Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-01 00:00:00

03 грудня 2013 року позивач [PERSON] звернувся до суду з вказаним позовом, в якому просив стягнути з відповідача [PERSON] 9000 гривень(4500 гривень основного боргу та 4500 гривень нарахованих відсотків), моральну шкоду в розмірі 20 000 гривень. Свої вимоги мотивував тим, що його колишня дружина, [PERSON], з якою тоді офіційно він не був розлучений, шахрайським шляхом заволоділа копією його паспорта, ідентифікаційного коду, довідки про доходи. Вказані документи вона використала для укладення кредитного договору у Золочівському відділенні КБ «Приватбанк» від його імені для заволодіння грошовими коштами, чим спричинила позивачу матеріальну шкоду на суму 4500 гривень. Крім того, згодом банком було нараховано проценти та пеню за користування грошовими коштами у сумі 4500 гривень. Вказані дії відповідача спричинили позивачу моральну шкоду, яку він оцінює у 20 000 гривень. У судовому засіданні позивач [PERSON] та його представник [PERSON] позовні вимоги підтримали у повному обсязі, просили задовольнити з наведених мотивів, у судове засідання 02.09.2014 не з'явилися, просили справу розглядати за їх відсутності на підставі наданих доказів. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з'явилася, надала письмові заперечення, в яких повідомила суд, що позовні вимоги визнає частково, в частині 4500 гривень тіла кредиту за банківською карткою. Заперечувала проти стягнення з неї моральної шкоди 20000 гривень та 4500 гривень нарахованих банком відсотків, та витрат на послуги адвоката у сумі 500 гривень. Вважала дані вимоги необґрунтованими та не підтверджені доказами. Просила справу розглядати за її відсутності. Суд вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані докази у їх сукупності, встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено 12 грудня 2013 року ухвалою Золочівського районного суду Харківської області кримінальне провадження № 12012220310000139 відносно [PERSON] закрито на підставі положень ст. 49КК України, остання звільнена від кримінальної відповідальності за вчинення злочинів передбачених ч. 1 ст. 190, ч. 1 ст. 358 КК України. Цивільний позов [PERSON] до [PERSON] про стягнення мотальної та матеріальної шкоди завданої злочином, залишено без розгляду. Приймаючи рішення, суд виходив з того, що органом досудового слідства [PERSON] обвинувачується в тому, що 11 листопада 2007 року, маючи прямий умисел, направлений на заволодіння чужим майном шляхом обману заволоділа копіями паспорту, ідентифікаційного коду та довідки про доходи свого чоловіка [PERSON], з яким на вказаний момент офіційно не була розлучена, але однією сім'єю не проживала, які в подальшому використала у власних цілях для отримання грошових коштів шляхом укладення кредитного договору у Золочівському відділенні КБ "Приват Банк" від його імені. Внаслідок чого [PERSON] було завдано матеріальної шкоди на загальну суму 4500 грн. З досліджених судом речових доказів у кримінальному провадженні № 12012220310000139 вбачається, що [PERSON] обвинувачувалася у тому, що підписала від імені свого чоловіка [PERSON] кредитний договір, та отримала платіжну картку [NUMBER]. Факт спричинення позивачу матеріальної шкоди на суму 4500 гривень визнаний відповідачем. З наданих позивачем чеків та банківських документів, а саме довідки від 02 вересня 2014 року та від 05 червня 2014 року ПАТ Комерційний банк «Приватбанк» вбачається, що за період з 06 липня 2009 року по 25 вересня 2009 року позивачем здійснено погашення заборгованості по кредитному договору картка [NUMBER] на суму 4301,17 гривень, з урахуванням здійсненого погашення кредиту в даний час у позивача існує заборгованість перед банком на суму 5054,11 гривень, тобто загальна сума заборгованості становить 9355,28 гривень. В обґрунтування своїх заперечень відповідачем у письмових поясненнях зазначено, що позивач сам фактично поставив її у такі умови, коли вона була вимушена оформити від його імені кредит, бо конче потребувала грошових коштів на утримання їхніх спільних неповнолітніх дітей, аліменти на утримання яких позивач не сплачував на той час, внаслідок чого у нього утворилася велика заборгованість, на доказ чого надала копії свідоцтв про народження [PERSON], [INFO], [PERSON] [INFO], [PERSON] [INFO], батьками яких зазначені [PERSON] та [PERSON]. Крім того в обґрунтування своїх заперечень відповідачем надано довідку про розмір заборгованості по аліментах №284 за період з 01 грудня 2013 року по 31 березня 2014 року, з якої вбачається, що [PERSON] має заборгованість по сплаті аліментів на суму 9182 гривень 10 копійок. З наданої суду медичної документації вбачається, що [PERSON] страждає рядом хронічних захворювань на протязі останніх 10 років - вертеброгенна радикулопатія обумовлена остеохондрозом шийного та попереково- крижового відділу хребта з больовими синдромами, ірритативними порушеннями. Вирішуючи спір суд керується вимогами положень ст.ст. 15,23, 1166, 1167, 1177 ЦК України. Відповідно до положень ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Стаття 23 ЦК України передбачає можливість відшкодування моральної шкоди. Так, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов'язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Так, зокрема ст. 1166 ЦК України передбачає загальні підстави відповідальності за завдану майнову шкоду. Відповідно майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Шкода, завдана каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю фізичної особи внаслідок непереборної сили, відшкодовується у випадках, встановлених законом. Шкода, завдана правомірними діями, відшкодовується у випадках, встановлених цим Кодексом та іншим законом. Статтею 1167 ЦК України передбачені підстави відповідальності за завдану моральну шкоду, так моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: 1) якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки; 2) якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт; 3) в інших випадках, встановлених законом. Стаття 1177 ЦК України врегульовує відшкодування (компенсація) шкоди фізичній особі, яка потерпіла від кримінального правопорушення, так шкода, завдана фізичній особі, яка потерпіла від кримінального правопорушення, відшкодовується відповідно до закону. Стаття 61 ЦПК України перелічує підстави звільнення від доказування, так обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Вирок у кримінальному провадженні, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Відповідно до положень ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. При обґрунтуванні розміру заборгованості відповідача, позивачем в позові вказано, що заборгованість складається з 9000 гривень - яка складається з 4500 гривень - заборгованості по тілу кредиту та 4500 гривень - заборгованості по процентах за користування кредитними коштами. В той же час позивач надає квитанції в обґрунтування розміру заборгованості, з яких судом встановлено, що загальна заборгованість [PERSON] перед КБ «Приватбанк» (з урахуванням вже внесених грошових коштів та залишку заборгованості) - 9355,28 гривень, відповідно до положень ст. 11 ЦПК України, суд розглядає справу в межах заявлених вимог. Таким чином судом встановлено, що [PERSON], зловживаючи довірою свого колишнього чоловіка [PERSON], та шляхом підробки документів уклала від його імені кредитний договір у Золочівському відділенні КБ "Приват Банк" на отримання платіжної картки [NUMBER], скориставшись в подальшому вказаними грошовими коштами. В результаті злочинних дій відповідача [PERSON] було спричинено матеріальну шкоду на суму 9355,28 гривень, з яких 4301,17 гривень ним самостійно вже погашено та 5054,11 залишок заборгованості по кредитному договору [NUMBER]. Порушене кримінальне провадження за даним фактом було закрито, в зв'язку з закінченням строку притягнення до кримінальної відповідальності, що однак є нереабілітуючою обставиною та в розумінні положень ст.ст. 1166, 1177 ЦК України не звільняє [PERSON] від обов'язку по відшкодуванню спричиненої шкоди. Вирішуючи справу у межах позовних вимог суд задовольняє вимоги про стягнення матеріальної шкоди в сумі, що була заявлена позивачем - 9000 гривень. Оцінюючи доводи відповідача, що станом на момент отримання банківської карти, позивач покинув її з дітьми та мав заборгованість по сплаті аліментів на утримання їхніх спільних дітей, суд виходить з того, що за змістом ст.ст. 1166, 1177 ЦК України ст. 61 ЦПК України не звільняє її від обов'язку по відшкодуванню спричиненої нею шкоди, завданої злочином. Вирішення питання про стягнення заборгованості по аліментам і оцінка моральних якостей позивача не є предметом розгляду в рамках даної цивільної справи. Оцінюючи надані позивачем медичні документи на підтвердження погіршення стану здоров'я через перенесені моральні страждання, суд не знаходить доведеним той, факт, що погіршення здоров'я було покликано саме вчиненим відносно нього злочином, оскільки позивач хворіє протягом останніх 10 років, рядом хронічних захворювань, які то загострюються, то піддаються лікуванню. Водночас, судом встановлено, що внаслідок злочинних дії відповідача позивач постійно змушений був виправдовуватися перед банком внаслідок чого відчув негативні емоції, моральні переживання та дискомфорт. Він вимушений витрачати особистий час для вирішення питань, пов'язаних із захистом своїх прав, що порушило його звичайний спосіб життя. З урахуванням засад розумності, виваженості та справедливості, враховуючи глибину душевних страждань позивача, ступень вини відповідача та інші обставин, що мають істотне значення суд,

Outcome: partial