Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-01 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду із позовною заявою до відповідача [PERSON], третя особа без самостійних вимог Ужгородська міська рада про встановлення факту належності земельної ділянки В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що у звязку із смертю 07.02.2013р. її мами відкрилася спадщина, яку позивач почала оформляти. Оскільки земельна ділянка, яка знаходилася у власності її мами, не була внесена до Державного земельного кадастру, то оформлення документів почалося саме з кадастрової зйомки земельної ділянки по провулку Добролюбова, 5 у місті Ужгороді, яка передбачає відповідно до ст. 198 «Земельного кодексу України» погодження меж земельної ділянки з суміжними власниками та землекористувачами. У звязку з тим, що один із пяти власників суміжних земельних ділянок, а саме [PERSON], відмовився підписувати Акт прийомки-передачі межових знаків на зберігання, вона згідно ст. 159 «Земельного кодексу України» звернулася до земельного відділу Ужгородської міської ради з відповідною заявою про розгляд відмови у погодженні [PERSON] на комісії з вирішення земельних спорів. Засідання вищезгаданої комісії відбулося 31.10.2013р., яка вирішила відмовити у погодженні меж земельної ділянки по провулку Добролюбова, 5 не з підстав межових претензій [PERSON], оскільки такі є немотивованими та жодним документом не підтверджені, а з причин невідповідності площі земельної ділянки по провулку Добролюбова, 5 у м. Ужгороді в державному акті на право приватної власності на землю площі, вказаній у додатку до Акта прийомки-передачі межових знаків на зберігання, яку вимірювали та обчислювали працівники ТОВ «Гео Карпати» (копія витягу з протоколу комісії додається). ТзОВ «Гео Карпати» надали письмове розяснення, з якого слідує, що такі розбіжності в розмірах сторін та, як наслідок, загальної площі земельної ділянки можливі у звязку із зміною способу та методу проведення обмірів земельної ділянки - станом на сьогодні геодезичні обміри проводяться з використанням високоточного обладнання для геодезичних знімань, враховуючи точки повороту, а в 90-ті роки, коли оформлявся Державний акт на земельну ділянку по пров. Добролюбова, 5 у м. Ужгороді, обміри ділянки проводилися за допомогою вимірювальної рулетки, не враховуючи внутрішній кут сторін земельної ділянки, а також у звязку з можливою зміною меж земельної ділянки. Позивач зазначив що такі зміни нею не проводилися. З урахуванням викладеного позивач просить суд встановити факт, що земельна ділянка, вказана у Державному акті на право приватної власності на землю від 14 березня 1997р. № 1576 по провулку Добролюбова, 5 у м. Ужгороді зі сторонами 32,60 - 22,20 - 33,80 - 21,75 площею 0,07га та земельна ділянка, зображена у Додатку до Акта прийомки-передачі межових знаків на зберігання по провулку Добролюбова, 5 у м. Ужгороді зі сторонами 29,72 - 1,77 - 0,54 - 0,83 - 2,77 - 18,60 - 1,37 - 10,72 - 21,34 - 0,41 - 2,93 - 22,40 площею 0,0771га - це одна і та ж сама земельна ділянка. Відповідач [PERSON] заперечив проти зазначеного позову та зазначив, що він відповідно до державного акту про право приватної власності на землю виданого 30.05.2002 року, зареєстрованого книзі записів за № 3719, є власником ділянки площею 0,074 га., яка знаходиться в м. Ужгород, провул. Добролюбова 7, Закарпатської області.. ТОВ "Гео Карпати" проведело заміри ділянки сусіднього землевласника - в м. Ужгород, провул. Добролюбова 5, Закарпатської області за замовленням [PERSON] з суттєвими порушеннями та не відповідностями конфігурації, розміром сторін та площі ділянки відповідача даним її державного акту на землю на ділянку в м. Ужгород, провул. Добролюбова 5, Закарпатської області. Ознайомившись з даними замірів мені стало зрозуміло що швидше за все не було враховано дані його правовстановлюючих документів на ділянку м. Ужгород, провул. Добролюбова 7, Закарпатської області, так як вказані заміри накладаються на його ділянку. Так, площа ділянки згідно акту від 14.03.1997 року становить 0,07 га. (700 м.кв.), у замірах площа вказана - 0,0771 га. - на 71 м.кв. більша. Різниця площі якраз і накладається на його ділянку. Неспівпадають також розміри сторін ділянки які в замірах є більшими від тих які вказані в державному акті позивача. Все це дає підстави зробити висновок про невідповідність зроблених замірів - ділянці яка вказана в акті від 14.03.1997 року, і саме основне згідно даних замірів має місце накладка на належну мені земельну ділянку. Від позивача та відповідача до суду надійшли заява про розгляд справи за їх відсутності. Вони судом належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи. Як зазначено у ч. 2 ст. 197 ЦК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. З урахуванням зазначених положень та у звязку з неявкою в судове засідання всіх осіб, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу судом не здійснювалося. Заслухавши представників сторін, повно та всебічно дослідивши матеріали справи та додатково надані, оцінивши докази у їх сукупності та взаємозвязку, суд дійшов до наступних висновків. Як вбачається з наданих позивачем документів, а саме із Державного акту про право приватної власності на землю, виданого громадянці України [PERSON], яка мешкає в м. Ужгороді по пров. Добролюбова, 5, на підставі рішення виконавчого комітету Ужгородської міської Ради народних депутатів від 26.02.1997 року № 26 їй було передано у приватну власність земельну ділянку площею 0,07 гектарів в межах згідно з планом для будівництва та обслуговування житлового будинку із сторонами: АБ 22,20, БВ 33,80, ВГ 21,75, ГА 32,60. У звязку із смертю 07.02.2013р. [PERSON] відкрилася спадщина, яку почала оформляти позивач. Проте, як вбачається з акту прийомки передачі межових знаків на зберігання без дати він не був підписаний власником суміжної земельної ділянки гр. [PERSON] Із додатку до цього акту вбачається, що до земельної ділянки позивача прилеглі землі: загального користування по пров. Добролюбова, гр. [PERSON], гр.. [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] Відповідно до витягу з протоколу засідання комісії з вирішення земельних спорів щодо меж земельних ділянок та додержання добросусідства від 31.10.2013р. № 35, за наслідками розгляду звернення гр.. [PERSON] щодо погодження меж змеленої ділянки по пров. Добролюбова, 5, в звязку з непогодженням меж суміжним землекористувачем гр. [PERSON] було вирішено відмовити у погодженні меж земельної ділянки по провулку Добролюбова, 7, рекомендовано заявнику звернутись в проектну організацію щодо визначення площі земельної ділянки відповідно до державного акту. Позивач звернулася до ТзОВ «Гео Карпати», де їй надали відповідь за листом від 05.11.2013 року № 5/11-01/2013, з якого слідує, що на запитання щодо причину значної відмінності розмірів фактично одних і тих же сторін в Державному акті та в додатку до Акта прийомки передачі межових знаків на зберігання по провулку Добролюбова, 5, в м. Ужгороді, не має однозначно правильної відповіді. Цим підприємством були проведені геодезичні роботи з використанням високоточного обладнання для геодезичних знімань, з точністю виміру віддалі ± 5 мм та виміру кутів ± 2 секунди. Точки повороту згідно до Інструкції Держкомзему України із земельних ресурсів № 376 «Про встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) та їх закріплення межовими знаками» від 18.05.2010 у цьому випадку визначаються згідно до існуючої огорожі. З практики неспівпадіння розмірів земельної ділянки, вказаної в Державному акті та фактичних обмірів має місце, коли дата реєстрації акту є раніше 2000 року. На жаль в 90-ті роки не завжди була можливість здійснити геодезичні обміри за допомогою високоточних геодезичних приладів, тому досить часто мало місце проведення обмірів ділянки за допомогою вимірювальної рулетки, що в свою чергу призводило до округлення результатів обмірів, їх неточності, а також не враховувався внутрішній кут сторін земельної ділянки. Не виключено можливості, що з 1997 року позивачем чи його суміжними землевласниками (землекористувачами) не змінено межі земельних ділянок по існуючих огорожах. Проте вони не можуть щось остаточно стверджувати, так як не володіють в повній мірі інформацією щодо історично змінених меж земельної ділянки. Для того, щоб вирішити це питання, було запропоновано позивачеві здійснити повторну зйомку її та всіх суміжних землевласників (землекористувачів) ділянок у ії присутності та присутності всіх її суміжників. Судом також встановлено, що задля вирішення зазначеного питання позивач вже звертався до суду, так рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 12.02.2014 року у справі № 308/763/14-ц було встановлено факт, що земельна ділянка, вказана у Державному акті на право приватної власності на землю від 14 березня 1997р. № 1576 по провулку Добролюбова, 5 у м. Ужгороді зі сторонами 32,60 - 22,20 - 33,80 - 21,75 площею 0,07га та земельна ділянка, зображена у Додатку до Акта прийомки-передачі межових знаків на зберігання по провулку Добролюбова, 5 у м. Ужгороді зі сторонами 29,72 - 1,77 - 0,54 - 0,83 - 2,77 - 18,60 - 1,37 - 10,72 - 21,34 - 0,41 - 2,93 - 22,40 площею 0,0771га - це одна і та ж сама земельна ділянка. Проте зазначене рішення за ухвалою від 07.11.2014 року Апеляційного суду Закарпатської області було скасоване, заяву [PERSON] про встановлення факту, що має юридичне значення залишено без розгляду. Крім того, рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 27.11.2014 року у справі № 308/9887/14-ц (з урахуванням ухвали про виправлення описки від 31.03.2015 року) було надано дозвіл [PERSON] на погодження меж земельної ділянки по провулку Добролюбова, 5 в м. Ужгороді без дозволу суміжного землекористувача [PERSON]. Зазначене рішення за ухвалою від 12.03.2015 року Апеляційного суду Закарпатської області було залишене без змін. Тобто з урахуванням зазначеного рішення суду на цей час фактично відсутні будь які перешкоди у оформленні позивачем права власності на зазначену земельну ділянку, проте як вбачається з матеріалів справи спір фактично виник через збільшення після обмірів земельної ділянки позивача на 0,0071 га, яке, як вважає відповідач відбулося за рахунок накладення меж земельної ділянки позивача на його земельну ділянку, а позивач вважає, що накладення відсутнє, оскільки така похибка виникла внаслідок недосконалості вимірів земельних ділянок у минулому, що й зумовило звернення до суду з відповідним позовом. Як зазначено у п. 4 листа Верховного суду України від 29.10.2008 N 19-3767/0/8-08 не може набуватись право власності на земельні ділянки за рішенням суду шляхом встановлення факту, що має юридичне значення. Відповідно до частини 3 статті 158 ЗК України органи місцевого самоврядування вирішують земельні спори у межах населених пунктів щодо меж земельних ділянок, що перебувають у власності і користуванні громадян, та додержання громадянами правил добросусідства, а також спори щодо розмежування меж районів у містах. Виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради вирішуються відповідно до закону питання регулювання земельних відносин (п. 34 ч. 1 ст. 26 ЗУ «Про місцеве самоврядування в Україні»). До делегованих повноважень виконавчих органів сільських, селищних, міських рад, окрім вищезазначеного, належить вирішення земельних спорів у порядку, встановленому законом. Виконавчими органами сільських, селищних, міських, районних у містах (у разі їх створення) рад є їх виконавчі комітети, відділи, управління та інші створювані радами виконавчі органи (ст. 10 та пп. 5, п. б), ч.1, ст. 33 ЗУ «Про місцеве самоврядування в Україні»). Таким чином, рішення за результатами розгляду земельного спору приймається на пленарному засіданні сесією відповідної ради. Також вказане повноваження може делегуватися виконавчому органу ради, при цьому приймається відповідне рішення, у якому обовязково зазначається цей орган та встановлюється порядок розгляду спорів.\~ Порядок \~вирішення земельних спорів врегульовано статтями 158 161 Земельного кодексу України. Громадянин, у якого виник спір щодо межі земельної ділянки, дотримання правил добросусідства, звертається у відповідну сільську, селищну, міську раду із заявою. Вказана заява передається на розгляд до постійно діючої комісії по земельних питаннях. Земельні спори розглядаються за участю зацікавлених сторін, які повинні бути завчасно повідомлені про час і місце розгляду спору. У разі відсутності однієї із сторін при першому вирішенні питання і відсутності офіційної згоди на розгляд питання розгляд спору переноситься. Повторне відкладання розгляду спору може мати місце лише з поважних причин. Відсутність однієї із сторін без поважних причин при повторному розгляді земельного спору не зупиняє його розгляд і прийняття рішення (ч. 2,3 ст. 159 ЗК України). Сторони, які беруть участь у земельному спорі, мають право знайомитися з матеріалами щодо цього спору, робити з них виписки, брати участь у розгляді земельного спору, подавати документи та інші докази, порушувати клопотання, давати усні і письмові пояснення, заперечувати проти клопотань та доказів іншої сторони, одержувати копію рішення щодо земельного спору, і, у разі незгоди з цим рішенням, оскаржувати його (ст. 160 ЗК України). Результати комісії по земельних питань оформлюються відповідним протоколом, у якому фіксуються, крім іншого, обставини, встановлені при розгляді та пропозиції щодо рішення земельного спору. Вказаний протокол розглядається на пленарному засіданні сільської, селищної, міської ради, яка приймає рішення щодо вирішення спору, у якому обовязково зазначається порядок його виконання. Рішення органу місцевого самоврядування вступає в законну силу з моменту його прийняття. У випадку делегування сільською, селищною, міською радою повноважень щодо розгляду земельного спору виконавчим органом цієї ради, рішення приймається останніми відповідно до затвердженого порядку. У подальшому рішення передається сторонам у триденний строк з дня його прийняття. У випадку незгоди з ним воно може бути оскаржене в судовому порядку. Органи місцевого самоврядування крім розгляду спорів щодо межі земельних ділянок в межах населеного пункту, розглядають і спори щодо дотримання правил добросусідства, які встановлені статтями 103-109 ЗК України. За загальним правилом добросусідства, відповідно до частини 1 статті 103 ЗК України, власники та землекористувачі земельних ділянок повинні обирати такі способи використання земельних ділянок відповідно до їх цільового призначення, при яких власникам, землекористувачам сусідніх земельних ділянок завдається найменше незручностей (затінення, задимлення, неприємні запахи, шумове забруднення тощо). Решта вказаних статей встановлюють правила добросусідства щодо: попередження шкідливого впливу на сусідню земельну ділянку (104 ЗК України); наслідки проникнення на земельну ділянку гілок і коренів дерев (105 ЗК України); спільне використання межових споруд (108 ЗК України); використання дерев, які стоять на межі земельних ділянок (109 ЗК України). Деякі з цих правил застосовуються при вирішені спорів щодо межі земельних ділянок, а саме: обов'язки щодо визначення спільних меж (106 ЗК України), відновлення меж (107 ЗК України). Статтею 106 ЗК України передбачено, що власник земельної ділянки має право вимагати від власника сусідньої земельної ділянки сприяння встановленню твердих меж, а також відновленню межових знаків у випадках, коли вони зникли, перемістились або стали невиразними. Види межових знаків і порядок відновлення меж визначаються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері земельних відносин. Витрати на встановлення суміжних меж несуть власники земельних ділянок у рівних частинах, якщо інше не встановлено угодою між ними. Відповідно до ст. 107 ЗК України основою для відновлення меж є дані земельно-кадастрової документації. У разі неможливості виявлення дійсних меж їх встановлення здійснюється за фактичним використанням земельної ділянки. Якщо фактичне використання ділянки неможливо встановити, то кожному виділяється однакова за розміром частина спірної ділянки. У випадках, коли в такий спосіб визначення меж не узгоджується з виявленими обставинами, зокрема з встановленими розмірами земельних ділянок, то межі визначаються з урахуванням цих обставин. З урахуванням викладеного суд дійшов висновку, що оскільки між сторонами існує спір щодо визначення межі земельних ділянок, який не був вирішений у встановленому досудовому порядку, суду позивачем наданий лише витяг з протоколу засідання комісії з вирішення земельних спорів щодо меж земельних ділянок та додержання добросусідства, проте відповідне рішення органом місцевого самоврядування не приймалося, тобто не вичерпані всі способи позасудового врегулювання спору, існує інший дієвий механізм щодо захисту позивачем своїх прав, тому відсутні підстави для задоволення зазначеного позову. Суд також зазначає, що позивачем належними та допустимими доказами не доведено суду відповідність зазначених земельних ділянок, більш того із наданих документів чітко вбачається їх невідповідність за площею 0,07 га та 0,0771 га., причини виникнення якої суду також не доведено належними та допустимим доказами, оскільки відповідні вимірювання земельних ділянок у відповідності до п. 4.1 та 4.4. Інструкції про встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) та їх закріплення межовими знаками, затвердженої наказом Державного комітету України із земельних ресурсів від 18 травня 2010 року № 376 та зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 16 червня 2010 р. за № 391/17686. У відповідності до ст. 88 ЦПК України витрати із сплати судового збору слід покласти на позивача.

Outcome: dismissed