Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-16 00:00:00

В березні 2016 року [PERSON]звернувся до суду з позовом,в якому заявив вимоги до відповідача [PERSON]про відшкодування матеріального збитку та моральної шкоди,завданої внаслідок ДТП. В обґрунтування позовних вимог зазначив,що 09.06.2015 року сталася ДТП за участю керованого позивачем автомобіля [NUMBER] та автомобіля [NUMBER] під керуванням відповідача [PERSON] Вина відповідача у ДТП встановлена постановою Шевченківського районного суду м.Запоріжжя та постановою Апеляційного суду Запорізької області. Внаслідок ДТП автомобіль позивача отримав пошкодження,вартість відновлювального ремонту автомобіля [NUMBER] з урахуванням фізичного зносу згідно висновку автотоварознавчого дослідження № 1069 від 08.12.2015 р.,становить 68412 гр.18 коп.,витрати на проведення оцінки склали 500 гр.,на виклик відповідача на оцінку 244 гр. Крім того,позивач внаслідок ДТП отримав легкі тілесні ушкодження,переніс фізичний біль,нервовий струс,лікувався в стаціонарі,як інвалід 1 групи з дитинства докладав значних зусиль для відновлення здоров*я та адаптації. Посилаючись на те,що відповідач протягом тривалого часу з моменту ДТП не вжив жодних дій для відшкодування матеріальної шкоди та компенсації немайнових втрат,позивач просить суд стягнути з [PERSON]на його користь відшкодування матеріальної шкоди 68\~412 гр.18 коп., витрати на проведення оцінки 500 гр.та виклик відповідача на оцінку 244 гр.,відшкодування моральної шкоди 120\~000 гр. Ухвалою суду від 30.06.2016 р.до участі у справі залучено третю особу АТ «Страхова компанія «АХА Страхування». В судовому засіданні позивач [PERSON]позов підтримав та пояснив,що 09.06.2015 р.з вини відповідача [PERSON],що встановлено за результатами експертизи в справі про адміністративне правопорушення,сталася ДТП,в результаті якої був пошкоджений автомобіль [NUMBER],чим йому заподіяна матеріальна шкода у розмірі 68\~412 гр.18 коп.Внаслідок ДТП позивач зазнав розладу здоров*я,три тижні стаціонарно лікувався,не міг користуватись пошкодженим автомобілем,без якого обмежений у можливості вільно пересуватись та підтримувати соціальні зв*язки.Відповідач у добровільному порядку завдану матеріальну шкоду не відшкодував до теперішнього часу,виявив байдужість до стану здоров*я позивача,що спричинило для останнього додатковий стрес.З посиланням на ці обставини,просить суд задовольнити позов у повному обсязі. Представник позивача адвокат [PERSON]підтримав заявлені вимоги з посиланням на їх обгрунтованість та доведеність.Зокрема, наголосив,що висновки про винуватість відповідача у порушенні ПДР щодо маневрування викладені у мотивувальній частині постанов суду по справі про адміністративне правопорушення,що є підставою для покладення на відповідача обов*язку по відшкодуванню шкоди,оскільки він не довів,що ДТП сталася не з його вини. Відповідач [PERSON]М.в судовому засіданні проти позову заперечував з посиланням на те,що 09.06.2015 р.він на автомобілі [NUMBER] дійсно потрапив у ДТП з автомобілем [NUMBER] під керуванням позивача,проте вважає винуватцем ДТП саме [PERSON],який за станом здоров*я не спроможний безпечно керувати автомобілем,через що в процесі руху не дотримався безпечної дистанції та скоїв зіткнення.Вина [PERSON]М.в ДТП судовим рішенням не встановлена,тому вважає,що відсутні підстави для стягнення з нього на користь позивача відшкодування будь-якої шкоди,завданої не з його вини. Також посилався на те,що на час ДТП його цивільно-правова відповідальність була застрахована в АТ «АХА Страхування»,яке має договірний обов*язок відшкодувати шкоду,завдану третій особі у разі настання страхового випадку,проте позивач до страховика з такими вимогами не звертався.Просить суд відмовити у задоволенні позову в повному обсязі. Представник відповідача адвокат [PERSON]просив суд відмовити у позові у повному обсязі з посиланням на те,що відсутні докази винуватості відповідач [PERSON]М.у ДТП,проведеними у справі експертизами винуватця ДТП встановити не вдалося.За станом здоров*я позивач [PERSON]не має права керувати автомобілем звичайної конструкції,про що є медична довідка,саме ці обставини привели до ДТП,оскільки позивач у дорожній ситуації,яка склалася,своєчасно не відреагував на небезпеку для руху,що і призвело до зіткнення автомобілів. Представник третьої особи АТ «СК «АХА Страхування» в судове засідання не з*явився з невідомих причин,викликався завчасно належним чином,про свою позицію у справі суд не повідомив,справа розглянута без його участі. Всебічно вивчивши обставини справи, заслухавши позивача, дослідивши надані письмові докази у сукупності, суд дійшов висновку, що позов заявлений не обґрунтовано, не підлягає задоволенню на підставі встановлених фактичних обставин справи та відповідних їм правовідносин. Судом встановлено та перевірено доказами,що 09.06.2015 р.приблизно о 18.10 год.по вул.Магістральній 70 в м.Запоріжжі за участю автомобілів [NUMBER] під керуванням [PERSON]та «ДЕУ Ланос» р.н.АР 1726АР сталася ДТП,внаслідок якої автомобілі отримали технічні пошкодження. За висновком автотоварознавчого дослідження № 1069 від 08.12.2015 р., власнику автомобіля [NUMBER] внаслідок його пошкодження була завдана матеріальна шкода у розмірі 36003 гр.88 коп. На виклик відповідача для участі у проведенні цього дослідження позивач витратив 244 гр.,та оплатив експертну оцінку у розмірі 500 гр. За фактом ДТП відносно [PERSON]був складений протокол про адміністративне правопорушення за ст.124 КУпАП про невідповідність дій позивача п.13.1 ПДР. Постановою Шевченківського районного суду м.Запоріжжя від 16.11.2015 р.,яка була залишена без змін ухвалою Апеляційного суду Запорізької області від 18.12.2015 р.,відносно [PERSON]провадження в справі про адміністративне правопорушення було закрито на підставі ч.1 ст.247 КУпАП за відсутністю складу адміністративного правопорушення. Ухваленню цієї постанови передувало проведення автотехнічної експертизи,згідно висновку якої № 169/174-15 від 09.10.2015 р.встановлено,що небезпечну дорожню обстановку на проїзній частині безпосередньо перед ДТП створив водій [PERSON],який керував автомобілем «ДЕУ Ланос» р.н.АР 1726АР із швидкістю,нижчою від швидкості руху автомобіля «Фіат» під керуванням водія [PERSON],при цьому водій [PERSON]застосував екстрене гальмування,що обумовило контактування передньої частини автомобіля «Фіат» з автомобілем «ДЕУ Ланос» та штовхання цього автомобіля,що не відповідає вимогам п.10.1,10.3 Правил дорожнього руху України. Відповідно до ч.4\~ст. 61 ЦПК України\~постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов*язкова для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Відносно водія [PERSON]протокол про адміністративне правопорушення не складався,вина [PERSON]М.в ДТП судовим рішенням не встановлена. За таких обставин,постанова Шевченківського районного суду м.Запоріжжя від 16.11.2015 р.про справі про адміністративне правопорушення відносно [PERSON]не має преюдиційного значення для розгляду даної цивільної справи про цивільно-правові наслідки дій [PERSON],стосовно якого не було ухвалено постанови суду з питань,визначених ст.61 ч.4 ЦПК України,зазначена вище постанова лише доводить відсутність вини [PERSON]В.в порушенні п.13.1 ПДР України за обставин ДТП,яка сталася 09.06.2015 р. Сам по собі висновок експертизи № 169/174-15 від 09.10.2015 р. проведеної в рамках справи про адміністративне правопорушення,відповідно до ч.2,3 ст.212 ЦПК України не є обов'язковим і оцінюється судом за правилами, встановленими ч.1 цієї статті,згідно якої суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному , об'єктивному та безпосередньому їх дослідженні в судовому процесі.Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Посилання позивача та його представника на те,що з цього висновку можливо зробити висновок про вину в ДТП саме відповідача,на висновки суду не впливає,оскільки зазначений висновок не містить відповідей на всі поставлені експерту питання,зокрема,про можливість уникнення ДТП кожним з водіїв при виконанні вимог п.12.3 ПДР та про причинний зв*язок між діями кожного з водіїв та зіткненням автомобілів,зазначений висновок не замінює судового рішення,виключно яким в силу ст.62,124 Конституції України встановлюється винуватість особи,в тому числі у вчиненні адміністративного правопорушення. Такий висновок суду узгоджується із загально правовим та процесуальним значенням презумпції невинуватості,який хоча і сформульований як кримінальний процесуальний, однак його дія виходить за рамки лише кримінального процесу.Це вимога закону, звернена до всіх громадян, посадових осіб, державних і громадських організацій, до суспільної думки в цілому. Такої позиції дотримується і Європейський суд з прав людини, що у своєму рішенні від 10 лютого 1995 р. у справі "Аллене де Рібермон проти [PERSON]" підкреслив, що сфера застосування принципу презумпції невинуватості є значно ширшою: він обов'язковий не лише для кримінального суду,який вирішує питання про обґрунтованість обвинувачення, а й для всіх інших органів держави. Висновок інженерно-транспортної експертизи № 9-992 від 10.02.2017 р.,яка була проведена в процесі розгляду даної цивільної справи,викладає альтернативні варіанти вчинення адміністративних правопорушень в залежності від пояснень кожного з учасників ДТП, тобто не дає вичерпної відповіді щодо винуватої у ДТП особи та передбачає варіанти,за яких у ДТП винен і позивач. Як передбачено ст.6 Конвенції\~ про захист прав людини і основоположних свобод,кожен має право на справедливий суд та встановлення обґрунтованності будь-якого висунутого проти нього обвинувачення. У практиці Європейського Суду з прав людини існує тенденція поступової універсалізації понять «обвинувачення за адміністративним проступком» та «обвинувачення ,які мають ознаки злочину»,залежно від ступеня їх суспільної небезпеки(рішення у справі «Лутц проти Німеччини»,»Отцюрк проти Німеччини»,»Девеєр проти Бельгії»,»Адольф проти Австрії» та інші),отже,адміністративне обвинувачення має бути доведено державою ,в особі уповноважених на те посадових осіб,а тому особа,яка притягається до адміністративної відповідальності не зобов*язана доводити свою невинуватість. Отже, встановлення винуватості особи у вчиненні такого адміністративного правопорушення, як порушення правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів (ст.124 КУпАП), має здійснюватися саме постановою місцевого районного суду загальної юрисдикції, а не висновком судової експертизи. За таких обставин,суд не встановив належних допустимих доказів по даній справі,які у передбаченому законом порядку встановлюють винуватість відповідача [PERSON]М.у скоєнні ДТП. За положеннями ст.ст.1167,1168 ЦК України\~майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Особливості відшкодування шкоди, завданої внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки визначено\~ст. 1188 ЦК України, відповідно до якої шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою; за наявності вини лише особи, якій завдано шкоди, вона їй не відшкодовується;\~\~за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення. Якщо внаслідок взаємодії джерел підвищеної небезпеки було завдано шкоди іншим особам, особи, які спільно завдали шкоди, зобов'язані її відшкодувати незалежно від їхньої вини. Таким чином, законодавство пов'язує настання цивільно-правової відповідальності за завдану внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки шкоду з наявністю вини особи, яка цю шкоду завдала. Частиною 3\~ст. 10 ЦПК України\~передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Доводи позивача та його представника про доведеність винуватості водія [PERSON]М.в ДТП являються безпідставними, оскільки спростовуються зібраними у справі доказами. Стосовно водія [PERSON]протокол про адміністративне правопорушення не складався,не надано інших належних доказів встановлення винуватості [PERSON]М.у вчиненні ДТП,як то вирок суду в кримінальній справі,постанова суду у справі про адміністративне правопорушення,якою водія було б притягнуто до адміністративної відповідальності за правопорушення, передбачене ст.124 КУпАП, постанова суду про закриття справи про адміністративне правопорушення у зв'язку із закінченням строків притягнення винуватої особи до адміністративної відповідальності, в зв'язку з чим [PERSON] на час розгляду цивільної справи не є в розумінні п.1 ч.1 ст.1188 ЦК України особою, винуватою у скоєнні ДТП. Відтак,оскільки у разі заподіяння шкоди внаслідок взаємодії джерел підвищеної небезпеки їх власникам,питання про його відшкодування вирішується за принципом винуватості,недоведеність винуватості власника джерела підвищеної небезпеки у заподіянні шкоди виключає можливість покладення на нього обов*язку по відшкодуванню шкоди. Аналізуючи все наведене,суд дійшов до висновку про те,що позов до відповідача [PERSON]не підлягає задоволенню,оскільки не доведені підстави ,передбачені п.1 ч.1 ст.1188 ЦК України,пов*язані з необхідністю встановленні судовим рішенням винуватості [PERSON]М.у ДТП. Відповідно до ст.88 ЦПК України,при залишенні без задоволення позову особи,яка звільнена від оплати судового збору,судові витрати приймаються на рахунок держави. На підставі ст.ст.3, 10, 11, 57, 60, 88,208-209, 212, 213-215, 218 ЦПК України, ст.1188 ЦК України, суд - \~\~\~

Outcome: dismissed