Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-11 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про поділ спільного майна подружжя і в обґрунтування своїх вимог зазначила, що з 16.06.2001 року до 28.05.2004 року перебувала з відповідачем у шлюбі. Під час перебування у шлюбних відносинах вони придбали двокімнатну квартиру, яка розташована за адресою: [ADDRESS], що підтверджується договором купівлі-продажу квартири. Згідно довідки БТІ Димитровської міської ради право власності на вказану квартиру по реєстраційним даним БТІ до 01.01.2013 року зареєстровано за відповідачем. Вартість квартири на теперішній час за погодженням між позивачем та відповідачем складає 90000 гривень. Всі оригінали документів на придбану ними в шлюбі квартиру знаходяться у відповідача. Позивач, вважає, що поділ набутого ними в шлюбі спільного майна - двокімнатної квартири, необхідно здійснити шляхом виділення позивачу та відповідачу рівних часток у спільній квартирі. Просить суд, поділити спільне сумісне майно, набуте позивачем за час шлюбу з відповідачем, та визнати за позивачем та відповідачем право власності на ? частку двокімнатної квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS]. Позивач у судовому засіданні наполягала на задоволенні позовних вимог у повному обсязі, обґрунтовуючи свою позицію обставинами, викладеними у позові, пояснила, що квартиру з відповідачем вони придбали на спільні кошти, які відкладали із заробітних плат. І вона, і відповідач протягом спільного проживання працювали на шахті Стаханова, отримували заробітну плату. Після розірвання шлюбу вона одразу не зверталась з приводу поділу майна, оскільки боялась відповідача, який є тираном. Зараз вона хоче розділити квартиру, оскільки їх спільний син підріс, аліменти відповідач не сплачує, щоб отримати можливість розпоряджатися квартирою, яка належить також і їй. Представник третьої особи залишила вирішення даного позову на розсуд суду. Відповідач в судове засідання не з*явився по невідомій суду причині, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, клопотань про відкладення розгляду справи, даних про поважність відсутності у судовому засіданні не надано. Враховуючи, що відповідач тричі був повідомлений про час та місце розгляду справи за його участі, що позивач не заперечувала проти розгляду справи за відсутності відповідача у порядку заочного провадження, суд вважає необхідним дану справу розглянути за відсутності відповідача заочно. Судом встановлено, що сторони у справі у період з16 червня 2001 року до 28 травня 2004 року перебували у юридичному шлюбі, що підтверджується копіями свідоцтва про шлюб від 16 червня 2001 року, свідоцтва про розірвання шлюбу від 28 травня 2004 року, виданих відділом реєстрації актів громадянського стану Димитровського міського управління юстиції Донецької області, свідоцтва про шлюб від 10 листопада 2007 року, виданого цим же органом, відповідно до якого [PERSON] змінила прізвище на [PERSON] (а.с. 4, 6-7). Сторони мають спільну дитину - сина [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про його народження, який на даний час проживає з позивачем за адресою: [ADDRESS] (а.с. 5, 8). З відповідача на користь позивача на утримання дитини стягнуто аліменти у розмірі 1/6 частини його доходів і на підставі виконавчого листа № 2-2851 від 22 жовтня 2003 року у ВДВС Димитровського міського управління юстиції здійснюється примусове виконання і станом на 31 грудня 2015 року заборгованість по аліментах становить 45173,44 гривні (а.с. 31). У період перебування в юридичному шлюбі відповідач [PERSON] придбав двокімнатну квартиру загальною площею 42,5 квадратних метри, у тому числі жилою - 23,8 квадратних метри, розташовану за адресою: [ADDRESS], що підтверджується копією договору купівлі-продажу квартири від 29 грудня 2001 року, даними КП «Бюро технічної інвентаризації» Димитровської міської ради» від 17 грудня 2015 року (а.с. 9-10). Ринкова вартість зазначеної квартири станом на 17 лютого 2016 року складає 66853 гривні (а.с. 20-30). Згідно з відомостями з Єдиного реєстру заборон відчуження об*єктів нерухомого майна, сформованими станом на 30 березня 2016 року 23 жовтня 2012 року накладено арешт на квартиру [ADDRESS] на підставі постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження за виконавчим провадженням № 25780452 від 10 квітня 2012 року (а.с. 46). Згідно положень частини першої статті 60 Сімейного кодексу України та частини третьої статті 368 Цивільного кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності і кожний із подружжя на підставі статті 63 Сімейного кодексу України має рівні права володіння, користування та розпорядження цим майном. У разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, на підставі частини другої статті 370 Цивільного кодексу України та частини першої статті 70 Сімейного кодексу України, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду. Оскільки спірна квартира сторонами придбана у період перебування в юридичному шлюбі, за спільні кошти подружжя і даних на спростування цього твердження суду не надано, даних про укладення між сторонами домовленості про визначення частки кожного у спільній сумісній власності суду не надано і судом не встановлено, суд вважає, що спірна квартира [ADDRESS] є спільною сумісною власністю позивача [PERSON] і [PERSON] Відповідно до частин першої, другої і третьої статті 57 Закону України "Про виконавче провадження" арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно боржника може накладатися державним виконавцем шляхом: винесення постанови про арешт коштів та інших цінностей боржника, що знаходяться на рахунках і вкладах чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах; винесення постанови про арешт коштів, що перебувають у касі боржника або надходять до неї; винесення постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження; проведення опису майна боржника і накладення на нього арешту. Постановами, передбаченими частиною другою цієї статті, може бути накладений арешт у розмірі суми стягнення з урахуванням виконавчого збору, витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій та застосованих державним виконавцем штрафів, на все майно боржника або на окремі предмети. Копії постанови, якою накладено арешт на майно боржника та оголошено заборону на його відчуження, державний виконавець надсилає органам, що здійснюють реєстрацію майна або ведуть реєстр заборони на його відчуження. Статтею 60 Закону України «Про виконавче провадження» обумовлено випадки, підстави й порядок зняття арешту з майна. Незважаючи на наявність права на частину у спільній сумісній власності на квартиру [ADDRESS] вимоги позивача про визнання за нею права власності на ? частину спірної квартири, що є різновидом відчуження частини нерухомого майна, заборона якого була накладена постановою державного виконавця від 23 жовтня 2012 року до зняття арешту на відповідну частину спірної квартири неможливо, а такі вимоги позивачем суду заявлені не були, у зв*язку з чим у задоволенні позовних вимог позивачу [PERSON] необхідно відмовити.

Outcome: dismissed