Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-01 00:00:00

21 серпня 2014 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON], [PERSON], третя особа - Новомосковська міська рада Дніпропетровської області про визнання права власності на земельну ділянку, усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою та в праві передачі у приватну власність земельної ділянки, зобов'язання вчинити певні дії. 17 грудня 2014 року позивач [PERSON] звернувся до суду з уточненим позовом. На обґрунтування вимог [PERSON] посилався на те, 31 серпня 2005 року між ним, [PERSON] та [PERSON] був укладений договір купівлі-продажу, відповідно до якого, [PERSON] продав, а він, [PERSON] купив приміщення трьох гаражів [NUMBER], які розташовані за адресою: [ADDRESS], які належали [PERSON] у відповідності до рішення Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 29.06.2005 року. Рішенням ХІ сесії VІ скликання Новомосковської міської ради Дніпропетровської області від 27 листопада 2013 року йому надано дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 0,0070 га. для будівництва та обслуговування індивідуального гаражу. Позивач зазначив, що оскільки у [PERSON] було право власності на гаражі, але, вони не були прийняті в експлуатацію, він був змушений готувати документи для оформлення права власності, а саме - акт приймання в експлуатацію, після чого, рішенням Виконавчого комітету Новомосковської міської ради № 512 від 25.06.2008 року гараж був прийнятий в експлуатацію як самовільне будівництво (що складався з трьох об'єднаних будівель гаражів [NUMBER], [NUMBER], [NUMBER]). 17 липня 2008 року Виконавчим комітету Новомосковської міської ради йому було видане свідоцтво про право власності на нерухоме майно, а саме - гараж [NUMBER], який розташований за адресою: [ADDRESS]. [PERSON] зазначив в позові, що для відведення землі, він замовив проект землеустрою щодо виділення йому земельної ділянки площею 0,0070 га у власність для будівництва індивідуальних гаражів в ТОВ «Геополіс», яке виконало роботи п виготовленню проекту, але, відповідачі [PERSON], [PERSON] відмовилися ставити свої підписи в акті встановлення (відновлення) та узгодження меж земельної ділянки. [PERSON] не бажає підписувати зазначений акт, вимагає від нього сплати додатково 1 000 доларів США за земельну ділянку, [PERSON], яка є власником будинку по [ADDRESS], повідомила, що підпише акт тільки після того, як його підпише [PERSON] В наступному йому стало відомо, що земельна ділянка, яка розташована за адресою: Дніпропетровська область, [ADDRESS], належить [PERSON] на підставі Державного акту на право власності на землю. В той же час, у відповідності до ст. 120 Земельного кодексу України, до особи, яка придбала житловий будинок, будівлю або споруду, переходить право власності на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення у розмірах, встановлених договором. Якщо договором про відчуження житлового будинку, будівлі або споруди розмір земельної ділянки не визначено, до набувача переходить право власності на ту частину земельної ділянки, яка зайнята житловим будинком, будівлею або спорудою, та на частину земельної ділянки, яка необхідна для їх обслуговування. Позивач зазначив, що на підставі вищенаведеної норми законодавства України до нього перейшло право власності на земельну ділянку, на якій розташоване належне йому нерухоме майно. В зв'язка уз наведеним, посилаючись на вимоги ст.ст. 152 ЗК України, позивач [PERSON] просив суд: -визнати за ним, [PERSON] право власності на земельну ділянку під гаражем [NUMBER], що розташована за адресою: Дніпропетровська область, [ADDRESS] загальною площею 70 кв.м., вартістю 7 28,10 грн.; -усунути перешкоди в користуванні ним земельною ділянкою та в праві передачі у приватну власність земельної ділянки, площею 0,0070 га, розташованою за адресою: Дніпропетровська область, [ADDRESS] (гараж [NUMBER]) з боку [PERSON], власника гаражу [NUMBER] та [PERSON], власниці домоволодіння, розташованого за адресою: [ADDRESS], зобов'язавши їх не чинити перешкоди в користуванні зазначеною земельною ділянкою та в праві передачі її у власність йому, [PERSON]; -зобов'язати відповідачів [PERSON] та [PERSON] узгодити з ним, [PERSON] межі земельної ділянки, розташованої по [ADDRESS] В судовому засіданні позивач [PERSON] підтримав позов в повному обсязі, посилався на підстави звернення до суду, викладені в позовній заяві, просив суд задовольнити вимоги. В судовому засіданні відповідач [PERSON] позов не визнав, посилався на те, що він продав позивачу три гаражі, але земельну ділянку, яка перебуває в його власності не продавав, в зв'язку з чим, просив суд відмовити в задоволенні позовних вимог [PERSON] Відповідач [PERSON]. в судове засідання не з'явилася, про місце, дату і час розгляду справи належним чином повідомлена. Представник третьої особи, Новомосковської міської ради Дніпропетровської області в судове засідання не з'явився. Заслухавши пояснення позивача, відповідача, дослідивши надані сторонами докази, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] є власником земельної ділянки, загальною площею 0,0555 га., яка надана для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарських будівель, що розташована за адресою: Дніпропетровська область, [ADDRESS], що підтверджується Державним актом на право приватної власності на землю серія [NUMBER], виданим 02 грудня 1998 року Новомосковською міською радою депутатів Дніпропетровської області. Встановлено, що на зазначеній земельній ділянці [PERSON] побудований комплекс із 8 гаражів, приміщення для охорони, сараю, вбиральні, що підтверджується технічним паспортом. 31 серпня 2005 року між [PERSON] та [PERSON] був укладений договір купівлі-продажу, відповідно до якого [PERSON] продав, а [PERSON] купив гараж Ж-6, площею 20,3 кв.м., та підвал під гаражем площею 10,9 кв.м., який розташований за адресою: [ADDRESS], договір купівлі-продажу посвідчений нотаріально. 31 серпня 2005 року між [PERSON] та [PERSON] був укладений договір купівлі-продажу, відповідно до якого [PERSON] продав, а [PERSON] купив гараж Ж-7, площею 20,3 кв.м., та підвал під гаражем площею 10,9 кв.м., який розташований за адресою: [ADDRESS], договір купівлі-продажу посвідчений нотаріально. 31 серпня 2005 року між [PERSON] та [PERSON] був укладений договір купівлі-продажу, відповідно до якого [PERSON] продав, а [PERSON] купив гараж Ж-8, площею 19,3 кв.м., та підвал під гаражем площею 10,8 кв.м., який розташований за адресою: [ADDRESS], договір купівлі-продажу посвідчений нотаріально. В наступному, три гаражі були об'єднані [PERSON] в один гараж під [NUMBER] загальною площею 67,7 кв.м., що підтверджується технічним паспортом. Рішенням ХІ сесії VІ скликання Новомосковської міської ради Дніпропетровської області від 27 листопада 2013 року № 941, [PERSON] був наданий дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 0,0070 га. для будівництва та обслуговування індивідуального гаражу за адресою: Дніпропетровська область, [ADDRESS]. Позивачем замовлено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність, проект виготовлений ТОВ «Геополіс» (ліцензія на проведення робіт із землеустрою Серія АГ № 579070 від 29.09.2011 року) В той же час, суд приходить до переконання, що наявність рішення органу місцевого самоврядування дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, та проекту землеустрою не можуть бути підставою ля визнання за позивачем права власності, з наступного. У відповідності до Земельного кодексу України, у власність (або користування) можуть бути вільні земельні ділянки. Як зазначалося вище судом, земельна ділянка, на яку просить визнати право власності позивач, є часткою земельної ділянки, яка перебуває у власності відповідача [PERSON], та має цільове призначення - для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарських будівель. При прийнятті рішення Новомосковської міською радою 27 листопада 2013 року № 941 зазначені факти не були враховані. У відповідності до ч.1 ст. 377 ЦК України, до особи, яка набула право власності на житловий будинок, будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача) У відповідності до ч.1 ст. 120 Земельного кодексу України, у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об'єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення. В позовній заяві позивач просить суд визнати за ним право власності на 0,070 га.; за договорами купівлі-продажу площа гаражів становить 0,0599 га., а у відповідності до технічного паспорта, загальна площа гаражів під спірною ділянкою становить 0, 0677 га., В той же час, позивачем не надано суду доказів того, яка саме частина земельної ділянки розміщена під ділянкою, на якій розташований об'єкт нерухомого майна, ним не заявлялося клопотання про призначення експертизи чи іншого дослідження з цього питання. В зв'язку з наведеним, позовні вимоги в частині визнання права власності не підлягають задоволенню. Оскільки позивач не є власником земельної ділянки, відсутні і підстави для задоволенні вимог щодо усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою. Стосовно вимог щодо зобов'язання відповідачів [PERSON] та [PERSON] узгодити межі земельної ділянки, суд приходить до наступного. Законодавством України покладений принцип добровільності вчинення дій суб'єктом земельних правовідносин, тому, суд приходить до переконання, що суміжний землекористувач має право як погодити межі земельної ділянки, так і заперечувати проти погодження, нее підписувати акти, інші документи. Законодавством України не покладений обов'язок землекористувача з надання згоди по погодженню меж суміжних земельних ділянок, в зв'язку з чим, суд не може зобов'язати землекористувача надати згоду на погодження у примусовому порядку, Відмова відповідача у наданні згоди на погодження меж земельної ділянки суміжного землекористувача (позивача) для останнього може мати негативні наслідки, однак не може розцінюватись як зловживання відповідачем своїми правами та як порушення прав позивача, оскільки така відмова є формою реалізації відповідачем свого права. Суд приходить до переконання, що оскільки погодження меж земельної ділянки суміжного землекористувача з боку відповідачів у справі відбулось у формі відмови, то таке "погодження" повинно бути прийнято і враховано органами місцевого самоврядування при підготовці технічної документації із землеустрою щодо складання документу, який посвідчує право на земельну ділянку. Враховуючи викладене,

Outcome: dismissed