Jurisdiction: civil
Date: 2014-08-06 00:00:00

16.07.2014 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON], яка діє в своїх інтересах та інтересах неповнолітньої доньки [PERSON], про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, а саме - квартирою [ADDRESS]. Позивач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі. [PERSON] суду пояснила, що [PERSON], дівоче прізвище якої - [PERSON], є її донькою, а неповнолітня [PERSON] - онукою. 23.09.2010 року за згодою всіх дорослих членів її сім'ї, [PERSON] разом з її неповнолітньою донькою [PERSON], були зареєстровані в [ADDRESS], яка має статус приватизованого житла. В липні 2011 року відповідач вийшла заміж та разом з донькою виїхала на постійне місце проживання в м. Петропавловськ-Камчатський Камчатського краю Росія, при цьому з реєстраційного обліку в м. Южноукраїнську не знялася, оскільки не була впевнена, що залишиться проживати постійно на території Росії. На даний час [PERSON] отримала російське громадянство і разом з донькою залишилася проживати в м. Петропавловськ-Камчатський Камчатського краю Росія постійно, до місця реєстрації повертатися не збирається. Приїхати звідти, щоб самостійно знятися з реєстраційного обліку в м. Южноукраїнську [PERSON] не має змоги, оскільки вагітна та має скоро народити. Посилаючись на те, що реєстрація в квартирі [ADDRESS] її доньки та неповнолітньої онуки створює для неї проблеми в додаткових витратах на оплату комунальних послуг, [PERSON] просила суд, на підставі ст. 405 ЦК України, визнати [PERSON] та її неповнолітню доньку [PERSON], 2004 року народження такими, що втратили право користування вказаною квартирою. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з'явилася, про час та місце розгляду справи був повідомлена належним чином, надала на адресу суду телеграму про розгляд справи за її відсутності та визнання позовних вимог в повному обсязі. Суд, вислухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі наданих позивачем доказів, вважає, що позов не підлягає задоволенню за наступних підстав. Згідно копії свідоцтва про право власності на житло виданого 03.01.2009 року органом приватизації житла ВП "ПУ АЕС" Державне підприємство НАЕК, квартира [ADDRESS] належить на праві спільної часткової власності [PERSON], [PERSON]., [PERSON] та [PERSON] ), по 1/4 частки квартири кожному. Відповідно до довідки ЖЕД-4 № 018-504-988 від 15.07.2014 року та довідки про реєстрацію місця проживання/перебування особи від 18.07.2014 року, [PERSON] разом зі своєю неповнолітньою донькою зареєстрована за адресою: [ADDRESS] ( а.с. 9, 15 ). Як визначено у ст.41 Конституції України право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Відповідно до ч.1 та ч. 3 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Згідно ст.ст. 369,383 ЦК України, співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва. Відповідно до ст. 156 ЖК України та ст. 405 ЦК України право члена сім'ї власника квартири, який не є співвласником, на користування цією квартирою обумовлено наявністю сімейних відносин із власником і спільним з ним проживанням у цій квартирі. Згідно з ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування житлом у разі відсутності його без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником будинку або законом. Враховуючи вищевказане, правові підстави для визнання [PERSON] разом з неповнолітньою донькою [PERSON] такими, що втратили право користування квартирою - відсутні, оскільки [PERSON] є співвласником даного житла, а тому положення ч. 2 ст. 405 ЦК України не можуть бути застосовані до спірних правовідносин. [PERSON] володіє, користується та розпоряджається своїм майном на власний розсуд і позбавити її такого права не можливо.

Outcome: dismissed