Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-19 00:00:00

У серпні 2015 року позивачка звернулась до суду з даним позовом, вказуючи, що з 30 квітня 2003 року вона з відповідачем полягала в зареєстрованому шлюбі, 29 липня 2015 шлюб був розірваний, згідно з рішенням Жовтневого районного суду м Маріуполя. Від спільного проживання сторони мають неповнолітнього сина - [PERSON], [INFO]. У період шлюбу була придбана 2-х кімнатна квартира [ADDRESS] на підставі договору купівлі-продажу від 06.03.2007 року за 22700 доларів США, яка була оформлена на ім'я відповідача. На придбання вказаної квартири 02.03.2007 року бралась позика у ПАТ «Перший Український банку» в розмірі 22 700 доларів США, отримання якої було оформлено договором позики на ім'я відповідача в день укладення договору купівлі-продажу квартири. У зв'язку з чим, для забезпечення договору позики 02.03.2007 року на ім'я відповідача був укладений договір іпотеки на придбану нами квартиру. У 2012 році батьками позиваки були передані 42000 грн., які були внесені в рахунок погашення іпотечного кредиту. 17 липня 2012 року було проведено перерахунок доларового кредиту в гривні та станом на 01.07.2015 року залишок боргу становить 131179,95 грн., виплачено на 01.07.2015 року - 123683,26 грн. На підставі викладеного позивачка просить суд розподілити сумісно нажито майно подружжя, шляхом визнання за нею право власності на ? частку квартири [ADDRESS] та визнати за нею зобов'язання у розмірі ? частки за кредитним договором №5274461, укладеного 02.03.2007 року між ПАТ «ПУМБ» та відповідачем. Позивачка та її представник в судовому засіданні заявлені вимоги підтримали, просили їх задовольнити в повному обсязі, за підстав, викладених в позові. Відповідач повідомлявся про час і місце розгляду справи, в судове засідання не з'явився, не сповістивши суд про причини неявки. Враховуючи те, що у справі достатньо матеріалів про права та взаємовідносини сторін, зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Представник третьої особи в судовому засіданні при вирішенні позову просив врахувати письмові пояснення, відповідно до яких у зв'язку з тим, що квартира [ADDRESS] виступає забезпеченням виконання зобов'язання за кредитним договором № 5274461, укладеним між ПАТ «ПУМБ» та [PERSON], а кінцевий строк сплати за кредитним договором встановлений 17.02.2027 року, тому [PERSON] є єдиним власником вказаної квартири, оскільки спірна квартира не може бути визнаний спільною власністю подружжя до повного погашення кредиту. Заслухавши думку сторін, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступних висновків. Судом встановлено, що рішенням Жовтневого районного суду м. Маріуполя від 29.07.2015 року шлюб між [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], зареєстрований 30.04.2003 року у відділі державної реєстрації актів цивільного стану по місту Бердянську реєстраційної служби Бердянського міськрайонного управління юстиції у Запорізькій області, актовий запис №195- розірваний. Відповідно до свідоцтва про народження, [INFO] народився [PERSON], батьками якого є [PERSON] та [PERSON]. 02.03.2007 року між ПАТ «ПУМБ» та [PERSON] було укладено кредитний договір № 5274461, відповідно до п. 1.2 якого кредит надавався на придбання нерухомості, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS]. Крім того, 02.03.2007 року між ПАТ "ПУМБ" та [PERSON] було укладено договір іпотеки № 5274774 в забезпечення виконання зобов'язання за вказаним кредитним договором, відповідно до п. 1.2.1.1 договору іпотеки предметом іпотеки виступає квартира, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS]. Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в Постанові від 21.12.2007 р. «Про практику застосування судами законодавства при розгляду справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими ст.ст.69-72 СК України та ст.372 ЦПК України. Відповідно до ст. 60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Згідно з ч. 3 ст.368, ч. 1 ст.369 ЦК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Статтею 70 СК України передбачено, що у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Відповідно до ч. 1ст. 71 СК України майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов'язаннями, що виникли в інтересах сім'ї (ч. 4 ст. 65 СК). За загальним правилом (ч.1 ст.11 ЦПК України) суд розглядає справу в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін, кожна з яких відповідно до ч.1 ст.60 ЦПК України повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Проте відповідачем не надано суду жодного доказу на спростування тверджень позивачки щодо здійснення нею погашення заборгованості за вказаним кредитним договором № 5274461 від 02.03.2007 року. При цьому, кредитні зобов'язання не підлягають поділу, а лише враховуються борги, оскільки поділ кредиту - це коли відповідальним за виконання кредитного договору є інший з подружжя та змінюються сторони договору. Таким чином, позовні вимоги підлягають задоволенню в частині поділу квартири [ADDRESS], яка була придбана подружжям під час шлюбу, а тому є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, та повинна ділитись між ними у рівних частках. Що стосується зауважень представника ПАТ «ПУМБ» відносно того, що вказана квартира не може бути спільною власністю подружжя до повного погашення кредиту, то слід зауважити наступне. Відповідно до ст.9 Закону України «Про іпотеку», іпотекодавець має право володіти та користуватись предметом іпотеки відповідно до його цільового призначення. В той час ч.3 ст.9 цього Закону, іпотекодавцю заборонено без згоди іпотекодержателя відчужувати предмет іпотеки або ж вчиняти інші дії, передбачені цією статтею. Положення Цивільного чи Сімейного кодексів України, Закону України «Про іпотеку» чи іншого акту законодавства України не містить заборону здійснити поділ спільного майна чи визнання права власності на частку у такому майні, яке виникло у подружжя, на підставі ст.ст. 60,61 СК України, за час їх перебування у шлюбі, якщо воно було передано в іпотеку одним з подружжя за кредитним договором. Обмеження, запроваджені ст. 9 Закону України «Про іпотеку» діють лише в частині, яка стосується відчуження предмету іпотеки, однак його поділ чи визнання права на частку колишнього подружжя не вважаються відчуженням предмета іпотеки. Крім, цього в ходу судового розгляду встановлено, що боргові зобов'язання за кредитом виконуються своєчасно, при цьому, з липня 2015 року платежі за кредитом здійснюються позивачкою в повному обсязі. Тому, жодних перешкод чи заборон, які були б встановлені законодавчими актами України щодо визнання часток у майні, здійснення його поділу та визнання права власності на частку у майні, що належить сторонами на праві спільної сумісної власності, як подружжю, яке перебуває в іпотеці не запроваджено. Враховуючи вищевикладене,

Outcome: approved