Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-08 00:00:00

У листопаді 2007 року позивачі звернулись до Печерського районного суду м. Києва з позовом до Закритого акціонерного товариства лікувально-оздоровчих закладів профспілок України «Укрпрофоздоровниця» про стягнення моральної шкоди у розмірі 1\~000 гривень на кожного. В процесі розгляду справи позивачі подали уточнену позовну заяву, в якій просили зобовязати ЗАТ «Укрпрофоздоровниця» усунути перешкоди у володінні та користування нежитловими будівлями, визнати за ними право власності на земельні ділянки, а також зобовязати зареєструвати та видати державні акти про право власності на земельні ділянки. Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 04.12.2007 р. задоволено позов [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] до Закритого акціонерного товариства лікувально-оздоровчих закладів профспілок України «Укрпрофоздоровниця», Одеської міської ради, ДП «Центр державного земельного кадастру» в особі Одеської регіональної філії ДП «Центр державного земельного кадастру» про усунення перешкод у користуванні нежитловими будівлями, визнання права власності на земельні ділянки, зобовязання вчинити певні дії та за зазначеними особами визнано право власності на земельні ділянки, розташовані по Французькому бульвару, 28/30 у м. Одесі. 03.04.2008 року апеляційний суд м. Києва своєю ухвалою задовольнив скаргу представника Одеської міської ради та скасував рішення Печерського районного суду м. Києва від 04.12.2007 р., справа направлена на новий розгляд до Приморського районного суду м. Одеси. 08 червня 2010 року Приморським районним судом м. Одеси (суддя Свячена Ю.Б.) позов [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] був залишений без розгляду. 08 травня 2013 року Приморським районним судом м. Одеси (суддя Свячена Ю.Б.) знову позов [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] був залишений без розгляду. 20.08.2013 року ухвалою апеляційного суду Одеської області ухвала суду першої інстанції від 08.05.2013 року була скасована та справа направлена для продовження розгляду по суті. Ухвалою Приморським районним судом м. Одеси (суддя Шенцева О.П.) від 15.04.2015 року за заявою представника позивачів позов в частині позовних вимог [PERSON], [PERSON], [PERSON], був залишений без розгляду. У судовому засіданні представник позивача позов підтримав, просив його задовольнити. Представник Одеської міської ради позовні вимоги не визнав, просив у задоволенні позову відмовити. Представник третіх осіб позов визнав, просив задовольнити вимоги. Представник прокуратури Приморського району м. Одеси вважає, що позовні вимоги необґрунтовані, просить у задоволенні позову відмовити. Статтею 55 Конституції України передбачено право кожного на захист своїх прав і свобод від порушень і протиправних посягань будь-якими не забороненими законом засобами. Згідно зі статтею 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ч.1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона - зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Суд, вивчивши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін, вважає, що позовні вимоги позивачів та третіх осіб необґрунтовані, недоведені та задоволенню не підлягають. Судом встановлено, що рішенням Печерського районного суду м. Києва від 04.12.2007 р. задоволено позов [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] до Закритого акціонерного товариства лікувально-оздоровчих закладів профспілок України «Укрпрофоздоровниця», Одеської міської ради, ДП «Центр державного земельного кадастру» в особі Одеської регіональної філії ДП «Центр державного земельного кадастру» про усунення перешкод у користуванні нежитловими будівлями, визнання права власності на земельні ділянки, зобовязання вчинити певні дії та за зазначеними особами визнано право власності на земельні ділянки, розташовані по Французькому бульвару, 28/30 у м. Одесі 03.04.2008 року апеляційний суд м. Києва своєю ухвалою задовольнив скаргу представника Одеської міської ради та скасував рішення Печерського районного суду м. Києва від 04.12.2007 р., справа направлена на новий розгляд до Приморського районного суду м. Одеси. Відповідно до ст. 78 Земельного кодексу України, право власності на землю набувається та реалізується на підставі Конституції України, цього Кодексу, а також інших законів, що видаються відповідно до них. Відповідно до ст. 116 Земельного Кодексу України громадяни та юридичні особи набувають право власності на землі за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування та державних органів приватизації щодо земельних ділянок, на яких розташовані обєкти, які підлягають приватизації. Пунктом 3 статті 116 Земельного кодексу України передбачено, що безоплатна передача земельних ділянок у власність громадянам проводиться у разі приватизації земельних ділянок, які перебувають у користуванні громадян. Позивачам земельна ділянка безоплатно у власність або у користування Одеською міською радою, як власником землі, не надавалася. Статтею 118 ЗК України визначено порядок безоплатної приватизації земельних ділянок громадянами. Так, відповідно до частин першої, другої, шостої - дев'ятої цієї статті (у редакції, яка була чинною на момент виникнення спірних правовідносин) громадянин, зацікавлений у приватизації земельної ділянки, яка перебуває у його користуванні, подає заяву до відповідної районної, Київської чи Севастопольської міської державної адміністрації або сільської, селищної, міської ради за місцезнаходженням земельної ділянки. Районна, Київська чи Севастопольська міська державна адміністрація або сільська, селищна, міська рада у двотижневий строк з дня отримання погодженого проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки (а в разі необхідності здійснення обов'язкової державної експертизи землевпорядної документації згідно із законом - після отримання позитивного висновку такої експертизи) приймає рішення про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання її у власність. Стаття 143 Конституції України наділяє територіальні громади правом безпосередньо або через утворені ними органи місцевого самоврядування управляти майном, що є у комунальній власності. Відповідно до п. 1 ст. 10, п. 5 ст. 16 Закону України «Про місцеве самоврядування в України», ради представляють інтереси територіальної громади та відповідно до ч. 5 ст. 60 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» здійснюють повноваження власника майна. Відповідно до п. 1 ст. 10, п. 5 ст. 16 Закону України «Про місцеве самоврядування в України», ради представляють інтереси територіальної громади та відповідно до ч. 5 ст. 60 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» здійснюють повноваження власника майна. Згідно з п. 12 Перехідних положень Земельного кодексу України до розмежування земель державної і комунальної власності повноваження щодо розпорядження землями в межах населених пунктів, крім земель, переданих у приватну власність, здійснюють відповідні сільські, селищні, міські ради. У зв'язку з цим, органом, уповноваженим державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах, є територіальна громада в особі Одеської міської ради. Статтею 81 Земельного Кодексу України встановлений вичерпний перелік підстав набуття права власності на земельні ділянки, а саме громадяни набувають право власності на земельні ділянки на підставі: придбання за договором купівлі-продажу, дарування, міни, іншими цивільно-правовими угодами; безоплатної передачі із земель державної і комунальної власності; приватизації земельних ділянок, що були раніше надані їм у користування; прийнятті спадщини; виділення в натурі належної їм земельної частки. Відповідно до ст. 83 Земельного кодексу України землі, які належать на праві власності територіальній громаді міст, є комунальною власністю, у комунальній власності перебувають усі землі в межах населених пунктів, крім земель приватної та державної власності, а також земельні ділянки за їх межами, на яких розташовані об'єкти комунальної власності. Судом встановлено, що Одеська міська рада не приймала відповідного рішення про надання земельної ділянки у власність позивачів. Згідно із частиною третьою статті 152 ЗК України захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: визнання прав; відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; визнання угоди недійсною; визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; відшкодування заподіяних збитків; застосування інших, передбачених законом, способів. Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в абзаці другому пункту 2 постанови від 16 квітня 2004 року № 7 "Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ", виходячи з положень статей 8, 124 Конституції, статей 26, 30, 87-90, 97, 100, 102, 118, 123, 128, 143-146, 149, 151, 153-158, 161, 210, 212 ЗК України, глав 27, 33, 34 ЦК України, статті 15 ЦПК України, статті 12 Господарського процесуального кодексу України судам підвідомчі (підсудні) справи за заявами, зокрема, з приводу володіння, користування, розпорядження земельними ділянками, що перебувають у власності громадян чи юридичних осіб, і визнання недійсними державних актів про право власності та право постійного користування земельними ділянками. На підставі наведеного суд вважає, що є вичерпний спосіб набуття права власності на земельні ділянку, а тому позовна заява є необґрунтованою, позовні вимоги недоведені та задоволенню не підлягають. Відповідно до ст. 212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Відповідно до ч.3 ст. 213 ЦПК України, обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Висновки суду відповідають вимогам норм права, на які посилається суд під час розгляду справи і фактичним обставинам по справі, а також підтверджується зібраними по справі доказами. У рішенні суду повно відображені обставини, які мають значення для даної справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки, які є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні.

Outcome: dismissed