Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-08 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про усунення від права на спадкування за законом після смерті [PERSON], яка померла [INFO] в м. Кропивницькому та визнати право власності в порядку спадкування за заповітом відповідно до заповіту від 01 жовтня 2010 року, наданого матір'ю [PERSON], яким все її майно, де б воно не було і з чого ж воно не складалось на день смерті заповідано [PERSON]. В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав та в обґрунтування зазначив, що є сином померлої [PERSON], із заявою звернувся до Кіровоградської міської державної нотаріальної контори № 1 як спадкоємець щодо видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом після матері [PERSON] Дана заява від 13.10.2017 року зареєстрована у Кіровоградській міській державній нотаріальній конторі № 1 , заведена спадкова справа, сформований витяг про реєстрацію в Спадковому реєстрі . Відповідно до заповіту від 01 жовтня 2010 року, наданого матір'ю [PERSON], все її майно, де б воно не було і з чого ж воно не складалось на день смерті заповідано [PERSON]. Даний заповіт зареєстрований в реєстрі за № 2-2244, та посвідчений державним нотаріусом Другої Кіровоградської державної нотаріальної контори [PERSON] Відповідно до даного заповіту [PERSON], тим же нотаріусом сформований витяг про реєстрацію в Спадковому реєстрі за № 24894397, бланк серії ВРА № 955721 . Вважає, що вступу у спадщину відповідно до заповіту, перешкоджають дії сестри [PERSON], яка також звернулася із заявою до тієї ж нотаріальної контори про вступ у спадщину за законом після померлої [PERSON] Зазначив, що саме він проживав з покійною матір»ю та доглядав її, сестра жила в іншому будинку поряд, але з 2008 року сестра з матір»ю та з ним не спілкувалась. На протязі останніх дев'яти років мати сильно хворіла, в неї був виявлений артрит ніг, 20.07.2016 року мати впала та зламала ногу, внаслідок чого в неї був виявлений закритий перелом лівої бердної кістки із зміщенням . Після надання необхідної медичної допомоги у міському травматологічному пункті, мати була доставлена додому, де і продовжувала лікуватись. Весь тягар догляду на матір'ю лежав на ньому, оскільки вона потребувала постійної сторонньої допомоги та догляду. За життя матері доглядав за нею: прибирав, готував їжу, прасував, виконував всю хатню роботу, придбавав ліки та інше. Відповідач, в свою чергу, повністю самоусунулась від будь-якої допомоги матері, не цікавилась станом її здоров'я та життям, хоча мала для цього всі можливості. Після смерті матері всі обов'язки, пов'язані з організацією та оплатою поховання, та супутніх з цим розходів взяв на себе , а тому вважає , що сестра має бути усунута від спадкування , просить задовольнити позов повністю. Відповідач надала відзив проти позову в якому зазначила, що до 2008 року проживала у спірному спадковому будинку з матір»ю, надалі до матері переїхав жити її брат, який обмежив її в спілкуванні з матір»ю. Вважає, що брат умисно обмежив їх спілкування саме з метою отримання в спадщину всього будинку. Зазначила, що звернулась до нотаріуса , оскільки вона має право на обв»язкову частку у спадкуванні як пенсіонер. При цьому , вже звернулась до нотаріуса і оформила заповіт на свою частку в спадкуванні після смерті матері на сина свого брата від попереднього шлюбу, а тому просить відмовити в задоволенні позову повністю. Судом встановлено наступні факти. [PERSON] померла [INFO] року, що підтверджується копією свідоцтва про смерть (а. с. 13). [PERSON] із заявою звернувся до Кіровоградської міської державної нотаріальної контори № 1 як спадкоємець щодо видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом після матері [PERSON] ( а.с. 11), але спадщину не оформив. Відповідно до Заповіту від 01 жовтня 2010 року, зробленого [PERSON], все її майно, де б воно не було і з чого ж воно не складалось на день смерті заповідано [PERSON]( а. с. 14). Нормами статті 1224 ЦК України визначено, що не мають права на спадкування за законом батьки (усиновлювачі) та повнолітні діти, а також інші особи, які ухились від виконання обов»язку щодо утримання спадкодавця, якщо ця обставина встановлена судом. За рішенням суду особа може бути усунена від права на спадкування за законом, якщо буде встановлено, що вона ухилилась від надання допомоги спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані. Положення цієї статті поширюються на всіх спадкоємців, у тому числі і тих, хто має право на обов»язкову частку у спадщині, а також на осіб, на користь яких зроблено заповідальний відказ. У справах про усунення від права на спадкування відповідно до ч.5 ст.1224 ЦК України має значення сукупність обставин: - ухилення особи від надання спадкодавцеві допомоги при можливості її надання, що характеризується умисною формою вини; - перебування спадкодавця в безпорадному стані; - потреба спадкодавця в допомозі саме цієї особи. Лише при одночасному настанні наведених обставин і доведеності зазначених фактів в їх сукупності спадкоємець може бути усунений від спадкування. Відповідно роз»яснення п.6 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30.05.2008 року № 7 яким роз»яснено, що правило абзацу другого частини третьої статті 1224 ЦК України стосується особи, яка зобов»язана була утримувати спадкодавця згідно з нормами Сімейного кодексу України. Факт ухилення особи від виконання обов»язку щодо утримання спадкодавця встановлюється судом за заявою заінтересованої особи (інших спадкоємців або територіальної громади). При цьому слід враховувати поведінку особи, розуміння нею свого обов»язку щодо надання допомоги, її необхідність для існування спадкодавця, наявність можливості для цього та свідомого невиконання такою особою встановленого законом обов»язку. Непред»явлення спадкодавцем, який мав право на утримання, позову про стягнення аліментів до особи, яка претендує на спадщину, не є достатньою підставою для відмови у позові про усунення від права на спадкування. Правило частини п»ятої статі 1224 ЦК стосується всіх спадкоємців за законом, зокрема і тих, які відповідно до СК не були зобов»язані утримувати спадкодавця. Безпорадним слід розуміти стан особи, зумовлений похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом, коли вона не може самостійно забезпечити умови свого життя, потребує стороннього догляду, допомоги та піклування. Як зазначив Вищий спеціалізований суд України в своєму листі від 16.05.2013 року № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» (пункт 4):- відсутність спілкування протягом тривалого часу ще не є підставою для усунення особи від права на спадкування за законом; - для постановлення рішення про усунення від спадкування у справі повинні бути надані належні та допустимі докази, які б свідчили про те, що спадкодавець потребував допомоги відповідача, останній мав можливість її надати, проте ухилявся від обов'язку щодо її надання; - ухилення особи від надання допомоги спадкодавцеві, який її потребував, полягає в умисних діях чи бездіяльності особи, спрямованих на уникнення від обов'язку забезпечити підтримку та допомогу спадкодавцю. Тобто ухилення, пов'язане з винною поведінкою особи, яка усвідомлювала свій обов'язок, мала можливість його виконувати, але не вчиняла необхідних дій. Крім цього, підлягає з'ясуванню судом питання, чи потребував спадкодавець допомоги від спадкоємця за умови отримання її від інших осіб, чи мав спадкоємець матеріальну та фізичну змогу надавати таку допомогу. - для задоволення позовних вимог у справах про усунення від права на спадкування відповідно ч. 5 ст. 1224 ЦК має значення сукупність обставин: ухилення особи від надання спадкодавцеві допомоги при можливості її надання, перебування спадкодавця в безпорадному стані, потреба спадкодавця в допомозі саме цієї особи. Лише при одночасному настанні наведених обставин і доведеності зазначених фактів в їх сукупності спадкоємець може бути усунений від спадкування. Окрім того, на практиці стосунки між рідними в переважній більшості є недоступними для оточуючих і їм притаманні особливі та виключні взаємовідносини між собою, наявність яких можливо інколи і не сприймається суспільством, але на першому місці - процесуальних вимог щодо оцінки доказів. Відповідно до ч. 1 ст. 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців)( ст. 1216 ЦК України). Відповідно до ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. У першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки( ст. 1261 ЦК України). Вимога про усунення спадкоємця від права на спадкування може бути пред'явлена особою, для якої таке усунення породжує пов'язані зі спадкуванням права та обов'язки, одночасно з її позовом про одержання права на спадкування з підстав, визначених у частині другій статті 1259 ЦК. Таким чином для усунення від права на спадкування за законом необхідно довести: факт ухилення особи від надання спадкодавцеві допомоги; факт перебування спадкодавця в безпорадному стані через похилий вік та потребу спадкодавця в допомозі цієї особи. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). За вказаного, суд не надає оцінку кожному окремому доказу та обставинам встановленим під час судового розгляду справи. Згідно зі статтею 1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Спадкодавець розпорядилась всім своїм майном і оформила відповідний заповіт. При цьому , судом встановлено, що відповідач є її донькою , яка прийняла спадщину як особа, що має право на обов»язкову частку у спадкуванні. При цьому, допитані в судовому засіданні всі свідки в т.ч. і сторони відповідача підтвердили , що позивач створив для матері всі належні умови задля того, щоб мати , яка хворіла не перебувала в безпорадному стані. Даний факт ніхто не заперечує. Але на фоні неприязних стосунків, позивач фактично створив умови в яких відповідач не мала можливості на рівні з ним приймати участь у житті своєї матері. Наявність огородження будинку з фактично завжди закритим входом, наявність собак у дворі не заперечував і сам позивач. Саме позивач зазначив, що жодного разу не звертався до сестри за допомогою в догляді за матір»ю , оскільки сам та за допомогою дружини повністю справлявся з доглядом так як не працював і взяв на себе весь тягар догляду за лежачою матір»ю. Дослідивши матеріали справи, заслухавши сторін, оцінивши докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, щодо відмови в задоволенні позову повністю, оскільки відповідно до вимог ч. 5 ст. 1224 ЦК України особа може бути усунена від права на спадкування за законом, якщо судом буде встановлено, що вона ухилялася від надання допомоги спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані. Виходячи зі змісту ч. 5 ст. 1224 ЦК України та з урахуванням роз'яснень, наданих судам у п. 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року N 7 "Про судову практику у справах про спадкування", правило ч. 5 ст. 1224 ЦК України стосується всіх спадкоємців за законом, зокрема й тих, які відповідно до СК України не були зобов'язані утримувати спадкодавця. Безпорадним слід розуміти стан особи, зумовлений похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом, копи вона не може самостійно забезпечити умови свого життя, потребує стороннього догляду, допомоги та піклування. Суд при вирішенні справи про усунення особи від права на спадкування повинен установити як факт ухилення особи від надання спадкодавцеві допомоги, так і факт перебування спадкодавця в безпорадному стані через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво та потребує спадкодавця в допомозі цієї особи. Ухилення особи від надання допомоги спадкодавцеві, який потребує допомоги, полягає в умисних діях чи бездіяльності особи, спрямованих на ухилення від обов'язку забезпечити підтримку та допомогу спадкодавцю, тобто ухилення, пов'язане з винною поведінкою особи, яка усвідомлювала свій обов'язок, мала можливість його виконувати, але не вчиняла необхідних дій. Таким чином, ухилення характеризується умисною формою вини. В даному випадку відсутні обов»язкові складові факту ухилення, наявності безпорадного стану, умисної форми вини. При винесенні рішення , суд керується ст.13 ЦПК України, щодо розгляду судом справ в межах позовних вимог та на підставі доказів, наданих сторонами. Відповідно до ст. ст.134,142 ЦПК України, у зв»язку з відмовою в задоволенні позову судові витрати залишити по їх фактичному понесенні сторонами. На підставі ст.ст.1224, 1233,1259, 1261 ЦК України, Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування»,

Outcome: dismissed