Jurisdiction: civil
Date: 2018-06-25 00:00:00

У грудні 2017 року [PERSON] звернувся до Печерського районного суду м. Києва з позовом до Відділу державної виконавчої служби Шевченківського районного управління юстиції у м. Києві, треті особи [PERSON], [PERSON] про зняття арешту із заставного майна, а саме квартири, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], власником якої є [PERSON]. В обгрунтування позовних вимог позивач зазначає, що 04 червня 2007 року між Відкритим акціонерним товариством «Райффайзен Банк Аваль» (правонаступником всіх прав та обов'язків якого є Публічне акціонерне товариство «Райффайзен Банк Аваль» (далі - АТ «Райффайзен Банк Аваль»), як кредитором та [PERSON], як позичальником, було укладено Кредитний договір № 014/1179/74/1382 (далі також - Кредитний договір), відповідно до умов якого кредитор надав позичальнику кредит у вигляді невідновлювальної кредитної лінії з лімітом 170 000,00 доларів США 00 центів для купівлі житла на вторинному ринку, а саме квартири [PERSON]. З метою забезпечення виконання зобов'язань за Кредитним договором, між АТ «РАЙФФАЙЗЕН БАНК АВАЛЬ», як Іпотекодержателем, та [PERSON], як Іпотекодавцем, було укладено Договір іпотеки від 04.07.2007 року, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Щелковим Д.М. та зареєстрований в реєстрі за № 1233 (далі - Договір іпотеки). 26.07.2016 року між АТ «РАЙФФАЙЗЕН БАНК АВАЛЬ», як первісним кредитором, та Публічним акціонерним товариством «Артем-Банк» як новим кредитором, було укладено договір відступлення права вимоги, за яким Публічне акціонерне товариство «РАЙФФАЙЗЕН БАНК АВАЛЬ» відступило, а Публічне акціонерне товариство «Артем-Банк» набуло права вимоги за Кредитним договором та Договором іпотеки. В свою чергу, 26.07.2016 року Публічне акціонерне товариство «Артем-Банк» на підставі Договору відступлення права вимоги відступило права вимоги за Кредитним договором громадянину України [PERSON] та Договором іпотеки. Таким чином, всі права вимоги за Кредитним договором та Договором Іпотеки на підставі відповідних договорів відступлення права вимоги перейшли до [PERSON]. 12.01.2016 року державним виконавцем Шевченківського районного управління юстиції в місті Києві [PERSON] було винесено Постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, відповідно до якого було накладено арешт на все майно, що належить боржнику: [PERSON] у межах суми звернення стягнення 2 020 000,00 гривень. Таким чином, оскільки об'єктом обтяження за Постановою про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження є все майно боржника, то відповідний арешт поширюється на квартиру, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], що є Предметом іпотеки. В той же час, у зв'язку із накладеним арештом, [PERSON], як іпотекодержатель за Договором іпотеки, не може реалізувати свої законні права на звернення стягнення на Предмет іпотеки в порядку, передбаченому статтями 37, 38 та 39 Закону України «Про іпотеку», тому звернувся з вказаним позовом до суду та просить задовольнити у заявлений ним спосіб. Представник позивача в судове засідання не з'явився, через канцелярію суду подав заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав в повному обсязі. Представник відповідача в судове засідання не з'явився, причини неявки суду не повідомив, про розгляд справи повідомлений належним чином.(а.с.149) Треті особи в судове засідання не з'явились, причини неявки суду не повідомили, про розгляд справи повідомлялись належним чином. Відповідно до п.1 ч. 3 ст. 223 ЦПК України, якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки. За наведених обставин, суд, приходить до висновку про розгляд справи у відсутність учасників на підставі наявних в ній даних. Суд, дослідивши та оцінивши письмові докази по справі у їх сукупності, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позову, виходячи з наступного. Судом встановленло, що 04 червня 2007 року між Відкритим акціонерним товариством «Райффайзен Банк Аваль» (правонаступником всіх прав та обов'язків якого є Публічне акціонерне товариство «Райффайзен Банк Аваль» як кредитором та фізичною особою [PERSON], як позичальником, було укладено Кредитний договір № 014/1179/74/1382 (далі також - Кредитний договір), відповідно до умов якого кредитор надав позичальнику кредит у вигляді невідновлювальної кредитної лінії з лімітом 170 000,00 доларів США 00 центів для купівлі житла на вторинному ринку, а саме квартири [PERSON]. З метою забезпечення виконання зобов'язань за Кредитним договором, між АТ «РАЙФФАЙЗЕН БАНК АВАЛЬ», як Іпотекодержателем, та [PERSON], як Іпотекодавцем, було укладено Договір іпотеки від 04.07.2007 року, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Щелковим Д.М., та зареєстрований в реєстрі за № 1233. Відповідно до пункту 2.1. Договору іпотеки, предметом іпотеки є нерухоме майно - квартира, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], який стане власністю Іпотекодавця у майбутньому після державної реєстрації у встановленому чинним законодавством порядку договору купівлі-продажу квартири, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Щелковим Д.М., 04.07.2007 року за реєстровим номером 1228, за умовами якого [PERSON] купила предмет іпотеки у громадянки Сполучених Штатів Америки [PERSON]. З метою забезпечення виконання зобов'язань за Кредитним договором, між АТ «РАЙФФАЙЗЕН БАНК АВАЛЬ», як Іпотекодержателем, та [PERSON], як Іпотекодавцем, було укладено Договір іпотеки від 04.07.2007 року, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Щелковим Д.М. та зареєстрований в реєстрі за № 1233 (далі - Договір іпотеки). 26.07.2016 року між АТ «РАЙФФАЙЗЕН БАНК АВАЛЬ», як первісним кредитором, та Публічним акціонерним товариством «Артем-Банк» як новим кредитором, було укладено договір відступлення права вимоги, за яким Публічне акціонерне товариство «РАЙФФАЙЗЕН БАНК АВАЛЬ» відступило, а Публічне акціонерне товариство «Артем-Банк» набуло права вимоги за Кредитним договором. Окрім цього, 26.07.2016 року між АТ «РАЙФФАЙЗЕН БАНК АВАЛЬ» та Публічним акціонерним товариством «Артем-Банк» було укладено Договір про відступлення права вимог за Договором іпотеки, посвідчений 26.07.2016 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Марченко О.І. і зареєстрований в реєстрі за № 1426, відповідно до умов якого АТ «РАЙФФАЙЗЕН БАНК АВАЛЬ», як Іпотекодержатель, передало, а Публічне акціонерне товариство «Артем-Банк», як Новий Іпотекодержатель, прийняло всі права вимоги до Договором іпотеки. В свою чергу, 26.07.2016 року Публічне акціонерне товариство «Артем-Банк» на підставі Договору відступлення права вимоги відступило права вимоги за Кредитним договором громадянину України [PERSON]. Того ж дня між Публічним акціонерним товариством «Артем-Банк» та громадянином України [PERSON] було укладено Договір про відступлення права вимоги за Договором іпотеки, що посвідчений 26.07.2016 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Марченко 0.І. і зареєстрований в реєстрі за № 1427, відповідно до умов якого Публічне акціонерне товариство «Артем-Банк», як Іпотекодержатель, відступило [PERSON], як Новому Іпотекодержателю, права вимоги за Договором іпотеки. Таким чином, всі права вимоги за Кредитним договором та Договором Іпотеки на підставі відповідних договорів відступлення права вимоги перейшли до [PERSON]. Постановою державного виконавця відділу Державної виконавчої служби Шевченківського районного управління юстиції у м. Києві Рибчинським О.В. від 12.01.2016 року накладено арешт на все майно [PERSON], на підставі виконавчого листа №757/2911/13-к, виданого Печерським районним судом м. Києва 06.04.2015 року, про стягнення з [PERSON] на користь потерпілого [PERSON] в рахунок матеріальної шкоди, завданої злочином, 2 020 000, 00 грн. З викладених у позовній заяві обставин та доданих до неї доказів, судом встановлено, що арешт накладений в межах кримінального провадження. Так, 17.09.2013 р. Печерським районним судом м. Києва постановлено вирок у кримінальній справі за обвинуваченням [PERSON] за ч. 4 ст. 190, ч. 1 ст. 366 КК України. З метою виконання вироку в частині конфіскації майна та забезпечення цивільних позовів потерпілих залишено під арештом майно, яке зареєстроване на праві власності [PERSON]. Вирок звернутий до виконання. Звертаючись до суду з позовом, позивач мотивував свої вимоги тим, що накладенням арешту порушуються його права як іпотекодержателя, оскільки не мають можливості реалізувати іпотечне майно в добровільному порядку. Разом з тим, підстави для скасування арешту із заставного майна відсутні, оскільки вже винесено вирок в рамках кримінального провадження, яке стосується безпосередньо вищезазначеного майна. Відповідно до ст.9 Закону України «Про іпотеку» Іпотекодержатель не є ні власником іпотечного майна, ні його володільцем. Право володіння та користування іпотечним майном належить іпотекодавцю. Відповідно до ст. 3 Закону України «Про іпотеку» у разі порушення боржником основного зобов'язання відповідно до іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити забезпечені нею вимоги за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими особами, права чи вимоги яких на передане в іпотеку нерухоме майно не зареєстровані у встановленому законом порядку або зареєстровані після державної реєстрації іпотеки. Якщо пріоритет окремого права чи вимоги на передане в іпотеку нерухоме майно виникає відповідно до закону, таке право чи вимога має пріоритет над вимогою іпотекодержателя лише у разі його/її виникнення та реєстрації до моменту державної реєстрації іпотеки. Пріоритет права іпотекодержателя на задоволення забезпечених іпотекою вимог за рахунок предмета іпотеки відносно зареєстрованих у встановленому законом порядку прав чи вимог інших осіб на передане в іпотеку нерухоме майно виникає з моменту державної реєстрації іпотеки. Зареєстровані права та вимоги на нерухоме майно підлягають задоволенню згідно з їх пріоритетом - у черговості їх державної реєстрації. Пунктом 1 ч.1 ст.46 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що у першу чергу задовольняються забезпечені заставою вимоги щодо стягнення з вартості заставленого майна. Таким чином, права іпотекодержателя при наявності інших обтяжень спірного майна задовольняються не шляхом звільнення цього майна з-під арешту, а пріоритетом задоволення його вимог. Як роз'яснив Пленум ВССУ у своїй Постанові №5 від 03.06.2016 «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна», за наявності кримінального провадження власник чи інший володілець майна може звернутися до суду за захистом свого порушеного, невизнаного чи оспорюваного права власності у загальному порядку. Після підтвердження цього права зазначена особа, як і титульний власник майна, у тому числі й особа, яка не є учасником кримінального провадження, має право на звернення з клопотанням про скасування арешту та вирішення інших питань, які безпосередньо стосуються її прав, обов'язків чи законних інтересів, у порядку, передбаченому статтями 174, 539 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК), до суду, що наклав арешт чи ухвалив вирок. При цьому згідно з пунктом 9 розділу XI "Перехідні положення" КПК питання про зняття арешту з майна, накладеного під час дізнання або досудового слідства до дня набрання чинності цим Кодексом, вирішується в порядку, що діяв до набрання чинності цим Кодексом. Згідно зі ст.ст. 409, 411 КПК України (в редакції КПК 1960 року), питання про зняття арешту вирішується в порядку виконання вироку суду. Таким чином, виходячи з вимог КПК 1960 року, пункту 9 розділу XI «Перехідні положення» чинного КПК, та приймаючи до уваги Постанову Пленуму ВССУ №5 від 03.06.2016, суд приходить до висновку, що питання про скасування арешту з вказаної квартири, накладеного в рамках розслідування кримінальної справи, порушеної до набрання чинності КПК України 2012 року, вирішується за правилами, встановленими КПК України 1960 року. Наведене свідчить, що права позивача як іпотекодержателя спірного майна, не пов'язані ні з правом власності на майно, ні з правом володіння ним, тому вимоги [PERSON] про зняття арешту із заставного майна є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню. Суд, на підставі вищевикладеного, приходить до висновку, що у задоволенні позовних вимог [PERSON] до Відділу державної виконавчої служби Шевченківського районного управління юстиції у м. Києві, треті особи [PERSON], [PERSON] про зняття арешту із заставного майна - слід відмовити. Оскільки, суд дійшов до висновку про відмову в задоволенні позову, то понесені позивачем судові витрати у вигляді судового збору, відповідно до ст. 141 ЦПК України позивачу не відшкодовуються. На підставі наведеного, та

Outcome: dismissed