Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-15 00:00:00

До суду надійшла позовна заява [PERSON] про зменшення розміру аліментів. В обгрунтування свого позову він зазначив, що сплачує аліменти на користь відповідача на утримання неповнолітньої доньки [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 частини всіх видів доходу згідно судового наказу від 31.10.2017 року. Але він також сплачує аліменти на користь [PERSON] на утримання доньки [PERSON] , [INFO] , також у розміроі 1/4 частини всіх видів доходу згідно рішення суду від 22.05.2012 року. Крім того на користь останньої утримується заборгованість по сплаті аліментів у розмірі 25%. Він працює та отримує заробітну плату, яка за період січень-червень 2021 року склала 46167,02 гривень, якої йому за відліком аліментів та заборгованості по аліментам не вистачає для нормального життя. Просить зменшити розмір аліментів, сплачуваних на користь відповідача, до 1/6 частки всіх видів заробітку (доходу), але не менш 50 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку щомісячно з дня набрання рішення законної сили і до досягнення дитиною повноліття, тобто до [INFO] . В судовому засіданні позивач позов підтримав, просив його задовольнити. Додатково позивач пояснив, що із наказом суду про стягнення з нього аліментів у розмірі ј частини всіх видів заробітку він погодився і до цього моменту сплачував. Однак, на даний час йому не вистачає грошей на утримання однокімнатної квартири, яка знаходиться у його власності. Його забезпечують батьки, відповідач не надає можливості побачення із дитиною. Позов до іншої колишньої дружини [PERSON] про зменшення розміру аліментів подав до суду окремо і ще не розглянуто іншим суддею. Крім того, судовий наказ про стягнення з нього аліментів не оскаржував і до певного періоду був з ним згодний. Відповідач в судовому засіданні позов не визнала, просила відмовити у його задоволенні. Відповідач в обгрунтування своєї позиції пояснила, що вона працює, отримує дохід приблизно 9000 гривень, виховує дитину одна. Суд, вислухавши доводи сторін, якими вони обґрунтовують свої позиції, дослідивши матеріали цивільної справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, прийшов до наступного. Частиною 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12.06.2009р. №2 Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справи суді першої інстанції роз`яснено, що відповідно до статей 55, 124 Конституції України та статті 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. У п. 33 рішення ЄСПЛ від 19.02.2009 року у справі "Христов проти України" суд зазначив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване ч.1 ст.6 Конвенції, слід тлумачити в контексті преамбули Конвенції, яка, зокрема, проголошує верховенство права як складову частину спільної спадщини Договірних держав. Відповідно до ст. ст. 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Правилами ст. 12 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до ч. 5 ст. 81 ЦПК України, докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Судом встановлено, що згідно судового наказу Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 31.10.2017 року із [PERSON] стягнуті аліменти на користь [PERSON] на утримання неповнолітньої доньки [PERSON] , [INFO] , в розмірі ј частини всіх видів доходів щомісячно, але не менш 50% прожиткового мінімуму, встановленого для дитини відповідного віку, починаючи з 25.10.2017 року і до досягнення дитиною повноліття. Рішенням Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 22.05.2012 року з [PERSON] на користь [PERSON] стягнуті аліменти на утримання доньки [PERSON] , [INFO] , в розмірі ј частини всіх видів заробітку щомісячно, але не менш 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 13.04.2012 року і до досягнення дитиною повноліття. Згідно постанови державного виконавця Сєвєродонецького міського відділу Державної виконавчої служби Східного межрегшіонального управління Міністерства Юстиції (м.Харків) про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника від 12.03.2020 року з позивача на користь [PERSON] проводиться утримання щомісячно з усіх видів заробітку (доходу), що належить до виплати боржнику після відрахування податків у розмірі 50%, починаючи з 01.03.2020 року до погашення заборгованості в розмірі 24730,84 гривень, а потім по ј частини щомісячно, але не менш 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і до повноліття дитини. Згідно довідки про доходи ТОВ «Науково-виробниче об`єднання «СЗХНО» від 21.07.2021 року доход [PERSON] за період січень-червень 2021 року склав 46167,02 гривень. Сума аліментів, утриманих на користь [PERSON] за зазначений період склав 18582,24 гривні, а сума аліментів на користь [PERSON] - 9291,11 гривня. Відповідно до ст. 51 Конституції України та ст. 180 Сімейного кодексу України (далі - СК України) батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. При цьому, відповідно до ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини, за загальним правилом, не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Згідно ч. 1 ст. 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Аналогічне роз`яснення надане і Пленумом Верховного Суду України в п.23 Постанови «Про застосування судами окремим норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15 травня 2006 року № 3. Таким чином, конструкція ч.1 ст.192 СК передбачає альтернативні підстави для зміни розмірів аліментів: зміна матеріального стану, зміна сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я платника або одержувача аліментів, в інших випадках. При цьому, з аналізу ст. 192 СК України та наданих Пленумом Верховного Суду України роз`яснень вбачається, що зміна розміру аліментів є правом, а не обов`язком суду, тобто суд, виходячи з конкретних обставин справи, може задовольнити позов про зміну розміру аліментів (повністю або частково) або відмовити в задоволенні позову. Суд вважає, що батьки дитини повинні виконувати свої батьківські обов`язки сумлінно, дбати про здоров`я та матеріальний добробут дитини виходячи тільки з найкращих інтересів дитини. Найкращі інтереси дитини - це принцип зі сфери захисту прав дитини, що стосується прийняття рішень. В статті 3 Конвенції ООН про права дитини говориться: В усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини . В оцінці найкращих інтересів дитини необхідно дотримуватись балансу всіх елементів, необхідних для прийняття рішення в конкретній ситуації для конкретної дитини або групи дітей . Крім того, згідно ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Суд критично відноситься до доводів позивача щодо його скрутного становища по сплаті комунальних послуг, покладених ним в обґрунтування позовних вимог, бо до суду не було представлено жодного доказу того, що у власності позивача є квартира і він її утримує, доказів наявності заборгованості по сплаті комунальних послуг та інших доказів, які б мали підтвердити його скрутний стан. При цьому суд враховує, що позивач отримує зарплатню, йому допомагають його батьки, додаткову матеріальну допомогу на дитину він не надає і іншим чином її не утримує. Крім того, суд критично відноситься до твердження позивача про те, що підставою про зменшення розміру аліментів є перепони відповідачем у спілкуванні з дитиною, бо цей факт не є предметом розгляду в даному судовому засіданні. Враховуючи викладене, оцінивши всі доводи та докази в сукупності, суд прийшов до висновку по відмову у задоволенні позову.

Outcome: dismissed