Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-26 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовною заявою до відповідачів - Серпневської селищної ради, Спілки громадян-співвласників майна реорганізованого колективного сільськогосподарського підприємства «Тарутинський» про визнання права власності на будівлю зерносховища - баранника № 9, що знаходиться на території Серпневської селищної ради Тарутинського району Одеської області. Позовні вимоги аргументовано тим, що [PERSON] на підставі рішення загальних зборів Спілки громадян - співвласників майна реорганізованого колективного сільськогосподарського підприємства «Тарутинський» (надалі - КСП «Тарутинський») від 12 січня 2014 року придбав зерносклад - баранник № 9, інвентарний номер 37/335, за рахунок придбання ним свідоцтв про право власності на майнові паї (майнові сертифікати) у громадян [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] Враховуючи, що право власності на зазначене нерухоме майно не визнається відповідачами, він був змушений звернутися до суду з даним позовом про визнання права власності на нерухоме майно. Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні підтримав позов та просив його задовольнити. Відповідач, голова Серпневської селищної ради Тарутинського району Одеської області Добріогло В.Є. визнав позовні вимоги в повному обсязі. Відповідач, голова спілки громадян - співвласників майна реорганізованого колективного СП "Тарутинський" Мартиненко В.М. визнав позовні вимоги в повному обсязі і пояснив, що підставою для звернення до суду позивачем стала усна відмова зареєструвати зазначене нерухоме майно в Реєстраційній службі Тарутинського районного відділу юстиції. Представник третьої особи на стороні відповідача заперечував проти задоволення позовних вимог, зазначивши, що позов про визнання права власності пред'являється у випадку, якщо це право не визнається або оспорюється іншою особою, а в даному ж випадку ніякого спору немає. Дослідивши позовну заяву, додані матеріали, заслухавши пояснення сторін та представника третьої особи на стороні відповідача, суд дійшов наступних висновків. Так, відповідно до ч. 4 ст. 174 ЦПК у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Питання щодо виділення в натурі частки в майні колективного сільськогосподарського підприємства врегульовано, зокрема, Законом України від 14 лютого 1992 року № 2114-XII «Про колективне сільськогосподарське підприємство» (далі - Закон № 2114-XII), указом Президента України від 29 січня 2001 року № 62 «Про заходи щодо забезпечення захисту майнових прав селян у процесі реформування аграрного сектора економіки», постановою Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2001 року № 177 «Про врегулювання питань щодо забезпечення захисту майнових прав селян у процесі реформування аграрного сектору економіки» і Рекомендаціями щодо порядку здійснення права спільної часткової власності власниками майнових паїв колишніх колективних сільськогосподарських підприємств (надалі - Рекомендації), затверджених наказом Міністерства аграрної політики України від 20 травня 2008 року № 315. За змістом ст. ст. 5, 7 - 9 зазначеного Закону № 2114-XII майно колективного підприємства належить його членам на праві спільної часткової власності і його пайовий фонд майна складається з балансової вартості як основних виробничих та оборотних фондів, створених за рахунок діяльності підприємства, цінних паперів, акцій, так і грошових коштів; а майновий пай є грошовим еквівалентом трудового внеску кожного працівника в колективне майно, визначеним на дату паювання (та скоригований на день вибуття працівника з господарства). Право розпоряджатися своїм паєм на власний розсуд член КСП набуває лише після припинення членства в підприємстві. До припинення членства частка майна члена колективного підприємства є частиною майна колективного підприємства, яке у статуті визначає принципи формування спільної власності та права членів щодо неї, і через свої органи здійснює право власності (володіння, користування, розпорядження). Спосіб забезпечення цих прав і інтересів члена КСП та підприємства визначений п. 3 ст. 9 Закону № 2114-XII , згідно з яким у разі виходу з підприємства його члени мають право на пай натурою, грішми або цінними паперами відповідно до розміру та структури пайового фонду або в іншій, за згодою сторін, формі. Враховуючи, що майно реорганізованого КСП «Тарутинський» належить його колишнім членам на праві спільної часткової власності, правовий режим такого майна повинен визначатись із врахуванням відповідних статей 355-367 глави 26 ЦК. Так, в обґрунтування позовних вимог позивачем надано витяг з протоколу рішення загальних зборів пайовиків колишнього КСП «Тарутинський» від 12 січня 2014 року (а.с. 7). Відповідно до ч. 1 ст. 358 ЦК право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Рішення загальних зборів співвласників приймається за згодою не менш як 2/3 співвласників, крім рішень щодо відчуження майна та виділення в натурі частки з майна, які приймаються одностайно (п. 2.5. Рекомендацій). Проте, як вбачається з зазначеного протоколу, на загальних зборах з 214 осіб були присутні лише 137 особи. Окрім того, відповідно до ст. 364 ЦК співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. Договір про виділ у натурі частки з нерухомого спільного майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню (п. 4.4. Рекомендацій). Натомість, позивачем не надано суду належних і допустимих доказів укладення такого договору. Також, суд не погоджується із доводами позивача про придбання ним майнових прав, які належали громадянам [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] (а.с. 24-36). Зокрема, купівля-продаж Свідоцтв про право власності на майновий пай без узгоджень із співвласниками виходить за межі діючого правового поля України. Так, у відповідності до ст. 361 ЦК співвласник має право самостійно розпоряджатись своєю часткою, проте таке право має бути узгоджене з іншими співвласниками. Зокрема, згідно приписів статті 362 ЦК у разі продажу частки у праві спільної часткової власності співвласник має переважне право перед іншими особами на її купівлю за ціною, оголошеною для продажу та на інших рівних умовах, крім випадку продажу з публічних торгів. Продавець частки у праві спільної часткової власності зобов'язаний письмово повідомити інших співвласників про намір продати свою частку, вказавши ціну та інші умови, на яких він її продає. І лише якщо інші співвласники відмовилися від здійснення переважного права купівлі чи не здійснять цього права щодо нерухомого майна протягом одного місяця, а щодо рухомого майна - протягом десяти днів від дня отримання ними повідомлення, продавець має право продати свою частку іншій особі. Таким чином, покупець майнових паїв може стати ним лише у разі відмови решти співвласників від права переважного набуття, водночас належних і допустимих доказів цього суду не надано. В свою чергу, перехід права власності на майновий пай визначається п. 13 «Порядку визначення розмірів майнових паїв членів колективних сільськогосподарських підприємств та їх документального посвідчення», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2001 року № 177. Зокрема, майновий пай члена підприємства документально підтверджується свідоцтвом про право власності на майновий пай члена підприємства за зразком згідно з додатком. У разі набуття у власність майнового паю (його частини) на підставі угоди міни, дарування та інших цивільно-правових угод, а також спадкування видається нове свідоцтво. Тому позивач, який не переоформив на своє ім'я свідоцтва про право власності, не набув права власності на майно, право на яке посвідчене майновими сертифікатами, які він придбав. Таким чином, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову в повному обсязі. Враховуючи викладене,

Outcome: dismissed