Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-03 00:00:00

заявник звернулася до суду із заявою про встановлення факту, що має юридичне значення, покликаючись на те, що [INFO] померла [PERSON] , яка 13 червня 2009 року склала заповіт, яким заповіла квартиру [ADDRESS] у рівних частинах [PERSON] та йому. Він проживав з [PERSON] , та вів з нею спільне господарство до дня смерті. П25 липня 2019 року він звернувся до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини, однак йому було відмовлено, оскільки він не подав заяву про прийняття спадщини у встановлений строк. Від встановлення факту спільного проживання зі спадкоємцем залежить виникнення його спадкових прав, а тому просить встановити факт спільного проживання [PERSON] із спадкодавцем [PERSON] по день відкриття спадщини - 06 листопада 2017 року у квартирі [ADDRESS] . Відповідача належним чином, згідно практики Європейського суду з прав людини, зокрема, у справі "Лазаренко та інші проти України", повідомлено про розгляд справи у порядку спрощеного провадження, направлено ухвалу про відкриття провадження у справі рекомендованою поштовою кореспонденцією, що стверджується наявними у матеріалах справи повідомленнями про вручення поштового відправлення, які повернулись до суду 28 листопада 2019 року, 20 січня 2020 року, відповідачем не подано до суду відзив на позовну заяву, а відтак, суд вважає, що справу слід розглянути на підставі наявних у ній даних та доказів. У зв`язку із здійсненням розгляду справи за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Дослідивши докази, наявні у матеріалах справи, суд вважає, що у задоволенні позову слід відмовити за безпідставністю позовних вимог. Судом встановлено, що згідно свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 08 листопада 2017 року [PERSON] померла [INFO] . Відповідно до заповіту від 30 червня 2009 року [PERSON] заповіла належну їй квартиру [ADDRESS] у рівних частинах [PERSON] та [PERSON] . Згідно Постанови Пленуму Верховного суду України №7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» при вирішенні спору про право на спадщину осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини (четверта черга спадкоємців за законом), судам необхідно враховувати правила частини другої статті 3 СК про те, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Зазначений п`ятирічний строк повинен виповнитися на момент відкриття спадщини і його необхідно обчислювати з урахуванням часу спільного проживання зі спадкодавцем однією сім`єю до набрання чинності цим Кодексом. Відповідно до акту ЛКП «Балатон-409» від 14 грудня 2017 року [PERSON] проживав у квартирі [ADDRESS] разом із [PERSON] до дня її смерті і вели спільне господарство. Згідно п. 3.3.1. Інструкції з діловодства у Львівській міській раді та її виконавчих органах, установах, організаціях, комунальних підприємствах, затвердженої рішенням виконавчого комітету Львівської міської ради від 21 січня 2011 року №35, реєстрація документа - це фіксування факту створення або надходження документу через проставлення на ньому умовного позначення - реєстраційного індексу з подальшим записом у реєстрах (реєстраційних картках) необхідних відомостей про документ. Реєстрація документів проводиться з метою забезпечення їх обліку, контролю за виконанням та оперативним використанням наявної у документах інформації. У переліку документів, що не підлягають реєстрації, наведеному у додатку 5 вищевказаної інструкції, акти, складені комунальним підприємством не зазначаються. Враховуючи наведене, суд не бере до уваги вказаний акт, оскільки на даному акті відсутні будь-які відмітки про належну його реєстрацію, а відтак не можливо встановити його походження, чи такий акт винесений уповноваженими на це особами та належність фіксування інформації, викладеної у такому акті. Також, спільне проживання разом із спадкодавцем породжує спадкові права лише якщо таке проживання було однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини,, однак даною довідкою не стверджується проживання позивача [PERSON] разом із спадкодавцем [PERSON] не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини, а також не стверджується, що такі були пов`язані спільним побутом, мали взаємні права та обов`язки. У відповідності до вимог п. 2 ст. 256 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Також, суд при вирішення даної заяви, враховує думку Верховного суду України, викладену в Аналізі судової практика розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення від 17 липня 2012 року, у якому вказано, що факт, що має юридичне значення між фізичними особами встановлюється у судовому порядку, коли цей факт безпосередньо породжує юридичні наслідки для заявника: право на спадщину, право на пенсію у зв`язку із втратою годувальника, одержання компенсації тощо. Окрім цього, згідно листа Третьої Львівської державної нотаріальної контори №1958/02-31 від 02 серпня 2019 року, заявнику рекомендовано звернутися до суду для визначення додаткового строку на прийняття спадщини, а відтак, покликання заявника на необхідність встановлення факту спільного проживання із спадкодавцем [PERSON] на час відкриття спадщини з метою прийняття спадщини як на єдиний спосіб захисту його спадкових прав є безпідставним, оскільки нотаріальною конторою не оспорюються спадкові права позивача, а лише вказано, на пропущений ним строк звернення до нотаріальної контори. Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, проте, заявником не надано суду жодних належних, достатніх, достовірних та допустимих доказів, що він справді проживав з спадкодавцем [PERSON] понад 5 років до часу відкриття спадщини однією сім`єю, а також не надано суду жодних доказів щодо того чи були вони пов`язані спільним побутом та чи мали взаємні права та обов`язки. Також, позивачем не заявлялись жодні клопотання про витребування доказів чи допит свідків, а відтак, оцінюючи докази у їх сукупності, суд приходить до висновку, що у задоволенні позову слід відмовити за безпідставністю позовних вимог, оскільки позивачем не представлено, а судом не здобуто жодних переконливих доказів у їх підтвердження. А також, відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача. Отже, суд вважає, що розподіл судових витрат проводити не слід.

Outcome: dismissed