Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-11 00:00:00

Позивач звернувся в суд з позовом про стягнення із відповідача на його користь суми заборгованості за договором кредиту та судових витрат по справі. Позивач посилається на те, що 23.11.2007 року між ПАТ КБ "ПриватБанк" та [PERSON] укладено кредитний договір № ТЕК0ІУ00000471. Згідно даного договору відповідач [PERSON] отримала в банку кредит у розмірі 15000.00 гривень зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 24,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідач не надавав своєчасно банку грошові кошти для погашення кредиту, відсотками, іншими витратами відповідно до умов кредитного договору що призвело до виникнення заборгованості, яка станом на 19.11.2014 року становить 59978,58 грн., яка складається із наступного: 5037,92 грн. - заборгованість за кредитом; 4275,00 - заборгованість по комісії за користування кредитом; 3526,04 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 47139, 62 грн. - пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором. Від цієї суми заборгованості віднімається сума у розмірі 29736.53 грн., яка була задоволена рішенням Апеляційного суду Тернопільської області від 18.05.2008 року, тому різниця заборгованості становить 30242,05 грн.. А тому позивач просить суд стягнути з [PERSON] кредитну заборгованість в сумі 30242 гривень 05 копійок та судові витрати по справі. Представник позивача в судове засідання не з'явився, однак на адресу суду подав заяву, у якій просить слухати справу його відсутності. Відповідач в судове засідання не з'явилася, хоча про час та місце слухання справи була повідомлена належним чином, однак надіслала 26.02.2015 року заперечення, у якому просить у позові відмовити, при розгляді справи просила врахувати строки позовної давності, оскільки кінцевим строком виконання основного зобов'язання за кредитним договором № ТЕК0SЕ00000471 від 23.11.2007 року було 22.11.2010 року, згідно ст. 257 ЦК України позовна давність до вимог за цим договором сплила 23.11.2013 року, а позивач звернувся до суду з даним позовом лише в грудні 2014 року, тобто через рік після спливу позовної давності для заявлених позовних вимог. Суд, вислухавши сторони, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази, прийшов до висновку, що в задоволенні позову слід відмовити з наступних підстав. Згідно кредитного договору від 23.11.2007 року укладеного між сторонами, [PERSON] отримала в банку кредит в сумі 15000 грн., зі сплатою відсотків у розмірі 2% на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 22.11.2010 року. Рішенням Кременецького районного суду від 26.03.2012 року, з [PERSON] на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» стягнуто 39310 грн. боргу за кредитним договором. Рішенням Апеляційного суду Тернопільської області від 09.10.2012 року рішення Кременецького районного суду від 26 березня 2012 року змінено, зменшено суму стягнення зі 39310,19 грн. до 29736,53 грн.. У матеріалах справи відсутній розрахунок заборгованості [PERSON] за період з 2012 року по 2015 року із врахуванням рішення Апеляційного суду Тернопільської області від 09.10.2012 року, яким зменшено суму стягнення, тобто, в даному позові зазначені суми боргу, питання про стягнення яких вже вирішено судом. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Згідно ст.ст. 525, 526, 530 ЦК України зобов'язання мають виконуватись належним чином відповідно до умов договору, вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства та у встановлений строк. Одностороння відмова від виконання зобов'язання не допускається. Відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Згідно ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Відповідно до ст. 266 ЦК України із спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткових вимог (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо). Судом встановлено, що строк дії кредитного договору № ТЕК0SЕ00000471 від 23.11.2007 року, укладеного між ПАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] тривав 3 роки та кінцевий термін його погашення закінчився 22.11.2010 року, позовна давність сплила 23.11.2013 року. З матеріалів справи вбачається, що позивач звернувся в суд із вказаним позовом 25.12.2014 року, із пропуском трьохрічного строку позовної давності, що згідно вимог ч. 4 ст. 267 ЦК України є підставою для відмови у позові. Згідно ч. 3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Враховуючи наведене, суд приходить до висновку, що пред'явлені позивачем вимоги не підлягають до задоволення, В силі дії ст. 88 ЦПК України не підлягають поверненню і судові витрати, оскільки в задоволенні позову відмовлено. На підставі наведеного,

Outcome: dismissed