Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-10 00:00:00

[PERSON] звернувся до Первомайського міськрайонного суду Харківської області з позовною заявою до [PERSON] про стягнення аліментів з повнолітнього сина на утримання непрацездатного батька. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що він є людиною похилого віку, має повні 59 років, і отримає маленьку пенсію інваліда другої групи довічно, якої недостатньо для забезпечення оплати комунальних послуг та утримання будинку. Інших доходів не має, тому, її матеріальне становище вкрай нужденне. Його повнолітній син [PERSON] є власником будинку: Харківська область,місто Первомайський, вул. Миру,буд.20. В ньому він не проживає, а живе та зареєстрований позивач. Матеріальну допомогу з його утримання син не надає. Відповідач працює в РФ та отримує постійний заробіток і має можливість надавати йому матеріальну допомогу. Тому, вважає, що у відповідності до ст. 202 СК України може ставити перед судом питання щодо стягнення з відповідача аліменти на його утримання в розмірі 1/4 частки всіх видів заробітку (доходу) до зміни матеріального та сімейного стану. 04.06.2018 року провадження у справі відкрито з призначенням підготовчого засідання на 18.06.2018 року, але воно відкладено на 06.08.2018 року через неявку сторін. 06.08.2018 року суддя перебував у відрядженні у м. Львові, тому підготовче засідання знову було відкладено з призначенням нової дати на 15.08.2018 року і у вказаний день закрито підготовче провадження з призначенням справи до розгляду по суті на 22.08.2018 року. 22.08.2018 року до суду не прибув позивач з невідомих для суду причин, тому, справу знову відкладено на 11.09.2018 року. В судовому засіданні позивач позов підтримав, просив його задовольнити, з підстав зазначених в позовній заяві. Крім того, зазначив, що відповідач не спілкується з ним через постійні сварки та конфлікти. У самого позивача є ще повнолітня дочка, яка має свою сім`ю і яка матеріальної допомоги йому не надає, але інколи приходить до нього приготувати їжу та прибратися в хаті. З дружиною вже давно розірвано шлюб. Представник відповідача в судовому засіданні заперечував проти задоволення позовних вимог та послався на те, що для задоволення позовів про стягнення аліментів на утримання батьків недостатньо їм бути непрацездатними, але й вони мають потребувати допомоги. Позивач отримує пенсію , як непрацездатний в сумі 1452,00 грн., що перевищує прожитковий мінімум для непрацездатних осіб, що станом на день розгляду справи становить з липня 2018 року 1435,00 грн. Позивач не довів того факту, що він сплачує комунальні послуги сам, бо на підтвердження цього останній не надав судові жодного доказу, а інших доводів чи підстав для стягнення аліментів позивач не заявляв. Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши та проаналізувавши письмові докази, встановив обставини та відповідні до них правовідносини. Зокрема встановлено та не оспорюється сторонами у справі: Позивач [PERSON], [INFO], пенсіонер по інвалідності і отримує пенсію як інвалід другої групи довічно в сумі 1452,00 грн. на місяць (а.с.9) . Він, є рідним батьком відповідача [PERSON], [INFO] (а.с.8). Позивач проживає і зареєстрований в будинку, який належить на праві власності відповідачу. Сам відповідач в ньому зареєстрований, але не проживає в ньому тривалий час. Крім сина-відповідача, позивач має ще повнолітню дочку [PERSON], [INFO], яка проживає окремо зі своєю сімєю та надає батькові допомогу у вигляді приготування їжі та прибирання в будинку. Дружини у позивача немає, оскільки з нею розірвано шлюб ще у 1994 році. Чи працює відповідач суду не відомо, зокрема встановлено з пояснень сторін, що наразі він тимчасово перебуває в РФ. Оскільки, зазначені обставини сторонами визнані та не оспорюються, суд відповідно до вимог ст. 82 ЦПК України вважає їх встановленими та такими, що не підлягають доказуванню. Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Рішення не може ґрунтуватися на припущеннях. Позивач зазначив, що є людиною похилого віку з поганим здоровям, але доказів того, що для лікування потрібні значні кошти, позивачем не надано. Крім того, це не є предметом доказування у цій справі, адже позивач обґрунтовує потребу у допомозі саме щодо витрат на комунальні послуги. Проте, доказів того, що саме він сплачує по комунальним рахункам суду не надано. Не виходячи за межі заявлених вимог, суд має зазначити, що саме відповідач є власником будинку, в якому проживає позивач, а відповідно до ст. 322 ЦК України власник зобов'язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Це означає, що позивач не повинен за свого сина нести тягар з утримання його майна. \~ Утримання батьків дітьми є відповідною компенсацією за утримання і турботу, надану батьками дитині. В нормальних умовах діти добровільно допомагають своїм непрацездатним батькам і турбуються про них. Неможливо змусити дорослих повнолітніх дітей любити і поважати своїх батьків. Любов, доброта, порядність, чесність є етичними поняттями, а не юридичними. Тим не менш, суд враховує, що однією з основних цілей регулювання сімейних відносин відповідно до ч. 2 ст. 1 Сімейного кодексу України є утвердження почуття обов'язку перед батьками. За змістом ст. 7 Сімейного кодексу України, сімейні відносини регулюються Сімейним кодексом України. Згідно статті 51 Конституції України, повнолітні діти зобов'язані піклуватися про своїх непрацездатних батьків. Відповідно до ст. 202 Сімейного кодексу України (далі - СК України) повнолітні дочка, син зобов'язані утримувати батьків, які є непрацездатними і потребують матеріальної допомоги. Непрацездатним вважається той з батьків, хто досяг загального пенсійного віку або є інвалідом I, II чи III групи. Необхідність матеріальної допомоги визначається в кожному конкретному випадку залежно від матеріального становища батьків. До уваги приймається отримання батьками пенсії, державних пільг, субсидій, наявність у батьків майна, що може приносити дохід, тощо. Статтею 201 СК України визначено обов'язкові умови та підстави покладення на дітей обов'язку утримувати своїх батьків: діти досягли вісімнадцяти років; батьки є непрацездатними за віком або за станом здоров'я; батьки потребують матеріальної допомоги; відсутні обставини для звільнення дітей від обов'язку утримувати своїх батьків. Таким чином, непрацездатним і таким, що потребують матеріальної допомоги батькам, надається право звернутися до суду за примусовим стягненням аліментів зі своїх дітей. Обов'язок виплачувати аліменти своїм батькам в судовому порядку може бути покладено тільки на повнолітніх дітей. При вирішенні питання про стягнення аліментів на утримання батьків слід враховувати, що вказане право батьків, якому кореспондує обов'язок повнолітніх дітей, виникає за наявності двох умов: непрацездатності батьків та наявності у них потреби у матеріальній допомозі і не залежить від майнового стану повнолітніх дочки, сина. Відповідно до пункту 21 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" № 3 від 15.05.2006 року, обов'язок повнолітніх дочки, сина утримувати своїх непрацездатних батьків, які потребують матеріальної допомоги (ст. 202 СК), не є абсолютним. Як встановлено у судовому засіданні допомога позивачеві необхідна лише з оплати комунальних послуг, розмір яких у грошовому вигляді судові не доведено. Позивач на даний час проживає один, проте крім відповідача в нього є повнолітня дочка, яка його доглядає. Середньомісячний дохід позивача складається з пенсії по інвалідності, яка на день розгляду справи становить року 1452,00 грн. (а.с.9). Відповідно до статті 205 СК України суд визначає розмір аліментів на батьків у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) з урахуванням матеріального та сімейного стану сторін. При визначенні розміру аліментів та додаткових витрат суд бере до уваги можливість одержання утримання від інших дітей, до яких не пред'явлено позову про стягнення аліментів, дружини, чоловіка та своїх батьків. Тому, при вирішенні питання про стягнення аліментів, судом враховано той факт, що позивач є непрацездатним, оскільки є пенсіонером по інвалідності ІІ групи. Проте, вважає, що він не потребує матеріальної допомоги на своє утримання з боку відповідача, оскільки його місячний дохід перевищує прожитковий мінімум для непрацездатних осіб, що станом на день розгляду справи становить з липня 2018 року 1435,00 грн. Крім того, при визначенні розміру аліментів, судам необхідно враховувати наявність у відповідача інших зобов'язань, зокрема наявність у відповідача неповнолітніх дітей, які порівняно з позивачем не отримують пенсію, не потребує витрат зумовлених ростом (одяг, взуття) та розвитком (навчальні приладдя, заходи всебічного розвитку). Проте, стороною відповідача таких фактичних даних судові не надано. Враховуючи вищевикладене, встановлені обставини справи, матеріальний стан позивача та відповідача, суд приходить до висновку, що позов задоволенню не підлягає. Відповідно до ст.141 ЦПК України судові витрати слід залишити за державою.

Outcome: dismissed