Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-04 00:00:00

Позивач звернувся до Новобузького районного суду Миколаївської області з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення з нього боргу за кредитним договором № 001-14020-100107 в сумі 1 923,81 грн. Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що 10.01.2007 року ТОВ « Комерційний банк «Дельта» та відповідач [PERSON] уклали кредитний договір № 001-14020-100107 відповідно до якого ТОВ «Комерційний банк «Дельта» надав відповідачу кредит в сумі 1626,90 грн., а відповідач зобовязався повернути суму кредиту та сплатити відсотки за користування кредитними коштами і комісію у строки передбачені договором. Однак відповідач [PERSON] належним чином свої зобовязання не виконував у звязку із чим у нього зявилась заборгованість перед позивачем у сумі 1\~923,81 грн., із яких : тіло кредиту 1626,90 грн., відсотки 106,59 грн., комісія 190,32 грн. Позивач просив суд розглядати справу у відсутність представника, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач у судове засідання не зявився, надав суду заяву про розгляд справи у його відсутність та просив суд застосувати строки позовної давності. Оскільки в судове засідання сторони не зявились, суд відповідно до ч.2 ст.197 ЦПК України проводить слухання справи без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписуючого технічного засобу. Вивчивши доводи позову, дослідивши матеріали справи, судом встановлені наступні факти та відповідні ним правовідносини. Як вбачається із матеріалів справи, 10.01.2007 року між ТОВ «Комерційний банк «Дельта» (далі-Банк), правонаступником якого згідно статуту АТ «Дельта Банк» затвердженого рішенням позачергових Загальних зборів акціонерів від 30.01.2012 року №2 та погодженого Національним банком України 22.06.2012 року є Публічне акціонерне товариство «Дельта Банк», та відповідачем [PERSON] (далі-Позичальник) був укладений кредитний договір №001-14020-100107, відповідно до якого Банк надав Позичальнику кредит на придбання майна у розмірі 1626 грн. 90 коп. Річна процентна ставка 12%, комісія 0,9% в місяць. Дата останнього платежу за кредитом 09.01.2008 року ( а.с.6). Відповідно до ст.257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. [PERSON] договору вбачається, що вищевказаний загальний та спеціальний строк позовної давності не змінювався, а тому до спірних правовідносин належить застосовувати відповідно трирічний і річний строки позовної давності. Виходячи із системного аналізу норм ст. ст. 261, 530, 631 ЦК України, у разі порушення боржником строків сплати чергових платежів, передбачених договором, відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України кредитор протягом всього часу до закінчення строку виконання останнього зобовязання (у справі, що переглядається 09.01.2008 року) вправі заявити вимоги про дострокове повернення тієї частини позики, що підлягає сплаті разом з нарахованими процентами, а також стягнути несплачені до моменту звернення кредитора до суду з позовом, щомісячні платежі (з процентами) в межах позовної давності щодо кожного із цих платежів. В останньому випадку, перебіг позовної давності буде починатись в залежності від закінчення строку сплати кожного із щомісячних платежів. Оскільки умовами договору (графіком погашення кредиту) встановлені окремі самостійні зобовязання, які деталізують обовязок боржника повернути весь борг частинами та встановлюють самостійну відповідальність за невиконання цього обовязку, то право кредитора вважається порушеним з моменту недотримання боржником строку погашення кожного чергового траншу, а відтак і початок перебігу позовної давності за кожний черговий платіж починається з моменту порушення строку його погашення. Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом України у справі № 6-116 цс 13, де розяснено, що у разі порушення боржником строків сплати чергових платежів, передбачених договором, відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України кредитор протягом усього часу до встановленого договором строку закінчення виконання останнього зобовязання вправі заявити в суді вимоги про дострокове повернення тієї частини позики (разом з нарахованими процентами ст. 1048 ЦК України ), що підлягає сплаті. Несплачені до моменту звернення кредитора до суду платежі підлягають стягненню у межах позовної давності по кожному із платежів. Таким чином, оскільки за умовами укладеного сторонами договору погашення кредиту повинно здійснюватись позичальником частинами кожного 10 числа місяця, а процентів - кожного місяця не пізніше 10 числа, наступного за місяцем, в рахунок якого вносяться кошти, початок позовної давності для стягнення цих платежів необхідно обчислювати з моменту (місяця, дня) невиконання позичальником кожного із цих зобовязань. Відповідно до п.7 ч.13 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів», кредитодавцю забороняється вимагати повернення споживчого кредиту, строк давності якого минув. У звязку із цим позовна давність за позовом про повернення споживчого кредиту застосовується незалежно від наявності заяви сторони у спорі. Відповідно до п.30 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 30.03.2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», оскільки зі спливом строків позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо), положення пункту 7 частини тринадцятої статті 11 Закону України "Про захист прав споживачів" застосовуються й до додаткових вимог банку (іншої фінансової установи). Враховуючи те, що відповідач зобовязався повернути суму кредиту та процентів, до 09.01.2008 року та останню проплату здійснив 26.10.2007 року, а позовна давність встановлюється законодавством тривалістю 3 роки, за такого позивач пропустив строк звернення до суду з заявою про стягнення з відповідача заборгованості, оскільки повинен був звернутися до суду не пізніше 10.11.2010 року . Відповідно до ст. 268 ЦК України, вимоги позивача, не входять до вичерпного переліку вимог, на які позовна давність не поширюється. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові (частина четверта статті 267 ЦК України). На підставі викладеного, у відповідності зі ст. 256, 260,268 ЦК України, суд дійшов висновку, що вимоги позову не підлягають задоволенню - за спливом строку позовної давності.

Outcome: dismissed