Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-03 00:00:00

\~\~\~\~ 25.11.2016 року [PERSON] (далі позивач) звернулася до суду із вказаним позовом, в якому просить суд визнати недійсними, з моменту укладення: положення кредитного договору №50011331 від 03.12.2013 року, укладеного між [PERSON] (реєстраційний номер облікової картки платника податків [NUMBER], 66800, [ADDRESS]) і [PERSON] (реєстраційний номер облікової картки платника податків [NUMBER], 66800, [ADDRESS]), з одного боку, та Товариством з обмеженою відповідальністю «Порше Мобіліті» (ЄДРПОУ 36422974, 04119, м. Київ, Дегтярівська, 27-Т) з іншого боку, згідно яких «Еквівалент суми кредиту в дол. США: 25\~452,00 дол. США» та «Усі платежі за кредитним договором повинні бути сплачені в гривнях і підлягають розрахунку за відповідним обмінним курсом, що застосовуватиметься до еквіваленту Суми кредиту в дол. США, визначеному вище, відповідно до статті 1.3 Загальних умов кредитування.»; Додаток до кредитного договору №50011331 від 03.12.2013 року - Графік погашення кредиту; Положення пункту 1 (один) додатку до кредитного договору №50011331 від 03.12.2013 року Загальні умови кредитування, яким встановлено: «В Кредитному договорі Сторони встановлюють еквівалент Суми кредиту у іноземній валюті, прийнятний для сторін»; Пункт 1.3, включаючи підпункти 1.3.1, 1.3.2, 1.3.3, додатку до кредитного договору №50011331 від 03.12.2013 року Загальні умови кредитування; Положення пункту 2.4 додатку до кредитного договору №50011331 від 03.12.2013 року Загальні умови кредитування, згідно якого «Проценти нараховуються на еквівалент Суми кредиту в іноземній валюті, яка залишається неповернутою, відповідно до Графіка повернення кредиту»; Друге та третє речення п.3.1 додатку до кредитного договору №50011331 від 03.12.2013 року Загальні умови кредитування; Пункт 8.3 додатку до кредитного договору №50011331 від 03.12.2013 року Загальні умови кредитування; Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Порше Мобіліті» (ЄДРПОУ 36422974, 04119, м. Київ, Дегтярівська, 27-Т) на користь [PERSON] (реєстраційний номер облікової картки платника податків [NUMBER], 66800, Одеська обл., [ADDRESS]) суму зайво сплачених коштів у розмірі 17\~387,75грн. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що 03.12.2013 року між позивачем та ТОВ «Порше Мобіліті» (далі відповідач), було укладено кредитний договір № 50011331 із загальними умовами кредитування (додаток до кредитного договору) та графіком погашення кредиту, додаток до договору від 03.12.2013 року. Відповідно до умов вказаного кредитного договору сума кредиту складає 210\~029,90 гривень, еквівалент суми кредиту в доларах США склав 25\~452,00 доларів США. Строк кредиту становить 60 місяців. Цільове призначення кредиту - на придбання автомобіля марки VW модель Passat B7, кузов №WVWZZZ3CZEP009786, обєм двигуна 1\~968 куб. см, рік випуску 2013. На забезпечення виконання кредитного договору між ними було укладено договір застави транспортного засобу. За умовами вказаного кредитного договору позивач, як позичальник, зобов'язалася своєчасно повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом, а також інших платежів згідно загальних умов кредитування. Між ними був підписаний графік погашення кредиту, що є невід'ємною частиною кредитного договору. Умовами кредитного договору та положеннями інших документів, що входять до його складу, передбачено визначення розміру щомісячних платежів шляхом застосування еквівалентів платежів у іноземній валюті, вказаних у графіку погашення кредиту, обмінного курсу банку чинного на момент виставлення йому, як боржникові, рахунку. Але графік платежів за кредитним договором, незважаючи на валюту договору - українську гривню, визначено в іноземній валюті, доларах США, всупереч Закону України «Про захист прав споживачів». Також всупереч принципу добросовісності, договору споживчого кредитування було включено умови про визначення грошового еквіваленту суми кредиту в іноземній валюті, визначення платежів за кредитним договором за відповідним обмінним курсом, що застосовуватиметься до еквіваленту суми кредиту в доларах США, зазначеному в договорі, відповідно до п.1.3. Загальних умов кредитування, що є несправедливими, оскільки мають своїм наслідком істотний дисбаланс прав та обов'язків на її автомобіль як споживача. Крім того, позивач наголошувала на тому, що усю суму кредиту у розмірі 210\~029,90 грн разом з відсотками за користування цією сумою, нею повністю сплачено 16.12.2015 року. Представник позивача в судовому засіданні заявлені позовні вимоги підтримав в повному обсязі, з підстав викладених у позові та письмових поясненнях до позовної заяви, просив позов задовольнити. Представник відповідача в судовому засіданні проти позову заперечував, з підстав викладених у запереченні на позовну заяву, просив відмовити у задоволенні позову. Третя особа в судовому засіданні просила суд задовольнити позов у повному обсязі. Суд, вислухавши пояснення представника позивача, представника відповідача, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані у справі докази в їх сукупності, приходить до наступного. Як вбачається з матеріалів справи, 03.12.2013 року між позивачем та відповідачем було укладено кредитний договір №50011331, відповідно до умов якого відповідач зобов'язався надати позивачу кредит в розмірі 210\~029,90 гривень, еквівалент суми кредиту в доларах США склав 25\~452,00 доларів США, строком 60 місяців зі сплатою ставки у розмірі 9,90% на придбання автомобіля марки VW модель Passat B7, кузов №WVWZZZ3CZEP009786, обєм двигуна 1\~968 куб. см, рік випуску 2013. У забезпечення виконання зобов'язань за даним кредитним договором 06.12.2013 року між відповідачем та позивачем було укладено договір застави транспортного засобу, відповідно до якого заставодавець з метою забезпечення виконання зобов'язань передав у заставу зазначений автомобіль. Відповідно до п.п.1.3.1, п.1.3. Розділу 1 Загальних умов кредитування (Додаток до Кредитного договору), розмір платежів, що підлягають сплаті Позичальником у повернення кредиту, визначено в еквіваленті іноземної валюти на день укладення Кредитного договору у Графіку погашення кредиту, який є невід'ємною частиною Кредитного договору. В подальшому позичальник сплачує платежі у повернення Кредиту відповідно до виставлених Компанією рахунків у гривні; при цьому розмір платежів розраховується шляхом застосування до еквівалентів платежів у іноземній валюті, вказаних у Графіку погашення кредиту, чинного на момент виставлення рахунку обмінного курсу банку, зазначеного у Кредитному договорі. Позитивне або від'ємне значення різниці, яка виникла внаслідок зміни обмінного курсу іноземної валюти на момент виставлення рахунку та обмінного курсу, який діяв на день укладення Кредитного договору, по відношенню до основної суми боргу та суми процентів, вказаних у Графіку погашення кредиту, враховується як коригування суми процентів, що підлягають сплаті відповідно до умов цього Кредитного договору. Якщо в період між датою виставлення рахунку та датою отримання суми, еквівалентної тій, що зазначена в такому рахунку, обмінний курс, який був використаний Компанією, збільшиться більше, ніж на 2%, різниця, що виникла внаслідок такого збільшення, виплачується Позичальником. Пунктом 2.4. Розділу 2 Загальних умов кредитування передбачено, нарахування процентів: щомісячно, 15 числа поточного місяця. Період нарахування процентів починається з першого календарного дня місяця і закінчується останнім календарним днем поточного місяця. Проценти нараховуються за методом «30/360» (для цілей розрахунку один календарний місяць складається із 30 днів, при цьому умовно в році 360 днів), відповідно до Графіка погашення кредиту. Проценти нараховуються на еквівалент Суми кредиту в іноземній валюті, яка залишається неповернутою, відповідно до Графіка погашення кредиту. Відповідно до п.2.5. Розділу 2 Загальних умов кредитування, термін сплати процентів: одночасно із поверненням чергового платежу в терміни та в сумі відповідно до Графіку погашення кредиту, за винятком випадків, у яких цими Загальними умовами кредитування передбачено інші строки сплати процентів (стаття 3). Виходячи з наведених розрахунків, які зазначені у Графіку погашення кредиту, сума щомісячного платежу визначається у гривнях та є еквівалентно долару США. Обґрунтовуючи заявлені позовні вимоги, сторона позивача посилається, зокрема, на те, що відповідачем було порушено приписи частини першої\~статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів», при цьому графік платежів за кредитним договором, незважаючи на валюту договору - українську гривню, визначено в іноземній валюті, доларах США. Згідно ч.1\~ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів», надання (отримання) споживчих кредитів в іноземній валюті на території України забороняється. Відповідно до п.9.5. Розділу 9 Загальних умов кредитування, підписанням Загальних умов кредитування Позичальник підтверджує, що Компанія належним чином ознайомила Позичальника із інформацією, передбаченою\~статтею 11 Закону України «Про захист прав споживачів» від 12 травня 1991 року № 1023-ХІІ, а також що Позичальник ознайомився з правилами надання фінансових послуг (кредитів), затверджених Компанією. Відповідно до ч.1\~ст.627 ЦК України\~яка визначає, що сторони є вільними в укладанні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього\~Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Таким чином, свобода договору означає право громадян вступати чи утримуватись від вступу у будь-які договірні відносини. Свобода договору проявляється також у можливості наданій сторонам визначати умови такого договору. Виходячи із загальних умов, укладеного між сторонами кредитного договору №50011331 від 03.12.2013 року, сторонами досягнуто домовленість про істотні умови договору даного виду, серед іншого, договір містить положення про сплату усіх платежів за кредитним договором у гривнях з перерахунком за відповідним обмінним курсом, що застосовується до еквіваленту суми кредиту в доларах США, визначених у Графіку погашення кредиту. Крім того, відповідно до п.п.9.5.-9.7. Загальних умов кредитування, що є невід'ємною частиною кредитного договору, позивач своїм підписом підтвердив, що відповідач належним чином ознайомив його, зокрема, з правилами надання фінансових послуг, з інформацією передбаченою\~ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів», умовами надання послуги фінансового кредиту із зазначенням вартості цієї послуги для Позичальника тощо. Згідно вимог ст.ст.525,\~526 ЦК України\~одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього\~Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Таким чином, підписавши кредитний договір, сторони визначили права та взяли на себе певні обов'язки, визначені у договорі, зокрема із зазначенням терміну виконання зобов'язань, відсоткову ставку, що нараховувалася за користування позивачем кредитними коштами, обумовлено випадки зміни, збільшення тіла кредиту. Як роз'яснено п.14 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 30.03.2012 року «Про практику застосування судами законодавств при вирішення спорів, що виникають з кредитних правовідносин», при вирішенні спорів про визнання кредитного договору недійсним суди мають враховувати вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, зокрема\~ЦК\~(статті 215, 1048 - 1052, 1054 - 1055),\~статті 18 - 19 Закону України «Про захист прав споживачів». Зокрема, кредитний договір обов'язково має укладатись у письмовій формі (стаття 1055 ЦК); недодержання письмової форми тягне його нікчемність та не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його нікчемністю. При вирішенні справ про визнання кредитного договору недійсним суди повинні враховувати роз'яснення, наведені у\~постанові Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 2009 року №9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними». Суди повинні розмежовувати кредитний договір, який є недійсним у силу закону (нікчемний) або може бути визнаний таким у судовому порядку (оспорюваний) з підстав, встановлених частиною першою\~статті 215 ЦК, та кредитний договір, який є неукладеним (не відбувся), що не може бути визнаний недійсним, зокрема, у випадку, коли сторони в належній формі не досягли згоди щодо хоча б з однієї його істотної умови або зміст яких неможливо встановити виходячи з норм чинного законодавства (статті\~536,\~638,\~1056-1 ЦК). У п.16 Постанови №5 від 30.03.2012 року визначено, що саме по собі зростання/коливання курсу іноземної валюти не є достатньою підставою для розірвання кредитного договору на підставі\~статті 652 ЦК, оскільки зазначене стосується обох сторін договору й позичальник при належній завбачливості міг, виходячи з динаміки зміни курсів валют із моменту введення в обіг національної валюти та її девальвації, передбачити в момент укладення договору можливість зміни курсу гривні України до іноземної валюти, а також можливість отримання кредиту в національній валюті. При цьому суди повинні з'ясувати виконання банками чи іншими фінансовими установами положення статей\~11,\~18,\~21 Закону України "Про захист прав споживачів", а також пункту 3.8 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених\~постановою Правління Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168, зареєстрованих у Міністерстві юстиції України 25 травня 2007 року № 541/13808 (щодо договорів, укладених після набрання постановою чинності), де передбачено обов'язок банків у разі надання кредиту в іноземній валюті під час укладення кредитного договору попередити споживача, що валютні ризики під час виконання зобов'язань за цим договором несе споживач. Закон України «Про захист прав споживачів»\~застосовується до спорів, які виникли з кредитних правовідносин, лише в тому разі, якщо підставою позову є порушення порядку надання споживачеві інформації про умови отримання кредиту, типові процентні ставки, валютні знижки тощо, які передують укладенню договору. Відповідно до ч.1\~ст.626 ЦК України, договір є підставою виникнення цивільних прав та обов'язків. В силу\~ст.627 ЦК України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього\~кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Положеннями ч.1\~ст.1049 ЦК України\~встановлено, що позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Таким чином, позичальник зобов'язаний повернути позику у тій валюті, в якій отримав кредит. Відповідно до ч.1\~ст.1054 Цивільного кодексу України\~за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. При цьому, до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа\~\~1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Відповідно до\~ст.1056-1 Цивільного кодексу України\~процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Згідно\~ст.524 ЦК України\~зобов'язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов'язання в іноземній валюті.\~\~ Відповідно до положень\~ст.533 ЦК України\~грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.\~\~ Отже, положення чинного законодавства хоч і визначають національну валюту України, як єдиний законний платіжний засіб на території України, однак не містять заборони на вираження у договорі грошових зобов'язань в іноземній валюті, визначення грошового еквівалента зобов'язання в іноземній валюті, а також на здійснення перерахунку грошового зобов'язання у випадку зміни НБУ курсу національної валюти України по відношенню до іноземної валюти. Коригування платежів, в основі якого лежить зміна курсової різниці (зміна курсу гривні стосовно долара), прямо не заборонена та не суперечить чинному законодавству України. Такі умови відповідають загальним засадам цивільного законодавства щодо свободи договору (стаття 627 ЦК України) та положенням щодо вільного встановлення у договорі ціни як його умови (стаття 632 ЦК України). У такому разі сума, що підлягає сплаті за зобов'язанням, визначається в гривнях за офіційним курсом Національного банку України встановленим для відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Відповідні правові позиції викладені у поставновах Верховного Суду України від 04.07.2011 року у справі №3-62гс11, від 07.10.2014 року у справі №3-133гс14, від 02.07.2014 року у справі №6-79цс14, від 01.03.2017 року у справі за N6-284цс17. Отже визначення в договорі еквіваленту зобов'язання в іноземній валюті відповідає вимогам\~статті 533 ЦК України. При цьому сплата за таким зобов'язанням має здійснюватися в гривні за офіційним курсом Національного банку України на дату оплати. Таким чином, суд дійшов висновку, що положеннями кредитного договору, сторонами було обумовлено, погашення кредиту повинно здійснюватись в гривні у перерахунку до долара США зі курсом, який є дійсним на день, що передує виставленню відповідного рахунку, у зв'язку з чим посилання сторони позивача на те, що відповідач прив'язав суму виданого кредиту до еквіваленту долару США не є підставою для визнання кредитного договору, а саме пункту 1.3.1. додатку до нього - загальних умов кредитування, недійсним. Крім того, зазначення в кредитному договорі та графіку погашення до нього, еквіваленту суми кредиту та сум щомісячних платежів, жодним чином не свідчить про істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача. Положеннями ч.1\~ст.215 ЦК України\~передбачено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою\~ст. 203 цього Кодексу. При цьому, відповідно до вимог ч.ч.1-3, 5, 6\~ст.203 ЦК України\~зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.\~\~ Згідно положень ч.ч.1, 2, 5\~ст.18 Закону України «Про захист прав споживачів»\~продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним.\~\~ Окрім того, слід зазначити, що однією з засад судочинства, регламентованих п. 4 ч. 3\~ст. 129 Конституції України, є змагальність сторін та свобода в наданні ними до суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.\~\~ Судова палата у цивільних справах Верховного Суду України у Постанові від 11 вересня 2013 року у справі №6-40 цс 13 дійшла висновку, що\~\~для кваліфікації умов договору несправедливими\~\~необхідна наявність одночасно таких ознак: по - перше, умови договору порушують принцип добросовісності (п.6 ч.1 ст.3, ч.3 ст.509 ЦК України); по - друге, умови договору призводять до істотного дисбалансу договірних прав та обов'язків сторін; по - третє, умови договору завдають шкоди споживачеві. З урахуванням зазначеного,\~\~суд вважає, що при підписанні спірного кредитного договору позивач погодився з його умовами та не заперечував проти надання кредиту у валюті кредитування для придбання транспортного засобу, факт отримання кредитних коштів не заперечувалося стороною позивача, що свідчить про виконання відповідачем зобов'язань по кредитному договору, обставин для визнання положень кредитного договору несправедливими, також не було надано, графік погашення кредиту був погоджений з позивачем, у зв'язку з чим суд приходить до висновку, що\~\~умови кредитного договору\~\~не суперечать принципу добросовісності, у зв'язку з чим підстав для визнання недійсним кредитного договору в частині другого речення п.1.3.1. додатку до нього - Загальних умови кредитування, які наведені позивачем, судом не встановлено. Аналізуючи вищевикладене, оцінюючи наявні у справі докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов\~[PERSON] до Товариства з обмеженою відповідальністю «Порше Мобіліті» (третя особа [PERSON]) про визнання кредитного договору частково недійсним та стягнення надмірно сплачених коштів не підлягає задоволенню у повному обсязі.

Outcome: dismissed