Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-21 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що відповідно до укладеного договору № HAXRRX15950568 від 19.09.2007року [PERSON] 19.09.2007року отримав кредит у розмірі 3358,80грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 12,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Позичальник підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами надання кредиту фізичним особам «Розстрочка» складає між ним і Банком договір, про що свідчить підпис позичальника у заяві. Відповідно до умов договору погашення заборгованості здійснюється в наступному порядку: щомісяця в період сплати, позичальник повинен надавати банку грошові кошти (щомісячний платіж) для погашення заборгованості за кредитом, яка складається із заборгованості за кредитом, за відсотками, комісією, а також інші витрати згідно умов. Свої зобов'язання за Договором позивач виконав та надав позичальнику кредитні кошти. В свою чергу позичальник зобов'язання за Кредитним договором не виконав, в зв'язку з чим станом на 11.07.2013року утворилась заборгованість на загальну суму 41838,92грн. В ході судового розгляду стало відомо, що [PERSON] помер [INFO]. Після смерті [PERSON] від спадщини відмовились [PERSON] та [PERSON] на користь сина [PERSON], який фактично і прийняв спадщину. На підставі викладеного представник позивача просить стягнути з відповідача [PERSON] на користь позивача суму заборгованості за Кредитним договором у розмірі 41838,92грн. та витрати по сплаті судового збору. В судовому засіданні представник позивача Вовк О.Ю. позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив їх задовольнити з підстав, викладених в позові. Представник відповідача [PERSON] - [PERSON] в судовому засіданні проти позовних вимог заперечував, зазначаючи про неправомірність заявлених вимог, крім іншим просив застосувати строк позовної давності. Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, зібрані у справі докази, суд приходить до висновку, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч.1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобов'язується надати грошові кошти позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до вимог ст. 526 ЦК України зобов'язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Закону. Згідно ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Як встановлено в судовому засіданні, між ЗАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] укладено кредитний договір від 19.09.2007року № HAXRRX15950568, за умовами якого банком надано позичальнику кредит на споживчі потреби у сумі 3358,80грн. строком на 1 рік з 19.09.2007 року до 18.09.2008 року включно. З умовами сплати за користування кредитом відсотків у розмірі 1.0% на місяць, на суму залишку заборгованості по кредиту, щомісячної винагороди за надання фінансового інструменту у розмірі 82,29грн. та єдиноразової винагороди за надання фінансового інструменту у розмірі 559,80грн. в обмін на зобов'язання позичальника з повернення кредиту, сплаті відсотків, винагороди, комісії в зазначені в заяві та умовах надання споживчого кредиту фізичним особам ("розстрочка") (стандарт) строки (а.с.7, 9-18). Як вбачається з матеріалів справи, відповідно до рішення загальних зборів акціонерів від 30.04.2009 року тип Банку з закритого акціонерного товариства змінено на публічне акціонерне товариство «Приватбанк», яке є правонаступником всіх прав та зобов'язань ЗАТ «Приватбанк». Згідно наданих суду документів, в заяві позичальника, підписаної [PERSON] зазначено, що він ознайомлений та згодний з умовами надання споживчого кредиту фізичним особам, та виражає свою згоду, що ця заява разом з запропонованими Приватбанком умовами, Тарифами складає між ним та Банком кредитно-заставний договір. (а.с. 7). При цьому, суд звертає увагу, що позивачем до позову надані Умови надання кредитних коштів, які не містять дати та пунктів на які посилається позивач. Відповідно до ч.1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Судом встановлено, що під час розгляду справи, представник ПАТ КБ «Приватбанк» не надав суду умов надання споживчого кредиту фізичним особам та тарифами банку, з якими позичальник [PERSON] в 2007 році, або потім був ознайомлений. Ознайомлення позичальника з даними умовами викликають сумнів, оскільки на наданих банком умовах (а.с.9) містяться посилання на ліцензію НБУ №22 від 29.07.2009року, тобто через два роки після укладання договору. Згідно представленого суду свідоцтва про смерть [PERSON] помер [INFO] (а.с. 30). Спадкоємцем згідно наданих до суду документів - є відповідач по справі [PERSON], що також було підтверджено представником відповідача. Відповідно до вимог ст.256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Згідно ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Відповідно до ст. 258 ЦК України до вимог про стягнення неустойки (пені) застосовується позовна давність в один рік. Згідно ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. За зобов'язаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред'явити вимогу про виконання зобов'язання. Судом встановлено, що умовами кредитного договору № HAXRRX15950568 від 19.09.2007року передбачено кінцевий термін повернення кредиту 18.09.2008 року. Згідно ст. 259 ЦК України позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі. Представник відповідача звернувся до суду з проханням про застосування строків позовної давності. Відповідно до вимог ч.4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Судом встановлено, що за загальними нормами строків позовної давності (3 роки) строк пред'явлення вимог до позичальника [PERSON] сплив 18.09.2011 року. Представником позивача не надано доказів про пред'явлення до 18.09.2011року Банком вимог про повернення кредитних коштів до позичальника [PERSON] Статтею 267 ЦК України передбачено, що зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо). Згідно з роз'ясненнями, викладеними в п. 31 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 30.03.2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» суди мають виходити з того, що у спорах щодо споживчого кредитування кредитодавцю забороняється вимагати повернення споживчого кредиту, строк давності якого минув. У зв'язку із цим позовна давність за позовом про повернення споживчого кредиту застосовується незалежно від наявності заяви сторони у спорі. Оскільки зі спливом строків позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо), положення пункту 7 частини тринадцятої статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» застосовуються й до додаткових вимог банку (іншої фінансової установи). За таких обставин, суд приходить до висновку, що доказів на підтвердження поважності пропуску строку позивачем суду не надано, у зв'язку з чим суд відмовляє позивачу у задоволенні позовних вимог про стягнення боргу у зв'язку з пропуском строку позовної давності. Відповідно до вимог ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Оскільки суд відмовляє у задоволенні позовних вимог, не підлягають задоволенню і вимоги щодо відшкодування судових витрат згідно до ст. 88 ЦПК України. Виходячи з викладеного,

Outcome: dismissed