Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-05 00:00:00

У серпні 2013 року позивачка [PERSON] звернулася до Бережанського районного суду Тернопільської області із позовною заявою до відповідача органу опіки та піклування Бережанської РДА в особі служби в справах дітей Бережанської РДА, зазначивши третьою особою на стороні відповідача без самостійних вимог на предмет спору органу опіки та піклування виконавчий комітет Божиківської сільської ради Бережанського району Тернопільської області із вимогою постановити рішення, яким задовольнити її позов і повернути їй її дітей синів [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], відібравши їх з прийомної сім»ї та скасувати рішення про стягнення з неї (позивачки) аліментів на утримання її неповнолітніх дітей. В обґрунтування позову зазначила, що рішенням Бережанського районного суду від 25 лютого 2011 року, без позбавлення її батьківських прав на підставі ч.2 ст. 170 СК України, у неї відібрано її дітей [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], які на даний час знаходяться у прийомній сім»ї подружжя [PERSON] в с. Тростянець Зборівського району Тернопільської області. Підставою такого рішення стало те, що вона (позивачка) на той час ухилялася від виконання своїх обов»язків по догляду й вихованню дітей, не працювала, не вела господарства, не займалася доглядом, вихованням та утриманням своїх дітей, своєю поведінкою ставила дітей у небезпечне для їх життя й здоров'я становище. Як вважає позивачка, на даний час, протягом 2013 року, повністю змінила свою поведінку, спосіб життя та відношення й ставлення до своїх дітей, відчуває потребу в їх особистому вихованні, утриманні й піклуванні та поверненні дітей їй, як матері. Так, у визначений їй час, вона періодично відвідує дітей, привозить їм гостинці й подарунки, сплачує аліменти, спілкується з ними і вони мають до неї прихильне ставлення. Також вона впорядкувала своє господарство, відремонтувала житловий будинок і тримає підсобне господарство, має грошові заощадження. А тому вважає, що на даний час виправлені і ліквідовані ті причини й підстави на основі яких судовим рішенням у неї були відібрані діти без позбавлення батьківських прав. У судовому засідання позивачка позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просить позов задовольнити. Також просила суд в обґрунтування заявлених вимог взяти до уваги її письмові пояснення, які вона подала суду і які за своїм змістом є аналогічними обґрунтуванням, викладеним в позовній заяві. Також зазначила, що дотримується графіку зустрічей із дітьми, привозить їм гостинці - книжки, іграшки, солодощі, ходить з ними до церкви, до школи; діти знають, що вона є їхньою матір»ю, обнімають та цілують її під час зустрічей. Один раз запрошувала прийомних батьків з дітьми до себе в гості, але вони не приїхали. В підтвердження обставин, якими обґрунтовує свої вимоги, також просить суд врахувати її характеристики з місця проживання й навчання, акти обстеження її житлово-побутових умов, факт її відвідування дітей та її звернення до органу опіки та піклування й до суду із даним позовом. Зараз вона змінила місце постійного проживання з с. Божиків Бережанського району на село Гаї Шевченківські Тернопільського району Тернопільської області (в подальшому представником позивачки подано суду письмову заяву в якій зазначено, що позивачка помилилася і її новим місцем проживання є с. Стегниківці Тернопільського району Тернопільської області). Зараз за новим місцем проживання у неї є житловий будинок, власником якого є її тітка [PERSON] В цьому будинку є дві кімнати, кухня, два коридори, літня кухня, стодола, стайня, сад, город 35 сотих, ванна, підведена вода, є каналізація, газ, електрика. Також має в господарстві свиноматку, двоє поросят, кролів, курей, на зиму заготовлена картопля, буряк, морква, домашня консервація. З меблів в будинку є дві шафи, столи, два дивани, має швейну машинку, але одягу для дітей ще не має. Щомісячний дохід її чоловіка 2000,00 -3 000,00 гривень. Сама не працює, отримує щомісячно 1 100,00 гривень державної допомоги на народжену третю дитину. Також зазначила, що у неї народилася третя дитина і вона зареєструвала з її батьком шлюб. Поряд з цим в судовому засіданні визнала, що дітей відвідувала не у всі визначені в графіку дні. Так, з липня 2014 року не була в дітей жодного разу, оскільки хворіла й не мала коштів, щоб приїхати до місця проживання дітей. Але телефонувала до них на початку вересня 2014 року, після цього не телефонувала, оскільки не має для цього коштів. Має для потреб дітей на картковому рахунку біля 6 000,00 гривень, але не хоче їх витрачати й береже для дітей. Визнала, що діти від неї відвикли, бо цілий рік її не бачили, оскільки їй ( позивачці) було дозволено лише спілкуватися про дітей по телефону з прийомними батьками. Поряд з цим повідомила, що в період з липня по грудень 2013 року один раз зверталася до органу опіки та піклування Бережанської РДА, а саме до Івашківа М.І. й просила про участь в зустрічах з дитиною їх представника або психолога, але її прохання задоволено не було(зазначений факт стороною відповідач визнано і дано пояснення, що в штаті відповідача психолог відсутній і такий спеціаліст був забезпечений при зустрічах органом опіки Зборівського району). Спочатку зазначила, що була в дітей в період з липня 2013 року по липень 2014 року 24 рази, а може й більше. Після пояснень свідка [PERSON] (прийомної матері) визнала, що була лише в ті дні, про які вказала даний свідок, а саме 6-7 разів. У судовому засіданні представник позивачки позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просить позов задовольнити з підстав, які зазначені у позовній заяві. Також, доповнив обґрунтування заявлених вимог тими обставинами, що на час розгляду справи в суді позивачка створила повноцінну сім»ю, зареєструвала шлюб із [PERSON], батьком її третьої дитини, яка росте й виховується в належних умовах, дитина добре розвинута й позивачка проявляє щодо неї належне материнське піклування й догляд. Також послався на те, що позивачка після відібрання у неї без позбавлення батьківських прав дітей та поміщення їх у прийомну сім»ю, за рішеннями органів опіки та піклування позбавлена в повній мірі реалізовувати свої права та обов»язки як матері щодо дітей. В період з 25 лютого по липень 2013 року позивачці було дозволено лише спілкувати з прийомними батьками з приводу стану її дітей. В цей період вона з дітьми не бачилася. Лише в липні 2013 року їй було дозволено особисті побачення з дітьми. Під час таких побачень представники опіки не сприяли їй в налагодженні контакту з дітьми й схиляли до рішення про відмову від них. Вважає, що такі дії посадовців обмежували права позиваки як матері щодо дітей і призвели до того, що вона, рідна мати дітей стала для них чужою, оскільки за час відібрання, в силу свого малолітнього віку, не по її вині, діти призабули її. В свою чергу прийомні батьки відмовляли у проханні позивачки відпустити дітей до неї в гості по місцю її проживання. Також зазначив, що прийомні батьки отримують на дітей по 3 000,00 гривень і якби ці кошти отримувала позивачка, то і вона б мала відповідні умови для дітей. Висновок відповідача про недоцільність повернення дітей матері просить не приймати до уваги, як необґрунтований й такий що суперечить фактичним обставинам справи. Покази свідків, допитаних в судовому засіданні, які висловили свою думку про недоцільність повернення позивачці дітей, просить також оцінити критично, оскільки позивачка перебуває з ними в неприязних стосунках й повідомлені свідками негативні факти стосовно позивачки не підтверджені іншими доказами. В решті, дав пояснення, які за своїм змістом є аналогічними поясненням та посиланням, зазначеним у позовній заяві та у письмовому поясненні позивачки. Також просить суд стягнути з відповідача на користь позивачки понесені нею судові витрати у даній справі, а саме :витрати на правову допомогу в розмірі 2 800,00 гривень сплачених йому позивачкою згідно умов договору про надання юридичних послуг від 07 грудня 2012 року; сплачений позивачкою судовий збір при поданні даного позову в розмірі 121, 80 грн.; судовий збір за подання апеляційної скарги в розмірі 60,90 грн.; судовий збір за подання касаційної скарги в розмірі 121,80 коп. Загалом просить стягнути судових витрат в розмірі 3104,50 гривень. Визнав в судовому засіданні, що участь у справі приймає не як фахівець в галузі права, а як представник позивачки ( повірений) за нотаріальним дорученням. У судовому засіданні представник відповідача органу опіки та піклування Бережанської РДА в особі служби в справах дітей Бережанської РДА позов не визнав, просив в його задоволенні відмовити. В обґрунтування заперечень пояснив, що з часу відібрання діти позивачки перебувають у прийомній сім»ї [PERSON], що проживає в с. Тростянець Зборівського району Тернопільської області. Прийомні батьки сумлінно ставляться до виконання своїх обов»язків і створили дітям належні умови для виховання та проживання, в сім»ї панує здорова сімейна (дружня та щира) атмосфера, за місце навчання діти позитивно характеризуються. В свою чергу, вважає, що позивачка, як мати не готова до того, щоб виховувати дітей, належним чином дбати про їх розумовий розвиток. Після встановлення режиму побачень з дітьми, при перших двох зустрічах (21 липня та 28 липня 2013 року) мати не проявила щодо дітей ніяких материнських почуттів ( не поцілувала, не обняла, не поцікавилася їх справами). Також не привозила дітям іграшок, які б відповідали їх віку. Також, позивачка з 16 лютого по 20 липня 2014 року дітей не відвідувала, лише 08 липня 2014 року в телефонному режимі привітала сина [PERSON] з днем народження. Таким чином, за останні 14-ть місяців мати відвідала дітей всього 3-4 рази, що не можна вважати систематичним відвідуванням дітей. Також вважає, що по характеру позивачці властива риса говорити неправду, про що свідчить характеристика за місцем навчання, покази свідка [PERSON](тітка позивачки) та покази свідків сусідів позивачки. Посилаючись на неодноразові обстеження умов проживання позивачки та бесіди із нею, зазначив, що мати дійсно стверджує, що її болить серце за дітьми, « однак як саме вона це переживає, словами передати не може». Також йому відомо, що мати забула рік народження дітей, у неї є проблеми щодо способу їх виховання, їй не відомі їх вікові запити; на даний час позивачка дійсно веде підсобне господарство, однак вважає, що матеріально забезпечити та виховувати дітей без сторонньої допомоги та патронату вона на даний час ще не зможе. Просить суд звернути увагу, що 26 березня та 26 травня 2014 року під час здійснення медиками патронажу третьої малолітньої дитини позивачки, її вдома не було, а дитину вона залишила на сусідів. Виходячи із зазначеного вважає, що позивачка досі має схильність перекладати питання догляду за дитиною на інших осіб, одночасно звинувачуючи останніх в упередженому ставленні до неї чи неприязні. Також позивачка має заборгованість по сплаті аліментів на утримання відібраних у неї дітей, яка станом на 18 липня 2014 року складає 23 331,50 грн. Вважає, що такий факт свідчить про те, що мати не має коштів для утримання дітей, що мало місце і на час відібрання у неї дітей і було однією з підстав такого рішення. А тому вважає, що на даний час соціальні права дітей, які проживають у прийомній сім»ї є захищеними, оскільки діти виховуються у благополучних та якнайкращих для них умовах, а позивачка не в повній мірі усунула ті причин, які послужили до відібрання у неї дітей. У судовому засіданні представник третьої особи на стороні відповідача без самостійних вимог на предмет спору органу опіки та піклування виконавчого комітету Божиківської сільської ради Бережанського району Тернопільської області позову не визнав. Пояснив, що позивачка в серпні 2011 року звернулася в сільську раду із заявою, що не може утримувати своїх двох дітей. В подальшому, позивачка залишила дітей і вони у неї були відібрані. На даний час позивачка завела господарство, має 1 свиноматку, 9-ть поросят, 6 кролів, має домашню птицю. Молоко купляє в сусідів. Також має город - 0,37 га картоплі. До позивачки приїжджала її тітка [PERSON], яка допомагала обробляти город. В будинку де проживає позивачка є дві кімнати, кухня, кладова, ванна. Також є стайня й літня кухня. На даний час позивачка спиртними напоями не зловживає, аморальний спосіб життя не веде. Однак вважає, що позивачка на даний час ще не готова до повернення її дітей. У судовому засіданні прокурор щодо задоволення позову заперечила, зазначивши, що таку свою позицію сформувала виходячи насамперед із якнайкращого забезпечення інтересів дітей. Вважає, що підстави, які служили відібранням дітей від позивачки на даний час дещо змінилися, однак цілком не перестали існувати. На даний час позивачка ще не здатна в повній мірі забезпечити трьох дітей, що підтверджується низьким рівнем щомісячного забезпечення, а також наявністю величезної суми заборгованості по аліментах і єдиним джерелом стабільного доходу в даній сім»ї є державна допомога, яку вона отримує на свою третю дитину. Позивачка проживає у чужому будинку, в якому є лише дві кімнати, з яких тільки одна придатна для проживання. Також просить суд врахувати, що позивачка не належно піклується про фізичний, духовний та моральний розвиток своїх відібраних дітей, оскільки провідує їх не регулярно, останній раз бачилася з ними лише в липні 2014 року. Допитаний у судовому засіданні свідок [PERSON], пояснив, що він та його родина є прийомною сім'єю для дітей позивачки. У березні 2011 року вони взяли з притулку синів позивачки віком 3 і 4, 5 років. При цьому діти не говорили, спілкувалися жестами, не знали, що таке м'ясо і риба. В одного з хлопців діагностували алкогольну залежність. Зараз вони змінилися, їх розвиток покращився, стали ходити в школу, вчаться читати й писати, працювати на комп'ютері, вивчають іноземну мову. Також відвідують музеї, їздять в Зарваницю, мають товаришів. Його сім'я добре матеріально забезпечена, діти мають все необхідне, також на дітей отримується допомога в розмірі по 3000,00 грн. на кожну дитину. Як йому відомо позивачка спілкувалася переважно з його дружиною (прийомною матір»ю) лише по телефону, але дуже рідко. Про свою мати діти «почули» лише в липні 2013 року. Позивачка приїжджала до них ще в лютому та 20 липня 2014 року, всього було 5-6 таких зустрічей. Після цього телефонувала один раз, або в серпні, або в вересні 2014 року. У 2013 році позивачка була разом з сином на першому дзвонику у школі, один раз також була з дітьми в церкві. Також позивачка запрошувала їх до себе в гості на 19 грудня 2013 року на свято в її селі. Однак вони з дітьми не поїхали, по якій причині не пам'ятає. Вважає,що ініціативи від матері цікавитися розвитком дітей не було, подарунків на дні народження та інші свята вона дітям не дарувала, могла лише привітати по телефону. Одного разу, коли при зустрічі син [PERSON] не міг розв'язати задачу, то сказала, що йому треба «дати ременя», хоча й сама на його ( свідка) прохання не змогла цієї задачі розв'язати. Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON], по своїй суті дала пояснення, які є аналогічними змісту пояснень свідка [PERSON] Окрім цього доповнила, що діти прийшли в її сім»ю у вкрай занедбаному педагогічному стані. Син [PERSON], віком більше, як 4 роки майже не розмовляв. При першій зустрічі позивачки з її дітьми в липні 2013 року вона їх не обняла й не поцілувала. Діти не сприймають позивачку як мати і цього факту не розуміють. В свою чергу позивачка не звертається до них, як мати і не каже їм, хто вона для них. Однак, як зазначила свідок, вона дійсно вела з позивачкою бесіду про доцільність повідомлення дітям того, що вона їх мати, але при цьому вона жодним чином не забороняла позивачці дітям казати про це. Коли позивачка ще не мала дозволу на побачення з дітьми, в березні 2013 року один раз приїжджала з представником [PERSON] й розмовляла на вулиці. Вперше приїхала на побачення з дітьми 21 липня 2013 року. Потім була двічі в серпні 2013 року та один раз в вересні 2013 року на святі Першого дзвоника старшого сина. Після цього була по одному разу в грудні 2013 року та в січні 2014 року. Дійсно позивачка запрошувала їх до себе в гості 15 грудня 2014 року, однак вони не поїхали, оскільки діти повинні були йти цього дня в школу. Так, з жовтня 2013 року по лютий 2014 року позивачка до дітей не приїжджала. Приїхала до дітей 16 лютого 2014 року, але на другому побаченні в лютому не була, телефонувала й сказала, що не приїде, бо поламалася машина, при цьому розпитувала про дітей і розмовляла з ними по телефону. В березні 2014 року не приїжджала, телефонувала один раз і сказала, що не приїде бо хвора дитина. В квітні 2014 року не приїжджала й не телефонувала. В травні 2014 року не приїжджала, здається один раз телефонувала, але про що велася розмова вона не пригадує. В червні 2014 року не приїжджала і не телефонувала. В липні 2014 року зателефонувала й привітала сина [PERSON] з релігійним святом, потім приїхала 20 липня 2014 року. Після цього 11 серпня 2014 року телефонувала й казала, що якщо вони (прийомні батьки) відмовляться від аліментів, які з неї стягують на дітей, тоді діти залишаться з нею (прийомною матір»ю); про дітей під час цієї розмови вона не запитувала. Після цього позивачка жодного разу не телефонувала й не приїжджала до дітей. Під час всіх зустрічей з дітьми вона привозила солодощі та якісь іграшки. При зустрічах і прощанні з дітьми вона ( позивачка) обнімала їх та цілувала. Був один випадок, коли менший син обняв позивачку й казав, що не відпустить. На її ( свідка) думку, така поведінка дитина викликана тим, що діти дуже люблять гостей. Поряд з цим, позивачку вони як мати не знають, вважають її чужою тіткою, яка приїжджає в гості, а її (свідка) з чоловіком вони вважають рідними батьками. Відповідачка в судовому засіданні такі пояснення свідка ( зокрема й щодо чисельності зустрічей) визнала та підтвердила. Допитаний в судовому засіданні свідок [PERSON], як сільський голова с. Тростянець Зборівського району Тернопільської області та сусід подружжя [PERSON], пояснив, що діти позивачки віком 3 і 4 роки прийшли в сім»ю [PERSON] й при цьому були замкнуті та неохайні. На даний час діти дуже змінилися в кращу сторону. Йому відомо, що мати відвідувала дітей 20 липня 2014 року, а перед цим була ще 2 рази. Як відбувалися зустрічі йому не відомо. Також зі слів жителів с. Божиків Бережанського району знає, що умови проживання в позивачки погані і зміна умов проживання для дітей буде травмою. Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] пояснила, що вона працює головним спеціалістом районного центру в справах дітей і веде соціальний супровід прийомної сім»ї [PERSON]. При надходженні дітей у цю сім»ю, діти були занедбані й відсталі. Зараз діти багато досягли, доглянуті, чисті, у них є вдосталь їжі. Також зазначила, що була присутня при зустрічі позивачки з її дітьми. На її думку мати під час зустрічі не проявляла материнських почуттів, була холодною, не обняла і не поцілувала дітей, вони сприймали її як звичайну тітку, що приїхала їх провідати. Також позивачка казала, що хоче щоб діти були з нею, але як саме вона буде з ними жити не говорила. Режим спілкування матері по телефону було встановлено з врахуванням побажання матері, яка не захотіла бачитися, а казала, що буде телефонувати. Допитана в судовому засіданні в якості свідка [PERSON] пояснила, що є близькою сусідкою позивачки в с. Божиків Бережанського району Тернопільської області. Щодо ставлення до третьої дитини позивачки зазначила, що не бачить дитину надворі (на прогулянці), буває, що дитина залишена сама в будинку на 3-4 години. Повідомила, що позивачка висловлювала намір забрати до себе решту дітей, коли вона «твердо стане на ноги». На її (свідка) думку, позивачка не може утримувати дітей в належних умовах, все що було до того як в позивачки забрали дітей, так і залишилося на даний час. Свою третю дитину позивачка періодично після народження залишала своїм сусідкам - жінкам-одноліткам. Після того, як з цими жінками посварилася, то під час відлучень з дому вже забирала дитину з собою. Під час вагітності казала односельчанам, що за третю народжену дитину вона отримає 100 000,00 гривень. На даний час сусіди допомагають їй продуктами. Характеризує позивачку, як неврівноважену особу, яка не може спокійно говорити, під час розмови зривається на крик, може висловлюватися нецензурними словами. Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] пояснила, що є односельчанкою позивачки в с. Божиків Бережанського району Тернопільської області. Повідомила, що позивачка перші місяці після народження дитини її «обходжувала», а тепер дитина цілими днями в будинку, на свіжому повітрі її не видно. Також їй відомо, що своїх перших двох дітей позивачка віддала сама, кажучи, що немає їх чим годувати. Їй відомо, що позивачка тримає господарство, поросят, має город. Також до позивачки приїжджає її тітка та допомагає по господарству. Вона (свідок) дає в борг позивачці молокопродукти, за які та потім розраховується грішми, які отримує на дитину. Алкоголем позивачка не зловживає, але не є відповідальною та надійною людиною, по характеру є різкою. Вважає, що з того часу як у неї були забрані діти, позивачка не змінилася в кращу сторону, якою тоді була такою й залишилася. Також, зі слів односельчан їй відомо, що позивачка просила позичити їй «закрутки», щоб показати комісії при обстеженні їх будинку. На її ( свідка) думку умов для дітей у позивачки немає, в неї не буде що дати їсти дітям на сніданок до школи. Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON], яка є тіткою позивачки пояснила, що саме вона її виховувала, оскільки мати позивачки загинула. Як родичка позивачки дуже бажає, щоб їй були повернуті її діти. Зі слів позивачки знає, що дітей у неї забрали в лікарню через їх хворобу (як казала позивачка - мали температуру) і позивачка казала, що дітей їй повернуть через 30-ть днів. Вона (свідок) була в притулку й просила повернути дітей позивачці, на що їй сказали, що потрібне рішення суду. Після того як в неї були забрані діти, позивачка скаржилася їй, що прийомні батьки перешкоджають їй бачитися з дітьми. Казала, що їздила, але без адвоката її до дітей не допускають. Про зустрічі з дітьми позивачка розповідала, що вони її зустрічають радо, просять ще приїхати. Вважає, що позивачці потрібна допомога у вихованні дітей і вона їй в цьому буде допомагати. Позивачка вже має третю дитину, турбується про неї і постійно плаче за своїми двома синами. Стосунки в позивачки з сусідами неприязні, між ними часто відбуваються сварки. Вважає, що коли [PERSON] сусідам не допомагає, то стає для них поганою. Матеріально позивачка забезпечена, має житловий будинок, веде господарство, має город. На даний час бабуся позивачки, яка мешкає в Канаді, вже передала гроші для придбання для [PERSON] за 17 000,00 доларів США власного житлового будинку поблизу міста Тернополя, в якому є газ, вода, бойлер, та 0,35 га городу. Цей будинок планується в найближчому часі придбати для позивачки й дано завдаток. Допитаний в судовому засіданні в якості свідка [PERSON] ( на час дачі пояснень - співжитель, а на час постановлення рішення - перебуває в зареєстрованому шлюбі із позивачкою) пояснив, що позивачка змінилася, хоче повернути дітей і переживає за ними. Знайомий з позивачкою 2 роки і вона має від нього дитину, яка є здоровою та доглянутою, забезпечена всім необхідним. Знає, що у позивачки є ще двоє дітей, до яких він ставиться прихильно й згідний їх виховувати. Цих дітей знає лише за фото, оскільки коли він приїхав із третьою дитиною до дітей, прийомні батьки його не пустили. На даний час позивачка має в домашньому господарстві одну свиню та 6 поросят, кролі та домашню птицю, обробляє 20 сотих городу під домашньою городиною. Він ( свідок) працює неофіційно, виконуючи будівельні роботи, має щомісячний дохід біля 3-4 тисяч гривень, з якого вносить в сімейний бюджет по 2 тисячі гривень щомісячно. Житло позивачки є придатним для проживання, в кімнаті для дітей є два ліжка, дитячий стіл, телевізор, комп'ютер та іграшки. На даний час одяг і взуття для дітей вони не придбали, однак куплять все коли будуть діти. Обґрунтованих підстав оцінити критично та не приймати до уваги покази свідків односельчан позивачки [PERSON] та [PERSON], як про це заявив суду представник позивачки [PERSON], в судовому засіданні не здобуто, оскільки така заява сторони позивача не підтверджена жодним належним та допустимим доказом по справі. Отже, суд приймає покази всіх вищезгаданих свідків до уваги, як належні та допустимі докази, оскільки вони в своїй сукупності узгоджуються з іншими письмовими доказами по справі щодо відомостей, які характеризують позивачку, про умови її проживання, матеріальний стан, ставлення до дітей, участь у їх вихованні та піклування про них. Діти [PERSON] 2006 року народження та [PERSON] 2007 року народження в судовому засіданні не заслуховувалися, зважаючи на їх малолітній вік. Заслухавши в судовому засіданні пояснення позивачки та її представника, пояснення решти учасників процесу, допитавши свідків, всебічно дослідивши в сукупності надані учасниками процесу письмові докази по справі та перевіривши їх належність та допустимість, суд вважає, що в задоволенні позовних вимог слід відмовити в повному обсязі з наступних підстав. Відповідно до ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають ті обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі, і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд, у відповідності з вимогами ст.212 ЦПК України, оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Судом встановлено наступне,- Позивачка [PERSON] є матір»ю [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], що в судовому засіданні не заперечено й визнано сторонами, підтверджено копіями свідоцтв про народження дітей ( а.с.7-8 ). Батько дітей записаний зі слів матері, відомості про таку особу суду не повідомлено. Згідно фотокопії свідоцтва про одруження, позивачка [PERSON] 20 серпня 2014 року зареєструвала шлюб із [PERSON] і її прізвище після одруження - «[PERSON]»( а.с. 171). Рішенням Бережанського районного суду Тернопільської області від 25 лютого 2011 року відібрано без позбавлення батьківських прав від матері [PERSON] її малолітніх дітей: сина [PERSON], [INFO] та сина [PERSON] [INFO]; стягувати з [PERSON] аліменти на утримання неповнолітніх дітей у розмірі 13 частини з усіх видів заробітку, але не менше ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму встановленого для дитини відповідного віку( а.с.5-6). Також зазначеним судовим рішенням встановлено, що підставами для його прийняття слугувало те, що мати дітей жодного господарства не вела, доглядом, вихованням та утриманням своїх дітей не тільки не займалася, а й своєю поведінкою ставила дітей у небезпечне для життя і здоров'я становище. Так, мати дітей утримувала добротний житловий будинок в антисанітарному стані, дров на зиму заготовлено не було, в будинку було холодно; мати також вела аморальний спосіб життя, діти були постійно були голодні, холодні й брудні, вона їх не доглядала й вихованням їх не займалася, діти ходили до сусідів просити їсти, відповідачці були потрібні не діти, а гроші, які вона отримувала на них; мати тяготилася дітьми, які росли самі по собі без жодних на те умов; залишала дітей самих бездоглядних в неопалювальному будинку без харчів; внаслідок чого діти захворіли й за рішенням прокурора в екстреному порядку були відібрані від матері та госпіталізовані, а в подальшому поміщені в притулок, де їм було набагато краще аніж у матері. 19 січня 2011 року діти позивачки, як позбавлені батьківського піклування, були прийняті в притулок для дітей служби у справах дітей Тернопільської обласної державної адміністрації. 25 березня 2011 року розпорядженням голови Зборівської районної державної адміністрації «Про створення прийомної сім»ї і передачу дітей на виховання та спільне проживання» №-165, створено прийомну сім»ю на базі родини [PERSON] та [PERSON], мешканців села Тростянець Зборівського району Тернопільської області та із притулку передано на виховання та спільне проживання дітей, позбавлених батьківського піклування [PERSON] та [PERSON] В подальшому, оскільки мати дітей [PERSON] виявила бажання спілкуватися з дітьми, рішенням №-2 комісії з питань захисту прав дитини Зборівської районної державної адміністрації від 15 вересня 2011 року їй надано право спілкуватися з прийомними батьками [PERSON] та [PERSON] про стан виховання та розвиток малолітніх дітей. ( а.с. 17). За заявою матері дітей, рішенням № 02 тієї ж комісії, від 11 липня 2013 року та згідно розпорядження голови Зборівської районної державної адміністрації №-424-од від 22 липня 2013 року, [PERSON] встановлено дні та години побачень з її малолітніми дітьми щомісячно в 1-3 неділю з 12.00 год. до 17.00 год. за місцем проживання дітей. Два перші побачення в присутності психолога. ( а.с. 18, 29). Вважаючи, усунутими причини та підстави, на підставі яких судовим рішенням у позивачки були відібрані діти, 23 серпня 2013 року позивачка звернулася до суду із позовом про повернення їй дітей. Згідно висновку служби в справах дітей Бережанської РДА в Тернопільській області від 24 вересня 2013 року №-45802-03-6 визнано за недоцільне повернення дітей [PERSON], 2007 року народження та [PERSON], 2006 року народження із прийомної сім»ї біологічній матері [PERSON]. Такий висновок складено з тих підстав, що мати дітей не створила належних умов для виховання та розвитку малолітніх дітей, спілкувалася лише з прийомними батьками, з дітьми контактів фактично не підтримувала, мала негативну характеристику за місцем навчання, не працювала, час від часу переїжджала невідомо куди, з часу відібрання від неї дітей покращення з її боку не було; засобів до існування не мала; не сплачувала аліменти на утримання дітей і їх заборгованість на той час склала 14 128,86 грн.; в господарстві мала лише три кролі, все інше залишилося на попередньому рівні ( а.с.40-42). Згідно листа вих. №-52106-3 від 24 липня 2014 року начальника служби в справах дітей Бережанської РДА, зібрані з різних джерел матеріали для вивчення питання можливості повернення дітей позивачці засвідчили, що мати прикладає зусилля до розвитку підсобного господарства, але ще не має можливості для матеріального забезпечення дітей, а також вона не виявляє материнських почуттів при зустрічі з дітьми, не вміє з ними спілкуватися, не цікавиться їхніми проблемами і не знає, як їх виховувати; часто залишала до їх відібрання без нагляду самих, а тепер залишає й 10-ти місячну дитину на тривалий час під нагляд сусідів або в невідомому місці. Позивачка потребує постійного патронажу. Якщо мати не має достатньо часу чи можливості, або вміння для постійної опіки й виховання однієї дитини, то у разі повернення їй ще двох малолітніх дітей, з благополучної сім»ї вони потраплять у складні життєві обставини. А тому вважає повернення дітей їх матері на даний час недоцільним ( а.с. 135-137). Лист служби в справах дітей Зборівської РДА Тернопільської області вих. №-29001-02-28 від 22 липня 2014 року ( а.с. 138) за своїм змістом фактично є аналогічним попередньому документу. Згідно характеристики [PERSON] від 04 квітня 2013 року, за час навчання на першому курсі Поморянського професійного ліцею позивачка зарекомендувала себе з позитивної сторони, навчається в міру можливостей, відповідальна і завжди виконує свої обов»язки, по характеру добра, врівноважена. Відносини з товаришами добрі, доручення виконує добросовісно. ( а.с. 123 ). Згідно засвідченої належним чином 25 вересня 2013 року фотокопії характеристики [PERSON], як учениці Поморянського професійного ліцею, учениця навчається в міру своїх можливостей. Систематично пропускає уроки, на телефонні дзвінки не відповідає, участі у громадському житті групи не приймає. Проживає в гуртожитку. Характер врівноважений та спокійний. Однак легко входить в довіру і тим вводить в оману щодо правдивості своїх слів( а.с. 53). Характеристика [PERSON] за місцем навчання Поморянського професійного ліцею від 25 липня 2013 4року, свідчить, що за час навчання в ліцеї позивачка зарекомендувала себе з позитивної сторони, навчалася в міру своїх можливостей, по характеру добра, врівноважена(а.с. 124). Згідно фотокопії диплому кваліфікованого робітника серії [NUMBER] від 30 червня 2014 року [PERSON] закінчила у 2014 році Поморянський професійний ліцей і здобула професію кравця(а.с.187-188). Вищезазначені характеристики позивачки за місцем навчання містять суперечливі відомості, які характеризують особу позивачки, а тому виходячи з їх змісту суд позбавлений можливості сформувати повний та об'єктивний висновок про особисті якості позивачки за час її навчання. Згідно характеристики вих. №-40 від 13 березня 2012 року за місцем проживання в с. Божиків Бережанського району Тернопільської області [PERSON] на той час проживала у власному житловому будинку й була там зареєстрована, не працевлаштована, підсобного господарства не вела, навчалася, мала задовільні умови проживання, компрометуючих відомостей не повідомлено(а.с. 21). Згідно характеристики вих. №-116 від 09 липня 2013 року та акту обстеження житлово-побутових умов від 09 липня 2013 року №-118, за місцем проживання в с. Божиків Бережанського району Тернопільської області, [PERSON] на той час проживала у житловому будинку [PERSON], утримувала двоє поросят, собаку, мала задовільні умови проживання, користувалася земельною ділянкою, компрометуючих відомостей не повідомлено; зазначено, що старається створити належні умови для повернення дітей(а.с. 125, 130). Згідно належним чином засвідченої фотокопії характеристики вих. №-80 від 22 вересня 2013 року за місцем проживання та реєстрації в с. Божиків Бережанського району Тернопільської області [PERSON] з її слів працює в м. Тернополі, підсобного господарства не веде, умови проживання задовільні, засобів до існування постійних немає. Компрометуючих відомостей не зазначено. Однак з часу відібрання дітей не створила належних умов для повернення дітей, господарство запустила, зі слів сусідів доцільність повернення дітей в сім»ю [PERSON] є неможливим та недоцільним, оскільки умов для їх утримання не має(а.с. 51). Як вбачається з акту обстеження житлово-побутових умов від 24 вересня 2013 року, проведеного за місцем проживання позивачки в с. Божиків Бережанського району Тернопільської області, житло знаходиться в одноповерховому будинку і складається з 3 кімнат, загальною площею 40 кв.м.; санітарно-гігієнічні умови задовільні; мати придбала дві іграшкові автомашини, є продукти харчування, підготовлено дві окремі кімнати, ліжка з постіллю; загальний дохід сім»ї складає 170,00 грн.; має двох поросят, земельну ділянку 0,2 га; мати з дітьми не спілкується, лише з прийомними батьками по телефону; спиртними напоями не зловживає; вихованням дітей не займається, але бажає; забула рік народження дітей(а.с.50). Згідно належним чином засвідченої фотокопії довідки - характеристики від 24 вересня 2013 року вих. №-243, складеної фахівцем із соціальної роботи Бережанської РДА та представниками Божиківської сільської ради, на час обстеження 23 та 24 вересня 2013 року умов проживання [PERSON] її по місцю проживання не було. Зі слів сусідів позивачки, вони не бачили її вдома біля двох днів й категорично проти, щоб позивачці повернули дітей, твердили, що змін в кращу сторону з того часу, як у [PERSON] були забрані діти не відбулося(а.с. 43). Згідно належним чином засвідченої фотокопій актів обстеження житлово-побутових умов позивачки в с. Божиків Бережанського району від 14 липня та 16 липня 2014 року : 14 липня 2014 року комісія виявила, що будинку не чисто( зі слів [PERSON] почала робити прибирання в господарстві); є свиноматка з маленькими поросятами, курчата, гусеня, кролі. В кухні не чисто, не прибрано, дитина в ліжечку в кухні. На подвір'ї біля хати купа сміття, памперсів( а.с. 142 ). Згідно акту обстеження від 16 липня 2014 року - в кімнатах прибрано, чисто, їсти наварено. Малолітня дитина [PERSON] знаходиться в колисці, грається іграшками(а.с. 131). Згідно характеристики вих. №-110 від 28 липня 2014 року, виданої сільським головою Божиківської сільської ради Бережанського району [PERSON] зареєстрована і проживає у зазначеному населеному пункті в будинку своєї тітки. Не працює. Веде невеличке підсобне господарство. Умови проживання задовільні. Засобів постійних до існування немає. Громадський порядок не порушувала. Спиртним не зловживає. У неблагополучних компаніях замічена не була. З часу відібрання дітей належні умови для повернення дітей в сім»ю не створені( а.с. 126). Як вбачається із належним чином засвідченої копії листа начальника відділу охорони здоров'я Бережанської РДА вих. №-167 від 23 липня 2014 року, за місцем проживання в с. Божиків Бережанського району Тернопільської області матеріально-побутові умови в яких виховується дитина позивачки [PERSON], [INFO], є задовільні. Дитина періодично оглядалася медичними працівниками. При здійсненні двох патронажів на дому матері 26 березня та 26 травня 2014 року матері вдома не було, дитину вона залишила на сусідів. Дитина здорова, годується коров'ячим молоком, яке мати купує в людей, мати варить супи та каші, м'ясо дитина вживає рідко, дитячі суміші для годування дитини не купуються(а.с. 145). На диспансерному обліку в нарколога та психіатра Бережанської ЦРКЛ [PERSON] не перебуває ( а.с.186). Згідно листа сільського голови Стегниківської сільської ради Тернопільського району Тернопільської області вих.№-232 від 28 жовтня 2014 року [PERSON] разом з малолітньою дитиною та чоловіком проживає в [ADDRESS] з 20 вересня 2014 року без реєстрації в житловому будинку, який на даний час згідно договору купівлі-продажу належить [PERSON] і до виконкому сільської ради про вирішення питання реєстрації місця проживання не з'являлася. З слів [PERSON] вона разом з малолітньою дитиною щоденно їде в сусіднє село Гаї Шевченківські до бабусі, де залишає дитину, а сама працює в цьому ж селі в приватному будинку прибиральницею, чоловік на сезонних роботах в Києві. Зауважень зі сторони виконкому сільської ради до зазначеної особи немає( а.с. 202). Як вбачається із листа заступника начальника служби у справах дітей Тернопільської районної державної адміністрації вих. №-50601-324 від 24 жовтня 2014 року, 24 жовтня 2014 року обстежено житлово-побутові умови в с. Стегниківці, вул. Набережна, 5, де близько двох місяців без реєстрації проживає [PERSON] з чоловіком [PERSON] та малолітньою дитиною [PERSON] Будинок газифікований, складається з двох кімнат, кухні, двох невеличких коридорів та приміщення, в якому буде облаштована ванна кімната. Для проживання придатна лише одна кімната, яка потребує косметичного ремонту, в інших - безлад та холодно. В кімнаті де перебувала малолітня дитина, тепло, прибрано, наявні меблі( ліжко, диван, гарнітур, крісла), дитяче ліжечко, комп'ютер. В кухні наявний холодильник, стіл, тумбочки та плитка для приготування їжі. Зі слів [PERSON] її чоловік на момент обстеження перебуває в м.Києві на заробітках( а.с.199). Як вбачається із належним чином засвідченої фотокопії листа Зборівської районної державної адміністрації служби в справах дітей №-45201-0227 від 23 вересня 2013 року, при зустрічах з дітьми у прийомній сім»ї 21 липня та 28 липня 2013 року, [PERSON] з дітьми майже не спілкувалася, більше мовчала, говорила в тих випадках коли психолог задавав питання, на які мати давала короткі відповіді. Також було видно, що матері було важко самостійно вести розмову й знайти підхід до дітей, вона не проявляла ніяких материнських почуттів( приїхавши до дітей, їх не обняла, не поцікавилася їхніми справами). Привезені нею іграшки не відповідали віку дітей, розвиваючих ігор та інших речей та предметів, які б розвивали увагу, логічне мислення, пам'ять, біологічна мати дітям не подарувала. Таким чином складено висновок про те, що мати не готова до того, щоб виховувати дітей, належним чином дбати про їхній розумовий розвиток і визнано за доцільне залишити дітей у прийомній сім»ї(а.с.38). Як вбачається з належним чином засвідченої копії акту обстеження умов проживання від 17 липня 2014 року комісії органу опіки та піклування Зборівської РДА та Тростянецької сільської ради Зборівського району, діти позивачки проживають в житловому будинку, який складається з трьох кімнат; умови проживання добрі, створено належні умови для виховання та проживання малолітніх дітей; в сім»ї панує дружня та щира атмосфера; прийомні батьки в стосунках з дітьми доброзичливі, тактовні, привітні, успішно виховують дітей; діти виховуються в повній сім»ї, матеріально забезпечені, мають усе необхідне для розвитку і проживання. В сім»ї створено щиру сімейну атмосферу(а.с. 139). За місцем навчання діти позивачки характеризуються виключно з позитивної сторони.(а.с. 140). Так само, характеристика прийомних батьків за місцем проживання від 17 липня 2014 року є виключно позитивною, зокрема у ній зазначено, що подружжя [PERSON] особливу увагу приділяє вихованню дітей, сім'я користується повагою, проживає в злагоді, матеріально-побутові умови сім»ї й проживання добрі(а.с. 141). Згідно положень ст. 8 ЦПК України, суд вирішує справи відповідно до Конституції України, законів України та міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України. Декларацією прав дитини від 20 листопада 1959 року проголошено принцип №6, за яким дитина може бути розлучена з матір'ю лише у винятковій ситуації. Поряд з цим, статтею 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної ради України 27 лютого 1991 року ( далі - Конвенція), при підписанні якої враховано й положення Декларації прав дитини, прийнятої Генеральною Асамблеєю 20 листопада 1959 року,визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов'язалися забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов'язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживати всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Стаття 9 Конвенція проголошує, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Стаття 20 Конвенції визначає, що дитина, яка тимчасово або постійно позбавлена сімейного оточення або яка в її власних якнайкращих інтересах не може залишатися в такому оточенні, має право на особливий захист і допомогу, що надаються державою. Держави-учасниці відповідно до своїх національних законів забезпечують зміну догляду за дитиною. Стаття 27 Конвенції - Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько(-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до ст. 39 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року держави-учасниці вживають всіх необхідних заходів для сприяння фізичному та психологічному відновленню та соціальній інтеграції дитини, яка є жертвою будь-яких видів нехтування, експлуатації чи зловживань, катувань чи будь-яких жорстоких, нелюдських або принижуючих гідність видів поводження, покарання чи збройних конфліктів. Таке відновлення і реінтеграція мають здійснюватися в умовах, що забезпечують здоров'я, самоповагу і гідність дитини. Статтею 12 Закону України "Про охорону дитини" передбачено, що на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки, або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Відповідно до ст. 150 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов'язку батьківського піклування щодо неї. Згідно ч.2 ст. 170 Сімейного Кодексу України, у виняткових випадках, при безпосередній загрозі для життя або здоров'я дитини, орган опіки та піклування або прокурор мають право постановити рішення про негайне відібрання дитини від батьків. У відповідності до ч.3 ст. 170 СК України, якщо відпадуть причини, які перешкоджали належному вихованню дитини її батьками, суд за заявою батьків може постановити рішення про повернення їм дитини. Суд може відмовити в задоволенні позову про повернення дитини батькам, якщо це суперечить її інтересам. Отже, оскільки підставою для відібрання дитини є випадки, при яких залишення дитини у них є небезпечним для її життя, здоров'я і морального виховання, то повернення дитини можливе лише за умови усунення всіх без винятку обставин, які були зазначені як підстави для відібрання дитини у відповідному судовому рішенні (батько, мати вилікувались, змінили поведінку, змінили ставлення до дитини тощо). Довести це слід позивачу, оскільки кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Як вважає суд, поняття ухилення від виконання батьківських обов'язків передбачає систематичне невиконання обов'язку турбуватись про дітей, в чому воно б не виражалось (не годувати, не забезпечувати необхідним одягом, медичною допомогою, словом не робиться нічого для задоволення життєво важливих потреб дитини. Так, пунктом 16 Постанови Пленуму Верховного суду України від 30 березня 2007 року N 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» (Із змінами і доповненнями, внесеними постановою Пленуму Верховного Суду України від 19 грудня 2008 року N 20) визначено, що ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування своїми обов'язками. Судом встановлено, що загалом як особа позивачка [PERSON] характеризується позитивно. Однак, як вбачається із показів свідків, актів обстеження житлово-побутових умов, характеристик за місцем проживання та інших досліджених в судовому засіданні доказів в їх сукупності, позивачка періодично продовжує залишати свого малолітнього сина 2013 року народження під нагляд сторонніх людей і причин з яких вона вчиняє такі дії та їх поважність суду не повідомлено. Згідно довідки-розрахунку від 18 липня 2014 року начальника ВДВС Бережанського районного управління юстиції, заборгованість [PERSON] по сплаті аліментів в користь двох дітей за період з грудня 2013 року по липень 2014 року становить 23 331, 50 грн. За вказаний період жодного платежу боржником ( позивачкою) по аліментах не здійснено ( а.с 143). Посилання сторони позивача на покращення матеріального стану, наявність грошових коштів на банківських рахунках, сплату аліментів на утримання дітей із стипендії під час навчання не підтвердженні в судовому засіданні жодними належними та допустимими доказами. Поданий суду документ на а.с. 55 не приймається судом як належний та допустимий доказ наявності на банківському рахунку позивачки грошових коштів, оскільки не містить всіх необхідних реквізитів, які б підтверджували такий факт. Також, сторона позивача в судовому засіданні визнала, що не сплачує аліменти, оскільки не має на це коштів. В судовому засіданні також мало місце повідомлення суду позивачкою [PERSON] неправдивих відомостей. Так, позивачка повідомила суду, що на даний час проживає в с.Стегниківці Тернопільського району у будинку своєї тітки [PERSON] Натомість, як зазначено вище, згідно характеристики Стегниківського сільського голови, житловий будинок в якому проживає на даний час позивачка належить іншій особі - [PERSON]. Також позивачка в судовому засіданні повідомила суду, що систематично дотримується графіку встановлених побачень з дітьми й протягом року відвідала їх 24, а може й більше разів. І лише після додаткового допиту свідка прийомної матері [PERSON], позивачка визнала й погодилася, що таких зустрічей протягом зазначеного періоду було лише 6-7. В підтвердження поважності причин не відвідування дітей по хворобі, недостатності коштів, суду також не подано стороною позивача жодного доказу. Судом встановлено, що позивачка з дітьми та прийомними батьками за вказаний період була один раз в церкві та один раз у сина у школі на святі Першого дзвоника. Будь-яких інших відомостей про те, що позивачка цікавилася навчання, духовним та фізичним розвитком дітей, виявляла інтерес до їх внутрішнього світу, проявляла до дітей батьківську турботу та любов, сплачувала грошові кошти на їх утримання й таким чином приймала участь у їх вихованні та утриманні, стороною позивача суду не повідомлено й доказів не подано. Також, як вважає суд, житлово-побутові умови теперішнього місця проживання позивачки в с. Стегниківці Тернопільського району в порівнянні з попереднім місцем проживання в с.Божиків Бережанського району фактично суттєво погіршилися, якщо виходити із потреб дітей. Так будинок в с. Божиків належав рідній тітці позивачки й мав три житлових кімнати в задовільному стані, придатні для проживання. Теперішнє місце проживання позивачки (без реєстрації та в житловому будинку, який не належить ні позивачці, ні членам її сім»ї, ні її родичам), складається лише з двох кімнат і лише одна з них придатна для проживання й та, потребує, хоч і «косметичного», але ремонту. Враховуючи такі житлово-побутові умови, у випадку повернення дітей позиваці, в одному такому приміщенні будуть проживати п'ятеро осіб, з яких троє малолітні діти та двоє дорослих, які в цьому приміщенні будуть змушені одночасно спати, навчатися та проводити своє дозвілля. Про заготовлені запаси продуктів на зимовий період, ведення підсобного господарства та городництва за новим місцем проживання, стороною позивача суду не подано жодного доказу у справі й у судовому засіданні не здобуто. При вирішенні даного спору суд виходить не з формальних міркувань лише дотримання прав матері, а насамперед з фактичного якнайкращого забезпечення інтересів дітей та умов їх нормального виховання, розвитку та проживання. Виходячи з обставин за яких діти були вилучені з сім»ї позивачки, а саме наявність загрози не тільки їхньому життю, здоров»ю, а й моральному вихованню, суд на даний час не вбачає достатніх змін у поведінці позивачки, як матері щодо виконання нею її батьківських обов»язків по догляду, вихованню та утриманню малолітніх дітей, налагодження нею побуту та створення умов для повернення дітей і забезпечення їм належних умов проживання й побуту, фізичного, інтелектуального та духовного розвитку. А тому, як вважає суд, на час розгляду справи в суді причини, які перешкоджали належному вихованню та утриманню дітей позивачкою частково продовжують існувати. Виходячи з наведеного, приймаючи до уваги вік дітей та виключні обставини спору встановлені в судовому засіданні, суд приходить до висновку, що для забезпечення малолітнім дітям необхідного та належного виховання, гармонійного повноцінного розвитку їх особистості та для реалізації їх найкращих інтересів, з метою забезпечення їм належного піклування, на даний час повернення дітей їх матері позивачці [PERSON] не є доцільним. За таких обставин суд вважає вимоги позивачки передчасними й такими що не підлягають задоволенню. Поряд з цим суд вважає за доцільне зазначити, що такий висновок суду не перешкоджає позивачці в майбутньому звернутися до суду з аналогічними вимогами про повернення їй дітей, за умови, якщо перестануть існувати й будуть усунутими всі ті обставини, які встановлені судовим рішенням про відібрання у неї дітей без позбавлення батьківських прав. Оскільки суд прийшов до висновку про відмову в задоволенні позовних вимог про повернення дітей матері, не підлягають до задоволення й вимоги щодо скасування рішення про стягнення аліментів з позивачки на користь дітей та стягнення з сторони відповідача на користь позивачки судових витрат. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed