Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-01 00:00:00

Позивач Кредитна спілка «Кредит-Союз» звернулася до суду до відповідачів [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , обґрунтовуючи свої вимоги ти, що позивач уклав з [PERSON] договір кредиту № 00327 від 10.02.2005 р. про надання кредиту в розмірі 5000 грн. строком на 12 місяців. За договором кредиту відповідач отримала 10.02.2005 року 5000 грн. Згідно умов вказаного договору відповідач зобов`язана повернути отриману суму кредиту та сплатити відсотки за користування грошима в строки відповідно до передбаченого договором графіка. Відповідач своїх зобов`язань по договору кредиту не виконала. В порушення графіку погашення позики вказаного в п.4 Договору кредиту проплат по основній сумі кредиту і по відсотках його користування не було. Вказані дії призвели до порушення ст.ст. 526, 1046 ЦК України та договору кредиту, в зв`язку з чим, позивач вимагає повернення залишку суми кредиту з урахуванням - індексів інфляції, відсотків за користування нею, та сплати штрафних санкцій за час прострочення. Таким чином, відповідач станом на 09 лютого 2009 року має непогашену суму кредиту 5000 грн., 00 коп., індекс інфляції 8635 грн. та 12 000 грн. відсотків, які просить стягнути з останніх . 10 лютого 2005 року між позивачем та відповідачем [PERSON] укладено договір поруки № 00327-П/1. 10 лютого 2005 року між позивачем та відповідачем [PERSON] укладено договір поруки № 00327-П/2. Відповідно до договору поруки відповідачі несуть солідарну відповідальність. Просить суд стягнути з відповідачів 30 388 грн. Заочним рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 24 квітня 2009 р. позов кредитної спілки «Кредит-Союз» задоволено повністю, стягнуто солідарно з [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] на користь кредитної спілки «Кредит-Союз» заборгованість в сумі 30388 грн.42 коп., судові витрати в сумі 333 грн. 88 коп., а всього 30 722 грн. 30 коп. 10 лютого 2015 року ухвалою заочне рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 24 квітня 2009 року в цивільній справі № 2-2250/09 за позовом кредитної спілки «Кредит-Союз» до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про стягнення боргу за договором кредиту - скасовано та призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження. 24 березня 2020 року позивачем до суду подано уточнену позовну заяву, в якій позивач просить стягнути суму кредиту з урахуванням індексу інфляції 8 635 грн., проценти за час прострочення кредиту ( п.3.2 договору кредиту та ч.2 ст.625 ЦК України 21 753,42 грн., всього стягнути 30 388, 42 грн. У відзиві на уточнену позовну заяву представник відповідача адвокат Кірса В.В. просив відмовити у позові у повному обсязі. В обгрунтування заперечень вказував, що строк позовної давності щодо вимоги позивача про сплату кредиту та відсотків починає перебіг із настанням терміну щодо кожного періодичного щомісячного платежу з 10.03.2005р. по 10.02.2006р., визначеного договором. Позивач з позовом звернувся 09.02.2009 року зі спливом трирічного строку позовної давності щодо періодичних кредитних платежів, які передують 10.02.2006 на суму 416,63 грн., а тому з позичальника може бути стягнута сума залишку заборгованості з урахуванням встановленого законом індексу інфляції та 3% річних, розмір яких має бути доведений позивачем, однак позивач належний розрахунок суду не надав. 28 травня 2020 року ухвалою Соснівського районного суду м. Черкаси позовну заяву кредитної спілки «Кредит-Союз» до [PERSON] , [PERSON] про стягнення боргу за договором кредиту залишено без розгляду. На підставі ст.279 ЦПК України розгляд справи проводиться в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. В судове засідання представник позивача не з`явився, подав клопотання про слухання справи у його відсутність, уточненні позовні вимоги підтримав. Представник відповідача адвокат Кірса В.В. скерував до суду заяву про застосування строку позовної давності при вирішенні позову, у наданій суду заяві просив розглянути справу в його відсутність. Відповідно до п. 3 розділу ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02.06.2016 року №1402-VІІІ «Про судоустрій та статус суддів», районні, міжрайонні, районні у містах, міські, міськрайонні суди продовжують здійснювати свої повноваження до утворення та початку діяльності місцевого окружного суду, юрисдикція якого розповсюджується на відповідну територію. Дослідивши матеріали справи, судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини, що регулюються нормами цивільного законодавства. Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно зі ст. 627 ЦК України, відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. З матеріалів справи видно, що 10.02.2005 року між КС "Кредит Союз" та [PERSON] був укладений Договір кредиту № 00327 про надання кредитних коштів в розмірі 5000 грн. строком на 12 місяців. Відповідачка отримала 10.02.2005 року кредитні кошти в сумі 5000 грн., що підтверджено видатковим касовим ордером № 921 від 10.02.2005р. Відповідно до п.8.5 кредитного договору затверджений графік повернення кредиту шляхом сплати періодичних щомісячних платежів з з 10.03.2005р. по 10.02.2006р. Відповідно до п. 3.1. Договору кредиту встановлена денна відсоткова ставка за користування кредитом 0, 16438 % від суми залишку кредиту. Згідно умов Договору кредиту, відповідач зобов`язувався повернути отриману суму позики та сплатити відсотки за користування грошима в строки відповідно до передбаченого договором графіку. Згідно п.3.2. договору при порушенні строків сплати кредиту та плати за користування ним, Спілка має право зробити перерахунок сплати за час порушення. При цьому за час порушення відсотки нараховуються виходячи із подвійної денної відсоткової ставки. Позивач свої зобов`язання за договором позики виконав, надавши відповідачу кредит в сумі 5000 грн. згідно видаткового касового ордеру № 921 від 10.02.2005 року. В судовому засіданні встановлено, що відповідач порушив взяті на себе зобов`язання за кредитним договором, графіку погашення кредиту та сплати відсотків не дотримувався, доказів погашення кредиту не надав. Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Відповідно до ч. 3 ст. 254 ЦК України строк, що визначений місяцями, спливає у відповідне число останнього місяця строку. Відповідно до вимог ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалась або могла довідатись про порушення свого права або про особу, яка його порушила ( ст.261 ЦК України). Згідно із ч. 4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку. Загальний строк позовної давності відповідно до ст. 257 ЦК України становить 3 роки. У постанові від 28 березня 2018 року Велика Палата Верховного Суду зазначила, що відповідно до ч. 1 ст. 1048 та ч. 1 ст. 1054 ЦК України кредитодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми кредиту, розмір і порядок одержання яких встановлюються договором. Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування (строку, на який позичальник отримав кредит) чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України. Права та інтереси позивача у цих правовідносинах забезпечені ч. 2 ст. 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Позовну давність щодо заборгованості за кредитом не можна починати облічувати з дня спливу визначеного договором строку кредитування, оскільки встановлення такого строку має значення не для визначення початку перебігу позовної давності за вимогами кредитодавця щодо погашення заборгованості за цим договором, а насамперед для визначення позичальнику розміру щомісячних платежів. Якщо кредитний договір встановлює окремі зобов`язання, які деталізують обов`язок позичальника повернути борг частинами та передбачають самостійну відповідальність за невиконання цього обов`язку, то незалежно від визначення у договорі строку кредитування право кредитодавця вважається порушеним з моменту порушення позичальником терміну внесення чергового платежу. Тому перебіг позовної давності стосовно кожного щомісячного платежу у межах строку кредитування згідно з ч. 5 ст. 261 ЦК України починається після невиконання чи неналежного виконання (зокрема, прострочення виконання) позичальником обов`язку з внесення чергового платежу й обчислюється окремо щодо кожного простроченого платежу. Вказане унеможливлює визначення початку перебігу позовної давності окремо для погашення всієї заборгованості за кредитним договором. У разі порушення позичальником терміну внесення чергового платежу, передбаченого договором (прострочення боржника), відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України кредитодавець до спливу визначеного договором строку кредитування вправі заявити вимоги про дострокове повернення тієї частини кредиту, що залишилася, і нарахованих згідно зі ст. 1048 ЦК України, але не сплачених до моменту звернення кредитодавця до суду процентів, а також попередніх не внесених до такого моменту щомісячних платежів у межах позовної давності щодо кожного із цих платежів. Суд виходить з того, на момент звернення до суду позивача 09.02.2009р. позовна давність у цій справі спливла щодо вимоги про стягнення періодичних платежів з 10.03.2005р. по 10.01.2006р. на суму 4583, 37 грн., крім платежу 10.02.2006р. в сумі 416,63 грн. Оскільки позовна давність у цій справі до вказаних основних вимоги спливла до звернення позивача до суду, то вона спливла і до додаткових вимог про стягнення з відповідача інфляційних та 3% річних на суму заборгованості за тими вимогами, щодо яких позовна давність була пропущена. Оскільки в ході розгляду справи представник відповідача заявив про застосування судом строку позовної давності при вирішення спору по суті, суд приходить до висновку, що порушене право позивача щодо повернення кредиту шляхом сплати періодичних платежів по поверненню кредиту та відсотків за період з 10.03.2005р. по 10.01.2006р. не підлягає захисту внаслідок спливу позовної давності, оскільки на момент звернення до суду з позовом у цій частині позивачем пропущений строк позовної давності. В іншій частині позовні вимоги не підлягають задоволенню, оскільки право позивача нараховувати проценти за кредитом припинилося зі спливом строку кредитування 10.02.2006р., що узгоджується з правовим висновком У постанові від 28 березня 2018 року Велика Палата Верховного Суду. Так, суд враховує, що відповідно до ч. 1 ст.1048 та ч. 1 ст.1054 ЦК України кредитодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми кредиту, розмір і порядок одержання яких встановлюються договором. Отже, припис абзацу 2 ч. 1ст. 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі предявлення до позичальника вимоги згідно з ч. 2ст. 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються ч. 2ст. 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобовязання. Виходячи з наведених норм, нарахування процентів після закінчення строку дії кредитного договору припинилося, а тому вимоги банку про стягнення заборгованості по процентам за умовами договору за період з 10.02.2006 року є необґрунтованими та задоволенню не підлягають. Відповідно до ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-якіфактичні дані, на підстав іяких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ст.77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Частина 2 ст.78 ЦПК визначає, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Згідност. 81 ЦК України, кожна сторона зобов`язана довести тіобставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та іншихосіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. У даному випадку Банк не надав належних доказів щодо наявності і суми заборгованості у відповідача за кредитним договором та наданих позивачем розрахунок боргу спростований відповідачем. З огляду на викладене, суд погоджується з доводами відповідача про недоведеність позовних вимог позивачем. Згідно частини першої статті 141 ЦПК України витрати по сплаті судового збору покладаються на позивача у зв`язку з відмовою у задоволенні позову.

Outcome: dismissed