Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-22 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить визнати [PERSON] і [PERSON], такими що втратили право користування квартирою за адресою: [ADDRESS]. Свої позовні вимоги позивач мотивувала тим, що відповідач не надав відомостей позивачу щодо зареєстрованих осіб в квартирі при відчуженні даного обєкту, тобто при посвідченні договору купівлі-продажу квартири від 10 жовтня 2017 року. Оскільки, за вищевказаною адресою [PERSON] та [PERSON] зареєстровані на даний час згідно довідки № 292 від 03.03.2018 року про склад сімї, у позивачки виникають труднощі зі сплатою надмірних комунальних послуг, які надаються та нараховуються за них, чим об'єктивно порушуються її права. Існування реєстрації [PERSON] та [PERSON] в квартирі обмежують права позивачка щодо вільного користування квартирою та він вимушений сплачувати комунальні послуги за них. На теперішній час позивач позбавлений можливості скасувати реєстрацію померлих за вказаною адресою, оскільки в нього відсутній оригінал свідоцтва про смерть, у звязку з чим за захистом своїх прав він вимушений звернутися з позовом до суду. Ухвалою суду від 12.04.2018 року провадження у справі було відкрито та призначено справу до розгляду у порядку спрощеного позовного провадження. У судове засідання 08.05.2018 року сторони не зявились, були сповіщені про час та місце розгляду справи належним чином. Від представника позивача до суду надійшла заява, згідно якої просила справу розглядати за її відсутності та проти винесення заочного рішення суду не заперечувала. Інші учасники справа поважність причин неявки суду не повідомили, жодних клопотань до суду не заявляли. Від відповідача у встановлені судом строки відзив на позов надано не було. У звязку з викладеним та на підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Відповідно до ст.ст. 268 ЦПК України, в редакції, яка набрала чинності 15.12.2017 року, у разі неявки всіх учасників справи в судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення. Крім того, на вимогу зазначених норм процесуального права, датою ухвалення судового рішення, ухваленого за відсутності осіб, які беруть участь у справі, є дата складення повного судового рішення. У звязку з цим, датою складення цього судового рішення є 23 травня 2018 року. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до наступних висновків. Судом встановлено, що згідно договору купівлі-продажу від 10 жовтня 2017 року, укладеному між [PERSON] та [PERSON], остання придбала у власність квартиру за адресою: [ADDRESS]. Право власності позивачки на вказану квартиру було зареєстровано згідно вимог чинного законодавства, про що свідчить витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 10.10.2017 року №99922968. Згідно довідки виписки з домової книги про склад сімї та реєстрацію від 03.03.2018 року № 292, в квартири № [ADDRESS] зареєстроване місце проживання наступних осіб: [PERSON], [PERSON] та власниці квартири [PERSON]. Згідно позовних вимог, [PERSON] та [PERSON] померли у 2016 році. Конституція України у ст.47 проголошує, що кожен має право на житло. Держава гарантує не тільки свободу його придбання, але й можливість стабільного користування житлом, його недоторканість, а також недопущення примусового позбавлення житла, не інакше, як на підставі закону і за рішенням суду. Право власності на житло охоплює правомочності із володіння, користування та розпорядження ним як об'єктом права власності. Ці правомочності можуть належати тільки власнику житла та іншим особам, зокрема, які проживають разом із ним, у тому числі на праві спільної власності. Глава 23 Цивільного кодексу України встановлює, що громадянин, який став власником житла, має право розпоряджатися ним на свій розсуд. Згідно ч. 1 ст. 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно зі ст.319 ЦК України власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Стаття 321 ЦК України зазначає, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно ст. 383 ЦК України, власник квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб. Згідно до ч. 2 ст. 386 ЦК України, власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Статтею 391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Слід також зазначити, що відповідно до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом 7 днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть. Таким чином, як випливає з цієї норми, зняття з реєстрації місця проживання може бути здійснено на підставі рішення суду виключно про: 1) позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) визнання особи безвісно відсутньою; 4) оголошення фізичної особи померлою. Проте, як вбачається з позову, позивачем не визначено правові підстави, згідно яких просить визнати померлих осіб такими, що втратили право користування. При цьому суду не надано доказів щодо смерті цих осіб. Будь-яких інших клопотань чи заяв зі сторони позивача не заявлялось. Згідно Правил реєстрації місця проживання, затверджених постановою КМ України від 02.03.2016 № 207 "Про затвердження Правил реєстрації місця проживання та Порядку передачі органами реєстрації інформації до Єдиного державного демографічного реєстру", вбачається: реєстрація / зняття з реєстрації місця проживання/перебування здійснюється виконавчим органом сільської, селищної або міської ради, сільським головою (у разі коли відповідно до закону виконавчий орган сільської ради не утворено) (далі - орган реєстрації) на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці, на яку поширюються повноваження відповідної сільської, селищної або міської ради (п.3). 6. У разі коли особа не може самостійно звернутися до органу реєстрації, реєстрація може бути здійснена за зверненням її законного представника або представника на підставі довіреності, посвідченої в установленому законом порядку (далі - представник). Відомості про реєстрацію / зняття з реєстрації місця проживання вносяться до паспорта громадянина України: у вигляді книжечки (зразка 1993 року) - шляхом проставлення в ньому штампа реєстрації місця проживання особи за формою згідно з додатком 1 або штампа зняття з реєстрації місця проживання особи за формою згідно з додатком 2; у формі картки (зразка 2015 року) - шляхом внесення інформації до безконтактного електронного носія, який імплантовано у такий паспорт, у разі наявності робочих станцій та підключення органу реєстрації до Єдиного державного демографічного реєстру (далі - Реєстр). У разі непідключення органу реєстрації до Реєстру особі видається довідка про реєстрацію або зняття з реєстрації місця проживання, а внесення інформації до безконтактного електронного носія здійснюється територіальним підрозділом ДМС на підставі такої довідки. Згідно п.26 Правил, зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі: заяви особи або її представника за формою згідно з додатком 11; рішення суду, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про зняття з реєстрації місця проживання особи, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою; свідоцтва про смерть; Зняття з реєстрації місця проживання в разі смерті особи здійснюється датою надходження до органу реєстрації документів, визначених в абзацах третьому - п'ятому пункту 26 цих Правил. Згідно ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. За положеннями ст. ст. 12, 81 ЦПК України, кожна особа повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суду не надання відомостей щодо звернення позивача до відповідних органів з приводу зняття вказаних осіб з реєстрації та відмови у цьому, доказів щодо смерті вказаних осіб, виходячи із відсутності правового обґрунтування позову (норми права, на підставі якої позивач предявив позов), суд не вбачає можливим задовольнити позов [PERSON]. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed