Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-26 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовною заявою про стягнення з відповідача заборгованості за кредитним договором. Позовні вимоги мотивовано тим, що [PERSON] звернулась до позивача з метою отримання банківських послуг та підписала заяву без номеру від 27.08.2010 року, згідно якої отримала кредит у розмірі 15000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Позичальник зобов'язався погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його використання, за перевитрати платіжного ліміти, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених договором. Відповідач свої обов'язки за договором не виконував, в зв'язку з чим станом на 10 квітня 2017 р. виникла заборгованість за кредитом на суму 13451,20 грн., по процентам за користування кредитом в сумі 5005,91 грн., заборгованість за пеню в сумі 9114,79 грн., а також фіксована часина штрафу в сумі 500 грн., процента складова штрафу в сумі 1378,60 грн., усього 29450,50 грн., які позивач просить стягнути з відповідача. Представник позивача в судове засідання не з'явився, надавши клопотання про розгляд справи за його відсутності, наполягаючи на задоволені позову. Відповідач позов не визнала, в судовому засіданні пояснила, що вона має декілька платіжних карток в ПАТ КБ «Приватбанк». В травні 2016 року вона разом з подругою [PERSON] відпочивала в Львівській області. На мобільний телефон їй зателефонував чоловік, назвав її прізвище, ім'я, по батькові та пояснив, що її картки заблокують. Для того, щоб цього не сталося він задасть декілька питань. Він назвав номери її карток, залишки коштів на них. Всі повідомленні дані співпали. Запитав її дату народження, вона назвала. Після чого він запитав її пін-код. Вона здогадалась, що це злочинець та припинила розмову. Одразу ж вона зателефонувала менеджеру Приватбанку, пояснила ситуацію, її з'єднали зі службою безпеки банку. Вона попросила працівника служби безпеки заблокувати її картки: зарплатну та пенсійну. Співробітник служби безпеки запитав про кредитну картку, на що вона відповіла, щоб він зробив, як вважає за потрібне, бо вона цією карткою не користується, знищила її. Вона не знала, що можна зняти гроші без картки. Коли повернулась до Запоріжжя, звернулась у відділення Приватбанку, де дізналась, що з її кредитного рахунку зняли 15000 грн. Хоча на телефон повідомлення про те, що знімаються кошти не приходило. Приватбанк самостійно в рахунок погашення цієї суми, знімав кошти з її зарплатної та пенсійної карток, тому вона була змушена перевести свою зарплату та пенсію в Ощадбанк. Свідок [PERSON] допитана в суді повідомила, що в 20-х числах травня 2016 року вона разом із відповідачкою була на відпочинку в Львівській області. [PERSON] хтось зателефонував, вона спілкувалась в її присутності. Потім з пояснень [PERSON] їй стало відомо, що ця особа представилася працівником банку, в неї запитали дату народження, назвали баланси по картках, запитали чи змінювала вона пін-код. Потім коли вони запитали в неї пін-код, [PERSON] здогадалась, що це шахраї та припинила розмову. Одразу вона зателефонувала менеджеру Приватбанку, потім спілкувалась з працівником служби охорони, якого просила заблокувати її картки. Заслухавши пояснення відповідача, свідка, дослудивши письмові матеріали, суд прийшов до висновку, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. В судовому засідання належними документами встановлено, що 27 серпня 2010 року ПАТ «Комерційний банк «Приватбанк» та відповідач [PERSON] відповідно до ст. 1054-1055 ЦК України уклали кредитний договір, за яким банк надав відповідачеві кредит у сумі 15 000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну карту. У відповідності зі ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. В судовому засіданні досліджено розрахунок заборгованості за кредитним договором, укладеним між позивачем та відповідачем, згідно якому станом на 10 квітня 2017 р. виникла заборгованість за кредитом на суму 13451,20 грн., по процентам за користування кредитом в сумі 5005,91 грн., заборгованість за пеню в сумі 9114,79 грн., а також фіксована часина штрафу в сумі 500 грн., процента складова штрафу в сумі 1378,60 грн., усього 29450,50 грн. (а.с.4-5) Прийняти до уваги вказаний розрахунок суд не може з огляду на наступне. У відповідності зі ст. 60 ч.1 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. В судовому засіданні встановлено, що 20 травня 2016 р. невстановлена особа з кредитної картки відповідача перевела грошові кошти в сумі 6000 грн., 22.05.2016 р. - 5700 грн.; 24.05.2016 р. - 2600 грн., що підтверджується випискою по карті, наданою позивачем. (а.с. 38) 08 червня 2016 р. відповідач звернулась до Комунарського РВ ЗМУ ГУМВС України в Запорізькій області із заявою про вчинення зазначеного кримінального правопорушення. Згідно зі ст. 614 ЦК України особа, яка порушила зобов'язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов'язання. Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов'язання. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов'язання. Відсутність своєї вини доводить особа. Згідно з правовою позицією Верховного Суду України, викладеною у постанові від 14 листопада 2012 року у справі № 6-122цс12, наявність вини позичальника, який одержав кредитні кошти за договором овердрафту та не довів, що вжив усіх залежних від нього заходів щодо належного виконання зобов'язань за цим договором згідно зі ст. 614 ЦК України, є підставою для покладення на нього цивільно-правової відповідальності за невиконання взятих на себе зобов'язань. Крім того, згідно з правовою позицією Верховного Суду України, викладеною у постанові від 13 травня 2015 року у справі № 6-71цс15, відповідно до пунктів 6.7, 6.8 Положення "Про порядок емісії спеціальних платіжних засобів і здійснення операцій з їх використанням", затвердженого постановою правління Національного банку України від 30 квітня 2010 року № 223, банк у разі здійснення недозволеної або некоректно виконаної платіжної операції, якщо користувач невідкладно повідомив про платіжні операції, що ним не виконувалися або які були виконані некоректно, негайно відшкодовує платнику суму такої операції та, за необхідності, відновлює залишок коштів на рахунку до того стану, у якому він був перед виконанням цієї операції. Користувач не несе відповідальності за здійснення платіжних операцій, якщо спеціальний платіжний засіб було використано без фізичного пред'явлення користувачем або електронної ідентифікації самого спеціального платіжного засобу та його держателя, крім випадків, коли доведено, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню персонального ідентифікаційного номера або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції. Як вбачається з виписки по рахунку (а.с.38) зняття готівки у всіх випадках відбувалось в банкоматах без картки, тобто доводи відповідача про те, що вона знищила банківську картку знайшли своє підтвердження. Суд вважає, що відповідачка вчинила всі дії, які були необхідні для запобіганню несанкціонованого зняття готівки. Так, [PERSON] одразу ж зателефонувала до Банку та повідомила про вчинення відносно неї шахрайських дій. Наявність кредитного рахунку, з якого були зняті кошти, та необхідність його блокування обговорювались [PERSON] та представником служби безпеки банку. [PERSON] повідомляла, що цією карткою не користується та знищила її, але не заперечувала проти блокування цього рахунку, вказавши, щоб працівник банку вчинив як найкраще. Проте, представник Банку повинний був знати про можливість зняття коштів з банкомату без готівки та попередити про це відповідача, а отже й прийняти заходів для забезпечення несанкціонованого втручання. Але внаслідок цього повідомлення банк не заблокував одну картку. Суд вважає, що в даному випадку [PERSON] обґрунтовано мала підстави вважати, що працівник банку вчинить всі дії необхідні для захисту коштів, оскільки вона попередила про шахрайські дії. В судовому засіданні не встановлені обставини, які б свідчили про те, що відповідач [PERSON] своїми діями сприяла незаконному використанню її кредитного рахунку. З пояснень відповідача вбачається, що особа, яка представилась працівником банку, володіла певною інформацією щодо її прізвища, ім'я, по батькові, наявності рахунків та залишків коштів на них. Суд вважає, що повідомлення відповідачем своєї дати народження, не є тією інформацією, яка самостійно дає змогу ініціювати платіжні операції. Така інформація може бути використана лише в сукупності з іншими даними, які відповідач не повідомляла стороннім особам. Висновки суду щодо вказаних обставин спілкування відповідачки з особою, яка шахрайським шляхом заволоділа коштами та представником Приватбанку, ґрунтуються на поясненнях позивача та свідка, оскільки інших доказів сторони не надали. Позивач не скористався своїм правом не надання доказів, які б спростували пояснення позивача та свідка, хоча саме він має можливість подати суду докази спілкування відповідачки з працівником Приватбанку, оскільки така розмова могла записуватись. Виходячи із принципів змагальності, встановлених ст. 10 ЦПК України, суд прийняв рішення на підставі наданих доказів, якими є, в тому числі, пояснення відповідача та показання свідка. Оскільки в судовому засіданні відповідач довела, що заборгованість за укладеним кредитним договором виникла не з її вини, а внаслідок злочинних дій невстановленої особи, у задоволені позову необхідно відмовити. Оскільки в задоволенні позову відмовлено, судові витрати компенсації не підлягають.

Outcome: dismissed