Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-27 00:00:00

У травні 2017 року позивач звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON] про стягнення аліментів. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 10.04.2010 року між нею та відповідачем було укладено шлюб, який був зареєстрований Солом`янським РАЦС у м. Києві, а рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 29.11.2013 року шлюб було розірвано. Від шлюбу сторони мають дитину [PERSON] , [INFO] , який на даний момент проживає з позивачкою. Відповідач ухиляється від покладеного на нього у відповідності ст. 180 СК України обов`язку утримувати свою дитину. Враховуючи вищевикладене, просить суд стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання малолітнього [PERSON] , в розмірі ј частини від усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, від дня подання даної заяви і до досягнення дитиною повноліття. 31.05.2017 року ухвалою суду відкрито провадження у справі та призначено судове засідання (том 1 а.с. 36). 09.07.2018 року ухвалою суду зупинено провадження у справі до розгляду Вищим спеціалізованим судом України касаційної скарги [PERSON] , поданої в інтересах [PERSON] на рішення Печерського районного суду м. Києва від 27.06.2016 р. (том 1 а.с.183-184). 06.09.2018 року Постановою Апеляційного суду м. Києва апеляційну скаргу [PERSON] в інтересах [PERSON] задоволено, ухвалу Святошинського районного суду м. Києва від 09.07.2018 року скасовано, а справу направлено для продовження розгляду до суду першої інстанції(том 1 а.с 234-237). 18.09.2018 року ухвалою суду вирішено розглядати справу в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання (том 1 а.с. 239-240). 05.02.2020 року позивачем на адресу суду надіслано заяву про зменшення розміру позовних вимог, згідно якої просить стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , в розмірі 30000 грн. щомісячно, за останні три роки до дня подання позовної заяви і до досягнення дитиною повноліття; стягнути з відповідача на її користь додаткові витрати на утримання малолітнього [PERSON] , [INFO] , у розмірі 919542,29 грн., а також 50 625 фунтів стерлінгів (том 2 а.с. 101-107). 28.04.2021 року на адресу суду надійшла заява від позивачки про залишення без розгляду її заяви про зменшення позовних вимог та проведення судового засідання без її участі (том 2 а.с. 219). 28.04.2021 року ухвалою суду залишено заяву позивачки про зменшення позовних вимог без розгляду. У судове засідання сторони не з`явились, про дату час і місце судового засідання були повідомлені належним чином (том 2 а.с. 146). Від позивачки надійшла заява про проведення судового розгляду у її відсутність (том 2 а.с. 219). Відповідно до ст. ст. 174, 178 ЦПК України, відповідач не скористався своїм правом та не направив до суду відзив на позовну заяву, із викладенням заперечень проти неї. Суд дослідивши матеріали справи дійшов наступних висновків. Судом встановлено, що як встановлено рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 29.10.2013 року [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі з 10.04.2010 року (том 1 а.с. 4). [INFO] у [PERSON] та [PERSON] народився син [PERSON] (том 1 а.с. 5, 6). Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 29.10.2013 року шлюбі між [PERSON] та [PERSON] - розірвано, позивачці після розірвання шлюбу залишено дошлюбне прізвище « [PERSON] » (том 1 а.с. 4). Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 27.05.2016 року в задоволенні позовних вимог [PERSON] до [PERSON] , третя особа - Орган опіки та піклування Святошинської районної у м. Києві державної адміністрації, про забезпечення повернення малолітньої дитини до Сполученого Королівства Великої Британії та Північної Ірландії - відмовлено (том 2 а.с. 205-211). Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 21.09.2016 року апеляційну скаргу Головного управління юстиції у м. Києві в інтересах [PERSON] - відхилено. Рішення Печерського районного суду м. Києва від 27.05.2016 року залишено без змін (том 2 а.с. 212-218). 14.08.2018 року ухвалою Верховного Суду у складі колегії Третьої судової палати Касаційного цивільного суду у справі №2-4237/12 у задоволенні [PERSON] в інтересах [PERSON] про ухвалення додаткового рішення у справі за позовом до Головного управління юстиції м. Києва в інтересах [PERSON] до [PERSON] про забезпечення повернення малолітньої дитини до Сполученого Королівства Великої Британії та Північної Ірландії у порядку виконання державою Україна взятих на себе зобов`язань відповідно до Конвенції про цивільно-правові аспекти міжнародного викрадення дітей 1980 року - відмовлено (том 2 а.с. 161-173). Постановою Верховного Суду від 13.04.2021 року у справі №2-4237/12 заяву [PERSON] про перегляд за виключними обставинами постанови Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 29.08.2018 року задоволено. Постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 29.08.2018 року скасовано та ухвалено нове рішення: касаційну скаргу [PERSON] залишено без задоволення, а рішення Печерського районного суду м. Києва від 27.05.2016 року й ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 21.09.2016 року - без змін (том 2 а.с. 203-204). Відповідно до ч. 1 ст. ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У відповідності до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу чиїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до частини другої статті 51 Конституції України батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Відповідно до ст. 11 Закону України "Про охорону дитинства" батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Відповідно до ст. 141 Сімейного кодексу України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Згідно зі статтями 150, 180 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, матеріально утримувати дитину до повноліття. Згідно Сімейного законодавства України, обов`язок батьків утримувати своїх дітей є безумовним. Закон не передбачає яких-небудь спеціальних умов для виникнення обов`язку батьків з утримання своїх дітей. За наведеного у позивачки виникає право як на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів. Статтею 181 СК України передбачено, що способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними; якщо домовленість відсутня, то кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються за рішенням суду у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до ч. 3 ст.181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її батька, або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Положення ст.181 СК України відповідають вимогам, передбаченим статтями 183, 184 цього Кодексу. При цьому аліменти на дитину присуджуються в частці від заробітку (доходу) її матері, батька (ст. 183 цього Кодексу) або в твердій грошовій сумі (ст. 184 СК) і виплачуються щомісячно. Згідно з положеннями частини 1 статті 182 цього ж Кодексу при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Суд при визначенні розміру коштів, що стягуються як аліменти, прагне не до зрівняння матеріального становища платника й одержувача аліментів, а до того, щоб одержувач аліментів у разі їх сплати перестав бути таким, що потребує матеріальної допомоги. Окрім того, розмір призначених аліментів має бути виправданий дійсними потребами та з урахуванням матеріального становища сторін, має виходити з фактичних обставин справи та мети зобов`язання щодо утримання. Відповідно до частини 2 статті 182 СК України, розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Зі змісту частини 1 статті 183 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Згідно ч.1 ст.191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. На підставі викладеного, враховуючи обов`язок батька утримувати свою дитину до її повноліття, передбачений ст.180 СК України та вимоги ст.182 СК України, оцінюючи матеріальний стан сторін, їх сімейний стан (відповідач мешкає окремо від дитини, позивачка мешкає разом із дитиною, яка потребує догляду, опіки, тощо), суд приходить до висновку про задоволення позову. Суд прийшов до висновку, про стягнення з відповідача на користь позивача аліментів на утримання сина [PERSON] , [INFO] у розмірі ј частки від усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, починаючи стягнення з дня пред`явлення позову та до досягнення дитиною повноліття. Згідно вимог ч.ч.1, 5, 6, 7 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Згідно зі ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Відповідно до ст. 430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. Відповідно до ст.141 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 908 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved