Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-27 00:00:00

До Березанського міського суду Київської області звернулась [PERSON] з позовом до [PERSON], фізичної особи-підприємця [PERSON] про визнання правочину недійсним. Позовна заява обґрунтована тим, що 12.06.2018 року позивачка звернулась за наданням юридичної консультації щодо заяви, яку остання отримала від відповідачки по справі - [PERSON], в ході якої дізналась, що її право власності на квартиру за адресою: [ADDRESS], припинилось на підставі договору купівлі-продажу, укладеного між [PERSON] та [PERSON] 22.12.2017 року та посвідченого приватним нотаріусом Тищенко І. В. У зв'язку з цим позивачка звернулась до нотаріуса та отримала копію вказаного договору, ознайомившись зі змістом якого через свого представника, дізналась, що її квартира відчужена на користь відповідачки за 49 000 грн., які позивачка нібито отримала. Відтак, звернулась до [PERSON] з пропозицією надати акт прийому-передачі вказаних коштів, разом з тим, відповіді не отримала. Позивачка наголошує, що не була ознайомлена зі змістом договору ні до, ні під час його укладення. Крім того, вона страждає на захворювання очей, що викликано хворобою - діабетом. Враховуючи вказану обставину, нотаріус повинен був впевнитись в тому, що позивачка ознайомилась з вказаним договором у встановленому законом порядку. Проте договору позивачка не читала та на ньому відсутня відмітка нотаріуса про прочитання тексту документу стороні. Крім того, після укладання договору [PERSON] підписала нотаріально посвідчену заяву, за змістом якої надає свою згоду та гарантує реєстрацію та безстрокове проживання в належній їй на праві власності квартирі за адресою: [ADDRESS], позивачці по справі - [PERSON], що вказує на передання майна згідно договору купівлі-продажу. Разом з тим, між позивачкою та відповідачкою по справі - [PERSON] існувала попередня домовленість, згідно якої [PERSON] запропонувала [PERSON] доглянути її та укласти договір довічного утримання, на що позивачка погодилась. Відтак, під час укладення спірного договору 22.12.2017 року позивачка вважала, що укладає саме договір довічного утримання. Крім того, під час ознайомлення з матеріалами нотаріальної справи позивачка з'ясувала, що звіт про оцінку майна, виготовлений ФОП [PERSON], не було підписано нею як власником майна, тому вважає, що вказаний документ було замовлено та надано особою, яка не мала на це права. Крім того, в матеріалах нотаріальної справи відсутня перша сторінка вказаного звіту, а нотаріусом на запит позивачки не було надано довідки про розмір плати за вчинення нотаріальних дій. За таких обставин, просить визнати спірний договір недійсним. 11.10.2018 року відповідачка [PERSON] через канцелярію суду подала відзив на позовну заяву, в якому проти пред'явленого позову заперечила у зв'язку з його безпідставністю та невідповідністю фактичним обставинам вчинення сторонами правочину 22.12.2017 року, адже відповідачка особисто передала [PERSON] в спірній квартирі грошові кошти у визначеному ними розмірі 49 000 грн., а від надання розписки позивачка відмовилась, пославшись на укладення договору купівлі-продажу. Позивачка уклала спірний договір, повністю усвідомлюючи його значення, так як неодноразово обговорювала це з відповідачкою, отримала повну інформацію від нотаріуса про те, що укладає саме договір купівлі-продажу та надала нотаріусу однозначну відповідь, що розуміє вказану обставину. Крім того, вказує, що позивачка по справі добре бачить, читає без окулярів, але користується ними час від часу. Відповідачка підтвердила, що проект спірного договору позивачка прочитала особисто, із зверненнями до нотаріуса з вимогою прочитати їй текст договору особисто не зверталась та не піднімала питання щодо вад зору. Відтак, текст спірного договору від 22.12.2017 року № 1019 був підписаний сторонами за прочитаним та зрозумілим проектом. Наголошує на тому, що кошти за продаж квартири позивачці були передані до укладення договору купівлі-продажу, а в момент його підписання та нотаріального оформлення сторони не мали одна до одної жодних претензій про проведені розрахунки. Крім того, відповідачка вказує на відповідність проведеної оцінки квартири, а також обчисленої суми державного мита вимогам чинного законодавства. В той же час, твердження позивачки про існування попередньої домовленості між ними щодо укладання договору довічного утримання, а також щодо того, що, укладаючи спірний договір, вважала, що укладає саме договір довічного утримання, не підтверджене жодними доказами, тому є припущенням. Відтак, враховуючи вказані обставини, просила відмовити у задоволенні позову (Т.1,а.с.75-78). 17.10.2018 року через канцелярію суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач - ФОП [PERSON] проти пред'явленого щодо нього позову заперечив, вказуючи на безпідставність залучення його в якості відповідача по вказаній справі, адже, звертаючись до суду, позивачка не оспорює проведену ним оцінку майна та не ставить до нього як відповідача жодних інших вимог. Вказував, що з твердженнями позивачки категорично не згоден, так як остання особисто 20.12.2017 року звернулась до нього із замовленням на проведення експертної оцінки ринкової вартості належної їй на праві власності квартири за адресою: [ADDRESS], що підтверджується її особистим підписом у договорі № 368/Е. При цьому, як замовник оцінки, позивачка надала відповідачу оригінали свого паспорту, ідентифікаційного коду та документів на право власності на вказану квартиру, копії яких долучені до матеріалів справи. Крім того, позивачка особисто отримала у відповідача висновок експертної оцінки та сплатила за його виготовлення грошові кошти в сумі 200 грн., що підтверджується прибутковим касовим ордером № 12 від 20.12.2017 року. Разом з тим, зауважує, що, всупереч таким посиланням позивачки, нормами чинного законодавства не передбачено підписання звіту про оцінку замовником робіт. З врахуванням викладеного, вважає себе неналежним відповідачем по справі та просить відмовити у задоволенні позову [PERSON] до нього, ФОП [PERSON] про визнання правочину недійсним (Т.1,а.с.90-91). У судовому засіданні позивачка пред'явлений позов підтримала в повному обсязі з підстав, в ньому наведених, просила задовольнити. Представники позивачки [PERSON] та [PERSON] підтримали позицію позивачки, просили позов задовольнити. Представник [PERSON] в судовому засіданні 04.12.2018 року подав заяву, в якій просив взяти до уваги ту обставину, що грошей в сумі 49 000 грн. за квартиру за адресою: [ADDRESS], позивачка не отримувала ні до укладення спірного договору, ні після цього. Представник відповідачки [PERSON] в судовому засіданні проти пред'явленого позову заперечив, вказуючи на його безпідставність та невідповідність тверджень позивачки фактичним обставинам події укладання спірного договору. В задоволенні позову просив відмовити. Відповідачка [PERSON] в судове засідання не з'явилась, належним чином повідомлена про час та місце судового розгляду в порядку ст. 128 ЦПК України. Причини неявки суду не повідомила, клопотань про відкладення розгляду справи не надходило. Відповідач ФОП [PERSON] в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений судом належним чином в порядку ст. 128 ЦПК України, 17.10.2018 року через канцелярію суду подав заяву, в якій просив розгляд справи проводити за його відсутності (Т.1,а.с.104). За клопотанням відповідачки [PERSON] в судовому засіданні з дотриманням вимог, встановлених ст. 8 Закону України «Про нотаріат», був допитаний свідок - приватний нотаріус Тищенко І. В., який суду пояснив, що посвідчував нотаріально спірний договір купівлі-продажу квартири, укладений між сторонами, та вказав, що перед цим роз'яснив умови договору купівлі-продажу, його наслідки, зокрема, відчуження квартири, а також права та обов'язки сторін за цим договором. Окремо відзначив, що [PERSON] наполягала на укладенні саме договору купівлі-продажу квартири, про договір довічного утримання мови не йшло. Сумнівів у тому, що [PERSON] вірно усвідомлює значення своїх дій та має намір укласти саме договір купівлі-продажу, а також у відповідності цього її внутрішній волі, не було. Суперечок між сторонами договору в процесі його оформлення в нотаріальній конторі не відбувалось. Чоловік [PERSON] в присутності позивачки надавав свою згоду на укладення його дружиною вказаного договору. Вказав суду, що перед укладенням договору встановив відсутність у [PERSON] будь-яких фінансових претензій до [PERSON] з приводу проведених розрахунків, про що зазначено також в договорі. Проте самого факту розрахунку не бачив. Питань щодо ціни договору в нього не виникало, так як її визначення є виключним правом сторін. Позивачка особисто прочитала проект договору, відтак, ознайомилась з його змістом та підписала його. Чи носила позивачка в той день окуляри - не пам'ятає. Окремо відзначив, що [PERSON] не заявляла про наявність у неї будь-яких захворювань очей чи інші причини, через які вона б самостійно не могла прочитати текст договору, з проханням прочитати текст договору не зверталась, жодних зауважень щодо не проведення [PERSON] з нею розрахунків не поступало. Щодо того, чи передавала [PERSON] ключі [PERSON] - не пам'ятає. За клопотанням представника позивачки - [PERSON] в судовому засіданні також була допитана свідок [PERSON], яка вказала, що [PERSON] має певні вади зору, проте бачить, інвалідності по зору не має, а окуляри використовує для його покращення. Згідно амбулаторної карти позивачка перебуває на обліку з 2011 року, їй діагностовано діабетичні зміни на сітківці, має глаукому ІІ стадії, початкову стадію катаракти. Н предмет звуження поля зору при такій стадії захворювання позивачку не перевіряла. Відзначила, що вказані захворювання, як і будь-які інші, впливають на гостроту зору та проявляється в кожної особи по-своєму. Проте на прийомі в неї була лише один раз декілька місяців тому, причому прийшла сама та пересувалася самостійно. Вказала, що виписала позивачці окуляри + 3,5 діоптрій для покращення зору. Окремо відзначила, що позивачка читає тексти на відстані 30-40 см від очей, проте існують різні шрифти, відтак, не може сказати, чи могла позивачка прочитати текст спірного договору. Хвороби, яка б унеможливлювала читання текстів, у позивачки немає. Заслухавши пояснення учасників справи та їх представників, показання допитаних в судовому засіданні свідків, дослідивши та проаналізувавши докази, які містяться в матеріалах справи, суд на основі повно та всебічно з'ясованих обставин встановив наступне. Як вбачається з матеріалів справи, у відповідності до договору купівлі-продажу квартири від 22.12.2017 року № 1019, посвідченого приватним нотаріусом Березанського міського нотаріального округу Київської області Тищенком І. В., продавець [PERSON] передала у власність покупця (продала), а покупець [PERSON] прийняла у власність (купила) належну продавцю на праві власності квартиру за адресою: [ADDRESS] (Т.1,а.с.34-35). У відповідності до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 22.12.2017 року № 108830974, право власності на квартиру за адресою: [ADDRESS], в порядку, передбаченому ч. 2. ст. 3, 4 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», зареєстровано 22.12.2017 року за [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу квартири від 22.12.2017 року № 1019, посвідченого приватним нотаріусом Березанського міського нотаріального округу Київської області Тищенком І. В. (Т.1,а.с.110-112). За змістом пункту 2.1 спірного договору від 22.11.2017 року № 1019, продаж вищевказаної квартири за домовленістю сторін вчинено за ціною 49 000 грн., при чому ця ціна повністю сплачена покупцем і отримана продавцем особисто до підписання цього договору, на момент підписання та нотаріального оформлення договору сторони не мають одна до одної жодних претензій щодо проведення розрахунків, що підтверджено їхніми підписами під цим договором. При цьому сторони свідчать, що вони обізнані стосовно ринкових цін на аналогічне нерухоме майно та за їх розсудом визначена в цьому договорі вартість майна є справедливою та відповідає її дійсній вартості (Т.1,а.с.34-35). В пункті 3.4 спірного договору від 22.11.2017 року № 1019 вказано, що сторони підтверджують той факт, що їхнє волевиявлення є вільним, усвідомленим та відповідає їх внутрішній волі, а умови договору є зрозумілими та відповідають реальній домовленості сторін, а в пункті 5.7 сторони стверджують, що володіють українською мовою, що дало їм можливість прочитати проект цього договору та правильно зрозуміти його сутність (Т.1,а.с.34-35). Вказаний договір підписаний продавцем [PERSON] та покупцем [PERSON] в присутності нотаріуса Тищенка І. В. (Т.1,а.с.34-35). Окрім того, 22.12.2017 року [PERSON] підписала заяву, посвідчену приватним нотаріусом Березанського міського нотаріального округу Київської області Тищенком І. В., в якій підтвердила відсутність за адресою відчужуваної квартири місця проживання та реєстрації малолітніх, неповнолітніх дітей, а також недієздатних та обмежено дієздатних осіб, та яка містить відмітку про відповідність вказаної заяви внутрішній волі позивачки, а також про її прочитання позивачкою та особисте підписання (Т.1,а.с.36). Як вбачається з довідки виконавчого комітету Березанської міської ради Київської області від 22.12.2017 року, [PERSON] зареєстрована за адресою: [ADDRESS] (Т.1,а.с.49). При цьому, 20.12.2017 року між [PERSON] як замовником та ФОП [PERSON] як експертом було укладено договір про проведення експертної оцінки № 368-Е від 20.12.2017 року, підписаний сторонами, за умовами якого замовник доручає, а експерт приймає на себе обов'язки по виконанню робіт з експертної оцінки квартири за адресою: [ADDRESS], станом на 20.12.2017 року; метою вказаної оцінки є визначення ринкової вартості об'єкта нерухомості для оформлення договору купівлі-продажу; вартість виконання вказаних робіт визначено в сумі 200 грн., які були сплачені [PERSON] 20.12.2017 року, що підтверджується прибутковим касовим ордером ФОП [PERSON] № 12 від 20.12.2017 року (Т.1,а.с.92,93). За актом прийому-передачі робіт від 20.12.2017 року, примірник звіту про оцінку квартири за адресою: [ADDRESS], був переданий ФОП [PERSON] замовнику - [PERSON], що підтверджується підписами сторін (Т.1,а.с.219). У відповідності до висновку про вартість від 20.12.2017 року, наданого експертом фізичною особою-підприємцем [PERSON], ринкова вартість 2-кімнатної квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS], станом на 20.12.2017 року становить 344 600 грн. (Т.1,а.с.43-47,166-170). Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа, як слідує зі змісту ч. 1 ст. 4 ЦПК України, має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. За приписами ч. 1 ст. 11 ЦК України, цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але, за аналогією, породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків є договори та інші правочини (п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України). Так, за змістом ч. 1 ст. 202 ЦК України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Статтею 204 ЦК України встановлено презумпцію правомірності правочину, за змістом якої правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин) (ч.ч. 2-3 ст. 215 ЦК України). Відповідно до п. 7 постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» № 9 від 06.11.2009 року, правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав, визначених законом та із застосуванням наслідків недійсності, передбачених законом. Так, за змістом частини 1 статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, установлених частинами першою-третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу, а саме зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей. За змістом ч. 1 ст. 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Як встановлено ч. 1 ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. При цьому, за визначенням ч. 1 ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов'язками наділені обидві сторони договору (ч. 3 ст. 626 ЦК України). Положеннями ст. 627 ЦК України передбачено, що відповідно до ст. 6 ЦК України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ч. 1 ст. 627 ЦК України). Отже, свобода договору означає право громадян або юридичних осіб вступати чи утримуватися від вступу у будь-які договірні відносини. Свобода договору проявляється також у можливості, наданій сторонам, визначити умови такого договору. У відповідності до ст. 655 ЦК України, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Відповідно до ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. При цьому, за змістом вимог ст. 657 ЦК України договір купівлі-продажу житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню, та у відповідності з приписами ч. 3 ст. 640 ЦК України, є укладеним з дня такого посвідчення. За правилами ч.1, 3 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Так, звертаючись до суду з позовом про визнання правочину недійсним, позивачка вказує, що, укладаючи спірний договір з відповідачем [PERSON], вважала, що укладає договір довічного утримання, оскільки між сторонами попередньо була досягнута саме така домовленість, яка відповідала її інтересам, зазначаючи а в якості правових підстав пред'явлених вимог, що її волевиявлення при укладенні спірного договору не було вільним та не відповідало її волі, на договорі відсутня відмітка нотаріуса про його прочитання вголос, відсутні докази проведення розрахунку, а звіт про оцінку майна не підписаний позивачкою. Разом з тим, стаття 129 Конституції України як одну із основних засад судочинства визначає змагальність сторін та свободу в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Відповідно до ч. 3 ст. 12, ч. 1, 5 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Враховуючи положення ч. 2 ст. 77 ЦПК України, предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 6 ст. 81 ЦПК України). Доказами в розумінні ч. 1 ст. 76 ЦПК України, є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Враховуючи викладене, особа на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним повинна довести на підставі належних і допустимих доказів, у тому числі пояснень сторін, показань свідків і письмових доказів, наявність обставин, з якими законодавець пов'язує визнання правочину недійсним. Відповідно до положень ст. 264 ЦПК України, суд, ухвалюючи судове рішення, зобов'язаний встановити, зокрема, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувались вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються. Враховуючи вказані вище положення законодавства та встановлені фактичні обставини справи, будь-яких належних та допустимих доказів на підтвердження того, що волевиявлення позивачки при укладенні спірного договору купівлі-продажу квартири від 22.12.2017 року не було вільним та не відповідало її волі, суду надано не було та в судовому засіданні не встановлено, а ті, що надані на підтвердження вказаних посилань, судом розцінюються критично з наступних підстав. Так, твердження позивачки щодо наявності в неї захворювання очей, що не дало змоги їй ознайомитись із змістом спірного договору та самостійно прочитати його, а відтак, і правильно зрозуміти його правову природу, не підтверджуються матеріалами справи та спростовані показаннями свідка - лікаря-офтальмолога [PERSON], допитаної в судовому засіданні, з яких вбачається, що [PERSON] має певні вади зору, користується окулярами для покращення зору, які вона їй виписала, разом з тим, хвороби, яка б унеможливлювала читання нею текстів, у позивачки немає. Крім того, надана суду довідка лікаря-офтальмолога [PERSON], не містить дати її видачі, а також будь-якої вказівки на час проведення обстеження [PERSON], за результатами якого була видана, а витяги з історії хвороби та виписка із медичної карти позивачки датовані періодом часу з 06.07.2007 року по 17.07.2015 року включно, відтак, всупереч таким твердженням позивачки, не характеризують стан її здоров'я на момент укладення оспорюваного договору 22.12.2017 року та самі по собі не доводять впливу зазначених у них захворювань на його укладення, тому не є належними доказами в розумінні ч. 1 ст. 77 ЦПК України та не приймаються судом до уваги (а.с.Т.1, а.с.136,224-228). Натомість, як підтверджено показаннями свідка - приватного нотаріуса Тищенка І. В., допитаного в судовому засіданні, 22.12.2017 року при укладенні спірного договору купівлі-продажу квартири сторонам було роз'яснено його умови, права та обов'язки, які виникають у сторін за цим договором, а позивачка наполягала на укладенні саме договору купівлі-продажу квартири, не заявляючи при цьому про наявність у неї будь-яких захворювань очей чи інші причини, через які вона б самостійно не могла прочитати текст договору, з проханням прочитати текст договору не зверталась та особисто перечитувала проект договору, що спростовано не було. З огляду на вказане, твердження позивачки щодо відсутності на тексті договору відмітки нотаріуса про його прочитання вголос з огляду на відсутність при його укладанні будь-яких звернень, заяв чи зауважень з її боку, безпідставні, не свідчать про порушення п. 6 глави 9 розділу І Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції № 1951/5 від 26.12.2012 року, крім того, самі по собі не можуть бути підставою для визнання правочину недійсним в розумінні ст. 215 ЦК України. Окрім цього, про намір позивачки укласти саме договір купівлі-продажу квартири свідчить також той факт, що до укладення оспорюваного договору позивачка звернулась до ФОП [PERSON] за проведенням експертної оцінки вказаної квартири, про що уклала відповідний договір № 368-Е, за змістом пункту 1.2 якого метою вказаної оцінки є визначення ринкової вартості об'єкта нерухомості для оформлення договору купівлі-продажу, тим самим вчинивши дії по підготовці документів саме для укладення договору купівлі-продажу квартири, а не договору довічного утримання. В той же час, заперечення позивачкою факту звернення до ФОП [PERSON] за отриманням звіту про проведення оцінки майна не підтверджується матеріалами справи, оскільки наданий суду договір проведення експертної оцінки № 368-Е, укладений 20.12.2017 року між [PERSON] та ФОП [PERSON], а також акт прийому-передачі робіт від 20.12.2017 року, особисто підписані позивачкою, що не було спростовано належними та допустимими доказами. Крім того, враховуючи положення ч. 1 ст. 12 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні», а також пунктів 59, 60 Національного стандарту № 1 "Загальні засади оцінки майна і майнових прав", затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 10.09.2003 року № 1440, за змістом яких звіти про оцінку майна та висновки про вартість майна підписуються оцінювачами (оцінювачем), які безпосередньо проводили оцінку майна, і скріплюється печаткою та підписом керівника суб'єкта оціночної діяльності, посилання позивачки на відсутність її підпису як замовника на звіті про оцінку майна є такими, що не ґрунтуються на вимогах чинного законодавства, відтак, безпідставні. Щодо посилань позивачки на неотримання коштів за квартиру, то в аспекті встановлених вище обставин суд вважає їх недоведеними. Так, відповідно до п. 2.1 спірного договору сторони заявили про повний розрахунок за продану квартиру до підписання договору. Підписання договору позивачем є підтвердженням факту повного розрахунку за квартиру та свідчить про відсутність у позивачки до відповідачки будь-яких претензій фінансового характеру. В той же час, всупереч таким посиланням позивачки, у випадку невидачі нотаріусом письмової довідки про розмір плати за вчинення відповідної нотаріальної дії має місце порушення п. 1.19 глави 2 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції № 1951/5 від 26.12.2012 року, а вказані дії нотаріуса можуть бути оскаржені в установленому законом порядку, разом з тим, не є правовою підставою для визнання правочину недійсним. Аналізуючи надані суду докази, принципи змагальності та диспозитивності цивільного процесу, враховуючи встановлену законом презумпцію правомірності правочину, суд приходить до висновку, що 22.12.2017 року позивачка уклала договір купівлі-продажу квартири, реалізуючи надане їй законом право розпоряджатися належним їй майном на власний розсуд в межах гарантованої ст.ст. 6, 627 ЦК України свободи договору, при його укладенні позивачка розуміла правову природу правочину та наслідки його вчинення, мала намір відчужити квартиру відповідачці та наполягала на укладенні саме договору купівлі-продажу, з будь-якими заявами чи зауваженнями при укладанні договору не зверталась, та особисто перечитувала проект договору, відтак, була ознайомлена з його змістом. Доказів зворотного суду не надано та в судовому засіданні їх не встановлено. Доводи позивачки щодо недопустимості доказів, наданих ФОП [PERSON], а саме копії акта прийому-передачі робіт від 20.12.2017 року та квитанції про оплату послуг за виготовлення звіту, судом розцінюються критично, так як вказані документи були надані за заявою ФОП [PERSON] на виконання ухвали Березанського міського суду Київської області від 19.10.2018 року про витребування доказів, ухваленої за результатом розгляду відповідного клопотання представника позивачки [PERSON], передані за допомогою засобів факсимільного зв'язку, зареєстровані канцелярією суду 04.12.2018 року за вх. № 4123 та приймаються судом до розгляду як письмові докази в порядку, передбаченому ч. 7 ст. 95 ЦПК України. Враховуючи вищевказане, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, повно, всебічно та об'єктивно дослідивши наявні у справі докази, враховуючи презумпцію правомірності правочину, беручи до уваги принципи змагальності та диспозитивності цивільного процесу, суд прийшов до висновку, що правові підстави для визнання оспорюваного договору купівлі-продажу квартири від 22.12.2017 року відсутні, відтак, позов є недоведеним та таким, що задоволенню не підлягає. Враховуючи викладене,

Outcome: dismissed