Jurisdiction: civil
Date: 2021-08-29 00:00:00

[PERSON] (далі також - Позивач) звернулась до суду із зазначеним позовом до відповідача, в якому прохала поділити спільне майно подружжя та визнати за нею право спільної часткової власності на Ѕ частки квартири, що розташована за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 29,14 кв.м., житловою площею 14,77 кв.м. матеріали стін: цегляні, визнати за [PERSON] (далі також - Відповідач) право спільної часткової власності на Ѕ частки цієї квартири, вирішити питання розподілу судових витрат. Процедурні питання, пов`язані із рухом справи в суді та інші процесуальні дії. Ухвалою Комсомольського міського суду Полтавської області від 22.03.2021 провадження у справі відкрито у порядку спрощеного позовного провадження, судове засідання у справі призначено на 11 год.10 хв. 02.04.2021, відмовлено у задоволенні клопотання позивача про витребування доказів (а.с. 17.-18). Стислий виклад позиції сторін. [PERSON] свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що між нею та Відповідачем 01.09.2012 укладено шлюб, який рішенням Комсомольського міського суду Полтавської області від 20.11.2018 (набрало законної сили 21.12.2018) у справі № 534/1325/18 розірвано. Під час шлюбу Позивач та Відповідач на підставі договору купівлі-продажу від 29.04.2013 набули у спільну сумісну власність квартиру [ADDRESS] . Покупцем за цим договором був Відповідач. Між Відповідачем та ПАТ АБ «Укргазбанк» (далі також - Банк, Третя особа) 29.04.2013 укладено кредитний договір, за яким Банк надав кредит Відповідачу у розмірі 110 000 грн. до 28.04.2033. Як забезпечення виконання зобов`язань за цим договором Позивач з Банком уклали договір іпотеки, предметом якого стала спірна квартира. Згоди у позасудовому порядку Позивача з Відповідачем про добровільний поділ спірної квартири не досягнуто. До суду 07.04.2021 надійшли пояснення третьої особи на позовну заяву (а.с. 22-24). Відповідач правом подачі відзиву на позов не скористався. В судовому засіданні [PERSON] позов визнав повністю. Представник ПАТ АБ «Укргазбанк» у судове засідання не прибув, проте подав письмові пояснення, відповідно до яких заперечує проти позову, просить суд у його задоволенні відмовити, оскільки відповідно до ч. 1 ст. 520 ЦК України, п.3.3.7 договору іпотеки № 39/2013-ф від 29.04.2013 заміна боржника відбувається за письмової згоди іпотекодержателя, а також за його згодою [PERSON] зобов`язаний встановлювати правовідносини, предметом яких є будь-які права третіх осіб щодо предмета іпотеки. Встановлені судом фактичні обставини справи та зміст спірних правовідносин. Рішенням Комсомольського міського суду Полтавської області від 20.11.2018 шлюб, зареєстрований 01.09.2012 у Відділі державної реєстрації актів цивільного стану Комсомольського міського управління юстиції Полтавської області, актовий запис № 260, між [PERSON] та [PERSON] розірвано. У матеріалах справи як додаток до позовної заяви міститься завірена копія витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 181050544, у якому зазначено, що на праві приватної власності [PERSON] належить квартира [ADDRESS] . Між ПАТ АБ «Укргазбанк» та [PERSON] 29.04.2013 укладено кредитний договір № 39/2013-ф, відповідно до якого Банк надає кредит, а [PERSON] його отримує у розмірі 110 000 грн. на придбання квартиру [ADDRESS] . Того ж дня між ПАТ АБ «Укргазбанк» та [PERSON] укладено договір іпотеки № 39/2013-ф на забезпечення вимог наведеного вище кредитного договору, предметом якого є вищезгадана квартира. Також 29.04.2013 між ПАТ АБ «Укргазбанк» (кредитор), [PERSON] (поручитель), [PERSON] (позичальник) укладено договір поруки № 39/2013-ф-1, згідно з яким поручитель поручається перед кредитором за виконання позичальником зобов`язань за кредитним договором № 39/2013-ф. Встановивши фактичні обставини справи, з`ясувавши правові позиці сторін, суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість, та здійснюючи розгляд справи виключно в межах заявлених позовних вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи, зазначає, що виниклі між сторонами спірні правовідносини регулюються нормами Цивільного кодексу України від 16.01.2003 № 435-ІV. 34 Оцінка наведених учасниками справи аргументів, норми права, які застосував суд та мотиви їх застосування. Згідно ч.3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше, як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи. Частиною 1 ст. 61 СК України передбачено, що об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Відповідно до статті 63 СК України, дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Пунктом 22 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21.12.2007 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» встановлено, що поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 СК України та ст. 372 ЦК України. Відповідно до ч.1 ст.82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Сторони визнали ту обставину, що на праві приватної власності [PERSON] належить квартира [ADDRESS] , придбана за договором купілві-продажу. Проте, суд зазначає, що право власності на нерухоме майно, в тому числі спірне майно - квартиру - сторони належними, допустимими, достатніми доказами, а саме правовстановлюючими документами не підтвердили. Суд враховує, що сторони визнали факт належності Позивачу квартири на праві власності. Проте, згідно з ч.1 ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Суд враховує, що не переконавшись у наявності вищевказаних правовстановлюючих документів, може бути рішенням суду зроблено хибний висновок про існування на праві власності у Відповідача та у сторін цього нерухомого майна. Витяг з відповідних державних реєстрів (а.с.7-8) не є правоустановлюючим документом, а може бути лише можливим наслідком укладення такого правоустановчого документа. За змістом ч. 1 та ч. 2 ст. 372 ЦК України майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. Частиною 1 ст. 70 СК України також передбачено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Таким чином, частки майна дружини та чоловіка при поділі майна, що є їх спільною сумісною власністю, є рівними. Рівність прав кожного із подружжя на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності (якщо інше не встановлено домовленістю між ними) та необхідність взаємної згоди подружжя на розпорядження майном, що є об`єктом права його спільної сумісної власності, передбачено ч. 1 ст. 63, ч. 1 ст. 65 СК (п. 30 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21.12.2007 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя»). Статтею 71 СК України встановлено, що майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України. Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. Суть поділу полягає в тому, що кожному з подружжя присуджуються в особисту власність конкретні речі, а також здійснюється розподіл майнових прав та обов`язків. При здійсненні поділу в судовому порядку суд має виходити з презумпції рівності часток. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи (абзац перший пункту 22 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" від 21 грудня 2007 р. N 11). Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в вищезазначеній постанові , поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 СК та ст. 372 ЦК. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. Вирішуючи питання про поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, суди мають застосовувати положення частин 4, 5 ст. 71 СК щодо обов`язкової згоди одного з подружжя на отримання грошової компенсації та попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. За відсутності такої згоди присудження грошової компенсації може мати місце з підстав, передбачених ст. 365 ЦК, за умови звернення подружжя (одного з них) до суду з таким позовом (ст. 11 ЦК) та попереднього внесення на депозитний рахунок суду відповідної грошової суми. У разі, коли жоден із подружжя не вчинив таких дій, а неподільні речі не можуть бути реально поділені між ними відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності. Суд погоджується з доводами третьої особи що відповідно до ч. 1 ст. 520 ЦК України, п.3.3.7 договору іпотеки № 39/2013-ф від 29.04.2013 заміна боржника відбувається за письмової згоди іпотекодержателя, а також за його згодою [PERSON] зобов`язаний встановлювати правовідносини, предметом яких є будь-які права третіх осіб щодо предмета іпотеки, таких згод Банк не надав. Доводи третьої особи сторонами у справі доказами не спростовані. Таким чином, суд вважає, що позивачем та відповідачем взагалі не дотримані вимоги закону та вищезазначені умови щодо вирішення вимог про поділ майна подружжя. При таких обставинах суд приходить до висновку, що позовні вимоги задоволенню не підлягають. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed