Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-10 00:00:00

позивач [PERSON], яка діє в своїх інтересах та інтересах неповнолітніх [PERSON], [PERSON] звернулася до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Вектор Плюс» за участю третіх осіб Служби у справах дітей Дніпровської районної в м. Києві державної адміністрації, Дніпровського РВ ГУ ДМС України в м. Києві про визнання дій неправомірними та зобов'язання вчинити певні дії. Свої вимоги мотивувала тим, що 19 березня 2008 року між позивачем та АТ «Сведбанк» укладено кредитний договір № 2619/0308/71-012, відповідно до якого позивачу надано грошові кошти у розмірі 55 000,00 доларів США на строк до 19 березня 2038 року. В забезпечення виконання зобов'язань 19 березня 2008 року між позивачем та АТ «Сведбанк» укладено іпотечний договір № 2619/0308/71-012-1, відповідно до якого позивач передала в іпотеку квартиру [ADDRESS], яка належить позивачу на підставі договору купівлі-продажу від 19 березня 2008 року, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Глушко Л.В. за реєстром № 671. 14 грудня 2012 року АТ «Сведобанк» повідомив позивача про відступлення права вимоги заборгованості по кредитному договору № 2619/0308/71-012 до ТОВ «Факторингова компанія «Вектор Плюс». В листопаді 2015 року позивач виявила заміну замків та те, що квартира знаходиться під охороною приватної охоронної фірми. У зв'язку з чим просить суд визнати дії щодо виселення позивача та неповнолітніх дітей неправомірними, вселити позивача та неповнолітніх [PERSON] та [PERSON] в квартиру [ADDRESS], усунути перешкоди у користуванні житловим приміщенням та зобов'язати не чинити перешкоди у користуванні житловим приміщенням. Під час розгляду справи позивач уточнила позовні вимоги та просить визнати дії ТОВ «ФК «Вектор Плюс» щодо виселення позивача та неповнолітніх дітей неправомірними, вселити позивача та неповнолітніх [PERSON] та [PERSON] у квартиру [ADDRESS], зобов'язати ТОВ «ФК «Вектор Плюс» не чинити перешкоди у користуванні житловим приміщенням. Позивач підтримала позовні вимоги та пояснення представника позивача [PERSON] Представник позивача [PERSON] підтримала позовні вимоги. Пояснила, що відповідач запропонував виплатити кредит. Кредит позивач не повернула, в листопаді 2015 року виселив та поміняв замки на вхідних дверях. Представник позивача [PERSON] підтримав позовні вимоги та пояснення представника позивача [PERSON] Представники відповідача [PERSON] позов не визнав. Пояснив, що у березні 2008 року позивач уклала кредитний договір та договір іпотеки, в якому п.12.3.1 передбачено, що у разі порушення зобов»язань задоволення вимог здійснюється в позасудовому порядку шляхом передачі Іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов»язання. 16 червня 2015 року в Державному реєстрі речових прав зареєстровано право власності на спірну квартиру за товариством, тобто з цього часу позивач не власник спірної квартири, що підтверджується відповідним витягом. Відповідач не виселена із квартири, виконавчі провадження щодо примусового виконання рішення суду не існує. Представник відповідача [PERSON] позовні вимоги не визнав та підтримав пояснення представника відповідача [PERSON] Дослідив матеріали справи, суд встановив наступны фактичны обставини. 19 березня 2008 року між Відкритим акціонерним товариством «Сведбанк», яке виступає правонаступником Акціонерного комерційного банку «ТАС - Комерцбанк» та позивачем [PERSON] укладено кредитний договір № 2619/0308/71-012, відповідно до якого позивачу надано грошові кошти у розмірі 55 000,00 доларів США на строк до 19 березня 2038 року (а.с. 5-12, 13-19). Згідно договору купівлі-продажу від 19 березня 2008 року, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Глушко Л.В. за реєстром № 671 позивач є власником квартири, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS], (а.с. 23, 24). 19 березня 2008 року між Відкритим акціонерним товариством «Сведобанк», яке виступає правонаступником Акціонерного комерційного банку «ТАС - Комерцбанк» та [PERSON] було укладено договір іпотеки № 2619/0308/71-012-1, відповідно до умов якого передано в іпотеку житлову квартиру [ADDRESS] (а.с. 20-23). 28 листопада 2012 року між Публічним акціонерним товариством «Сведбанк», яке виступає правонаступником Відкритого акціонерного товариства «Сведбанк та Товариством з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Вектор Плюс» було укладено договір факторингу № 15, відповідно до якого первісний кредитор передав, а новий кредитор набув права вимоги до боржника реального та належного виконання обов'язків за кредитним договором № 2619/0308/71-012 від 19 березня 2008 року (а.с. 27-33), про що листом від 14 грудня 2012 року було повідомлено позивача [PERSON] (а.с.26). 28 листопада 2012 року між Публічним акціонерним товариством «Сведбанк», яке виступає правонаступником Відкритого акціонерного товариства «Сведбанк та Товариством з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Вектор Плюс» було укладено договір факторингу № 15 та посвідчено приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Заєць І.О. за реєстром № 6970. Відповідно до умов зазначеного договору первісний кредитор передав, а новий кредитор набув права вимоги до боржника реального та належного виконання обов'язків за іпотечним договором № 2619/0308/71-012-1 від 19 березня 2008 року (а.с. 34). Згідно інформаційного листа Товариства з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Вектор Плюс» позивача повідомлено про укладення договору відступлення права вимоги на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Вектор Плюс» (а.с.36). Позивач звернулася із позовом про визнання дії щодо виселення позивача та неповнолітніх дітей неправомірними, вселення в квартиру [ADDRESS], зобов'язання не чинити перешкоди у користуванні житловим приміщенням. На підтвердження вимог надано свідоцтво про народження [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], батьками яких є: батько [PERSON], мати - [PERSON] (а.с.45,46), письмову відповідь Служби у справах дітей Дніпровської районної в м. Києві державної адміністрації від 07 жовтня 2015 року, що відомості викладені в заяві вказують на протиправні дії щодо виселення та Службою направлено листи до Дніпровського РУ ГУ МВС України в м. Києві про перевірку вказаних фактів та вжиття відповідних заходів реагування, Голові правління ТОВ «ФК «Вектор Плюс» щодо надання копій документів по підтвердження правомірності дії, спрямованих на виселення (а.с.42), письмову відповідь Дніпровського РУ ГУ МВС України в м. Києві від 06 листопада 2015 року, що за результатами перевірки ознак вчинення та складу кримінального правопорушення встановлено не було (а.с.41). Відповідно до частини першої статті 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення (можливого порушення), невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Відтак суд повинен установити, чи були порушені (чи існує можливість порушення), не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого - вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні. Відповідно до статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. При цьому використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію і природні якості землі. Так, у статті 13 Конституції України закріплено, що власність зобов'язує. Власність не повинна використовуватися на шкоду людині і суспільству. Аналогічні положення містяться й у статті 319 ЦК України. Власність не тільки надає переваги тим, хто її має, а й покладає на них певні обов'язки. Це конституційне положення пов'язане з принципом поєднання інтересів власника, суспільства та інших власників і користувачів об'єктами власності. Власність зобов'язує власника використовувати свою власність не тільки у своїх інтересах, а й поважати інтереси інших людей, всього суспільства. Держава забезпечує захист прав усіх суб'єктів права власності і господарювання та гарантує їм рівність перед законом. Порушення прав власників з боку держави, громадянина чи юридичної особи зумовлює настання відповідних правових наслідків. Громадяни користуються рівними умовами захисту права власності. Володіння майном вважається правомірним, якщо інше не буде встановлено судом. Власник може вимагати усунення будь-яких порушень його права, хоч ці порушення і не призвели до позбавлення володіння майном, а також вимагати відшкодування завданих цим збитків. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, що не суперечать закону. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Але, здійснюючи свої права, власник зобов'язаний не порушувати права, свободи, гідність та охоронювані законом інтереси громадян, суспільства, не завдавати шкоди навколишньому середовищу, не погіршувати природну якість землі, води, інших об'єктів природи. Під час здійснення своїх прав і виконання обов'язків власник зобов'язаний додержуватись моральних засад суспільства. В статті 321 Цивільного Кодексу України також закріплено принцип непорушності права власності. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Стаття 155 Житлового кодексу України передбачає гарантії прав громадян, які мають у приватній власності жилий будинок (квартиру). Жилі будинки (квартири), що є у приватній власності громадян, не може бути в них вилучено, власника не може бути позбавлено права користування жилим будинком (квартирою), крім випадків установлених законодавством Союзу РСР і Української РСР. Згідно з ч. 4 ст. 9, ст. 109 ЖК України, ст. ст. 39 - 40 Закону України "Про іпотеку" виселення мешканців із житлового будинку чи житлового приміщення, яке є предметом іпотеки, проводиться в порядку, встановленому законом. Відповідно до частини другої статті 386 ЦК України власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. За змістом статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Згідно ст.. 150 Житлового кодексу України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Згідно ст. 155 Житлового кодексу України жилі будинки (квартири), що є у приватній власності громадян, не може бути в них вилучено, власника не може бути позбавлено права користування жилим будинком (квартирою), крім випадків, установлених законодавством. Статтею 156 Житлового кодексу України передбачено, що члени сім'ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Відповідно до ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є припинення дії, яка порушує право. Судом встановлено, що згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності 16 червня 2015 року за Товариством з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Вектор Плюс» зареєстровано право власності на квартиру, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] (а.с.128-129). Згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 13 травня 2016 року за [PERSON] не зареєстровано право власності на квартиру, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] (а.с.130-131). Позивачем не надано належних та допустимих доказів порушення відповідачем прав позивача щодо здійснення дій по виселенню зі спірної квартири разом з неповнолітніми дітьми. Крім того, позивач на час звернення до суду не мала права власності на спірну квартиру, тому не має права вимагати усунення перешкод у користуванні нею. У зв»язку з викладеним, відсутні правові підстави для задоволенні позовних вимог [PERSON], яка діє в своїх інтересах та інтересах неповнолітніх дітей [PERSON], [PERSON] до Товариства з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Вектор Плюс» за участю третьої особи Служби у справах дітей Дніпровської районної в м. Києві державної адміністрації, Дніпровського районного відділу Головного управління Державної міграційної служби України в м. Києві про визнання дій щодо виселення неправомірними, вселення в квартиру, зобов'язання не чинити перешкоди у користуванні квартирою.

Outcome: dismissed