Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-20 00:00:00

23 липня 2018 року позивач звернувся до Шевченківського районного суду Харківської області з вказаним позовом, яким просить суд поновити строк для подачі позовної заяви до суду та визнати за ним право на земельну ділянку на землях реформованого КСП ім. Фрунзе на території Петрівської сільської ради Шевченківського району Харківської області відповідно Сертифікату на право на земельну частку (пай) серії [NUMBER], виданого Шевченківською районною державною адміністрацією на підставі розпорядження та зареєстрованого в Книзі записів сертифікатів на земельну частку (пай) в порядку спадкування після смерті матері - [PERSON], померлої [INFO]. В обґрунтування позову позивач вказує, що [INFO] померла його мати - [PERSON], ,яка за життя отримала Сертифікат [NUMBER] на земельну ділянку частку (пай) на землях реформованого КСП ім. Фрунзе на території Петрівської сільської ради. Отримати Державний акт на право власності на земельну ділянку [PERSON] не встигла до своєї смерті. Окрім того, вищевказаний Сертифікат [NUMBER] на земельну ділянку частку (пай) на землях реформованого КСП ім. Фрунзе на території Петрівської сільської ради було втрачено. При зверненні позивача до Шевченківської районної державної адміністрації із заявою про видачу дублікату Сертифікату на право на земельну частку (пай), останньому було відмовлено в зв'язку з відсутністю сертифікатів. При зверненні [PERSON] до приватного нотаріуса Шевченківського районного нотаріального округу Харківської області в червні 2018 року, останньому було роз'яснено, що після смерті його матері в 1999 року дійсно відкрилася спадщина, але так як в останнього немає правовстановлюючого документа йому необхідно звернутися до суду. 01.11.2018 року представник відповідача - Шевченківської селищної ради (яка була замінена ухвалою суду замість Петрівської сільради) у судове засідання не з'явився, надавши письмову заяву № 1228 від 01.11.2018 року про розгляд справи у їх відсутність (а.с.48). 11.09.2018 року Шевченківська районна державна адміністрація надала відзив на позов і зазначила, що заперечує проти задоволення позовних вимог [PERSON], посилаючись на пропуск позивачем строку 6- ть місяців на прийняття спадщини. Також відповідач зазначає, що з моменту виготовлення сертифікату, тобто з 1996 року, пройшло більше 20 років, поважності причин пропуску строку позивач не надав, причин, з яких не звертався до держадміністрації, нотаріуса, суду (а.с.31-33). 16.10.2018 року представником позивача було подано до суду уточнену позовну заяву, яка була доповнена пунктом, з врахуванням відзиву Шевченківської РДА, про встановлення факту постійного проживання позивача зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, по [ADDRESS]. Позивач і його представник по справі за довіреністю (а.с.39) у судовому засіданні позов підтримали та наполягали на задоволенні позовних вимог. Суд, перевіривши матеріали справи, вислухавши пояснення позивача та його представника, показання свідків, вивчивши докази в їх сукупності, дійшов висновку про те, що позовна заява не підлягає задоволенню з наступних підстав: Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає цивільну справу не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини пов'язані зі спадкуванням за законом. Згідно свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 14.07.1970 року батьками позивача зазначено рос. мовою «[PERSON]» (батько) та «[PERSON]» (матір) (а.с.7). [INFO] помер батько позивача - [PERSON]., що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 25.03.1994 року (а.с.4). [INFO] померла його мати - [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 08.07.1999 року в матеріалах справи (а.с.5). До дня своєї смерті [PERSON] була зареєстрована за адресою: [ADDRESS], що підтверджується копією довідки виконавчого комітету Шевченківської селищної ради № 105 від 24.01.2018 року (а.с.10). [PERSON] за життя отримала Сертифікат [NUMBER] на земельну ділянку частку (пай) на землях реформованого КСП ім. Фрунзе на території Петрівської сільської ради, виданий Шевченківською районною державною адміністрацією та зареєстрований в Книзі записів сертифікатів на земельну частку (пай) (а.с.11). Державний акт на право власності на земельну ділянку спадкодавець не отримувала до дня смерті. Після смерті спадкодавці з'ясувалося, що вищевказаний Сертифікат на земельну частку (пай) помилково виданий на прізвище [PERSON], замість правильного [PERSON]. Рішенням Шевченківського районного суду Харківської області від 12 березня 2018 року встановлено факт належності зазначеного Сертифікату матері позивача - [PERSON] (а.с.12,13). Позивач зазначає, що Сертифікат [NUMBER] на земельну ділянку частку (пай) на землях реформованого КСП ім. Фрунзе на території Петрівської сільської ради було втрачено, про що здійснено повідомлення до районної газети «Краєвид» (а.с.14,15). При зверненні позивача до Шевченківської районної державної адміністрації із заявою про видачу дублікату Сертифікату на право на земельну частку (пай) лише в 2018 році, останньому було відмовлено у зв'язку з відсутністю бланків для роздрукування сертифікатів на земельну частку (пай), що підтверджується копією листа Шевченківської районної державної № 02-67/6121 від 06.03.2018 року (а.с.16). При зверненні [PERSON] до приватного нотаріуса Шевченківського районного нотаріального округу Харківської області також в 2018 році, останньому було роз'яснено, що після смерті його матері в 1999 році, відкрилася спадщина, проте у зв'язку з відсутністю правовстановлюючого документу на спадкове майно йому необхідно звернутися до суду (а.с.17). Позивач являється єдиним спадкоємцем 1 черги після смерті своєї матері, оскільки рідна сестра позивача - [PERSON] померла [INFO], що підтверджується копіями свідоцтв про народження сестри, її одруження та смерті в матеріалах справи (а.с.8,9). Свідок у справі - [PERSON], (кум позивача), якого просив допитати в якості свідка позивач, у судовому засіданні пояснив, що добре знає позивача у справі. Зазначив, що [PERSON] проживала по до дня своєї смерті з позивачем в селищі Шевченкове. Свідок у справі - [PERSON], який являється племінником позивача, в судовому засіданні пояснив, що [PERSON] до дня своєї смерті проживала на протилежній стороні від його матері в селі Зорянське Шевченківського району. Потім позивач забрав [PERSON] до себе за два три роки до її смерті і вона проживала у нього. Свідчення заінтересованих осіб по справі -кума і племінника, - суд не сприймає до уваги, так як вони спростовуються письмовим доказом, а саме копією актового запису про смерть [PERSON], що міститься в матеріалах справи, згідно якого остання померла [INFO] в с. Зорянське Шевченківського району Харківської області (а.с.50), а не по місцю проживання позивача. Заяви про встановлення факту постійного проживання разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини в порядку окремого провадження підлягають задоволенню судом лише в випадках, якщо в паспорті спадкоємця відсутня відмітка про місце його реєстрації, про що зазначено в п.1 узагальнення судової практики розгляду цивільних справ про спадкування ВССУ від 16.05.2013 року. При дослідженні наданих до суду доказів, судом встановлено, що мати позивача [PERSON] на день своєї смерті була зареєстрована в [ADDRESS], при цьому її син ( позивач) - [PERSON] на день смерті матері був зареєстрований за адресою: [ADDRESS]. Згідно п.п. 1, 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 № 7 "Про судову практику у справах про спадкування", відносини спадкування регулюються правилами ЦК України, якщо спадщина відкрилася не раніше 1 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується законодавство, зокрема, відповідні правила Цивільного Кодексу Української РСР. Відповідно до ст. 525 ЦК УРСР часом відкриття спадщини визначається день смерті спадкодавця. Враховуючи, що мати позивача померла в 1999 році, відповідно, до даних правовідносин треба застосовувати Цивільний кодекс УРСР 1963 року. Згідно вимог ст. 524 Цивільного кодексу УРСР спадкоємство здійснюється за заповітом або за законом. Стаття 529 Цивільного кодексу УРСР передбачає, що при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. В ст. 548 Цивільного кодексу УРСР зазначено, що для прийняття спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Частиною 1 статті 549 зазначеного Цивільного кодексу визначається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1)якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2)2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прий\-няття спадщини. Вказані дії повинні, відповідно до ч. 2 ст. 549 ЦК УРСР мали бути здійснені на протязі 6 місяців з дня відкриття спадщини. Позивач же зазначає, що спадкодавиця - мати проживала у нього за місцем його реєстрації, а не він проживав за місцем знаходження її майна та реєстрації, не надав доказів фактичного вступу в управління майном матері шляхом проживання в тому ж приміщенні та користування тими ж предметами, що раніше належали спадкодавиці. Під фактичним вступом у володіння спадковим майном розуміються будь-які дії спадкоємця з управління, розпорядження і використання майна, підтримання його в належному стані, сплати податків, страхових внесків, інших платежів, здійснення за рахунок спадкового майна витрат, погашення боргів спадкодавця, довідка органу місцевого самоврядування про те, що спадкоємець безпосередньо перед смертю спадкодавця проживав разом з ним. Шевченківським районним судом Харківської області було направлено запит про надання витягу зі Спадкового реєстру. Згідно інформаційних довідок зі Спадкового реєстру щодо [PERSON], померлої [INFO], інформація з приводу наявності Спадкових справ та виданих на їх підставі Свідоцтв про право на спадщину - відсутня; інформація з приводу наявності заповітів або спадкових договорів - також відсутня (а.с.51-53). В позові позивач просить суд поновити йому строк для прийняття спадщини, визнати причини пропущення строку поважними та поновити його. До правовідносин по спадкуванню встановлені спеціальні строки для прийняття спадщини передбачені ст.549 ЦК УРСР. В даній статті зазначено, що суд може продовжити строк, а не поновити. Позивач в судовому засіданні вказав причину пропуску строку для подачі заяви про прийняття спадщини «розбіжності в прізвищах його матері та в її документах», які зайняли тривалий час для вирішення. Натомість з рішення Шевченківського районного суду Харківської області від 12.03.2018 року про встановлення факту, що має юридичне значення, згідно якого судом було встановлено факт належності померлій матері позивача сертифікату на земельну частку (пай), зазначено, що позивач звернувся до суду з даною заявою лише 13.02.2018 року, тоді як його мати померла ще в 1999 році. Тому судом не може бути визнано даний факт поважною причиною пропуску строку для звернення до суду. Поважним причинами пропуску строку необхідно визнавати, як зазначено в роз'ясненнях абз. 6 п. 24 Пленуму Верховного суду України від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», причини, пов'язані з об'єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій, а саме: тривалу хворобу, перебування спадкоємця тривалий час за межами України, відбування покарання в місцях позбавлення волі, перебування на строковій військовій службі в Збройних Силах України тощо, тобто причини, пов'язані з об'єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкодавця. Судом не можуть бути визнані поважними такі причини пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини, як юридична необізнаність позивача щодо строку та порядку прийняття спадщини, необізнаність особи про наявність спадкового майна, не виявлення правовстановлюючого документу, незнання - яким чином привести документи у відповідність, в даному випадку, на які посилається позивач по справі. Таким чином, наведені позивачем причини пропуску строку прийняття спадщини на протязі майже 20-ти років, з 1999 року, не можуть бути визнані об'єктивними, непереборними та істотними, оскільки позивач не надав суду безспірних, належних і допустимих доказів, які б давали підстави вважати, що він пропустив строк прийняття спадщини з поважних причин. З огляду на викладене, суд приходить до висновку про те, що оскільки позивачем пропущено строк позовної давності з причин, які не є об'єктивними, непереборними та істотними, а відтак не є й поважними, то законні підстави для задоволення позову відсутні. Така правова позиція була висловлена у Постанові Верховного Суду України від 04.11.2015 року (справа № 6-1486 цс 15), та відповідно до вимог статті 263 ЦПК України суд повинен враховувати дані правові висновки при виборі і застосуванні норм права до спірних правовідносин. Відповідно до статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності. Стаття 81 ЦПК України надає право сторонам та іншим учасникам справи подавати докази на підтвердження своїх вимог або заперечень. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина 1 статті 76 ЦПК України). Частиною 3 статті 12 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. На підставі вищевикладеного, суд в позові позивачу про поновлення строку для прийняття спадщини та визнання за ним в цілому права власності на земельну ділянку в порядку спадкування за законом - відмовляє.

Outcome: dismissed