Jurisdiction: civil
Date: 2019-06-18 00:00:00

12.12.2017 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] , в якому просить суд виключити запис про нього, як батька [PERSON] , [INFO] , з актового запису про народження № 588 від 17.06.2014 року. Позовна заява мотивована тим, що 14.11.2013 року шлюб між сторонами розірвано рішенням Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області. [INFO] року позивач народила сина - [PERSON] , народження якого було зареєстроване відповідно до ч. 2 ст. 122 СК України у відділі ДРАЦС по місту Павлограду реєстраційної служби Павлоградського МУЮ у Дніпропетровській області. Зазначає, що в момент реєстрації себе батьком дитини він дійсно вважав, що є біологічним батьком дитини, тому доглядав, виховував та піклувався про дитину. В усній розмові від друзів позивач дізнався, що батьком [PERSON] , [INFO] , є інший чоловік, що підтвердила і відповідач, в зв`язку з вищевикладеним позивач змушений звернутися до суду. Ухвалою суду від 09.01.2018 року Павлоградським міськрайонний судом Дніпропетровської області відкрито загальне позовне провадження по вищевказаній справі та призначено до підготовчого судового засідання. Ухвалою суду від 27.02.2018 продовжено строк проведення підготовчого провадження в цивільній справі ЄУ № 185/9815/17 за позовом [PERSON] до [PERSON] про оспорювання батьківства - на 30 днів. Витребувано у Павлоградського МВ ДРАЦС ГТУЮ у Дніпропетровській області завірену належним чином інформацію на якій підставі [PERSON] , [INFO] , було зазначено як батька [PERSON] , [INFO] , у актовому запису про народження № 588 від 17 червня 2014 року складеного Відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Павлограду реєстраційної служби Павлоградського міськрайонного управління юстиції у Дніпропетровській області. Ухвалою Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 11.04.2018 року відмовлено у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжено судовий розгляд, закрито підготовче провадження у цивільній справі та призначено справу до судового розгляду. Роз`яснено позивачу та відповідачу положення ст. 81,82 ЦПК України, та те, що відсутність кровного споріднення з дитиною сторони можуть довести будь-якими допустимими доказами, суттєвими з яких будуть висновки судово-медичної, біологічної, генетичної експертиз. Ухвалою суду від 21.06.2018 відкладено розгляд справи, не розпочинаючи його по суті, за позовом [PERSON] до [PERSON] про оспорювання батьківства, визнано обов`язковою явку [PERSON] та [PERSON] у судове засідання по вищевказаній цивільній справі та роз`яснено позивачу та відповідачу положення ст. 81,82 ЦПК України, та те, що відсутність кровного споріднення з дитиною сторони можуть довести будь-якими допустимими доказами (відомості про тривале відрядження, відсутність особи підчас ймовірної дати зачаття, показання свідків, текстові, фото і відеоматеріали, інше), суттєвими з яких будуть висновки судово-медичної, біологічної, генетичної експертиз. Ухвалою від 26.09.2018 за клопотанням відповідача в справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про оспорювання батьківства - залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - [PERSON] , [INFO] , ІПН [NUMBER] , який зареєстрований за адресою: [ADDRESS] . Ухвалою суду від 24.01.2019 призначено у вищевказаній справі за клопотанням відповідача судово-генетичну експертизу, на час проведення експертизи розгляд справи зупинено. Ухвалою суду від 19.04.2019 поновлено провадження у справі за позовом [PERSON] до [PERSON] , третя особа: [PERSON] , про оспорювання батьківства, так як ухвала про призначення експертизи повернулась без виконання у зв`язку з неявкою сторін, та призначено її розгляд у відкритому судовому засіданні. Позивач в судове засідання жодного разу не з`явився, разом з позовом подав заяву, згідно якої просив розглянути справу без його участі, позовні вимоги підтримує повністю, просить їх задовольнити. Відповідач в судовому засіданні пояснила, що позивач не є біологічним батьком дитини, вона довго шукала біологічного батька, та вважає, що біологічним батьком [PERSON] , [INFO] є [PERSON] , але доказів цих обставин не має, він вважає себе батьком, так як думає, що дитина на нього схожа, обставини відносин між ними в період зачаття дитини можуть підтвердити свідки, яких вони запросять в наступне судове засідання, але в подальшому відповідач щодо виклику свідків жодних клопотань, заяв, даних про них суду не надала, заявила клопотання про призначення судово-генетичної експертизи. В наступні судові засідання не з`явилась, причини неявки суду не повідомила, раніше надавала до суду заяву, відповідно до якої просила розглянути справу без її участі. Третя особа в судовому засіданні 26.09.2018 дав пояснення та зазначив, що він є біологічним батьком [PERSON] , [INFO] , але доказів цих обставин не має, він вважає себе батьком, так як думає, що дитина на нього схожа, обставини відносин між ним та відповідачем в період зачаття дитини можуть підтвердити свідки, яких вони запросять в наступне судове засідання, але в подальшому в судове засідання не з`явився, був повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив, щодо виклику свідків жодних клопотань, заяв, даних про них суду не надав. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Всебічно з`ясувавши обставини справи, вивчивши її матеріали, дослідивши надані у справі докази у сукупності, суд дійшов до висновку, що на підставі встановлених фактичних обставин справи та відповідних їм правовідносин заявлений позов не підлягає задоволенню. Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що відповідно до копії паспорта громадянина України, серії [NUMBER] , [PERSON] , [INFO] - позивач. Відповідно до копії паспорта громадянина України, серії [NUMBER] , [PERSON] , [INFO] - відповідач. Відповідно до копії рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 14.11.2013, яке набрало чинності 25.11.2013, розірвано шлюб між [PERSON] та [PERSON] зареєстрований 18.10.2008 року відділом РАЦС Петриківського РУЮ Дніпропетровської області, згідно актового запису № 106. Після припинення шлюбу [INFO] народився - [PERSON] , батьками якого записані: мати - [PERSON] , [INFO] , батько - [PERSON] , [INFO] . Підставою запису відомостей про батька є актовий запис про шлюб № 106 від 18.10.2008 року складений відділом ДРАЦС Петриківського РУЮ Дніпропетровської області. Шлюб батьків розірваний за рішенням Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області №185/11144/13-ц від 14.11.2013 року, яке набрало чинності 25.11.2013 року. Дитина народилась до спливу 10 місяців після розірвання шлюбу, що підтверджується копією свідоцтва про народження, серії [NUMBER] , копією актового запису про народження № 588 від 17.06.2014 року. Відповідно до ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ч. 2 ст. 122 СК України, дитина, яка народжена до спливу десяти місяців після припинення шлюбу або визнання його недійсним, походить від подружжя. Відповідно до ч. 1-3 ст. 136 Сімейного кодексу України особа, яка записана батьком дитини відповідно до статей 122, 124, 126 і 127 цього Кодексу, має право оспорити своє батьківство, пред`явивши позов про виключення запису про нього як батька з актового запису про народження дитини. У разі доведення відсутності кровного споріднення між особою, яка записана батьком, та дитиною суд постановляє рішення про виключення відомостей про особу як батька дитини з актового запису про її народження. Оспорювання батьківства можливе лише після народження дитини і до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч.6 ст. 136 СК України до вимоги чоловіка про виключення запису про нього як батька з актового запису про народження дитини позовна давність не застосовується. Відповідно до пункту 11 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15 травня 2006 року №3, оспорити батьківство мають право особа, яка записана батьком дитини в Книзі реєстрації народжень (ст. 136 СК), - шляхом пред`явлення позову про виключення відомостей про неї як батька з актового запису про народження дитини. Предметом доказування в таких справах є відсутність кровного споріднення між особою, записаною батьком, і дитиною. У разі доведеності цієї обставини суд постановляє рішення про виключення оспорених відомостей з актового запису про народження дитини. Відсутність кровного споріднення з дитиною сторони можуть довести будь-якими допустимими доказами (відомості про тривале відрядження, відсутність особи підчас ймовірної дати зачаття, показання свідків, текстові, фото і відеоматеріали, інше), суттєвими з яких будуть висновки судово-медичної, біологічної, генетичної експертиз. В позовній заяві позивач зазначив, що в момент реєстрації себе батьком дитини він дійсно вважав, що є біологічним батьком дитини, тому доглядав, виховував та піклувався про дитину. В подальшому в жодне судове засідання позивач не з`явився, жодних заяв, клопотань суду не надав. Ухвалами від 11.04.2018, 21.06.2018, та листом від 03.08.2018 позивачу роз`яснено ст. 81,82 ЦПК України, та те, що відсутність кровного споріднення з дитиною сторони можуть довести будь-якими допустимими доказами, суттєвими з яких будуть висновки судово-медичної, біологічної, генетичної експертиз. Жодних доказів не підтвердження позовних вимог позивачем суду не надано. Ухвалою суду за клопотанням відповідача була призначена судова-генетична експертиза, на вирішення якої було поставлено питання чи є [PERSON] , [INFO] , біологічним батьком [PERSON] , [INFO] . Однак начальник КЗ «Дніпропетровське обласне бюро судово-медичної експертизи» Дніпропетровської обласної ради Войченко В.В., повернув без виконання ухвалу суду від 24.01.2019 року про призначення судово-генетичної експертизи щодо встановлення батьківства [PERSON] у відношенні дитини [PERSON] , [INFO] , в зв`язку з неявкою обох сторін 11.03.2019 та 08.04.2019 на експертизу, що підтверджується листом від 17 квітня 2019 року. Відповідно до ст. 109 ЦПК України, у разі ухилення учасника справи від подання експертам необхідних матеріалів, документів або від іншої участі в експертизі, якщо без цього провести експертизу неможливо, суд залежно від того, хто із цих осіб ухиляється, а також яке для них ця експертиза має значення, може визнати факт, для з`ясування якого експертиза була призначена, або відмовити у його визнанні. Відповідно до вимог ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування ( ст. 77 ЦПК України). Як визначено ч. 2 ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи ( ст. 79 ЦПК України). Як передбачено ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Згідно з ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. В судовому засіданні не встановлено, та сторонами не надано жодних доказів про відсутність кровного зв`язку між [PERSON] та [PERSON] . Суд критично ставиться до пояснень третьої особи та визнання позову відповідачем, так як [PERSON] з`явився в судове засідання лише один раз, дав пояснення за які він не несе жодної відповідальності, на підтвердження своїх пояснень послався на свідків, але в подальшому в судове засідання не з`явився, був повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив, щодо виклику свідків жодних клопотань, заяв, даних про них ні відповідач, ні третя особа суду не надали, що ставить під сумнів його визнання себе батьком дитини. Посилання позивача на те, що він не є батьком дитини, оскільки про це йому повідомили знайомі та зазначила відповідача, саме по собі не може бути підставою для виключення запису про нього, як батька, з актового запису дитини, жодних доказів відсутності кровного споріднення позивач не надав, та не зазначив в позові обставин того, що на час зачаття дитини близьких стосунків з дружиною у них не було, навпаки зазначив, що вважав себе батьком дитини. Сторони всіляко ухиляються від проходження судово-генетичної експертизи, а суд не може встановити відсутність кровного споріднення між особою, записаною батьком, і дитиною, а доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Чинним законодавством, а саме ст. 51,52 Конституції України, ст. 3,4,121,122,133,152 Сімейного Кодексу, ЗУ "Про охорону дитинства", захищені права, свободи, інтереси неповнолітніх дітей, а саме право дітей на сім`ю, батьків (маму й тата), належне виховання та утримання. Відповідно до статті 3 Конвенції про права дитини в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Хоча у Конвенції відсутнє визначення та критерії принципу «найкращих інтересів дитини», адже кожна справа індивідуальна і при її розгляді всі обставини мають досліджуватися у сукупності та у відповідному контексті, ЄСПЛ (рішення у справі «М.С. проти України», заява № 2091/13, п. 76, 11 липня 2017 року) вказав, що при визначенні найкращих інтересів дитини в конкретній справі слід брати до уваги два міркування: по-перше, в найкращих інтересах дитини зберегти її зв`язки з сім`єю, окрім випадків, коли доведено, що сім`я непридатна або явно неблагонадійна; і по-друге, в найкращих інтересах дитини забезпечити її розвиток в безпечному, надійному і стабільному середовищі та в середовищі, що не є неблагонадійним (див. рішення справу «Мамчур проти України», заява № 10383/09, п. 100, 16 липня 2015 року). З таких підстав, з урахуванням найкращих інтересів дитини, а саме право дитини на сім`ю, батьків (маму й тата), належне виховання та утримання, із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позовних вимог у зв`язку з їх необґрунтованістю та недоведеністю. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторонипропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Outcome: dismissed