Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-22 00:00:00

10.01.2020 року представник позивача [PERSON] звернувся до суду з позов до відповідач, та з урахуванням уточнених ним 14.08.2020 року позовних вимог просив: - визнати недійсним підпункт (б) пункту 1 Угоди про надання кредиту № 501121701, обслуговування кредитної картки та відкриття відновлювальної кредитної лінії від 16 березня 2019 року та пункт 7.2. Додатку №1 до Угоди, яким встановлено комісійну винагороду за обслуговування кредиту в розмірі 2.00% від суми кредиту, на загальну суму 15 968,60 грн. та комісійну винагороду за переказ коштів і приймання готівки на рахунки Банку, що сплачуються згідно діючих Тарифів Банку; - визнати недійсним підпункт (б) пункту 1 Угоди про надання кредиту № 501166566, обслуговування кредитної картки та відкриття відновлювальної кредитної лінії від 24 липня 2019 року та пункт 7.2. Додатку №1 до Угоди, яким встановлено комісійну винагороду за обслуговування кредиту в розмірі 1.50% від суми кредиту, на загальну суму 58 738,08 грн. та комісійну винагороду за переказ коштів і приймання готівки на рахунки Банку, що сплачуються згідно діючих Тарифів Банку: - визнати недійсним Додаток №1 до Угоди про надання кредиту №501166566, обслуговування кредитної картки та відкриття відновлювальної кредитної лінії від 24 липня 2019 року в частині нарахування розміру процентів за користування кредитом на загальну суму 66 327,74 грн., як таких, що суперечать умовам Кредитного договору; - зобов`язати АТ «Альфа-Банк» здійснити перерахунок заборгованості по Угоді про надання кредиту №501166566, шляхом зарахування сплачених [PERSON] комісійних винагород Банку згідно угоди про надання кредиту №501121701 від 16 березня 2019 року таУгоди про надання кредиту №501166566 від 24 липня 2019 року, у рахунок погашення тіла кредиту по Угоді про надання кредиту №501166566 від 24 липня 2019 року; - визнати Угоду про надання кредиту №501166566, обслуговування кредитної картки та відкриття відновлювальної кредитної лінії від 24 липня 2019 року недійсною в цілому, а надлишок зайво сплачених коштів повернути [PERSON] шляхом зарахування на поточний рахунок № [NUMBER] відкритий у АТ «Альфа- Банк»; - стягнути з відповідача понесені судові витрати . Позовні вимоги мотивує тим, що 16.03.2019 року між позивачем [PERSON] та АТ «Альфа -Банк» укладено Угоду про надання кредиту №501121701, обслуговування кредитної картки та відкриття відновлювальної кредитної лінії за умовами якої банк надав їй кредит для власних потреб у розмірі 33 267,60 грн. зі грн. зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 30,99 % річних, строком 24 місяці. Окрім цього, 24.07.2019 року між позивачем [PERSON] та АТ «Альфа -Банк» укладено Угоду про надання кредиту №501166566, обслуговування кредитної картки та відкриття відновлювальної кредитної лінії за умовами якої банк надав їй кредит для власних потреб у розмірі 81 580,55 грн. строком 48 місяців, зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі: 33,00 % річних - за перший рік користування; 28% річних - за період з 12 -го по 23 - й місяць користування; 23% річних - за період з 24 -го по 48- й місяць користування кредитом. У грудні 2019 року після отримання консультації адвоката на предмет відповідності умов вказаних договорів чинному законодавству, позивач дізналася, що до суми щомісячного платежу відповідачем включено комісійну винагороду банку за розрахунково-касове обслуговування кредиту в розмірі 2,00 % від суми кредиту за кредитним договором № 501121701, що становить 665,35 грн. щомісячно, а всього протягом строку дії договору 15 968,40 грн., та у розмірі 1,50 % від суми кредиту за кредитним договором № 501166566, що становить 1223,71 грн. щомісячно, а всього протягом строку дії договору 58 738,08 грн. Умови вказаних кредитних договорів, які передбачають комісійну винагороду банку за обслуговування кредиту вважає несправедливими та такими, які слід визнати недійсними. Зазначає, що комісія за обслуговування кредитної заборгованості є значно більшою, аніж проценти за користування кредитом, така не являється банківською послугою в розумінні Закону України "Про банки та банківську діяльність", за яку відповідач може отримувати будь-яку плату чи винагороду. Окрім того, відповідач не надав повну та об`єктивну інформацію щодо загальної вартості кредитів, чим фактично ввів її в оману щодо реальної відсоткової та кінцевої загальної суми кредиту, внаслідок чого оспорювані умови кредитного договору є несправедливими, а їх наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду позивача. 14.01.2020 року відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Представник відповідача Блажевський П.І. подав відзив на позовну заяву та просив відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі. Зазначає, що з 10.06.2017 року набув чинності Закон України «Про споживче кредитування», який передбачає можливість встановлення комісійної винагороди та інших обов`язкових платежів за додаткові та супутні послуги кредитодавця у договорах про споживче кредитування. Окрім цього вказує, що позивач посилається на постанову Правління НБУ № 168 від 10.05.2007 року «Про затвердження Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту», яка втратила свою чинність згідно Постанови правління НБУ від 08.06.2017 року № 49 «Про затвердження Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту», яка передбачає, що до загальної вартості кредиту включаються окрім процентів, платежі за ведення РКО, комісію за надання кредиту та інші. Стверджує, що оскаржуваний позивачем правочин на час його вчинення відповідав вимогам ст.203 ЦК України, не суперечив вимогам цивільного законодавства та повністю відповідав вимогам Закону України «Про споживче кредитування», а тому відсутні підстави для визнання такого недійсним в цій частині. В судовому засідання представник позивача [PERSON] позовні вимоги підтримав повністю з підстав викладених ним у позовній заяві та просив такі задоволити. Представник відповідача , будучи належним чином повідомленим про розгляд справи, в судове засідання не з`явився, подав заяву про відкладення розгляду справи з метою попередження поширенню корона вірусної інфекції. Однак до вказаного клопотання не додано будь-яких належних доказів підтвердження об`єктивної неможливості представника відповідача прибути в судове засідання, тому в задоволенні даного клопотання суд відмовив у зв`язку із його необґрунтованістю, а розгляд справи проводиться у відсутності представника відповідача, проти чого не заперечив представник позивача. Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши зібрані у справі докази, вирішуючи спір в межах заявлених позовних вимог та на підставі наданих доказів, суд приходить до висновку, що в позові слід відмовити з наступних підстав. Судом встановлено, що 16.03.2019року між [PERSON] та Акціонерним товариством «Альфа-Банк» укладено Угоду про надання кредиту № 501166566 , відповідно до якої відповідач, як позикодавець, надав позивачеві, як позичальнику, споживчий кредит у розмірі 33 267,00 грн. зі сплатою процентів за користування кредитом в розмірі 20,99% річних строком на 24 місяців -до 18.03.2021 року. Згідно п.3 угоди, кредит надається позичальнику для: - власних потреб розміром 30800,00 грн.; - оплати страхового платежу розміром 2217,60 грн. згідно з умовами комплексного Договору добровільного страхування ризиків позичальника; - сплати страхового платежу в розмірі 250,00 грн. згідно з умовами Договору добровільного страхування фінансових ризиків позичальника. У Додатку № 1 до Угоди про надання кредиту № 501121701, який є невід`ємною частиною угоди, визначаються складові загальної вартості кредиту, графік платежів з повернення кредиту та сплати відсотків за його користування, суми комісійної винагороди та інші платежі за Угодою. Згідно з даним Додатком, загальна вартість кредиту - 56 991,89 грн. (п.10), щомісячний платіж за розрахунково-касове обслуговування кредиту становить 665,35 грн., а за весь період - 15 968,40 грн.(п. 7.2); щомісячний платіж (18 число кожного місяця) у розмірі 2374,67 грн. Інформація, яка надається споживачу до укладення договору про споживчий кредит міститься в Паспорті споживчого кредиту, який особисто підписано позичальником 16.03.2019 року. Із змісту вказаного документа встановлено, що реальна річна процентна ставка складає 92,76 %, орієнтовна загальна вартість кредиту для споживача за весь строк користування кредитом (у тому числі тіло кредиту, відсотки, комісії та інші платежі), складає 56 991,89 грн., плата за розрахунково- касове обслуговування кредитної заборгованості становить 665,35 грн. щомісячно. Крім того, позичальник підтверджує отримання та ознайомлення з інформацією про умови кредитування та орієнтовну загальну вартість кредиту, надані виходячи із обраних ним умов кредитування. Також, підтверджено отримання всіх пояснень, необхідних для забезпечення можливості оцінити, чи адаптовано договір до його потреб та фінансової ситуації, зокрема, шляхом роз`яснення наведеної інформації, в тому числі, суттєвих характеристик запропонованих послуг та певних наслідків, які вони можуть мати для нього, в тому числі, в разі невиконання ним зобов`язань за таким договором. Крім того судом встановлено, що 24.07.2019 року між позивачем [PERSON] та Акціонерним товариством «Альфа-Банк» укладено Угоду про надання кредиту № 501166566. Відповідно до укладеного договору відповідач, як позикодавець, надав позивачеві, як позичальнику, споживчий кредит у розмірі 81580,55 грн. строком на 48 місяців -до 24.07.2023 року зі сплатою процентів за користування кредитом в розмірі : 33,00 % річних - за перший рік користування; 28% річних - за період з 12 -го по 23 - й місяць користування; 23% річних - за період з 24 -го по 48- й місяць користування кредитом. У Додатку № 1 до Угоди про надання кредиту № 501166566, яка є невід`ємною частиною угоди визначаються складові загальної вартості кредиту, графік платежів з повернення кредиту та сплати відсотків за його користування, суми комісійної винагороди та інші платежі за Угодою. Згідно з даним додатком, загальна вартість кредиту -206 646,37 грн. (п.10), щомісячний платіж за розрахунково -касове обслуговування кредиту становить 1223,71 грн., а за весь період - 58 738,08 грн.(п. 7.2) ; щомісячний платіж (24 число кожного місяця) у розмірі 4305,14 грн. Інформація, яка надається споживачу до укладення договору про споживчий кредит міститься в Паспорті споживчого кредиту, який особисто підписано позичальником 24.07.2019 року. Із змісту вказаного документа встановлено, що реальна річна процентна ставка складає 73,11 %, орієнтовна загальна вартість кредиту для споживача за весь строк користування кредитом (у тому числі тіло кредиту, відсотки, комісії та інші платежі) складає 206 646,37 грн., плата за розрахунково касове обслуговування кредитної заборгованості становить 1223,71 грн. щомісячно. Крім того, позичальник підтверджує отримання та ознайомлення з інформацією про умови кредитування та орієнтовну загальну вартість кредиту, надані виходячи із обраних ним умов кредитування. Також підтверджено отримання всіх пояснень, необхідних для забезпечення можливості оцінити, чи адаптовано договір до його потреб та фінансової ситуації, зокрема, шляхом роз`яснення наведеної інформації, в тому числі, суттєвих характеристик запропонованих послуг та певних наслідків, які вони можуть мати для нього, в тому числі, в разі невиконання ним зобов`язань за таким договором. Відповідно до статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Статтею 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право звернутися за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до частини першої статті 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Відповідно до положень частини першої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Частинами першою, третьою статті 203 ЦК України визначено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам, волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Якщо особа, яка вчинила правочин, помилилася щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. Істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обов`язків сторін, таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Помилка щодо мотивів правочину не має істотного значення, крім випадків, встановлених законом (частина перша стаття 229 ЦК України). Відповідно до частини першої статті 207 ЦК України недійсність окремої частини правочину не має наслідком недійсності інших його частин і правочину в цілому, якщо можна припустити, що правочин був би вчинений і без включення до нього недійсної частини. З 10 червня 2017 року, набрав чинності Закону України «Про споживче кредитування» від 15.11.2016 року ( надалі-Закон), що визначає загальні правові та організаційні засади споживчого кредитування в Україні відповідно до міжнародно-правових стандартів у цій сфері та регулює відносини між кредитодавцями, кредитними посередниками та споживачами під час надання послуг споживчого кредитування. За змістом Закону , договір про споживчий кредит - вид кредитного договору, за яким кредитодавець зобов`язується надати споживчий кредит у розмірі та на умовах, встановлених договором, а споживач (позичальник) зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом на умовах, встановлених договором; загальні витрати за споживчим кредитом - витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), для отримання, обслуговування і повернення кредиту; споживчий кредит (кредит) - грошові кошти, що надаються споживачу (позичальникові) на придбання товарів (робіт, послуг) для задоволення потреб, не пов`язаних з підприємницькою, незалежною професійною діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника. Згідно частин 2 ст. 8 Закону, для цілей обчислення реальної річної процентної ставки визначаються загальні витрати за споживчим кредитом. До загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця (у тому числі за ведення рахунків), які сплачуються споживачем, пов`язані з отриманням, обслуговуванням та поверненням кредиту, розраховані на дату укладення договору про споживчий кредит, які є обов`язковими для укладення договору про споживчий кредит, а також за послуги кредитного посередника (за наявності). У разі якщо витрати на додаткові чи супутні послуги кредитодавця, отримання яких є обов`язковим для укладення договору про споживчий кредит, або кредитного посередника (за наявності), не були включені до загальних витрат за споживчим кредитом, платежі за ці послуги не підлягають сплаті споживачем. Платежі за додаткові та супутні послуги третіх осіб, пов`язані з договором про споживчий кредит, не включаються до загальних витрат за споживчим кредитом. Якщо укладення договору про надання додаткових чи супутніх послуг третіми особами є обов`язковим для отримання кредиту або для отримання кредиту на умовах, що пропонуються кредитодавцем, споживач має бути прямо проінформований про це у письмовій формі. Згідно з ч.1 ст. 12 Закону, у договорі про споживчий кредит зазначаються: 1) найменування та місцезнаходження кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), прізвище, ім`я, по батькові та місце проживання споживача (позичальника); 2) тип кредиту (кредит, кредитна лінія, кредитування рахунку тощо), мета отримання кредиту; 3) загальний розмір наданого кредиту; 4) порядок та умови надання кредиту; 5) строк, на який надається кредит; 6) необхідність укладення договорів щодо додаткових чи супутніх послуг третіх осіб, пов`язаних з отриманням, обслуговуванням та поверненням кредиту (за наявності); 7) види забезпечення наданого кредиту (якщо кредит надається за умови отримання забезпечення); 8) процентна ставка за кредитом, її тип (фіксована чи змінювана), порядок її обчислення, у тому числі порядок зміни, та сплати процентів; 9) реальна річна процентна ставка та загальна вартість кредиту для споживача на дату укладення договору про споживчий кредит. Усі припущення, використані для обчислення такої ставки, повинні бути зазначені; 10) порядок повернення кредиту та сплати процентів за користування споживчим кредитом, включно із кількістю платежів, їх розміром та періодичністю внесення, у вигляді графіка платежів (у разі кредитування у вигляді кредитування рахунку, кредитної лінії графік платежів може не надаватися); 11) інформація про наслідки прострочення виконання зобов`язань зі сплати платежів, у тому числі розмір неустойки, процентної ставки, інших платежів, які застосовуються чи стягуються при невиконанні зобов`язання за договором про споживчий кредит; 12) порядок та умови відмови від надання та одержання кредиту; 13) порядок дострокового повернення кредиту; 14) відповідальність сторін за порушення умов договору. Отже діючим на час виникнення спірних правовідносин законодавством України надано право банку отримувати плату за обслуговування кредиту, оскільки таке прямо передбачено Законом України «Про споживче кредитування». Такий висновок узгоджується із позицією Верховного Суду, висловленої за результатами розгляду справи № 467/555/19 від 26 грудня 2019року. Згідно останнього абзацу ст. 47 Закону України «Про банки і банківську діяльність», банкам надано право самостійно встановлювати процентні ставки та комісійну винагороду за надані послуги. Зміст вказаної правової норми свідчить про те, що така форма витрат, як плата за обслуговування кредиту існує, визначається кожним банком (фінансовою установою) індивідуально та затверджується внутрішніми актами. З 10 червня 2017 року набули чинності нові Правила розрахунку банками України загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит, затверджені Постановою Правління НБУ 08.06.2017 року №49 (надалі - Правила). У свою чергу, пунктом 5 Правил також передбачено у складовій загальної вартості кредиту у вигляді графіка платежів вартість всіх додаткових та супутніх послуг за формою, наведеною в додатку 2 до цих Правил. Колонка 7 «Таблиці обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит», що є додатком 2 до цих Правил, також передбачає здійснення платежів позичальниками на користь Банків за додаткові та супутні послуги, що включають в себе, в тому числі платежі за ведення рахунку та розрахунково-касове обслуговування. Згідно п. 4 Пояснення щодо заповнення Таблиці обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит , у колонках 5-16 - зазначаються усі платежі споживача пов`язані з отриманням, обслуговуванням та поверненням кредиту. Як на підставу задоволення своїх вимог, позивач посилається на те, що перед укладенням кредитного договору йому не в повному обсязі надана інформація щодо усіх істотних умов, ціни договору, відсотків, плата за обслуговування кредиту, яку Банк не мав права включати до загальних витрат за споживчим кредитом, реальної річної процентної ставки Згідно ч.1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти),визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Проте позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження доведення факту ненадання відповідачем інформації про умови кредитування та на підтвердження того, що оспорені ним умови є несправедливими. Як свідчать матеріали справи, позичальник ознайомився 16.03.2019 року та 24.07.2019 року з паспортом споживчого кредиту, акцептом пропозиції на укладення угоди про надання кредиту, Додатком №1 до Кредитного договору (графік платежів та розрахунок сукупної вартості споживчого кредиту та реальної процентної ставки з урахуванням вартості всіх супутніх послуг), якими передбачена щомісячна комісія за розрахуноково-касове обслуговування, що підтверджується його підписом. Комісія за обслуговування кредиту, включена до сукупної вартості кредиту, встановлена у твердій грошовій сумі, зміна якої не передбачена умовами договору та додатками до нього, що не суперечить вимогам законодавства. З урахуванням встановленого та положень вказаних вище норм законодавства, суд приходить до висновку, що позичальник був проінформований про всі істотні умови договору, спосіб та терміни погашення кредиту, його сукупну вартість, розмір та терміни сплати процентів та інших платежів, які Банк має право встановлювати. Доводи позивача про те, що на момент укладення договору йому не була надана інформація щодо реальної загальної вартості за кредитними договором не заслуговують на увагу, оскільки в кредитних договорах міститься Графік платежів та розрахунок сукупної вартості споживчого кредиту, в яких зазначені усі складові заборгованості на період 24 місяців загальною сумою 56991,89 грн., та на період 48 місяців загальною сумою 206 646,37 грн., в тому числі вказана та розрахована комісія. Відповідно до статті 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Враховуючи, що між сторонами було досягнуто згоди за істотними умовами спірних кредитних договорів, такі правочини, згідно з вимогами статті 204 ЦК України, створюють презумпцію правомірності правочинів, у зв`язку з чим ці договори, згідно зі статтею 629 ЦК України є обов`язковим для виконання сторонами, а зобов`язання за ним, відповідно до приписів статті 526 ЦК України, мають виконуватися належним чином відповідно до закону та умов договору. Тобто вимоги позивача про недійсність умов кредитного договору з підстав заявлених в позовній заяві не знайшли свого підтвердження. За положеннями статті 12 ЦК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ч.1 ст. 13 ЦПК України). Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом З огляду на вище наведене, беручи до уваги, що позивачем не представлено належних доказів на підтвердження обставин , на які він посилається як на підставу позову, суд прийшов до висновку про те, що позовні вимоги позивача безпідставні та задоволенню не підлягають.

Outcome: dismissed