Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-20 00:00:00

Стислий виклад позиції позивача: 18 червня 2019 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про зменшення розміру аліментів. Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що рішенням Черкаського районного суду Черкаської області від 03.11.2010 року у справі №2-1285/10 судом зобов`язано позивача сплачувати аліменти на користь [PERSON] , (на той час прізвище [PERSON] ) на утримання сина - [PERSON] , [INFO] , щомісячно, в розмірі ј частини з усіх видів заробітку (доходу) відповідача, але не менше 30% прожиткового мінімуму, для дитини віповідного віку, починаючи з 27.08.2010 року і до досягнення дитиною повноліття. Також, рішенням Черкаського районного суду Черкаської області від 11.12.2013 року у справі №707/3037/13-ц судом зобов`язано позивача сплачувати [PERSON] , (на той час прізвище [PERSON] ), на утримання сина [PERSON] , [INFO] , в розмірі ј частини його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 24.10.2013 року і до досягнення сином повноліття. Відповідно до вказаних рішень суду Заріченський районний відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Рівненській області стягує з позивача аліменти на користь [PERSON] , на утримання двох дітей в розмірі Ѕ частини з усіх видів заробітку (доходу). [PERSON] , вказує, що сплачував присуджені аліменти, однак в даний час фінансово не спроможний продовжувати платити аліменти в розмірі половини середньої заробітної плати працівника для Рівненської області, оскільки стан здоров`я позивача погіршився, йому діагностовано вульгарний псоріаз, розповсюджений, прогресивна стадія. А відтак він змушений регулярно нести витрати на лікування. Також, позивач вказує, що не має постійного місця роботи. Крім того, погіршення стану здоров`я обмежує його у можливості виконувати фізичну роботу, котра є основним джерелом доходів. Необхідність нести витрати на лікування та оплачувати аліменти, що значно перевищують прожитковий мінімум на дітей відповідного віку, поставило позивача в скрутне матеріальне становище, а тому він змушений звернутись до суду з проханням зменшити розмір аліментів, що стягуються з нього - [PERSON] , [INFO] , уроженця села Борове Заріченського району Рівненської області, який проживає за адресою: [ADDRESS] , РНОКПП: [NUMBER] , на користь [PERSON] , на утримання [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , за рішенням Черкаського районного суду Черкаської області від 03.102010 року у справі №2-1285/10 та від 11.12.2013 року у справі №707/3037/13-ц, визначити аліменти та стягувати їх щомісячно в розмірі 1/3 частини з усіх видів заробітку (доходу) [PERSON] на користь [PERSON] на утримання [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , але не менше 50% прожиткового мінімуму для кожної дитини відповідного віку, до досягнення дітьми повноліття. Сторони в судове засідання не з`явились, хоча про час і місце його проведення повідомлялись відповідно до вимог п. 1, п. 4 ч. 8 ст. 128 ЦПК України. Стислий виклад відзиву відповідача: 31.07.2019 року представник відповідача, адвокат Гончар С.М., подав через канцелярію суду, відзив на позовну заяву [PERSON] зменшення розміру аліментів. Відповідач [PERSON] , не визнала позовні вимоги позивача, просила відмовити в їх задоволенні в повному обсязі, вказуючи, що з наведених доказів, що містяться в матеріалах справи, які надав сам же позивач, не вказано достатніх підстав, що мали істотний вплив на його матеріальне становище. Так, ним не надано доказів про розмір витрат, які він несе на лікування, відсутні докази про істотну зміну його матеріального становища після присудження аліментів. Заяви та клопотання, інші процесуальні дії у справі: 19.06.2019 року ухвалою Черкаського районного суду Черкаської області було залишено позовну заяву без руху на надано термін для усунення недоліків. 18.07.2019 року ухвалою Черкаського районного суду Черкаської області було відкрито провадження в порядку спрощеного позовного провадження, без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. 31.07.2019 року на адресу суду надійшов відзив на позову заяву. 16.08.2019 року від представника відповідача, адвоката Гончара С.Г., надійшло письмове клопотання про витребування доказів. 17.09.2019 року ухвалою Черкаського районного суду Черкаської області було задоволено клопотання про витребування доказів. Встановлені судом обставини: Судом встановлено, що [PERSON] , є батьком [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Відповідно до копії рішення Черкаського районного суду Черкаської області від 03.11.2010 року у справі №2-1285/10 судом зобов`язано позивача сплачувати аліменти на користь [PERSON] , (на той час прізвище [PERSON] ) на утримання сина - [PERSON] , [INFO] , щомісячно, в розмірі ј частини з усіх видів заробітку (доходу) відповідача, але не менше 30% прожиткового мінімуму, для дитини віповідного віку, починаючи з 27.08.2010 року і до досягнення дитиною повноліття. Також відповідно до рішення Черкаського районного суду Черкаської області від 11.12.2013 року у справі №707/3037/13-ц судом зобов`язано позивача сплачувати [PERSON] , (на той час прізвище [PERSON] ), на утримання сина [PERSON] , [INFO] , в розмірі ј частини його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 24.10.2013 року і до досягнення сином повноліття. Відповідно до вказаних рішень суду Заріченський районний відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Рівненській області стягує з позивача аліменти на користь [PERSON] , на утримання двох дітей в розмірі Ѕ частини з усіх видів заробітку (доходу). Відповідно до довідки Борівської сільської ради Заріченського району від 20.05.2019 року №2393, [PERSON] не працює з 30.06.1997 року по даний час. Відповідно до довідки Рівненського обласного центру зайнятості від 15.05.2019 року №2506, [PERSON] , не зареєстрований як безробітній в Заріченській районній філії Рівненського ОЦЗ та інших центрах зайнятості України. Відповідно до довідки №598 виданої 22.05.2019 року Заріченською центральною районною лікарнею, [PERSON] , з 2016 року хворіє на вульгарний псоріаз, розповсюджений, прогресивна стадія. Відповідно до довідки №3651 від 12.06.2019 року, виданої Заріченським районним відділом державної виконавчої служби, [PERSON] , згідно заведеного виконавчого провадження №АСВП 56149761 не має заборгованості по несплачених аліментах. Відповідно до довідки Черкаської обласної дитячо-юнацької спортивної школи «Олімпія», [PERSON] , займається в ОДЮСШ «Олімпія» у відділенні спортивної гімнастики з 2018 року. Відповідно до довідки та витягу, наданої Державної прикордонною службою України [PERSON] , систематично перетинає держаний кордон в напрямку Російської Федерації та з 17.08.2019 року перебуває поза межами України. Норми права, що підлягають застосуванню: Відповідно до ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд враховує вимоги ст. 80 ЦПК України, зокрема достатність доказів для вирішення справи, наданих до суду. Згідно частини другої статті 51 Конституції України батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою (ч. 3 ст. 51 Конституції України). У відповідності до ст.8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх заміняють, несуть відповідальність за створення необхідних для всебічного розвитку дитини відповідно до законів України. Як передбачено ч.ч. 1,2 ст. 27 Конвенції ООН «Про права дитини» від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789X11 (78912) та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до ст. 179 СК України аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини. Той із батьків або інших законних представників дитини, на ім`я якого виплачуються аліменти, розпоряджається аліментами виключно за цільовим призначенням в інтересах дитини. При визначенні розміру аліментів суд враховує обставини, передбачені ст. 182 СК України, а саме: стан здоров`я та матеріальне становище дітей; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Пунктом 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" № 3 від 15.05.2006 року передбачено, що згідно з ч. 3 ст. 181 Сімейного кодексу України аліменти на дитину присуджуються в частці від заробітку (доходу) її матері, батька (ст. 183 цього Кодексу) або в твердій грошовій сумі (ст. 184 СК) і виплачуються щомісячно. Згідно ч. 1 ст. 191 СК України - аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви. У відповідності до ст. 192 СК України, розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось з них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Відповідно до ст. 273 СК України, якщо матеріальний або сімейний стан особи, яка сплачує аліменти, чи особи, яка їх одержує, змінився, суд може за позовом будь-якого з них змінити розмір встановлених аліментів або звільнити від їх сплати. Відповідно до ст.8 Закону України «Про охорону дитинства» батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Відтак, обов`язок утримувати дитину - це моральне і найважливіше правове зобов`язання батьків. Обов`язок утримувати дітей виникає з моменту їх народження і зберігається до досягнення ними повноліття. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Виходячи зі змісту ст.ст.181,192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів. Так, Сімейний кодекс України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду. У статті 192 СК України наведено перелік обставин, за яких суд може винести рішення, зокрема, про збільшення (зменшення) розміру аліментів. Такими обставинами є: зміна матеріального стану, зміна сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я як особи, з якої стягуються аліменти, так і особи, на чию користь вони стягуються, та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Тому, виходячи з вимог чинного законодавства, вказані обставини повинні бути суттєвими і відігравати значну роль у житті заявника, платника аліментів та доведеними при розгляді спору про зменшення або збільшення розміру аліментів, встановлених рішенням суду. Із зазначених норм закону також випливає, що зміна розміру аліментів, визначеного рішенням суду, є правом суду, а не його обов`язком, та може бути застосовано при наявності відповідних обставин для цього. Крім того, пунктом 23 Постанови Пленуму Верховного суду України №3 від 15.05.2006 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» роз`яснено, що розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів, у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. У новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням законної сили. З зазначених правових норм також вбачається, що при вирішенні питання про зменшення розміру аліментів, слід з`ясовувати чи змінилося матеріальне становище, сімейний стан та стан здоров`я сторін, і що ця зміна впливає на змогу сплачувати аліменти у вже визначеному розмірі. Особа, яка сплачує аліменти - платник аліментів, вправі звернутися до суду з позовом про зменшення розміру аліментів на дитину у тих випадках, коли погіршилося його матеріальне становище, сімейний стан чи стан його здоров`я або ж покращилося матеріальне становище, сімейний стан чи стан здоров`я одержувача аліментів. При цьому, суд, з урахування встановлених обставин і сукупності належних та допустимих доказів, при наявності підстав щодо неможливості сплачувати аліменти у вже визначеному розмірі, може вирішити питання щодо зменшення розміру аліментів. Відповідно до ст.263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. При вирішенні даного спору суд приймає до уваги ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989, якою визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Також, згідно із ч. 8 ст. 7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Позивач, вважає, що значне погіршення його здоров`я та значних витрат на лікування і, як наслідок, погіршення матеріального становища є підставою для звернення до суду з вимогою про зменшення розміру стягуваних з нього аліментів на корить відповідачки на утримання дітей, до розміру 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Позиція та висновки суду за результатами розгляду справи: Враховуючи, що малолітні діти [PERSON] , та [PERSON] , знаходиться на утриманні матері - [PERSON] , і даний факт сторонами не спростовується, суд приходить до висновку, що вона потребує матеріальної допомоги з боку [PERSON] , на утримання дітей. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків, суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином. З наданих відповідачем документів, не підтверджується той факт, що на його утримані перебуває мати, яка є інвалідом, також позивачем не надано жодного доказу щодо розміру витрат, які він несе на лікування та відповідності цих витрат лікарським призначенням. Так як з матеріалів справи вбачається що діагностований в 2016 році діагноз ніяким чином не перешкоджав йому сплачувати аліменти протягом 2016 - 2018 років. Так само як і довідка Заріченського РВ ДВС від 12.06.2019 року підтверджує той факт, що заборгованість по сплаті аліментів відсутня. Позивачем не вказано обставини, які істотно змінили його життя. Довідка виконкому Борівської сільської ради від 20.05.2019 року лише вказує, що позивач ніде не працює з 30.06.1997 року. Проте вказана обставина існувала і на час присудження аліментів і не вказує на зміни матеріального стану після присудження аліментів, як того вимагає ст. 192 СК України. Довідка Заріченської районної філії Рівненського обласного центру зайнятості від 15.05.2019 року свідчить лише про те, що позивач не зареєстрований як безробітний, а отже не вживав заходів до працевлаштування в той же час сплачуючи аліменти на обох дітей. Тому суд вважає, що позивач має неофіційний дохід. Про наявність неофіційного доходу вказує витяг з Державної прикордонної служби України, який вказує на систематичний перетин державного кордону [PERSON] , та підтверджує твердження відповідача про те, що він регулярно їздить на заробітки до м.Москва, Російська Федерація. За таких обставин, суд приходить до висновку про відмову задоволенні позовних вимог.

Outcome: dismissed