Jurisdiction: civil
Date: 2018-07-31 00:00:00

15.12.2017 року набув чинності Закон України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» №2147-VІІІ від 03.10.2017 року, котрим ЦПК України викладено в новій редакції. Згідно п.п.9 п.1 Розділу ХІІІ Перехідних Положень ЦПК України в новій редакції справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу. Товариства з обмеженою відповідальністю"ОТП Факторинг України" звернулося до суду із позовом до [PERSON], [PERSON] (в інтересах якого діє законний представник [PERSON]), третя особа: приватний нотаріус Вербовська Д.В. про стягнення заборгованості за кредитним договором, посилаючись на те, що 16 серпня 2006 року між [PERSON] (далі - Позичальник) та Акціонерний комерційний банк «Райффайзенбанк Україна» правонаступником якого є Закрите акціонерне товариство «ОТП Банк», в свою чергу наступним правонаступником якого за всіма правами та обов'язками є Акціонерне товариство «ОТП Банк» (далі - Банк), був укладений Кредитний договір № МL-004/540/2006 (далі - Кредитний договір). За умовами Кредитного договору Банк надав Позичальнику кредит в розмірі 90 000 (дев'яносто тисяч) доларів США строком до 16 серпня 2016 року . Позивач зазначив, що з метою забезпечення виконання кредитного договору № МL-004/540/2006 від 16.08.2006 року, між Акціонерним комерційним банком «Райффайзенбанк Україна» та Громадянином України [PERSON] було украдено договір іпотеки № РСL-004/540/2006 від 20.06.2007 року, за яким предметом іпотеки є земельна ділянка, загальною площею 0,1518 (нуль цілих одна тисяча п'ятсот вісімнадцять десятитисячних) Га, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], що належить [PERSON] на праві приватної власності на підставі Державного акта на право приватної власності на земельну ділянку серії [NUMBER], виданого 29.08.2006 року Васильківським районним відділом земельних ресурсів на підставі Договору купівлі-продажу земельної ділянки від 01.06.2006 року, реєстровий № 2613, який зареєстрований в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі 29.08.2008 року за № 010631600403. Позивач зазначив, що в свою чергу Позичальник зобов'язався прийняти, належним чином використати та повернути Банку зазначені кредитні кошти у строки, передбачені Кредитним договором (зокрема, в п.1.1 частини № 2 Кредитного договору), а також сплатити відповідну плату за користування кредитними коштами і виконати всі інші зобов'язання, визначені Кредитним договором. Також, відповідно до Кредитного договору № CL-004/042/2007 від 26.02.2007 року, укладеного між Закритим акціонерним товариством «ОТП Банк» та [PERSON], позичальнику було надано кредит в розмірі 32 376,00 Доларів США на купівлю автомобіля марки SUZUKI NEW GRAND VITARA (реєстраційний [NUMBER], рік випуску - 2006 колір - чорний, кузов № [NUMBER], тип - легковий універсал). Правовстановлюючим документом є свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу: [NUMBER], видане УДАІ ГУ МВС України в м. Києві, 21.02.2007 року. Зазначений вище автомобіль, відповідно до умов Договору застави автотранспортного засобу № PCL-004/042/2007 від 26.02.2007 року, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Тверською Інесою Володимирівною (реєстровий № 711), є забезпеченням повернення наданого Банком кредиту. Позивач зазначив, що між Публічним акціонерним товариством «ОТП Банк» та Товариством з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» було укладено Договір про відступлення права вимоги від 18.03.2011 року, відповідно до умов якого до Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» перейшли всі права та обов'язки як кредитора за договором іпотеки № РСL-004/540/2006 від 20.06.2007 року та договором застави № РСL-004/042/2007 від 26.02.2007 року, що були укладені між Приватним акціонерним товариством «ОТП Банк» та позичальником. Позивач зазначив, що таким чином, станом на 02 серпня 2010 рокуу Позичальника за Кредитним договором № МL-004/540/2006 від 16 серпня 2006 року існує заборгованість перед Позивачем в сумі 83 178,10 (вісімдесят три тисячі сто сімдесят вісім,10) доларів США, що еквівалентно 656 499,79 (шістсот п'ятдесят шість тисяч чотириста дев'яносто девять,79) гривень за офіційним курсом НБУ станом на 02.08.2010 року (7,8927 гривень за 1 долар США), що складається з: залишку заборгованості за кредитом у сумі 80255,28 доларів США, що еквівалентно 633 430,85 гривень за офіційним курсом НБУ на дату проведення розрахунку заборгованості; нараховані за життя позичальника відсотки у сумі 2 922,82 доларів США, що еквівалентно 23 068,94 гривень. Станом на 02 серпня 2010 рокуу Позичальника за Кредитним договором № СL- 004/042/2007 від 26 лютого 2007 року існує заборгованість перед Позивачем в сумі 19 894,08 (дев'ятнадцять тисяч вісімсот дев'яносто чотири,08) доларів США, що еквівалентно 157 018,00 (сто п'ятдесят сім тисяч вісімнадцять, 00) гривень за офіційним курсом НБУ на дату проведення розрахунку заборгованості, що складається з: залишку заборгованості за кредитом у сумі 19 845,34 доларів США, що еквівалентно 156 633,31 гривень за офіційним курсом НБУ на дату проведення розрахунку заборгованості; нараховані за життя позичальника відсотки у сумі 48,74 доларів США, що еквівалентно 384,69 гривень. Загальна сума заборгованості за кредитними договорами становить 813 517,79 гривень. Ухвалою суду від 09.08.2017 року провадження у справі відкрито. Ухвалою суду від 19.02.2018 року позов залишено без руху. Ухвалою суду від 19.02.2018 року продовжено розгляд справи. Представник позивача в судове засідання з`явився, позов підтримав та просив задовольнити. Відповідачі в судове засідання не з'явилися, про дату та час судового засідання повідомлялися належним чином, відзив на позовну заяву не подав, суд вважає за можливе проводити судове засідання у порядку ст.280 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що у задоволено позову слід відмовити. Судом встановлено, що в обгрунтування заявлених позовних вимог позивач долучив до позовної заяви розрахунок заборгованості (а.с.52-53), з якого не вбачається з якого часу утворилась заборгованість відповідно до умов договору, які суми були внесені боржником, періодичність внесення платежів та їх розмір. Відповідно до ст. ст. 525, 526, 530 ЦК України зобов'язання повинні виконуватися належним чином, відповідно до умов договору та у встановлені договором строки. Одностороння відмова від зобов'язань або одностороння зміна умов договору не допускається. Відповідно до ст. 549 ЦК України та умов договору у разі невиконання чи несвоєчасного виконання зобов'язань в частині повернення кредиту та/або сплати процентів, позичальник зобов'язаний сплатити неустойку. Відповідно до ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Відповідно до ст.80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності . У зв'язку з вищевикладеним, суд приходить до висновку, що позов не підлягає задоволенню, оскільки представником позивача не надано доказів щодо зазначених позовних вимогне доведено суму боргу. Питання розподілу судових витрат суд вирішує у відповідності до вимог статті 142 ЦПК України. На підставі вищевикладеного та

Outcome: dismissed