Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-07 00:00:00

Позивач звернулася з позовом до відповідача про визнання договору дарування квартири [ADDRESS], укладений між [PERSON] та [PERSON], посвідчений приватним нотаріусом [PERSON] недійсним . В обґрунтування позову зазначено, що 25 червня 2008 р. змушена була, за нотаріально посвідченим договором дарування передати в дар [PERSON] квартиру [ADDRESS] яка є єдиним для неї житлом. Договір уклала під впливом тяжких обставин і на вкрай невигідних для себе умовах внаслідок психологічного тиску на неї з боку відповідача. В 2004 році помер її чоловік , залишалась самотньою у відсутності близьких родичів, без будь-якої моральної та матеріальної підтримки, обтяженою наявними хворобами. Необхідно було медичне забезпечення та психологічна підтримка, допомога в вирішенні навіть незначних побутових проблем з якими не могла впоратися самостійно . Єдиною людиною, як здавалося на той час, на яку могла розраховувати в цей період, була знайома - відповідач [PERSON] до якої змушена була звертатися за допомогою. Вона не відмовляла у вирішенні нагальних проблем: навідуючись купувала продукти харчування, ліки, допомагала в зверненнях до лікарні, тощо. З часом почала наполегливо вмовляти подарувати їй належну квартиру, неодноразово даючи зрозуміти, що в противному разі вона не зможе надавати підтримки. Змушена була погодитись з запропонованою нею умовою, розуміючи що іншого вибору не має. Хоча за відсутності таких обставин правочин не було б вчинено взагалі, або не на таких умовах. В судовому засіданні позивач позов підтримала повністю, представник позивача зазначив, що як на підставу позову посилаються на ст. 233 ЦК України, при тому, що є таким, що набрало законної сили рішення по справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про визнання недійсним даного договору дарування лише по іншим підставам, визначеним ст.ст. 229,230 ЦК України. В судовому засіданні представник відповідача позовні вимоги не визнала та в обгрунтування заперечень зазначила, що позивач вводить суд в оману, так як її посилання на те, що вона уклала договір під впливом тяжких обставин та на вкрай невигідних для неї умовах не підтверджується будь-якими доказами. Позивач дійсно зверталася до суду з позовом про визнання вищевказаного договору недійсним, але з підстав укладення його внаслідок помилки та обману. В судовому засіданні, при розгляді першої позовної заяви, позивач стверджувала, що укладаючи з [PERSON] договір дарування, вона мала на увазі договір про довічне утримання, а також: наголошувала на тому, що договір був укладений шляхом обману. На засіданні колегії суддів в апеляційному суді позивач вже категорично заперечувала, що вона укладала будь-яку угоду з [PERSON], що підписи її підроблені і у нотаріуса і у договорі, що вона не потребувала ніякої допомоги зі сторони відповідача , яку надавала їй синагога у вигляді надання їй 1200 грн. щомісячно на ліки і харчування, а також: у вигляді постійного нагляду зі сторони жінки, яку до неї направила синагога. Придумано тяжкі обставини, які, нібито виникли в 2011-2012 роках, тобто через 4 роки після укладання договору. З посиланням на ст. 728 ЦК України, зазначає, що пропущено строк позовної давності, що застосовується до вимог про розірвання договору дарування і складає один рік, що обчислюється з моменту, коли особа довідалася чи могла довідатися про порушення свого цивільного права. Просить відмовити в задоволенні позову у зв»язку з його безпідставністю та необгрунтованістю та пропуском строку на звернення до суду , визначений законодавцем 1 рік. Прокурор висловила думку , що позов підлягає задоволенню повністю. Судом встановлено наступні факти та відповідні їм правовідносини. 25 червня 2008 року укладений договір дарування квартири між сторонами. За умовами договору позивач передала у власність відповідачу безоплатно квартиру [ADDRESS]. Договір підписаний особисто дарувальником і обдарованою та нотаріально посвідчений, що не заперечується сторонами. Відповідно до ст. ст. 717, 719 ЦК України за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов'язується передати в майбутньому другій стороні (обдарованому) безоплатно майно (дарунок) у власність. В позовній заяві [PERSON] посилається як на підставу позову ст.233 ЦК України , зазначаючи, що договір дарування, укладений нею під впливом тяжкої обставини. За ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. В пунктах 19, 20 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06.11.09р. "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними" вказано наступне. Відповідно до статей 229-233 ЦК правочин, вчинений під впливом помилки, обману, насильства, зловмисної домовленості представника однієї сторони з другою стороною або внаслідок впливу тяжкої обставини, є оспорюваним. Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення позивача, представників сторін, думку прокурора, оцінивши докази в їх сукупності , суд дійшов висновку щодо відмови в задоволенні позову , оскільки відповідно до ст. 728 ЦК України, позовна давність, що застосовується до вимог про розірвання договору дарування складає один рік, що обчислюється з моменту, коли особа довідалася чи могла довідатися про порушення свого цивільного права. Суд вважає, що позивач пропустила строк позовної давності за відсутності поважних причин. Відповідно до ч.4 ст.267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у справі, є підставою для відмови у позові. При таких обставинах заява про поновлення строку позовної давності не підлягає задоволенню. Окрім того, викладені у позові обставини не знайшли свого підтвердження в суді. Суду не було надано позивачем доказів на підтвердження того, що правочин було укладено внаслідок впливу тяжкої чи тяжких обставини. Зазначені тяжкі обставини як смерть чоловіка у 2004 році, при тому , що оспорюваний договір укладений в 2008 році, наявність хвороб, при тому, що позивач має довести наявність тяжких обставин саме на час укладення оспорюваного договору, жодним чином не є тими тяжкими обставинами, що змусили її укласти зазначений договір. Так, свідком [PERSON] в судовому засіданні було зазначено, що багато хто з людей надавав різного роду допомогу позивачу , про укдадення даного договору позивач їй повідомляла запитуючи думку свідка , щодо даного договору. Як зі змісту позову так і з пояснень позивача та її представника вбачається посилання на обставини , які були предметом розгляду в іншій справі, щодо того ж предмету спору , оцінка яким була дана в рішенні Кіровського районного суду м. Кіровограда від 20.06.13 року та ухвалі Апеляційного суду Кіровоградської області від 14.08.13 року ( а.с. 11-12) та відповідно до ч.3 ст 61 ЦПК України не підлягають доказуванню. Суду не надано жодного доказу того, в чому полягав психологічного тиск на позивача з боку відповідача , у зв»язку з чим виникли тяжкі обставини. Таким чином, позов є безпідставним та необгрунтованим і не підлягає задоволенню повністю. На підставі ст. 88 ЦПК України судові витрати залишити по їх фактичному понесенню сторонами. Враховуючи викладене та

Outcome: dismissed