Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-12 00:00:00

У серпні 2016 року позивач звернувся до суду з даним позовом. В обґрунтування своїх позовних вимог зазначив, що він є власником [ADDRESS], яка йому належить на підставі Договору дарування від 28.08.1992 р., посвідченого Київською державною нотаріальною конторою № 11. Як вказано у позові, у спірній квартирі зареєстровані відповідач [PERSON] та позивач [PERSON], що підтверджується довідкою Форми № 3 КК «Центр комунального сервісу» № 4780 від 20.08.2016 р. При цьому позивач зазначив, що відповідач на даний час зареєстрований в [ADDRESS], але фактично з червня 1990 р. по даний час в зазначеній квартирі не проживає. При цьому з червня 1990 року відповідач [PERSON] постійно проживає у Канаді та з 06.06.1996 р. є гр. Канади. Посилаючись на зазначені обставини позивач просив суд визнати відповідача [PERSON] таким, що втратив право користування [ADDRESS] та зняти його з реєстраційного обліку. Позивач в судовому засіданні позов підтримав у повному об'ємі. Відповідач в судове засідання не з'явився, про день та час розгляду справи повідомлений належним чином, про причини неявки суду не повідомив. Суд, дослідивши письмові докази по справі, встановив обставини викладені нижче. Згідно з ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Судом встановлено, що [ADDRESS] належить позивачу [PERSON] на праві приватної власності, що підтверджується копією договору дарування від 28.08.1992 р., посвідченого Київською державною нотаріальною конторою № 11. (а.с. 3). У спірній квартирі зареєстровані і позивач і відповідач [PERSON], який вказаний як власник. (а.с. 7). Як з'ясовано судом дійсно відповідач [PERSON] є громадянином Федеративної держави Канади, що підтверджується копією паспорта на ім'я «[PERSON]» [NUMBER] від 01.12.2011 р. (а.с. 10) та копією картки жителя м. Торонто Федеративної держави Канади на «[PERSON]». (а.с. 11). Також відповідач [PERSON] відмовився від права користування житловим приміщенням, а саме [ADDRESS] та просив зняти його з реєстраційного обліку, що підтверджується його заявою від 19.08.2016 р. (а.с. 12). Згідно ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. У п. 10 Постанови Пленуму ВСУ від 12.04.1985 р. № 2 "Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України" зазначено, що у справах визнання наймача або члена його сім'ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням на підставі ст. 71 ЖК України, необхідно з'ясувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. У разі їх поважності суд може продовжити пропущений строк. Відповідно до ч. 1 ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», - зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть. Відповідно до ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Оцінюючі встановлені в судовому засіданні факти та відповідні правовідносини, суд вважає, що позовні вимоги про визнання відповідача [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням підлягають задоволенню, оскільки судом достовірно встановлено, що відповідач більше ніж 26 р. відсутній за місцем своєї реєстрації. Тому у відповідності до вимог ст. 405 ЦК України відповідач [PERSON] є особою, що втратила право користування вказаним житловим приміщенням. На підставі викладеного,

Outcome: approved