Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-21 00:00:00

У серпні 2019 року позивачка звернулася до суду з позовом, в обґрунтування якого зазначила, що вона є власницею будинку [ADDRESS] , що підтверджується витягом про реєстрацію прав від 29.10.2010 р. за № 27824237, виданого Міським комунальним підприємством «Маріупольське БТІ», та Договором купівлі-продажу будинку від 28.09.2010 року серії ВРВ № 177824. У вказаному будинку з 2011 року зареєстровані відповідачі по справі - [PERSON] та [PERSON] , які як з моменту реєстрації, так і фактично у вказаному будинку не мешкали, своїх речей не залишали. Реєстрація місця проживання відповідачів в даному будинку створює для неї перешкоди в користуванні майном. Вона вимушена нести додаткові витрати на утримання будинку та сплаті комунальних послуг. На підставі викладеного, просила усунути перешкоди в здійсненні права власності, користуванні та розпорядженні нерухомого майна шляхом визнання [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , такими, що втратили право користування жилим приміщенням, а саме будинком [ADDRESS] . Позивачка та її представник [PERSON] , яка діє на підставі довіреності Маріупольського місцевого центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги, у судове засідання не з`явились, в матеріалах справи міститься заява позивачки про можливість розгляду справи за її відсутності, позовні вимоги підтримала та наполягала на їх задоволенні. Не заперечувала проти винесення заочного рішення. Відповідачі у судове засідання не з`явились, про час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, про причини своєї неявки суд не повідомили. Ухвалою суду від 22.10.2019 року ухвалено провести заочний розгляд вказаної справи, оскільки відповідачі, будучи належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи, не з`явились до судового засідання, про причини своєї неявки суд не повідомили, відзив не подали. Суд, дослідивши письмові матеріали, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, дійшов висновку про те, що позов знайшов своє підтвердження представленими доказами і підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст.41 Конституції України, право власності є непорушним. Кожен має право володіти, користуватися та розпоряджатися своєю власністю. Судом встановлено, що відповідно до витягу про державну реєстрацію прав виданого 29.10.2010 року Міським комунальним підприємством «Маріупольське бюро технічної інвентаризації» реєстраційний номер № 27824237 житловий будинок [ADDRESS] , належить позивачці - [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу № 1043 посвідченого Приватним нотаріусом Мошенко О.В. У відповідності до інформації наданої Центром надання адміністративних послуг Департаменту адміністративних послуг Маріупольської міської ради від 24.06.2019 року за № 061-13.07-04655 за адресою: [ADDRESS] . зареєстровані позивачка та відповідачі, що підтверджується і копією домової книги. Відповідно до довідки про надання інформації № 089-29002-01413, виданої 05.09.2019 року відділом реєстрації місця проживання фізичних осіб Департаменту адміністративних послуг Маріупольської міської ради, з 14.09.2011 року і по теперішній час у будинку [ADDRESS] зареєстрована відповідачка [PERSON] , [INFO] , а з 29.05.2012 року і по теперішній час відповідач [PERSON] , [INFO] . Згідно акту складеного 15.07.2019 року головою КСН СЕЛ. «Мирний», відповідачі [PERSON] та [PERSON] зареєстровані, проте не проживає у будинку [ADDRESS] з моменту взяття на реєстрацію та по день складання акту. Свідки [PERSON] та [PERSON] у наданих суду поясненнях підтвердили, що відповідачі у будинку [ADDRESS] ніколи не мешкали, місцезнаходження їх їм не відоме. Згідно ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ст.319 ЦК України позивач вправі володіти, користуватися, розпоряджатися своєю квартирою (будинком) на власний розсуд і має право за ст.391 ЦК України вимагати від відповідача усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику права вимагати усунення будь-яких порушень його права хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Відповідно до ст. 72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Згідно із ст. 71 ЖК України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Згідно ст. 7 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні", зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. З наведеного, суд дійшов висновку про те, що оскільки відповідачі не проживають і не проживали у будинку [ADDRESS] , вони втратили право користування цим житловим приміщенням. Відповідно до ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позовні вимоги позивачки задоволені, а її при зверненні до суду звільнено від сплати судового збору, то у порядку передбаченому ст.141 ЦПК України він підлягає солідарному стягненню з відповідачів на користь держави в сумі 768,40 грн.

Outcome: approved