Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-01 00:00:00

У серпні 2009 року позивачі [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] звернулися до суду з позовом до [PERSON], Малиновського РВ ОМУ ГУМВС України в Одеській області про визнання особи такою, що втратила право користування квартирою [ADDRESS]. Свої вимоги позивачі обґрунтовують тим, що відповідач з жовтня 2007 року не проживає за адресою: [ADDRESS]. [PERSON] виїхав зі своїми речами з вищевказаної квартири та до наступного часу його місто мешкання позивачам не відомо. Крім того згідно рішення Малиновського районного суду м.Одеси від 16.09.2009 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано. Незважаючи на те, що відповідач протягом тривалого часу не мешкає за указаною адресою, він не знявся з реєстраційного обліку. Позивачі просять визнати [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням у квартирі [ADDRESS]. У судове засідання з'явився представник позивачів, позовні вимоги підтримав, просив суд задовольнити позов у повному обсязі. Відповідач у судове засідання з'явився, проти позову заперечував. Просив у задоволенні позовних вимог відмовити. Надав суду зустрічний позов про визнання договору дарування ? частини квартири [ADDRESS] недійсним. Представник Малиновського РВ УМВС України в Одеській області у судове засідання не з'явилися, але надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності. Представник позивачів проти зустрічного позову заперечував. Вказав, що 22.08.2003 року [PERSON] уклав договір дарування згідно якого подарував [PERSON] належну йому частину у квартирі [ADDRESS]. Договір був посвідчений приватним нотаріусом Єлісєєвою О.Ю. Ініціатором укладення договору був [PERSON]. Таким чином підстав для визнання договору дарування недійсним немає. Крім того, 18.11.2003 року [PERSON] заповів ? частину квартири [ADDRESS] своєї дочці , [PERSON]. З моменту укладення договору [PERSON] сплачував усі комунальні послуги у вищевказаній квартирі. У судовому засіданні відповідач пояснив, що він дійсно не проживає у квартирі [ADDRESS] з 2007 року у зв'язку з конфліктом між ним та його дружиною, [PERSON]. Виїхав з квартири добровільно, забрав усі свої речі. Деякий час він проживав у комунальної квартирі, яка належить його дружині. На даний час він не проживає за містом реєстрації. Щодо укладення договору дарування [PERSON] вказав, що він дійсно уклав у нотаріальній конторі договір дарування , згідно якого подарував батьку своєї дружини, [PERSON], належну йому частину у квартирі [ADDRESS] у зв'язку з тим, що у той період він знаходився під слідством та переживав за квартиру. Суд перевіривши матеріали справи, вислухавши пояснення сторін, дійшов висновку, що позовні вимоги [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] до [PERSON], Малиновського РВ ОМУ ГУМВС України в Одеській області про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням підлягають задоволенню у повному обсязі згідно до вимог ч.2 ст.405 ЦК України; у задоволенні зустрічного позову [PERSON] до [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] про визнання недійсним договору дарування - відмовити. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що згідно рішення Малиновського районного суду м.Одеси від 16.09.2009 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано. [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] є співвласниками квартири [ADDRESS] на підставі свідоцтва про право власності від 24.12.1997 року за № 110609, видане згідно розпорядження органу приватизації (а.с. ) Раніш власником ? вказаної квартири був відповідач, [PERSON], який 22.08.2003 року уклав договір дарування №531299, посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Єлісєєва Оксана Юріївна. (а.с. ) Згідно договору дарування відповідач подарував батьку своєї дружини [PERSON] 1/4 частину у квартирі [ADDRESS]. Свої дії відносно укладання договору, відповідач обґрунтовує тим, що він був змушений укласти цей договір у зв'язку з порушенням кримінальної справи відносно нього. Але у матеріалах справи є постанови від 25.06.2001 року та 13.12.2002 року о припиненні карних справ відносно [PERSON].(а.с. ) Факт не проживання [PERSON] у квартирі [ADDRESS] підтверджується відповіддю з КУ „Міська поліклініка №16", з якої вбачається, що за медичною допомогою відповідач не звертався з 2001 року, а також актами сусідів від 23.07.2009 р. та від 30.10.2009 року, завірених керівництвом дільниці №1 КП ЖКС «Черьомушки».(а.с. ) У судовому засіданні були допитані у якості свідків [PERSON] та [PERSON]. [PERSON] пояснила, що вона тривалий час знайома як з позивачами так і з відповідачем. Стосунки нормальні. З вересня 2007 року [PERSON] не проживає у квартирі [ADDRESS]. Їй відомо, що [PERSON] намагалася умовити свого чоловіка, [PERSON], не покидати квартиру, однак він зібрав свої речі і пішов від неї. [PERSON] пояснив, що у вересні 2007 року він вивозив речі [PERSON] на дачу у Чорноморку. Назад речі не вивозили. Потім з дачі речі [PERSON] перевозив у квартиру на вулиці Льва Толстого у місті Одесі. Також у судовому засіданні була допитана приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу Єлісєєва Оксана Юріївна, яка пояснила що нею був посвідчений договір дарування між [PERSON] та [PERSON]. Сторони добровільно підписали договір, виявляючи тим самим свою волю. Перед підписанням договору сторони в обов'язковому порядку його прочитали. Заслухавши пояснення представника позивачів, відповідача, свідків, вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позов обґрунтований та підлягає задоволенню. Відповідно до ст. 72 ЖК України, визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Відповідно до ст. 11 Закону України „Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні", реєстрація місця проживання та місця перебування особи здійснюється відповідним органом спеціального уповноваженого центрального органу виконавчої влади з питань реєстрації. Згідно зі ст. 7 вищевказаного Закону, зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі остаточного рішення суду про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням. Згідно до вимог ч.2 ст.405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Суд вважає, що відповідач не мешкав у спірному житловому приміщенні з вересня 2007 року , чим втратив право користування спірним житловим приміщенням. На підставі викладеного та

Outcome: approved