Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-20 00:00:00

Позивач звернувся в суд із позовом до відповідачки про стягнення заборгованості за кредитним договором. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що відповідно до укладеного кредитного договору від 03.06.2008 року відповідачка отримала кредитні кошти у розмірі 7000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36.00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Своїм підписом у заяві відповідач підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою та Тарифами банку, які викладені на банківському сайті, складає між нею і позивачем кредитний договір. Відповідно до умов та правил надання банківських послуг позичальник зобов'язується погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його використання, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених кредитним договором. Внаслідок порушення взятих на себе зобов'язань за кредитним договором у відповідачки станом на 31.05.2014 року виникла заборгованість, загальна сума якої становить 27440,70 грн. Враховуючи те, що відповідачка в добровільному порядку заборгованість за кредитом не погасила, просить позов задовольнити. В судове засідання представник позивача не з'явився, подав заяву у якій просив проводити розгляд справи за його відсутності. Не заперечив проти ухвалення заочного рішення. Відповідачка в судове засідання не з'явилася, подала заяву у якій просила відмовити у задоволенні позову, оскільки минули строки позовної давності. Дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку, що позов задоволенню не підлягає з таких підстав. Судом встановлено, що між сторонами на підставі заяви відповідачки № 0801150000055815343 від 03.06.2008 року було укладено кредитний договір, відповідно до якого відповідачка отримала кредит у сумі 7000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36.00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Пунктом 9.12 Умов і правил надання банківських послуг встановлено, що кредитний договір діє протягом 12 місяців з моменту підписання. Цим же пунктом передбачено, що якщо протягом цього строку ні одна із сторін не проінформує другу сторону про припинення дії договору, то він автоматично продовжується на той самий термін. З п.9.4 вищевказаних Умов і правил надання банківських послуг вбачається, що у випадку наявності перевитрат платіжного ліміту по карті і непогашення його клієнтом протягом 6 місяців, карта закривається і наступне поновлення дії картки можливе тільки після повного погашення заборгованості клієнтом. Статтею 257 ЦК України передбачено, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Оскільки останнє погашення платежів по кредиту здійснене відповідачкою у жовтні 2008 року, то суд вважає, що строк позовної давності сплив, оскільки позивач звернувся до суду з позовом про захист свого цивільного права лише 26.06.2014 року. При цьому суд вважає, що визначена п.9.3 Умов і правил надання банківських послуг умова про те, що картрахунки відкриті на невизначений термін не може розглядатися як установлення строку дії кредитного договору, оскільки це не відповідає вимогам ст. 252 ЦК України, згідно з якою строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами. Відповідно до ч.3 ст.267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Крім того ст.11 Закону України "Про захист прав споживачів", передбачено, що у спорах щодо споживчого кредитування кредитодавцю забороняється вимагати повернення споживчого кредиту, строк давності якого минув. Зі змісту ч.4 ст.267 ЦК вбачається, що сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. За наведених вище обставин суд вважає, що в задоволенні позову слід відмовити. На підставі наведеного,

Outcome: dismissed