відзиві на позов. Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, давши оцінку доказам, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом досліджено наказ № 390/0 від 27.10.2016 року згідно якого звільнено [PERSON] з посади головного бухгалтера централізованої бухгалтерії у зв`язку з систематичним невиконанням без поважних причин обов`язків, покладених на неї трудовим договором згідно п. 3 ст. 40 КЗпП України. Судом досліджено рішення Заводського районного суду м. Миколаєва від 18.09.2017 року залишене без змін Ухвалою Апеляційного суду Миколаївської області від 16.11.2017 року згідно якого поновлено [PERSON] на посаді головного бухгалтера централізованої бухгалтерії Миколаївської філії «ДП Адміністрація морських портів України» з 28.10.2016 року. Судом досліджено наказ № 453/о від 19.09.2017 року Миколаївської філії Державного підприємства «Адміністрація морських портів України» згідно якого скасовано наказ т.в.о. начальника адміністрації від 27.10.2016 року № 390/о «Про припинення трудового договору» та поновлено [PERSON] з 28.10.2016 року на роботі на посаді головного бухгалтера централізованої бухгалтерії. Судом досліджено довідку від 26.09.2017 року згідно якої [PERSON] була зареєстрована як безробітна в Центральному районному центрі зайнятості м. Миколаєва з 28 грудня 2016 року по 19.09.2017 року. Дохід за період з 04 січня 2017 року по 18 вересня 2017 року становить 4625 грн. 79 коп. Судом досліджено претензію Центрального районного центру зайнятості м. Миколаєва від 26.09.2017 року до начальника Миколаївської філії державного підприємства «Адміністрація морських портів України» з проханням перерахувати кошти в розмірі 4625 грн. 79 коп. , які були виплачені [PERSON] як допомога по безробіттю на підставі ч. 4 ст. 35 Закону України "Про загальнообовязкове державне соціальне страхування на випадок безробіття". Судом досліджено платіжне доручення № 448 від 04.10.2017 року згідно якого позивач ДП «Адміністрація морських портів України» перерахувала на рахунок Центрального районного центру зайнятості у м. Миколаєві кошти в розмірі 4625 грн. 79 коп. Відповідно до положень п.1 ч.1 ст. 1 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття (далі - страхування на випадок безробіття) - система прав, обов`язків і гарантій, яка передбачає матеріальне забезпечення на випадок безробіття з незалежних від застрахованих осіб обставин та надання соціальних послуг за рахунок коштів Фонду загальнообов`язкового державного соціального страхування України на випадок безробіття. Право на матеріальне забезпечення на випадок безробіття та соціальні послуги мають застраховані особи, що встановлено ч. 1 ст. 6 Закону України Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття . Відповідно до п.2 ч.1 ст. 1 вказаного Закону суб`єкти страхування на випадок безробіття є застраховані особи, а у випадках, передбачених цим Законом, також члени їх сімей та інші особи, страхувальники та страховик. Згідно ч.4 ст. 35 Закону України Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття із роботодавця утримуються сума виплаченого забезпечення та вартості наданих соціальних послуг безробітному у разі поновлення його на роботі за рішенням суду. Відповідно до п. 20 Постанови Кабінету Міністрів України від 14 лютого 2007, № 219 «Про затвердження Порядку реєстрації, перереєстрації та ведення обліку громадян», які шукають роботу, і безробітних громадяни, зареєстровані як такі, що шукають роботу, та безробітні, знімаються з обліку з дня поновлення безробітного на роботі за рішенням суду, що набрало законної сили. Повернення виплачених безробітному коштів здійснюється відповідно до частини четвертої статті 35 Закону України Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття Із аналізу наведених законодавчих норм вбачається, що відповідач, як застрахована особа, відповідно до положень наведеного закону, в зв`язку із звільненням за скороченням штату отримував допомогу по безробіттю. Виплата вказаної допомоги буде припинена в зв`язку з його поновленням на роботі. За такого, допомога по безробіттю відповідачем, як застрахованою особою, отримана відповідно до наведених вимог закону. Тому, обґрунтування позивача, що отримані відповідачем кошти по безробіттю від Центрального районного центру зайнятості є безпідставно отриманими коштами, є помилковими. Безпідставним є посилання на положення ст. 1212 ЦК України, оскільки вказана норма регулює відносини з набуття майна без достатньої правової підстави за рахунок іншої особи, тоді як в даній справі відповідач отримав спірні кошти саме на підставі діючого закону, а позивач у даних відносинах не є особою за рахунок якої ці кошти отримані. Відповідно до положень п. 3 ст. 36 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» встановлено перелік умов на підставі яких може відбутися процедура повернення суми виплаченого забезпечення застрахованій особі, якими є умисне невиконання цією особою обов`язків та зловживання ними. Проте таке право надано відповідному Центру зайнятості, а не роботодавцю. Як слідує з листа-претензії № 67-2621 від 26.09.2017 року Центрального районного центру зайнятості на адресу роботодавця, позивача у справі, підстав для запровадження такої процедури немає. З аналізу вищеззазначених норм права вбачається, що позивач не наділений правом регресної вимоги до відповідача щодо відшкодування виплат здійснених ним в порядку ч. 4 ст. 35 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що в задоволенні позовних вимог слід відмовити.

Outcome: dismissed