Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-15 00:00:00

В грудні 2017 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до Харківського національного Університету будівництва та архітектури, в якому просив стягнути з відповідача 50000 грн. та судові витрати, а також оголосити рішення суду на зборах колективу університету. Ухвалою суду (суддя Грінчук О.П.) від 26.12.2017 року відкрито провадження у справі. 12.04.2018 року проведено повторний автоматичний розподіл судової справи в зв'язку з перебуванням судді Грінчук О.П. у відпустці по вагітності. Ухвалою суду від 13.04.2018 року позовну заяву [PERSON] до Харківського національного Університету будівництва та архітектури простягнення заборгованості по заробітній платі, заробітку за дні відпустки і моральної шкоди прийнято до провадження суддею Пашнєвим В.Г. та призначено до розгляду в підготовчому судовому засіданні. Ухвалою суду від 14.05.2018 року позовну заяву [PERSON] залишено без руху, оскільки вона не відповідає вимогам п.п. 2,3,5,6,8,9,10 ч. 3 ст. 175 ЦПК України. 21.05.2018 року [PERSON] подано уточнену позовну заяву до Харківського національного університету будівництва та архітектури, в якій він просить стягнути з відповідача на його користь суму 27367,25 грн, яка складається з заробітної плати за жовтень 2015 року - 2238, 46 грн., нарахувань за відпустку з 12.01.2015 року по 15.10.2015 року - 3707,67 грн., нарахувань за інфляцію за 2016-2017 роки по заробітній платі та відпустці, а також морального відшкодування в сумі 20000 грн. В обґрунтування своїх вимог зазначив, що 02.10.2015 року за його заявою, він був звільнений з Харківського національного Університету будівництва та архітектури, на підставі ст. 38 КЗпП України. Наказ про звільнення ним було отримано 28.10.2015 року. Однак при звільненні з ним було невірно проведено розрахунок, внаслідок якого підприємством встановлено борг [PERSON] в розмірі 1209,28 грн. В лютому 2017 року Харківський національний Університет будівництва та архітектури звернувся до суду з позовом про стягнення зазначеної заборгованості. Рішенням суду від 19.06.2017 року в задоволенні позовних вимог Харківського національного Університету будівництва та архітектури до [PERSON] про стягнення заборгованості відмовлено. При цьому в первинному розрахунку заборгованість за використану відпустку складала 3447,74 грн. та проводились її відрахування з зарплати згідно наказу від 02.10.2015 року № 182, а в подальшому при остаточному перерахунку заборгованість за використану відпустку склала 1209,28 грн. різниця між цими сумами складає 2238,46 грн., яку [PERSON] просить стягнути з відповідача, як заробітну плату за жовтень 2015 року. Крім того, на думку позивача відповідачем не вірно проведено розрахунок належної йому відпустки, а в зв'язку з цим не сплачено йому 3707,67 грн. за відпустку з 12.01.2015 року по 15.10.2015 року. Зазначені суми відповідач затримав на 2 роки 2016-2017 р., а тому на них має бути нарахована інфляція в сумі 1421, 12 грн. Зазначені дії відповідача завдали позивачу моральних страждань, які виразились в знущаннях над ним 78 річним пенсіонером, що має 62 роки загального стажу та 39 років роботи в університеті, має медалі та відзнаки, читав лекції в Іспанії та піднімав імідж ХНУСА виступаючи на телебаченні, а також на міжнародних конференціях, має авторські свідоцтва та патенти - продовж 2 років розгляду позову про стягнення з нього суми переплаченої компенсації за використану відпустку при звільнення, що призвело до погіршення його стану здоров'я і загострення рани на спині. Зазначені моральні страждання позивач оцінює в 20000 грн. Представником відповідача були надані заперечення на позов, в яких він зазначає, що будь-які докази, що підтверджують обставини зазначені в позовній заяві [PERSON] не надані. Не зазначено ним і про наявність підстав для звільнення від доказування. Суть позовної заяви являється по муті посиланням на обставини, що встановлені розглянутою Ленінським районним судом м. Харкова позову по цивільній справі № 642/576/17 провадження 2/642/664/17 (Суддя Вікторов В.В.). Ухвалою суду від 22.05.2018 року закрито підготовче провадження та справу призначено до розгляду по суті. В судовому засіданні позивач [PERSON] підтримав свої вимоги в повному обсязі, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві. Представник відповідача Григорєв В.В. в судовому засіданні проти позову заперечував, посилаючись на обставини, викладені в запереченнях на позов. Суд, вислухавши учасників справи, дослідивши матеріали цивільної справи, з'ясувавши всі обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, що мають значення для вирішення справи по суті, встановивши фактичні дані та зміст спірних правовідносини, прийшов до наступного: Відповідно до Витягу із наказу Харківського національного університету будівництва та архітектури від 02.10.2015 р. № 182-К з посади доцента кафедри механізації будівельних процесів звільнено [PERSON] за власним бажанням, відповідно до ст. 38 КЗпП України 15.10.2015 року. Згідно цього ж наказу на бухгалтерію Університету покладено обов'язок зробити перерахунок та відрахувати 38 календарних днів за використану [PERSON] відпустку ( т. 1 а.с . 14-15). Отже між сторонами склалися правовідносини, що виникають із укладення трудового договору, і регулюються нормами КЗпП України. Відповідно розрахунку відпустки [PERSON], компенсація за використану ним відпустку за 38 днів при звільненні складає 3447,74 грн. (т. 1 а.с. 215). В подальшому при остаточному розрахунку при звільненні доцента кафедри МСП [PERSON] у останнього перед Університетом виникла заборгованість у розмірі 1209,28 грн. (компенсація за використану відпустку) (т.1а.с.214,216). Зазначені обставини також встановлені рішенням Ленінського районного суду м.Харкова від 19.06.2017 року, яке набрало чинності. Також зазначеним рішенням суду відмовлено Харківському національному університету будівництва та архітектури в задоволенні вимог до [PERSON] про стягнення надмірно сплачених коштів, оскільки вони були сплачені Університетом добровільно, а [PERSON] є добросовісним набувачем цих коштів. Таким чином в судовому засіданні не знайшли підтвердження доводи позивача, щодо незаконного стягнення з нього 2238,46 грн., в зв'язку з чим позовні вимоги в цій частині не підлягають задоволенню. Щодо компенсації за невикористані дні щорічної відпустки суд зазначає наступне. Після виходу на пенсію [PERSON] почав працювати в Харківському державному технічному університеті будівництва та архітектури за Контрактом з педагогічним працівником ХДТУБА з 19.09.2000 року. Приписами ст. 75 КЗпП України передбачено, що щорічна основна відпустка надається працівникам тривалістю не менш як 24 календарних дні за відпрацьований робочий рік, який відлічується з дня укладення трудового договору. Для деяких категорій працівників законодавством України може бути передбачена інша тривалість щорічної основної відпустки. При цьому тривалість їх відпустки не може бути меншою за передбачену частиною першою цієї статті. Постановою КМ України від 14 квітня 1997 р. N 346 затверджено Порядок надання щорічної основної відпустки тривалістю до 56 календарних днів керівним працівникам навчальних закладів та установ освіти, навчальних (педагогічних) частин (підрозділу інших установ і закладів, педагогічним, науково-педагогічним працівникам та наукою: працівникам (далі - Порядок № 346). Відповідно до частини шостої ст. 6 Закону "Про відпустки" та Порядку №346 названі категорії працівників мають право на щорічну основну відпустку тривалістю до 56 календарних днів. Додатком до цього Порядку визначена тривалість щорічної основної відпустки для окремих категорій названих працівників. Відповідно до чинного законодавства один календарний рік дорівнює 365 (або 366) календарних днів. Відповідно до ч. 1 ст. 6 ЗУ «Про відпустки» робочий рік обчислюється з дня укладення трудового договору. У частині 1 статті 83 КЗпП України зазначено, що у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі не використані ним дні щорічної відпустки, а також додаткової відпустки працівникам, які мають дітей або повнолітню дитину з інвалідністю з дитинства підгрупи А I групи. [PERSON] був звільнений 15.10.2015 року. Таким чином в період роботи з 19.09.2000 року по 15.10.2015 року він відпрацював 15 робочих років та 27 днів. За цей період він має право на 844 дні відпустки ( (56х15) + 4 (27х56\\365). При цьому фактично [PERSON] використано 882 дні відпустки. Тобто [PERSON] надмірно отримано відпустку тривалістю 38 ( 882-844) днів. З урахуванням вищевикладеного, вимоги позивача щодо стягнення з відповідача нарахувань за відпустку з 12.01.2015 року по 15.10.2015 року в сумі 3707,67 грн. не підлягають задоволенню, оскільки в судовому засіданні не встановлено наявності відпустки, на яку має право позивач за відпрацьований ним час. Щодо нарахування інфляції за 2016-2017 роки по заробітній платі та нарахуванням за відпустку суд зазначає наступне. Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення. Оскільки судом відмовлено в задоволенні вимог щодо стягнення заробітної плати та компенсації за використану відпустку, вимоги щодо нарахування інфляції на ці виплати не підлягають задоволенню. Щодо стягнення з відповідача морального відшкодування суд зазначає наступне. Статтею 23 ЦК України, передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я: 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна: 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Відповідно до ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Позивачем в обґрунтування вимог щодо завдання моральної шкоди зазначено, що дії відповідача щодо двох років розгляду позову про стягнення з нього суми переплаченої компенсації за використану відпустку при звільнення призвели до погіршення його стану здоров'я та загострення рани на спині. Зазначені моральні страждання позивач оцінює в 20000 грн. Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України. Враховуючи викладене, судом не встановлено неправомірних рішень, дій чи бездіяльності з боку відповідача щодо [PERSON], у зв'язку з чим позовні вимоги в цій частині також не підлягає задоволенню. Відповідно до правил ч. 6 ст. 141 ЦПК України судові витрати компенсуються за рахунок держави, у порядку встановленому Кабінетом Міністрів України.

Outcome: dismissed