Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-06 00:00:00

04 лютого 2019 року [PERSON] звернулася до суду з вказаним позовом. В обґрунтування своїх вимог позивач посилалася на те, що її донька [PERSON] перебувала в зареєстрованому шлюбі з [PERSON] , під час шлюбу в них народився син [PERSON] , [INFO] . 12 травня 2016 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано. [PERSON] зазначала, що мати малолітньої дитини [PERSON] померла [INFO] , відповідач не займається вихованням сина та його духовним розвитком, не забезпечує матеріально, не сплачує аліменти на його утримання за рішенням суду протягом 6 років, не спілкується з ним. Відповідач починаючи з серпня 2012 року не відвідував дитину, не спілкувався з ним жодного разу, не брав участі у навчанні дитини, не відвідував шкільні заходи, не брав участь у позашкільному розвитку дитини тощо. Дитина перебувала виключно на утриманні своєї матері, допомогала у його вихованні бабуся - позивач у справі. Після смерті [PERSON] обов`язки опікуна дитини виконує позивач. Посилаючись на те, що відповідач без будь-яких поважних причин ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків, має заборгованість зі сплати аліментів на утримання дитини, [PERSON] просила позбавити [PERSON] батьківських прав відносно сина [PERSON] , [INFO] . Встановити опіку над [PERSON] , [INFO] , призначивши [PERSON] опікуном [PERSON] . В судовому засіданні позивач та її представник позовні вимоги підтримали в повному обсязі. Відповідач [PERSON] проти задоволення позову про позбавлення його батьківських прав заперечував. При цьому посилався на те, що протягом останніх семи років не бачився з дитиною, оскільки йому чинила перешкоди мати дитини. Не допомогав матеріально, оскільки декілька разів пропонував колишній дружині допомогу, однак вона відмовлялася. Про рішення суду про стягнення з нього аліментів не знав. Бажає налагодити стосунки з сином та в подальшому займатися вихованням свого сина [PERSON] . Представник третьої особи Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради в судове засідання не з`явився, подав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, висновок про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно сина [PERSON] та подання про доцільність встановлення опіки над малолітнім [PERSON] та призначення [PERSON] його опікуном. Представник третьої особи Службу у справах дітей Московського району Управління служб у справах дітей Департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради в судове засідання не з`явився, причини неявки суду не повідомив. Суд, заслухавши пояснення учасників справи та їх представників, показання допитаних в судовому засіданні свідків [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , дослідивши наявні в матеріалах справи докази в їх сукупності, приходить до висновку, що позов задоволенню не підлягає з наступних підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини. Згідно до ст. 165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Частинами 1-3 статті 150 СК України встановлено, що батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Частинами 1-2, 4 ст. 155 СК України закріплено, що здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Відповідно до п. 16 постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30 березня 2007 року "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і кожен в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Судом встановлено та підтверджується наявними в матеріалах справи доказами, що [PERSON] та відповідач [PERSON] з 22 вересня 2010 року перебували у шлюбі. 12 травня 2016 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано. [PERSON] та [PERSON] є батьками [PERSON] , [INFO] (свідоцтво про народження Серії [NUMBER] ). [PERSON] - мати дитини померла [INFO] (свідоцтво про смерть Серії [NUMBER] ). Позивач [PERSON] є матір`ю померлої [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження Серії [NUMBER] . Згідно інформаційної довідки з Реєстру територіальної громади м. Харкова від 21 листопада 2018 року позивач [PERSON] та її онук [PERSON] зареєстровані за адресою: [ADDRESS] . Рішенням Московського районного суду м. Харкова від 05 лютого 2013 року стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання сина [PERSON] , [INFO] аліменти у розмірі 1000 грн. щомісячно, починаючи з 01.09.2011 року і до повноліття дитини. Встановлено та підтверджується оглянутими в судовому засіданні доказами, що відповідач має заборгованість зі сплати аліментів на утримання сина [PERSON] за період з 01.09.2011 року по 20.09.2018 року у розмірі 84 666,67 грн. Після розірвання шлюбу між батьками та смерті матері [PERSON] проживає разом з бабусею [PERSON] та знаходиться повністю на її вихованні та утриманні. Свідок [PERSON] - цивільний чоловік [PERSON] , пояснив, що познайомився з [PERSON] в 2012 році, дитині тоді було півтора роки. З того часу вони проживали разом однією сім`єю без реєстрації шлюбу та займалися вихованням дитини. [PERSON] вважає його [PERSON] , своїм батьком. Відповідач не приймав участі у вихованні сина. Мати дитини йому розповідала, що батько дитини [PERSON] не піклується та не утримує дитину матеріально. Жодних перешкод у спілкуванні з сином позивач відповідачу не чинила. Свідок [PERSON] - рідна сестра цивільного чоловіка матері дитини, пояснила, що її брат познайомився з [PERSON] в 2012-2013 році, її брат [PERSON] виконував батьківські обов`язки щодо дитини [PERSON] . Зі слів [PERSON] свідку відомо, що відповідач не піклується та не утримує дитину матеріально. Їй відомо, що батько дитини з`явився після смерті матері [PERSON] , без дозволу бабусі забрав дитину на декілька днів, а також намагався забрати дитину біля школи, після чого викликали поліцію. Після зустрічей дитини з батьком були вимушені звертатися до дитячого психолга. Свідок [PERSON] - хрещена мати дитини, пояснила, що з [PERSON] (матір`ю дитини) була знайома останні чотири роки, зі слів матері дитини відповідач допомоги не надавав, з дитиною не спілкувався. Свідок [PERSON] - класний керівник дитини, пояснила, що вихованням дитини [PERSON] займалися мати [PERSON] та тато [PERSON] . Після смерті матері, через три тижні з`явився [PERSON] , та заявив, що бажає познайомитися з дитиною. Відповідач декілька разів приходив до школи поспілкуватися з сином. Останній раз в травні 2019 року. Відповідно до ч. 4 ст. 19 СК України при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи (ч. 5 ст. 19 СК України). При цьому суд може не погодитися із висновком органу опіки та піклування, оскільки він є недостатньо обґрунтованим і суперечить інтересам дитини (ч. 6 ст. 19 СК України). З висновку Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради від 10 травня 2019 року № 348 вбачається, що малолітній [PERSON] , [INFO] фактично проживає разом із рідною бабусею [PERSON] та цивільним чоловіком матері дитини [PERSON] Батько дитини [PERSON] за весь цей час не відвідував дитину не спілкувався з ним, не допомогав матеріально, навіть після смерті матері дитини, він не виявляв зацікавленості в подальшій долі сина, не дбає про його фізичний і духовний розвиток, не займається його підготовкою до самостійного життя, не надає коштів на його утримання. Заборгованість [PERSON] по сплаті аліментів на утримання дитини [PERSON] станом на 20 вересня 2018 складає 84666,67 грн. З малолітнім [PERSON] залученим Комісією психологом проведено експериментально-психологічне обстеження його стану з метою дослідження внутрисімейних відносин та їх вплив на дитину. За результатами обстеження було виявлено, що велике значення в житті дитини на даний час має [PERSON] , якого [PERSON] вважає своїм батьком. Своєю родиною [PERSON] вважає саме [PERSON] та бабусю, [PERSON] . Посилаючись на вказані обставини Департамент служб у справах дітей Харківської міської ради вважає за доцільне позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно малолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Щодо, рекомендації органу опіки та піклування, суд вважає за необхідне зазначити наступне. Відповідно до цивільно-процесуального законодавства жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Таким чином, зазначений висновок органу опіки і піклування не може мати переваги над іншими доказами, а суд оцінює його в сукупності з іншими доказами. Судом встановлено, що відповідач після розірвання шлюбу з матір`ю дитини проживав окремо, участі у вихованні та утриманні сина не приймав. Лише після смерті матері дитини зустрівся з сином та декілька разів відвідав його у школі. В судовому засіданні відповідач заперечував проти позбавлення його батьківських прав, посилаючись на намір встановити з сином належні стосунки та брати участь у його вихованні та забезпеченні. Європейський суд з прав людини у справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року (заява № 31111/04) наголошував на тому, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (параграф 57, 58). Статтею 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ передбачено, що, держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. Суд вважає, що сам факт звернення [PERSON] до суду з позовом про позбавлення батьківських прав, є достатнім стимулюючим заходом щодо спонукання відповідача змінити ставлення до виховання дитини, піклування про її фізичний і духовний розвиток та матеріальне забезпечення. Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків. Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків. Щодо позовних вимог про встановлення [PERSON] опікуном малолітнього [PERSON] , суд вважає за необхідне зазначити наступне. Відповідно до ч. 3 ст. 60 ЦК України, суд встановлює опіку над малолітньою особою, якщо при розгляді справи буде встановлено, що вона позбавлена батьківського піклування, і призначає опікуна за поданням органу опіки та піклування. Оскільки суд відмовив в задоволенні позову про позбавлення батьківських прав, позовна вимога про встановлення опіки також не підлягає задоволенню, оскільки є похідною. Питання про відшкодування судових витрат суд вирішує відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed