Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-11 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду із позовом до [PERSON], [PERSON] та [PERSON] про витребування з чужого незаконного володіння земельних ділянок, а саме: земельної ділянки площею 0,20 га, що розташована на території Вишеньківської сільської ради Бориспільського району Київської області, кадастровий номер 3220881300:04:001:1859, що зареєстрована у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за №92000432208 на [PERSON]; земельної ділянки площею 0,20 га, що розташована на території Вишеньківської сільської ради Бориспільського району Київської області, кадастровий номер 3220881300:04:001:1862, що зареєстрована у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за №94121132208 на [PERSON]; земельної ділянки площею 0,2048 га, що розташована на території Вишеньківської сільської ради Бориспільського району Київської області, кадастровий номер 3220881300:04:001:1876, що зареєстрована у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за №135961932208 на [PERSON], а також земельної ділянки площею 0,2085 га, що розташована на території Вишеньківської сільської ради Бориспільського району Київської області, кадастровий номер 3220881300:04:001:1877, що зареєстрована у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за №136003532208 на [PERSON]. Також, позивач просив суд скасувати рішення про державну реєстрацію за відповідачами речових прав на вказані земельні ділянки та визнати за [PERSON] права власності на спірні земельні ділянки. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач вважає себе власником спірних земельних ділянок, оскільки у 2011 році він придбав їх на підставі укладених з [PERSON] та [PERSON] договорів купівлі - продажу. Також, позивач стверджує, що у 2013 році він дізнався про тривалий судовий спір з приводу цих земельних ділянок між попередніми власниками, а також про те, що у 2013 році на підставі нових договорів купівлі - продажу попередні власники знову відчужили спірні земельні ділянки і що відповідачі у державному реєстрі речових прав тепер рахуються як нові власники земельних ділянок. Посилаючись на ст. 387, 388 ЦК України позивач просить суд витребувати з чужого незаконного володіння, тобто у відповідачів, земельні ділянки. Крім того, посилаючись на ст. 392 ЦК України позивач просить суд визнати за ним право власності на спірні земельні ділянки, тому що відповідачі не визнають та оспорюють його права на земельні ділянки. Крім того, на підставі ст. 378 ЦК країни, ст.19, 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» позивач просить суд скасувати рішення про державну реєстрацію за відповідачами речових прав на земельні ділянки. Відповідачі проти позову заперечують через необґрунтованість та безпідставність позовних вимог. В письмових запереченнях на позов відповідачі послались на те, що позивач не вправі звертатись до суду із позовом про витребування майна з чужого незаконного володіння, оскільки він не є та ніколи не був власником спірних земельних ділянок, він не набув речових прав на земельні ділянки, оскільки у відповідності до земельного законодавства його право власності на землю не було зареєстровано відповідним органом, який здійснював державну реєстрацію прав на нерухоме майно. Більше того, відповідачі також стверджують, що у осіб, з якими позивач уклав у 2011 році угоди купівлі - продажу також не виникло права власності на землю, а тому вони не могли розпоряджатися такими земельними ділянками. Відповідачем - [PERSON] подано до [PERSON] зустрічний позов про визнання добросовісним набувачем земельної ділянки. В обґрунтування зустрічного позову [PERSON] послався на те, що відповідно до стаття 388 ЦК України він є добросовісним набувачем земельної ділянки, тому що її він придбав за відплатним договором та при цьому він не знав і не міг знати відносно судових спорів з приводу земельних ділянок та відповідно прав на неї [PERSON] [PERSON] в свою чергу заперечив проти задоволення зустрічного позову пославшись на те, що [PERSON] обрав неналежний спосіб судового захисту, оскільки добросовісність набуття - це не предмет позову, а одна з обставин, що має значення для справи та підлягає доказуванню за позовом про витребування майна. Оцінюючи наявні в матеріалах справи та досліджені в судовому засіданні докази, заслухавши пояснення сторін, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини на яких ґрунтується позов, суд вважає позовні вимоги позивача такими, що не підлягають задоволенню з огляду на наступне. Як вбачається з Інформаційних довідок з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 24.12.2013 року, наданих Реєстраційною службою Бориспільського міськрайонного управління юстиції Київської області на запит суду, станом на момент розгляду справи в суді: право власності на земельну ділянку площею 0,20 га, що розташована на території Вишеньківської сільської ради Бориспільського району Київської області, кадастровий номер 3220881300:04:001:1859, зареєстровано у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за №92000432208 за [PERSON] на підставі договору купівлі - продажу земельної ділянки №1073 від 27.06.2013 року; право власності на земельну ділянку площею 0,20 га, що розташована на території Вишеньківської сільської ради Бориспільського району Київської області, кадастровий номер 3220881300:04:001:1862, зареєстровано у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за №94121132208 за [PERSON] на підставі договору купівлі - продажу земельної ділянки №ВТЕ999657 від 02.07.2013 року; право власності на земельну ділянку площею 0,2048 га, що розташована на території Вишеньківської сільської ради Бориспільського району Київської області, кадастровий номер 3220881300:04:001:1876 зареєстровано у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за №135961932208 за [PERSON] на підставі договору купівлі - продажу земельної ділянки №ВТК 353362 від 22.08.2013 року; право власності на земельну ділянку площею 0,2085 га, що розташована на території Вишеньківської сільської ради Бориспільського району Київської області, кадастровий номер 3220881300:04:001:1877 зареєстровано у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за №136003532208 за [PERSON] на підставі договору купівлі - продажу земельної ділянки № ВТК 353360 від 22.08.2013 року. Належні та допустимі докази визнання недійсними вищевказаних договорів купівлі - продажу земельних ділянок, на підставі яких відповідачі набули право власності на спірні земельні ділянку, розірвання, припинення, тощо в матеріалах справи відсутні. Також, встановлено, що згідно довідки Управління Держземагенства у Бориспільському районі від 15.01.2014 року № 06-05/76 попереднім власником земельної ділянки кадастровий номер 3220881300:04:001:1859 була [PERSON] відповідно до державних актів на право власності на земельну ділянку серії ЯЕ №099288 виданий на підставі договору купівлі-продажу від 14.12.2006 ВЕІ 792826 зареєстрований 15.02.2007 за № 050732300082, а також серії ЯК №032895 виданий на підставі рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області №2-1823/11 від 14.07.2011 року, зареєстрований за №322088001003162 від 02.09.2011 року. Згідно довідки Управління Держземагенства у Бориспільському районі від 15.01.2014 року № 06-05/76 попереднім власником земельної ділянки кадастровий номер 3220881300:04:001:1862 була [PERSON] відповідно до державного акту на право приватної власності на земельну ділянку серії ЯЕ № 099285, виданого на підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки від 14.12.2006 року ВЕІ №792832, зареєстрований за №010732300252 від 28.03.2007 року, а також серії ЯК № 032895, виданого на підставі рішення Бориспільського міськрайонного суду №2-1823/11 від 14.07.2011 року зареєстрований за №322088001003161 від 02.09.2011 року. Згідно довідки Управління Держземагенства у Бориспільському районі від 15.01.2014 року № 06-05/76 попереднім власником земельної ділянки кадастровий номер 3220881300:04:001:1876 був [PERSON] відповідно до державного акту на право приватної власності на земельну ділянку серії ЯЕ № 099282, виданий на підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки від 14.12.2006 року ВЕІ №792834 та який зареєстрований за №050732300073 від 14.02.2007 року, а також серії ЯК № 032896, виданий на підставі рішення Бориспільського міськрайонного суду №2-1823/11 від 14.07.2011 року та який зареєстрований за №322088001003163 від 02.09.2011 року. Згідно довідки Управління Держземагенства у Бориспільському районі від 15.01.2014 року № 06-05/76 попереднім власником земельної ділянки кадастровий номер 3220881300:04:001:1877 був [PERSON] відповідно до державного акту на право приватної власності на земельну ділянку серії ЯЕ № 099283, виданий на підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки від 14.12.2006 року ВЕІ №792834, який зареєстрований за №050732300069 від 14.02.2007 року та серії ЯК № 032897, виданий на підставі рішення Бориспільського міськрайонного суду №2-1823/11 від 14.07.2011 року, який зареєстрований за №322088001003164 від 02.09.2011 року. Також, судом встановлено, що 19.03.2011 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір купівлі-продажу №467, зареєстрований в Державному реєстрі правочинів 19.03.2011 за №4372127, відповідно до умов якого [PERSON] передає у власність [PERSON] земельну ділянку площею 0,20 га, яка розташована на території Вишеньківської сільської ради Бориспільського району Київської області, кадастровий номер 3220881300:04:001:1859. Як вбачається із долученого до вказаного договору державного акту на право власності на земельну ділянку, на ньому нотаріусом, який посвідчив правочин, зроблена відмітка про відчуження зазначеної земельної ділянки. При цьому, відмітка органу, який здійснює державну реєстрацію прав на нерухоме майно та їх обмежень про відчуження земельної ділянки на цьому державному акті - відсутня. Згідно довідки Управління Держземагенства у Бориспільському районі від 15.01.2014 року № 06-05/76 управління не володіє інформацією щодо поставлення на державному акті на право власності на земельну ділянку відмітки про перехід права власності на земельну ділянку. Також, 19.03.2011 року [PERSON] та [PERSON] уклали договір купівлі-продажу №470, зареєстрований в Державному реєстрі правочинів 19.03.2011 за №4372129, відповідно до умов якого [PERSON] передає у власність [PERSON] земельну ділянку площею 0,20 га, що розташована на території Вишеньківської сільської ради Бориспільського району Київської області, кадастровий номер 3220881300:04:001:1862. Як вбачається із долученого до вказаного договору державного акту на право власності на земельну ділянку, на ньому нотаріусом, який посвідчив правочин, зроблена відмітка про відчуження зазначеної земельної ділянки. При цьому, відмітка органу, який здійснює державну реєстрацію прав на нерухоме майно та їх обмежень про відчуження земельної ділянки на цьому державному акті - відсутня. Згідно довідки Управління Держземагенства у Бориспільському районі від 15.01.2014 року № 06-05/76 управління не володіє інформацією щодо поставлення на державному акті на право власності на земельну ділянку відмітки про перехід права власності на земельну ділянку. Крім того, 19.03.2011 року [PERSON] та [PERSON] уклали договір купівлі-продажу №464, зареєстрований в Державному реєстрі правочинів 19.03.2011 за №4372123, відповідно до умов якого [PERSON] передає у власність [PERSON] земельну ділянку площею 0,20 га, що розташована на території Вишеньківської сільської ради Бориспільського району Київської області, кадастровий номер 3220881300:04:001:1876. Як вбачається із долученого до вказаного договору державного акту на право власності на земельну ділянку, на ньому нотаріусом, який посвідчив правочин, зроблена відмітка про відчуження зазначеної земельної ділянки. При цьому, відмітка органу, який здійснює державну реєстрацію прав на нерухоме майно та їх обмежень про відчуження земельної ділянки на цьому державному акті - відсутня. Згідно довідки Управління Держземагенства у Бориспільському районі від 15.01.2014 року № 06-05/76 управління не володіє інформацією щодо поставлення на державному акті на право власності на земельну ділянку відмітки про перехід права власності на земельну ділянку. 19.03.2011 року між [PERSON] та [PERSON] укладено договір купівлі-продажу №461, зареєстрований в Державному реєстрі правочинів 19.03.2011 за №4372118, відповідно до умов якого [PERSON] передає у власність [PERSON] земельну ділянку площею 0,2048 га, що розташована на території Вишеньківської сільської ради Бориспільського району Київської області, кадастровий номер 3220881300:04:001:1876. Як вбачається із долученого до вказаного договору державного акту на право власності на земельну ділянку, на ньому нотаріусом, який посвідчив правочин, зроблена відмітка про відчуження зазначеної земельної ділянки. При цьому, відмітка органу, який здійснює державну реєстрацію прав на нерухоме майно та їх обмежень про відчуження земельної ділянки на цьому державному акті - відсутня. Згідно довідки Управління Держземагенства у Бориспільському районі від 15.01.2014 року № 06-05/76 управління не володіє інформацією щодо поставлення на державному акті на право власності на земельну ділянку відмітки про перехід права власності на земельну ділянку. В порядку ст. 137 ЦПК України ухвалою суду було витребувано в Управлінні Держземагенства у Бориспільському районі повну та розширену інформацію про реєстрацію за громадянами [PERSON], [PERSON] та [PERSON] прав на спірні земельні ділянки. У своїх відповідях від 15.01.2014 року № 06-05/76, від 27.01.2014 №06-05/165 Управління Держземагенства у Бориспільському районі зазначило про відсутність в кадастровій системі відомостей щодо реєстрації за громадянами [PERSON], [PERSON] та [PERSON] прав на земельні ділянки, які є предметом даного спору. Відповідно до ст. 125 ЗК України (в редакції на момент виникнення спірних правовідносин) право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Стаття 126 ЗК України (в редакції на момент виникнення спірних правовідносин) передбачала, що право власності на земельну ділянку, набуту у власність із земель приватної власності без зміни її меж, цільового призначення, посвідчується: а) цивільно-правовою угодою щодо відчуження земельної ділянки, укладеною в порядку, встановленому законом, у разі набуття права власності на земельну ділянку за такою угодою; б) свідоцтвом про право на спадщину. Частина 6 вказаної статті визначала, що при набутті права власності на земельну ділянку на підставі документів, визначених частиною другою цієї статті, державний акт на право власності на земельну ділянку, що відчужується, долучається до документа, на підставі якого відбувся перехід права власності на земельну ділянку, в кожному такому випадку відчуження земельної ділянки. На державному акті про право власності на земельну ділянку нотаріус, який посвідчує (видає) документ, та орган, який здійснює державну реєстрацію прав на нерухоме майно та їх обмежень, роблять відмітку про відчуження земельної ділянки із зазначенням документа, на підставі якого відбулося відчуження. В матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази здійснення державної реєстрації права власності [PERSON] на спірні земельні ділянки в порядку який діяв на момент укладення ним договорів купівлі - продажу та відповідно до порядку, встановленого Законом України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", який діє з 01.01.2013 року. В Управлінні Держземагенства у Бориспільському районі, а також в Реєстраційній службі Бориспільського міськрайонного управління юстиції Київської області відсутня інформація щодо державної реєстрації за громадянами [PERSON] та [PERSON] речових прав на спірні земельні ділянки. За змістом ст. 387, 388 ЦК України лише власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним. Як вбачається з п. 23 Постанови Пленуму ВССУ від 07 лютого 2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» відповідно до статті 387 ЦК та частини третьої статті 10 ЦПК особа, яка звернулася до суду з позовом про витребування майна із чужого незаконного володіння, повинна довести своє право власності на майно, що знаходиться у володінні відповідача. Суд вважає, що у [PERSON] не виникло права власності на спірні земельні ділянки в порядку та у спосіб встановлений земельним законодавством України, у зв'язку із чим позов про витребування з чужого незаконного володіння земельних ділянок не може бути задоволений. Суд також звертає увагу на те, що в матеріалах справи відсутні і докази виникнення права власності на ці земельні ділянки у осіб, з якими позивач уклав у 2011 році угоди купівлі - продажу. При цьому, судом відхиляються посилання позивача на те, що рішенням ВССУ від 16.10.2013 № 6-33631св13 встановлено обставину набуття позивачем права власності на спірні земельні ділянки. Зазначеним рішенням ВССУ задовольнив касаційну скаргу [PERSON], скасував рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 10 вересня 2012 року та рішення апеляційного суду Київської області від 15 листопада 2012 року та відмовив [PERSON], [PERSON] та [PERSON] у задоволенні позову до [PERSON] та [PERSON] про визнання договорів купівлі-продажу земельних ділянок недійсними та визнання недійсними державних актів. Як вбачається із змісту даного рішення предметом судового розгляду було вирішення питання недійсності укладених сторонами правочинів купівлі - продажу земельних ділянок. Ухвалюючи рішення про відмову в позові ВССУ послався на те, що підстави для визнання правочинів недійсними - відсутні. Крім того, у своєму рішення ВССУ зазначив, що після укладання оскаржуваних договорів, власники земельних ділянок [PERSON] та [PERSON] відчужили придбані земельні ділянки [PERSON], який є особою, права якої зачіпаються ухваленими судовими рішеннями, як власника майна. Враховуючи те, що раніше вирішеною справою вирішувались лише питання недійсності правочинів та взагалі не досліджувались обставини набуття позивачем у спосіб та в порядку встановленому ЗК України права власності на спірні земельні ділянки, приймаючи до уваги, що висновки (судження) суду щодо прав і обов'язків сторін, зроблені на підставі встановлених при розгляді справи обставин не є преюдиційними, суд відхиляє доводи позивача. Також, судом критично оцінені твердження позивача про набуття речових прав на земельні ділянки саме з дня укладення та реєстрації правочинів щодо придбання земельних ділянок, тому що відносно набуття права власності на земельні ділянки діє спеціальна правова норма, яка пов'язує момент виникнення речового права виключно із здійсненням державної реєстрації таких прав. Крім того, відхиляються посилання позивача на заяву ПП «Терра-ресурс» від 21.04.2011 р. адресовану Управлінню Держземагенства у Бориспільському районі щодо прийняття технічної документації на складення державних актів на землю, а також на долучені до справи копії такої технічної документації, тому що вказані документи не підтверджують здійснення за позивачем державної реєстрації його речових прав на земельні ділянки. З урахуванням положень частини першої статті 15 та статті 392 ЦК лише власник майна має право пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Враховуючи те, що [PERSON] не є власником спірних земельних ділянок, вимоги про визнання його права власності на земельні ділянки та скасування рішень про державну реєстрацію речових прав на вказані земельні ділянки за попередніми власниками не підлягають задоволенню. Вимоги за зустрічним позовом [PERSON] до [PERSON] про визнання добросовісним набувачем земельної ділянки також не підлягають задоволенню, тому що під час розгляду позову про витребування майна відповідач згідно зі статтею 388 ЦК має право заперечити проти позову про витребування майна з його володіння шляхом подання доказів відплатного придбання ним цього майна в особи, яка не мала права його відчужувати, про що він не знав і не міг знати (добросовісний набувач). У такому разі пред'явлення зустрічного позову про визнання добросовісним набувачем не вимагається і, крім того, не є належним способом судового захисту (стаття 16 ЦК), оскільки добросовісність набуття - це не предмет позову, а одна з обставин, що має значення для справи та підлягає доказуванню за позовом про витребування майна. Відповідно до п. 6 ст. 154 ЦПК України якщо у задоволенні позову було відмовлено, провадження у справі закрито або заяву залишено без розгляду, вжиті заходи забезпечення позову застосовуються до набрання судовим рішенням законної сили. З огляду на викладене, вжиті ухвалою Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 19.11.2013 року заходи забезпечення позову слід застосовувати до набрання даним судовим рішенням законної сили.

Outcome: dismissed