Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-24 00:00:00

позивач МТСБУ звернувся до суду з вищезазначеним позовом до відповідача [PERSON] та просить суд стягнути з відповідача на свою користь завдану шкоду в порядку регресу в сумі 67 448,36 грн., посилаючись на вину відповідача в дорожньо-транспортній пригоді, внаслідок якої страховику було завдано збитків. В обґрунтування вимог зазначено, що 28 жовтня о 10-20 годині по вул. Дніпровське шосе в м. Кривому Розі сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля ВАЗ під керуванням водія [PERSON] (власник автівки [PERSON] ) та автомобіля Chevrolet Aveo під керуванням водія [PERSON] , який є також власником авто. Внаслідок пригоди було пошкоджено автомобіль Chevrolet Aveo та завдано шкоди його власнику. Постановою Довгинцівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 20 грудня 2017 року закрито провадження у справі за відсутності в діях [PERSON] складу правопорушення, передбаченого статтею 124 КУпАП, оскільки як встановлено під час розгляду справи, саме інший учасник ДТП [PERSON] є винуватцем вказаної пригоди. Дані ЄЦБД МТСБУ не містять підтвердження, що на момент ДТП цивільно-правова відповідальність відповідача була застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. З метою отримання відшкодування (регламентної виплати) потерпіла сторона звернулася до МТСБУ, розмір регламентної виплати склав суму 66 398,36 грн, вказану суму було перераховано власнику автомобіля Chevrolet Aveo. Крім того, позивачем понесено витрати за збір документів по справі та проведення огляду пошкодженого в дорожньо-транспортній пригоді автомобіля потерпілого в сумі 1 050,00 грн. Оскільки цивільно-правова відповідальність відповідача не була застрахована, то відповідач, як особа, що винна в настанні дорожньо-транспортної пригоди, зобов`язаний відшкодувати в порядку регресу позивача завдану шкоду, тому позивач просить задовольнити заявлені вимоги. Ухвалою суду від 27 квітня 2020 року прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, розгляд справи ухвалено проводити в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Ухвалою суду від 25 листопада 2020 року постановлено розгляд справи здійснювати в заочному порядку. Заочним рішенням Довгинцівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 20 липня 2020 року стягнуто з [PERSON] на користь Моторного (транспортного) страхового бюро України сплачене страхове відшкодування в сумі 66 398 гривень 36 коп., суму витрат на послуги по врегулюванню по справі та визначенню розміру шкоди в розмірі 1 050,00 грн., сплачений судовий збір. Ухвалою суду від 05 березня 2021 року прийнято до розгляду заяву відповідача про скасування заочного рішення. Ухвалою суду від 18 травня 2021 року заяву про перегляд заочного рішення задоволено, заочне рішення суду від 20 липня 2020 року скасовано, справу прийнято до свого провадження ухвалою суду від 20 травня 2021 року. Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 28.07.2021, справу розподілено на суддю Середню Н.Г. у зв`язку зі звільненням з посади судді [PERSON] . Ухвалою суду від 10 вересня 2021 року прийнято справу до свого провадження. В судове засідання сторони не з`явилися. В матеріалах справи міститься заява представника позивача про розгляд справи за його відсутності, на вимогах наполягає (а.с. 47). Відповідач [PERSON] звернувся до суду із заявою про розгляд справи за його відсутності, вимоги позову не визнає з підстав, викладених в письмових запереченнях. В обґрунтування заперечень відповідачем зазначено, що позивач не повідомив суд про наявність у нього посвідчення учасника бойових дій і що за нього, як ветерана бойових дій в Демократичній Республіці Афганістан страхове відшкодування відшкодовує сам позивач і він як учасник бойових дій в ДРА не підлягає загальнообов`язковому страхуванню згідно Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». До того ж в матеріалах справи відсутня постанова про визнання його винуватим у вчиненні дорожньо-транспортної пригоди і відповідно ніхто не може бути визнаний винним у справі про адміністративне правопорушення не інакше як за рішенням суду та постановою уповноваженого органу на накладення адміністративного стягнення на особу. Посилання позивача, що він пояснював суду, що він є винним некоректне, так як відносно себе він взагалі покази не надавав. Позивач не звертався до органів поліції про визнання його винним у ДТП і притягнення його до адміністративної відповідальності, постановою суду від 20.12.2017 провадження закрито відносно іншого учасника ДТП, його винуватість не розглядалася і судове рішення відносно нього не приймалося. Тому враховуючи викладене просить відмовити в задоволенні позову. Враховуючи вимоги частини 1 статті 223 ЦПК України та надані учасниками справи заяви, суд вважає можливим розглянути справу у їх відсутність на підставі наявних у справі доказів, оскільки сторони були належним чином повідомлені про дату, час і місце цього засідання, однак їх неявка не перешкоджає розгляду справи по суті. Дослідивши матеріали справи, суд прийшов до наступних висновків. Відповідно до частини першої статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: 1) шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою; 2) за наявності вини лише особи, якій завдано шкоди, вона їй не відшкодовується; 3) за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення (частина перша статті 1188 ЦК України). Відповідно до підпункту 38.2.1 пункту 38.2 статті 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» від 1 липня 2004 року № 1961-IV, МТСБУ після сплати страхового відшкодування має право подати регресний позов: до власника, водія транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, який не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім осіб, зазначених у пункті 13.1 статті 13 цього Закону. відповіідно до протоколу про адміністративне правопорушення, 28 жовтня 2017 року о 10-20 годині водій [PERSON] керуючи автомобілем Chevrolet Aveo державний номерний знак [NUMBER] по вул. Дніпропетровське шосе в м. Кривому Розі Дніпропетровської області, виконуючи поворот ліворуч (розворот) з невідповідного крайнього положення не надала дорогу та допустила зіткнення з автомобілем «ВАЗ 21013» державний номерний знак [NUMBER] , який рухався по смузі, через яку вона розверталась, прямо. Постановою Довгинцівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 20 грудня 2017 року провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності [PERSON] закрито у зв`язку з відсутністю в діях останньої складу адміністративного правопорушення (а.с. 8 - копія постанови). Відповідно до пункту 22.1 статті 22.1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів У разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. У разі настання події, яка є підставою для проведення регламентної виплати, МТСБУ у межах страхових сум, що були чинними на день настання такої події, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи (пункт 22.2 цієї саттті). Згідно з підпунктом а) пункту 41.1 статті 41 МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом, у разі її заподіяння транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність. 09 січня 2018 року власник автомобіля Chevrolet Aveo державний номерний знак [NUMBER] [PERSON] звернулася до Моторного (транспортного) страхового бюро України із заявою про виплату страхового відшкодування (а.с. 10 - копія заяви), якій на підставі наказу від 12.04.2018 за № 3401 виплачено 66 398,36 грн. (а.с. 27 - копія наказу, а.с. 28 - копія платіжного доручення). За послуги по врегулюванню по справі та визначенню розміру шкоди позивачем сплачено суму в розмірі 1 050,00 грн. (а.с. 26 - копія платіжного доручення, рахунку-фактури). Частиною другою статті 1187 ЦК України встановлено, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Позивач в обгрунтування заперечень посилається на наявність у нього статусу учасника бойових дій, який звільняє його від цивільно-правової відповідальності та відсутність доказів його вини у вчиненні дорожньо-транспортної пригоди. Так, Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачає пільги щодо страхування цивільно-правової відповідальності учасників бойових дій. Відповідно до п. 13.1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»,учасники бойових дій, постраждалі учасники Революції Гідності та особи з інвалідністю внаслідок війни, що визначені законом, особи з інвалідністю I групи, які особисто керують належними їм транспортними засобами, а також особи, що керують транспортним засобом, належним особі з інвалідністю I групи, у її присутності, звільняються від обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності на території України. Відшкодування збитків від дорожньо-транспортної пригоди, винуватцями якої є зазначені особи, проводить МТСБУ у порядку, визначеному цим Законом. При цьому, згідно Рішення Конституційного Суду України у справі за конституційним зверненням громадянина [PERSON] щодо офіційного тлумачення положень пункту 13.1 статті 13 Закону України „Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" від 23 грудня 2014 року № 7-рп/2014 у справі № 1-6/2014, в аспекті конституційного звернення положення пункту 13.1 статті 13 Закону України „Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" від 1 липня 2004 року № 1961-IV зі змінами необхідно розуміти так, що транспортними засобами, які належать учасникам бойових дій, інвалідам війни та інвалідам I групи, є такі наземні транспортні засоби, якими зазначені особи володіють як на праві власності, так і на будь-якій іншій правовій підставі. Відповідно до частини першої статті 397 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) володільцем чужого майна є особа, яка фактично тримає його у себе. Положеннями статті 398 ЦК України встановлено, що право володіння виникає на підставі договору з власником або особою, якій майно було передане власником, а також на інших підставах, встановлених законом. Тобто правомірність володіння майном виникає на підставі певного юридичного факту, зокрема, укладення відповідного договору. Такий договір може укладатися як усно, так і письмово. Якщо власник майна передає іншій особі у володіння певне майно добровільно, проте без відповідного письмового оформлення договірних відносин (за винятком випадків, коли законом встановлена обов`язкова письмова форма такого правочину), то за загальним правилом вважається, що власник правомірно передав майно у володіння іншої особи. Згідно постанови суду від 20 грудня 2017 року, під час дорожньо-транспортної пригоди, що мала місце 28 жовтня 2017 року о 10-20 годині, за кермом автомобіля «ВАЗ 21013» державний номерний знак [NUMBER] перебував [PERSON] . Відповідачем надано до суду копію посвідчення учасника бойових дій серії [NUMBER] виданого 28.01.1998 на його ім`я (а.с. 68 - копія посвідчення). Із довідки про дорожньо-транспортну пригоду №3017302400042295 власником транспортного засобу ВАЗ 21013 державний номерний знак [NUMBER] , яким керував [PERSON] , є [PERSON] (а.с. 9 - копія довідки). Правомірність володіння транспортним засобом на момент дтп [PERSON] ніхто не оспорює, тому суд вважає, що він є особою, що звільнена від обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, так як має статус учасника бойових дій. Крім того, за змістом статей 1166, 1187, 1188 ЦК України у їх системному зв`язку відповідальною за спричинену шкоду внаслідок ДТП є особа, яка винна в ДТП. Частиною першою статті 1191 ЦК України встановлено право особи, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. В порушення зазначених норм права позивач не надав суду належних та допустимих доказів на підтвердження вини відповідача у вчиненні ДТП. Суд не приймає до уваги доводи позивача щодо доведеності вини відповідача у вказаній ДТП виходячи зі змісту постанови суду від 20 грудня 2017 року, оскільки у вказаній постанові не встановлена вина саме [PERSON] у вчиненні дорожньо-транспортної пригоди. Питання про встановлення наявності або відсутності вини особи у вказаній ДТП, належить до компетенції суду у справах про адміністративні правопорушення на підставі аналізу матеріалів дорожньо-транспортної пригоди, однак такі докази суду позивачем не надані. Зазначена в постанові про закриття кримінального провадження від 20 грудня 2017 року інформація не дає підстав для висновку, що відповідач є винним у ДТП (постанова Верховного Суду від 10 квітня 2019 року у справі №755/3894/16 (провадження № 61-18342св18). Стаття 12 ЦПК України передбачає, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Згідно ст. 89 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Розглядаючи справу, суд забезпечив сторонам рівні можливості щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Тому аналізуючи вищевикладені доводи, беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносин, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення вимог. Згідно частини першої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог. У зв`язку з відмовою в задоволенні вимог, судові витрати відшкодуванню не підлягають.

Outcome: dismissed