Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-06 00:00:00

У лютому 2020 року [PERSON] звернулася до суду з позовом, у якому, враховуючи збільшення позовних вимог, просила стягнути з [PERSON] на її користь неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів у розмірі 115279 грн. 43 коп. В обґрунтування позову зазначала, що 12 червня 2013 року рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області шлюб між нею і [PERSON] розірвано. Від шлюбу вони мають двох дочок: [PERSON] та [PERSON] , які народилися [INFO] , остання є інвалідом з дитинства. 30 липня 2014 року рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області на її користь з відповідача було стягнуто аліменти на дітей в розмірі Ѕ частки з усіх видів його заробітку (доходу), щомісячно, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на кожну дитину, починаючи з 18 червня 2014 року і до досягнення ними повноліття. Діти відвідують додаткові заняття із англійської та німецької мов, навчання яких є платним. У продовж останніх років від виховання та утримання дітей [PERSON] фактично самоусунувся, коштів на забезпечення життєвих потреб дітей їй не надає, починаючи з вересня 2018 року аліментів на дітей не сплачує. Станом на лютий 2020 року має заборгованість по сплаті аліментів, яка становить 115279 грн. 43 коп. Відповідно до здійсненого нею розрахунку сума неустойки (пені) за прострочення сплати ним аліментів складає 694474 грн. 22 коп. Згідно із вимогами ч. 1 ст. 196 СК України сума стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів не може перевищувати 100 % заборгованості за аліментами, тому вказана сума неустойки (пені) підлягає зменшенню до суми заборгованості за аліментами до 115279 грн. 43 коп. Позивач [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги підтримала, просила суд задовольнити позов у повному обсязі. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні позов визнав повністю, проти його задоволення не заперечував, про що надав суду відповідну заяву про визнання ним позову. Третя особа Деснянський районний відділ державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) у судове засідання не з`явився, про дату, час і місце судового засідання повідомлявся належним чином, про причини неявки суд не повідомив, його неявка в судове засідання розгляду даної цивільної справи не перешкоджає. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 49 ЦПК України відповідач має право визнати позов (всі або частину позовних вимог) на будь-якій стадії судового процесу. Згідно із ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. З`ясувавши позицію сторін, роз`яснивши сторонам наслідки визнання відповідачем позову, дослідивши матеріали справи, враховуючи, що визнання відповідачем позову закону не суперечить, прав, свобод чи інтересів інших осіб не порушує, суд вважає можливим ухвалити рішення про задоволення позову з наступних підстав. Судом встановлено, що у Деснянському районному відділі державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) на примусовому виконанні перебуває виконавчий лист № 361/4769/14 від 22 серпня 2014 року, виданий Броварським міськрайонним судом Київської області, про стягнення з відповідача [PERSON] на користь позивача [PERSON] аліментів на двох дітей: дочку [PERSON] , [INFO] , та дочку [PERSON] , [INFO] , у розмірі Ѕ частки з усіх видів його заробітку (доходу), щомісячно, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку, починаючи з 18 червня 2014 року і до досягнення дітьми повноліття. Із розрахунку заборгованості зі сплати аліментів, здійсненого державним виконавцем, вбачається, що станом на 31 січня 2020 року відповідач [PERSON] має заборгованість по сплаті аліментів на дітей в загальному розмірі 131042 грн. 40 коп. Із розрахунку неустойки (пені), здійсненого позивачем [PERSON] , вбачається, що загальна сума неустойки (пені) за прострочення сплати відповідачем [PERSON] аліментів на дітей за період з вересня 2018 року по лютий 2020 року становить 694474 грн. 22 коп. За змістом положень ч. ч. 8, 10 ст. 7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї. Кожен учасник сімейних відносин має право на судовий захист. У ч. 2 ст. 51 Конституції України, ч. 1 ст. 180 СК України закріплено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Одним із основних прав дитини є право на утримання, яке кореспондується із обов`язком батьків утримувати дітей до досягнення ними повноліття. Стягнення аліментів на дитину є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності. Згідно із ч. 1 ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (ч. 3 ст. 549 ЦК України). Відповідно до абз. 1 ч. 1 ст. 196 СК України у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості. Неустойка (пеня) - це спосіб забезпечення виконання зобов`язання. Її завдання - сприяти належному виконанню зобов`язання, стимулювати боржника до належної поведінки. Однак таку функцію неустойка виконує до моменту порушення зобов`язання боржником. Після порушення боржником свого обов`язку неустойка починає виконувати функцію майнової відповідальності. Це додаткові втрати неналежного боржника, майнове покарання його за невиконання або невчасне виконання обов`язку. За змістом ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Позивачем [PERSON] заявлено позовні вимоги про стягнення з відповідача [PERSON] на її користь на підставі ст. 196 СК України неустойки (пені) за прострочення сплати ним аліментів на дітей за період з вересня 2018 року по лютий 2020 року в загальному розмірі 115279 грн. 43 коп., що не перевищує 100 відсотків заборгованості по сплаті аліментів станом на 31 січня 2020 року в розмірі 131042 грн. 40 коп. Пленум Верховного Суду України в абз. 6 п. 11 постанови № 14 від 18 грудня 2009 року "Про судове рішення у цивільній справі" зазначив, що у разі визнання відповідачем позову, яке не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд у мотивувальній частині рішення може вказати лише про визнання позову та прийняття його судом. Визнання відповідачем [PERSON] позовних вимог [PERSON] про стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів на двох дітей вимогам закону не суперечить, права, свободи чи інтереси інших осіб не порушує. Оцінивши досліджені у судовому засіданні докази в їх сукупності, враховуючи, що відповідач [PERSON] у суді позов визнав у повному обсязі, суд дійшов висновку, що позов [PERSON] про стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів на двох дітей в загальному розмірі 115279 грн. 43 коп., що не перевищує 100 % заборгованості відповідача по сплаті аліментів на двох дітей, ґрунтується на вимогах закону та підлягає задоволенню. Також відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України із відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 840 грн. 80 коп. На підставі викладеного вище,

Outcome: approved