Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-29 00:00:00

26 квітня 2017 року представник позивача звернувся до суду з вказаною позовною заявою, в якій просив стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «ДТЕК Добропіллявугілля» на користь позивачки 300000 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди, спричиненої смертю її чоловіка [PERSON] від професійного захворювання. В якості обґрунтування своїх вимог зазначив, що з 13.10.1979 року позивачка перебувала у шлюбі з [PERSON], [INFO], за життя її чоловіку було встановлене професійне захворювання, а [INFO] у віці 55 років він помер від професійного захворювання. Вважає, що чоловік позивачки отримав ряд професійних захворювань при виконанні трудових обов'язків на підприємстві. Вказує, що втрата чоловіка спричинила позивачці значні моральні страждання та переживання. Так, через передчасну втрату чоловіка викликали душевний біль, слабкість, безпорадність та неможливість бути повноцінною людиною. Тепер вона відчуває себе самотньою, не може відчувати радість на жодному святі, оскільки тягар втрати близької людини постійно пригнічує її стан. Втрата чоловіка розбалансувала її нервову систему, що виражається в постійному емоційному напруженні, роздратуванні, швидкій зміні настрою, відчутті тривоги. У зв'язку зі смертю чоловіка вона втратила найцінніше: його любов, опору, моральну та матеріальну підтримку. Втрата чоловіка була не лише втратою близької людини, а ще й втратою годувальника, який матеріально підтримував позивачку. Через смерть чоловіка позивач втратила нормальні життєві зв'язки, виникла необхідність докладати додаткових зусиль для організації праці та побуту. Зазначає, що одним з варіантів полегшення моральних страждань для позивачки може бути санаторно-курортне лікування, зміна щоденного оточення та покращення життєво-побутових умов. Страждання від втрати близької людини, смерть якої настала від професійного захворювання, можна порівняти зі 100 відсоткової втратою працездатності та здоров'я взагалі, кожен відсоток якої оцінено у 3000 грн. Тому сума в розмірі 300000 грн. є такою, що відповідає тяжкості моральних страждань позивача. 15 травня 2017 року представник відповідача за довіреністю - [PERSON], звернувся до суду з запереченням проти позову, в якому просив відмовити [PERSON] в позові про відшкодування моральної шкоди ТОВ «ДТЕК Добропіллявугілля» в повному обсязі. Свої вимоги мотивував тим, що саме роботодавець повинен нести безпосередню відповідальність у вигляді відшкодування моральної шкоди перед позивачем, але [PERSON] будь-яких правовідносин з ТОВ «ДТЕК Добропіллявугілля» не мав. Позивач та його представник у судове засідання не з'явилися, про час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, але 17 травня 2017 року надали через канцелярію суду заяву про розгляд справи у їх відсутність, просили заявлений позов задовольнити. 30 червня 2017 року представник відповідача за довіреністю - [PERSON], звернувся до суду з заявою про розгляд справи без участі представника відповідача, проти задоволення позову заперечує. 30 травня 2017 року третя особа - Відділення виконавчої дирекції фонду у м. Суми Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України, звернулася до суду з заявою про розгляд справи без її участі. За таких обставин, виходячи з положень ст. 158 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу у відсутність осіб, які беруть участь у справі. Дослідивши матеріали справи, оцінивши, відповідно до ст.ст. 212, 213 ЦПК України докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, вважає позов таким, що не підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено наступні обставини справи. З 05.05.1982 року по 24.05.1994 року, з 25.03.1997 року по 09.10.2005 року та з 12.12.2005 року по 01.06.2010 року [PERSON] перебував у трудових відносинах з Державним підприємством «Добропіллявугілля» відокремлений підрозділ Шахта «Новодонецька», що підтверджується копією трудової книжки [PERSON], [INFO], серії [NUMBER] від 17.11.1982 року. Згідно висновку лікарсько-експертної комісії від 22 листопада 2006 року № 3806, складеного Комунальною лікувально-профілактичною установою Донецької обласної клінічної лікарні профзахворювань, [PERSON], [INFO], який працює на шахті Новодонецька Добропіллявугілля, з 16 листопада по 29 листопада 2006 року був обстежений в другому терапевтичному відділенні та йому було встановлено заключний діагноз: а) основний - Хронічне обструктивне захворювання легенів пилової етіології, друга стадія, фаза затихаючого загострення. Легенева недостатність першого другого ступеня. Захворювання професійне первинно; б) додаткове - ІБС: Атеросклеротичний кардіосклероз з артеріальною гіпертензією, НІ /один/. Периферичний ангіопістоничний синдром. Даних про наявність пневмокіоза немає. З акту розслідування хронічного професійного захворювання від 12 грудня 2006 року, складеного на ОП «Шахта Новодонецька» ДП «Добропіллявугілля», вбачається, що проведено розслідування випадку хронічного професійного захворювання - хр. обструктивне захворювання легенів пилової етіології ІІ ст.., фаза затихаючого загострення, ЛН І-ІІст. та встановлено основний діагноз - хр. обструктивне захворювання легенів пилової етіології ІІ ст.., фаза затихаючого загострення, ЛН І-ІІст.. Захворювання професійне; діагноз супутній - ІБС. Атеросклеротичний кардіосклероз з артеріальною гіпертензією Н1 . Периферичний ангіодістонічний синдром. Порушником нормативно-правових актів з охорони праці та умов праці є начальник дільниці ПР-3 [PERSON] Відповідно до довідки серії ДОН-05 № 113379, що кладена на підставі огляду МСЕК 19.12.2006 року, [PERSON], [INFO], є інвалідом першої групи внаслідок професійного захворювання. Згідно довідки про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках, потреби у додаткових видах допомоги, серії ДОН-04 №054171 на підставі огляду МСЕК, проведеного 19.12.2006 року, [PERSON] має ступінь втрати професійної працездатності 40 відсотків. На підтвердження факту отримання професійного захворювання [PERSON] на Державному підприємстві «Добропіллявугілля» відокремлений підрозділ Шахта «Новодонецька» позивачем також надано копії виписки із медичної карти стаціонарного хворого № 08-06/1104 [PERSON] з вказаним повним діагнозом та Санітарно-гігієнічної характеристики умов праці [PERSON], [INFO], на АП «Шахта «Новодонецька» ДП «Добропіллявугілля» від 02.11.2006 року №1757/04, затверджена головним державним санітарнем лікарем м. Добропілля. Рішенням Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 13 лютого 2012 року у справі № 2-514/311/2012 з Державного підприємства «Добропіллявугілля» Відокремлений підрозділ «Шахта «Новодонецька» в рахунок відшкодування моральної шкоди на користь [PERSON] стягнуто 10000 (десять тисяч) гривень. [INFO] у віці 55 років помер [PERSON], про що 02 січня 2017 року виконкомом Хотинської селищної ради Сумського району Сумської області складено відповідний актовий запис № 01 та видано свідоцтво про смерть серії [NUMBER]. Зазначене також підтверджене Лікарським свідоцтвом про смерть №2 від 02 січня 2017 року, видане Сумським обласним бюро судово-медичних експертиз. З довідки про причину смерті від 02 січня 2017 року вбачається, що [PERSON] помер внаслідок хронічної обструктивної хвороби легенів. При цьому, причинний зв'язок смерті [PERSON] з професійним захворюванням позивач підтверджує доданою до позову копією Довідки про причинний зв'язок смерті з професійним захворюванням або трудовим каліцтвом серії 10 ААА №001025 від 15.03.2017 року, що видана на підставі акту огляду МСЕК №150, а також Актом №150 визначення причинного зв'язку смерті з професійним захворюванням або трудовим каліцтвом від 15 березня 2017 року. Крім того, згідно Висновку експерта №1/3 Сумського обласного бюро судово-медичної експертизи м. Суми, складеного на підставі проведеної судово-медичної експертизи трупа громадянина [PERSON], [INFO], смерть [PERSON] настала в результаті гострої легеневої серцевої недостатності на фоні хронічного обструктивного захворювання легенів. Відповідно до пояснення по справі 227/1240/17 за позовом [PERSON] Відділення виконавчої дирекції фонду у м. Суми Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України від 11.05.2017 року № 158/10-5, у квітні 2017 року [PERSON] зверталась до відділення Фонду із заявою про призначення на її користь страхових виплат внаслідок втрати годувальника, а саме: її чоловіка [PERSON], який отримував страхові виплати від відділення Фонду до дня смерті. Проте, при розгляді наданих документів було встановлено, що вона не досягла пенсійного віку та не являється працездатною особою, а тому право на призначення страхових виплат у разі смерті чоловіка вона не має. Відділенням Фонду щомісячні страхові виплати у разі смерті потерпілого на її користь не призначалися та не виплачувалися. Було зазначено, що потерпіла особа (члени їхніх сімей) мають право вимагати відшкодування моральної шкоди незалежно від часу настання такої шкоди виключно з роботодавця на підставі ст. 1167 ЦК України та ст. 237-1 КЗпП України. Вказано, що відділення Фонду не заперечує проти стягнення з роботодавця на користь позивачки моральної шкоди внаслідок смерті її чоловіка, спричиненої професійним захворюванням. Враховуючи наведене, суд вважає, що між сторонами виникли цивільні правовідносини з відшкодування моральної шкоди позивачу, завданої смертю її чоловіка. 13 жовтня 1979 року [PERSON], [INFO], та [PERSON] уклали шлюб, про що 13 жовтня 1979 року в книзі реєстрації актів цивільного стану про укладення шлюбу радою народних депутатів Сумського району зроблено запис № 32 та видано свідоцтво про укладення шлюбу серії [NUMBER] Таким чином, позивач [PERSON] є дружиною померлого [INFO] [PERSON], а тому як член його сім'ї має право на відшкодування моральної шкоди, завданої їй смертю останнього, що настала внаслідок професійного захворювання. При ухваленні рішення суд керується наступними нормами чинного законодавства. Стаття 2 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачає, що право кожного на життя охороняється законом, а згідно статті 13 - кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, були порушені, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження. Відповідно до статей 21, 22 Конституції України, усі люди є вільні і рівні у своїй гідності та правах. Права і свободи людини є невідчужуваними та непорушними. Права і свободи людини і громадянина, закріплені цією Конституцією, не є вичерпними. Згідно ст. 55 Конституції України, Права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Статтею 23 Цивліьного кодексу України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода, зокрема, полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Відповідно до статтей 1167, 1168 Цивільного кодексу України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім'єю. Згідно ч. 1 ст. 9 Закону України «Про охорону праці», відшкодування шкоди, заподіяної працівникові внаслідок ушкодження його здоров'я або у разі смерті працівника, здійснюється Фондом соціального страхування України відповідно доЗакону України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності". Частиною 1 статті 26 цього ж закону передбачено, що роботодавець зобов'язаний відшкодувати збитки, завдані порушенням вимог з охорони праці іншим юридичним, фізичним особам і державі, на загальних підставах, передбачених законом. Згідно виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, ДП «Добропіллявугілля» знаходиться в стані припинення. Позивачем не надано доказів, які б підтверджували те, що ТОВ «ДТЕК Добропіллявугілля» є правонаступником ДП «Добропіллявугілля». Дані про ліквідацію та повне припинення ДП «Добропіллявугілля», а також про його злиття, приєднання до ТОВ «ДТЕК Добропіллявугілля» та про факт правонаступництва ТОВ «ДТЕК Добропіллявугілля» відносно ДП «Добропіллявугілля» на момент розгляду справи в суді відсутні. Згідно зі ст. 2 ЦК України учасниками цивільних відносин є фізичні особи та юридичні особи. Учасниками цивільних відносин є: держава Україна, Автономна Республіка Крим, територіальні громади, іноземні держави та інші суб'єкти публічного права. Статтею 104 ЦК України, передбачено, що юридична особа припиняється в результаті реорганізації (злиття, приєднання, поділу, перетворення) або ліквідації. У разі реорганізації юридичних осіб майно, права та обов'язки переходять до правонаступників. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, відповідно до ч.1 ст. 11 ЦПК України. Відповідно до ст.33 ЦПК України, суд за клопотанням позивача, не припиняючи розгляду справи, замінює первісного відповідача належним відповідачем, якщо позов пред'явлено не до тієї особи, яка має відповідати за позовом, або залучає до участі у справі іншу особу як співвідповідача. Суд бере до уваги також положення статті 60 ЦПК України, відповідно до яких кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень; докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі; доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір; доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Таким чином, ТОВ «ДТЕК «Добропіллявугілля» не є належним відповідачем по даній справі, так як між ним та відповідачем у цій справі відсутні будь-які правові відносини,. З огляду на викладене, оскільки позивачем не заявлялося клопотання про заміну неналежного відповідача, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову саме з тих підстав, що позов пред'явлено до неналежного відповідача. При цьому, суд наголошує, що така відмова у задоволенні позову не позбавляє позивача права на пред'явлення позову до належного відповідача. Враховуючи викладене та

Outcome: dismissed