Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-19 00:00:00

В квітні 2017 р. ПАТ "Альфа Банк" звернулося до суду з позовом про стягнення з [PERSON] на їхню користь заборгованість в сумі 141274,41 грн. та витрати по сплаті судового збору. Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що 11.06.2008 р. між позивачем та [PERSON] укладено кредитний договір № 490073207, відповідно до якого позичальник отримав кредит в розмірі 79909,90 грн., та зобовязався в порядку та на умовах, визначених в кредитному договорі повертати кредит та сплачувати проценти, однак [PERSON] свої зобовязання не виконав, в результаті чого станом на 22.03.2017 р. має прострочену заборгованість за кредитом 00,00 грн., за відсотками 24259,21 грн. та по комісії 3430,01 грн., що підтверджується розрахунком заборгованості. На 22.03.2017 р. розмір неустойки становить 113585,19 грн. та пеня складає 731042,20 грн. Представник позивача в судове засідання не зявився, надіславши до суду заяву, в якій просив слухати справу за його відсутності, позовні вимоги підтримав у повному обсязі, проти заочного розгляду справи не заперечував (а.с.24, 32). Представник відповідача в судове засідання не зявився, надіславши до суду заяву про розгляд справи за її відсутності, в задоволені позову просила відмовити з підстав, які наведені у запереченні на позовну заяву, а саме - відсутності заборгованості як такої, що погашена в повному обсязі ще 05.05.2013 р., крім того, просила застосувати строк позовної давності, оскільки остання виплата за вказаним кредитним договором була проведена 05.03.2013 р., а прозивач звернувся з вказаним позвом до суду лише 07.04.2017 р., тобто після спливу строку загальної позовної давності. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов задоволенню не підлягає, виходячи з наступного. Судом встановлено, що 11.06.2008 р. між \~ЗАТ Альфа-Банк (в подальшому ПАТ Альфа-Банк), та [PERSON] укладено кредитний договір № 490073207, відповідно до якого [PERSON] отримав кредит в розмірі 79909,90 грн. з встановленою процентною ставкою 16,25% річних, з цільовим призначенням - придбання транспортного засобу автомобіля [NUMBER] згідно з Договором купівлі-продажу, укладеним між Позичальником та ТОВ Фірма [PERSON] № КДЧ-99 від 29.05.2008 р. та оплати страхової суми з страхування цього транспортного засобу, дата остаточного повернення кредиту 11.06.2015 р. (а.с.5-7). Відповідно до розрахунку заборгованості [PERSON], загальна заборгованість за вказаним кредитним договором станом на 22.03.2017 р. становить 141274,41 грн., в тому числі заборгованість за кредитом 0.0 грн., по відсоткам 24259,21 грн., по комісії 3430,01 грн., по пені 113585,19 грн. (а.с.16-17). Равзом з тим, рішенням Постійнодіючого третейського суду при Всеукраїнській Громадській Організації Всеукраїнський Фінансовий Союз від 21.10.2010 р. позов Публічного акціонерного товариства Альфа-Банкдо [PERSON] задоволено. Вирішено стягнути з [PERSON] на користь ПАТ Альфа-Банк заборгованість за кредитним \~ договором в сумі 79265,49 грн. (а.с.43-44). Відповідно до постанови державного виконавця відділу Державної виконавчої служби Новозаводського міськрайонного управління юстиції [PERSON] про звільнення майна з-під арешту від 06.09.2013 р. у звязку з повним фактичним виконанням звільнено з-під арешту рухоме майно, а саме транспортний засіб Dacia Logan д.н.з. [NUMBER], належний на праві власності [PERSON], який проживає за адресою: [INFO] в/м11 буд.13/48 (а.с.48). Як вбачається з квитанції № N0D5I43403 від 05.03.2013 р., [PERSON] було сплачено 79275,49 грн на користь ПАТ «[PERSON] банк» в рахунок поновного погашення боргу за кредитним договором №490073207 (а.с.49). Рішенням Васильківського міськрайонного суду Київської області у справі №362/166/14-ц від 24.11.2014 р. за позовом ПАТ «Альфа Банк» до [PERSON], за участі третьої особи на стороні відповідача [PERSON] у задоволені позову ПАТ «Альфа Банк» відмовлено. Вказаним рішенням усі вищезазначені обставини встановлені судом та на підставі ч. 3 ст. 61 ЦПК України не потребують доказування. Рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області у справі №362/166/14-ц від 24.11.2014 р. набрало законної сили 05.12.2014 р. (а.с.50-52). Рішенням Васильківського міськрайонного суду Київської області від 29.03.2017 р. задоволено позов [PERSON], визнано таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис №15803, вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу [PERSON] № 15803 від 20.08.2016 року про стягнення та задоволення вимог Відповідача за Кредитним договором № 490073207 від 11.06.2008 р. та стягнуто з ПАТ «Альфа Банк» на користь [PERSON], сплачений судовий збір в розмірі 940 грн. При цьому, під час розгляду судом вказаної справи було встановлено відсутність заборгованості, що виникла за кредитним договором №490073207 від 11.06.2008 р. у звязку з її погашенням. (а.с.53-55). Відповідно до вимог ст. 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно із ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Згідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення щодо договору позики, якщо інше не встановлено законом і не випливає із суті кредитного договору. Згідно ч. 1 ст. 1048 ЦК України кредитодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором. Відповідно до ч. 1 ст. 1049, ч. 1 ст. 1050 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути кредитодавцю кредит у строк та в порядку, що встановлені договором. В разі несвоєчасного повернення коштів він не звільняється від обов'язку виконання зобов'язання та повинен сплатити суму боргу та процентів, передбачених договором. Згідно ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших атів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Разом з тим, відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Водночас відповідач звертає увагу на порушення позивачем строків позовної давності та просить застосувати позовну давність та відмовити в задоволенні позову. Відповідну письмову заяву подано позивачем 14.07.2017 р. (а.с.38-39). В цьому зв'язку суд звертає увагу на наступне. Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) (стаття 610 ЦК України). Якщо в зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк (термін). При цьому в законодавстві визначаються різні поняття як «строк дії договору», так і «строк (термін) виконання зобов'язання» (статті 530, 631 ЦК України). Одним із видів порушення зобов'язання є прострочення - невиконання зобов'язання в обумовлений сторонами строк. При цьому перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України). Відповідно до частини п'ятої статті 261 ЦК України за зобов'язаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред'явити вимогу про виконання зобов'язання. Якщо боржникові надається пільговий строк для виконання такої вимоги, перебіг позовної давності починається зі спливом цього строку. За змістом статті 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно). Відповідні правові позиції викладені Верховним Судом України в своїй постанові №6-249цс15, на яку посилається у своїх запереченнях відповідач. Відповідно до правової позиції, висловленої Верховним Судом України в постанові від 03 червня 2015 р. від у справі №6-31цс15, у разі неналежного виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначене періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу. Крім того, у своїх правових висновках (постанова від 09.11.2016 р. у справі за № 6-1457цс16) Верховний Суд України зазначав, що суди повинні дослідити графік погашення кредитної заборгованості та встановити, чи передбачають умови кредитного договору виконання зобов'язання частинами або у вигляді періодичних платежів, і у випадку вчинення боржником оплати чергового платежу, чи не свідчить така дія про визнання лише певної частини боргу, а відтак така дія не може бути підставою для переривання перебігу позовної давності стосовно інших (невизнаних) частин платежу. Відповідно до вимог ч.3 та 4 ст.268 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Оскільки останній платіж з повернення кредиту був здійснений 05.03.2013 р. у повному обсязі, що встановлено рішеннями Васильківського міськрайонного суду Київської області у справі №362/166/14-ц та у справі №362/583/17, що підтверджується квитанцією від 05.03.2013 р. (а.с.49), а позивач звернувся до суду з позовом 07.04.2017 р., а обставин, які б свідчили про поважність причини пропущення позовної давності, судом не встановлено. Відповідно до ст. 212 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємозв'язок доказів у їх сукупності. Відповідно до ст.ст.57,60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно ст. 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. З огляду на викладене вище у задоволенні позовних вимог слід відмовити у звязку з недоведеністю позовних вимог, оскільки відповідачем було погашено борг за вищезазнаечним кредитним договором в повному обсязі, тобто вимоги позивача є безпудставними, та спростовуються зібраними у справі доказами. Відповідно до вимог ст. 88 Цивільного процесуального кодексу України понесені позивачем судові витрати по сплаті судового збору відшкодуванню не підлягають. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed