Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-20 00:00:00

До Козятинського міськрайонного суду Вінницької області надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] про зменшення розміру аліментів. Позовна заява вмотивована тим, що [PERSON] та [PERSON] перебували у шлюбі; у шлюбі в них народилася донька [PERSON] , [INFO] . Спільне життя з відповідачкою не склалося. За рішенням Козятинського міськрайонного суду Вінницької області шлюб було розірвано. За рішенням суду неповнолітню дочку - [PERSON] залишено проживати з матір`ю. Козятинським МР ВДВС відкрито виконавче провадження ВП №7128884 щодо примусового виконання за виконавчим листом № 2-187, виданим Козятинським міськрайонним судом Вінницької області 13 грудня 2005 року про стягнення з [PERSON] аліментів на утримання доньки [PERSON] , [INFO] , у розмірі ј частини, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно починаючи з 10.11.2005 і до повноліття дитини. Стягувачем у даному виконавчому провадженні є матір дитини [PERSON] . Після розлучення [PERSON] розпочав проживати однією сім`єю без реєстрації шлюбу з іншою жінкою. Від спільного проживання у них народився син - [PERSON] , [INFO] . Спільне життя з матір`ю сина теж не склалося. [PERSON] був вимушений виїхати в пошуках роботи до Київської області, де перебуває фактично по теперішній час. Через діючий карантин на всій території України і неможливість працевлаштуватися на постійну роботу, він не має можливості достатньо заробляти. Крім того, повідомляє суд про те, що він не має у своїй власності рухомого майна, в тому числі автомобіля, будинку чи земельної ділянки, а лише засоби щоденного проживання. Позивач вказав, що вищезазначені обставини свідчать про те, що у зв`язку із народженням другої дитини він зобов`язаний забезпечувати належне матеріальне становище обох дітей, а відповідно сплачувати аліменти, у встановленому судом розмірі є неможливим. [PERSON] просить суд зменшити розмір аліментів, що стягуються за рішенням Козятинського міськрайонного суду Вінницької області від 02.12.2005 з [PERSON] , [INFO] на користь [PERSON] , [INFO] на утримання неповнолітньої дочки - [PERSON] , з ј частини до 1/6 частини всіх видів заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку , починаючи стягнення з дня набрання рішенням законної сили та до досягнення дитиною повноліття та відкликати з Козятинського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) виконавчий лист №2-187, виданий Козятинським міськрайонним судом Вінницької області від 13 грудня 2005 року про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліментів на утримання доньки [PERSON] , [INFO] , у розмірі ј частини, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 10.11.2005 року і до повноліття дитини. 30.03.2021 відповідачка [PERSON] подала відзив на позовну заяву, у якому просить суд в задоволенні позовних вимог [PERSON] до [PERSON] про зменшення розміру аліментів - відмовити в повному обсязі. Відповідачка підтвердила, що між нею - [PERSON] та [PERSON] дійсно був укладений шлюб 14.02.2004, який вони розірвали 10.11.2005. У шлюбі у них народилася дочка - [PERSON] . Рішенням Козятинського міськрайонного суду 01.12.2005 з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання доньки стягнуто аліменти в розмірі ј частини усіх видів його заробітку. Крім того, рішенням Козятинського міськрайонного суду Вінницької області від 31.07.2013 [PERSON] був позбавлений батьківських прав відносно дочки [PERSON] . У відзиві відповідачка посилається на те, що доводи позивача не є істотними та достатніми для зменшення визначеного за рішенням суду розміру аліментів, оскільки позивач не навів жодних доказів своєї участі в утриманні молодшого сина - [PERSON] у [PERSON] дитини від іншої жінки не може погіршувати становище її дочки, адже зміна сімейного стану позивача, не є безумовною підставою для зміни розміру аліментів. Відповідачка звертає увагу суду на те, що позивач злісно ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків щодо сплати аліментів, що призвело до виникнення заборгованості, розмір якої станом на 31.10.2020 складає 134837, 40 грн. [PERSON] , вважає, що посилання позивача на погіршення його матеріального становища є надуманим, необґрунтованим і безпідставним, створено ним лише з однією метою - погіршити матеріальне забезпечення її неповнолітньої доньки та поставити її, як матір, у скрутне матеріальне становище, оскільки щоденні потреби дитини ростуть. У судове засідання 21.04.2021 з`явився представник позивача, просив позов задовольнити, з посиланням на обставини, зазначені у позові, вказуючи, що зміна сімейного стану як самостійна підстава має братись до уваги при вирішенні справи, при цьому він вказував, що інформацією щодо зміни матеріального стану позивача він не володіє і вважає, що необхідною і достатньою умовою зменшення розміру аліментів є зміна сімейного стану. Відповідач надала суду заяву з проханням розглядати справу у її відсутність, просила відмовити у позові. Суд, вивчивши та дослідивши матеріали справи, повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, розглянувши справу в межах заявлених вимог, доходить до висновку, що у задоволенні позовних вимог необхідно відмовити з таких підстав. Рішенням Козятинського міськрайонного суду Вінницької області від 26.09.2005 (справа № 2-1221) шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано, що підтверджує свідоцтво про розірвання шлюбу серії [NUMBER] від 10.11.2005, яке видане Відділом реєстрації актів цивільного стану Козятинського районного управління юстиції Вінницької області. Неповнолітню дочку - [PERSON] [INFO] залишено проживати з матір`ю. Рішенням Козятинського міськрайонного суду Вінницької області від 02.12.2005 задоволено позов [PERSON] про стягнення з [PERSON] на її користь аліменти на утримання доньки - [PERSON] , [INFO] в розмірі ј частини всіх видів заробітку, але не менше 30% прожиткового мінімуму встановленого для дітей відповідного віку щомісячно, починаючи з 10.11.2005 і до повноліття дитини. Згідно свідоцтва про народження № [NUMBER] , виданого Відділом реєстрації актів цивільного стану Козятинського районного управління юстиції Вінницької області від 14.09.2004 за записом №215 [PERSON] , [INFO] , батьком є - [PERSON] , матір`ю - [PERSON] . Заочним рішенням Козятинського міськрайонного суду Вінницької області від 31.07.2013 позов [PERSON] про позбавлення батьківських прав задоволено. [PERSON] позбавлено батьківських прав відносно дочки [PERSON] , Відповідно до свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 13.10.2020, виданого Козятинським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький), [PERSON] , [INFO] , є сином [PERSON] . Особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України N789-XII від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до Розрахунку заборгованості зі сплати аліментів [PERSON] на користь [PERSON] відповідно до виконавчого листа №2-187 від 02.12.2005 у розмірі ј частини щомісячно,виданим старшим державним виконавцем Козятинського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції ( м. Хмельницький), заборгованість станом на 01.03.2018 становить 78782, 30 грн. Стаття 15 ЦК України закріплює право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. У частині першій статті 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до частин першої та другої статті 27 Конвенції про права дитини держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно зі статтею 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Відповідно до статей 150, 180 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, матеріально утримувати дитину до повноліття. Згідно з положеннями статті 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Частина третя статті 181 СК України визначає, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Частиною першої статті 192 СК України встановлено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим кодексом. Згідно з пунктом 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року N 3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. Враховуючи зміст статей 181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів один із батьків дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища платника аліментів може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів. У постанові Верховного Суду України від 05 лютого 2014 року у справі N 6-143 цс 13 зроблено висновок, що розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів. Звертаючись до суду з позовом про зміну (зменшення) розміру аліментів, позивач посилався на те, що у нього змінився сімейний стан, оскільки народився син. Статтею 192 СК України передбачено можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених у судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Аналіз цієї норми права дає підстави для висновку що підставами зміни розміру аліментів є як зміна матеріального, так і зміна сімейного стану як самостійна підстава для зменшення або збільшення розміру аліментів. При цьому такі положення закону не виключають одночасне настання обох підстав для зміни розміру аліментів: і зміни сімейного і зміни матеріального стану. Відповідно до частини третьої статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (частини перша та друга статті 77 ЦПК України). Відповідно до частини другої статті 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Згідно зі статтею 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Частиною першою статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Звертаючись до суду з позовом про зменшення розміру аліментів, позивач посилався на те, що у нього змінився сімейний стан, оскільки народився син від іншого шлюбу, якого він утримує, а можливості працевлаштуватися він не має через діючий по всій території України карантин. У судовому засіданні представник позивача наголошував, що єдиною підставою, на яку він посилається в обгрунтування вимог про зменшення розміру аліментів, є зміна сімейного стану позивача. Щодо матеріального становища він доводів не наводив та на таку обставину не посилався. Відповідно до частини третьої статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. З огляду на зазначені норми матеріального права, суд дійшов висновку, що зміна сімейного стану позивача, а саме народження сина [PERSON] , не є безумовною підставою для зміни розміру аліментів , оскільки належними та допустимими доказами не підтверджено погіршення майнового стану позивача, у тому числі, у зв`язку з народженням дитини від іншого шлюбу. Крім того, батьки не мають компенсувати зменшення розміру аліментів за рахунок збільшення утримання однієї дитини порівняно з іншою. Зазначене цілком узгоджується з позицією Верховного суду, висловленій у постанові від 16.09.2020 у справі № 565/2071/19. Отже, враховуючи правову позиці. Верховного Суду, норми права, працездатний вік позивача, недоведеність погіршення його матеріального стану та відсутність доказів погіршення стану його здоров`я, суд вважає, що позивач повинен забезпечувати утримання обох своїх дітей, без погіршення становища когось із них. Суд наголошує, що зміна сімейного стану позивача, а саме народження дитини, не є безумовною підставою для зміни розміру аліментів. Наявність у позивача сина [PERSON] не може слугувати необхідною умовою зменшення розміру аліментів за рахунок іншої дитини, відносно якої встановлений допустимий розмір аліментів на одну дитину 1/4, оскільки таке зменшення призведе до порушення балансу утримання неповнолітнього [PERSON] між батьками та порушення прав відповідачки, яка заперечує щодо зменшення розміру сплати аліментів. Розмір аліментів, які підлягають стягненню з позивача визначено відповідно до діючого на час прийняття судового рішення законодавства, яке відповідає засадам справедливості та розумності. Отже, суду не доведено належними та допустимими доказами погіршення майнового стану позивача, у тому числі, у зв`язку з народженням дитини, а сама по собі зміна сімейного стану такою безумовною підставовою не являється. Крім того, суд звертає увагу, що син позивача народився ще у 2008 році, однак він лише зараз звернувся до суду з посиланням не таку обставину для зменшення розміру аліментів, що також вказує на безпідставність його вимог. Відповідно до частини другої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Згідно з статтями 18, 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Приймаючи до уваги, що [PERSON] не довів підстави позову щодо зменшення розміру аліментів на утримання дитини [PERSON] , визначених рішенням Козятинського міськрайонного суду Вінницької області від 02.12.2005, в задоволенні позовних вимог необхідно відмовити. При вирішенні питання щодо розподілу судових витрат суд враховує приписи ст. 141 ЦПК України , а саме: у разі відмови в позові - судовий збір покладається на позивача.

Outcome: dismissed