Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-18 00:00:00

05.09.2019 р. [PERSON] звернулась до суду з вказаною заявою, в якій просить видати обмежувальний припис строком на шість місяців, та заборонити [PERSON] перебувати з нею, як з постраждалою особою, в місці спільного проживання (перебування); заборонити [PERSON] наближатися на відстань ближче 100 метрів до місця проживання (перебування), роботи, інших місць частого відвідування постраждалою особою [PERSON] ; заборонити [PERSON] особисто і через третіх осіб вести листування, телефонні переговори з постраждалою особою або контактувати з нею через інші засоби зв`язку; зобов`язати [PERSON] пройти програму для кривдників та постраждалих осіб. В обгрунтовання заяви зазначила, що з 16.01.2009 р. вона перебувала у зареєстрованому шлюбу з [PERSON] 30.10.2015 року Шевченківським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Запорізького міського управління юстиції шлюб розірвано. Під час шлюбу та після його розірвання [PERSON] систематично вчиняє відносно неї дії насильницького характеру: застосовує фізичну силу, ображає, переслідує та залякує, псує майно шляхом пошкодження дверей та вікон. Дії [PERSON] призвели до суттєвого погіршення її психо-емоційного стану, оскільки вона постійно знаходиться в стресовому стані, переживає за своє життя та життя своєї родини, вважає, що в подальшому дії кривдника призведуть до фатальних насідків. На теперішній час в провадженні Шевченківського районного суду м. Запоріжжя перебуває кримінальне провадження № 336/6991/18 за обвинуваченням [PERSON] у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України. З приводу психологічного насильства, вчиненого відносно неї [PERSON] , вона була вимушена звернутися до Об`єднання психологів та психоаналітиків «Взаємодія». Висновком ОПП «Взаємодія» № 188 від 02.09.2019 встановлено, що у розумінні Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» [PERSON] характеризується як кривдник. Внаслідок насильницьких дій, вчинених [PERSON] , у неї спостерігаються зміни в емоційному стані, індивідуально-психологічних проявах, які перешкоджають активному соціальному функціонуванню її як особистості. Заявниця вважає, що кривдник може продовжити вчиняти над нею насильство, а тому є необхідність у видачі судом обмежувального припису. Заяву було призначено до судового розгляду на 06.09.2019 р. та відкладено на 11.09.2019 р. у зв`язку з перебуванням судді у відрядженні 09.09.2019 р. та 10.09.2019 р. 11.09.2019 р. розгляд заяви відкладено на 13.09.2019 р. у зв`язку з перебуванням судді в нарадчій кімнаті у кримінальному провадженні 11.09.2019 р. та 12.09.2019 р. 13.09.2019 р. розгляд справи відкладено на 17.09.2019 р. за клопотанням представників зацікавленої особи. 17.09.2019 р. у судовому засіданні оголошено перерву до 19.09.2019 р. у зв`язку з технічною неможливістю відтворення наданого учасником процесу відеозапису. В судовому засіданні заявник та її представник підтримали заяву, просили її задовольнити. Заінтересована особа та його представник просили відмовити в задоволенні заяви [PERSON] через її недоведеність. Заслухавши пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи, оглянувши відеозапис, суд дійшов до висновку, що заява не підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Принцип захисту судом порушеного права особи будується при встановленні порушення такого права. Так, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Правом звернення до суду за захистом наділена особа, права якої порушені, невизнані або оспорені. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Судом встановлено, що з 16.01.2009 р. сторони перебували у шлюбі, який було розірвано 30.10.2017 р. З наданих [PERSON] письмових документів судом встановлено, що в провадженні Шевченківського ВП Дніпровського ВП ГУНП в Запорізькій області перебуває кримінальне провадження № 12017080080004477 від 24.11.2017 р. за ч. 1 ст. 125 КК України щодо нанесення [PERSON] тілесних ушкоджень невстановленою особою за адресою: [ADDRESS] (а.с.12). В провадженні Кирилівського ВП Мелітопольского ВП ГУНП в Запорізькій області перебуває кримінальне провадження № 12018081140000079 від 09.05.20118 р. за ч. 3 ст. 185 КК України за заявою [PERSON] про те, що в період часу з 20.10.2017 року до 28.04.2018 року, знаходячись за адресою: [ADDRESS] , [PERSON] проник до її будинку та викрав майно на загальну суму 29 795 грн. (а.с.13). В провадженні Шевченківського районного суду м.Запоріжжя перебуває кримінальне провадження № 336/6991/18 за обвинуваченням [PERSON] у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України, потерпілою у даному кримінальному провадженні є [PERSON] , що не заперечувалось сторонами. З відповіді Запорізької місцевої прокуратури № 1 від 03.03.2018 року за вих. № 131-980-18 встановлено, що заявою [PERSON] до ЄРДР внесені відомості за фактом погроз знищення майна загальнонебезпечним способом за № 12018080080000786 за ст. 195 КК України, яке перебуває в провадженні Шевченківського ВП Дніпровського ВП ГУНП в Запорізькій області (а.с.14). Оцінюючи згадані докази, суд констатує, що за жодним із кримінальних проваджень не постановлено вирок, та у встановленому законом порядку, не встановлено вини [PERSON] у вчиненні злочинів відносно [PERSON] . З наданих [PERSON] письмових документів судом встановлено, що в провадженні судів перебуває декілька цивільних справ, де [PERSON] та [PERSON] є сторонами, тобто існують цивільно-правові спори (а.с.38-48). Висновок психолога-психоаналітика щодо психологічного стану [PERSON] від 02.09.2019 р. (а.с.7-9), складений головою правління ОПП «Взаємодія» [PERSON] за результатами спілкування з заявником не може бути єдиною підставою для задоволення заяви. Окрім того, з оглянутого судом відеозапису вбачається, що [PERSON] під час спілкування з [PERSON] в приміщенні Шевченківського районного суду м.Запоріжжя першою проявляє агресію по відношенню до [PERSON] , провокуючи останнього на відповідні дії. Як налогошує п.3, 6, 7, 8 ч.1, ст.1 Закону України "Про запобіганню та протидію домашньому насильству" домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сімї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сімєю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь. Особа, яка постраждала від домашнього насильства - особа, яка зазнала домашнього насильства у будь-якій формі. Кривдник - особа, яка вчинила домашнє насильство у будь-якій формі. Обмежувальний припис стосовно кривдника - встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов`язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи. Як регламентовано ст.16 зазначеного закону, передбачено ведення Єдиного державного реєстру випадків домашнього насильства та насильства за ознакою статі. Єдиний державний реєстр випадків домашнього насильства та насильства за ознакою статі - це автоматизована інформаційно-телекомунікаційна система, призначена для збирання, реєстрації, накопичення, зберігання, адаптування, зміни, поновлення, використання, поширення (розповсюдження, реалізації, передачі), знеособлення і знищення визначених цим Законом даних про випадки домашнього насильства та насильства за ознакою статі. До Реєстру вносяться відомості (окремо за кожним випадком насильства). Формування Реєстру здійснюється окремо за кожним випадком домашнього насильства, насильства за ознакою статі шляхом внесення до нього відповідної інформації. Персональні дані про особу, яка повідомила про вчинення насильства, зберігаються у Реєстрі протягом одного року з дня надходження відповідної інформації про вчинення насильства. Персональні дані про постраждалу особу зберігаються у Реєстрі протягом трьох років з дня вчинення домашнього насильства чи насильства за ознакою статі. Згідно розділу IV глави 13 ЦПК України визначено порядок розгляду судом справ про видачу і продовження обмежувального припису. У відповідності до ст.350-6 ЦПК України розглянувши заяву про видачу обмежувального припису, суд ухвалює рішення про задоволення заяви або відмову в її задоволенні. У разі задоволення заяви суд видає обмежувальний припис у вигляді одного чи декількох заходів тимчасового обмеження прав особи, яка вчинила домашнє насильство, передбачених Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» на строк від одного до шести місяців. За змістом ч.2, ст.26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» передбачено, що обмежувальним приписом визначаються один чи декілька таких заходів тимчасового обмеження прав кривдника або покладення на нього обов`язків, зокрема відповідно до п. 2 - це усунення перешкод у користуванні майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності або особистою приватною власністю постраждалої особи. Рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків (оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи) (ч. 3 ст. 26 цього Закону). Ч.1-4 ст. 12 ЦПК України визначено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Згідно ч. 1 ст. 81, 89 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що грунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Аналізуючи викладене та надані заявником докази, суд прийшов до висновку, що у задоволенні заяви слід відмовити, оскільки заявник не надала належних і допустимих доказів, які б підтвердили наявність підстав для застосування обмежувального припису. До того ж, заходи обмежувального припису, які вона просить застосувати, є конкретно не визначеними, а тому не зможуть бути виконаними у порядку виконання рішення суду. В силу ч. 3 ст. 350-5 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи, суд відносить на рахунок держави. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed