Jurisdiction: civil
Date: 2021-07-25 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до Київського районного суду м. Одеси з позовною заявою, яку надалі уточнила, до\~ [PERSON] ,\~третя особа\~ [PERSON] ,\~про визнання\~права власності\~на Ѕ\~частини автомобіляVolkswagen Golf, сірого кольору, 2009 року випуску, кузов № [NUMBER] , реєстраційний номер [NUMBER] ,\~ стягнення грошової\~компенсації вартості Ѕ частини зазначеного автомобіля, у розмірі 94\~217,90 грн., посилаючись на те, що за час шлюбу з відповідачем за спільні кошти був придбаний автомобіль, який був зареєстрований на відповідача. Однак 03.06.2017 року відповідач без її відома та згоди зареєстрував право власності на автомобіль на нового власника [PERSON] . Відповідач [PERSON] \~ надав\~до суду\~відзив на\~позовну заяву\~та у\~у судовому\~засіданні просив\~відмовити у\~задоволенні позову,\~посилаючись на\~те,\~що позивачем\~був пропущений\~строк позовної\~давності,\~оскільки правочин\~з відчуження\~автомобіля відбувся\~03.06.2017\~року,\~однак позивачка\~звернулася до\~суду лише\~06.08.2020\~року.\~ Крім\~того,\~це його\~власне \~майно.\~ Третя особа [PERSON] у судове засідання не з`явився, про дату розгляду справи повідомлений належним чином. Дослідивши матеріали справи, наданні докази, суд дійшов висновку, що у задоволенні позовної заяви слід відмовити. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] знаходились у зареєстрованому шлюбі з 02.10.2014 року по 12.09.2018 року у шлюбі. Відповідно до рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 12.09.2018 року у цивільній справі № 521/14563/18, шлюб між сторонами було розірвано. 02.04.2010\~року на\~підставі довіреності\~ [PERSON] \~надала повноваження\~ [PERSON] \~права з\~експлуатації автомобіляVolkswagen Golf, сірого кольору, 2009 року випуску, кузов № [NUMBER] , реєстраційний номер [NUMBER] , який належав [PERSON] на підставі свідоцтва про реєстрацію зазначеного автомобіля серії [NUMBER] , що видане та зареєстроване ВРЕР м. Артемівська при УДАІ ГУМВС України Донецької області 05.12.2009 року. 03.06.2017 року, відповідно до договору купівлі-продажу 1444/2017/48453 від 03.06.2017 року, відповідач [PERSON] продав спірний автомобіль [PERSON] та автомобіль був зареєстровано на [PERSON] . При розгляді справи про розірвання шлюбу питання про розподіл спільного майна подружжя не розглядалося, оскільки не ініціювалося сторонами. Відповідності до ч.1, 2 ст. 60 Сімейного кодексу України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Відповідно до положень ст.ст. 68, 69 СК а також ст. 372 Цивільного кодексу України, яки кореспондуються між собою та визначають право подружжя на поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними; договір про поділ нерухомого майна, що є у спільній сумісній власності, укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному\~посвідченню. Відповідно до ч.1 ст.70 СК України, у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Посилання відповідача на пропуск позивачем строку позовної давності, не приймаються до уваги, суд вважає, що позивачем не пропущений строк, оскільки шлюб був розірваний 12.09.2018 року. Отже вимоги щодо поділу сумісного майна подружжя надані в межах трирічного строку позовної давності з моменту розірвання шлюбу. Поділ сумісного майна подружжя можливий лише у випадку наявності права власності цього майна станом на день поділу. Автомобіль "Volkswagen Golf", сірого кольору, 2009 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER] , не належав відповідачеві, лише був у його праві користуванні. Доказів того, що відповідачеві належав зазначений автомобіль на підставі права власності сторонами не було надано. Однак, відповідно до договору купівлі-продажу 1444/2017/48453 від 03.06.2017 року, відповідач [PERSON] продав спірний автомобіль [PERSON] . Спірний автомобіль не перебував у праві власності відповідача, отже не перебував у сумісній власності подружжя. Відповідач не пояснив, яким чином він став власником спірного автомобіля у 2010 році. Відповідно до ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. Позивачка не зверталася до суду з позовною заявою про визнання договору-купівлі продажу транспортного засобу недійсним. На підставі викладеного, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовної заяви, оскільки обраний позивачем спосіб захисту не є правильним, такий захист можливий у випадку подання позову про визнання правочину про відчуження автомобіля недійсним.

Outcome: dismissed