Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-06 00:00:00

04 червня 2015 року позивач звернувся до суду із заявою про визнання права власності на спадкове майно за законом. Свої позовні вимоги мотивує тим, що 18.12.2013 помер [PERSON]. Після його смерті відкрилась спадщина до складу якої входять: земельна ділянка площею 0,1424 га, яка розташована на території Біликівської сільської ради Козелецького району Чернігівської області, за цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства; земельна ділянка площею 2,3252 га, яка розташована на території Бобруйківської сільської ради Козелецького району Чернігівської області, за цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства, а також житловий будинок з господарськими будівлями, який розташований за адресою: вул. Київська, 34 с. Бобруйки Козелецького району Чернігівської області. Позивач, як спадкоємець за законом дану спадщину прийняв, оскільки проживав однією сімєю разом зі спадкодавцем на момент його смерті та звернувся із заявою про прийняття спадщини до приватного нотаріуса Козелецького районного нотаріального округу [PERSON], але не може її оформити в нотаріальному порядку, оскільки державні акти на право приватної власності на землю виготовлені на імя [PERSON] були втрачені, зареєструвати право власності на житловий будинок неможливо, оскільки останній помер та у день смерті втратив цивільну правоздатність. Позивач в судове засідання не зявився, в матеріалах справи міститься клопотання про проведення судового розгляду за відсутності позивача. Відповідачі в судове засідання не зявилися, надавши суду заяву про розгляд справи без їхньої участі. Позов визнають. Третя особа в судове засідання не зявилася, надавши суду заяву про проведення судового розгляду без участі представника. Відповідно до ч. 2\~ст. 197 ЦПК України\~у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього\~Кодексу\~розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Судом встановлено, що 18.12.2013 помер [PERSON] (а.с. 6). Після його смерті відкрилася спадщина, до складу якої входять: земельна ділянка площею 0,1424 га, яка розташована на території Біликівської сільської ради Козелецького району Чернігівської області, за цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства; земельна ділянка площею 2,3252 га, яка розташована на території Бобруйківської сільської ради Козелецького району Чернігівської області, за цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства, а також житловий будинок з господарськими будівлями, який розташований за адресою: вул. Київська, 34 с. Бобруйки Козелецького району Чернігівської області. Відповідно до довідки виданої Бобруйківською сільською радою Козелецького району Чернігівської області за вих. № 202 від 24.10.2014, домоволодіння розташоване за адресою: вул. Київська, буд. 34 с. Бобруйки відноситься до категорії колгоспного двору. До складу даного колгоспного двору станом на 15.04.1991 року входив [PERSON] (а.с. 9). Позивач, як спадкоємець за законом дану спадщину прийняв, оскільки проживав однією сімєю разом зі спадкодавцем на момент його смерті, що підтверджується рішенням Козелецького районного суду Чернігівської області від 19.11.2014 (а.с. 8) та звернувся до приватного нотаріуса Козелецького районного нотаріального округу [PERSON], що підтверджується копією спадкової справи (а.с. 25-29). Згідно довідки № 12 від 23.01.2015 виданої КП «Ніжинське міжміське бюро технічної інвентаризації» Чернігівської обласної ради, право власності на житловий будинок, що знаходиться за адресою с. Бобруйки вул. Київська, 34, станом на 23.01.2015 не зареєстровано (а.с. 11). Постановою Пленуму Верховного Суду України № 20 від 22.12.1995 року зі змінами «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» у п. 6 дано роз'яснення, що до правовідносин, що виникли до 15 квітня 1991 року, застосовується діюче на той час законодавство. Зокрема, спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15 квітня 1991 року, мають вирішуватися за нормами, ще регулювали власність цього двору, а саме: а) право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні; б) розмір частки члена двору визначається виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних. Таким чином, позовні вимоги [PERSON] в частині визнання права власності на житловий будинок з господарськими будівлями, який розташований за адресою: вул. Київська, 34 с. Бобруйки Козелецького району Чернігівської області підлягають задоволенню і за позивачем суд вважає можливим визнати право власності на зазначений будинок. Щодо визнання права власності на земельні ділянки суд зазначає наступне. Відповідно до ч. 1 ст. 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. Пунктом 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 Про судову практику у справах про спадкування розяснено, що відповідно до статті 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (зі збереженням її цільового призначення) при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом. 10 липня 2002 року на імя [PERSON] на підставі розпорядження Козелецької районної державної адміністрації від 05.07.2002 № 231, було виготовлено та видано державний акт серії ІV ЧН № 025523 від 10.07.2002 на право приватної власності на земельну ділянку площею 0,14 га в межах згідно з планом, розташовану на території Біликівської сільської ради, передану для ведення особистого селянського господарства (а.с. 13). 10 липня 2002 року на імя [PERSON] на підставі розпорядження Козелецької районної державної адміністрації від 05.07.2002 № 231, було виготовлено та видано державний акт серії І ЧН № 022217 від 10.07.2002 на право приватної власності на земельну ділянку площею 2,33 га в межах згідно з планом, розташовану на території Бобруйківської сільської ради, передану для ведення особистого селянського господарства (а.с. 16). Позивач просить визнати за ним право власності на земельні ділянки, оскільки державні акти було втрачено, про що в пресі розміщено відповідне оголошення (а.с. 19-20). Згідно зі ст. ст. 81, 126 ЗК України право власності громадяни України набувають на земельні ділянки на підставі безоплатної передачі із земель державної і комунальної власності, прийняття спадщини. Право власності на земельну ділянку посвідчується державними актами. У відповідності до\~ ст. 152 ч.3 п. "а" ЗК України\~ -"захист прав громадян та юридичних осіб здійснюється шляхом визнання прав". При розробленні технічної документації щодо встановлення меж земельної ділянки та внесенні до автоматизованої системи відомостей про земельні ділянки, належні [PERSON] на підставі Державних актів на право власності на землю серії ІV ЧН № 025523 від 10.07.2002 та серії І ЧН № 022217 від 10.07.2002, було встановлено, що фактична площа земельних ділянок становить 0,1424 га, кадастровий номер 7422080700:28:214:0272, 2,3252 га, кадастровий номер 7422081000:71:057:0272 (а.с. 14, 17). Відповідно до п. 2 Порядку ведення Державного земельного кадастру, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України 17 жовтня 2012 року, відомості Державного земельного кадастру є офіційними і вважаються об'єктивними та достовірними, якщо інше не доведено судом, тому суд вважає, що саме в витязі з Державного земельного кадастру більш повно та достовірно визначено площу земельної ділянки. Таким чином, суд дійшов висновку, що за позивачем в порядку спадкування підлягає визнанню право власності на згадані земельні ділянки.

Outcome: approved