Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-19 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з даним позовом до відповідачів. В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що 21.07.1998 року за № 307-НД/307-Н Придніпровською товарною біржею був посвідчений договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS] між [PERSON] та Приватною фірмою «СЕКОР». Приватна фірма «СЕКОР» була власником даної квартири на підставі рішення виконавчого комітету Дніпропетровської міської ради № 985/17 від 18.06.1998 року, реєстраційне посвідчення від 07.07.1998 року та зареєстроване в книгу КП «Дніпропетровське міжміське бюро технічної інвентаризації» №1 ЖЮ реєстраційний номер №11-58. В даному договорі було вказано, що на підставі ст. 15 Закону України від 10.12.1991 року «Про товарну біржу», даний договір зареєстрований на Придніпровській біржі і не підлягає нотаріальному посвідченню. 23 лютого 2016 року вона звернулася до приватного нотаріуса Ярмолюк М.М. із заявою про посвідчення вказаного договору купівлі-продажу . Проте нотаріуса у вчиненні відповідної нотаріальної дії було відмовлено з підставі відсутності права власності на квартиру в державному реєстрі прав власності. При зверненні до Державної реєстраційної служби Дніпропетровського міського управління юстиції із завою про державну реєстрацію права власності вона також отримала Рішення про відмову в здійсненні такої реєстрації з підстав, що на час реєстрації вказаного вище договору діяв Цивільний кодекс УРСР в редакції 1963 року, відповідно до статтей 227,242 якого договори купівлі-продажу (міни) житлового будинку (квартири), однією зі сторін яких виступає громадянин (фізична особа), обов'язково мають посвідчуватися нотаріально та недотримання даних вимог тягне недійсність договору. На разі, в зв'язку з тим, що договір купівлі-продажу належної їй квартири не було посвідчений нотаріально, вона не має змоги повною мірою володіти, користуватися та розпоряджатися належним їй майном, вона звертаючись до суду з даним позовом, просить: -визнати дійсним договір купівлі-продажу, посвідченого 21.07.1998 року за № 307-НД/307-Н Придніпровською товарною [ADDRESS], укладеного між [PERSON] та Приватною фірмою «СЕКОР»; -визнати за нею право власності на квартиру [ADDRESS]; -зобов'язати Державну реєстраційну службу Дніпропетровського міського управління юстиції зареєструвати в державному реєстрі речових прав на нерухоме майно право власності на вказану квартиру. Позивачка у судовому засіданні позовні вимоги підтримала, надала пояснення аналогічні змісту позовних вимог, на задоволенні позову наполягала. Відповідач - Приватна фірма «Сектор» - до судового засідання свого представника не направила, про час, дату та місце слухання справи сповіщена належним чином, про причини неявки представника суду не сповістила. Третя особа - Державна реєстраційна служба Дніпропетровського міського управління юстиції - до судового засідання свого представника не направила, про час, дату та місце слухання справи сповіщена належним чином, про причини неявки представника суду не сповістила. Вислухавши сторін, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав. Правом на звернення до суду за захистом наділена кожна особа у випадку порушення, невизнання або оспорювання її прав, свобод чи інтересів, принцип чого закріплений ст. 3 ЦПК України. Відповідно до положень статей 10, 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи лише в межах заявлених позивачем вимог та зазначених і доведених ним обставин. Судом встановлено, що 21 липня 1998 року між [PERSON] та Приватною фірмою «Сектор» було укладено договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS], який було посвідчено 21.07.1998 року за № 307-НД/307-Н Придніпровською товарною біржею. За вказаним договором Приватна фірма «Сектор» продала а [PERSON] придбала квартиру [ADDRESS]. Звертаючись до суду з даним позовом, позивачка наголошує на тому, що, на разі, розпорядитися вказаною квартирою вона можливості не має, оскільки вказаний договір не було нотаріально посвідчено, а нотаріус відмовила в посвідчені даного договору на її звернення, так як право власності на вказане нерухоме майно зареєстроване в Державній реєстраційній службі Дніпропетровського міського управління юстиції не було. Вирішуючи вимогу щодо визнання складеного договору купівлі-продажу дійсним, суд виходить з наступного. Згідно зі статтею 15 Закону України від 10.12.1991 «Про товарну біржу» біржовою операцією визнається угода, що відповідає сукупності зазначених нижче умов: а) якщо вона являє собою купівлю-продаж, поставку та обмін товарів, допущених до обігу на товарній біржі; б) якщо її учасниками є члени біржі; в) якщо вона подана до реєстрації та зареєстрована на біржі не пізніше наступного за здійсненням угоди дня. Відповідно до ст.42 Цивільного кодексу Української РСР (який діяв на момент виникнення правовідносин між сторонами), угоди можуть укладатися усно або в письмовій формі (простій чи нотаріальній). Водночас, згідно зі ст.47 згаданого Кодексу, нотаріальне посвідчення угод обов'язкове лише у випадках, зазначених у законі. Недодержання в цих випадках нотаріальної форми тягне за собою недійсність угоди. Як зазначено у статті 227 Цивільного кодексу Української РСР ( в редакції 1963 року,норми які діяли на момент виникнення правовідносин між сторонами), договір купівлі-продажу житлового будинку повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією зі сторін є громадянин. Недодержання цієї вимоги призводить до недійсності договору (стаття 47 Кодексу УРСР). Таким чином, угоди зареєстровані на біржі, не прирівнюються до нотаріально посвідчених, в силу ст. 40 Закону України "Про нотаріат", та підлягають подальшому нотаріальному посвідченню, і є недійсними. Суд також керується положеннями пункту 4 Постанови Пленуму Верховного Суду УРСР №3 від 28.04.19787 року із змінами та доповненнями «Про судову практику в справах про визнання угод недійсними» також вказано, що з підстав недодержання нотаріальної форми визнаються недійсними тільки угоди, які відповідно до чинного законодавства підлягають обов'язковому нотаріальному посвідченню, зокрема, договори купівлі-продажу. Якщо така угода виконана повністю або частково однією з сторін, а друга сторона ухиляється від її нотаріального оформлення, суд на підставі ч. 2 ст. 47 ЦК України за вимогою сторони, яка виконала угоду вправі визнати таку угоду дійсною. Договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS] від 21.07.1998 року нотаріально посвідчений не був. Як встановлено судом, умови вказаного договору виконанні сторонами в повному обсязі. Згідно постанови приватного нотаріуса Дніпропетровського міського нотаріального округу Ярмолюк М.М. від 26 лютого 2016 року (а.с. 14) за нотаріальним посвідченням спірного договору купівлі-продажу звернулася лише сама [PERSON] Суд не вбачає підстав для визнання вказаного договору дійсним, оскільки позивачем не вказано, на разі виниклого спору, чи відмовлялася друга сторона договору, ПФ «Сектор» від його нотаріального посвідчення, та чи зверталася позивачка до неї з даною вимогою взагалі. Відповідно до положень ст.ст. 57, 58, 59, 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Належним та допустимими доказами вказане також позивачкою не підтверджено. Згідно із чч. 1, 2 ст. 5 ЦК України акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності; акт цивільного законодавства не має зворотної дії в часі. Якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов'язків, що виникли з моменту набрання ним чинності (ч. 3 ст. 5 ЦК України). З огляду на що, суд зазначає на неправомірність позивача посилання в своїй позовній заяві, в правове обґрунтування своїх позовних вимог на норми законодавства, які не діяли на момент виникнення спірних правовідносин. Суд також

Outcome: dismissed