Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-05 00:00:00

14.04.2021 р. позивачка звернулася у суд з позовом, у якому просить визначити з нею місце проживання неповнолітньої дитини - дочки [PERSON] , [INFO] .. В обґрунтування позову послалася на те, що вони з відповідачем перебували в зареєстрованому шлюбі, який було розірвано. Від спільного подружнього життя у сторін народилася дочка [PERSON] , [INFO] .. Зазначає, що у вони з відповідачем не дійшли згоди щодо визначення місця проживання дитини, вона має можливість забезпечити дочці належні умови проживання, нею опікується в повній мірі, а тому місце проживання дитини доцільно визначити разом із нею, що буде відповідати її інтересам. Ухвалою від 26.04.2021 р. судом було відкрито провадження за правилами загального позовного провадження. 04.06.2021 року підготовче провадження закрито, справа призначалась до судового розгляду по суті на 19.07.2021 року, який в подальшому було відкладено, востаннє, на 06.09.2021 р.. Сторони скористались своїми правами визначеними ст. ст. 178-179 ЦПК України, зокрема: 21.05.2021 р. представник відповідача подав відзив на позовну заяву мотиви якого зводяться до безпідставності позову у зв`язку із з тим, що між сторонами відсутній спір щодо визначення місця проживання дитини із матір`ю, після припинення сімейних відносин дитина проживає та зареєстрована за однією адресою із позивачкою; 27.05.2021 р. представник позивачки подав відповідь на відзив в якому повторно наголосив на відсутності згоди сторін щодо місця проживання дитини. Позивачка та її представник у судовому засіданні позовні вимоги підтримали у повному обсязі та просили позов задовольнити. Позивачка суду пояснила, що дійсно між нею та відповідачем відсутній спір щодо місця проживання дитини, але вона хоче щоб дочка проживала з нею оскільки відповідач постійно говорить, що забере дитину. Зазначила, що з відповідача у її користь стягуються на дитину аліменти, останній відмовив їй у наданні дозволу на виїзд дитини за кордон. Представник позивачки зазначив, що підставою звернення до суду з даним позовом стала можливість виїзду матері з дитиною за кордон без отримання дозволу батька. Також ствердив, що мала місце подія за якої між сторонами була серйозна суперечка, але позивачка не викликала працівників поліції оскільки не бажала травмувати дитину. Представник відповідача у судовому засіданні щодо задоволення позову заперечив, вважає його безпідставним, місце проживання дитини із матір`ю відповідач не оспорює. Зазначив, що мама позивачки проживає в Італії, а тому за вказаних вище обставин є всі підстави вважати, що позивачка має намір виїхати разом із дитиною за кордон та залишитись там на постійне проживання. Представник третьої особи про причини неявки суд не повідомив, заяв чи клопотань не подавав, подав до суду витяг з рішення виконавчого комітету Червоноградської міської ради Львівської області від 17.06.2021 р. за №86. Оцінивши докази по справі, суд прийшов до наступного висновку. Сторони перебували в зареєстрованому шлюбі з 08.09.2012 р., який розірвано заочним рішенням Червоноградського міського суду Львівської області від 28.11.2019 року. Від спільного подружнього життя у сторін народилася дочка [PERSON] , [INFO] , що стверджується копією свідоцтва про її народження серії [NUMBER] від 03.07.2013 р.. Згідно копії будинкової книги, позивачка разом із дочкою зареєстровані у квартирі за адресою: [ADDRESS] . Учасниками справи не заперечується той факт, що позивачка разом із дочкою проживають за місцем реєстрації. Згідно з рішенням виконавчого комітету Червоноградської міської ради від 17.06.2021 р. № 86 «Про затвердження висновків комісії з питань захисту прав дитини», крім іншого, є доцільним проживання малолітньої дитини сторін - дочки [PERSON] , [INFO] , з позивачкою. В силу вимог ст. 140 СК України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Згідно з ч. ч. 2, 3\~ст. 11 Закону України "Про охорону дитинства"\~кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Відповідно до ч.1\~ст.160, ст. 161 СК України\~місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. \~ Тобто, з метою вирішення спору про місце проживання дитини суд має оцінити ряд доказів, перелічених у ст.161 СК України. Відповідно до пункту 18\~постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя»\~при вирішенні спору про місце проживання дитини належить звертати особливу увагу на її вік та з`ясовувати, з ким із батьків вона бажає проживати. Судам слід враховувати також положення\~ст.\~160\~СК (2947-14), якою передбачено, що місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків, яка досягла десяти років, - за спільною згодою батьків та самої дитини, а місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою. Статтею 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року (ратифікована Україною 27 лютого 1991 року) визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Крім цього, принципом 6 Декларації прав дитини, прийнятої резолюцією Генеральної асамблеї ООН 20.11.1959 року, передбачено, що дитина для повного та гармонійного розвитку її особистості потребує любові та розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою та відповідальністю своїх батьків і в будь-якому випадку в атмосфері кохання та морального і матеріального забезпечення; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена з матір`ю. Статтею 4 ЦПК України встановлено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно зі ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Відповідно до положень ст.ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками процесу. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ст. 80 ЦПК України). Як вбачається з матеріалів справи, після припинення сімейних відносин малолітня дочка сторін проживає та зареєстрована за однією адресою із матір`ю (позивачкою), до пред`явлення даного позову до суду та в ході розгляду справи відповідач не оспорював місце проживання дитини із матір`ю. Доказів протилежного в ході судового розгляду судом не здобуто. При цьому,\~в матеріалах\~справи відсутні\~будь-які\~належні та\~допустимі докази,які б свідчили про спір між батьками щодо визначення місця проживання дитини. За таких обставин і міркувань позов є необґрунтованим і безпідставним, у зв`язку з чим задоволенню не підлягає.

Outcome: dismissed