Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-01 00:00:00

[PERSON] звернувся до Дзержинського районного суду м.Харкова з позовом до [PERSON] , 3-я особа [PERSON] про стягнення 47700 гривень, згідно розписки. В судовому засіданні представник позивача підтримав позов та просив його задовольнити. Представник відповідача в судовому засіданні заперечував проти позову , так як відповідачка розрахувалась з позивачем , про що свідчить оригінал цієї розписки , яку позивач їй віддав після отримання грошей. Окрім того , просив застосувати до цих правовідносин строк позовної давності, хоча позивач в своєму позові не просить поновити йому строк для звернення до суду з цим позовом. 3-я особа [PERSON] в судове засідання не з*явився , про час та дату розгляду справи повідомлений належним чином , але про причини неявки до суду не повідомив. Суд , вислухавши пояснення представників позивача та відповідача , дослідивши матеріали справи , прийшов до наступного. Судом встановлено: 09 серпня 2004 року між [PERSON] , як покупцем та [PERSON] і [PERSON], яка діяла від імені [PERSON],як продавцями відбулась угода купівлі-продажу частин домоволодіння. Угода була укладена в домашніх умовах. А саме, відповідно до п.1 продавці продали кожний по 22/200 частини домоволодіння, а покупець купив 44/200 (сорок чотири двохсотих) частин домоволодіння № 22 в літ. «П-1» по вулиці Щорса в місті Харкові. Згідно п. 3 вищезазначеного договору продаж вчинено за суму 47700 (сорок сім тисяч сімсот) гривень, гроші в повному обсязі були передані [PERSON]. Потвердженням факту передачі грошей є розписка від 09.08.2004 року, написана власноруч [PERSON], в якій вона підтверджує той факт, що отримала від позивача грошову суму у розмірі 47700 (сорок сім тисяч сімсот) гривень за продаж 44/200 частин домоволодіння № 22 в літ. «П-1» по вулиці Щорса в місті Харкові. Вищезазначений договір оформлявся позивачем, [PERSON] і [PERSON]М в домашніх умовах, а не в нотаріальній конторі, як того вимагає закон. Оскільки , як вказав позивач , він опинився без грошей і домоволодіння, у вересні 2007 року він звернувся до суду Жовтневого району м. Харкова з позовом до [PERSON] і [PERSON] про визнання угоди дійсною та визнання за ним права власності на 44/200 частин домоволодіння № 22 по вул. Щорса в м. Харкові. Згідно з рішенням Жовтневого районного суду м. Харкова від 23 жовтня 2009 мені було відмовлено в задоволенні позовних вимог. Судом було встановлено, що [PERSON] на день укладання угоди насправді належало 52/200 частин домоволодіння, а не 22/200 частин як зазначено в договорі. Це підтверджується також і відповіддю КП «Харківське міське бюро технічної інвентаризації» від 14.09.2007 року. Крім того, співвласникам відповідачки, які мають право першого покупця, власність для продажу не пропонувалася. Апеляційний суд Харківської області погодився з рішенням суду першої інстанції, і 16 лютого 2010 виніс ухвалу про залишення його без змін. У своїх рішеннях суди обох інстанцій дійшли висновку про те, що між позивачем, [PERSON] і [PERSON] (яка діяла від імені [PERSON]) було укладено договір, який в силу ст.220 ЦК України є нікчемним. Позивач вказує , що він неодноразово вимагав від [PERSON] та [PERSON] відповідачів повернути сплачені ним кошти, відповідно до вищезазначеного договору, проте кошти на даний час ніхто не повернув. Це стало підставою його звернення 20 лютого 2013 в прокуратуру Жовтневого району м. Харкова, в прокуратуру м. Харкова, а також Жовтневий РВ ХМУ У МВС України в Харківській області із заявою про відкриття кримінального провадження стосовно [PERSON] та перевірки її дій. 11 квітня 2013р. Жовтневий райвідділ міліції письмово повідомив позивачу, що досудове слідство по заяві припинено на підставі ст.284 ч. 1 п.2 КПК України. Прокуратура Жовтневого району м. Харкова своїм листом від 17.06.2013. повідомила, що перевірка за скаргами проведена, підстав для прокурорського реагування не встановлено, рекомендовано звернутися до суду. Позивач звернувся до суду про стягнення з відповідачки [PERSON] 47700 гр, згідно розписки , яку вона видала 09.08.2004 року Але оригіналу цієї розписки до суду не надав, а лише копію. На підставі цієї копії просить суд задовольнити його позов. Представник відповідача пояснив , що [PERSON] розрахувалась з [PERSON]Л, у зв*язку з чим , він віддав їй оригінал розписки. У своєму позові позивач посилається на ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутись до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. На ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові, при цьому якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту. Посилався на ч. 1 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа дізналась про порушення свого права або про особу, яка його порушила. З урахуванням викладеного, він вважав, що ним при зверненні до суду з цим позовом, не порушені строки позовної давності, передбачені ст.257 ЦК України. Також на статтю 220 ЦК України: у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним. Стаття 216 ЦК України: у разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання нього правочину. Стаття 657 ЦК України: договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню, крім договорів купівлі-продажу майна, що перебуває в податковій заставі. Нотаріальне посвідчення договорів, предметом яких є об'єкти нерухомого майна, здійснюється нотаріусом відповідно до Закону України "Про нотаріат" та Порядком вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженим наказом Міністерства юстиції від 22.02.2012 № 296/5 «Про затвердження Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України». Але, як вказано вище , судом вже розглядалось питання про визнання правочину недійсним та визнання права власності і позивачу було відмовлено у його позові. Тому це посилання є без підставним. На цей час , суд розглядає позов про стягнення з відповідачки 47700 гр, згідно розписки від 09.08.204 року. Позивач не навів поважності причини пропуску давності для звернення до суду і не просив його поновити. Представник відповідача в судовому засіданні заявив про те , що позивач пропустив строк для звернення з цим позовом до суду і до того ж не звернувся до суду з заявою про поновлення строку. Суд вважає , що підстав для задоволення позову не має, оскільки на позивача покладається обов*язок по доказуванню. Позивач надав до суду копію розписки , а не оригінал її , а це не є доказом про стягнення грошей по розписці. Окрім того , суд застосовує вимоги ст.256 ЦК України. Відповідно до п.9 ст. 5 ЗУ «Про судовий збір» позивач, як інвалід другої групи,був звільнений від сплати судового збору,тому суд відносить його за рахунок держави.

Outcome: dismissed