Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-16 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду із заявою про встановлення факту його постійного, безвиїзного проживання на території України у період до 24 серпня 1991 року. В обґрунтування заявлених вимог посилається на те, що він постійно - з 01 серпня 1991 року по 09.11.1993 року проживав в с. Чорнянка Каховського району Херсонської області , а потім із сім`єю переїхав до с. Виноградове Цюрупинського району Херсонської області,12.06.2001 року отримав паспорт громадянина України, тобто має громадянство України. Разом з тим,в листопаді 2018 року у видачі паспорту для виїзду за кордон Бериславським управлінням ДМС у Херсонській області йому було відмовлено з посиланням на недійсність паспорту, виданого 12.06.2001 року, та повідомлено про необхідність звернутись до суду для встановлення факту проживання на території України до 24.08.1991 року. В судовому засіданні [PERSON] свою заяву підтримав з підстав, у ній зазначених, пояснивши, що він з 1989 року проживає в Україні, на даний час зареєстрований в с.Чорнянка Каховського району Херсонської області , але фактично мешкає в м.Нова Каховка, в зв`язку із чим і звертається до Новокаховського міського суду. Оскільки на даний час його належність до громадянства України фактично не визнається, просить задовольнити його заяву. Ухвалою від 14.12.2018 року було відкрито провадження в цивільній справі за вказаною заявою. 14.01.2019 року до суду надійшли письмові пояснення представника управління Державної міграційної служби України в Херсонській області, в яких заінтересована особа просила відмовити у задоволенні вимог [PERSON] , оскільки він має паспорт громадянина України серії [NUMBER] , виданий Приазовським РВ УМВС України в Запорізькій області, жодного доказу на обґрунтування зазначених у заяві обставин щодо невизнання дійсності останнього, а також громадянства України заявником суду не надано. В судовому засіданні представник заінтересованої особи - управління ДМСУ в Херсонській області також просила відмовити у задоволенні вимог [PERSON] в зв`язку з їх безпідставністю та необґрунтованістю . Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що [PERSON] дійсно проживає в Україні з 1989 року, про що їй відомо, оскільки він арендував на той час житло у її родичів, яких вона періодично навідувала. Вислухавши учасників судового розгляду, дослідивши письмові докази, зібрані в матеріалах справи, суд вважає, що у задоволенні заяви слід відмовити з наступних підстав. Згідно з ч.1 ст. 293 ЦК України в порядку окремого провадження розглядаються цивільні справи на підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. При цьому, у відповідності до ч.2 ст. 315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Звертаючись до суду з даною заявою, заявник, як на підставу для встановлення факту його постійного проживання на території України до 24.08.1991 року посилається на неможливість отримати закордонний паспорт в зв`язку із невизнанням дійсності його паспорта громадянина України, тобто, фактично на те, що посадовими особами органів управління ДМС в Херсонській області заперечується його належність до громадянства України. Положеннями ст. 2 Закону України «Про громадянство України» від 08.10.1991 року, громадянами України є: усі громадяни колишнього СРСР, які на момент проголошення незалежності України (24 серпня 1991 року) постійно проживали на території України; особи, які на момент набрання чинності Законом України "Про громадянство України" (13 листопада 1991 року) постійно проживали в Україні, незалежно від раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, мовних чи інших ознак і які не є громадянами інших держав; особи, які народилися або постійно проживали на території України, а також їх нащадки (діти, онуки), якщо вони на 13 листопада 1991 року проживали за межами України, не перебувають у громадянстві інших держав і до 31 грудня 2004 року подали у встановленому цим Законом порядку заяву про визначення своєї належності до громадянства України; особи, які набули громадянства України відповідно до цього Закону. В свою чергу, відповідно до вимог ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Частиною 2 ст. 78 ЦПК України встановлено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. За змістом ст.ст. 76, 77 ЦПК України суд встановлює наявність або відсутність обставин, котрими обґрунтовують свої вимоги і заперечення сторони, на підставі доказів, які містять інформацію щодо предмета доказування. Також, згідно роз`яснень, які містяться в п. 26 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» від 12 червня 2009 року, предметом доказування є факти, якими обґрунтовуються заявлені вимоги чи заперечення або мають інше юридичне значення для вирішення справи (причини пропуску позовної давності тощо) і підлягають встановленню при ухваленні рішення. Разом з тим, всупереч вищенаведених положень процесуального законодавства України, заявником не надано до суду жодних належних та допустимих доказів, зокрема документів щодо місця реєстрації , трудової книжки тощо, які б підтверджували факт його постійного проживання на території України до 24.08.1991 року, а показання свідка [PERSON] в судовому засіданні також беззаперечно цей факт не доводять, оскільки остання пояснювала, що бачила [PERSON] лише епізодично . Також, слід зазначити, що заявник має паспорт громадянина України серії [NUMBER] , виданий 12 червня 2001 року Приазовським РВ УМВС України в Запорізькій області, який на даний час не анульований чи знищений, доводи, викладені у заяві щодо невизнання його заінтересованою особою дійсним, належними та допустимими доказами суду не доведені, а тому суд виходить з наявності у заявника на даний час громадянства України, в зв`язку із чим обставини його постійного проживання на території України до 24.08.1991 року не мають юридичного значення, оскільки правові наслідки такого факту вже існують . Таким чином, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, враховуючи те, що обставини, на які посилається заявник як на підставу для задоволення заяви, не знайшли свого підтвердження у судовому засіданні, факт, який просить встановити [PERSON] не має для нього юридичного значення за умови наявності громадянства України, що підтверджується виданим йому паспортом громадянина України, суд відмовляє у її задоволенні. На підставі викладеного та,

Outcome: dismissed