Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-02 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до ПАТ «ОТП Банк», яким просить: вважати відкликаною з 17 грудня 2012 р. її згоду на укладення договору про надання споживчого кредиту №2001863171 від 14.12.2012 р.; визнати розірваним з 17.12.2012 р. договір про надання споживчого кредиту №2001863171 від 14.12.2012 р., укладений нею з ПАТ «ОТП Банк»; визнати припиненими будь-які правовідносини між ПАТ «ОТП Банк» і нею, що виникли на підставі укладення між ними договору про надання споживчого кредиту №2001863171 від 14.12.2012 р. При цьому посилається на те, що 14 грудня 2012 р. між нею та ФОП [PERSON] був укладений договір СХ стосовно виготовлення вікон і в цей же день нею з ПАТ «ОТП Банк» було підписано договір про надання споживчого кредиту №2001863171. Підписавши зазначені договори, вона ще раз перевірила їх зміст,та виявила наступне. Договір СХ стосовно виготовлення вікон вона підписла з ФОП [PERSON], проте ознайомившись з п.1.1. договору про надання споживчого кредиту, вона виявила для себе те, що грошові кошти, які мають бути надані їй банком на умовах споживчого кредиту, будуть перераховані не ФОП [PERSON], а невідомій їй особі, з якою вона ніколи жодних договорів не підписувала-ФОП [PERSON] Вона, проаналізувавши зміст договорів, звернулася 17.12.2012 р. до банку з відповідною письмовою заявою про розірвання договору про надання споживчого кредиту, що була зареєстрована 17.12.2012 р. за вхідним №001-65/218. Проте, незважаючи на її відмову від укладення договору про надання споживчого кредиту, банк відмовляється визнати припиненими з 17.12.2012 р. будь-які правовідносини, що могли виникнути з факту укладення зазначеного договору, виклавши свою позицію в листах від 17.01.2013 р. та від 23.08.2013 р. Вона вважає, що банк по відношенню до неї діє неправомірно та порушує її цивільні права та інтереси шляхом невизнання раніше існуючих між ними правовідносин з договору про надання споживчого кредиту припиненими, враховуючи положення ч.6 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів», ч.1 ст. 651, ч.2 ст. 653 ЦК України, п.22.1 ст. 22 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів», Положення про організацію операційної діяльності в банках України, затвердженого постановою Національного банку України від 18.06.2003 р. №254. В судовому засіданні [PERSON] та її представники позов підтримали. Представник відповідача ПАТ «ОТП Банк» неодноразово в судові засідання не з'являвся, відповідач повідомлявся належним чином про час, місце слухання справи, тому суд, враховуючи думку учасників судового розгляду, матеріали та обставини справи, вважає за можливе вирішити спір без участі представника даного відповідача згідно ст. 169 ЦПК України. Представник третьої особи Фізичної особи-підприємця [PERSON] та притягнутого до участі в справі в якості третьої особи Фізичної особи-підприємця [PERSON] позов не визнав, мотивуючи тим, що умови договору СХ 1977, укладеного між [PERSON] та [PERSON] 14.12.2012 р. щодо виготовлення ПВХ конструкцій, який передбачав ціну замовлення в розмірі 5893 грн., які позивач сплатила в день укладення договору шляхом укладання кредитного договору з ПАТ «ОТП Банк», були виконані в повному обсязі в строки, визначені договором, про що [PERSON] була повідомлена. Банк перерахував кошти в якості оплати за виготовлення ПВХ конструкцій. Позивач повинна прийняти роботу і у разі виявлення недоліків заявити претензію, але будь-яких претензій [PERSON] не заявляла, однак відмовилась отримувати виготовлені за її індивідуальними розмірами віконні конструкції. Вимоги позивача є необгрунтованими і недоведеними. Позиція позивача не відповідає умовам укладеного між сторонами кредитного договору та суперечить положенням ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів», а отже право позивача з боку відповідача щодо незадоволення її заяви про відкликання згоди на оформлення кредитного договору не було порушено. В подальшому після оголошення перерви в судому засіданні представник третіх осіб у судові засідання перестав з'являтися, належним чином про час, місце слухання справи повідомлявся, тому суд, враховуючи думку учасників судового розгляду, матеріали та обставини справи, вважає за можливе вирішити спір без участі представника третіх осіб. Представник притягнутого до участі в справі в якості співвідповідача ТОВ «Росвен Інвест Україна» позов не визнав та пояснив у судовому засіданні, що 07.11.2013 р. між ТОВ «Росвен Інвест Україна» та ПАТ «ОТП Банк» було укладено договір факторингу №12/11/2013, відповідно до умов якого ПАТ «ОТП Банк» передає, а ТОВ «Росвен Інвест Україна» приймає право грошової вимоги, що належать ПАТ «ОТП Банк», і стає кредитором за кредитними договорами, укладеними між ПАТ «ОТП Банк» і боржниками в розмірі портфеля заборгованості. У зв'язку з цим ПАТ «ОТП Банк» 14.03.2014 р. передав, а ТОВ «Росвен Інвест Україна» прийняв реєстр боржників, де і була зазначена в якості боржника [PERSON] Тому, товариство діє, виходячи з отриманих від банку документів та невиконаних зобов'язань позичальника кредиту. В подальшому після оголошення перерви в судому засіданні представник співвідповідача в судові засідання перестав з'являтися, подав заяву про слухання справи без його участі, тому суд, враховуючи думку представника позивача, матеріали та обставини справи, вважає за можливе вирішити спір без участі представника даного співвідповідача. Представник притягнутого до участі в справі в якості співвідповідача ТОВ «ОТП Факторинг Україна» повторно в судове засідання не з'явився, співвідповідач повідомлявся належним чином про час, місце слухання справи, тому суд, враховуючи думку представника позивача, матеріали та обставини справи, вважає за можливе вирішити спір без участі представника даного співвідповідача згідно ст. 169 ЦПК України. Суд, вислухавши пояснення позивача, представників сторін, третіх осіб, з'ясувавши обставини справи, дослідивши письмові докази по справі, прийшов до висновку, що позов не підлягає задоволенню з слідуючих підстав. Судом встановлено, що14.12.2012 року між [PERSON] і Фізичною особою-підприємцем [PERSON] був укладений договір № СХ-1977 на виготовлення ПВХ конструкцій про те, що Замовник доручає, а Виконавець бере на себе зобов»язання по виготовленню та доставці ПВХ конструкцій, а замовник зобов»язується оплатити та прийняти виготовлені Вироби та роботу відповідно до умов Договору , вартість яких складає 5893 грн. Після виконання пункту 3.1. Договору (оплата вартості Виробів), Виконавець зобов»язується виготовити і доставити Замовнику виготовлені Вироби в термін 40 робочих днів. 14.12.2012 року, в день укладення між ФОП [PERSON] і [PERSON] договору стосовно виготовлення ПВХ конструкцій, між [PERSON] і ПАТ «ОТП Банк» було підписано договір про надання споживчого кредиту №2001863171, згідно якого банк зобов'язався надати [PERSON] споживчий кредит у розмірі 5893 грн. 27 коп. а позичальник зобов'язується повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом, інші платежі, згідно із даним договором та Додатком №1 до нього «Графік платежів», а також виконувати інші умови договору (п.1.2.1.). З метою контролю за цільовим використанням кредиту банк перераховує, визначені в п.1.1. цього договору суми кредиту на користь продавця (Фізична особа-підприємець [PERSON]) в рахунок оплати товару та послуг (п.1.2.2.) (т.1.а.с.3-6, 105, 109-111, 209-211, т.2.а.с.2-7). Станом на даний час Акт прийому-передачі ПВХ конструкцій між [PERSON] і ФОП [PERSON] не підписано, вказані Вироби позивачу не поставлено. Позовні вимоги [PERSON] обґрунтовує абзацом 1 ч.6 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» щодо права на відкликання протягом 14 календарних днів своєї згоди на укладення договору про надання споживчого кредиту без пояснення причин, ч.1 ст. 651, ч.2 ст.653 ЦК України щодо припинення зобов'язань у разі розірвання договору. Достовірно встановлено, що ФОП [PERSON], уклавши з позивачем 14.12.2012 року договір СХ по виготовленню та доставці ПВХ конструкцій, рахунок-фактуру на вартість Товару з зазначенням Підприємства, платіжних реквізитів, назви банку, який здійснює банківські операції, позивачу не надав, у договорі про надання споживчого кредиту значиться не він, а вказується продавцем ФОП [PERSON] Згідно ст.1 Закону України "Про захист прав споживачів" договір-усний чи письмовий правочин між споживачем і продавцем (виконавцем) про якість, терміни, ціну та інші умови, за яких реалізується продукція. Підтвердження вчинення усного правочину оформляється квитанцією, товарним чи касовим чеком, квитком, талоном або іншими документами. Згідно ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботи, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Згідно п.2 ст.11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав і обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини. Згідно ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та у встановлений строк. Згідно ч.1 ст. 1045 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених кредитним договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Відповідно до ч. 3 ст. 10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, надавши докази відповідно до вимог ст.ст. 57-60 ЦПК України. Частина 1 ст. 58 ЦПК України визначає, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Будь-яких доказів, які б підлягали оцінці у відповідності до ст. 212 ЦПК України того, що умови оспорюваного договору щодо виготовлення ПВХ конструкцій виконуються ФОП [PERSON] і вказаній особі перераховувались кредитні кошти, суду не надано. Вказані обставини мають істотне значення по предмету спору та виконання зобов'язань між сторонами по справі. Постановою Пленуму Верховного Суду України за № 5 від 12.06.2009 року «Про застосування нормцивільного процесуального законодавства, що регулюють провадження у справі до судового розгляду» роз»яснено, що оскільки підставою позову є фактичні обставини, що наведені у заяві, то зазначення позивачем конкретної правової норми на обґрунтування позову не є визначальним при вирішенні судом питання про те, яким законом слід керуватися при вирішенні спору. Згідно з ч. 1 ст. 214 ЦПК України, саме під час ухвалення рішення суд вирішує, які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин та яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин. Договір СХ на виготовлення та доставку ПВХ конструкцій не оспорюється. У відповідності до статей 205-210, 640 ЦК України необхідно правильно визначати момент вчинення правочину. Не є укладеними правочини (договори), у яких відсутні встановлені законодавством умови, необхідні для їх укладення (відсутня згода за всіма істотними умовами договору; не отримано акцепт стороною, що направила оферту; не передано майно, якщо відповідно до законодавства для вчинення правочину потрібна його передача тощо). Згідно із статтями 210 та 640 ЦК не є вчиненим також правочин у разі нездійснення його державної реєстрації, якщо правочин підлягає такій реєстрації. Відповідно до п.п. 3.1.7. договору про надання споживчого кредиту №2001863171 між ПАТ «ОТП Банк» та [PERSON] цей Договір набуває чинності з моменту його підписання сторонами (дата Договору) та всіх додатків до нього і діє до виконання сторонами взятих на себе зобов'язань по цьому договору в повному обсязі. Відповідно до п.1.3.1 вищевказаного договору датою надання кредиту позичальнику є 14 грудня 2012 року. Згідно ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, що яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Згідно ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства та має бути спрямований на реальне настання правових наслідків. Згідно абз.2 ч.1 ст. 1046 ЦК України договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно ст. 1051 ЦК України позичальник має право оспорити договір позики на тій підставі, що грошові кошти або речі насправді не були одержані ним від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором. Суду так і не представлено з боку відповідача ПАТ «ОТП Банк» даних про перерахування банком кредитних коштів як споживчий кредит на оплату виконання умов договору на виготовлення та доставку ПВХ конструкцій, укладеного між ФОП [PERSON] і [PERSON], саме ФОП [PERSON] чи ФОП [PERSON], яка не є стороною даних договорів. З наданої з боку відповідача ПАТ «ОТП Банк» копії платіжного доручення №2900457254 від 18.12.2012 р. про перерахування кредитних коштів на виконання доручення клієнта продавцю товарів у розмірі 102002, 53 грн., отримувач ФОП [PERSON], не вбачається, що таке перерахування стосувалось кредитних коштів, які повинні були надаватись [PERSON], й призначення платежу вказане: розрахунки згідно реєстру від 17.12.2012 р. за договором №ПК-Т-12680 від 16.11.2012 р. З цього платіжного документа невідомо, що це за реєстр від 17.12.2012 р. та чого стосувався договір від 16.11.2012р., бо в порівняльному аналізі це платіжне доручення і вказані у ньому реєстр та договір ніяким чином не співвідносяться з договором про надання споживчого кредиту №2001863171, стороною якого є [PERSON] (т.1.а.с.160). Інші копії документів, надані представником третіх осіб щодо підтвердження перерахування банком кредитних коштів у повному обсязі на виконання умов договору про надання споживчого кредиту, а саме, платіжного доручення №64 від 15.12.2012 р., суд не приймає як належний доказ у підтвердження даного факту, бо платником є підприємець [PERSON], отримувач ТОВ Престиж Групп, сума 2341, 98 грн., що не співвідноситься з розміром грошових коштів у договорі про надання споживчого кредиту, вказується товариство, яке не фігурує у договорах [PERSON] з ПАТ «ОТП Банк» та ФОП [PERSON] Надана представником третіх осіб копія реєстру взаєморозрахунків (оплата за товар) також не може вважатися належним доказом, бо не свідчить про проведення перерахування кредитних коштів банком, а лише констатує факт наявності в природі договору про надання споживчого кредиту з участю [PERSON] для виготовлення вікон (т.1.а.с. 80, 81, 112). У зв'язку з тим, що до подання [PERSON] 17.12.2012 р. про розірвання договору про надання споживчого кредиту від 14.12.2012 р. №2001863171 кредитні грошові кошти відповідачем ПАТ «ОТП Банк» не були надані [PERSON] та не перераховані по призначенню виконавцю, то цей договір не є укладеним. Враховуючи ту обставину, що не має підтверджень про перерахування банком кредитних коштів ФОП [PERSON] або ФОП [PERSON], яка не є стороною договору СХ від 14.12.2012 р., укладеного між позивачем та ФОП [PERSON], на виконання якого [PERSON] й мала намір отримати кредит з метою оплати Товару, ФОП [PERSON] не є стороною і в договорі про надання споживчого кредиту, правові підстави вважати укладеним договір про надання споживчого кредиту №20001863171 від 14.12.2012 року між [PERSON] та ПАТ «ОТП Банк», відсутні. З боку відповідачів або третіх осіб не надано будь-яких доказів про наявність договірних відносин між ФОП [PERSON], яка зазначена як продавець у договорі про надання споживчого кредиту, з ПАТ «ОТП Банк», ФОП [PERSON] (договори співробітництва тощо). Представник третіх осіб у ході розгляду справи представив копію довіреності ФОП [PERSON] на ім'я [PERSON] представляти її інтереси, однак довіреність стосується фізичної особи [PERSON], а не Фізичної особи-підприємця [PERSON] (т.1.а.с.55). Слід відмітити, що при укладенні договору факторингу №12/11/2013 від 07.11.2013 р. між ПАТ «ОТП Банк» та ТОВ «Росвен Інвест Україна» від банка товариству при передачі пакету документів по заборгованості по кредитному договору не передавались документи у підтвердження перерахування кредитних коштів у розмірі 5893 грн., що стосується [PERSON], як це вбачається з письмових доказів, наданих в судовому засіданні представником співвідповідача ТОВ «РОсвен Інвест Україна» (т.2.а.с.1-33). Тому, коли не має законних підстав вважати реально укладеним договір про надання споживчого кредиту, то не потрібно в судовому порядку додатково визнавати розірваним вказаний договір та припиненими будь-які зобов'язання між [PERSON] та ПАТ «ОТП Банк», про що заявлені позовні вимоги. Не може бути задоволена позовна вимога про те, що вважати відкликаною з 17.12.2012 р. згоду [PERSON] на укладення договору про надання споживчого кредиту від 14.12.2012 р. з ПАТ «ОТП Банк», бо відповідно до абз.1 ч.6 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» споживач має право протягом 14 календарних днів відкликати свою згоду на укладення договору про надання споживчого кредиту без пояснень причин, між тим [PERSON] подавала заяву 17.12.2012 р. про розірвання договору про надання споживчого кредиту, а не про відкликання своєї згоди на укладення цього договору, що є нерівнозначними правовими категоріями, і несуть у себе різний правовий зміст (т.1.а.с.7). Згідно ст. 88 ЦПК України витрати по справі, понесені судом, слід компенсувати за рахунок держави, бо позивач при подачі позову до суду була по закону звільнена від сплати судовго збору. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed