Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-11 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON], [PERSON], [PERSON] про усунення перешкод у користуванні квартирою №46 по пр ту Перемоги, 17 в м. Чернігові шляхом вселення до цієї кватири, а саме: в жилу кімнату площею 13,9 кв.м та балкон, також до приміщень передпокою, вбиральні, ванної, кухні, коридору, кладової, які були залишенні у спільному користуванні. Заявлені вимоги позивач обґрунтовує тим, що рішенням суду від 23.09.2015 року встановлено порядок користування квартирою №46 в будинку №17 по пр - ту Перемоги у м. Чернігові та виділено позивачу у користування жилу кімнату площею 13,9кв.м (літ 5) та балкон (літ.І), відповідачу [PERSON] виділено кімнати площею 12,2 кв.м і 10,4 кв.м.4;у спільному користуванні залишено кімнати площею 6,9 кв.м, 1,0 кв.м, 2,2 кв.м, 4,7 кв.м, 1,1 кв.м та 4,2 кв.м. Між співвласниками виникають суперечки щодо порядку користування квартирою. Зазначає, що відповідачі змінили замки від вхідних дверей квартири, а ключі відмовляються надавати, не звільняють виділену позивачу кімнату. Посилаючись на ст. ст. 321, 391 ЦК України просить усунути перешкоди у користуванні своєю власністю шляхом вселення. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив задовольнити повністю з підстав, викладених у позові та відповіді на відзив (а.с.58). Представник відповідачів в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, просив відмовити у їх задоволенні з підстав зазначених у відзиві (а.с.45-47). Вказав, що відповідачі не чинять позивачу перешкоди, остання не зверталась з приводу надання ключів від вхідних дверей квартири. Вислухавши представників сторін, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позовна заява, обєктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи по суті, суд встановив наступне. Спірним жилим приміщенням є трикімнатна квартира №46 в будинку №17 по пр - ту Перемоги у м. Чернігові, яка згідно ордеру №6434 Виконкому Чернігівської міської ради депутатів трудящих від 1966 року була надана [PERSON] та членам його сім'ї (а.с.59). На даний час у даній квартирі зареєстровано чотири особи - відповідачі по справі та їх малолітня онука [PERSON], [INFO], що підтверджується відповідною довідкою КП "Новозаводське" Чернігівської міської ради від 2016 року (а.с.28). 27 грудня 2012 року [PERSON]- позивач по справі, на підставі договору дарування, стала власником 1/2 частини квартири №46 в будинку №17 по пр - ту Перемоги у м. Чернігові (а.с.21-22). Даний договір зареєстровано в реєстрі за №1644 та посвідчено приватним нотаріусом. Також, даний факт підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (а.с.23-24). Відповідно до ст.ст.317, 319 Цивільного кодексу України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд та має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Згідно ст.321 Цивільного кодексу України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння (ст.391 ЦК України). Як вбачається із матеріалів справи з 2014 року між сторонами існують суперечки щодо користування спірною квартирою, про що свідчать звернення позивача до Чернігівського відділу поліції ГУНП в Чернігівській області (а.с.60-62). Рішенням Новозаводського районного суду м. Чернігова від 23.09.2016 року встановлено порядок користування спірною квартирою, виділено [PERSON] кімнату площею 13,9 м.кв. (літ. 5 згідно технічного паспорту на квартиру від 07.11.2012 року) та балкон площею 0,9 м.кв. (літ. І згідно технічного паспорту на квартиру від 07.11.2012 року), [PERSON] виділено кімнати площею 12,2 м.кв. і 10,4 м.кв. (літ. 8 і 6 згідно технічного паспорту на квартиру від 07.11.2012 року); кімнати, позначені на плані квартири літерами 1 (площею 6,9 м.кв.), 2 (площею 1,0 м.кв.), 3 (площею 2,2 м.кв.), 4 (площею 4,7 м.кв.), 7 (площею 1,1 м.кв.), 9 (площею 4,2 м.кв.) залишено у спільному користуванні (а.с.17-20). Ухвалою вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних прав від 18.10.2017 року дане рішення залишено без змін (а.с.4-8) та набрало чинності у встановленому порядку. Обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом (ч.4 ст.82 ЦПК України). Відповідно ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст. 16 ЦК України, звертаючись до суду, позивач на власний розсуд обирає спосіб захисту. Обравши способом захисту усунення перешкод у користуванні власністю шляхом вселення, позивач у силу ст. 12 ЦПК України зобовязаний довести, що відповідачі дійсно чинять перешкоди у користуванні квартирою, яка є частковою власністю позивача. Втім, позивачем та її представником не надано жодних доказів на підтвердження, після встановлення порядку користування спірним житлом, чинення перешкод з боку відповідачів у проживанні у квартирі №46 по пр ту Перемоги, 17 у м.Чернігові, зокрема у кімнаті 13,9 кв.м (літ 5) та необхідності її вселення у спірну квартиру на підставі рішення суду. Не містять матеріали справи доказів звернення позивача до співвласника квартири з вимогою про надання ключів від вхідних дверей квартири. Крім того, представник відповідачів в судовому засіданні наголошував на тому, що співвласник не заперечує щодо проживання позивача у кімнаті 13,9 кв.м (літ 5) та надані ключів. Відповідно до ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що позивачем в судовому засіданні не доведено, що відповідачі чинять перешкоди у здійсненні ним права користування його власністю, а тому у задоволенні позову слід відмовити. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed