Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-18 00:00:00

25.09.2018 року [PERSON] звернувся до суду з позовом, в якому просить визнати поруку за договором поруки №178-П/З від 22.05.2008 року, укладений між [PERSON], ВАТ ВТБ Банк та ПП «СВ» - припиненою; стягнути судові витрати. Як на підставу позову посилається на те, що 22.05.2008 р між ПП «СВ» та ПАТ «ВТБ Банк» було укладено Генеральну угоду № 178 та договір про відкриття мультивалютної кредитної лінії №178-Ю/1. 22.05.2008 року між [PERSON], Приватним підприємством «СВ» та Приватним акціонерним товариством «ВТБ Банк» було укладено Договір поруки № 178-П/З. Він вважає що існують підстави для визнання поруки припиненою за договором поруки № 178-П/З від 22 травня 2008 року з наступних підстав. 18.02.2011р. рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова по справі № 2-1153/2011 позов ПАТ «ВТБ Банк» про стягнення заборгованості за Генеральною угодою № 178 від 22 травня 2008 р., договором про відкриття мультивалютної кредитної лінії № 178-Ю/1 від 22.05.2008 року та на підставі договору поруки № 178-П/З від 22 травня 2008 року задоволено. Ухвалою апеляційного суду Харківської області від 07.09.2011р. рішення Дзержинського районного суду м. Харкова по справі № 2-1153/2011 залишено без змін. Відповідно до п. 9.2. договору про відкриття мультивалютної кредитної лінії № 178-Ю/1 від 22.05.2008 року цей договір вступає в дію з моменту підписання і діє до повного виконання сторонами своїх зобов'язань. Відповідно до п. 11 договору поруки № 178-П/З від 22 травня 2008 року - цей договір вступає в дію з моменту його підписання і дії до повного виконання зобов'язань за Генеральною угодою. Після набрання чинності рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова по справі № 2-1153/2011 про стягнення з [PERSON] заборгованості за Генеральною угодою № 178 від 22 травня 2008 р., договором про відкриття мультивалютної кредитної лінії № 178-Ю/1 від 22.05.2008 року та на підставі договору поруки № 178-П/З від 22 травня 2008 року, правовідношення за Генеральною угодою № 178 від 22 травня 2008 р., договором про відкриття мультивалютної кредитної лінії № 178-Ю/1 від 22.05.2008 року та договору поруки № 178-П/З від 22 травня 2008 року - продовжували діяти. Відповідно до ст. 559 ЦК порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов'язання, а також у разі зміни зобов'язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності. Порука припиняється, якщо після настання строку виконання зобов'язання кредитор відмовився прийняти належне виконання, запропоноване боржником або поручителем. Порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У договорі № 178-П/З від 22 травня 2008 року - не встановлено строку дії даного договору. Вимогу до Поручителя про повернення суми кредиту у зв'язку з невиконанням зобов'язання Позичальником ПАТ ВТБ Банк направив 16.11.2009р. та 03.12.2009р. Позов до Поручителя ПАТ ВТБ банк подав 10.12.2009 р. Таким чином, через направлення ПАТ ВТБ банком вимог про повернення суми кредиту 16.11.2009р. та 03.12.2009р. до Поручителя після спливу шести місяців з моменту порушення позичальником строку виконання зобов'язання (серпень 2008р.), існують підстави для визнання правовідносин за договором поруки № 178-П/З від 22 травня 2008 року припиненими. Ухвалою суду від 28.09.2018 року відкрито провадження, призначено розгляд справи проводити в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін; встановлено відповідачу 15-тиденний строк для подання відзиву на позовну заяву. Представник відповідача направив позивачу та надав до суду письмовий відзив, у якому просив відмовити у задоволенні позовних вимог, посилаючись на те, що 22.05.2008 року між банком та ПП «СВ» укладено генеральну угоду (кредитний договір) №178 (зі змінами), відповідно до умов якої позивальнику відкрито кредитну лінію у сумі 4 млн. грн. зі строком повернення кредитних коштів по 21.11.2009 р. В забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором, 22.05.2008 між Банком та позивачем укладено Договір поруки №178-П/3, за умовами якого поручитель поручається перед Банком за виконання позичальником своїх зобов'язань в повному обсязі за Генеральною угодою №178 від 22.05.2008. У зв'язку з невиконанням Позичальником своїх зобов'язань за Генеральною угодою та Кредитним договором, рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 18.02.2011 у з [PERSON] на користь Банку було стягнуто заборгованість. Кредитним договором сторони визначили строк основного зобов'язання - по 21 листопада 2009 року, а отже, шестимісячний строк, встановлений другим реченням ч. 4 ст. 559 ЦК України має відраховуватись з 22 листопада 2009 року. Як зазначає позивач в своїй позовній заяві, «вимогу до Поручителя про повернення суми кредиту у зв'язку з невиконанням зобов'язання Позичальником ПАТ «ВТБ БАНК» направив 16.11.2009р. та 03.12.2009р., а позов до Поручителя ПАТ «ВТБ БАНК» подав 10.12.2009р.». Таким чином, виходячи з викладено, банком у межах шестимісячного строку з дня настання строку виконання основного зобов'язання направлено на адресу поручителя відповідні вимоги та пред'явлено позов, у зв'язку з чим підстави для задоволення позову Позивача та припинення поруки відсутні. Крім того, AT «ВТБ БАНК» заявляє про пропущення позивачем строку позовної давності для звернення до суду, адже перебіг відповідного строку почався 18.02.2011 року (прийняття Дзержинським районним судом м. Харкова рішення у справі №2-1153/2011) та, приймаючи до уваги положення ст. 257 ЦК України, закінчився 18.02.2014 року, в той час як із позовом про визнання поруки припиненою позивач звернувся лише 25.09.2018 року. При цьому, про наявність відповідного рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 18.02.2011 Позивач був ознайомлений ще в 2011 році, оскільки під час його прийняття був присутній представник останнього, а також позивачем оскаржувалось вищезазначене рішення в апеляційному порядку. Відповідь позивача на відзив до суду не надходила. Згідно з ч. 1 ст. 44 ЦПК України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається. Європейський суд з прав людини в рішенні від 07.07.1989 року у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії» зазначив, що заявник зобов'язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосується безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов'язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання. Обов'язком заінтересованої сторони є прояв особливої старанності при захисті своїх інтересів (рішення Європейського суду з прав людини від 04 жовтня 2001 року у справі «Тойшлер проти Германії»). На підставі викладеного, суд вирішує справу за наявними матеріалами справи. Суд, перевіривши матеріали справи, вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. 22.05.2008 року між ВАТ «ВТБ Банк» (правонаступником якого є ПАТ «ВТБ Банк») та ПП «СВ» (позичальником) укладено Генеральну угоду №178 та договір про відкриття мультивалютної кредитної лінії № 178-Ю/1, відповідно до умов яких банк надав позичальнику грошові кошти шляхом відкриття відновлювальної мультивалютної лінії з лімітом 4 млн. грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом зі строком повернення до 21.11.2009 року. 22 травня 2008 року між [PERSON], Приватним підприємством «СВ» та Відкритим акціонерним товариством «ВТБ Банк» (правонаступником якого є ПАТ «ВТБ Банк») укладено Договір поруки №178-П/З, відповідно до умов якого поручитель [PERSON] поручився у повному обсязі за виконання позичальником кредитних зобов'язань за Генеральною угодою № 178 та договором про відкриття мультивалютної кредитної лінії № 178-Ю/1. Згідно з п. 4 договору поруки у разі невиконання зобов'язань за кредитним договором поручитель та позичальник відповідають перед Банком як солідарні боржники. Відповідно до п. 11 договору поруки цей договір вступає в дію з моменту його підписання і дії до повного виконання зобов'язань за Генеральною угодою. Згідно з ч. 4 ст. 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців з дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя, якщо інше не передбачено законом. Як на підставу для задоволення позовних вимог про припинення договору поруки №178-П/З від 22.05.2008 року, позивач посилається на те, що згідно зі ст. 559 ЦК України порука припинена після спливу 6 місяців з часу невиконання позичальником кредитних зобов'язань, а саме з серпня 2008 року, що було встановлено Рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 18.02.2011 року. Рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 18.02.2011 року у справі №2-1153/2011, яке ухвалою апеляційного суду Харківської області від 07.09.2011 року та ухвалою ВССУ від 16.01.2012 року (http://www.reyestr.court.gov.ua/Review/23670102), залишено без змін, позов ПАТ «ВТБ Банк» про стягнення заборгованості за Генеральною угодою №178 від 22 травня 2008 р., договором про відкриття мультивалютної кредитної лінії № 178-Ю/1 від 22.05.2008 року та на підставі договору поруки №178-П/З від 22.05.2008 року задоволено, стягнуто з [PERSON] на користь ПАТ "ВТБ Банк" кредитну заборгованість. Задовольняючи позов, суди застосували положення ст.ст. 525, 526, 530, 553, 554, 625, 1046, 1049, 1050, 1054 України. Разом з тим, ч. 4 ст. 559 ЦК України передбачає припинення поруки саме у разі не звернення кредитором до поручителя з позовом протягом шести місяців з дня настання строку виконання основного зобов'язання. Оскільки Банк ще в грудні 2009 року звернувся до [PERSON] з позовом, за наслідками розгляду якого прийнято рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 18.02.2011 р., то підстави для застосування положень ч. 4 ст. 559 ЦК України для задоволення позову [PERSON] у цій справі відсутні. [PERSON] мав можливість заперечувати проти позову Банку та заявляти підстави для застосування положень ч. 4 ст. 559 ЦК України при розгляді Дзержинським районним судом м. Харкова справи № 2-1153/2011 про стягнення з нього заборгованості, як з поручителя. Згідно з ч. 1 ст. 18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов'язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України. Вказане рішення набуло законної сили, є обов'язком до виконання, ним було встановлено необхідність стягнення з [PERSON], як з поручителя, кредитної заборгованості. Таким чином, обов'язок поручителя [PERSON] щодо виконання зобов'язання за основним договором виник з рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 18.02.2011 року, а не лише з договору поруки №178-П/З від 22.05.2008 року, тому підстави для застосування положень ч. 4 ст. 559 ЦК України у цій справі за позовом [PERSON] про припинення поруки - відсутні. Посилання позивача на наявність вимог Банку від 16.11.2009р. та 03.12.2009р. до поручителя про повернення суми кредиту у зв'язку з невиконанням зобов'язання позичальником та які не досліджувались судами при розгляді №2-1153/2011 про стягнення з нього коштів, - суд до уваги не приймає, оскільки не спростовує вищевказаних висновків. Фактично позивач стверджує, що судами при розгляді справи №2-1153/2011 було помилково не застосовано положення ст. 559 ЦК України щодо припинення правовідносин за договором поруки від 22.05.2008 року та стягнуто з нього заборгованість. Однак, при розгляді справи №2-1153/2011 суди дійшли висновків про наявність у [PERSON], як поручителя, зобов'язань щодо повернення кредитних коштів, та прийняли відповідні судові рішення, які є чинними та виконуються. Разом з тим, суд зазначає, що принцип юридичної визначеності є одним із суттєвих елементів принципу верховенства права. В його основі лежить відоме з римського права положення res judicata (лат. «вирішена справа»), відповідно до якого остаточне рішення правомочного суду, яке вступило в силу, є обов'язковим для сторін і не може переглядатися. Іншими словами, цей принцип гарантує остаточність рішень («що вирішено - вирішено і не має переглядатися до безмежності»). Європейський суд з прав людини у справі «Христов проти України» (рішення від 19 лютого 2009 року, заява № 24465/04) наголосив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, слід тлумачити в контексті преамбули Конвенції, яка, зокрема, проголошує верховенство права як складову частину спільної спадщини Договірних держав. Одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності, згідно з яким у разі остаточного вирішення спору судами їхнє рішення, що набрало законної сили, не може ставитися під сумнів (див. справу «Брумареску проти Румунії»). Принцип юридичної визначеності вимагає поваги до принципу res judicata, тобто поваги до остаточного рішення суду. ЄСПЛ зазначав, що сама лише ймовірність існування двох думок стосовно предмета спору не може бути підставою для нового розгляду справи (рішення від 24 липня 2003 року у справі «Рябих проти Росії», заява №52854/99). На підставі викладеного, суд, оцінивши належність, допустимість, кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів в їх сукупності, вважає, що позовні вимоги задоволенню не підлягають. Посилання представника відповідача на необхідність застосування вимог щодо застосування 3-хрічного строку позовної давності для відмови у задоволенні позову, - суд до уваги не приймає, оскільки підстави для застосування позовної давності відсутні, у зв'язку з необґрунтованістю позову. Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (ч. 1 ст. 141 ЦПК України). Враховуючи, у задоволенні позову відмовлено, то судовий збір не підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. Суд постановляє рішення в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів.

Outcome: dismissed