Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-16 00:00:00

позивач звернувся до суду з позовом до відповідачів про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги. Свої вимоги мотивував тим, що відповідачі є співвласниками спірної квартири та не виконують зобов'язання по оплаті за житлово-комунальні послуги, внаслідок чого утворилася заборгованість у розмірі 4 479,29 грн. Просить стягнути солідарно з відповідачів на їх користь суму заборгованості за житлово-комунальні послуги у розмірі 4 479,29 та судовий збір у розмірі 243,60 грн. Представник позивача підтримала позовні вимоги. Пояснила, що заборгованість утворилася з 01 січня 1996 року по 01 січня 2014 року у сумі 4479 грн. 29 коп. Останні три роки відповідачі сплачують щомісячно житлово-комунальні послуги в повному обсязі. Вважає, що заява відповідачів про застосування строку позовної давності не підлягає задоволенню, оскільки відповідачі в деяких місяцях сплачували за 2 місяці, чим признавали борг поза межами цього строку. Так, у січні 2012 року сплачено 945 грн. 08 коп., тобто за грудень 2011 року та січень 2012 року; у листопаді 2011 року сплачено 958 грн.52 коп., у березні 2013 року сплачено 945 грн.08 коп. Відповідач [PERSON] позов не визнав. Пояснив, що з 1996 рік по 2003 рік заборгованість за житлово-комунальні послуги була. З 2003 року оплачували щомісячно по виставленим рахункам. Якщо в неповному обсязі оплачено, то в наступний період доплачували. Тому з 2003 року заборгованості за житлово-комунальні послуги немає. Просив застосувати строки позовної давності. Відповідач [PERSON] позов не визнала. Підтримала пояснення [PERSON] Додатково пояснила, що у листопаді 2011 року сплачено 958 грн.52 коп.: 21 листопада за жовтень у сумі 485,98 грн. , 28 грудня - за листопад у сумі 472,54 грн.; у січні 2012 року сплачено 945 грн.08 коп., тобто 19 січня - за грудень 2011 року та 21 лютого - за січень 2012 року;у березні 2013 року сплачено 945 грн.08 коп.: 05 березня за січень 2013 року у сумі 472 грн. 50 коп. та 11 березня - за лютий 2013 року у сумі 472 грн.54 коп. Просила застосувати строки позовної давності. Відповідач [PERSON] позов не визнала. Підтримала пояснення відповідачів [PERSON], [PERSON] Просила застосувати строки позовної давності. Дослідивши матеріали цивільної справи, надані сторонами докази, суд установив наступні фактичні обставини. Згідно свідоцтва про право власності на квартиру, виданого органом приватизації житла Дніпровської районної у м.Києві Державної адміністрації від 11 липня 2008 року відповідачі є власниками квартири [ADDRESS] в рівних частинах (а.с. 8). Згідно довідки Ф-3, виданої ЖРЕО № 412 від 02 лютого 2015 року, в спірній квартирі зареєстровані відповідачі та [PERSON], [INFO] (а.с.7). Згідно розрахунку заборгованість відповідачів по сплаті квартплати та плати за житлово-комунальні послуги за період з 01 січня 1996 року по 01 січня 2014 року становить 4 479,29 грн. (а.с. 13-18, 105-110). Дослідивши добуті докази, суд дійшов такого висновку. За змістом ст.ст. 319, 322 ЦК України власність зобов'язує. Власник зобов'язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст.ст. 66, 67, 162 ЖК України за користування житловим приміщенням, що належить громадянинові на праві приватної власності, сплачується плата за утримання будинку, прибудинкової території та плата за спожиті комунальні послуги. Статею 13 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" залежно від функціонального призначення житлово-комунальні послуги поділяються на: 1) комунальні послуги (централізоване постачання холодної та гарячої води, водовідведення, газо- та електропостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо); 2) послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій (прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, санітарно-технічне обслуговування, обслуговування внутрішньобудинкових мереж, утримання ліфтів, освітлення місць загального користування, поточний ремонт, вивезення побутових відходів тощо); 3) послуги з управління будинком, спорудою або групою будинків (балансоутримання, укладання договорів на виконання послуг, контроль виконання умов договору тощо); 4) послуги з ремонту приміщень, будинків, споруд (заміна та підсилення елементів конструкцій та мереж, їх реконструкція, відновлення несучої спроможності несучих елементів конструкцій тощо). Згідно ст.ст. 19, 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах. Споживач зобов'язаний: 1) укласти договір на надання житлово-комунальних послуг, підготовлений виконавцем на основі типового договору; 5) оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Такі ж вимоги зазначені і в п. 7 «Правил користування приміщеннями житлових будинків», затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 45 від 24.01.2006 року, згідно яких власник та наймач (орендар) квартири зобов'язаний: укласти договір на надання житлово-комунальних послуг, підготовлений виконавцем відповідно до типового договору; оплачувати надані житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом; дотримуватися вимог нормативно-правових актів у сфері житлово-комунальних послуг, пожежної і газової безпеки, санітарних норм і правил. Відповідно до положень ст. 32 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», плата за житлово-комунальні послуги нараховується щомісячно відповідно до умов договору в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. Статтями 525, 526 ЦК України встановлено, що зобов'язання повинні виконуватись належним чином і у встановлений строк згідно з вказівками закону та договору. Статтею 610 Цивільного кодексу України визначено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Судом встановлено і відповідачами не спростовано, що позивач надавав йому послуги, а відповідачі їх приймали, проте не в повному обсязі вносили за них плату - утворилась заборгованість за житлово-комунальні послуги за період з 01 січня 1996 року по 01 січня 2014 року у сумі 4479 грн.29 коп. Одночасно судом встановлено, що розрахунок позовних вимог зроблений без урахування строку позовної давності. Відповідно до ст.257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Відповідно до ч.ч.3, 4 ст.267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення, сплив позовної давності є підставою для відмови у позові. Відповідачі звернулися із заявою про застосування наслідків спливу строків позовної давності. Частинами першою, п'ятою статті 261 ЦК України встановлено, що перебіг починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права. За зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. Позовна давність відповідно до частини першої статті 260 ЦК України обчислюється за загальними правилами визначення строків, встановленими статтями 253-255 цього Кодексу. Частиною другою статті 264 ЦК України визначено, що позовна давність переривається у разі пред'явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач. Судовий наказ відповідно до частини першої статті 95 ЦПК України є особливою формою судового рішення про стягнення з боржника грошових коштів або витребування майна за заявою особи, якій належить право такої вимоги. Ураховуючи те, що судовий захист права кредитора на стягнення грошових коштів може бути реалізовано як у позовному провадженні, так і шляхом видачі судового наказу як особливої форми судового рішення, подання кредитором заяви про видачу судового наказу в порядку, передбаченому розділом ІІ ЦПК України, перериває перебіг строку позовної давності. Відповідно до правової позиції, висловленої Верховним Судом України у постанові № 6-214цс14 від 21 січня 2015 року, яка є обов'язковою до застосування в силу ст. 360-7 ЦПК України, враховуючи те, що судовий захист права кредитора на стягнення грошових коштів може бути реалізовано як у позовному провадженні, так і шляхом видачі судового наказу як особливої форми судового рішення, подання кредитором заяви про видачу судового наказу в порядку, передбаченому розділом ІІ ЦПК України, перериває перебіг строку позовної давності. Судом встановлено, що 10 березня 2015 року позивач звернувся до суду із заявою про видачу судового наказу, 13 березня 2015 року Дніпровським районним судом м. Києва за заявою КПпоУЖГ Дніпровського району м. Києва видано судовий наказ про солідарне стягнення з [PERSON], [PERSON], [PERSON] заборгованості за квартплату та плату за комунальні послуги в сумі 4479,29 грн. та судовий збір у розмірі 121,80 грн., 21 травня 2015 року ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва скасовано судовий наказ (а.с.120-123). Позивачем пред»явлено вимоги про стягнення боргу за житлово-комунальні послуги за період з 01 січня 1996 року по 01 січня 2014 року у сумі 4479 грн.29 коп. Після скасування судового наказу позивач в трирічний строк звернувся до суду з позовом про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги, тому мав право стягнути заборгованість до переривання строку позовної давності за період з 10 березня 2012 року по 10 березня 2015 року. До матеріалів справи долучені копії квитанцій про сплату за житлово-комунальні та інші послуги за період з січня 2011 року по січень 2014 року, які підтверджують відсутність заборгованості за період з 10 березня 2012 року по 01 січня 2014 року (а.с.83-100). З урахуванням викладеного, у задоволенні позовних вимог Комунального підприємства по утриманню житлового господарства Дніпровського району м. Києва до [PERSON], [PERSON], [PERSON] про стягнення боргу за житлово-комунальні послуги за період з 01 січня 1996 року по 10 березня 2012 року слід відмовити за пропуском строку позовної давності, а за період з 11 березня 2012 року по 01 січня 2014 року - за недоведеністю наявності заборгованості .

Outcome: dismissed