Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-24 00:00:00

Позивач у серпні 2015 р. звернувся до суду з зазначеним позовом, посилаючись на те, що 14.03.1996 р. між сторонами був укладений кредитний договір за № 11-04-96, відповідно до умов якого відповідачу був наданий кредит в розмірі 1 960 000 000,00 карбованців на строк до 15.09.1997 р. з відсотковою ставкою 30 % річних. Позивачем вимоги договору виконані в повному обсязі, однак відповідачем договірні зобов'язання не виконані в результаті чого виникла значна заборгованість по кредиту, яка станом на 18.05.2015 р. становить 1 405 867 грн. 35 коп. та складається з заборгованості кредиту - 19 600,00 грн., пені за прострочення сплати кредиту - 1 264 788,00 грн., суми індексу інфляції за весь час прострочення сплати кредиту - 111 093,96 грн. та трьох відсотки річних за користування кредитом - 10 385,39 грн., яку позивач просить суд стягнути. У судовому засіданні представник позивача позов підтримав та просила його задовольнити в повному обсязі. Відповідач в судовому засіданні позов не визнав посилаючись на те, що ним в повному обсязі виконанні боргові зобов'язання по договору кредиту, проте, квитанції у нього не зберіглися, адже минуло майже двадцять років, крім того, Банк жодних претензій на протязі двадцяти років не висував, письмових вимог не направляв. Відповідач [PERSON] просив у позові відмовити, в тому числі, з підстав пропуску строку позовної давності звернення до суду з вказаним позовом. Суд, заслухавши пояснення представника позивача, відповідача та дослідивши матеріали справи, оригінал кредитного договору, наданого представником позивача, приходить до висновку, що у задоволенні позову необхідно відмовити з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що 14.03.1996 р. між сторонами був укладений кредитний договір про видачу довгострокової позики за № 11-04-96, відповідно до умов якого відповідачу був наданий кредит в розмірі 1 960 000 000,00 карбованців на строк до 15.09.1997 р. (а.с. 4). Відповідно до п. 1.2. Кредитного договору, процентна ставка по даному договору встановлюється на рівні звітної ставки НБУ та змінюється у відповідності до неї. В судовому засіданні встановлено, що позивач свої зобов'язання за кредитним договором виконав у повному обсязі, кредитні кошти видав відповідачу [PERSON] Встановлено, що з наданого позивачем розрахунку вбачається, що у відповідача [PERSON] виникла заборгованість, яка станом на 18.05.2015 р. становить 1 405 867 грн. 35 коп. та складається з заборгованості кредиту - 19 600,00 грн., пені за прострочення сплати кредиту - 1 264 788,00 грн., суми індексу інфляції за весь час прострочення сплати кредиту - 111 093,96 грн. та трьох відсотки річних за користування кредитом - 10 385,39 грн. (а.с. 5). Проте, враховуючи заперечення відповідача [PERSON], представником позивача не надано належного розрахунку кредитної заборгованості відповідача та відповідно до ст. 60 ЦПК України, не надано доказів наявності такої заборгованості, враховуючи час та термін укладеного кредитного договору (1996 р.). Відповідач [PERSON] в судовому засіданні зазначив, що жодної письмової претензії Банку на протязі дії договору та у трирічний період після закінчення дії цього договору, він не отримував, у зв'язку з чим суд не приймає до уваги надану представником позивача та єдину наявну письмову вимогу Банку, доказів направлення якої на адресу відповідача, позивачем не надано, яка датована 28.05.2015 р., тобто через дев'ятнадцять років після укладення кредитного договору. Представник позивача в судовому засіданні, на питання суду, зазначив, що відповідача [PERSON], як боржника виявила тимчасова адміністрація, яка наразі діє у Банку, при цьому, надати доказів наявності у відповідача кредитної заборгованості не має можливості, у зв'язку з відсутністю матеріалів кредитної справи. Також, представником позивача не надано доказів направлення на адресу відповідача [PERSON] після спливу строку дії кредитного договору у 1997 р., у разі наявності заборгованості та/або неналежного виконання умов кредитного договору, будь-якої письмової вимоги. Ухвалою суду від 08.12.2015 р., в порядку ст. 137 ЦПК України, ПАТ "Брокбізнесбанк" зобов'язано надати для огляду в судовому засіданні оригінал матеріалів кредитної справи за Кредитним договором про видачу довгострокової позики за № 11-04-96 від 14.03.1996 р., проте, вимога суду не виконана та проігнорована (а.с. 29). Тобто, в судовому засіданні достовірно не встановлено та представником позивача не доведено, наявність за відповідачем [PERSON] кредитної заборгованості. Згідно ч. 2 ст. 10 ЦПК України, сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Згідно ч. 2 ст. 57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ч. 1 ст. 58 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Також, суд відмовляючи у задоволенні позову виходив із того, що позивачем пропущений строк позовної давності звернення за даним позовом до суду, який відповдіач [PERSON] просив застосувати. Згідно ст. 256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Згідно ст. 257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки, а згідно із ч. 1 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Згідно ч.ч. 3, 4 ст. 267 ЦК України, позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленої до винесення ним рішення. Сплив давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Таким чином, враховуючи загальний строк позовної давності 3 роки, такий строк закінчився 15.09.2000 року, а позов пред'явлено до суду 28.08.2015 р., тобто через п'ятнадцять років, при цьому, представником позивача жодним чином не обґрунтовано пропуск строку звернення до суду з вказаним позовом. Враховуючи вищевикладене та дослідивши зібрані матеріали справи в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позивач всупереч ст. 60 ЦПК України, не довів в судовому засіданні свої позовні вимоги, а саме: наявність у відповідача кредитної заборгованості, не надав суду безперечних доказів в обґрунтування та підтвердження останніх, при цьому, позивачем пропущений строк позовної давності, а тому у задоволенні позову необхідно відмовити. На підставі вищевикладеного, відповідно ст. ст. 256, 257, 261, 267, 526, 530, 536, 553-554, 610-612, 614, 625, 1048-1050, 1054, 1057 ЦК України та

Outcome: dismissed