Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-06 00:00:00

Приватне акціонерне товариство «ДТЕК Київські електромережі» звернулося до Оболонського районного суду м. Києва з даним позовом, в якому просить стягнути з [PERSON] заборгованість за не обліковану електричну енергію у сумі 23322,64 грн. В обґрунтування позовних вимог позивачем зазначено, що відповідач [PERSON] мешкає за адресою: [ADDRESS] , та є споживачем електричної енергії, яку постачає ПрАТ «ДТЕК Київські електромережі» (особовий рахунок № [NUMBER] ). 28.09.2016 року представниками позивача при перевірці приладу обліку електроенергії за місцем проживання відповідача [PERSON] були виявлені порушення: втручання в параметри розрахункового засобу обліку з метою зміни його показів, оскільки при підключенні зразкового лічильника (chekmeter 2.3) розрахунковий лічильник не довраховує спожиту електричну енергію та має похибку «-50%». На підставі вищезазначеного було складено Акт про порушення №37215 від 28.09.2016 р. Відповідач була присутня при складанні вказаного акту. 20.10.2016 було проведено експертизу лічильника (заводський №70013017 типу СО-5000), який був знятий при складанні вищезазначеного акту, за результатами якої виявлено, що внаслідок пошкодження (перетискання) пломб держповірки та виробника було отримано несанкціонований доступ до конструкції лічильника, в результаті внесених змін в електросхему лічильник не дораховує 58,97% спожитої електроенергії, у зв`язку з чим вказаний лічильник визнано непридатним до подальшої експлуатації. 01.11.2016 на засіданні комісії з розгляду актів порушень Правил користування електричною енергією для населення згідно до акту та Методики визначення обсягу та вартості електричної енергії, не облікованої внаслідок порушення споживачами ПКЕЕ, було визначено обсяг та вартість спожитої, але неврахованої електричної енергії за період з 29.09.2013 по 28.09.2016 у сумі 23322,64 гривень. На теперішній час сума вартості електричної енергії, не облікованої в наслідок порушення споживачем правил користування електричною енергією, відповідачем не сплачена, тому позивач вимушений звернутися до суду для захисту своїх ворушених прав та економічних інтересів та просить стягнути з відповідача суму заборгованості в розмірі 23322,64 грн., а також витрати по сплаті судового збору в сумі 2102,00 грн. Ухвалою від 04.01.2021 року відкрито спрощене позовне провадження у справі, справу призначено до розгляду. 03.03.2021 відповідачем надано письмові пояснення, в яких остання просила відмовити у задоволенні позовних вимог з наступних підстав. Зазначила, що не є побутовим споживачем в розумінні Правил користування електричною енергією для населення, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 26 липня 1999 р. №1357, оскільки електропостачання до квартири [ADDRESS] , здійснюється на підставі договору про користування електричною енергією №15036400419 від 04.04.2005, укладеного між ПАТ «КИЇВЕНЕРГО» та її покійним чоловіком - [PERSON] . Проте, інших договорів про постачання електричної енергії між ПрАТ «ДТЕК Київські електромережі» та нею не укладалось. Вказала, що у матеріалах справи взагалі відсутні будь-які докази того, що саме [PERSON] з 29.09.2013 по 28.09.2016 споживала або могла споживати електроенергію за адресою: [ADDRESS] , а факт підписання нею акту про порушення № 37215 від 28.09.2016 не є підставою вважати її належним споживачем електроенергії. Крім того, після смерті її чоловіка, який був фактичним споживачем послуг з електропостачання за вищезазначеною адресою, спадкову справу не відкрито, а тому вона не є спадкоємцем після його смерті, а тому не повинна відповідати за його зобов`язання. На думку відповідача, позивачем при подачі вказаного позову порушено строки позовної давності, оскільки протокольне рішення про нарахування штрафних санкцій у період з 29.09.2013 по 28.09.2016 було прийнято на засіданні комісії з розгляду актів порушень правил користування електричною енергією для населення ще 01.11.2016. Таким чином, перебіг позовної давності повинен рахуватися саме з цієї дати, але, незважаючи на вказаний факт ПрАТ «ДТЕК Київські електромережі» звернулося до суду лише 01.12.2020. Крім того, дані правовідносини вже були предметом розгляду у справі №756/12524/19, яку було закрито у зв`язку з порушенням позивачем правил підвідомчості під час пред`явлення до суду позову до її чоловіка [PERSON] 31.03.2021 від представника позивача до суду надійшла відповідь на відзив, у якій остання зазначає, що ПрАТ «ДТЕК Київські електромережі»» є правонаступником ПАТ «КИЇВЕНЕРГО», а тому до ПрАТ «ДТЕК Київські електромережі» перейшли відповідні права та обов`язки останнього. 04.04.2005 року між позивачем та [PERSON] укладено договір про користування електричною енергією за адресою: [ADDRESS] , (особовий рахунок № [NUMBER] ). Відповідно до п. 11 вказаного Договору передбачено, що споживач електричної енергії зобов`язується письмово повідомити Енергопостачальника про розірвання договору та розрахуватися за спожиту електричну енергію, включаючи день виїзду. Згідно п. 3 ПКЕЕН договір про користування електричною енергією (далі - договір) вважається продовженим на кожен наступний рік, якщо за місяць до закінчення зазначеного строку жодна із сторін не заявила про розірвання договору або про внесення до нього змін. З матеріалів справи вбачається, що [PERSON] зареєстрована за вищевказаною адресою з 1981 року, а відповідно є побутовим споживачем, оскільки, мешкаючи за адресою надання електричних послуг, користується побутовими приладами, які відповідно споживають електроенергію, а отже використовує електроенергію для власних потреб. Крім того, під час складання акту №37215 від 28.09.2016 відповідач була присутня та підписала його без жодних зауважень. На засідання комісії 01.11.2016 відповідач не з`явилася, незважаючи на те, що була повідомлена належним чином, про що свідчить пункт №9 акту №37215. За результатами розгляду вказаного питання на підставі Методики визначення обсягу та вартості електричної енергії, не облікованої внаслідок порушення споживачами ПКЕЕ, було визначено обсяг та вартість спожитої, але неврахованої електричної енергії за період з 29.09.2013 по 28.09.2016 у сумі 23322,64 гривень. 02.11.2016 на адресу відповідача направлено вимогу про сплату заборгованості, яка була отримана 04.11.2016, проте, заборгованість не була погашена. Щодо застосування строків позовної давності представник позивача у своїх письмових запереченнях зазначила, що вимога щодо сплати заборгованості була отримана відповідачем 04.11.2016, тобто на наступний день після отримання з 05.11.2016 року у відповідача почався обраховуватися 30 (тридцяти) денний строк для оплати. 19.09.2019 року у зв`язку з несплатою вказаної заборгованості позивач звернувся до Оболонського районного суду м. Києва з позовною заявою про стягнення заборгованості за не обліковану електричну енергію з [PERSON] , оскільки саме з ним було укладено договір про користування електричною енергією № 15036400419 від 04.04.2005 року за адресою: [ADDRESS] . 27.09.2019 року ухвалою Оболонського районного суду м. Києва було відкрито спрощене позовне провадження у цивільній справі №756/12524/19 за позовом ПрАТ «ДТЕК Київські електромережі» до [PERSON] про стягнення заборгованості за не обліковану електричну енергію. 04.03.2020 року ухвалою Оболонського районного суду м. Києва вказане провадження закрито у зв`язку зі смертю [PERSON] . Копії підтверджуючих документів про смерть [PERSON] було отримано після відкриття провадження, на момент звернення до суду позивач такою інформацією не володів. З урахуванням наведеного, вважає, що позивач, якому на момент звернення до суду не було відомо про смерть [PERSON] , скористався своїм правом та звернувся до суду з позовом про стягнення заборгованості за не обліковану електричну енергію, тому строк позовної давності було перервано, а його перебіг розпочався спочатку. Представник позивача у судовому засіданні підтримала заявлені вимоги та просила їх задовольнити. Відповідач та її представник заперечували проти задоволення позову з підстав, викладених у відзиві, просили застосувати строк позовної давності. Суд, вислухавши думки сторін, дослідивши надані у справі докази, приходить до наступного. Відповідно до частини 1 статті 16 Цивільного кодексу України (далі за текстом - ЦК України), кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Зокрема, частиною 1 статті 11 Цивільного процесуального кодексу України встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Статтею 76 ЦПК України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Згідно із частиною 1 статті 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Згідно із статтею 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (стаття 80 ЦПК України). Судом встановлено, що 04.04.2005 між Акціонерною енергопостачальною компанією «Київенерго» та [PERSON] було укладено договір про користування електричною енергією №15036400419. Відповідно до пункту 2.3 Статуту ПрАТ «ДТЕК Київські електромережі», затвердженому 22.12.2017 року Загальними зборами акціонерів ПАТ «ДТЕК Київські електромережі», є правонаступником ПАТ «Київенерго». Таким чином, ПрАТ «ДТЕК Київські електромережі» постачає електричну енергію у квартиру [ADDRESS] , в якому проживає відповідач. Згідно зі свідоцтвом про право власності на житло, виданим Фондом комунального майна Мінського району на підставі розпорядження (наказу) №11668 від 14.10.1994, квартира [ADDRESS] , належить на підставі спільної сумісної власності [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] . З договору дарування частини квартири від 07.07.1998, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кондратенком М.І. в реєстрі за №3032, вбачається, що [PERSON] подарував [PERSON] ј квартири [ADDRESS] . 28.09.2016 року при перевірці представниками ПАТ «Київенерго» квартири відповідача було виявлено порушення споживачем ст.ст. 26, 27 Закону України «Про електроенергетику», п.п. 9, 10, 42 Правил користування електричною енергією для населення, а саме: виявлені явні ознаки втручання в параметри розрахункового засобу обліку з метою зміни його показів, при підключенні зразкового лічильника (chekmeter 2.3) розрахунковий лічильник недовраховує спожиту електричну енергію та має похибку «-50%». Лічильник та пломби потребують проведення експертизи. За результатом вказаної перевірки було складно Акт про порушення (ПКЕЕН) №37215 від 28.09.2016 року, який був складений у присутності відповідача [PERSON] , підписаний та отриманий останньою. Під час складання акту відповідач ніяких зауважень, окрім відомостей щодо отримання вказаного акту не внесла. Відповідно до Акту №1589 проведення експертизи лічильників електроенергії від 20.10.2016 за результатами експертизи лічильник №70013017, типу СО-5000, який було знято при складанні Акту про порушення №37215 від 28.09.2016, визнано непридатним. 01.11.2016 року на засіданні комісії №1 ПАТ «Київенерго» з розгляду актів про порушення Правил користування електричною енергією для населення, відповідно до протоколу № 2499 було прийнято рішення про нарахування суми збитків недорахованої електричної енергії по об`єкту розташованому за адресою: [ADDRESS] , за період з 29.09.2013 по 28.09.2016 у розмірі - 23322,64 грн. 02.11.2016 ПАТ «Київенерго» на адресу [PERSON] та [PERSON] скеровано лист №030/34-3500, у якому останнім запропоновано здійснити оплату вищезазначеної суми. Вказаний лист отримано відповідачем 04.11.2016, що підтверджується копією поштового повідомлення (0420522002630). Відповідно до ч. 3 ст. 13 Конституції України власність зобов`язує, вказане положення кореспондується з ч. 4 ст. 319 ЦК України встановлено, що власність зобов`язує. Відповідно до вимог ст. 322 ЦК України власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Підключення електроенергії за заявою наймача (власника квартири) і відкриття особового рахунку слід вважати фактичним укладенням договору на умовах, передбачених Законом України «Про ринок електричної енергії» та Правила роздрібного ринку електричної енергії (далі - Правила). За змістом статей 6, 526, 626-631 ЦК України, договір є обов`язковим для належного виконання сторонами відповідно до його умов, вимог ЦК України та інших актів цивільного законодавства. Згідно зі ст. 611 ЦК України в разі порушення зобов`язань настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Відповідно до ст. 714 ЦК України за договором постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу одна сторона (постачальник) зобов`язується надавати другій стороні (споживачеві, абонентові) енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, а споживач (абонент) зобов`язується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватись передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного та іншого обладнання. До договору постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом або не випливає із суті відносин сторін. Згідно до ст. 26 Закону України «Про електроенергетику» (який діяв під час складання акту про порушення) споживач енергії зобов`язаний додержуватися вимог нормативно-технічних документів та договору про постачання енергії. Споживач енергії несе відповідальність за порушення умов договору з енергопостачальником та правил користування електричною і тепловою енергією та виконання приписів державних інспекцій з енергетичного нагляду за режимами споживання електричної та теплової енергії згідно із законодавством України. Правила користування електричною і тепловою енергією для населення затверджуються Кабінетом Міністрів України. Споживач енергії несе відповідальність за шкоду, заподіяну енергопостачальнику внаслідок невідповідності технічного стану електроустановок споживача та/або схеми живлення споживача вимогам нормативно-технічних документів, згідно з умовами договору. Статтею 27 вказаного Закону була передбачена відповідальність зокрема за порушення вимог нормативно-правових актів, нормативно-технічних документів, нормативних документів з питань технічної експлуатації електричних станцій і мереж, енергетичного обладнання і мереж суб`єктів електроенергетики та споживачів енергії, виготовлення, монтажу, налагодження та випробування енергоустановок і мереж, виконання проектних робіт на енергоустановках і мережах; крадіжка електричної і теплової енергії, самовільне підключення до об`єктів електроенергетики і споживання енергії без приладів обліку; пошкодження приладів обліку; порушення правил користування енергією, тощо. Аналогічні положення відображені у статті 77 Закону України «Про ринок електричної енергії» правопорушеннями на ринку електричної енергії є зокрема: крадіжка електричної енергії, самовільне підключення до об`єктів електроенергетики, споживання електричної енергії без приладів обліку; пошкодження приладів обліку, використання приладів обліку електричної енергії, неповірених або неатестованих в установленому порядку; пошкодження цілісності пломб, повірочного тавра тощо. Відповідно до п.п.9, 10, 42 Правил користування електричною енергією для населення, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 26 липня 1999 р. № 1357, (які діяли на момент виникнення спірних відносин) споживання електричної енергії без засобів обліку не допускається, крім випадків, передбачених цими Правилами. Засоби обліку встановлюються відповідно до вимог правил улаштування електроустановок. Засіб обліку повинен мати пломбу з відбитком повірочного клейма територіального органу Держспоживстандарту та пломбу з відбитком клейма або логотипу енергопостачальника. Побутовий споживач електричної енергії зобов`язаний: дотримуватися вимог нормативно-технічних документів та договору; забезпечувати належний технічний стан та безпечну експлуатацію своїх електроустановок та побутових електроприладів; забезпечувати збереження засобів обліку і пломб на них у разі розміщення засобу обліку в квартирі або на іншому об`єкті побутового споживача; невідкладно повідомляти енергопостачальника про недоліки в роботі засобу обліку; оплачувати спожиту електричну енергію та здійснювати інші платежі відповідно до умов договору та цих Правил; узгоджувати з енергопостачальником нові підключення та переобладнання внутрішньої електропроводки, здійснювані з метою збільшення споживання електричної потужності; вносити плату за спожиту електричну енергію виключно на поточний рахунок із спеціальним режимом використання енергопостачальника в уповноваженому банку; надавати розрахункові документи на вимогу представників енергопостачальника для перевірки правильності оплати та відповідності записів у них показам засобу обліку; забезпечувати доступ представникам енергопостачальника після пред`явлення ними службових посвідчень до квартири або іншого об`єкта для обстеження засобу обліку, електроустановок та електропроводки; не перешкоджати обрізуванню гілок дерев, які ростуть на території, що належить побутовому споживачу, для забезпечення відстані не менше 1 метра від проводів повітряної лінії електричної мережі напругою 0,4 кВ та на відстані 2 м для електричних ліній напругою 10 кВ; не пізніше ніж за 7 днів до припинення користування електричною енергією у квартирі або на іншому об`єкті письмово повідомити енергопостачальника про розірвання договору та розрахуватися за спожиту електричну енергію, включаючи день виїзду. Відповідно до п. 53 Правил, які діяли на час виникнення спірних правовідносин, у разі виявлення представником енергопостачальника порушення побутовим споживачем правил користування електричною енергією, у тому числі фактів розкрадання електричної енергії, складається акт, який підписується представником енергопостачальника та побутовим споживачем чи представником побутового споживача (особою, яка є співвласником об`єкта або має право користуватися цим об`єктом відповідно до договору). Один примірник акта вручається побутовому споживачу, другий залишається у енергопостачальника. Побутовий споживач має право внести до акта свої зауваження. На підставі акта енергопостачальник має право відповідно до Методики визначення обсягу та вартості електричної енергії, не облікованої внаслідок порушення споживачами правил користування електричною енергією (далі - Методика), затвердженої постановою Національної комісії регулювання електроенергетики України від 04.05.2006 № 562, визначити величину не облікованої електричної енергії. У разі відмови побутового споживача від сплати вартості необлікованої електричної енергії енергопостачальник звертається з позовом до суду та має право припинити постачання електричної енергії після прийняття судом рішення на користь енергопостачальника (крім випадку виявлення факту самовільного підключення). Згідно з підпунктом 1 пункту 3.1 Методики визначення обсягу та вартості електричної енергії, необлікованої внаслідок порушення споживачами правил користування електричною енергією, затвердженої постановою Національної комісії регулювання електроенергетики України від 04травня 2006 року № 562, методика застосовується на підставі акта про порушення, складеного з урахуванням вимог ПКЕЕН, та в разі виявлення таких порушень ПКЕЕН, зокрема: пошкодження або відсутності на приладах обліку пломб з відбитками тавр про повірку приладів обліку (за умови наявності акта про збереження пломб, складеного в порядку, установленому ПКЕЕН, або іншого документа, який підтверджує факт пломбування приладів обліку, та за умови втручання споживача в роботу приладів обліку). Розрахунок вартості необлікованої електричної енергії здійснюється відповідно до п.п. 3.3, 3.4 вказаної Методики, а саме: за добовою величиною розрахункового споживання електричної енергії; за тарифами (цінами) для населення, що діяли в період, за який розраховується розмір вартості необлікованої електричної енергії; за кількістю днів: у разі виявлення у споживача порушень, зазначених у підпунктах 1-3 п. 3.1 цієї глави (у частині щодо пошкодження приладів обліку), - з дня останнього контрольного огляду приладу обліку до дня усунення порушення, але не більше загальної кількості днів за шість календарних місяців, що передували дню виявлення порушення. Якщо споживач установив пристрій, що занижує покази приладу обліку, вчинив інші дії, що призвели до споживання необлікованої електричної енергії, виявити які представники постачальника електричної енергії під час проведення контрольного огляду приладу обліку не мали можливості, споживачу робиться перерахунок за спожиту електричну енергію з дати останньої технічної перевірки або допуску електроустановки споживача в експлуатацію (якщо технічна перевірка в період з дати допуску електроустановки споживача в експлуатацію до дати виявлення порушення не проводилась) чи набуття прав власності на об`єкт (приміщення), але не більше ніж за три роки. Якщо споживач установив пристрій, що занижує покази приладу обліку, вчинив інші дії, що призвели до споживання необлікованої електричної енергії, виявити які представники постачальника електричної енергії під час проведення контрольного огляду приладу обліку мали можливість, споживачу робиться перерахунок за спожиту електричну енергію з дня останнього контрольного огляду приладу обліку до дня виявлення порушення, але не більше загальної кількості днів за шість календарних місяців, що передували дню виявлення порушення. За ст.1116 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними діями, чи бездіяльністю майну юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. З огляду на вказані обставини суд приходить до висновку про те, що позивачем були дотримані положення законодавства щодо належного складання акту про порушення, повідомлення споживача про дату та час засідання комісії, а також про результати розгляду виявлених в акті порушень. Таким чином, суд вважає, що позивачем доведено, що за адресою: [ADDRESS] , мало місце порушення Правил користування електроенергією для населення, яке було виявлено 28.09.2016, про що складено акт про порушення №37215, розрахунок обсягу та вартості електроенергії на суму 23322,64 грн., спожитої з порушенням правил ПКЕЕН, проведений позивачем згідно з вимогами норм діючого законодавства відповідно до п.3.4. Методики за формулою (3.1). При цьому, суд критично розцінює доводи відповідача про те, що вона не є споживачем послуг з електропостачання, оскільки під час розгляду справи було встановлено, що [PERSON] є співвласником квартири, у яку ПрАТ «ДТЕК Київські електромережі» постачає електричну енергію (особовий рахунок № [NUMBER] ), зареєстрована та фактично мешкає за вказаною адресою. Крім того, відповідно до висновків Верховного Суду України, висловленому у постанові від 30.10.2013 року у справі № 6-59цс13, а також постанові від 07.07.2020 у справі №712/8916/17 споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Відсутність договору на надання житлово-комунальних послуг сама по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі. Правовідносини сторін є грошовим зобов`язанням, в якому на боржника покладений обов`язок з оплати отриманих житлово-комунальних послуг, а цьому обов`язку кореспондує право кредитора вимагати сплату грошей за надані ним послуги. Разом з тим, відповідачем заявлено вимоги про застосування до спірних правовідносин позовної давності. Надавши оцінку вказаним доводам відповідача та її представника, а також запереченням представника позивача, суд приходить до наступного. Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. За змістом ч. 1 ст. 261 ЦК України позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи. Згідно з ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Частинами 4, 5 ст. 267 ЦК України передбачено, що сплив строку позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові; якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту. Механізм застосування позовної давності повинен бути достатньо гнучким, тобто, як правило, він мусить допускати можливість зупинення, переривання та поновлення строку позовної давності, а також корелюватися із суб`єктивним фактором, а саме - обізнаністю потенційного позивача про факт порушення його права (пункти 62, 66 рішення у справі "Фінікарідов проти Кіпру" від 20.12.2007). Відповідно до ч. 2 ст. 264 ЦК України позовна давність переривається у разі пред`явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач. Пред`явлення позову до суду - це реалізація позивачем права на звернення до суду. Саме з цією процесуальною дією пов`язується початок процесу у справі. Відповідно до вимог процесуального законодавства суддя відкриває провадження у справі не інакше як на підставі заяви, поданої і оформленої в порядку, встановленому процесуальним кодексом. За змістом викладеного перебіг позовної давності шляхом пред`явлення позову може перериватися в разі звернення позивача до суду, в тому числі й направлення позовної заяви поштою, здійсненого з додержанням вимог процесуального законодавства. Якщо суд у прийнятті позовної заяви відмовив або повернув її, то перебіг позовної давності не переривається. Не перериває перебігу такого строку й подання позову з недодержанням правил підвідомчості, а також з іншим предметом спору та з іншими матеріально-правовими підставами. Судом встановлено, що спірні правовідносини, які склалися між сторонами, вже були предметом спору, який розглядався в Оболонському районному суді м. Києва (справа № 756/12524/19. Так, 19.09.2019 року ПАТ «ДТЕК Київські електромережі» звернулося до Оболонського районного суду м. Києва з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за не обліковану електричну енергію (нараховану на підставі акту про порушення №37215 від 28.09.2016р.) 27.09.2019 ухвалою Оболонського районного суду м. Києва відкрито провадження у цивільній справі №756/12524/19 за позовною заявою ПАТ «ДТЕК Київські електромережі» до [PERSON] про стягнення заборгованості. Під час розгляду вказаної справи було з`ясовано, що відповідач [PERSON] помер [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , тобто майже за три роки до звернення до суду з даним позовом. Ухвалою від 04.03.2020 року провадження у вказаній справі закрито на підставі п.1 ч.1 ст.255 ЦПК України, оскільки справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства. Згідно до пункту 7 частини 1 статті 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо настала смерть фізичної особи, або оголошено її померлою чи припинено юридичну особу, які були однією із сторін у справі, якщо спірні правовідносини не допускають правонаступництва. З аналізу пункту 7 частини 1 статті 255 ЦПК України вбачається, що правонаступників у справу можна залучити тільки у випадку, коли смерть особи сталася вже після набуття нею статусу сторони у справі, тобто після відкриття провадження у справі. Відповідно до статті 25 ЦК України здатність мати цивільні права та обов`язки (цивільну правоздатність) мають усі фізичні особи. Цивільна правоздатність фізичної особи виникає у момент її народження. У випадках, встановлених законом, охороняються інтереси зачатої, але ще не народженої дитини. У випадках, встановлених законом, здатність мати окремі цивільні права та обов`язки може пов`язуватися з досягненням фізичною особою відповідного віку. Цивільна правоздатність фізичної особи припиняється у момент її смерті. Системний аналіз вказаних норм права, дає підстави дійти висновку про те, що на момент звернення із позовом до суду відповідач у справі має бути живим. В іншому випадку провадження у справі не може бути відкрито, а відкрите - підлягає закриттю, оскільки справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства (пункт 1 частини першої статті 255 чинного ЦПК України). Аналогічна правова позиція викладена в Постанові Верховного Суду від 18 грудня 2019 року за справою № 127/328/17. З урахуванням наведеного суд приходить до висновку про те, що строк позовної давності під час звернення позивача до суду з позовом до [PERSON] у вересні 2019 року не перервався, оскільки вказаний позов було подано з порушенням правил підвідомчості, а отже суд погоджується з доводами відповідача про те, що відсутні підстави для застосування положень ч.2.3 ст. 264 ЦК України. Щодо початку перебігу строку позовної давності суд зазначає наступне. Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. Початок перебігу позовної давності визначається статтею 261 ЦК України. Так, за загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України), а за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частина п`ята цієї статті). Відповідно ч. 1 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Так, відповідач отримала вимогу про сплату заборгованості за актом про порушення № 37215 разом з додатками (копією протоколу, копією розрахунку та квитанцією) 04.11.2016. У вказаній вимозі зазначено про можливість добровільної сплати заборгованості за не обліковану електричну енергію протягом 30 днів, тобто днем початку перебігу позовної давності є 05.12.2016, оскільки, саме з цієї дати позивач фактично довідався про порушення свого права. За таких обставин, враховуючи, що перебіг позовної давності розпочався з 05.12.2016, а позивач звернувся до суду з даним позовом лише 16.12.2020, при цьому доказів на підтвердження переривання перебігу позовної давності судом не встановлено, суд приходить до висновку про те, що строк позовної давності у даних спірних правовідносинах сплинув 05.12.2019. Відповідно до ч. 4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. За вказаних обставин суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позову. Відповідно до ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на позивача. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed