Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-24 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON], [PERSON], третя особа: товариства з обмеженою відповідальністю «Енергоспецбуд» про стягнення заборгованості за кредитним договором, в якому просить: Стягнути солідарно з [PERSON] та [PERSON], як з солідарних боржників на користь ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА «БАНК КРЕДИТ ДНІПРО» заборгованість по відсоткам за кредитним договором №08/02/2012-КЛВ від 08.02.2012 року за період нарахування з 18.04.2015р. по 29.04.2016р. у сумі 298 107,08 гривень. Стягнути з відповідачів на користь ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА «БАНК КРЕДИТ ДНІПРО» витрати, пов'язані зі сплатою судового збору. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що 08 лютого 2012 року між ПАТ «Банк Кредіт Дніпро» та ТОВ фірма «Енергоспецбуд» був укладений Кредитний договір №08/02/2012-КЛВ з подальшими змінами і доповненнями в редакції Договору №1 від 28.01.2013 року про зміни до Кредитного договору №08/02/2012-КЛВ від 08.02.2012 року, згідно з яким відповідачу 14.02.2012 року була відкрита кредитна лінія з лімітом кредитування у сумі 1 000 000 грн. За користування кредитом була встановлена процентна ставка у розмірі 22,5 % річних. Факт надання кредиту у сумі 1 000 000 грн. підтверджується меморіальним ордером №К/516242 від 14.02.2012 року. Відповідно до п.4.1 кредитного договору позичальник відповідає перед Банком за зобов'язання, що випливають з цього Договору майном, грошовими коштами та майновими правами, на які може бути звернено стягнення. Однак, в порушення умов кредитного договору позичальник не здійснює погашення кредиту та сплату відсотків у строки та розмірах, встановлених кредитним договором. В забезпечення виконання зобов'язань ТОВ фірма «Енергоспецбуд» перед позивачем були укладені договори поруки з подальшими змінами і доповненнями в редакції Договору №1 від 28.01.2013 року з [PERSON] та ТОВ фірма «Енергоспецбуд» №08/02/2012-П/2 від 08.02.2012 року та [PERSON] та ТОВ фірма «Енергоспецбуд» №08/02/2012-П/3 від 08.02.2012 року. Відповідно до зазначених Договорів поруки позичальник та поручителі відповідають перед позивачем як солідарні боржники. В зв'язку з невиконанням позичальником зобов'язань за кредитним договором заборгованість по відсоткам за кредитним договором станом на 18.04.2015р. по 29.04.2016р. складає 298 107,08 грн. Також позивач зазначив, що звертався до поручителів до суду з позовом в 2013році, тому строк звернення до поручителів з вимогою ним не пропущений. У судове засідання представник позивача не з`явився, надав до суду заяву з проханням розглядати справу за їх відсутності, позовні вимоги підтримав та просив суд їх задовольнити. Представник відповідача [PERSON] надав до суду заяву з проханням розглядати справу за відсутності відповідача, позовні вимоги не визнав та просив відмовити в задоволенні позову, оскільки представником позивача пропущений строк звернення з вимогою до поручителя. Відповідач [PERSON] та третя особа у судове засідання не з'явились, про причини неявки суд не повідомили, письмових заперечень проти позову з посиланням на докази, якими вони обгрунтовується, суду не надали, про час та місце розгляду справи були повідомлені своєчасно та належним чином. Суд, дослідивши матеріали справи, та докази, надані в їх обґрунтування, вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав. 08.02.2012 року між ПУБЛІЧНИМ АКЦІОНЕРНИМ ТОВАРИСТВОМ «БАНК КРЕДИТ ДНІПРО» та Товариством з обмеженою відповідальністю фірма «Енергоспецбуд» було укладено кредитний договір №08/02/2012-КЛВ від 08.02.2012 року, з подальшими змінами і доповненнями в редакції Договору №1 від 28.01.2013 року про зміну Кредитного договору №08/02/2012-КЛВ від 08.02.2012 року Згідно пункту 1.1. Кредитного договору, Банк відкрив Позичальнику відновлювальну кредитну лінію в національній валюті України з лімітом кредитування у сумі 1 000 000 гривень. Позичальник зобов'язувався повернути кредити, отримані в межах кредитної лінії, не пізніше 30 квітня 2013 року та сплатити проценти за користування кредитами, на умовах передбачених цим Договором. Відповідно пункту 2.1, Банк надає позичальнику кредити на підставі письмових заяв - зобов'язань Позичальника про отримання кредитів в межах цього Договору, на умовах забезпеченості, цільового використання, строковості, повернення та платності наданих грошових коштів. Письмова заява - зобов'язання Позичальника про отримання кредитів повинна відповідати формі встановленій Банком. Відповідач 14.02.2012 року звернувся до Банку з заявою - зобов'язанням про надання кредиту у розмірі 1 000 000 грн. на строк з 14.02.2012 року по 07.02.2013 року. Відповідно до умов Кредитного договору шляхом перерахування коштів на поточний рахунок №2600430432301 Процентна ставка за користування кредитами встановлюється у розмірі 22,5% річних У разі прострочення повернення кредиту Позичальником, плата за користування одержаним кредитом встановлюється у розмірі 27,5% річних (пункт 1.4) Згідно п. 2.3.2 кредитного договору проценти за користування кредитами, наданими за цим Договором, нараховуються Банком та сплачуються позичальником щомісячно в останній робочий день поточного місяця, а також у день повного погашення заборгованості за кредитами. У разі якщо день нарахування та сплати процентів припадає на вихідний, святковий або інший неробочий день, проценти нараховуються та сплачуються в робочий день, що йому передує. Сума заборгованості за кредитом, що не сплачена позичальником у визначений договором строк, наступного робочого дня вважається простроченою. Факт надання кредиту у сумі 1 000 000 грн. підтверджується меморіальним ордером №К/516242 від 14.02.2012 року. З пункту 5.1 вбачається, що цей договір набуває чинності з моменту його підписання і діє до закінчення строку зазначеного в п. 1.1. цього Договору, а в невиконаній частині - до повного виконання зобов'язань за цим договором. Позичальник, в порушення умов Кредитного договору та приписів ст.ст. 526, 530 ЦК України прострочив виконання грошових зобов'язань перед Банком. Станом на 29.04.2016 року заборгованість ТОВ фірма «Енергоспецбуд» перед Банком за Кредитним договором по відсоткам за період нарахування з 18.04.2015р. по 29.04.2016р. становить 298 107,08 гривень. 08.02.2012р. між Банком [PERSON], [PERSON] та ТОВ ФІРМА «ЕНЕРГОСПЕЦБУД» було укладено договори поруки №08/02/2012-П/2 та №08/02/2012-П/2 відповідно, з подальшими змінами викладеними у договорах №1 від 28.01.2013р. Предметом даних договорів поруки є зобов'язання Поручителя перед Кредитором солідарно відповідати за виконання зобов'язань Позичальника за кредитним договором із всіма змінами і доповненнями до нього або які можуть виникнути на підставі нього у майбутньому, укладеного між Банком та ТОВ ФІРМА «ЕНЕРГОСПЕЦБУД», а саме: по поверненню кредиту у сумі 1000 000 грн. зі строком повернення отриманого кредиту до 30.04.2013 року. По сплаті процентів за користування кредитними коштами. Згідно пункту 6.2 договору поруки, порука припиняється, якщо кредитор протягом трьох років з моменту настання строку виконання зобов'язань за кредитним договором не висуне вимоги до поручителя. Відповідно до частини 1, 2 статті 554 Цивільного кодексу України у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Статтею 629 Цивільного кодексу України передбачено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами. Згідно зі ст. 526 Цивільного кодексу України зобов'язання повинні виконуватися належним чином згідно із умовами договору та вимогами чинного законодавства. Банк звертався до [PERSON], [PERSON], третя особа ТОВ фірма «Енергоспецбуд», як до солідарних боржників з вимогами про погашення заборгованості по кредиту, про що свідчить рішення суду №638/20879/13-ц. Рішенням Господарського суду Харківської області від 19 лютого 2015року позов ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА «БАНК КРЕДИТ ДНІПРО» до ТОВ фірма «Енергоспецбуд» задоволено та стягнуто з ТОВ фірма «Енергоспецбуд» заборгованість за кредитним договором № 08/02/2012-/КЛВ від 08 лютого 2012року в розмірі 1 918 986,88грн. та 38 239,73грн. судового збору. 03 квітня 2017року рішенням судової колегії судової палати з цивільних справ апеляційного суду Харківської області заочне рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 04 вересня 2015року змінено, в задоволенні вимог ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА «БАНК КРЕДИТ ДНІПРО» про солідарне стягнення на користь ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА «БАНК КРЕДИТ ДНІПРО» з [PERSON] як поручителя заборгованості за кредитним договором відмовлено. Відповідно до статті 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Відповідно до роз'яснень Постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 30.03.12 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», згідно із ч.4 ст. 559 ЦК України, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. При вирішенні таких спорів суд має враховувати, що згідно із ст.. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Отже, якщо кредитним договором не визначено інші умови виконання основного зобов'язання, то у разі неналежного виконання позичальником своїх зобов'язань за цим договором, строк пред'явлення кредитором до поручителя вимоги про повернення отриманих у кредит коштів має обчислюватися з моменту настання строку погашення зобов'язання згідно з такими умовами, тобто з моменту настання строку виконання зобов'язання у повному обсязі, або у зв'язку із застосуванням права на повернення кредиту достроково. Відповідно до положень ст.360-7 ЦПК України висновок Верховного суду щодо застосування норми права, викладеній у його постанові, прийнятій за результатами розгляду справи з підставі, передбачених п.п.1,2 частини першої статті 355 ЦПК України є обов*язковим для всіх суб*єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права. Висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України має враховуватись іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права. З огляду на вищезазначене згідно до висновку Верховного Суду України у справі про стягнення заборгованості за кредитним договором від 19.09.2014р. Верховний Суд України на засіданні Судової палати у цивільних справах 17 вересня 2014 року ухвалив постанову у справі № 6-53цс14 предметом якої був спір про стягнення заборгованості за кредитним договором. Суд зробив правовий висновок про те, що, регулюючи правовідносини з припинення поруки у зв'язку із закінченням строку її чинності, частина четверта статті 559 ЦК України передбачає три випадки визначення строку дії поруки: протягом строку, установленого договором поруки (перше речення частини четвертої статті 559 ЦК України); протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання, якщо кредитор не пред'явить вимоги до поручителя (друге речення частини четвертої статті 559 ЦК України); протягом одного року від дня укладення договору поруки (якщо строк основного зобов'язання не встановлено або встановлено моментом пред'явлення вимоги), якщо кредитор не пред'явить позову до поручителя (третє речення частини четвертої статті 559 ЦК України). Аналіз зазначеної норми права дає підстави для висновку про те, що строк дії поруки (будь-який із зазначених у частині четвертій статті 559 ЦК України) не є строком захисту порушеного права, а є строком існування суб'єктивного права кредитора й суб'єктивного обов'язку поручителя, після закінчення якого вони припиняються. Це означає, що зі збігом цього строку (який є преклюзивним) жодних дій щодо реалізації свого права за договором поруки, зокрема й застосування судових заходів захисту свого права (шляхом пред'явлення позову), кредитор вчиняти не може. З огляду на преклюзивний характер строку поруки й обумовлене цим припинення права кредитора на реалізацію даного виду забезпечення виконання зобов'язань застосоване в другому реченні частини четвертої статті 559 ЦК України словосполучення "пред'явлення вимоги" до поручителя протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання як умови чинності поруки слід розуміти як пред'явлення кредитором у встановленому законом порядку протягом зазначеного строку саме позовної, а не будь-якої іншої вимоги до поручителя. При цьому зазначене положення не виключає можливості пред'явлення кредитором до поручителя іншої письмової вимоги про погашення заборгованості за боржника, однак і в такому разі кредитор може звернутися з такою вимогою до суду протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання. Отже, виходячи з положень другого речення частини четвертої статті 559 ЦК України, слід дійти висновку про те, що вимогу до поручителя про виконання ним солідарного з боржником зобов'язання за договором повинно бути пред'явлено у судовому порядку в межах строку дії поруки, тобто упродовж шести місяців із моменту настання строку погашення чергового платежу за основним зобов'язанням (якщо умовами договору передбачено погашення кредиту періодичними платежами), або із дня, встановленого кредитором для дострокового погашення кредиту в порядку реалізації ним свого права, передбаченого частиною другою статті 1050 ЦК України, або із дня настання строку виконання основного зобов'язання (у разі, якщо кредит повинен бути погашений одноразовим платежем). Таким чином, закінчення строку, установленого договором поруки, так само як сплив шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання або одного року від дня укладення договору поруки, якщо строк основного зобов'язання не встановлений, припиняє поруку за умови, що кредитор протягом строку дії поруки не звернувся з позовом до поручителя. Таким чином, позивачем в строки, передбачені ч.4 ст. 559 ЦК України, не була пред'явлена вимога до поручителя, а тому суд приходить до висновку, що порука є припиненою. Враховуючи вищевикладене та

Outcome: dismissed