Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-01 00:00:00

[PERSON] в березні 2016 року звернувся до суду з позовом про визнання недійсними договорів, укладених між ним та ТОВ «Економ Комфорт» 01.07.2015. В обгрунтування позову вказує, що з метою отримання позики в розмірі 150 000 грн, він, відповідно до умов договорів, 01.07.2015 сплатив через банківську установу на користь відповідача 10500 грн. та 15.07.2015 1058, 33 грн. та подав заявку для надання свідоцтва розподілу на позику на 30.07.2015. Представник відповідача при укладанні договорів запевняв, що позику нададуть через 5 днів, однак, позику не надали і перенесли участь позивача на розподіл свідоцтва на позику на 27.08.2015. Згодом після відвідування офісу відповідача позивачеві стало відомо від інших учасників програми, що відповідач постійно порушує договірні зобов»язання та взагалі не має ліцензії на надання таких фінансових послуг, тому вважає, що шляхом обману йому заподіяно матеріальну шкоду 11 558, 33 коп. матеріальної шкоди та 5000 грн. моральної шкоди. Просить визнати укладені договори недійсними та стягнути на свою користь вказані вище суми на відшкодування шкоди. В судовому засіданні позивач позов підтримав повністю та просив його задовольнити з тих же підстав. Представник відповідача заперечив проти задоволення позову за необгрунтованістю та вказав, що позивач був ознайомлений з усіма умовами договору, добровільно підписав його, погодившись з цими умовами, тому будь-якого обману стосовно укладення договорів не було. Також пояснив, що відшкодування суми в 10 500 не передбачено умовами договору, так як позивач не звернувся до них із такою вимогою протягом встановлених договором п»яти днів, а 1058 грн. 33 коп. йому вже повернуто. Суд заслухав пояснення сторін, дослідив матеріали справи в межах заявлених позовних вимог та встановив наступне. Між сторонами 01.07.2015 було укладено договори № 04658/15 та № 04658, спрямовані на отримання позики в розмірі 150 000 грн. Відповідно до умов договору №04658 від 01.07.2015 [PERSON] сплатив 10 500 грн., призначення платежу оплата за надані послуги за договором № 04658/15 (а.с. 7, 8). 15.07.2015 позивач сплатив 1058 грн. 33 коп. основного платежу відповідно до умов договору (а.с. 8, на звороті), а 03.08.2015 звернувся до відповідача із заявою про розірвання умов договору № 04658/15 від 01.07.2015 та на підставі цієї заяви договір було розірвано. Тобто, відповідачем дотримано усіх зобов»язань, які випливали з договору на момент його розірвання та договір було розірвано на вимогу позивача. Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Відповідно до ст. 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Згідно ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови, визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. В статті 651 ЦК України визначено, що розірвання договору допускається лише за згоди сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. У разі односторонньої відмови від договору у повному обсязі або частково, якщо право на таку відмову встановлено договором, договір є відповідно розірваним . Відповідно до умов договору №04658 від 01.07.15р. про надання юридичних, консультаційних та інших послуг, сплачені кошти повертаються замовнику у випадку розірвання договору протягом 5-ти днів з дня його укладання. Як вбачається з матеріалів позовної заяви, Позивач у зазначений строк не подавав виконавцю (Відповідачу) заяви про його розірвання. Таким чином судом встановлено, що сплачені грошові кошти за умовами договору №04658 від 01.07.15р. не підлягають поверненню відповідно до ст. 653 ЦК України. Відповідно до розяснень, які містяться у п.20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009р. №9 «Про судову практику з розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсним», правочин визнається вчиненим під впливом обману у випадку навмисного введення іншої сторони в оману щодо обставин, які впливають на вчинення правочину. На відміну від помилки, ознакою обману є умисел у діях однієї зі сторін правочину. Наявність умислу в діях відповідача, істотність значення обставин, щодо яких особу введено в оману, і сам факт обману повинна довести особа, яка діяла під впливом обману. Обман щодо мотивів правочину не має істотного значення. Таким чином з досліджених та оцінених доказів, суд приходить до висновку, що на підтвердження обставин введення його в оману, позивач не надав жодного доказу, клопотань про їх витребування не заявляв, в правоохоронні органи щодо неправомірних дій відповідача не звертався, хоча мав можливість це зробити, будь-яких висновків правоохоронних органів з цього приводу не надав. Тобто, позивачем не доведено умисел відповідача на його обман, а також сам факт обману. Навпаки, надані докази свідчать про добровільне підписання спірних договорів відповідачем та усвідомлення їх змісту, що також підтверджується поясненнями представника відповідача, атому позов в цій частині задоволенню не підлягає. Також суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позовної вимоги позивача про відшкодування моральної шкоди у розмірі 3000 грн. з огляду на наступне. Відповідно до ч. 3 ст. 23 ЦК України розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості Частиною 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" роз'яснено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв'язку з ушкодженням здоров'я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв'язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Однак, всупереч зазначеного в судовому засіданні не встановлено доказів на підтвердження вини відповідача, а тому ця позовна вимога також є безпідставною. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про необгрунтованість позову, а тому відмовляє в його задоволенні.

Outcome: dismissed