Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-03 00:00:00

18 серпня 2014 року позивачка звернулася до суду з вказаною позовною заявою. В заяві зазначила, що у 2012 році вони з відповідачкою, яка виступала від свого імені та від імені померлого [PERSON], домовилися про купівлю-продаж житлового будинку у [ADDRESS], за 1200 доларів США (що еквівалентно 9756 грн. по курсу 8 грн.13 коп. за 1 долар США), які вона передала [PERSON] повністю, у підтвердження чого та надала їй розписку від 30 жовтня 2012 року та наявні документи на будинок. Згідно домовленості решту документів для купівлі-продажу відповідачка зобов"язалася оформити до 30 жовтня 2013 року. Однак до цього часу документи не підготувала й від оформлення угоди купівлі будинку ухиляється. Просить визнати дійсним договір купівлі-продажу будинку, укладений у формі розписки від 30 жовтня 2012 року та визнати за нею право власності на вказаний житловий будинок. Позивачка в судовому засіданні позов підтримала, суду пояснила, що через відсутність необхідного пакету документів для оформлення договору купівлі-продажу будинку вони з відповідачкою домовилися про його оформлення через рік після передачі коштів за нього, які вона передала за розпискою 30 жовтня 2012 року. До цього часу відповідачка документи на будинок та землю не оформила, що перешкоджає їй у розпорядженні будинку. Представник відповідача не заперечувала проти задоволення позову, підтвердила суду про наявність домовленості про купівлю-продаж вказаного будинку та отримання за нього повної суми у розмірі 1200 доларів США, однак ствердила, що оформлення документів на будинок, потребує значних коштів, яких відповідачка не має. Крім того, щодо виготовлення документів на землю під будинком домовленості не було. Дослідивши докази по справі, суд прийшов до наступного. Судом встановлено, що відповідачці [PERSON] та [PERSON] з 14 жовтня 2005 року на праві спільної часткової власності, у розмірі по 1/2 частці, належить житловий будинок, який розташований в [ADDRESS], що підтверджується свідоцтвами про право на спадщину та витягами про реєстрацію права власності на нерухоме майно(а.с.7,8). [INFO] [PERSON] помер (а.с.24). 30 жовтня 2012 року [PERSON] отримала від [PERSON] за вказаний будинок 1200 доларів США і 500 гривен й зобов"язалася провести до 30 жовтня 2013 року договір-купівлі продажу, про що написала розписку від 30 жовтня 2012 року. В той же час [PERSON] передала [PERSON] наявні на будинок документи. Як вбачається з довідки від 27 серпня 2014 року [PERSON] та [PERSON] до цього часу значаться власниками вказаного будинку, документи на відчуження не оформлялись, самочинно побудованого не встановлено, інвентаризаційна вартість будинку 36887 гривен. Сторони не заперечують факту існування домовленості щодо купівлі-продажу спірного будинку та передачі-отримання за нього повної суми коштів. Через те, що відповідач не має коштів на оформлення спадщини на 1/2 частину будинку після померлого співвласника, та заперечує про наявність домовленості щодо оформлення землі під будинком за власний кошт, договір купівлі-продажу будинку залишається не оформленим, й таке змусило позивачку звернутися до суду з даним позовом. Відповідно до ч.2 ст.215 ЦК України якщо недійсність правочину встановлена законом, то такий правочин є нікчемним. У випадках, встановлених цим кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. У разі недодержання сторонами вимог закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним. Якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається (ст.220 ЦК). Згідно ст.657 ЦК договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню та державній реєстрації. Відповідно до ч.1 ст.210 та ч.3 ст.640 цього кодексу такий договір є укладеним з моменту його державної реєстрації. Отже, до моменту державної реєстрації договір купівлі-продажу будинку юридично не є укладеним. За змістом ч.2 ст.220 ЦК суд може визнати дійсним нікчемний договір, а не договір, який не є укладеним. А тому, в даному випадку правила ч.2 ст.220 ЦК України не можуть бути застосовані (п.13 Постанови Пленуму Верховного суду України №9 від 6 листопада 2009 р. «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними»). Таке узгоджується з правовою позицією, викладеною у постанові Верховного Суду України від 30 січня 2013 року № 6-162цс12. Крім того, станом на 30 жовтня 2012 року відповідачка не мала права відчужувати половину спірного будинку, який їй на той час не належав й не належить натепер. За таких обставин вбачається, що угода купівлі-продажу будинку оформлена у формі розписки про отримання коштів від 30 жовтня 2012 року в силу положень ст.ст. 640, 657 ЦК України не є вчиненею, тому не може бути визнана дійсною на підставі ч.2 ст.220 ЦК України, а відповідно відсутні й правові підстави для визнання права власності на будинок, що є предметом цієї угоди. Викладене свідчить, що доводи позивачки з зазначених нею підстав не підлягають задоволенню, а тому в задоволені позову слід відмовити.

Outcome: dismissed