Jurisdiction: civil
Date: 2020-12-22 00:00:00

\~ \~ \~ \~У листопаді 2020 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до Державного підприємства «Вугільна компанія «Краснолиманська» (далі ДП «ВК «Краснолиманська») про стягнення заборгованості по заробітній платі та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні. \~ \~ \~ \~В обґрунтування позовних вимог зазначив, що перебував у трудових відносинах з відповідачем з 15.12.2014р. по 09.02.2020р., звільнений за ст.38 КЗпП України. \~ \~ \~ \~В день звільнення відповідач не провів з ним остаточного розрахунку, у зв`язку з чим на день подачі позову утворилась заборгованість по заробітній платі у розмірі 24\~390,24 грн. Просив стягнути з відповідача на свою користь заборгованість по\~заробітній платі\~у розмірі\~24\~390,24\~грн та середній заробіток за затримку розрахунку при звільненні за період з 22 жовтня 2020 року по день ухвалення судового рішення. \~ \~ \~ \~У встановлений судом строк відповідач надав відзив, в якому послався на те, що позовні вимоги не визнає, вважає їх безпідставними та необґрунтованими. На його думку заявлений позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Позовні вимоги щодо стягнення на користь позивача заборгованості по\~заробітній платі\~є безпідставними, оскільки звільнення позивача за власним бажанням здійснено у повній відповідності до норм чинного законодавства. Зі змісту позовної заяви вбачається, що позивач лише зробив припущення про наявність вини відповідача. Позивачу в якості сум, що підлягають сплаті при звільненні, було нараховано: -за грудень 2019 року - (після\~обов`язкових утримань) до сплати 6 932.98грн; -за січень 2020 року - (після\~обов`язкових\~утримань) до сплати 13 556,75 грн; -за лютий 2020 року - (після обов`язкових утримань) до сплати 3\~900,50\~грн,\~усього 24 390,24 грн. Факт підтверджується довідкою № 1692 від 28.10.2020 року. Суми в довідках зазначені після обов`язкових утримань до сплати, тобто вже з утриманням підприємством з цих сум обов`язкових податків та зборів. Довідки, видані ДП «ВК «Краснолиманська», надані позивачем в якості доказу невиплати відповідачем заробітної плати позивачеві, свідчать лише про нараховуванні розміри заробітною платні та не несуть в собі будь-якого доказового значення щодо їх виплати чи не виплати. Будь-яких інших доказів на підтвердження невиплати заробітної платні позивачем не надано. Не надано також і довідки про розмір заборгованості із заробітної плати, яку позивач просить стягнути. Крім того, відповідач не погоджується про те, що подання позивачем позову до ДП «ВК «Краснолиманська» про стягнення заборгованості із заробітної плати можна вважати належним зверненням звільненого працівника з вимогою про розрахунок. Отже, позовні вимоги щодо стягнення заборгованості із заробітної плати є необґрунтованими. 09.02.2020 року позивач звільнився з підприємства, тобто в цей\~день він не працював, а знаходився у простої (наказ від 19.12.2019 № 875), що підтверджується довідкою ВКТО від 30.11.2020 року. \~ \~ \~ \~09.02.2020 року позивачу відповідно до вимог частини 1 статті 43 КЗпП України пп.2.28, 2.27, ч.2 Інструкції «Про порядок ведення трудових книжок працівників», затвердженої наказом Мінпраці України, Мін`юсту України, Мінсоцзахисту України від 29.07.93 р. № 58, була видана трудова книжка. В день звільнення позивач отримав на руки трудову книжку у відділі кадрів підприємства, після чого повинен був звернутися до каси бухгалтерії з письмовою заявою для повного розрахунку. Але з невідомих причин, позивач до бухгалтерії не звернувся та остаточний розрахунок, який належним чином був нарахований на день його звільнення, не отримав. Не звертався він до бухгалтерії підприємства або до керівництва підприємства з вимогою про розрахунок і в подальшому. В заяві, наказі про звільнення від 09.02.2020 року вимоги про остаточний розрахунок теж не має. Чинним законодавством чітко визначені строки, порядок та обставини, за яких власник або уповноважений ним орган зобов`язаний здійснювати остаточний розрахунок зі звільненим працівником. Позивач в останній день роботи не працював, в наказі про звільнення від 09.02.2020 року вимог про остаточний розрахунок при звільненні не зазначено. Оскільки з дня звільнення позивач не пред`являв жодного разу вимог про виплату належних йому при звільненні сум, відповідач вважає, що підстави для задоволення вимог позивача про заборгованість по\~заробітній платі є безпідставними. Крім того, відповідач не погодився з тим, що подання позивачем позову до ДП «ВК «Краснолиманська» про стягнення заборгованості із заробітної плати можна вважати належним зверненням звільненого працівника з цією вимогою. Позивач, звертаючись до суду з вказаним позовом, не зазначив, що звертався з вимогою про проведення про розрахунок 09.02.2020\~року, та жодного доказу на підтвердження зазначеної обставини не надав. Позивач взагалі не звертався з вимогою про розрахунок. У такому випадку відповідальність роботодавця на підставі ст.117 КЗпП наступає після звернення звільненого працівника до суду та невиплати після пред`явлення вимоги роботодавцем всіх сум, які йому належать. Обставинами, визнаними відповідачем в судовому засіданні, а тому такими, що не підлягають доказуванню відповідно до ч.1 ст.82 ЦПК України, є той факт, що позивач\~в день\~звільнення не\~працював (спуску в шахту не\~було)\~і станом\~на дату\~розгляду справи\~судом не\~пред`являв\~роботодавцеві вимог\~про розрахунок.\~Позивач перебував\~у простої\~і фактично\~не працював, через що підприємство не змогло вчасно виплатити йому заробітну плату за указаний період, у зв`язку з чим грошові кошти було депоновано. Оскільки з дня звільнення позивач не пред`являв жодного разу вимог про виплату належних йому при звільненні сум, відповідач вважав, що підстави для задоволення вимог позивача про заборгованість по\~заробітній платі є безпідставними. Враховуючи непред`явлення такої вимоги позивачем, в даному випадку відсутній навіть сам предмет спору, а саме вина відповідача у нібито невиплаті належних працівникові сум у строки зазначені у статті 116 КЗпП України. Таким чином, ані при звільненні, ані під час отримання трудової книжки, ані в наступному позивачем будь-яких вимог до відповідача з приводу розрахунку не заявлялось, тобто позивач фактично погодився з проведенням відповідачем остаточного розрахунку заборгованості із\~заробітної плати на розсуд відповідача. Відповідальність за затримку розрахунку при звільненні за ст.117 КЗпП України настає лише у разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, передбачені у ст.116 КЗпП. Середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за своєю правовою природою не є основною чи додатковою заробітною платою (винагородою, яку роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу), а також не є заохочувальною чи компенсаційною виплатою у розумінні ст.2 Закону України "Про оплату праці", тобто середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні не входить до структури заробітної плати, а є спеціальним видом відповідальності роботодавця за порушення трудових прав працівника. Розрахунок середнього заробітку за час затримки розрахунку здійснюється відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100. У відповідності до норм абз.3 п.2 роз.2 постанови КМУ «Про затвердження Порядку обчислення середньої зарплати» № 100 від 08.02.1995 року (далі постанова КМУ № 100) у всіх інших випадках збереження середньої заробітної плати середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи,що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата. Відповідно до абз.1 п.8 Порядку нарахування виплат, що обчислюється із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством на число календарних днів за цей період. Підприємством було\~проведено розрахунок\~середнього заробітку\~позивача у\~відповідності до\~постанови КМУ\~№ 100. Середньоденний заробіток позивача\~складає за\~останні два\~місяці \~737,79\~грн. Даний факт підтверджується довідкою № 1691 від 28.10.2020р. Час затримки розрахунку при звільненні позивача починається з моменту коли відповідачеві стало відомо про вимогу позивача: отримання відповідачем копії позовної заяви або проведення судом судового засідання (за відсутності відомостей про дату отримання копії позовної заяви) до фактичної виплати заробітної плати. Відповідальність за затримку розрахунку при звільненні за ст.117 КЗпП настає лише у разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, передбачені у ст. 116 КЗпП. З матеріалів справи вбачається, що копію ухвали про відкриття провадження, копію позовної заяви з додатками з дотриманням ст.190 ЦПК України відповідачем отримано\~в суді 27.11.2020 року. \~ \~ \~ \~Матеріали справи не містять доказів на підтвердження звернення позивача з вимогою до підприємства про виплату йому всіх належним сум при звільненні. \~ \~ \~ \~За таких обставин відповідач вважає, що період затримки розрахунку виплат, належних працівникові при звільненні, слід вважати з дня отримання представником відповідача копії позовної заяви - 27.11.2020 року (дата, коли відповідачу стало відомо про вимогу позивача). Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у своїй постанові від 27.01.2020 року в справі № 682/3060/169 дійшов висновку, що звернення працівника, який у день звільнення не працював, до суду з позовом про стягнення сум, які належать йому до виплати від підприємства, установи, організації станом на день звільнення, а також середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, слід вважати пред`явленням вимоги про розрахунок, яка передбачена ст.116 КЗпП (якщо така вимога раніше не пред`являлась). Обставинними, визнаними відповідачем в судовому засіданні, а тому такими, що не підлягають доказуванню відповідно до ч.1 ст.82 ЦПК України, є той факт, що станом на дату розгляду справи позивач не пред`являв роботодавцеві вимог про розрахунок. За таких обставин на відповідача не може поширюватися відповідальність за затримку розрахунку при звільненні, передбачена ст. 117 КЗпП України. Така правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 29.01.2014 року у справі № 6-144цс13. На сьогоднішній день на ДП «ВК «Краснолиманська», як і на багатьох вугледобувних підприємствах регіону, склалася складна економічно-фінансова ситуація, яка спричинила простій на підприємстві, починаючи з 19.12.2019 року, про що виданий наказ від 19.12.2019 року № 875. На час простою до роботи залучаються лише працівники, які мають бути задіяні у роботах з підтримки життєдіяльності підприємства, а саме роботоспроможності гірничошахтного устаткування, попередження затоплення гірничих виробок тощо. На момент звільнення позивач знав, в якому важкому фінансовому стані знаходиться підприємство. В свою чергу підприємство, незважаючи на таке становище, проявило належну дбайливість до позивача, погодившись зі ст.44 КЗпП України. Ситуація додатково погіршується оголошенням карантину, оголошеного з метою запобігання поширенню на території України коронавірусу COVID-19. Статтею 617 ЦК України передбачено, що особа, яка порушила зобов`язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили. У п.1 ч.1ст.263 ЦК України наведено ознаки непереборної сили та визначено, що непереборна сила - це надзвичайна або невідворотна за даних умов подія. Отже, непереборною силою є надзвичайна і невідворотна зовнішня подія, що повністю звільняє від відповідальності особу, яка порушила зобов`язання, за умови що остання не могла її передбачити або передбачила але не могла її відвернути, та ця подія завдала збитків. Відповідно до ч.2 ст.14-1 Закону України «Про торгово-промислові палати в Україні» форс-мажорними обставинами (обставинами непереборної сили) є надзвичайні та невідворотні обставини, що об`єктивно унеможливлюють виконання зобов`язань, передбачених умовами договору (контракту, угоди тощо), обов`язків згідно із законодавчими та іншими нормативними актами, а також викликані винятковими погодними умовами і стихійним лихом, тощо, а саме: епідемія, інші стихійні лиха , тощо. Адміністрацією та представниками законно обраної профспілкової організації підприємства починаючи з грудня 2019 року вживаються всі можливі заходи в межах чинного законодавства для вирішення питання щодо погашення заборгованості з виплати заробітної плати шахтарям. Звернення неодноразово були направлені зокрема до Президента України, Прем`єр-міністра України, Голови Донецької Обласної Державної адміністрації, Міністра енергетики та захисту довкілля України, Голови Служби безпеки України. Враховуючи фактичні обставини справи, відповідачу вкрай важко виконувати, в повному обсязі, вимоги ст.116,117 КЗпП України і вважає ці обставини, як форс - мажорні (не з вини підприємства). Разом із тим при розгляді даної справи, необхідно взяти до уваги і такі обставини, що не з вини підприємства виникла непереборна сила, що розуміється як надзвичайна і невідворотна за даних умов подія (форс-мажорна обставина, як вимушений простій на підприємстві). Враховуючи вищевикладене, усяке явище, яке перешкоджає підприємству належне виконати свої обов`язки перед працівником, якщо підприємство проявляло належну дбайливість щодо цього, виключає вину підприємства. \~ \~ \~ \~Така правова позиція викладена в рішенні Добропільського міськрайонного суду Донецької області по справі 227/3690/20 (провадження № 227/3690/30801/2020). Таким чином, звільнення позивача здійснене у повній відповідності до норм чинного законодавства України про працю. Виходячи з викладеного, позовні вимоги позивача є безпідставними та не підлягають задоволенню. Враховуючи вищевикладене відповідач просив у задоволенні позову відмовити. Позивач в судове засідання не з`явився, надав клопотання про розгляд справи за його відсутності, позов підтримав. Представник відповідача [PERSON] в судове засідання не з`явилась, надала клопотання про розгляд справи за її відсутності. Дослідивши письмові докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Позивач перебував у трудових відносинах з ДП «ВК «Краснолиманська» з 15 грудня 2014 року (наказ № 5249к від 15.12.2014р.) по 9 лютого 2020р. (наказ № 171/к від 09.02.2020р.), працюючи гірничим робітником з ремонту гірничих виробіток 4 розряду з повним підземним робочим днем у шахті, звільнений за ч.1 ст.38 КЗпП України за власним бажанням (а.с.4-6). Конституцією України гарантується право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначної законом. Згідно ст.94 КЗпП України, ст.1 Закону України «Про оплату праці» заробітна плата це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу. Розмір заробітної плати залежить від складності та умов виконуваної роботи, професійно-ділових якостей працівника, результатів його праці та господарської діяльності підприємства, установи, організації і максимальним розміром не обмежується. Відповідно до ст.115 КЗпП України, ст.24 Закону України «Про оплату праці» заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. У разі коли день виплати заробітної плати збігається з вихідним, святковим або неробочим днем, заробітна плата виплачується напередодні. Розмір заробітної плати за першу половину місяця визначається колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не менше оплати за фактично відпрацьований час з розрахунку тарифної ставки (посадового окладу) працівника. Заробітна плата працівникам за весь час щорічної відпустки виплачується не пізніше ніж за три дні до початку відпустки. Згідно довідки ДП «ВК «Краснолиманська» № 1692 від 28.10.2020р. заборгованість з виплати заробітної плати перед [PERSON] складає: за грудень 2019 року 6\~932,98 грн, січень 2020 року 13\~556,76 грн, лютий 2020 року 3\~900,50 грн, всього 24\~390,24 грн. (а.с.8). За таких обставин суд приходить до висновку про те, що право позивача на отримання заробітної плати було порушено відповідачем і підлягає захисту судом шляхом стягнення заборгованості по заробітній платі за період: грудень 2019 року - лютий 2020 року в сумі 24\~390,24 грн без утримання податків та інших обов`язкових платежів. У відповідності до п.2 ч.1 ст.430 ЦПК України рішення суду про присудження працівникові виплати заробітної плати підлягає негайному виконанню в межах заробітної плати за один місяць - січень 2020 року в сумі 13\~556,76 грн без утримання податків та інших обов`язкових платежів. Частина 1 ст.47 КЗпП України зобов`язує власника або уповноважений ним орган в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені у статті 116 цього Кодексу. Згідно ч.ч.1, 2 ст.116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, проводиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. У разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначеній у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму. Статтею 117 КЗпП України передбачено відповідальність за затримку розрахунку при звільненні. Так, у разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку (ч.1). При наявності спору про розміри належних працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору (ч.2). Як зазначено у п.20 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» № 13 від 24.12.1999р., установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв`язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коди ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред`явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст.117 КЗпП України стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутність в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. Позивач у день звільнення не працював, вимога про розрахунок пред`явлена 21 жовтня 2020 року, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення (а.с.10), у зв`язку з чим підлягає цивільній відповідальності, що передбачена ст.117 КЗпП України у вигляді стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 22 жовтня 2020 року по день ухвалення рішення судом. Згідно довідки ДП «ВК «Краснолиманська» № 1691 від 28 жовтня 2020р. середньоденний заробіток [PERSON] , який працював на ДП «ВК «Краснолиманська», розрахований згідно постанови КМУ № 100 від 08.02.1995р., становить 737,79 грн. Отже, середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні, який повинен сплатити відповідач на користь позивача за період з 22 жовтня 2020 року по 23 грудня 2020 року, становить 33\~200,55 грн (737,79 грн х 45 робочі дні), де 737,79 грн середньоденний заробіток позивача на підприємстві, 45 дні кількість робочих днів затримки виплати заробітної плати, з утриманням з цієї суми податків та інших обов`язкових платежів. Виходячи зі змісту ст.14-1 Закону України «Про торгово-промислові палати в Україні» форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) засвідчують торгово-промислова палата України та уповноважені нею регіональні торгово-промислові палати, які видають сертифікати про такі обставини. Згідно ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказів встановлення Торгово-промисловою палатою України форс-мажорних обставин на ДП «ВК «Краснолиманське» відповідачем надано не було, у зв`язку з чим, підстави, на які посилається відповідач у відзиві, не можуть бути віднесені до таких. Згідно п. 1 ч.2 ст.141 ЦПК України витрати по сплаті судового збору підлягають покладенню на відповідача. \~ \~ \~ \~Згідно ч.6 ст.141 ЦПК України оскільки позивача звільнено від сплати судового збору за подачу позову про стягнення заборгованості по заробітні платі, судовий збір необхідно стягнути з відповідача в дохід держави. Відповідно до ст.ст.47, 94, 115-117 КЗпП України, ст.ст.1, 24 Закону України «Про оплату праці»,

Outcome: approved