Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-26 00:00:00

07.04.2016 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] та [PERSON] в якому просить зменшити розмір аліментів, що стягуються з нього на користь [PERSON] за рішенням Олевського районного суду Житомирської області від 07.08.2012 року на утримання дочки [PERSON], [INFO], з 1/4 частки до 1/6 частки з всіх видів його заробітку та зменшити розмір аліментів, що стягуються з нього на користь [PERSON] за рішенням Олевського районного суду Житомирської області від 10.03.2016 року на утримання сина [PERSON], [INFO] з 1/4 частки до 1/6 частки з всіх видів його заробітку. В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що загальний розмір аліментів, який стягується з нього на користь відповідачів становить половину його заробітної плати, що ставить його у скрутне матеріальне становище, так як дохід позивача не дуже великий, крім того він проживає без прописки зі своїми батьками, які мають похилий вік та перебувають на його утриманні, постійно хворіють та потребують лікування. Позивач надав до суду письмову заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить їх задовольнити. Відповідачка [PERSON] надала до суду письмову заяву про розгляд справи у її відсутність та заперечення на позовну заяву, з яких слідує, що остання позовні вимоги не визнає просить в їх задоволені відмовити, оскільки позивачем не надано жодних доказів на обґрунтування позовних вимог, так як батьки позивача не є людьми похилого віку, отримують пенсійне забезпечення та мати останнього на даний час працює в Білокоровицькій ЗОШ№1. Відповідачка самостійно виховує дочку, яка з кожним роком потребує додаткових витрат, працює вчителем в Білокоровицькій ЗОШ№1 та отримує невелику заробітну плату, якої не вистачає на повноцінне забезпечення дитини, тому зменшення розміру аліментів буде порушувати права та законні інтереси малолітньої дитини. Відповідачка [PERSON] також надала до суду письмову заяву про розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги не визнає та проти позову заперечує, оскільки їх задоволення порушуватиме інтереси неповнолітньої дитини. Крім того, надала до суду довідку відділу державної виконавчої служби Олевського РУЮ про не отримання аліментів, два консультативних висновки спеціаліста на хворобу дитини та дві виписки з лікарні на хвору дитину. Так відповідно до ч.2 ст.158 ЦПК України, з якої слідує, що особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. Відповідно до ч.2 ст.197 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. А тому, суд розглядає зазначену цивільну справу та приймає відповідне рішення у відсутності сторін на підставі тих доказів, які є у матеріалах справи. Судом установлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Матеріалами справи встановлено, що рішенням Олевського районного суду Житомирської області від 07.08.2012 року стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання неповнолітньої дитини дочки [PERSON] [INFO] в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу) відповідача до досягнення повноліття дитини, тобто до 13.09.2028 року, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно. Рішенням Олевського районного суду Житомирської області від 10.03.2016 року стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання неповнолітньої дитини сина [PERSON], [INFO] в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу) відповідача, але не менше ніж 30 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, встановленого Законом України «Про державний бюджет України» щомісячно, до досягнення повноліття дитиною, тобто до 09.06.2033 року. Згідно ст. 180 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягненню нею повноліття. Частина перша статті 192 СК України передбачає, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Згідно з п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року N 3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв'язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров'я когось із них. Обґрунтовуючи в позовній заяві вимогу про зменшення розміру аліментів, [PERSON] посилався на те, що загальний розмір аліментів, який стягується з нього на користь відповідачів становить половину його заробітної плати, що ставить його у крутне матеріальне становище, так як дохід його не дуже великий, крім того він проживає без прописки зі своїми батьками, які мають похилий вік та перебувають на його утриманні, постійно хворіють та потребують лікування. Аналіз статті 192 Сімейного кодексу свідчить про те, що за позовом платника аліментів суд може зменшити їх розмір лише за наявності поважних причин, а саме: зміни його матеріального чи сімейного стану; погіршення його здоров'я та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Даний перелік обставин, які можуть слугувати підставою для зменшення розміру аліментів є вичерпним і розширеному тлумаченню не підлягає. Обов'язок доказування наявності наведених обставин покладається на позивача. Згідно ч. 3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановленого цим Кодексом. Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. В порушення вищенаведеної норми Закону, позивачем не надано суду належних та допустимих доказів про те, що він дійсно перебуває у скрутному становищі та проживає разом з похилими батьками, які перебувають на його утриманні, оскільки згідно довідки Білокоровицької сільської ради №2061 від 05.04.2016 року (а.с.11), слідує, що [PERSON] дійсно проживає в [INFO] без реєстрації, однак інформації щодо проживання батьків з останнім у вказаній довідці не зазначено та не вказано, що батьки дійсно перебувають на його утриманні. Відповідно довідки ДП «Білокоровицьке лісове господарство» №104 від 05.04.2016 року вбачається, що позивач працює на державному підприємстві, отримує щомісячну заробітну плату та має регулярний дохід, а тому є здоровим та працездатним, має достатні доходи, що підтверджується розрахунком заробітної плати за жовтень 2015 року по березень 2016 року, для того аби відповідно до чинного законодавства України утримувати своїх неповнолітніх дітей. Згідно Закону України «Про Державний бюджет України на 2016 рік» прожитковий мінімум для дітей віком до 6 років: з 1 січня 2016 року - 1167 гривень, з 1 травня - 1228 гривень, з 1 грудня - 1313 гривень. А відповідно до ч. 4 ст. 182 СК України мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Зменшення розміру аліментів до 1/6 частини від всіх видів заробітку (доходу) щомісяця значно погіршить матеріальне забезпечення неповнолітніх дітей та унеможливить забезпечення їх належного рівня життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дітей. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідачка [PERSON] надала до суду довідку з місця роботи про її доходи, які є значно меншими за позивача, що слідує з довідки відділу освіти Олевської РДА Житомирської області №896 від 22.04.2016 року, тому зменшення розміру аліментів не вистачатимуть на повноцінне забезпечення дитини. Крім того, відповідачка [PERSON] надала до суду консультативні висновки про хворобу малолітньої дитини та виписки з лікарні на хвору дитину, з яких слідує, що дитина постійно хворіє та потребує матеріального забезпечення, а також з довідки відділу державної виконавчої служби Олевського РУЮ від 27.04.2016 року №03-22/32/1805 вбачається, що позивач взагалі ухиляється від сплати аліментів на утримання малолітнього сина [PERSON], хоча має таку можливість, у звязку з чим порушує інтереси малолітньої дитини. Отже, доводи на які посилається позивач, не є перешкодою для стягнення аліментів у вищевказаному судом розмірі, а зміна розміру аліментів буде порушувати прав та законні інтереси малолітніх дітей. Таким чином, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об'єктивно наявні у справі докази, оцінив їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв'язок у сукупності, з'ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, з урахуванням того, що відповідно до ст.1 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичної особи, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову.

Outcome: dismissed