Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-31 00:00:00

01.04.2014 року [PERSON] в інтересах малолітньої дитини [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] і [PERSON] про позбавлення останніх батьківських прав по відношенню до сина [PERSON], [INFO], а також стягнення з відповідачів на свою користь аліментів в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку, але не менш ніж 30 % прожиткового мінімуму на утримання вказаної дитини. Свої вимоги позивачка обґрунтувала тим, що відповідачі часто змінюють місця проживання, не мають постійного місця роботи, спілкуються із "сумнівними компаніями", часто вживають спиртні напої, не займаються вихованням дитини та не цікавляться нею. У зв'язку з цим щодо позивачів розглядалося питання про притягнення до адміністративної відповідальності за неналежне виконання батьківських обов'язків. Також позивачка зазначила, що вона доводиться дитині бабою. В цей час дитина проживає разом з нею та її чоловіком. При цьому відповідачі участі в утриманні дитини не беруть. В судовому засіданні позивачка позов підтримала і підтвердила викладені в позовній заяві обставини. Відповідачі в судове засідання не з'явилися. При цьому надали письмові заяви, в яких клопотали про розгляд позову без їх участі та повідомили, що будуть згодні з будь-яким рішенням суду. Представник третьої особи та прокурор в судовому засіданні погодилися з позовом та вважали, що він підлягає задоволенню. Заслухавши пояснення присутніх сторін та інших учасників цивільного процесу, дослідивши письмові докази по справі, суд дійшов наступного. Відповідачі є батьками [PERSON], [INFO]. (а.с. 12) У своєму висновку третя особа Миколаївська райдержадміністрація, як орган опіки і піклування вважає доцільним позбавити відповідачів батьківських прав по відношенню до їх дитини. (а.с. 10, 11) Проаналізувавши встановлені по справі обставини і визначені відповідно до них правовідносини суд виходить з такого. В п.п. 15-18 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 р. № 3 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" зазначено, що батько чи мати можуть бути позбавлені судом батьківських прав щодо дитини, яка не досягла 18 років і тільки з підстав, передбачених ст. 164 СК України. При цьому суд бере до уваги те, що позбавлення батьківських прав є крайнім і виключним заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків. Отже заявлені позовні вимоги мають бути обґрунтованими і підтвердженими належними доказами. З матеріалів справи вбачається. що позивачем фактично заявлено позов з такої підстави передбаченої ст. 164 ч. 1 п. 2 СК України, як ухилення від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Згідно вище вказаної Постанови Пленуму Верховного Суду України ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. У відповідності до ст. ст. 10 ч. 3, 60 ч. 1 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Так доказами невиконання відповідачами обов'язків щодо виховання своєї дитини, наприклад, могли б бути відповідні судові рішення про притягнення їх до юридичної відповідальності внаслідок наявності в їх поведінці винних дій. Однак в обґрунтування позову позивачем лише надані документи службового листування, які не є належними доказами у даній цивільній справі. Наявність же соціально-побутових проблем та невлаштованості в житті відповідачів само по собі не може окремо свідчити про їх ухилення від виконання батьківських обов'язків. Отже, стверджуючи про ухилення відповідачів від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини позивач не надав суду належних і допустимих доказів, які б підтверджували дану обставину. Також не має у справі належних доказів того, що відповідачі є хронічними алкоголіками або наркоманами. Оцінюючи в сукупності всі обставини справи досліджені в судовому засіданні суд, у відповідності до ст. 19 ч. 6 СК України, не погоджується з висновком органу опіки та піклування, оскільки він не є достатньо обґрунтованим. З огляду на викладене, беручи до уваги, поверховість зазначених в позовній заяві обставин в частині необхідності позбавлення відповідачів батьківських прав, а також їх недоведеність в судовому засіданні, у суду відсутні підстави для задоволення цих позовних вимог. З тих же самих підстав у суду відсутні підстави для задоволення позовних вимог в частині стягнення аліментів на утримання дитини. Так відповідачі, які є батьками [PERSON], [INFO], не позбавлені батьківських прав по відношенню до сина, а позивачка не є опікуном вказаної дитини. Ст. 166 ч. 2 СК України передбачено, що особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов'язку щодо утримання дитини. Однак під час розгляду даного позову зазначена обставина не настала. Таким чином правових підстав для задоволення позову не має.

Outcome: dismissed