Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-20 00:00:00

У серпні 2020 року позивач звернувся з позовом до Акціонерного товариства «Ідея Банк», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - Товариство з обмеженою відповідальністю «Нью Файненс Сервіс» про визнання кредитного договору недійсним та таким, що не підлягає виконанню. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 15.09.2014 року між ним і Акціонерним товариством «Ідея Банк» був укладений кредитний договір № Z03.199.7. Відповідачем не було виконано свої зобов`язання за договором та надано договірну суму. В свою чергу, ним сумлінно виконувалися зобов`язання за договором та по лютий 2019 року сплачувалися грошові кошти відповідачу, який, як з`ясувалося, ще в 2015 році на підставі договору факторингу відступив право вимоги третій особі. Позивач вважає, що відповідач порушив п. 4.2.4 Договору, відповідно до якого банк не має права без належного повідомлення передати третім особам право вимоги. На думку позивача, будь-які вимоги про стягнення з нього боргу є безпідставним, а договір факторингу № 31/12-2 від 31 грудня 2015 року між ПАТ «Ідея Банк» та ТОВ «Факторингова компанія «Рантьє» та договір факторингу № 28/02-1 від 28 лютого 2017 року між ТОВ «Факторингова компанія «Рантьє» та ТОВ «Фінансова компанія «Серет» (в подальшому - ТОВ «Нью Файненс Сервіс») є фактично неукладеними. Звертає увагу, що відповідно до частини 1 статті 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Згідно з ч. 1 ст. 215 ЦК України недодержання вимог, встановлених частинами 1-3, 5, 6 ст. 203 цього Кодексу, має наслідком недійсність правочину. Отже, за своїм змістом та обставинами укладення кредитний договір № Z03.199.7 від 15.09.2014 року не відповідає вимогам закону та підлягає визнанню недійсним. Позивачем зазначено, що відповідно до частини 3 статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений, якщо це встановлено договором або законом. Частиною 2 статті 517 ЦК країни передбачено, що боржник має право не виконувати свого обов`язку новому кредитору до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов`язанні. Крім того, відповідно до статті 615 ЦК України у разі порушення зобов`язання однією стороною друга сторона має право частково або в повному обсязі відмовитися від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом. Враховуючи вищевикладене, позивач просить визнати недійсним та таким, що не підлягає виконанню кредитний договір № Z03.199.7 від 15.09.2014 року, укладений між ним і відповідачем. Ухвалою Індустріального районного суду міста Дніпропетровська від 19 серпня 2020 року у справі було відкрито загальне позовне провадження. Під час підготовчого провадження відповідачем - Акціонерним товариством «Ідея Банк» був поданий відзив на позов, в якому зазначено, що між банком та [PERSON] був укладений кредитний договір на суму 100000 грн. Банк виконав свої зобов`язання, надавши позивачу кредитні кошти. Відповідно до статті 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Усі кошти, отримані банком у рахунок погашення заборгованості за кредитним договором, були перераховані на рахунок нового кредитора. У зв`язку з вищевикладеним, відповідач просить у позові відмовити, справу розглянути без участі його представника. Третьою особою, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - Товариством з обмеженою відповідальністю «Нью Файненс Сервіс» були подані письмові пояснення на позов, у яких зазначено, що 15.09.2014 року між АТ «Ідея Банк» та [PERSON] був укладений кредитний договір №Z03.199.72104, а не № Z03.199.7, як зазначено позивачем. Вважає, що укладення між ПАТ «Ідея Банк» та ТОВ «Факторингова компанія «Рантьє» договору факторингу № 31/12-2 від 31 грудня 2015 року, а також укладення між ТОВ «Факторингова компанія «Рантьє» та ТОВ «Фінансова компанія «Серет» (ТОВ «Нью Файненс Сервіс») договору факторингу № 28/02-1 від 28 лютого 2017 року не є підставою недійсності кредитного договору № Z03.199.72104 від 15.09.2014 року. Звертає увагу, що ані законом, ані кредитним договором не передбачено обов`язку кредитора отримувати згоду боржника на відступлення права вимоги за кредитним договором. У зв`язку з викладеним просить у задоволенні позову відмовити. Ухвалою Індустріального районного суду міста Дніпропетровська від 26 серпня 2021 року підготовче провадження у справі було закрито та справу призначено до розгляду по суті. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] позов підтримав та наполягав на його задоволенні. Представник відповідача та третьої особи в судове засідання не з`явилися, у зв`язку з чим справу розглянуто в їх відсутність з урахуванням поданого відзиву та пояснень на позов. Суд, з`ясувавши всі обставини справи та перевіривши їх доказами, вважає, що позовні вимоги є необґрунтованими та задоволенню не підлягають з огляду на наступне: Судом установлено, що 15 вересня 2014 року між Публічним акціонерним товариством «Ідея Банк» та [PERSON] був укладений кредитний договір № Z03.199.72104, відповідно до умов якого банк надав позивачу кредит (грошові кошти) на поточні потреби в сумі 100000 грн. на строк 60 місяців зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 3% річних від залишкової суми кредиту та плати за обслуговування кредитної заборгованості щомісячно в розмірі 2,3% від початкової суми кредиту. В подальшому 31 грудня 2015 року між ПАТ «Ідея Банк» та ТОВ «Факторингова компанія «Рантьє» був укладений договір факторингу № 31/12-2, відповідно до якого банк відступив факторинговій компанії право вимоги за кредитним договором №Z03.199.72104, укладеним із позивачем. Крім того, 28 лютого 2017 року між ТОВ «Факторингова компанія «Рантьє» та ТОВ «Фінансова компанія «Серет» був укладений договір факторингу № 28/02-1, відповідно до якого право вимоги на кредитним договором №Z03.199.72104 відступлено ТОВ «Фінансова компанія «Серет», назву якого згодом змінено на ТОВ «Нью Файненс Сервіс». Заявляючи позовні вимоги про визнання зазначеного кредитного договору недійсним та таким, що не підлягає виконанню, позивач посилається на те, що відповідач АТ «Ідея Банк» не виконав свої зобов`язання за кредитним договором та не повідомив його про відступлення права вимоги за кредитним договором. Між тим, суд вважає, що законні підстави для визнання кредитного договору недійсним та таким, що не підлягає виконанню, відсутні. Суд виходить з того, що відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох і більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Статтею 627 ЦК України передбачено, що відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Частиною 1 ст. 628 ЦК України визначено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Згідно зі ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно зі статтею 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Так, ч. ч. 1-3, 5 та 6 статті 203 ЦК України визначено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей. Частиною 3 статті 215 ЦК України передбачено, що якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. З матеріалів справи вбачається, що при укладенні кредитного договору позивач був ознайомлений із умовами договору, про що свідчить його підпис у кредитному договорі. З часу укладення кредитного договору позивач частково виконував його умови та не вважав його недійсним. Доводи представника позивача в судовому засіданні про недоведення надання відповідачем кредитних коштів позивачу спростовуються меморіальними ордерами від 15.09.2014 року по перерахування банком на рахунок [PERSON] грошових коштів у сумі 100000 грн., які, в свою чергу, були перераховані в сумі 69391,03 грн. та в сумі 19893,79 грн. на інші рахунки позивача, а також у сумі 10715,18 грн. - в рахунок сплати страхового платежу. Факт отримання позивачем кредиту також підтверджується сплатою позивачем протягом певного періоду грошових коштів у рахунок повернення кредиту. Крім того, слід відзначити, що видача кредитних коштів відноситься до виконання договору та сама по собі не може бути підставою для визнання договору недійсним. Щодо посилання позивача на відступлення прав вимоги за кредитним договором без його повідомлення та згоди як боржника, то суд звертає увагу, що за положеннями статей 516, 517 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням. Отже, заміна кредитора у зобов`язанні не припиняє самого зобов`язання та не впливає на дійсність основного правочину. Крім того, суд бере до уваги, що відповідно до статті 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом . Припинення зобов`язання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених договором або законом. Згідно зі статтею 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Однак позивач не надав належних доказів на підтвердження виконання в повному обсязі умов кредитного договору ані первісному, ані новому кредитору. Більш того, суд звертає увагу, що на час звернення позивача до суду з цим позовом усі права кредитора за кредитним договором №Z03.199.72104 від 15.09.2014 року належать третій особі - Товариству з обмеженою відповідальністю «Нью Файненс Сервіс», договір факторингу № 28/02-1 від 28 лютого 2017 року, відповідно до якого вказане товариство набуло право вимоги за цим кредитним договором, недійсним не визнаний, а тому позивачем безпідставно пред`явлено позов до АТ "Ідея Банк". Враховуючи вищенаведене, в задоволенні позову [PERSON] про визнання кредитного договору недійсним та таким, що не підлягає виконанню, слід відмовити.

Outcome: dismissed