Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-20 00:00:00

У січні 2017 року позивач звернувся до суду з позовом до товариства з обмеженою відповідальністю "Папірус [PERSON]" про стягнення заборгованості по заробітній платі. В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на те, що з 01 жовтня 2016 року перебував у трудових відносинах з відповідачем, трудові обов'язки виконував належним чином. Позивач не отримував заробітну плату своєчасно та у повному розмірі. У зв'язку з цим 31 грудня 2016 року позивач був звільнений за власним бажанням, проте повний розрахунок у день звільнення не отримав. Тому, згідно уточнених позовних вимог, позивач просить ухвалити рішення, яким стягнути заборгованість по заробітній платі у розмірі 6675,19 грн. У судове засідання позивач не зявився, надав заяву, згідно якої позовні вимоги підтримує та просить суд про розгляд справи за його відсутності. Представник відповідача у судове засідання не зявився, про час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином, причини неявки суду не повідомив, заяву про розгляд справи за його відсутності не надавав. З урахуванням положень ст. ст. 169, 224 ЦПК України та думки позивача суд ухвалив провести заочний розгляд справи. Вивчивши матеріали справи та оцінивши їх у сукупності, повно та всебічно зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, обєктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд прийшов до висновку, що вимоги позивача підлягають задоволенню виходячи з наступного. Судом встановлено, що наказом №23-к від 30.09.2016 р. позивача прийнято на водія автотранспортних засобі пожежних. Наказом №20-к від 30.12.2016р. позивача звільнено за власним бажанням за п.3 ст.38 КЗпП України /а.с.7/. Згідно довідки відповідача, заборгованість по заробітній платі позивача станом на 11 січня 2017 року становить 6675,19 грн. /а.с.8/ Відповідно до ст. 1 Закону України Про оплату праці заробітною платою є винагорода у грошовому виразі, яку за трудовим договором власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану роботу. У відповідності зі ст. 115 КЗпП України, заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором, але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів. Оскільки відповідачем у встановлені законом строки не виплачено заробітну плату позивачу, суд приходить до висновку наявність підстав для задоволення позовних вимог. Враховуючи, що справляння і сплата прибуткового податку з громадян є відповідно обов'язком роботодавця та працівника, суд визначає суму, що підлягає стягненню, без утримання цього податку й інших обов'язкових платежів, про що зазначає в резолютивній частині рішення. Як встановлено п.2 ч.1 ст.367 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішень у справах про присудження працівникові виплати заробітної плати, але не більше ніж за один місяць. На підставі ч. 3 ст. 88 ЦПК України, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Враховуючи, що позивач був звільнений від сплати судового збору за подання позовної заяви, з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір у сумі 640 грн.

Outcome: approved