Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-01 00:00:00

Позивач звернулася до суду з даним позовом, в якому, уточнивши свої вимоги, вказує, що з 2001 року вона працює завідуючою Катеринівським сільським клубом. За 14 років бездоганної, наполегливої праці зарекомендувала себе як кваліфікований працівник, користується повагою у підлеглих та керівництва, але на протязі останній двох років мешканець села - відповідач [PERSON] шляхом направлення заяв та скарг до різних інстанцій фактично твердить про те, що вона крадійка та людина, що не відповідає займаній посаді. Розповсюдження відповідачем недостовірної інформації призводить не лише до приниження її людської честі та гідності, а й підриває її ділову репутацію в очах керівництва усіх ланок, тому просить суд визнати недостовірною інформацію, викладену [PERSON] у звернені на «Урядову гарячу лінію» від 18.08.2015 року щодо незадовільної роботи та невиконання посадових обовязків [PERSON]; у звернені на «Урядову гарячу лінію» від 17.09.2015 року щодо незадовільної роботи та невиконання посадових обовязків [PERSON]; у звернені до Дніпропетровської обласної державної адміністрації від 06.10.2015 року щодо незадовільної роботи [PERSON] та розкрадання бюджетних коштів шляхом отримання заробітної плати; у заяві про притягнення до кримінальної відповідальності [PERSON] за розкрадання комунальної власності від 06.06.2013 року; просить зобовязати [PERSON] спростувати розповсюджену ним неправдиву інформацію, викладену у заявах та скаргах, шляхом направлення заяв спростувань до: Апостолівської районної адміністрації та Дніпропетровської обласної державної адміністрації стосовно заяв від 18.08.2015 року, 17.09.2015 року, 06.10.2015 року щодо незадовільної роботи [PERSON], невиконання посадових обовязків, звільнення її із займаної посади та розкрадання бюджетних коштів через отримання заробітної плати, в звязку з тим, що заяви [PERSON] від 18.08.2015 р., 17.09.2015 р. були адресовані на «Урядову гарячу лінію», а розглядались безпосереднім керівництвом [PERSON]; до Апостолівського ВП Нікопольського ВП ГУНП України в Дніпропетровській області стосовно заяви про притягнення до кримінальної відповідальності [PERSON] від 06.06.2013 року; вчинити вищезазначені дії не пізніше, ніж через один календарний місяць з дня винесення рішення, стягнути з [PERSON] на її користь моральну шкоду у розмірі 5000 гр., сплачений судовий збір у розмірі 2416,41 гр., відшкодувати витрати, повязані з наданням правової допомоги, в розмірі 5000 гр. Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримала у повному обсязі, з підстав, зазначених у позові, просить позов задовольнити. Пояснень щодо факту завдання моральної шкоди незаконним діями відповідача та обґрунтування розміру заявленої шкоди позивач суду не надала. Представник позивача [PERSON] просить позов задовольнити, оскільки відповідач поширював негативну інформацію відносно позивачки, яка є недостовірною, чим порочить її честь, гідність та ділову репутацію. Негативну інформацію відповідач поширював шляхом написання скарг та звернення на «Урядову гарячу лінію». Також просить стягнути з відповідача на користь позивача моральну шкоду в сумі 5000 гр., оскільки позивач хвилюється, що підтверджується поведінкою позивачки в судовому засіданні, позивач постійно переживає, знаходиться в постійному стресі, не може нормально працювати. Крім того, просить стягнути з відповідача понесені позивачкою витрати по справі судовий збір та витрати на правову допомогу. 01.12.2015 року та 29.07.2016 року до суду надійшло заперечення [PERSON] на вказаний позов, в якому зазначено, що він мешкає в с. Катеринівка, на території села знаходиться сільський клуб. З 2001 року завідуючою Катеринівським сільським клубом призначена [PERSON] За весь час перебування нею на займаній посаді не було проведено жодних культурних заходів. Вона майже зовсім не приходить на своє робоче місце, але заробітну плату отримує. Всі скарги та заяви, які були написані стосовно [PERSON], він писав згідно Закону «Про звернення громадян», які були написані стосовно того, що [PERSON] не виконувала свої обовязки та не займалася культурною роботою в селі. Крім того, ним не було зроблено жодної публікації в пресі, інтернет - виданні або на телебаченні, а також будь-яких інших дій, які б псували честь, гідність та ділову репутацію. Крім того, позивачем не надано жодних доказів на підтвердження факту завдання їй моральної шкоди. На підставі цього просить в позовних вимогах [PERSON] відмовити в повному обсязі. Відповідач в судовому засіданні позов не визнав, пояснив, що приблизно у 2014 році між ним та позивачкою виник конфлікт, після того, як він зателефонував голові Михайлівської сільської ради та поскаржився на те, що сільський клуб, де працює позивачка, не працює. Він вважає, що позивачка не виконує свої обовязки як директор клубу, оскільки в селі не проводилися концерти, тому він неодноразово скаржився сільському голові, голові Апостолівської РДА та на «Урядову гарячу лінію». Направляючи скарги та звернувшись на «гарячу лінію», він діяв від імені мешканців всього села, хоча його про це ніхто не просив. Скарги він писав, користуючись своїм конституційним правом. Лише одного разу приїжджала комісія, щоб провести перевірку. Після перевірки в клубі почали проводити концерти, дискотеки, до написання ним скарг такої роботи в клубі не проводилося. [PERSON] відмовити в позові, оскільки, звертаючись у різні інстанції зі скаргами на роботу позивачки, хотів, щоб у селі проводилися концерти, дискотеки для дітей. Представник 3-ї особи в судове засідання не з»явився, про дату та час розгляду справи повідомлений належним чином. Заслухавши сторони та представника позивача, допитавши свідків, дослідивши матеріали цивільної справи, суд встановив наступне. 18.08.2015 року по телефону надійшло звернення [PERSON] на «Урядову гарячу лінію» (реєстраційний індекс № КО-3860546) про те, що заявник звертається від імені мешканців с. Катеринівки Михайлівської сільської ради Апостолівського району Дніпропетровської області зі скаргою на незадовільну роботу завідуючої сільським клубом [PERSON], яка за місцем роботи практично не знаходиться, жодних культурних заходів не поводить, при цьому отримує заробітну плату 1600 гр. [PERSON] звільнити [PERSON] із займаної посади та призначити іншу особу, яка старанно буде виконувати свої обовязки. 17.09.2015 року виїзною комісією було перевірено звернення [PERSON], що надійшло на «гарячу лінію» № КО-4015004. В ході перевірки комісія вирішила роботу Катеринівського сільського клубу вважати задовільною. Вказана обставина підтверджується копією протоколу від 17.09.2015 року. 17.09.2015 року [PERSON] повторно звернувся на «Урядову гарячу лінію», оскільки не отримав відповідь на попереднє звернення (реєстраційний індекс № КО 4015004). Також [PERSON] звернувся до голови Дніпропетровської облдержадміністрації із заявою, яка зареєстрована 06.10.2015 року, реєстраційний номер К-10910, про те що сільський клуб знаходиться в аварійному стані, зазначив, що завідуюча клубом [PERSON] жодних культурно масових робіт не проводить, але при цьому отримує заробітну платню. Вказані звернення були розглянуті Апостолівською РДА та Управлінням культури, національностей і релігій Дніпропетровської облдержадміністрації. 18.09.2015 року, 02.10.2015 року та 04.11.2015 року Апостолівською районною державною адміністрацією Дніпропетровської області на вищевказані звернення [PERSON] надано відповіді про те, що згідно повідомлення голови Михайлівської сільської ради факти, описані в звернені, не дійсні та не мають жодного фактичного підтвердження, [PERSON] добросовісно виконує обовязки завідуючої Катеринівським сільським клубом без нарікань та стягнень. Також у відповіді зазначено, що в с. Катеринівці працювала виїзна комісія, яка проаналізувала роботу завідуючої Катеринівським сільським клубом [PERSON], поспілкувалася з учасниками художньої самодіяльності та жителями села та надала обєктивну оцінку щодо виконання обовязків. Комісія вирішила вважати роботу Катеринівського клубу задовільною, а роботу [PERSON] сумлінною та добросовісною. Висновки комісії повністю підтвердили повідомлення голови Михайлівської сільської ради. 20.10.2015 року Управління культури, національностей і релігій Дніпропетровської облдержадміністрації надало відповідь [PERSON] на його звернення від 06.10.2015 року № К-10910, в якому зазначено, що його звернення було опрацьовано разом з відділом культури, туризму, національностей та релігій Апостолівської РДА, згідно повідомлення голови Михайлівської сільської ради [PERSON] [PERSON] добросовісно виконує обовязки завідуючої Катеринівським сільським клубом, без нарікань та стягнень. Також у відповіді [PERSON] вказано, що будь-які питання, повязані з роботою сільського клубу, відповідно до повноважень, визначених діючим законодавством, вирішуються Михайлівською сільською радою. Крім того, 25.08.2015 року та 18.09.2015 року вказаним Управлінням надано відповідь [PERSON] на його звернення № КО-3860546 та № КО-4015004, в яких зазначено, що питання призначення та звільнення завідуючого Катеринівським сільським клубом відноситься до повноважень Михайлівського сільського голови. Також у відповідях вказано, що станом на серпень 2015 року у вказаному клубі працює 3 клубні аматорські колективи, які брали участь у 44 районних заходах, зазначено, що Михайлівський сільський голова повідомив, що [PERSON] добросовісно виконує свої обовязки, без нарікань та стягнень. Також судом встановлено, що 12.06.2013 року слідчим відділенням Апостолівського районного відділу ГУМВС України в Дніпропетровській області винесено постанову про закриття кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 42013040410000034 від 06.06.2013 року за ч.3 ст.191 КК України, у звязку з відсутністю події кримінального правопорушення. Згідно заяви [PERSON], яка внесена до ЄРДР, голова Михайлівської сільської ради Апостолівського району та завідуюча клубом с. Катеринівка привласнили труби парового опалення з клубу, які належать до комунальної власності. Під час розслідування кримінального провадження органом досудового слідства було встановлено, що згідно рішення виконкому Михайлівської сільської ради Апостолівського району Дніпропетровської області № 19 від 07.05.2013 року вирішено у звязку з аварійним станом опалення в сільському клубі та збереженням матеріальних цінностей надати дозвіл на демонтаж системи опалення та передати матеріальні цінності у вигляді труб завідуючій Михайлівським дитячим садком на відповідальне зберігання, що підтверджується актом прийому-передачі від 01.06.2013 року. Таким чином, заява [PERSON] не знайшла свого підтвердження. Допитана у якості свідка [PERSON] підтвердила, що відповідач [PERSON] неодноразово скаржився на роботу позивача, його скарги перевірялися та не були підтверджені. Вказані відомості їй відомі в звязку з роботою, оскільки на той час вона працювала у відділі культури Апостолівської РДА. Факт проведення перевірки за скаргою відповідача підтвердила в судовому засіданні свідок [PERSON] Звернувшись до суду з даним позовом, позивач просить визнати недостовірною інформацію, викладену відповідачем у зверненнях на «Урядову гарячу лінію», до Дніпропетровської облдержадміністрації та в заяві про вчинення злочину до Апостолівського райвідділу, зобовязати відповідача спростувати розповсюджену ним неправдиву інформацію, викладену у вищевказаних зверненнях та заяві, а також відшкодувати завдану моральну шкоду. Статтею 32 Конституції України передбачено судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім'ї. Відповідно до ч.1 ст.277 ЦК України фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім'ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації. Ст.297 ЦК України встановлено, що кожен має право на повагу до його гідності та честі. Гідність та честь фізичної особи є недоторканими. Фізична особа має право звернутися до суду з позовом про захист її гідності та честі. Статтею 299 ЦК України визначено, що фізична особа має право на недоторканість своєї ділової репутації та може звернутися до суду з позовом про захист своєї ділової репутації. Статтею ст.34 Конституції України кожному гарантується право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань. Разом з тим відповідно до ст.68 Конституції України кожен зобовязаний неухильно додержуватися Конституції та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей. Праву на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань відповідає обовязок не поширювати про особу недостовірну інформацію та таку, що ганьбить її гідність, честь чи ділову репутацію. Беручи до уваги зазначені конституційні положення, суди при вирішенні справ про захист гідності, честі та ділової репутації повинні забезпечувати баланс між конституційним правом на свободу думки і слова, правом на вільне вираження своїх поглядів та переконань, з одного боку, та правом на повагу до людської гідності, конституційними гарантіями невтручання в особисте і сімейне життя, судовим захистом права на спростування недостовірної інформації про особу, з іншого боку Відповідно до роз'яснень, викладених у п.15 постанови Пленуму Верховного Суду України № 1 від 27.02.2009 року "Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи", при розгляді справ зазначеної категорії суди повинні мати на увазі, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право. Під поширенням інформації слід розуміти: опублікування її у пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації; поширення в мережі Інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв'язку; викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам; повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі. Поширенням інформації також є вивішування (демонстрація) в громадських місцях плакатів, гасел, інших творів, а також розповсюдження серед людей листівок, що за своїм змістом або формою порочать гідність, честь фізичної особи або ділової репутації фізичної та юридичної особи. В пункті 18 зазначеної Постанови вказано, що згідно з положеннями ст.277 ЦК України і ст.10 ЦПК України обов'язок довести, що поширена інформація є достовірною, покладається на відповідача, проте позивач має право подати докази недостовірності поширеної інформації. Позивач повинен довести факт поширення інформації відповідачем, а також те, що внаслідок цього було порушено його особисті немайнові права Статтями 57,60 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Відповідно до вимог ст.40 Конституції України громадяни мають право направляти індивідуальні чи колективні письмові звернення або особисто звертатися до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів, що зобовязані розглянути звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк. Статтею 10 Конвенції про захист прав людини і основних свобод, ратифікованої Україною, передбачено право кожного на свободу вираження поглядів. Це право включає свободу дотримуватися своїх поглядів, одержувати і передавати інформацію та ідеї без втручання органів державної влади і незалежно від кордонів. Згідно із ч.1 ст.1 Закону України «Про звернення громадян» від 02.10.1996 року № 393/96-ВР громадяни України мають право звернутися до органів державної влади, місцевого самоврядування, об'єднань громадян, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, засобів масової інформації, посадових осіб відповідно до їх функціональних обов'язків із зауваженнями, скаргами та пропозиціями, що стосуються їх статутної діяльності, заявою або клопотанням щодо реалізації своїх соціально-економічних, політичних та особистих прав і законних інтересів та скаргою про їх порушення. У ст.3 Закону України «Про звернення громадян» наведені поняття: пропозиція (зауваження) - звернення громадян, де висловлюються порада, рекомендація щодо діяльності органів державної влади і місцевого самоврядування, депутатів усіх рівнів, посадових осіб, а також висловлюються думки щодо врегулювання суспільних відносин та умов життя громадян, вдосконалення правової основи державного і громадського життя, соціально-культурної та інших сфер діяльності держави і суспільства; заява (клопотання) - звернення громадян із проханням про сприяння реалізації закріплених Конституцією та чинним законодавством їх прав та інтересів або повідомлення про порушення чинного законодавства чи недоліки в діяльності підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, народних депутатів України, депутатів місцевих рад, посадових осіб, а також висловлення думки щодо поліпшення їх діяльності. Клопотання - письмове звернення з проханням про визнання за особою відповідного статусу, прав чи свобод тощо; скарга - звернення з вимогою про поновлення прав і захист законних інтересів громадян, порушених діями (бездіяльністю), рішеннями державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, об'єднань громадян, посадових осіб. У п.16 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» № 1 від 27 лютого 2009 року розяснено, що відповідно до ст.40 Конституції України усі мають право направляти індивідуальні чи колективні письмові звернення або особисто звертатися до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів, що зобов'язані розглянути звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк. Суди повинні мати на увазі, що у випадку, коли особа звертається до зазначених органів із заявою, в якій міститься та чи інша інформація, і в разі, якщо цей орган компетентний перевірити таку інформацію та надати відповідь, проте в ході перевірки інформація не знайшла свого підтвердження, вказана обставина не може сама по собі бути підставою для задоволення позову, оскільки у такому випадку мала місце реалізація особою конституційного права, передбаченого ст.40 Конституції України, а не поширення недостовірної інформації. Разом з тим наявність у такому зверненні завідомо неправдивих відомостей, а також у разі встановлення, що для звернення особи до вказаних органів не було жодних підстав і було викликано не наміром виконати свій громадський обов'язок або захистити свої права, свободи чи законні інтереси, тягне відповідальність, передбачену законодавством України. З вищенаведеного витікає, що сама по собі обставина звернення особи до компетентних органів не є поширенням недостовірної інформації щодо особи, відносно правомірності дій якої це звернення й направлено, а є фактично реалізацією соціально-економічних, політичних та особистих прав і законних інтересів особи, яка звернулася. На підставі викладеного суд приходить до висновку, що звернення відповідача на «Урядову гарячу лінію», а також до голови Дніпропетровської облдержадміністрації зі скаргами на роботу позивача [PERSON] не являється поширенням недостовірної інформації відносно позивачки. Конституційний Суд України у своєму рішенні від 10.04.2003 року № 8-рп/2003 (v008p710-03 ) (справа про поширення відомостей) зазначив, що звернення громадян до правоохоронного органу, що містять певні відомості про недодержання законів посадовими або службовими особами, передаються чи повідомляються не з метою доведення таких відомостей до громадськості чи окремих громадян, а з метою їх перевірки уповноваженими на це законом іншими посадовими особами. Тому такі звернення за змістом частини першої статті 7 Цивільного кодексу (1540-06) не можуть вважатися поширенням відомостей, які порочать честь, гідність чи ділову репутацію або завдають шкоди інтересам посадової чи службової особи правоохоронного органу. Суд приходить до висновку, що сам по собі факт звернення відповідача [PERSON] до Апостолівського РВ ГУМВС України в Дніпропетровській області із заявою про вчинення злочину, в якій останній вказав позивача, як особу, яку він підозрює у вчиненні злочину, не може свідчити про поширенням недостовірної інформації відносно позивачки та порушення її честі, гідності та ділової репутації, оскільки вказана заява була подана з метою її перевірки уповноваженим органом. В матеріалах справи відсутні документи, які б підтверджували факт притягнення відповідача [PERSON] до відповідальності в порядку, передбаченому законодавством України, з підстав встановлення наявності в поданих ними заяві та скаргах завідомо неправдивих відомостей щодо позивача [PERSON] з метою принизити її честь, гідність та ділову репутацію. Оскільки порушення особистого немайнового права позивача діями відповідача відсутнє, то відсутні й підстави для задоволення предявленого позивачем позову в частині стягнення моральної шкоди та витрат по справі, оскільки вказані вимоги є похідними. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог [PERSON] в повному обсязі. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed