Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-06 00:00:00

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 15.06.2016 р. у задоволенні позову [PERSON] до Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Надра», треті особи - Уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Надра», [PERSON] про визнання поруки припиненою - відмовлено. Відповідно до ухвали Апеляційного суду м. Києва від 01.02.2017 р. справу за позовом [PERSON] до Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Надра», треті особи - Уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Надра», [PERSON] про визнання поруки припиненою повернуто до Шевченківського районного суду м. Києва для ухвалення додаткового рішення, оскільки при вирішенні вказаної справи судом не розглянуті вимоги щодо визнання недійсним кредитного договору та договору поруки. Сторони у судове засідання не з'явились, про час та місце слухання справи повідомлені належним чином. Дослідивши матеріали справи, суд встановив. Відповідно ч. 1 ст. 220 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою осіб, які беруть участь у справі, чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо стосовно якої-небудь позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення. Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 06.10.2015 року відкрито провадження у справі. 10.12.2015 року [PERSON] подав до суду уточнену позовну заяву, згідно якої просив суд: визнати поруку припиненою відповідно до укладеного між ПАТ «КБ «НАДРА» та [PERSON] договору поруки від 22.02.2008 року; визнати недійсним кредитний договір № 773134/ФЛ, укладений 22.02.2008 між ПАТ «КБ «НАДРА» і [PERSON] та договір поруки від 22.08.2008, укладений між ПАТ «КБ «НАДРА» та [PERSON]; судовий збір у розмірі 487,20 грн. за подання позовної заяви та судовий збір у розмірі 487,20 грн. за подання уточненої позовної заяви стягнути солідарно з ПАТ «КБ «НАДРА» і [PERSON] на користь [PERSON] У рішенні від 15.06.2016 року судом були розглянуті вимоги позивача в частині визнання поруки припиненою, інші вимоги судом розглянуті не були. Судом першої інстанції не досліджено позовні вимоги щодо визнання недійсним кредитного договору та договору поруки, а також вирішення у резолютивній частині вказані питання не знайшли, а тому суд вважає за необхідне винести додаткове рішення. За ч. 3 ст. 215 ЦК України, якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Пленум Верховного Суду України в п. п. 2, 12 постанови від 28.04.78 N 3 "Про судову практику в справах про визнання угод недійсними" роз'яснив, що угода може бути визнана недійсною лише на підставі та з наслідками, передбаченими законом. В кожній справі про визнання угоди недійсною суд має встановити ті обставини, з якими закон пов'язує визнання угоди недійсною, та настання визначених юридичних наслідків. Підставою для визнання кредитного договору № 773134/ФЛ, що укладений 22.02.2008 року між ПАТ КБ «Надра» та [PERSON] недійсним, позивач зазначає ч. 1 ст. 227 ЦК України, за якою правочин юридичної особи, вчинений нею без відповідного дозволу (ліцензії), може бути визнаний судом недійсним. Ч. 1 ст. 1054 ЦК України регламентовано, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Статті 47, 49 Закону України «Про банки і банківську діяльність» встановлюють, що операції банків із розміщення залучених коштів від свого імені, на власних умовах та на власний ризик як кредитні операції, незалежно від виду валюти, яка використовується. Вказані операції здійснюються на підставі банківської ліцензії. Порядок надання дозволу НБУ на банківські операції та генеральних ліцензій встановлюється також Положенням про порядок видачі банкам банківських ліцензій, письмових дозволів та ліцензій на виконання окремих операцій, затвердженим постановою Правління НБУ від 17 липня 2001 року №275, в п. 5.3 якого зазначено, що письмовий дозвіл на здійснення операцій з валютними цінностями, що перераховані в цьому Положенні, є генеральною ліцензією на здійснення валютних операцій згідно з Декретом КМ України. Таким чином, отримання та повернення кредиту, а також сплата процентів за користування кредитом в іноземній валюті дозволено за умови, що стороною кредитної операції буде уповноважений банк, який має належним чином оформлену банківську ліцензію та письмовий дозвіл на здійснення операцій кредитування в іноземній валюті. Отже, видача Банком кредитів в іноземній валюті здійснюється відповідно до вимог чинного законодавства України, оскільки на момент видачі кредиту в іноземній валюті ПАТ «КБ «Надра» мав банківську ліцензію № 21 від 26 жовтня 1993 року на право здійснювати банківські операції, визначені ч. 1 та п.п. 5-11 ч. 2 ст. 47 Закону України «Про банки і банківську діяльність», письмовий дозвіл Національного банку України № 21-2 від 23 серпня 2002 року на право здійснення операцій, визначених п.п. 1-4 ч. 2 та ч. 4 ст. 47 Закону України «Про банки і банківську діяльність», додаток до дозволу Національного банку України № 21-2 від 04 листопада 2005 року з правом залучення та розміщення іноземної валюти на валютному ринку України. Одержання банком письмового дозволу НБУ на право здійснення валютних операцій є достатньою правовою підставою для здійснення валютних операцій з надання кредитів резидентам в іноземній валюті, а відтак підстав для визнання недійсним кредитного договору згідно умов ч. 1 ст. 227 ЦК України немає. Відповідно до ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою- третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Відповідно до ст. 203 ЦК України загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину є: 1. Зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. 2. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. 3. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. 4. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. 5. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. 6. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей. Відповідно до ст. 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахування вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Згідно з ч. 1 ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Так підпис позивача на договорі поруки до Кредитного договору № 773134/ФЛ від 22.02.2008 року свідчить про те, що останній перед укладенням Договору в повній мірі в письмовій формі ознайомлений з умовами поручительства, і відповідно зобов'язується виконувати зазначені умови належним чином. У відповідності до п. 5.1 Договору поруки сторони визначають, що цей Договір підписаний на добровільних засадах та відповідає намірам Сторін по безумовному виконанню взятих на себе зобов'язань. З таких підстав ВСУ у своєму узагальненні від 24.11.2008 року «Практика розгляду судами цивільних справ про визнання правочинів недійсними» зазначив, що помилка внаслідок власного недбальства чи незнання закону однією із сторін не є підставою для визнання правочину недійсним. Жодних зауважень чи застережень у позивача на момент укладення та підписання договору та Договору поруки не було. Підписання свідчить про намір сторін прийняти на себе права та обов'язки, зазначені у договорі. Разом з тим, позивачем доказів перебування під час укладення спірних договорів у стані алкогольного сп'яніння, застосування до нього фізичного чи психічного тиску з боку інших осіб, введення останнього в оману, не надано, а тому підстави для визнання договорів кредиту та поруки недійсними згідно умов ст.ст. 225, 230-232 ЦК України відсутні. У відповідності до ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Аналізуючи викладене, суд приходить до висновку, що надаючи кредит в іноземній валюті, Банк діяв у межах своїх повноважень, кредитний договір та договір поруки укладений сторонами з досягненням згоди з усіх істотних умов, про що свідчать підписи сторін, а також відсутні підстави визнання договорів недійсними, що визначені ч. 1-3,5,6 ст. 203 ЦК України, а тому позовні вимоги є необґрунтованими та безпідставними, через що у їх задоволенні слід відмовити. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed