Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-12 00:00:00

У 2019 році Дніпровська міська рада звернулася до суду з позовом, в якому зазначила, що 19.07.2017 року приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Шауловою Мариною Олексіївною як державним реєстратором було прийнято рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень № 36206213, на підставі якого до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно внесено запис про право власності [PERSON] на нежитлові будівлі та споруди кафе за адресою: [ADDRESS] . Позивач вважає зазначене рішення нотаріуса протиправним та таким, що підлягає скасуванню, оскільки згідно з інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно було проведено державну реєстрацію права власності [PERSON] на кафе літ. А-1 загальною площею 385,6 кв.м., склад літ. Б-1 загальною площею 31,4 кв.м., склад літ. В-2 загальною площею 190,5 кв.м., ангар (тимчасовий) літ. Г, навіси літ. Д, Е, Ж, З, К, Л, М, навіси літ. Н, О, С, У, літнє кафе (тимчасове) літ. И, тамбур літ. и, душ літ. П, вбиральню літ. Р, альтанку літ. Т, споруди 1, 2, замощення І, ІІ, ІІІ за адресою: [ADDRESS] , номер запису про право власності 21519101, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1307671012101. У той час як згідно з договором купівлі-продажу, посвідченим 18.03.1999 року на Товарній біржі «Велика міська біржа нерухомості» та зареєстрованим у реєстрі за № 14, [PERSON] було придбано у Товариства з обмеженою відповідальністю Магазин № 255 «Продукти» будівлю магазину літ. А-1 площею 197,9 кв.м., підвал під А-1 площею 93,1 кв.м., склади літ. Б, В площею 125,1 кв.м., огородження № 1, 2, мощення І, що знаходяться по [ADDRESS] . Відповідно до реєстраційного посвідчення від 13.04.1999 року Дніпропетровським бюро технічної інвентаризації в реєстровій книзі № 9 НФ за реєстровим № 479-55 було зареєстровано право власності [PERSON] на будівлю магазину літ. А-1 площею 197,9 кв.м., підвал під А-1 площею 93,1 кв.м., склади літ. Б, В площею 125,1 кв.м., огородження № 1, 2, мощення І по [ADDRESS] . Отже, наявна невідповідність характеристик (даних) об`єкта нерухомого майна, зазначених у правовстановлюючому документі - договорі купівлі-продажу від 18.03.1999 року, та зареєстрованих у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. Дніпровська міська рада вважає, що приватний нотаріус, здійснюючи державну реєстрацію права власності [PERSON] , у порушення статті 10 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» не встановила відповідність заявлених прав і поданих документів вимогам законодавства, безпідставно прийняла рішення про державну реєстрацію права власності на кафе літ. А-1 загальною площею 385,6 кв.м., склад літ. Б-1 загальною площею 31,4 кв.м., склад літ. В-2 загальною площею 190,5 кв.м., ангар (тимчасовий) літ. Г, навіси літ. Д, Е, Ж, З, К, Л, М, навіси літ. Н, О, С, У, літнє кафе (тимчасове) літ. И, тамбур літ. и, душ літ. П, вбиральню літ. Р, альтанку літ. Т, споруди 1, 2, замощення ІІ, ІІІ, які взагалі відсутні в договорі, який став підставою для реєстрації права власності. Звертає увагу, що відповідно до технічного паспорта, виготовленого 12.05.2017 року ФОП [PERSON] , вищезазначені об`єкти були побудовані у 2000 році, тобто після укладення [PERSON] договору купівлі-продажу від 18.03.1999 року. Згідно з листом Департаменту по роботі з активами Дніпровської міської ради від 14.01.2019 року № 4/11-64 станом на 11.01.2019 року за зазначеною адресою існує реєстраційний запис щодо договору оренди землі та додаткової угоди, укладених між міською радою та ТОВ НВФ «Техбуд ЛТД» на земельну ділянку з кадастровим номером 1210100000:04:143:0028 площею 0,0323 га строком з 19.10.2011 року по 02.08.2022 року по фактичному розміщенню нежитлових приміщень. Управління державного архітектурно-будівельного контролю Дніпровської міської ради у листі від 02.01.2019 року за № 4/1-25 повідомило, що станом на 02.01.2019 року наявна інформація щодо реєстрації дозволу на виконання за вказаною адресою будівельних робіт, який зареєстрований за № ДП 112180040347 на об`єкт «Капітальний ремонт розподільного пристрою 6 КВ підстанції № 9 та видано сертифікат № ДП 1621835511404 на зазначений об`єкт. Крім того, листом Головного архітектурно-планувального управління Департаменту по роботі з активами Дніпровської міської ради від 11.01.2019 року № 3/15-22 повідомлено, що згідно даних містобудівного кадастру та адресного плану міста відсутня інформація стосовно відповідних розпорядчих документів, на підставі яких була присвоєна або змінена адреса: [ADDRESS] . Таким чином, на думку позивача, об`єкт нерухомості за вказаною адресою збудований на земельній ділянці, що не була відведена [PERSON] для цієї мети, без дозвільних документів, які надають право виконувати будівельні роботи, без належно затвердженого проекту, без введення в експлуатацію спірного об`єкта нерухомості, а тому в силу ч. 2 ст. 376 ЦК України право власності у відповідача на це майно не виникло. Позивач наполягає, що спірний об`єкт нерухомого майна є самочинним будівництвом, побудований із порушенням земельного та містобудівного законодавства. Відзначає, що земельна ділянка за адресою: [ADDRESS] , на якій розташоване вказане самочинно побудоване нерухоме майно, належить Дніпровській міській раді та віднесена до земель комунальної власності відповідно до ст. ст. 80, 83 Земельного кодексу України та ст. ст. 26, 60 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні». Зазначена земельна ділянка відповідачу під будівництво у власність чи користування не надавалася, відповідне рішення органу місцевого самоврядування не приймалося. Спірне нерухоме майно було побудоване на земельні ділянці, невідведеній для цієї мети, за відсутності декларації про початок будівельних робіт та декларації про готовність об`єкта до експлуатації, відтак відповідач [PERSON] не набула права власності на це майно та побудований відповідачем об`єкт підлягає знесенню за її рахунок, а земельна ділянка приведенню у придатний для використання стан. За цих підстав Дніпровська міська рада просить визнати протиправним та скасувати рішення приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Шаулової Марини Олексіївни № 36206213 від 19.07.2017 року щодо реєстрації за [PERSON] права власності на нежитлові будівлі та споруди - кафе: кафе літ. А-1 загальною площею 385,6 кв.м., склад літ. Б-1 загальною площею 31,4 кв.м., склад літ. В-2 загальною площею 190,5 кв.м., ангар (тимчасовий) літ. Г, навіси літ. Д, Е, Ж, З, К, Л, М, навіси літ. Н, О, С, У, літнє кафе (тимчасове) літ. И, тамбур літ. и, душ літ. П, вбиральня літ. Р, альтанка літ. Т, споруда 1, 2, замощення І, ІІ, ІІІ за адресою: [ADDRESS] , номер запису про право власності 21519101, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1307671012101. Зобов`язати [PERSON] повернути земельну ділянку, що розташована за адресою: [ADDRESS] , привівши її у придатний для використання стан шляхом знесення самочинного побудованих нежитлових будівель та споруд - кафе: кафе літ. А-1 загальною площею 385,6 кв.м., склад літ. Б-1 загальною площею 31,4 кв.м., склад літ. В-2 загальною площею 190,5 кв.м., ангар (тимчасовий) літ. Г, навіси літ. Д, Е, Ж, З, К, Л, М, навіси літ. Н, О, С, У, літнє кафе (тимчасове) літ. И, тамбур літ. и, душ літ. П, вбиральня літ. Р, альтанка літ. Т, споруда 1, 2, замощення І, ІІ, ІІІ. Ухвалою Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 27 березня 2019 року у справі було відкрито загальне позовне провадження. Ухвалою Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 9 вересня 2019 року підготовче провадження у справі було закрито та справу призначено до розгляду по суті. В судовому засіданні представник позивача - Дніпровської міської раді Сірик А.С., а згодом Борсук Ю.В. позов підтримали. При цьому представником позивача Борсук Ю.В. були надані по справі письмові пояснення. Так, у своїх письмових поясненнях представник позивача наполягала на тому, що земельна ділянка за адресою: [ADDRESS] відповідачу [PERSON] у власність чи користування не надавалася, на вказаній земельній ділянці розташований об`єкт самочинного будівництва, що, на її думку, підтверджується матеріалами інвентаризаційної справи об`єкта нерухомого майна. Представник позивача відзначила, що в даному випадку наявна невідповідність характеристик (даних) об`єкта нерухомого майна, на який здійснена державна реєстрація речових прав в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, та зазначених у правовстановлюючому документі - договорі купівлі-продажу від 18.03.1999 року. Звернула увагу, що згідно з технічним паспортом (а.с. 136-144 т. 1) приміщення магазину складалося з літ. А-1 - магазин, Б - склад, В - склад, № 1-2-огорожа, І - мощення. Фактична площа земельної ділянки під збудованим майном складала 860 кв.м. (а.с. 136 т.1), а після самочинного будівництва на момент державної реєстрації, що оспорюється, зайнята площа земельної ділянки згідно з оновленим технічним паспортом становить 1800 кв.м. (а.с. 147 т. 1). Також звертала увагу, що на момент придбання [PERSON] магазину останній містив 1 поверх та підвал, а на момент реєстрації права власності у 2017 році вже 2 поверхи (а.с. 153-154 т.1). Отже, вказане самочинне будівництво відбулося з порушенням п. 58 Порядку державної реєстрації, затвердженої Постановою Кабінету Міністрів від 25.12.2015 № 1127, оскільки зміни технічних характеристик об`єкта нерухомого майна відбулися у зв`язку з проведенням будівельних робіт, які відповідно до законодавства потребують отримання відповідного дозволу на початок таких робіт від компетентного органу з подальшим введенням в об`єкта в експлуатацію по закінченню будівництва. Наголосила на тому, що в інвентаризаційній справі об`єкта нерухомого майна, розташованого за адресою: [ADDRESS] , відсутній висновок експерта про відповідність державним будівельним нормам на момент реєстрації права власності у 2017 році. При цьому акт техніка БТІ не може ототожнюватися з висновком експерта. Крім того, відзначила, що адреса присвоюється об`єкту завершеного будівництва та введеному в експлуатацію, а в матеріалах справи містяться відомості про відсутність присвоєння об`єкту адреси (а.с. 30 т. 1) та лист Управління ДАБК від 02.01.2019 №4/1-25 (а.с. 28-29 т. 1), що підтверджує факт самочинного будівництва, оскільки дозвіл на виконання підготовчих та будівельних робіт відповідачу [PERSON] не видавався та в експлуатацію цей об`єкт не вводився. Враховуючи наведене, представник позивача наполягала на задоволенні позову. При цьому на підтвердження порушення відповідачем будівельних норм представник позивача послалася на акт перевірки дотримання вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил від 14 березня 2017 року, припис про зупинення підготовчих і будівельних робіт та протокол про адміністративне правопорушення від 14 березня 2017 року. В свою чергу, представник відповідача [PERSON] - адвокат Пархоменко Ю.С. у судовому засіданні позов не визнала, зазначивши, що площа нерухомого майна збільшилася за рахунок проведення реконструкції та здійснення внутрішніх перепланувань, що узгоджується з положеннями Інструкції про порядок проведення технічної інвентаризації об`єктів нерухомого майна, затвердженої наказом Міністерства Регіонального розвитку, будівництва та ЖКГ України від 24.05.2001 № 127, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 10.07.2001 року № 582/5773. Відзначила, що Дніпровською міською радою не було надано належних доказів наявності самочинного будівництва. Вважала, що позов у частині знесення будівлі кафе та господарських будівель і споруд є безпідставним, оскільки [PERSON] у 1999 році набула у встановленому порядку право власності на зазначену будівлю та її право власності на це майном ніким не оспорювалося. Крім того, звернула увагу, що відповідно до п. 58 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2015 року № 1127, для державної реєстрації права власності на об`єкт нерухомого майна в разі, коли в документах, що подаються для такої реєстрації, відсутні відомості про технічні характеристики відповідного об`єкта, також подається технічний паспорт на такий об`єкт. Згідно з Інструкцією про порядок проведення технічної інвентаризації об`єктів нерухомого майна, затвердженої наказом Міністерства Регіонального розвитку, будівництва та ЖКГ України від 24.05.2001 № 127, не належить до самочинного будівництва для громадських та виробничих будівель (приміщень) перепланування, пов`язані зі зміною загальної, основної та допоміжної площі за рахунок демонтування та влаштування перегородок (без порушення несучих конструкцій), зведення на земельній ділянці тимчасових господарських будівель та споруд, навісів, альтанок, тамбурів, терас, веранд, наметів, накриття, сходів, естакад, літніх душових, теплиць, свердлин, криниць, люфт-клозетів, вбиралень, вигрібних ям, замощень, парканів, воріт, хвірток, відкритих басейнів та із накриттям полегшеної конструкції, погребів, ганків тощо; зміна призначень невиробничих приміщень, зміна матеріалу частини стін без збільшення розміру фундаменту. Відповідно до акта від 12 травня 2017 року, складеного експертом - інженером з інвентаризації нерухомого майна [PERSON] , загальна площа кафе (змінено за призначенням з магазину) літ. «А-1» з підвалом збільшилася на 94,6 кв.м. за рахунок внутрішнього перепланування без порушення несучих конструкцій та реконструкцій. Загальна площа складу літ. «В-2» (згідно Інструкції змінено з літ. «В-1» на «В-2») збільшилася на 96,8 кв.м. за рахунок реконструкції. Також на земельній ділянці були побудовані тимчасові будівлі: ангар літ. «Г», навіси літ. «Д», «Е», «Ж», «З», «К», «Л», «м», «Н», «О», «С», «У», літнє кафе літ. «И» з тамбуром літ. «и», душ літ. «П», вбиральня літ. «Р», альтанка літ. «Т», влаштовані замощення «ІІ», «ІІІ». Таким чином, відповідно до Інструкції усі вищенаведені переплановані, реконструйовані, побудовані нежитлові будівлі та споруди не підлягають узаконенню та додатковому введенню в експлуатацію. При цьому за адресою: [ADDRESS] необхідно вважати узаконеними: кафе літ. «А-1» (з підвалом) загальною площею 385,6 кв.м., склад літ. «Б-1» загальною площею 31,4 кв.м., склад літ. «В-2» загальною площею 190,5 кв.м., ангар літ. «Г», навіси літ. «Д», «Е», «Ж», «З», «К», «Л», «м», «Н», «О», «С», «У», літнє кафе літ. «И» з тамбуром літ. «и», душ літ. «П», вбиральню літ. «Р», альтанку літ. «Т», споруди № 1, 2, замощення «І», «ІІ», «ІІІ». На думку представника відповідача, з боку [PERSON] відсутні будь-які порушення порядку перепланування та реконструкції об`єкта нерухомого майна, державна реєстрація права власності здійснена приватним нотаріусом Шауловою М.О. із дотриманням норм чинного законодавства, законних підстав для скасування державної реєстрації права власності [PERSON] немає. Крім того, вважала, що зверненню до суду міської ради має передувати винесення рішення виконавчого комітету про демонтаж споруди. Враховуючи наведене, представник відповідача просила в задоволенні позову відмовити в повному обсязі. Відповідач - приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Шаулова М.О. в судове засідання не з`явилася, надала заяву про розгляд справи в її відсутність. Третя особа - Департамент адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради явку свого представника в судове засідання не забезпечив. Суд, з`ясувавши всі обставини справи та перевіривши їх доказами, проходить до висновку, що позов задоволенню не підлягає з огляду на наступне: Судом установлено, що відповідно до договору купівлі-продажу, посвідченого 18.03.1999 року на Товарній біржі «Велика міська біржа нерухомості» та зареєстрованого за реєстровим № 14 (т. 1 а.с. 132-133), [PERSON] було придбано у Товариства з обмеженою відповідальністю Магазин № 255 «Продукти» будівлю магазина літ. А-1 площею 197,9 кв.м., підвал під А-1 площею 93,1 кв.м., склади літ. Б, В площею 125,1 кв.м., огородження № 1, 2, мощення І, розташовані в [ADDRESS] на земельній ділянці розміром 860 кв.м. Як убачається зі змісту договору купівлі-продажу, вказана будівля магазина літ. А-1, підвал під А-1, склади літ. Б, В, огородження № 1, 2, мощення І належали Товариству з обмеженою відповідальністю Магазин № 255 «Продукти» на підставі свідоцтва про право власності, виданого Фондом Державного майна за № 417 від 18.02.1995 року, договору купівлі-продажу № 12 КВ від 29.10.1995 року за реєстровим № 1 та змін до договору купівлі-продажу від 29.07.1998 року, посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Кретовою Н.Е. за № 2549, зареєстрованих в МБТІ м. Дніпропетровська за № 26ЮН-1265-104 від 29.07.1998 р. Згідно з реєстраційним посвідченням від 13 квітня 1999 року, виданим Дніпропетровським бюро технічної інвентаризації, в реєстровій книзі 9НФ за реєстровим № 479-55 було зареєстровано право власності [PERSON] на будівлю магазина літ. А-1 площею 197,9 кв.м., підвал під А-1 площею 93,1 кв.м., склади літ. Б, В площею 125,1 кв.м., огородження № 1, 2, мощення І, розташовані в [ADDRESS] . У подальшому 19 липня 2017 року приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Шауловою М.О. на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень - індексний номер 3620613 від 19.07.2017 року було здійснено реєстрацію права власності [PERSON] на об`єкт нерухомого майна (реєстраційний номер1307671012101) - нежитлові будівлі та споруди кафе за адресою: [ADDRESS] , що складається з таких складових частин: кафе літ. А-1 загальною площею 385,6 кв.м., склад літ. Б-1 загальною площею 31,4 кв.м., склад літ. В-2 загальною площею 190,5 кв.м., ангар (тимчасовий) літ. Г, навіси літ. Д, Е, Ж, З, К, Л, м, навіси літ. Н, О, С, У, літнє кафе (тимчасове) літ. И, тамбур літ. и, душ літ. П, вбиральня літ. Р, альтанка літ. Т, споруда 1, 2, замощення І, ІІ, ІІІ (номер запису про право власності 21519101). Згідно з технічним паспортом на будинок, господарські будівлі та споруди, що розташовані за адресою: [ADDRESS] , рік побудови будівлі кафе літ. А-1 - 1961, прибудов - 2000, складу літ. Б-1 - 1961, складу літ. В-2, який відповідно до експлікації приміщень складається з двох поверхів (І поверх - 93,7 кв.м., ІІ поверх - 96,8 кв.м.) - 1961 та 2000 рік. Будівництво інших складових об`єкта нерухомого майна, зокрема тимчасових споруд, датовано 2000 роком. При цьому відповідно до наявної в матеріалах справи копії акта від 12.05.2017 року, складеного інженером з інвентаризації нерухомого майна - ФОП [PERSON] , який подавався для державної реєстрації речового права, «технічна інвентаризація будівель та споруд виконана відповідно до Інструкції про порядок проведення технічної інвентаризації об`єктів нерухомого майна, затвердженої наказом Міністерства Регіонального розвитку, будівництва та ЖКГ України від 24.05.2001 № 127, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 10.07.2001 року № 582/5773 (зі змінами і доповненнями від 09.08.2012 року № 404, від 28.12.2012 року № 658, 08.01.2013 р. № 2). Загальна площа кафе (змінено за призначенням з магазина) літ. «А-1» з підвалом збільшилася на 94,6 кв.м. за рахунок внутрішнього перепланування без порушення несучих конструкцій та реконструкцій. Загальна площа складу літ. «В-2» (згідно Інструкції змінено з літ. «В-1» на «В-2») збільшилася на 96,8 кв.м. за рахунок реконструкції. Також на земельній ділянці були побудовані тимчасові будівлі: ангар літ. «Г», навіси літ. «Д», «Е», «Ж», «З», «К», «Л», «м», «Н», «О», «С», «У», літнє кафе літ. «И» з тамбуром літ. «и», душ літ. «П», вбиральня літ. «Р», альтанка літ. «Т», влаштовані замощення «ІІ», «ІІІ». Згідно з п. 3.2 Інструкції не належить до самочинного будівництва для громадських та виробничих будівель (приміщень): «перепланування, пов`язані зі зміною загальної, основної та допоміжної площі за рахунок демонтування та влаштування перегородок (без порушення несучих конструкцій)», «зведення на земельній ділянці тимчасових господарських будівель та споруд, навісів, альтанок, тамбурів, терас, веранд, наметів, накриття, сходів, естакад, літніх душових, теплиць, свердлин, криниць, люфт-клозетів, вбиралень, вигрібних ям, замощень, парканів, воріт, хвірток, відкритих басейнів та із накриттям полегшеної конструкції, погребів, ганків тощо», «зміна призначень невиробничих приміщень», «зміна матеріалу частини стін без збільшення розміру фундаменту». Таким чином, відповідно до Інструкції усі вищенаведені переплановані, реконструйовані, побудовані нежитлові будівлі та споруди не підлягають узаконенню та додатковому введенню в експлуатацію. При цьому за адресою: [ADDRESS] , необхідно вважати узаконеними: кафе літ. «А-1» (з підвалом) загальною площею 385,6 кв.м., склад літ. «Б-1» загальною площею 31,4 кв.м., склад літ. «В-2» загальною площею 190,5 кв.м., ангар літ. «Г», навіси літ. «Д», «Е», «Ж», «З», «К», «Л», «м», «Н», «О», «С», «У», літнє кафе літ. «И» з тамбуром літ. «и», душ літ. «П», вбиральня літ. «Р», альтанка літ. «Т», споруди № 1, 2, замощення «І», «ІІ», «ІІІ». У цій справі між сторонами наявний спір щодо законності будівництва вказаних об`єктів та державної реєстрації права власності відповідача на них. Вирішуючи зазначений спір, суд враховує, що порядок здійснення державної реєстрації права власності на нерухоме майно закріплений в Законі України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», згідно з яким державна реєстрація прав на нерухоме майно та їх обтяжень проводиться державним реєстратором прав на нерухоме майно органу державної реєстрації, а також нотаріусами як спеціальними суб`єктами, на яких покладаються функції державного реєстратора. Відповідно до п. 1 ст. 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно (далі - державна реєстрація прав) - офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Частини третьої статті 10 цього Закону визначено, що державний реєстратор, зокрема, встановлює відповідність заявлених прав і поданих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями; перевіряє документи на наявність підстав для зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, зупинення державної реєстрації прав, відмови в державній реєстрації прав та приймає відповідні рішення; здійснює інші повноваження, передбачені цим Законом. Згідно з частиною першої статті 11 цього Закону державний реєстратор самостійно приймає рішення за результатом розгляду заяв про державну реєстрацію прав та їх обтяжень. Відповідно до статті 18 цього Закону перелік документів, необхідних для державної реєстрації прав, та порядок державної реєстрації прав визначаються Кабінетом Міністрів України у Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, а державній реєстрації підлягають виключно заявлені речові права на нерухоме майно та їх обтяження, за умови їх відповідності законодавству і поданим документам. Статтею 391 ЦК України визначено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до частини 2 статті 152 ЗК України власник земельної ділянки може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється, зокрема шляхом відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав (пункт "б" частини 3 статті 152 ЗК України). Статтею 212 ЗК України передбачено, що самовільно зайняті земельні ділянки підлягають поверненню землекористувачам без відшкодування затрат, понесених за час незаконного користування ними. Приведення земельних ділянок у придатний для використання стан, включаючи знесення будинків, будівель і споруд, здійснюється за рахунок громадян або юридичних осіб, які самовільно зайняли земельні ділянки. Повернення самовільно зайнятих земельних ділянок провадиться за рішенням суду. Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 116 ЗК України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, або за результатами аукціону. Тобто єдиною підставою для набуття громадянами та юридичними особами права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності, є рішення органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених Земельним кодексом України. Поряд із цим статтею 30 Земельного кодексу України 1990 року, яка діяла на час придбання відповідачем у 1999 році об`єкта нерухомості, було передбачено, що при переході права власності на будівлю і споруду разом з цими об`єктами переходить у розмірах, передбачених статтею 67 цього Кодексу, і право власності або право користування земельною ділянкою без зміни її цільового призначення і, якщо інше не передбачено у договорі відчуження - будівлі та споруди. У разі зміни цільового призначення надання земельної ділянки у власність або користування здійснюється в порядку відведення. При передачі підприємствами, установами і організаціями будівель та споруд іншим підприємствам, установам і організаціям разом з цими об`єктами до них переходить право користування земельною ділянкою, на якій знаходяться зазначені будівлі та споруди. Право власності або право користування земельною ділянкою у перелічених випадках посвідчується Радами народних депутатів відповідно до вимог статті 23 цього Кодексу. Аналогічні за змістом положення щодо переходу права на земельну ділянку у разі набуття права на жилий будинок, будівлю або споруду закріплені у статті 120 Земельного кодексу України 2001 року. При цьому статтею 111 ЦК України 1963 року було передбачено, що до власності громадян, які займаються індивідуальною трудовою діяльністю, що ґрунтується виключно на особистій праці громадян і членів їх сімей, застосовуються правила цього Кодексу про особисту власність та інших актів законодавства, що регулюють зазначену діяльність. Відповідно до статті 105 ЦК України 1963 року громадянин, який збудував або будує жилий будинок, здійснив або здійснює його перебудову чи прибудову без встановленого дозволу, або без належно затвердженого проекту, або з істотними відхиленнями від проекту, або з грубим порушенням основних будівельних норм і правил, не вправі розпоряджатися цим будинком чи частиною його (продавати, дарувати, здавати в найом тощо). За позовом виконавчого комітету районної, міської, районної вмісті Ради народних депутатів такий будинок або частина його можуть бути безоплатно вилучені судом і зараховані до фонду місцевої Ради народних депутатів або за рішенням виконавчого комітету районної, міської, районної в місті Ради народних депутатів знесені громадянином, який провадив самовільне будівництво, або за його рахунок. Знесення чи вилучення будинку, який побудовано чи будується з істотними відхиленнями від проекту або з грубим порушенням основних будівельних норм і правил, провадиться, коли громадянин не привів його, після попередження, у відповідність з проектом чи зазначеними нормами і правилами. Господарські і побутові будівлі та споруди, зведені громадянином без встановленого дозволу або належно затвердженого проекту, чи з істотними відхиленнями від проекту, або з грубим порушенням основних будівельних норм і правил, за рішенням виконавчого комітету районної, міської, районної в місті Ради народних депутатів зносяться громадянином, який провадив самовільне будівництво, або за його рахунок. У свою чергу, частиною 1 статті 375 ЦК України визначено, що лише власник земельної ділянки має право зводити на ній будівлі та споруди, здійснювати перебудову, а також дозволяти будівництво на своїй ділянці іншим особам. Згідно з частинами 1, 2, 3, 4 статті 376 ЦК України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи, чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил. Особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього. Право власності на самочинно збудоване нерухоме майно може бути за рішенням суду визнане за особою, яка здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці, що не була їй відведена для цієї мети, за умови надання земельної ділянки у встановленому порядку особі під уже збудоване нерухоме майно. Якщо власник (користувач) земельної ділянки заперечує проти визнання права власності на нерухоме майно за особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво на його земельній ділянці, або якщо це порушує права інших осіб, майно підлягає знесенню особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, або за її рахунок. Відповідно до частини 7 статті 376 ЦК України у разі істотного відхилення від проекту, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, істотного порушення будівельних норм і правил суд за позовом відповідного органу державної влади або органу місцевого самоврядування може постановити рішення, яким зобов`язати особу, яка здійснила (здійснює) будівництво, провести відповідну перебудову. Якщо проведення такої перебудови є неможливим або особа, яка здійснила (здійснює) будівництво, відмовляється від її проведення, таке нерухоме майно за рішенням суду підлягає знесенню за рахунок особи, яка здійснила (здійснює) будівництво. Особа, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, зобов`язана відшкодувати витрати, пов`язані з приведенням земельної ділянки до попереднього стану. Отже, за змістом статті 376 ЦК України самочинне будівництво підлягає безумовному знесенню, якщо: власник земельної ділянки заперечує проти визнання права власності за особою, яка здійснила таке будівництво; власник земельної ділянки не заперечує проти визнання права власності на самочинну забудову, однак така забудова порушує права інших осіб на зазначену земельну ділянку; самочинна забудова зведена на наданій земельній ділянці, але з відхиленням від проекту, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, з істотним порушенням будівельних норм і правил, що порушує права інших осіб, за умови, що особа, яка здійснила самочинне будівництво, відмовилась від здійснення перебудови. Заявляючи позовні вимоги про визнання протиправним та скасувати рішення приватного нотаріуса Шаулової М.О. про реєстрацію 19.07.2017 року за [PERSON] права власності на нежитлові будівлі та споруди кафе за адресою: [ADDRESS] , а також зобов`язання [PERSON] повернути земельну ділянку, що розташована за цією адресою, шляхом знесення самочинно побудованих нежитлових будівель та споруд: кафе - літ. А-1 загальною площею 385,6 кв.м., складу літ. Б-1 загальною площею 31,4 кв.м., складу літ. В-2 загальною площею 190,5 кв.м., ангару (тимчасовий) літ. Г, навісів літ. Д, Е, Ж, З, К, Л, М, навісів літ. Н, О, С, У, літнього кафе (тимчасове) літ. И, тамбуру літ. и, душу літ. П, вбиральні літ. Р, альтанки літ. Т, споруд 1, 2, замощення І, ІІ, ІІІ., Дніпровська міська рада послалася на невідповідність характеристик об`єкта нерухомого майна, зазначених у правовстановлюючому документі - договорі купівлі-продажу від 18.03.1999 року, та зареєстрованих за [PERSON] у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. Позивач вважає, що приватний нотаріус, здійснюючи державну реєстрацію права власності [PERSON] , не встановив відповідність заявлених прав і поданих документів вимогам законодавства, безпідставно прийняв рішення про державну реєстрацію права власності [PERSON] на зазначені будівлі і споруди, які були збудовані на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, без дозвільних документів, які надають право виконувати будівельні роботи, без введення спірного об`єкта нерухомості в експлуатацію, а тому, на думку позивача, рішення про державну реєстрацію права власності відповідача підлягає скасуванню, а спірний об`єкт як самочинне будівництво - знесенню. Розглядаючи вимоги позивача, суд звертає увагу, що загальний перелік способів захисту цивільних прав та інтересів визначений у статті 16 ЦК України. Як способи захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на правопорушника. Особа, якій належить порушене право, може скористатися не будь-яким на свій розсуд, а певним способом захисту такого свого права, який прямо визначається спеціальним законом, що регламентує конкретні цивільні правовідносини, або договором. Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Це право чи інтерес суд має захистити у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам. Вимога захисту цивільного права чи інтересу має забезпечити їх поновлення, а в разі неможливості такого поновлення - гарантувати особі отримання відповідного відшкодування. Такий висновок викладений в постанові Великої Палати Верховного Суду від 29 вересня 2020 року у справі № 378/596/16-ц. У своєму позові Дніпровська міська рада вважала, що відповідач, зареєструвавши речове право на об`єкт будівництва, який складається з кафе літ. А-1 загальною площею 385,6 кв.м., складу літ. Б-1 загальною площею 31,4 кв.м., складу літ. В-2 загальною площею 190,5 кв.м., ангару (тимчасовий) літ. Г, навісів літ. Д, Е, Ж, З, К, Л, М, навісів літ. Н, О, С, У, літнього кафе (тимчасове) літ. И, тамбуру літ. и, душ літ. П, вбиральні літ. Р, альтанки літ. Т, споруди 1, 2, замощення І, ІІ, ІІІ, тим самим отримала державне визнання їх такими, що побудовані відповідно до встановленого порядку. Разом із тим, Велика Палата Верховного Суду в постанові від 07 квітня 2020 року по справі № 916/2791/13 вказала, що реєстрація права власності на самочинне будівництво за особою, яка здійснила самочинне будівництво не змінює правовий режим такого будівництва як самочинного. Судом відзначається, що законодавець визначив, що до інших правових наслідків, окрім офіційного визнання і підтвердження державою відповідних юридичних фактів, встановлюючи презумпцію правильності зареєстрованих відомостей з реєстру для третіх осіб, застосування норм Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» не призводить. Державна реєстрація права власності на нерухоме майно є одним з юридичних фактів у юридичному складі, необхідному для виникнення права власності, а самостійного значення щодо підстав виникнення права власності не має. Таким чином, державна реєстрація речового права не змінює правової природи самочинного будівництва, а скасування зазначеної державної реєстрації саме по собі не забезпечить усунення існуючого порушення. Ефективним способом усунення виявлених порушень є саме звернення до суду з позовом про знесення самочинно збудованого об`єкта. При цьому саме міська рада має довести, що здійснене будівництво є самочинним та підлягає знесенню. Однак, заявивши позовні вимоги про зобов`язання відповідача повернути земельну ділянку по [ADDRESS] , привівши її у придатний для використання стан шляхом знесення самочинного побудованих нежитлових будівель і споруд, Дніпровська міська рада належних доказів на підтвердження своїх вимог, не надала. З матеріалів цивільної справи дійсно вбачається, що в березні 1999 року [PERSON] було придбано у ТОВ Магазин № 255 «Продукти» будівлю магазина літ. А-1 площею 197,9 кв.м. з підвалом площею 93,1 кв.м., складами літ. Б, В площею 125,1 кв.м., огородженням № 1, 2, мощенням І по [ADDRESS] на земельній ділянці розміром 860 кв.м. Право власності [PERSON] на вказане нерухоме майно було зареєстроване 13 квітня 1999 року Дніпропетровським бюро технічної інвентаризації. Натомість 19 липня 2017 року приватним нотаріусом було здійснено реєстрацію права власності [PERSON] у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно вже на нежитлові будівлі та споруди кафе за адресою: [ADDRESS] , що складається з кафе літ. А-1 загальною площею 385,6 кв.м., складу літ. Б-1 загальною площею 31,4 кв.м., складу літ. В-2 загальною площею 190,5 кв.м., ангару (тимчасовий) літ. Г, навісів літ. Д, Е, Ж, З, К, Л, м, навісів літ. Н, О, С, У, літнього кафе (тимчасове) літ. И, тамбуру літ. и, душу літ. П, вбиральні літ. Р, альтанки літ. Т, споруд 1, 2, замощення І, ІІ, ІІІ. При цьому в технічному паспорті зазначено, що частина цих будівель і споруд була побудована відповідачем у 2000 році. Згідно зі статтею 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Частиною 1 статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона має довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд бере до уваги, що будівля магазина літ. А-1 площею 197,9 кв.м. з підвалом площею 93,1 кв.м., складами літ. Б, В площею 125,1 кв.м., огородженням № 1, 2, мощенням І на земельній ділянці площею 860 кв.м. по [ADDRESS] була придбана відповідачем у 1999 році. Відповідно до матеріалів справи вказані будівлі і споруди були побудовані у 1961 році. Свідоцтво про право власності на це майно видавалося попередньому власнику Фондом державного майна. Законність цього будівництва до цього ніким не оспорювалася. Відсутність у Головному архітектурно-планувальному управлінні Департаменту по роботі з активами Дніпровської міської ради інформації стосовно відповідних розпорядчих документів, на підставі яких була присвоєна або змінена адреса: [ADDRESS] , не може свідчити про те, що така адреса не присвоювалася, а також про незаконність будівництва у 1960-х роках. Крім того, суд критично ставиться до доводів позивача, викладених у позові, стосовно укладення міською радою щодо цієї ж земельної ділянки договору оренди землі з ТОВ НВФ «Техбуд ЛТД» на строк до 02.08.2022 року по фактичному розміщенню нежитлових приміщень, а також реєстрації дозволу на виконання за цією ж адресою будівельних робіт по об`єкту «Капітальний ремонт розподільного пристрою 6 КВ підстанції № 9, оскільки з матеріалів справи, зокрема листа Департаменту по роботі з активами Дніпровської міської ради від 14.01.2019 року, вбачається, що договір оренди між міською радою та ТОВ НВФ «Техбуд ЛТД» укладений на земельну ділянку з кадастровим номером 1210100000:04:143:0028 площею 0,0323 га, у той час як з [PERSON] стягується земельний податок за користування земельною ділянкою по [ADDRESS] площею 0,0773 га з кадастровим номером 1210100000:04:165:0010. Позивач не надав належних доказів щодо конкретної земельної ділянки, на якій розміщені будівлі і споруди, які він просить зобов`язати відповідача знести, повернувши земельну ділянку та привівши її у придатний для використання стан. Суд наголошує, що відповідно до принципу «superficiessolocedit» збудоване на поверхні слідує за нею. Вказаний принцип єдності юридичної долі земельної ділянки та розташованої на ній будівлі або споруди знаходить своє відображення у правилах статті 120 ЗК України, статті 377 ЦК України, інших положеннях законодавства. Згідно з вказаним принципом особа, яка законно набула у власність будинок, споруду, має цивільний інтерес в оформленні права на земельну ділянку під такими будинком і спорудою після їх набуття. До особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача) (частина перша статті 377 ЦК України). Якщо жилий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, що перебуває у користуванні, то в разі набуття права власності на ці об`єкти до набувача переходить право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача (абзац перший частини другої статті 120 ЗК України). З урахуванням наведених приписів у разі наявності в особи права власності саме на об`єкт нерухомості відсутність укладеного договору щодо користування землею (оренди тощо) не може бути перешкодою для реалізації такою особою права користування земельною ділянкою, необхідною для обслуговування її об`єкта, а також для подальшого оформлення відповідних договірних відносин щодо цієї ділянки. Така земельна ділянка не може бути передана у власність чи користування іншій особі, а сама по собі відсутність укладеного договору чи іншого правовстановлюючого документа на земельну ділянку ще не є підставою для знесення об`єкта будівництва, який особа набула на законних підставах. Об`єктивних підстав вважати, що будівля магазину з підвалом та складами, які відповідач набула в 1999 році та які згідно матеріалів справи датуються 1961 році, побудовані на земельній ділянці по [ADDRESS] , яка не була відведена для цієї мети, в суду немає. Щодо інших складових об`єктів, які буди споруджені після придбання [PERSON] будівлі магазину та датовані 2000 роком, то суд відзначає, що відповідно до наявної в матеріалах справи експлікації приміщень внаслідок проведених відповідачем будівельних робіт будівля кафе (змінено за призначенням з магазину) літ. «А-1» з підвалом збільшилася на 94,6 кв.м. (385,6 кв.м. - 197,9 кв.м. (магазин) - 93,1 кв.м. (підвал під магазином)). Крім того, згідно з експлікацією приміщень загальна площа складів літ. Б, В складала 125,1 кв.м. (31,4 кв.м. та 93,7 кв.м. відповідно), а після проведених відповідачем будівельних робіт площа складу літ. «В-2» стала складати 190,5 кв.м. замість 93,7 кв.м., тобто збільшилася на 96,8 кв.м. - за рахунок ІІ поверху. Також відповідачем було зведено тимчасові споруди: ангар літ. «Г», навіси літ. «Д», «Е», «Ж», «З», «К», «Л», «м», «Н», «О», «С», «У», літнє кафе літ. «И» з тамбуром літ. «и», душ літ. «П», вбиральню літ. «Р», альтанку літ. «Т», влаштовані замощення «ІІ», «ІІІ». У той же час позивач, заявляючи вимоги про зобов`язання відповідача повернути земельну ділянку шляхом знесення самочинного побудованих нежитлових будівель та споруд, не надав належних доказів, на підтвердження того, яку саме земельну ділянку чи частину земельної ділянки займає кожна із вказаних будівель і споруд: вони розташовані на земельній ділянці для обслуговування будівлі магазину, придбаного [PERSON] у 1999 році (згідно договору - площею 860 кв.м.), чи були побудовані нею на іншій - самовільно зайнятій земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети. Саме по собі посилання представника позивача на те, що зайнята площа земельної ділянки раніше становила 860 кв.м., а після проведення відповідачем будівельних робіт стала складати 1800 кв.м., не доводить самочинність будівництва усіх будівель та споруд, які позивач просить знести. Позивачем не надано суду актів обстеження земельної ділянки, графічних матеріалів, висновків земельної та будівельно-технічної експертизи. Позивач не зазначив та не надав доказів, за рахунок яких саме складових збільшилася на 94,6 кв.м. площа будівлі кафе (змінено з магазину з підвалом) - літ. А-1. Суд вважає, що з`ясування вказаних питань потребує спеціальних знань, тому неможливе без призначення по справі будівельної та земельно-технічної експертизи та надання відповідного висновку експертом. Однак позивачем - Дніпровською міською радою як під час підготовчого засідання, так і протягом усього часу розгляду справи не було заявлено відповідного клопотання. За правилами ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Відповідно до п. 23 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику застосування судами статті 376 Цивільного кодексу України (про правовий режим самочинного будівництва) від 30.03.2012 № 6, відсутність відповідної експертизи у разі необхідності її проведення може бути підставою для відмови в позові, при цьому факт відхилення від проекту та порушення будівельних норм і правил має довести особа, яка пред`явила позов про знесення самочинного будівництва (частина сьома статті 376 ЦК, частина перша статті 60 ЦПК). Разом із тим, висновки експертів зі спірних питань позивач суду не надав, клопотання про призначення експертизи не заявив, представники позивача наполягали на розгляді справи на підставі доказів, наявних у матеріалах справи. Між тим, матеріали справи не містять належних доказів на підтвердження позовних вимог про зобов`язання [PERSON] повернути земельну ділянку за адресою: [ADDRESS] шляхом знесення самочинного побудованих нежитлових будівель та споруд - кафе: кафе літ. А-1 загальною площею 385,6 кв.м., склад літ. Б-1 загальною площею 31,4 кв.м., склад літ. В-2 загальною площею 190,5 кв.м., ангар (тимчасовий) літ. Г, навіси літ. Д, Е, Ж, З, К, Л, М, навіси літ. Н, О, С, У, літнє кафе (тимчасове) літ. И, тамбур літ. и, душ літ. П, вбиральня літ. Р, альтанка літ. Т, споруда 1, 2, замощення І, ІІ, ІІІ, оскільки з матеріалів справи є очевидним, що це майно також включає в себе і частину об`єкта (його складові), що був набутий відповідачем на законних підставах. На переконання суду, позивачем недоведена необхідність знесення усього об`єкта нерухомого майна, що належить позивачу на праві власності, а також неможливість здійснення його перебудови чи демонтажу без позбавлення відповідача її власності. Суд вважає, що матеріали перевірки дотримання вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил, яка проводилася Управлінням Державного архітектурного-будівельного контролю Дніпровської міської ради в 2017 році, що були долучені представником позивача під час судового розгляду, не доводять необхідність знесення будівництва по [ADDRESS] . Так, як вбачається з акта перевірки від 14.03.2017 року, уповноваженими особами було встановлено, що між магазином та парканом депо № 1 зведена прибудова невизначеного призначення, яка має окремий вхід з металевими дверима на [ADDRESS] , дерев`яні вікна на двір депо № 1, покрівля якої спирається на паркан депо № 1. На даху одного зі складів суміжного з гаражем депо № 1 побудований каркас з металевих та дерев`яних несучих елементів з покрівлею, яка виступає на гараж та територію депо № 1 приблизно на 45 см. За результатами цієї перевірки було винесено припис, яким [PERSON] зобов`язано зупинити виконання будь-яких будівельних робіт з 15.03.2017 року, а також притягнуто її до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 96 КУпАП. Поряд із цим, матеріали справи не містять даних, що відповідачу виносився припис чи пред`являлася інша вимога про необхідність усунення порушень шляхом здійснення перебудови чи демонтажу зведених нею будівель і споруд (наприклад, прибудов до основної будівлі, другого поверху тощо). Позовні вимоги представником позивача не були уточнені, конкретні споруди чи приміщення, за рахунок саме яких, зокрема, і відбулося збільшення площі будівлі кафе (колишній магазин) та складу, а також зайнятої земельної ділянки Дніпровська міська рада не зазначила, вимог про їх знесення не заявляла. В своєму позові наполягала на зобов`язанні відповідача повернути земельну ділянку шляхом знесення всіх будівель та споруд по [ADDRESS] без зазначення конкретних об`єктів чи їх частин, будівництво яких здійснено з порушенням будівельних норм і правил чи без отримання відповідних дозвільних документів. Разом із тим, застосування такого крайнього заходу можливо лише тоді, коли використано усі передбачені законодавством України заходи з метою усунення порушень та коли неможлива перебудова об`єкта нерухомості чи особа відмовляється від здійснення такої перебудови. Саме таку правову позицію щодо застосування положень статті 376 ЦК України висловив Верховний Суд України у справі № 6-180цс14. Позивач не довів неможливість перебудови належного відповідачу об`єкта, а також, що відповідач відмовилася від такої перебудови чи іншого усунення порушень. Враховуючи наведене, розглядаючи справу в межах заявлених вимог та на підставі доказів, поданих сторонами, суд вважає, що підстави для зобов`язати [PERSON] повернути земельну ділянку, що розташована за адресою: [ADDRESS] , шляхом знесення нежитлових будівель та споруд - кафе: кафе літ. А-1 загальною площею 385,6 кв.м., склад літ. Б-1 загальною площею 31,4 кв.м., склад літ. В-2 загальною площею 190,5 кв.м., ангар (тимчасовий) літ. Г, навіси літ. Д, Е, Ж, З, К, Л, М, навіси літ. Н, О, С, У, літнє кафе (тимчасове) літ. И, тамбур літ. и, душ літ. П, вбиральня літ. Р, альтанка літ. Т, споруда 1, 2, замощення І, ІІ, ІІІ, відсутні та у задоволенні позову Дніпровської міської ради слід відмовити повністю. Відповідно до статті 141 ЦПК України у зв`язку з відмовою в позові понесені позивачем судові витрати не відшкодовуються.

Outcome: dismissed