Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-14 00:00:00

Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» звернулось в суд з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором №IFU0RK10071508 від 20.07.2006р. в сумі 29948,44 гривень та понесених судових витрат по справі. Представник позивача в судове засідання не з'явився, подавши до суду заяву, за змістом якої, заявлені вимоги підтримав з мотивів, викладених в позовній заяві, просив розглядати даний спір у відсутності представника та не заперечив проти прийняття заочного рішення. Відповідач в судове засідання не з'явився, хоч про час і місце судового розгляду повідомлявся у встановленому порядку, а тому, виходячи зі змісту ч.1 ст. 224 ЦПК України, та того, що відповідач про причини неявки суд не повідомив, а позивач подав достатньо матеріалів, які свідчать про взаємовідносини сторін, суд вважає, що можливо провести заочний розгляд справи. Відповідно до ч.2 ст.197 ЦПК України у разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, встановивши фактичні обставини справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає до часткового задоволення з наступних підстав. Судом встановлено, що згідно з договором №IFU0RK10071508 від 20.07.2006р. (а.с.6-8) публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» надало [PERSON] кредит в сумі 3085,00 грн. з кінцевим терміном повернення 20.07.2008р. зі сплатою 24,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Проте, свої зобов'язання за кредитним договором відповідач належним чином не виконував, та станом на 07.03.2014р. заборгованість відповідача становить 29948,44 грн., а саме : 2862,34 грн. заборгованості за кредитом; 576,84 грн. - заборгованість по комісії; 8349,37 грн. заборгованості по процентам за користування кредитом; 18159,89 грн. пені за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором (а.с. 2,4-5). Зазначена обставина нічим не спростована. Згідно ст. 526 Цивільного кодексу України зобов'язання повинні виконуватися належним чином і у встановлений строк відповідно до умов договору, в даному випадку - договору №IFU0RK10071508 від 20.07.2006р. При цьому з договору вбачається об'єктом кредитування є придбання пральної машини та холодильника. Відповідно до положень пунктів 22, 23 статті 1 Закону України "Про захист прав споживачів" споживачем вважається фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов'язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов'язків найманого працівника. Споживчий кредит - це кошти, що надаються кредитодавцем (банком або іншою фінансовою установою) споживачеві на придбання продукції. З умов договору №IFU0RK10071508 від 20.07.2006р. випливає, що кредит є споживчим, оскільки надавався на придбання пральної машини та холодильника. Згідно із п. 7 ч. 13 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів», у спорах щодо споживчого кредитування кредитодавцю забороняється вимагати повернення споживчого кредиту, строк давності якого минув. Пунктом 31 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 30 березня 2012 року « Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» визначено, що враховуючи положення пункту 7 частини тринадцятої статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів», суди мають виходити з того, що у спорах щодо споживчого кредитування кредитодавцю забороняється вимагати повернення споживчого кредиту, строк давності якого минув. У зв'язку із цим позовна давність за позовом про повернення споживчого кредиту застосовується незалежно від наявності заяви сторони у спорі. Оскільки зі спливом строків позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо), положення пункту 7 частини тринадцятої статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» застосовуються й до додаткових вимог банку (іншої фінансової установи). З договору вбачається, зокрема, що термін повернення кредиту визначений датою - 20.07.2008р. (а.с.65)., а тому початок перебігу строку позовної давності рахується з 20 липня 2008 року і на час звернення до суду - 12 березня 2014 року строк позовної давності сплинув. Згідно ст. 267 ЦК України сплив строку позовної давності є підставою для відмови у задоволенні позовних вимог, доказів про поважність причини пропуску строку позовної давності суду не надано, а тому суд відмовляє в задоволені вимог про стягнення заборгованості за кредитним договором №IFU0RK10071508 від 20.07.2006р. На підставі ст. ст. 256, 257, 261, 267 ЦК України, Закону України «Про захист прав споживачів», Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 30 березня 2012 року « Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин»,

Outcome: dismissed