Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-26 00:00:00

17.06. 2016 р. позивач звернулась до суду із зазначеним позовом, у якому просила: - визнати незаконними дії державного нотаріуса Поплужної К. А. по встановленню юридичного факту прийняття спадщини [PERSON], що вчинена нею у письмовій формі 29.01.2015 року в заяві про прийняття спадщини від 08.07.2002 року. Позов обґрунтовано тим, що [INFO] помер її батько [PERSON], якому належав житловий будинок [ADDRESS], якому на час відкриття спадщини належало ? частки вказаного житлового будинку. Раніше вона успадкувала ? частку цього будинку після смерті матері у 2000 році, якій разом з батьком будинок належав на праві спільної сумісної власності. Після смерті батька до Врадіївської державної нотаріальної контори за місцем відкриття спадщини звернувся її брат [PERSON] з заявою про прийняття спадщини, яка зареєстрована в книгу обліку спадкових справ за № 319 від 08.07.2002р. 29.01.2015р. до нотаріальної контори звернулася позивачка з заявою, в якій повідомляла, що спадщину, яка залишилася після смерті батька вона не бажає приймати. Цього ж дня нотаріус додатково вчинила запис у заяву від 08.07.2002 року про прийняття спадщини від [PERSON], зазначив, що він прийняв спадщину. Позивач вважає, що цими діями нотаріус порушила її право на спадкування за законом. У судовому засіданні позивач та її представник позовні вимоги підтримали повністю та просили їх задовольнити. Відповідач позовні вимоги не визнала та вказала та ту обставину, що після смерті [PERSON], який помер [INFO], спочатку, а саме 08.07.2002 року , з письмовою заявою про прийняття спадку звернувся його син [PERSON], який до цього часу свідоцтво про право на спадщину не отримував. 29.01.2015 року з письмовою заявою про відмову від прийняття спадщини звернулась позивачка та у заяву [PERSON] від 08.07.2002 року у графу « факт прийняття спадщини перевірено» було дописано «за представленням правовстановлюючих документів на житловий будинок», так як правовстановлюючі документи були надані [PERSON] лише 29.01.2015 року у присутності своєї сестри [PERSON], яка спадок на той час не бажала приймати. Таким чином, вказаним записом вона лише підтвердила факт надання правовстановлюючого документу на будинок, а не факт вступу в оперативне управління майном. Факт прийняття спадку [PERSON] підтверджено було заявою від 08.07.2002 року. Третя особа [PERSON] позовні вимоги не визнав та у задоволенні позову просив відмовити. Третя особа [PERSON] просив позов задовольнити. Заслухав пояснення осіб, які брали участь у розгляді справи, дослідив матеріали спадкової справи та інші письмові документи, суд вважає встановленими наступні обставини. Після смерті [PERSON], який помер [INFO] до Врадіївської державної нотаріальної контори за місцем відкриття спадщини звернувся [PERSON] з заявою про прийняття спадщини, яка зареєстрована в книгу обліку спадкових справ за № 319 від 08.07.2002р. Також вказаною заявою він просив видати йому свідоцтво про право на спадщину. 29.01.2015р. до нотаріальної контори звернулася [PERSON] з заявою, в якій повідомляла, що спадщину, яка залишилася після смерті батька - [PERSON] вона не прийняла, на неї не претендує, в суд за визначенням додаткового строку для прийняття спадщини звертатись не буде. Листом № 115/02-14 від 05.02.2015р. нотаріальна контора, з метою перевірки дійсності правовстановлюючого документа та належності майна спадкодавцю, просила КП "Первомайське МБТІ" надати інформацію по реєстраційним книгам та інвентаризаційним справам, за ким зареєстрований житловий будинок та його технічний опис. 31.03.2015р. [PERSON] звернулася до нотаріальної контори із заявою, в якій просила видати свідоцтво про право на спадщину її батька [PERSON], яка складається з житлового будинку по [ADDRESS], оскільки після смерті останнього, на підставі ст. 549 ЦК України(1963р.), фактично вступила в володіння та управління вказаним житловим будинком. Листом № 467/02-14 від 08.05.2015р. нотаріальною конторою на цю заяву від 31.03.2015р., було запропоновано надати рішення суду про доказ вступу в управління чи володіння спадковим майном або рішення суду про визначення додаткового строку для прийняття спадщини. Після чого позивачка неодноразово зверталась до суду з відповідними позовами, так як у неї з братом [PERSON] виник спір щодо спадкового майна. Згідно ст. 10 ЦПК України обставини цивільних справ встановлюються судом за принципом змагальності. Суд же, зберігаючи об'єктивність і неупередженість, лише створює необхідні умови для всебічного і повного дослідження обставин справи. При дослідженні і оцінці доказів, встановленні обставин справи і ухваленні рішення суд незалежний від висновків органів влади, експертиз або окремих осіб. Згідно ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів. Крім того згідно ст.60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Так, відповідно до рішення Врадіївського районного суду від 26.06.2016 року по цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про встановлення факту прийняття спадщини та визнання права власності на спадкове майно, яке відповідно до ухвали апеляційного суду Миколаївської області від 29.08.2016 року набрало законної сили та в силу ч.3 ст. 61 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, судами встановлено факт своєчасного прийняття [PERSON] спадщини шляхом фактичного вступу в управління та володіння спадковим майном та визнано право власності на 3/8 частки житлового будинку [ADDRESS]. Також вказаними рішеннями встановлено, що спадкова справа нотаріусом відкрита на підставі поданої спадкоємцем першої черги сином [PERSON] письмової заяви від 08.07.2002 року та подана з дотриманням строку, передбаченого ч. 2 ст. 549 ЦК 1963 року, та він є таким, що своєчасно прийняв спадщину. Таким чином, встановив, що [PERSON] вчасно звернувся до нотаріальної контори з відповідною заявою, нотаріусом було прийнято законне рішення про прийняття цієї заяви та відкриття спадкової справи. При цьому, суд не бере до уваги доводи позивача про неправомірність дій державного нотаріуса Поплужної К. А. по встановленню юридичного факту прийняття спадщини [PERSON], що вчинена нею у письмовій формі 29.01.2015 року в заяві про прийняття спадщини від 08.07.2002 року, оскільки подавши нотаріусу заяву 08.07.2002 року, тобто в останній день шестимісячного строку, [PERSON] вважається таким, що своєчасно прийняв спадщину, незалежно від того, на якій підставі нотаріус вважає його таким, що прийняв спадщину. Підстав для відмови у прийнятті вказаної заяви у нотаріуса не було. За змістом норм глави 87 ЦК України та положень Закону України «Про нотаріат» оформлення спадкових прав та видача правовстановлюючого документа, який посвідчує право на спадщину здійснюється нотаріусами, за виключенням випадків, коли таке право оспорюється, чи відсутня або втрачена можливість отримання свідоцтва про право на спадщину. Відповідно до ст. ст. 549, 525 ЦК 1963 р. спадкоємець вважається таким, що прийняв спадщину, якщо він до спливу шестимісячного строку після відкриття спадщини подав заяву нотаріусу про прийняття спадщини або ж здійснив дії щодо фактичного вступу в управління або володіння спадковим майном. Згідно Закону України «Про нотаріат» та положень Інструкції «Про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України» нотаріат в Україні - це система органів і посадових осіб, на які покладено обов'язок посвідчувати права, а також факти, що мають юридичне значення, та вчиняти інші нотаріальні дії, передбачені цим Законом, з метою надання їм юридичної вірогідності. Вчинення нотаріальних дій в Україні покладається на нотаріусів, які працюють в державних нотаріальних конторах, державних нотаріальних архівах (державні нотаріуси) або займаються приватною нотаріальною діяльністю (приватні нотаріуси). Нотаріус вчиняє нотаріальні дії не інакше як на підставі заяв осіб, які бажають її вчинення. Нотаріусу або посадовій особі, яка вчиняє нотаріальні дії, забороняється безпідставно відмовляти у вчиненні нотаріальної дії. Нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акта має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти. Відповідно до п. 111 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України ( затв. наказом Міністерства юстиції України №18/5 від 18.06.1994 р.), яка діяла на час відкриття спадщини та якою керувався нотаріус, заяви про прийняття спадщини, а також заяви про відмову від спадщини не можуть бути повернуті спадкоємцям або скасовані ними. Прийняття і відмова від спадщини можуть мати місце щодо всього спадкового майна. Спадкоємець не вправі прийняти одну частину спадщини, а від іншої частини відмовитись. Спадкоємець, який прийняв частину спадщини, вважається таким, що прийняв усю спадщину. Свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям, що прийняли спадщину, тобто таким, які фактично вступили в управління або володіння спадковим майном чи подали заяву в державну нотаріальну контору про прийняття спадщини (ст.549 Цивільного кодексу ( п.113 Інструкції). Таким чином, у державного нотаріуса були законні підстави для прийняття заяви від [PERSON] про прийняття останнім спадщини після смерті свого батька [PERSON] Враховуючи, що обоє спадкоємців вважаються такими, що прийняли спадщину після смерті свого батька, вони мають право звернутися до нотаріуса за свідоцтвом про право на спадщину, видача якого не обмежується у часі. Тому, суд приходить до висновку, що у задоволенні позовних вимог необхідно відмовити. Судові витрати на підставі ст. 88 ЦПК України відносяться на рахунок позивача і відшкодуванню не підлягають.

Outcome: dismissed