Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-16 00:00:00

До Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська надійшла вищезазначена позовна заява (а. с. 3-4), в обґрунтування якої позивач посилався на те, що [PERSON] на праві спільної часткової власності належить частина квартири [ADDRESS]. Інші співвласники квартири - брат та батьки позивача, на даний час померли. За вказаною адресою також зареєстровані донька померлого співвласника [PERSON] - [PERSON] та її малолітня донька [PERSON], [INFO]. У 2010 році [PERSON] разом із донькою виїхала з зазначеної квартири у невідомому напрямку. Місцезнаходження відповідачів на даний час позивачу не відомо, проте наявність реєстрації у належній йому квартирі відповідачів перешкоджає реалізації прав власника позивача, тому він звернувся до суду з даним позовом та просив суд визнати [PERSON] та її малолітню доньку [PERSON] такими, що втратили право користування квартирою: [ADDRESS]; усунути перешкоди в користуванні [PERSON] вказаною квартирою шляхом зняття з реєстраційного обліку [PERSON] та [PERSON] До участі в розгляді даної цивільної справи в якості третьої особи був залучений Орган опіки та піклування в особі управління-служби у справах дітей Жовтневої районної у м.Дніпропетровську ради (а. с. 55). Позивач у судовому засіданні позові підтримав, просив суд задовольнити його у повному обсязі. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з'явилась, про час, дату та місце розгляду справи була повідомлена належним чином, про причини неявки суду не повідомила. Законний представник інтересів малолітньої [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги не визнала, заперечувала проти їх задоволення. Представник третьої особи Органу опіки та піклування в особі управління-служби у справах дітей Жовтневої районної у м. Дніпропетровську ради у судовому засідання просила суд відмовити у задоволенні позовних вимог у відношенні малолітньої [PERSON] Третя особа Головне управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області у судове засідання для участі в розгляді даної цивільної справи не наварила, про час, дату та місце розгляду справи була повідомлена належним чином, надіслала на адресу суду заяву про розгляд справи без участі свого представника, при вирішенні даного спору поклалась на розсуд суду (а. с. 18). Вислухавши пояснення осіб, що приймали участь у судовому засіданні, дослідивши матеріали даної цивільної справи, суд приходить до висновку щодо неможливості задоволення позовних вимог з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності на житло від 21 січня 1997 року, виданого Виконкомом міської Ради народних депутатів, на праві спільної часткової власності належить квартира [ADDRESS] (а. с. 8). Судом також встановлено, що [PERSON] помер [INFO] року (а. с. 10), [PERSON] померла [INFO] року (а. с. 11), [PERSON] помер [INFO] року (а. с. 12). З довідки про склад сім'ї № 14502 від 11 серпня 2014 року вбачається, що в квартирі [ADDRESS] зареєстровані [PERSON] - з 29 грудня 1992 року, [PERSON], [INFO] - з 06 вересня 2005 року, та [PERSON] [INFO] - з 22 січня 2006 року (а. с. 12-а). Відповідно до акту від 15 серпня 2014 року, складеного мешканцями різних квартир будинку [ADDRESS] відповідачі не з'являються за місцем реєстрації з 2010 року (а. с. 13). Судом було встановлено, що рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 03 жовтня 2012 року [PERSON] позбавлено батьківських прав відносно малолітньої доньки [PERSON], [INFO], та опікуном останньої призначено [PERSON], 1955 року народження, місце мешкання визначено за адресою опікуна: [ADDRESS] (а. с. 42, 63-64). Позивач [PERSON] у судовому засіданні пояснив суду, що до нотаріальних органів після смерті рідних - співвласників квартири, для прийняття спадщини не звертався, оскільки не був обізнаний про процедуру прийняття спадщини. Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно ст.ст. 10, 60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст. 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Статтями 27, 46 ЦПК України передбачено, що обов'язок із доказування покладається також на осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси. Тобто, процесуальними нормами встановлено як право на участь у доказуванні, так і обов'язок із доказування обставин при невизнані них сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, що випливає зі змісту ст. 27 ЦПК України. Відповідно до ст. 212 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємозв'язок доказів у їх сукупності. Згідно з ст. 7 ЗУ "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" зняття з реєстрації місця проживання дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування, осіб, стосовно яких встановлено опіку чи піклування, здійснюється за погодженням з органами опіки і піклування. Положеннями ст. 71 Житлового кодексу Української РСР зокрема визначено, що жиле приміщення зберігається за тимчасово відсутнім наймачем або членами його сім'ї понад шість місяців у випадку влаштування дитини (дітей) на виховання до родичів, опікуна чи піклувальника, у прийомну сім'ю, дитячий будинок сімейного типу, заклад для дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування, - протягом усього часу їх перебування у родичів, опікуна чи піклувальника, прийомній сім'ї, дитячому будинку сімейного типу, закладі для дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу. Згідно з ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Згідно з ст. 1262 ЦК України у другу чергу право на спадкування за законом мають рідні брати та сестри спадкодавця, його баба та дід як з боку батька, так і з боку матері. Відповідно до ч. 1 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Відповідно до ч. 5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Частиною 3 ст. 1296 ЦК України встановлено, що відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Згідно ст. 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Таким чином, вирішуючи позовні вимоги [PERSON] до [PERSON], [PERSON] про визнання осіб такими що втратили право користування, усунення перешкод в користуванні квартирою [ADDRESS], приймаючи до уваги, що позивач не звертався до нотаріальних органів за видачею свідоцтв про право на спадщину за законом після смерті інших співвласників спірної квартири, враховуючи, що спадкоємицею першої черги після смерті [PERSON] є його донька [PERSON], тобто остання є потенціальною співвласницею зазначеної квартири, а також враховуючи положення ст. 71 Житлового кодексу Української РСР, суд приходить до висновку про необґрунтованість позову та необхідність відмови у його задоволенні у повному обсязі. Вирішуючи питання розподілу судових витрат, приймаючи до уваги результат вирішення справи, на підставі ст. 88 ЦПК України - витрати по сплаті судового збору, понесені позивачем при зверненні до суду з даним позовом, не підлягають відшкодуванню. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed