Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-09 00:00:00

\~\~[PERSON] звернувся до Новоайдарського районного суду Луганської області з даним позовом до [PERSON] про виділ частки із майна, що є у спільній частковій власності. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що рішенням Новоайдарського районного суду Луганської області від 01.12.2016 р. за ним визнано право власності на 1/2 частину житлового будинку №55 по вул. Лесі Українки (колишня назва Леніна) в с. Штормове, Новоайдарського району Луганської області. 07.03.2017 р. від реєстратора позивач отримав витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності під № 81921076. Вид спільної власності, спільна часткова. 22.09.2016 р. Новоайдарським РКПТІ видано технічний паспорт на садибний (індивідуальний) житловий будинок № 55 по вул. Лесі Українки в с. Штормове, Новоайдарського району Луганської області, де визначено розподіл спільного майна в натурі. Позивачу відходить наступна частка в будинку: коридор площею 3,8 кв.м, розміром 2,12Х1,78 м. кв, під цифрою №3; жила кімната 6,5 кв.м, розміром 1.77Х3.65 м.кв. під цифрою №1-4; жила кімната 15.10 кв.м., розміром 3.57Х4.28 м.кв. під цифрою №1-5. Окрім того, позивачу відходить складова частина підсобних споруд, а саме: сарай під літерою «В», розміром 4,90Х5,95 м.кв. На підставі вищенаведеного, позивач просить суд виділити в натурі майно, що йому належить, на праві спільної часткової власності, а саме 1/2 частину житлового будинку № 55 по вул. Лесі Українки в с. Штормове Новоайдарського району Луганської області та припинити право спільної часткової власності на вказаний житловий будинок. Позивач [PERSON] у судове засідання не зявився, надав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав, просив суд їх задовольнити. Відповідач [PERSON] у судове засідання не зявилася, надала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги визнала не заперечувала проти їх задоволення. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про те, що заявлені вимоги не обґрунтовані та не підлягають задоволенню за наступних підстав. Судовим розглядом встановлено, що [PERSON], на підставі рішення Новоайдарського районного суду Луганської області від 01.12.2016 р., є власником 1/2 частини житлового будинку №55 по вул. Лесі Українки в с. Штормове Новоайдарського району Луганської області (а.с.8-9). Як вбачається з матеріалів справи, позивач у позовній заяві просить суд провести поділ будинку між власниками і як правову підставу позову зазначає\~ст.364 ЦК України. Судом встановлено, що спірні правовідносини регулюються\~главою 26 ЦК України\~- Право спільної власності. Майно, що є у спільній частковій власності, може бути поділено в натурі між співвласниками, згідно ч.1\~ст.367 ЦК України, за домовленістю між ними. Співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності у відповідності до положення ч.1\~ст.364 ЦК України. Якщо виділ у натурі із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина 2\~ст.183 ЦК України), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової компенсації або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою. Відповідно до положень\~статті 356 ЦК України\~власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Суб'єктами права спільної часткової власності можуть бути фізичні особи, юридичні особи, держава, територіальні громади. Позивачем не додано документів, які б підтверджували той факт, що співвласником житлового будинку, розташованого за адресою: Луганська область, Новоайдарський район, с. Штормове, вул. Лесі Українки, буд. 55, є [PERSON], тобто відсутні підтвердження того, що майно перебуває у спільній частковій власності, що відповідач у встановленому законом порядку зареєструвала право власності на спадкове майно. Статтею 358 ЦК України\~передбачено, що право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. Якщо договір між співвласниками про порядок володіння та користування спільним майном відповідно до їхніх часток у праві спільної часткової власності посвідчений нотаріально, він є обов'язковим і для особи, яка придбає згодом частку в праві спільної часткової власності на це майно. Положеннями\~статті 364 цього ж Кодексу\~встановлено, що співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга\~статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою. Договір про виділ у натурі частки з нерухомого спільного майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню. Стаття 321 ЦК України закріплює конституційний принцип непорушності права власності, передбаченийст. 41 Конституції України. Він означає, що право власності є недоторканим, власник може бути позбавлений або обмежений у його здійсненні лише відповідно і в порядку, встановлених законом. Змістом пунктів 2.2, 2.7 Інструкції щодо проведення поділу, виділу та розрахунку часток об'єктів нерухомого майна, затвердженої наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 18 червня 2007 року № 55, встановлено проведення поділу на самостійні об'єкти нерухомого майна відповідно до законодавства з наданням кожному об'єкту поштової адреси і вирішення спорів щодо поділу об'єктів нерухомого майна в судовому порядку. Отже, можливість проведення виділу або поділу у натурі майна, яке перебуває у спільній частковій власності, закон пов'язує з домовленістю співвласників, оформленою письмовим і нотаріально посвідченим договором, або у судовому порядку за відсутності цих обставин. Суд також звертає увагу на те, що відповідно до ч. 1\~ст. 15 ЦК України\~кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорення. Таким чином, у розумінні закону, суб'єктивне право на захист - це юридично закріплена можливість особи використати заходи правоохоронного характеру для поновлення порушеного права і припинення дій, які порушують це право. За змістом наведених норм, позовне провадження характеризується наявністю матеріально-правового спору між сторонами, відповідачем у справах позовного провадження є особа - учасник цивільних правовідносин, яка порушує, не визнає або оспорює відповідні права позивача. Майно учасників спільної часткової власності за наявності спору між ними ділиться в натурі. Фактично з наведених вище обставин справи вбачається, що між сторонами відсутній цивільно-правовий спір. У питанні визнання позову суд дійшов висновку, що воно суперечить закону, оскільки в такий спосіб сторони мають намір обійти досудовий порядок врегулювання спору. Майно учасників спільної часткової власності за наявності спору між ними ділиться в натурі, коли це можливо без нерозмірної шкоди для його призначення. Відповідно до роз'яснень Пленуму Верховного Суду України, наданих у п. 6 постанови від 4 жовтня 1991 р. №7 з наступними змінами та доповненнями «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок», виділ у натурі часток жилого будинку можливий, якщо кожній зі сторін може бути виділено відокремлену частину будинку із самостійним виходом. Як врегульовано Інструкцією щодо проведення поділу, виділу та розрахунку часток об'єктів нерухомого майна, затвердженою Наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України 18.06.2007 N 55 ( 1.2.) поділ та виділ частки в натурі здійснюється відповідно до законодавства з наданням Висновку щодо технічної можливості поділу об'єкта нерухомого майна, або Висновку щодо технічної можливості виділу в натурі частки з об'єкта нерухомого майна. Виходячи з аналізу змісту норм ст. ст.\~183,\~358,\~364,\~379,\~380,\~382 ЦК України\~слід дійти висновку, що виділ часток (поділ) житлового будинку, що перебуває у спільній частковій власності, є можливим, якщо кожній зі сторін може бути виділено відокремлену частину будинку із самостійним виходом (квартиру) або у разі, коли є технічна можливість переобладнання будинку в ізольовані квартири, які за розміром відповідають розміру часток співвласників у праві власності. Беручи до уваги вищенаведене, суд не приймає до уваги, надану позивачем інформацію Новоайдарського РКПТІ, оскільки дане повідомлення не відповідає вимогам чинного законодавства та не є доказом можливості виділення майна в натурі. Поділ майна між співвласниками є однією з підстав для припинення права спільної часткової власності. Таким чином, юридичним наслідком поділу майна завжди є припинення права спільної часткової власності між колишніми учасниками. Спорідненість правовідносин поділу та виділу ґрунтується на тому, що можливість поділу, як і виділу, залежить від того, чи є річ за своїми характеристиками подільною або неподільною. Якщо спільне майно визнано неподільним, судовий поділ не можливий. В такому випадку можливим способом припинення права спільної часткової власності між учасниками є продаж одному з них іншими своїх часток у праві спільної власності, або спільний продаж часток усіма співвласниками сторонній особі. Згідно\~ст.319 ЦК України\~власник володіє, користується, розпоряджується своїм майном на власний розсуд. За умовами ч.1\~ст.321 ЦК України\~право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ч.1\~ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Враховуючи встановлені судом обставини та зібрані докази, а також те, що позивачем не надано доказів, які б давали передбачені законом підстави для задоволення позову, тому суд приходить до висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову. На підставі викладеного, ст. ст. 183, 319, 321, 356, 358, 364, 367 ЦК України,\~постанови Пленуму ВСУ "Про практику застосування судами законодавства, що регулює право власності громадян на жилий будинок" від 4 жовтня 1991 р. N 7,

Outcome: dismissed