Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-20 00:00:00

До Слов'янського міськрайонного суду надійшла заява [PERSON], за участі заінтересованих осіб: Бахмутського міського відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області, Костянтинівського об'єднаного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області, про встановлення факту смерті, мотивуючи її тим, що [INFO], на території, що тимчасово непідконтрольна українській владі, а саме у м. Горлівка, Донецької області, помер її батько - [PERSON], що підтверджується довідкою про причину смерті №285 від 30.01.2017 року. Після смерті її батька залишилась спадщина. Для отримання свідоцтва про смерть вона звернулась до Бахмутського міського відділу ДРАЦС с заявою до якої додала довідку про причину смерті та свідоцтво про смерть [NUMBER] від 31.01.2017 року, видане у м. Горлівка. Згідно з Законом України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом. Будь-який акт (рішення, документ), виданий цими органами та/або особами є недійсним і не створює правових наслідків. 17.03.2017р. вона отримала відмову у проведенні державної реєстрації смерті від Бахмутського міського відділу ДРАЦС за №15.14-93/866. Заява про встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, може бути подана родичами померлого або їхніми представниками до суду за межами такої території України. Її батько оформив пенсію у м. Костянтинівка Донецької області, тому Костянтинівського об'єднаного управління ПФУ у Донецькій області необхідно визнати зацікавленою особою. Просить суд встановити факт смерті [PERSON], [INFO], уродженця с. Бистра, Должанського району Орловської області, РФ, громадянина України, який помер [INFO], у віці 78 років, у місті Горлівка, Донецької області. В судове засідання заявник [PERSON] не з'явилась, надала суду заяву, відповідно до якої просила розглянути справу без її участі та задовольнити заяву про встановлення факту смерті її батька [PERSON] (а.с.25 ) Представник заявника, адвокат [PERSON], який діє на підставі договору від 27.03.2017 року, про надання правової допомоги (а.с.14-16), до судового засідання не з'явився, надав до суду заяву з проханням розглядати справу без його участі та задовольнити заявлені вимоги (а.с. 26) Заінтересована особа - Бахмутський міський відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області, свого представника для участі в судовому засіданні не направив, відповідно до листа №15.14-93/2609 від 07.07.2017 року просив розглянути справу без їх участі та прийняти рішення відповідно до діючого законодавства (а.с.27). Заінтересована особа - Костянтинівське об'єднане управління Пенсійного фонду України у Донецькій області свого представника для участі в судовому засіданні не направило, відповідно до листа №16373/09/01.17 від 20.07.2017 року просив розглянути справу без їх участі та прийняти рішення відповідно до діючого законодавства (а.с.32). Згідно з ч. 2 ст.197 ЦПК України, фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання або за розпорядженням головуючого інший працівник апарату суду. У разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов до висновку, що вимоги, викладені в даній заяві підлягають задоволенню з наступних підстав. Згідно з ч. 1 ст. 2571 ЦПК України, заява про встановлення факту смерті особи на тимчасово непідконтрольній території України, визначеній Верховною Радою України, може бути подана родичами померлого або їхніми представниками до суду за межами такої території України. Відповідно до свідоцтва про народження серії [NUMBER], виданого 18.05.1967 року центрально - міськрайонним бюро м. Горлівка, Донецької області, [PERSON], народилась [INFO] і її батьками є: батько - [PERSON],матір - [PERSON](а.с.9). Як вбачається з вище викладеного [PERSON] є рідним батьком заявниці - [PERSON], [INFO], і вона, відповідно до вимог ч. 1 ст. 2571 ЦПК України, має право звернутись до Слов'янського міськрайонного суду Донецької області з заявою про встановлення факту смерті особи на тимчасово непідконтрольній України території. Відповідно до Свідоцтва про смерть ДНР [NUMBER], виданого на тимчасово непідконтрольній Україні території, [PERSON], [INFO], уродженця с. Бистра, Должанського району Орловської області, РФ, помер [INFO], у віці 78 років, у місті Горлівка, актовий запис №188 (а.с.7). Згідно з довідкою про причину смерті №285 від 30.01.2017 року, виданою на тимчасово непідконтрольній Україні території, [PERSON], [INFO], помер [INFO] вм. Горлівка, внаслідок гострої сердечно-судинної недостатності, атеросклеротичний кардіосклероз (а.с.8). Як вбачається з договору-заказу №138 від 31.01.2017р. (а.с.10) та акту приймання-передачі наданих послуг до договору-заказу №138 від 31.01.2017р.(а.с.11), [PERSON] займалась похованням [PERSON] на ЦМК №3 у м. Горлівка. З фотознімку який було надано заявником, вбачається, що на кладовищі є поховання на надгробному хресті якого вказано «[PERSON]», [INFO] - [INFO]» (а.с.12,13). Відповідно до Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово непідконтрольній України території» будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово непідконтрольній території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом. Будь-який акт (рішення документ), виданий цими органами та/або особами є недійсним та не створює правових наслідків. Даючи оцінку допустимості таких доказів, як документи, що видані органами та установами на тимчасово непідконтрольній України території, слід керуватися положеннями частини другої статті 19 Конституції України, якою передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі в межах та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Статтею 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово непідконтрольній України території», норми якого стосуються тимчасово непідконтрольній України території Автономної Республіки Крим та м. Севастополя, передбачено, що будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово непідконтрольній України території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом. Будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків. Відповідно до абзацу першого п. 13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року №5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» з наступними змінами та доповненнями, заяви про встановлення факту смерті особи в певний час приймаються до провадження суду і розглядаються за умови подання заявниками документів про відмову органів реєстрації актів громадянського стану в реєстрації події смерті. Заявник зобов'язаний обґрунтувати свою заяву посиланнями на докази, що достовірно свідчать про смерть особи у певний час і за певних обставин. Разом із тим, під час вирішення питання щодо оцінки доказів у справах про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово непідконтрольній України, необхідно брати до уваги практику Європейського суду з прав людини (ЄСПЛ), яка відповідно до українського законодавства має застосовуватися судами при розгляді справ як джерело права. Так, під час розгляду згаданої категорії справ необхідно враховувати висновки ЄСПЛ у справах проти Туреччини (зокрема, "Loizidou v. Turkey", "Cyprus v. Turkey"), а також Молдови та Росії (зокрема, Mozer v/ the Republic of Moldova and Russia", "Ilascu and Others v. Moldova and Russia"), де, ґрунтуючись на Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії (Namibia case), ЄСПЛ наголосив, що першочерговим завданням щодо прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної Сторони. Такий висновок ЄСПЛ слід розуміти в контексті сформульованого у згаданому Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії так званого «намібійського винятку», який є винятком із загального принципу щодо недійсності актів, у тому числі нормативних, які видані владою не визнаного на міжнародному рівні державного утворення. Зазначений виняток полягає в тому, що не можуть визнаватися недійсними всі документи, видані на окупованій території, оскільки це може зашкодити правам мешканців такої території. Зокрема, недійсність не може бути застосована до таких дій, як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів, невизнання яких може завдати лише шкоди особам, які проживають на такій території. Застосовуючи «намібійський виняток» у справі «Кіпр проти Туреччини», ЄСПЛ, зокрема, зазначив, що виходячи з інтересів мешканців, що проживають на окупованій території, треті держави та міжнародні організації, особливо суди, не можуть просто ігнорувати дії фактично існуючих на такій території органів влади. Протилежний висновок означав би цілковите нехтування всіма правами мешканців цієї території при будь-якому обговоренні їх у міжнародному контексті, а це становило б позбавлення їх наймінімальніших прав, що їм належать. Враховуючи наведену практику ЄСПЛ, а також ключове значення, яке має встановлення факту смерті особи для реалізації майнових та особистих немайнових прав заявника, рішення суду повинно ґрунтуватись на дотриманні вимог статті 213 ЦПК України щодо повного і всебічного з'ясування обставин справи на підставі всіх поданих особами, які беруть участь у справі, доказів у сукупності, в тому числі з урахуванням документів, які видані органами та установами, що знаходяться на такій території. Таким чином, документи, видані органами та установами (зокрема, лікарняними закладами), що знаходяться на тимчасово непідконтрольній території України, визначеній Верховною Радою України, як виняток, можуть братись до уваги судом та оцінюватись разом із іншими доказами в їх сукупності та взаємозв'язку під час розгляду справи у порядку статті 257-1 ЦПК України. Тому, суд не може прийняти до уваги свідоцтво про смерть [PERSON], видане на тимчасово непідконтрольній Україні території та лікарське свідоцтво про смерть № 285 від 30.01.2017 року, міською клінічною лікарнею, що також знаходиться на тимчасово непідконтрольній Україні території, згідно з якими[PERSON], [INFO], помер [INFO] вм. Горлівка, як допустимі докази при розгляді даної справи. Однак, оцінюючи надані заявником докази в їх сукупності, суд вважає, що факт смерті [PERSON]знайшов своє підтвердження в судовому засіданні. Згідно з ч. 8 ст. 256 ЦПК України, суди розглядають справи про встановлення факту смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті. Так, в судовому засіданні з достовірністю встановлено, що [PERSON], [INFO], помер [INFO] вм. Горлівка, Донецької області, тобто на території, що не контролюється владою України, що унеможливлює реєстрацію факту смерті органом державної реєстрації актів цивільного стану України. Встановлення факту смерті [PERSON] необхідно заявнику для отримання свідоцтва про його смерть для подальшого його використання в цивільно-правових відносинах згідно законодавства України. Беручи до уваги, що від встановлення даного факту залежить виникнення особистих майнових прав заявника, а законом не визначено іншого порядку їх встановлення, а також той факт, що заявник має на меті встановити факт смерті батька для отримання свідоцтва про смерть та для подальшого його використання в цивільно-правових відносинах згідно законодавства України, суд вважає, що вимоги заявника підлягають задоволенню. Відповідно до ч. 2 ст.197 ч. 4. ст. 2571, п. 8 ч. 1 ст. 367 ЦПК України, ухвалене судом рішення у справах про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, підлягає негайному виконанню. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved