Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-11 00:00:00

У грудня 2013 року [PERSON] (далі - позивач) звернулася до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом до Публічного акціонерного товариства "Українська страхова компанія "Княжа Вієнна Іншуранс Груп" (далі - відповідач), треті особи: Публічне акціонерне товариство "Райфайзен Банк Аваль" в особі Київської регіональної дирекції (далі - третя особа 1), [PERSON] (далі - третя особа 2) про стягнення страхового відшкодування. Позовні вимоги, обґрунтовані тим, що 28.05.2006 року з автомобілем "Daewoo Lanos", державний номерний знак [NUMBER], який позивач придбала за кредитні кошти, стався страховий випадок - «викрадення». Автомобіль позивач був застрахований у відповідача за договором добровільного страхування на загальну страхову суму 76650,00 грн., відповідно до якого відповідач виплатив позивачу частину страхового відшкодування в розмірі 14582,00 грн. (30 %). Однак, відповідно до листа відповідача, останній не виплатив позивачу остаточну суму страхового відшкодування, оскільки позивач не надала довідку про закінчення розслідування в термін не пізніше 6 місяців. Крім того, аварійний комісар незаконно відрахував від страхової суми 2491,00 грн. як суму майбутніх несплачених внесків, чим зменшив першу частину страхового відшкодування на 747,30 грн. Тому, позивач просила суд стягнути з відповідача на свою користь невиплачену частину страхового відшкодування в сумі 54402,30 грн. та судові витрати. У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив суд їх задовольнити, проти вимог зустрічного позову заперечував та просив відмовити у його задоволенні. Представник відповідача проти задоволення позовних вимог заперечував в повному обсязі. Крім того, ним було подано зустрічну позовну заяву, в якій просив суд визнати договір страхування, укладений між сторонами, недійсним, стягнути з позивача першу частину безпідставно виплаченого страхового відшкодування в розмірі 12091,70 грн. та судові витрати. Зустрічні вимоги обґрунтовані тим, що при оформленні договору добровільного страхування, позивач, на підтвердження вартості автомобіля, надала копію спреціфікації на придбання автомобіля, відповідно до якої його вартість становила 76650,00 грн. Однак, 26.11.2012 р. відповідачу стало відомо, що застрахований автомобіль було реалізовано за ціною 47435,00 грн., а тому страхова сума не відповідає реальній вартості. У зв'язку із тим, що відповідач повідомила завідомо неправдиві відомості при страхуванні автомобіля, позивач просив визнати правочин недійсним. Представник третьої особи 1 в судове засідання не з'явився, суду надав заяву в якій просив розглядати справу без його участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Третя особа 1 в судове засідання не з'явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про причини неявки суду не повідомив. Суд, заслухавши пояснення представника позивача та представника відповідача, дослідивши матеріали справи, дійшов висновку, що первісний позов підлягає задоволенню, а в задоволенні зустрічного позову необхідно відмовити виходячи з наступних підстав. Відповідно до кредитного договору № 014/06-11/1816 від 16.05.2006 р., позивач отримала від третьої особи 1 споживчий кредит в розмірі 68985,00 грн. У забезпечення виконання зобов'язань позивача за кредитним договором, 16.05.2006 р. між третіми особами було укладено договір поруки, за умовами якого третя особа 2 виступила поручителем. Крім того, 16.05.20006 р. між третьою особою 1 і позивачем було укладено договір застави автомобіля "Daewoo Lanos", державний номерний знак [NUMBER], в забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором від 16.05.2006 р. Відповідно до договору № 06/01-0029-06/40 добровільного страхування наземного транспорту від 18.05.2006 р. (далі - договір страхування), позивач застрахувала у відповідача зазначений автомобіль на загальну страхову суму 76650,00 грн. із загальним страховим платежем 4982,00 грн. Із копії постанови про порушення кримінальної справи та прийняття її до свого провадження від 06.06.2006 р., вбачається, що 28.05.2006 р. невстановлена слідством особа заволоділа транспортним засобом "Daewoo Lanos", державний номерний знак [NUMBER] завдавши матеріальну шкоду позивачу. Відповідно до ст. 6 Закону України "Про загальнообов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", страховим випадком є подія, внаслідок якої заподіяна шкода третім особам під час дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася за участю забезпеченого транспортного засобу і внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована за договором. Згідно договору страхування, до переліку страхових випадків відноситься «викрадення автотранспортного засобу». Відповідно до розрахунку розміру страхового відшкодування № 1250/10-03, позивачу було виплачено страхове відшкодування в розмірі 30 % після порушення кримінальної справи, за вирахуванням несплачених страхових платежів. Як вбачається із листа відповідача від 04.08.2009 р., останній не виплатив остаточну суму страхового відшкодування, оскільки позивач не виконала умови договору та не надала довідку про закінчення розслідування в термін не пізніше 6 місяців. Згідно п. 15.10 договору страхування, остаточна сума виплати страхового відшкодування за страховим випадком «викрадення» автотранспортного засобу виплачується після прийняття рішення за одержаною постановою по закінченні строку попереднього розслідування органами МВС (про припинення чи призупинення провадження за справою), але не пізніше 6 місяців з дня порушення кримінальної справи. Враховуючи зазначене, суд дійшов висновку, що відповідач неправомірно не виплатив позивачу остаточну суму страхового відшкодування, оскільки був зобов'язаний це зробити у строк не пізніше 6 місяців з дня порушення кримінальної справи. Пунктом 15.2 договору страхування передбачено, що страховик виплачує страхове відшкодування в розмірі прямого дійсного збитку, але не більше страхової суми, з відрахуванням франшизи, якщо вона передбачена в договорі страхування. Отже, аварійний комісар відповідача, при розрахунку суми страхового відшкодування, безпідставно зменшив її на суму несплачених страхових платежів, оскільки це не передбачено умовами договору страхування. Відповідно до п. 16.1.3 договору страхування, підставою для відмови страховика у здійсненні страхового відшкодування є подання страхувальником свідомо неправдивих відомостей про об'єкт страхування. В обґрунтування зустрічних позовних вимог про визнання договору страхування недійсним, відповідач зазначив, що при оформленні договору страхування, позивач надала завідомо неправдиві відомості про вартість автомобіля в сумі 76650,00 грн., а придбала його за ціною 47435,00 грн., що менше страхової суми у 1,6 рази. Згідно копії специфікації для придбання автомобіля в кредит (без дати та номеру), виданої Автосервісним філіалом УніверсалАвто, ціна на автомобіль Ланос, яка може бути змінена у випадку зміни реєстрів цін заводом - виробником, покупець - [PERSON], становить 76650,00 грн. Відповідно до договору купівлі - продажу автомобіля № 634 від 27.04.2006 р., позивач придбала автомобіль за вартістю 47435,00 грн. Частиною 3 ст. 215 ЦК України встановлено, що якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування (п. 2 ч. 1 ст. 216 ЦК України). Страхова сума - грошова сума, в межах якої страховик відповідно до умов страхування зобов'язаний провести виплату при настанні страхового випадку (ч. 1 ст. 9 ЗУ «Про страхування»). Страхова виплата - грошова сума, яка виплачується страховиком відповідно до умов договору страхування при настанні страхового випадку. Страхові виплати за договором страхування життя здійснюються в розмірі страхової суми (її частини) та (або) у вигляді регулярних, послідовних виплат обумовлених у договорі страхування сум (ануїтету) (ч. 2,3 ст. 9 ЗУ «Про страхування»). Згідно ч. 4 ст. 9 ЗУ «Про страхування», розмір страхової суми та (або) розміри страхових виплат визначаються за домовленістю між страховиком та страхувальником під час укладання договору страхування або внесення змін до договору страхування, або у випадках, передбачених чинним законодавством. Із договору страхування вбачається, що сторони домовились стосовно загальної страхової суми, яка становить 76650,00 грн., на підставі якої був розрахований загальний страховий платіж - 4982,00 грн., а позивачем було сплачено перший страховий платіж (50 % від загальної суми платежу) в розмірі 2491,00 грн. Крім того, п. 12.3.1. договору страхування передбачено, що страховик (відповідач) має право перевіряти достовірність наданих страхувальником (позивачем) відомостей стосовно об'єкту страхування. Зважаючи на те, що умовами договору прямо не передбачено те, що загальна страхова сума повинна бути визначена в залежності від ціни реалізації майна (вартості), а відповідач не скористався своїм правом та не перевірив достовірність копії наданої позивачем специфікації, суд дійшов висновку, що в задоволенні зустрічної позовної заяви необхідно відмовити в повному обсязі. Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов'язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору, вимог кодексу, актів законодавства, а при відсутності таких вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Однак, станом на день розгляду справи, відповідач остаточну суму страхового відшкодування позивачу у добровільному порядку не сплатив. Згідно з статтею 610 ЦК України, передбачено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов визначених змістом зобов'язання Відповідно до ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Згідно розрахунку, який міститься в позовній заяві, відповідач при виплаті 30 % страхового відшкодування, за вирахуванням франшизи, не виплатив позивачу кошти в сумі 747,30 грн. Тому, невідшкодованою залишилась частина від страхової суми: 747,30 грн. + 53655,00 грн. = 54402,30 грн. Даючи юридичну оцінку поясненням доказам, враховуючи те, що позивач надала суду належні докази на підтвердження та обґрунтування позовних вимог, суд дійшов висновку, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню частина невиплаченого страхового відшкодування у розмірі 54402,30 грн., а в задоволенні зустрічної позовної заяви необхідно відмовити. Згідно ч. 1 ст. 88 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати на оплату судового збору в розмірі 544,03 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved