Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-23 00:00:00

Позивач заявленими вимогами просив суд ухвалити рішення про визнання виконавчого напису таким, який не підлягає виконанню, оскільки він суперечить чинному законодавству. Розгляд справи вирішено проводити за правилами спрощеного позовного провадження без проведення судового засідання та, відповідно без фіксації його перебігу і заперечень щодо такого порядку від учасників не надходило і судом не встановлено. Дослідив заявлені вимоги, судом встановлено наступні фактичні обставини справи і відповідно ним правовідносини. Позивач є громадянином України, має зареєстроване місце проживання на території Житомирського району Житомирської області, отримував код платника податків та при зверненні до суду сплатив судовий збір. 4 лютого 2015 року між позивачем та ПАТ "УКРСОЦБАНК" укладено договір про надання банківських послуг в тому числі встановлення кредитного ліміту розміром до 50 тисяч гривень. Правонаступником первісного кредитора позивача є відповідач у справі. 23 березня 2021 року приватним нотаріусом (третя особа у справі) видано виконавчий напис нотаріуса за яким вирішено стягнути з позивача заборгованість за кредитним договором в загальному розмірі 13 461, 44 гривень, яка складається із заборгованості за тілом кредиту в розмірі 3 618, 56 гривень, комісією в розмірі 456, 13 гривень, 4 573,38 гривень відсотки за користування кредитом та за вчинення напису 650 гривень. Дане рішення нотаріуса стало підставою для відкриття виконавчого провадження приватним виконавцем (інша третя особа у справі). Проаналізував фактичні обставини справи та норми законодавства, якими врегульовані дані правовідносини, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову з огляду на наступне. Суд вважає, що позивач у порядку та строки визначені процесуальним законом не довів протиправність вчинених дій щодо видачі виконавчого напису нотаріусом. Так само не було доведено наявність спору щодо нарахованої заборгованості. При цьому, суд зауважує, що позивач не спростовував наявність боргу. Проаналізовані та раніше згадувані матеріали, суд вважає, беззаперечно вказують на не доведення заявлених вимог та висловлених тверджень позивачем, оскільки з копій наданих суду та зазначених раніше документів встановити протиправність дій відповідача в межах заявлених вимог не представляється можливим. Інших доказів суду на дослідження не було. Суд наголошує, що дана справа розглядається в рамках цивільного судочинства. Положеннями процесуального закону, який регулює правила розгляду даних справ, визначено наступне. Так, розглядаючи цивільні справи суд керується принципом диспозитивності та змагальності, які визначають, що кожна сторона повинна самостійно подавати докази та доводити ті обставини на які посилається, в тому числі, шляхом подання доказів, заявлення клопотань і несе ризик настання наслідків пов`язаних із вчиненням або не вчиненням нею процесуальних дій. Доказування заявлених вимог не може перебирати на себе суд або інша сторона. Рішення суду не може ґрунтуватись на припущеннях (ст. 12, 13 та 81 ЦПК України). Суд не приймає до уваги визнання позову відповідачем, адже не додано перелік повноважень представника відповідача, зокрема щодо таких дій. Виконавчий напис, суд вважає, не можливо скасувати в частині, оскільки він або підлягає виконанню чи ні. Результати вирішення спору не дають підстав для подальшого розподілу судових витрат. Дані правовідносини врегульовані положеннями ст. 141 ЦПК України. На підставі вищевикладеного,

Outcome: dismissed