Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-30 00:00:00

Позивач ПАТ "ОТП Факторинг Україна" звернувся до суду із вимогами до відповідача [PERSON] про звернення стягнення на предмет, зокрема позивач просить звернути стягнення на підставі договору іпотеки №RCL-005/107/2007 від 07 серпня 2007 року на іпотечне майно - двокімнатну квартиру загальною площею 90,70 кв.м. , що знаходиться за адресою: [ADDRESS], яка належить на праві власності [PERSON] на користь позивача шляхом проведення прилюдних торгів, встановивши початкову ціну на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб'єктом оціночної діяльності /незалежним експертом на стадії оцінки майна від час проведення виконавчих дій. Позовні вимоги обгрунтовані тим, що позичальник - третя особа [PERSON] не виконує своїх зобов'язань за договором, що дає підстави для звернення стягнення на предмет іпотеки, переданий майновим поручителем в забезпечення виконання позичальником своїх зобов'язань перед кредитором. Під час судового розгляду представник позивача Кондратовець І.А. підтримала вимоги, просила їх задовольнити, посилаючись на обставини викладені у позові. Представник відповідача [PERSON] [PERSON] вимоги не визнав, заперечував проти їх задоволення, подавши письмові заперечення, звертаючи увагу суду на тому, що позивачем пропущено строк позовної давності для звернення з позовом до майнового поручителя, розрахунок заборгованості позичальника здійснено невірно, він є необґрунтованим та недоведеним, умова п. 4.1.1 Кредитного договору (пеня в розмірі 1% від простроченої суми за кожний день) суперечить засадам рівності учасників цивільних відносин та є нікчемною, вимого є незаконними, оскільки в позовній заяві відсутня оцінка майна, на яку позивач намагається в судовому порядку звернути стягнення. Третя особа [PERSON] про час і місце судового розгляду був повідомлений належним чином, в судове засідання не з'явився, пояснень по суті порушеного питання на подав. Під час судового розгляду встановлено наступне. 7 серпня 2007 року між [PERSON] та Закритим акціонерним товариством «ОТП Банк», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «ОТП Банк», правонаступником якого в свою чергу є товариство з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» був укладений Кредитний договір №ML-005/107/2007 від 07 серпня 2007 року (далі-Кредитний Договір). За умовами Кредитного договору Банк надав Позичальнику кредит в розмірі 274 050,00 (двісті сімдесят чотири тисячі п'ятдесят) доларів США зі сплатою плаваючої процентної ставки, яка складається з фіксованого відсотка у розмірі 5,99% річних та FIDR(процентна ставка по строкових депозитах фізичних осіб у валюті, тотожній валюті кредиту, що розміщені в Банксу на строк 366 днів, з виплатою процентів після закінчення строку дії депозитного договору). Кредитні кошти надавалися Банком на підставі Кредитної заявки Позичальника від 7 серпня 2007 року шляхом перерахування кредитних коштів в повній сумі з кредитного рахунку на поточний рахунок Позичальника, відкритий у ЗАТ «ОТП Банк». В якості забезпечення виконання зобов'язання за Кредитним договором між Позивачем та Відповідачем було укладено Договір іпотеки (майнової поруки) №PCL- 005/107/2007 (далі - Договір іпотеки), згідно якого Іпотекодавець надають Іпотекодержателю в Іпотеку нерухоме майно, а саме: двокімнатну квартиру загальною площею 90,70 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS]. Під час судового розгляду встановлено, що 23 червня 2011 року позивачем було направлено вимогу про погашення заборгованості за кредитним договором як позичальнику ( вимога №10793 від 07 червня 2011 року), так і майновому поручителю (вимога №10775 від 07 червня 2011 року). Вказане знайшло своє підтвердження в заочному рішенні Макарівського районного суду Київської області від 30 серпня 2012 року, яке частково було змінено рішенням Апеляційного суду м. Києва від 28 лютого 2013 року, а також у наданій представником відповідача копії досудової вимоги про погашення заборгованості, під час судового розгляду даної справи. Відповідно до ст.257 ЦК України встановлено строк загальної позовної давності тривалістю у три роки, перебіг якої починається від дня коли особа довідалась або могла довідатись про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Згідно ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Отже вирішуючи даний спір суд виходить з того, що позивач довідавшись про порушення свого права в червні 2011 року із вимогами до майнового поручителя звернувся лише в червні 2015 року . При цьому позивачем не було надано доказів про те, що перебіг строку позовної давності був перерваний вчиненням з боку відповідача дій які б свідчили про виконання ним своїх боргових зобов'язань. За таких обставин суд вважає, що позовні вимоги задоволенню не підлягають, оскільки представником відповідача заявлено про застосування наслідків спливу позовної давності. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed