Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-12 00:00:00

Позивач просить визнати договір купівлі-продажу нежитлового приміщення по вул. гетьмана Виговського (Леніна), 34/4, загальною площею 36,8 кв.м, укладений між ним і комунальним підприємством «Комунальник» дійсним та визнати за ним право власності на вказане нежитлове приміщення, мотивуючи тим, що він придбав у відповідача за 30700 грн. дане приміщення. Однак, комунальне підприємство «Комунальник» з невідомих йому причин не оформляв з ним договір купівлі-продажу належним чином. В судове засідання позивач не зявився, але в позовній заяві просить справу розглянути в його відсутність. Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги визнала. Щодо задоволення позову не заперечує. Суд, вислухавши пояснення представника відповідача та дослідивши в судовому засіданні докази, вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч.1 ст.3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно зі ст. 657 ЦК України договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню, крім договорів купівлі-продажу майна, що перебуває в податковій заставі. Статтею 210 ЦК України передбачено, що правочин підлягає державній реєстрації лише у випадках, встановлених законом. Такий правочин є вчиненим з моменту його державної реєстрації. В ст. 5 Закону України „Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" законодавець закріпив, що у Державному реєстрі прав реєструються речові права та їх обтяження на земельні ділянки, а також на обєкти нерухомого майна, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких неможливе без їх знецінення та зміни призначення, а саме: підприємства як єдині майнові комплекси, житлові будинки, будівлі, споруди, а також їх окремі частини, квартири, житлові та нежитлові приміщення. Право власності на підприємство як єдиний майновий комплекс, житловий будинок, будівлю, споруду, а також їх окремі частини може бути зареєстровано незалежно від того, чи зареєстровано право власності чи інше речове право на земельну ділянку, на якій вони розташовані. Право власності на квартиру, житлове та нежитлове приміщення може бути зареєстровано незалежно від того, чи зареєстровано право власності на житловий будинок, будівлю, споруду, а також їх окремі частини, в яких вони розташовані. Не підлягають державній реєстрації речові права та їх обтяження на корисні копалини, рослини, а також на малі архітектурні форми, тимчасові, некапітальні споруди, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких можливе без їх знецінення та зміни призначення, а також окремо на споруди, що є приналежністю головної речі, або складовою частиною речі, зокрема на магістральні та промислові трубопроводи (у тому числі газорозподільні мережі), автомобільні дороги, електричні мережі, магістральні теплові мережі, мережі звязку, залізничні колії. Статтею 220 ЦК України передбачено, у разі недодержання сторонами вимог закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним. Якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається. Пленум Верховного Суду України у п. 13 Постанови №9 від 06 листопада 2009 року „Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсним" роз'яснив, що вирішуючи спір про визнання правочину, якій підлягає нотаріальному посвідченню, дійсним, судам необхідно враховувати, що норма частини другої статті 220 ЦК України не застосовується щодо правочинів, які підлягають і нотаріальному посвідченню і державній реєстрації, оскільки момент вчинення таких правочинів відповідно до статей 210 та 640 ЦК пов'язується з державною реєстрацією, тому вони не є укладеними і не створюють прав та обов'язків для сторін. В судовому засіданні встановлено, що позивач придбав у відповідача шляхом викупу частину нежитлової будівлі складське приміщення площею 36,8 кв.м в м. Овручі Житомирської області по вул. Леніна, 34 за 30000 грн.. При цьому комісією КП «Комунальник» Овруцької міської ради по продажу майна було вирішено, що в разі продажу майна [PERSON], тобто позивачу, слід оплатити 30700 грн. на розрахунковий рахунок підприємства до 28.02.2011 (з врахуванням витрат на попередню оцінку та переоформлення). Позивач оплатив вказані кошти в касу підприємства. Тобто, провів оплату і витрат, повязаних з переоформленням гаража. Вказані обставини підтверджуються копіями: рішення 3-ї сесії 5 скликання Овруцької міської ради від 13.01.2011 №16 «Про затвердження переліку обєктів комунальної власності територіальної громади міста, що підлягають приватизації шляхом викупу та за конкурсом у 2011 році», протоколу засідання комісії КП «Комунальник» Овруцької міської ради Житомирської області по продажу майна від 11.02.2011, квитанцій (а.с.17, 18) та довідки КП «Комунальник» Овруцької міської ради Житомирської області від 28.10.2016 №289. Копії свідоцтва про право власності на нерухоме майно серії СТА №088794 від 09.10.2015, витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 09.10.2015 та витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку від 03.12.2015 підтверджують право власності комунального підприємства «Комунальник» Овруцької міської ради Житомирської області на нежитлове приміщення по вул. гетьмана Виговського (Леніна), 34/4, загальною площею 36,8 кв.м, та право постійного користування земельною ділянкою площею 0, 0059, що розташована за адресою м. Овруч вул. Леніна, 34/3. З копії витягу із рішення виконавчого комітету Овруцької міської ради Житомирської області від 18.06.2015 №82 «Про встановлення та зміну адрес» вбачається, що номер 34/3 по вул. Леніна в м. Овручі встановлено частині складських приміщень площею 32, 2 кв. м.. Відповідно, спірне приміщення розташоване не на даній земельній ділянці. Аналізуючи надані документи, суд не вбачає перешкод сторонам для оформлення договору купівлі-продажу, його нотаріального посвідчення, у встановленому законом порядку. Дану обставину не заперечувала і представник відповідача, зазначивши, що вони не проти нотаріального оформлення договору. Однак, не провели його до даного часу по причині неточностей в деяких документах, на що вказував нотаріус. За таких обставин, суд приходить до висновку про відсутність правових підстав для визнання договору дійсним та відповідно для задоволення позову. Позивачем сплачено судовий збір в сумі 1102 грн. 40 коп. в доход держави.

Outcome: dismissed