Jurisdiction: civil
Date: 2020-05-18 00:00:00

25 лютого 2020 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідачки у якому зазначив, що 22.11.2011 року було укладено кредитний договір № б/н за яким відповідач отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту в сумі 2000 грн. на платіжну картку зі сплатою відсотків в розмірі 30% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення що відповідає строку дії картки. За умовами договору відповідач зобов`язалась погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його використання, сплачувати пеню та штрафи на умовах, передбачених Договором. Внаслідок неналежного виконання відповідачем зобов`язань за кредитним договором, станом на 31.12.2019 року у неї утворилась заборгованість в сумі 316213 грн. 98 коп., частину якої в сумі 130804 грн. 80 коп. позивач просив стягнути з відповідачки та сплачений судовий збір в сумі 2102 грн. Представники позивача Кіріченко В.М., Ванжа Н.В. (за довіреністю) в судове засідання не з`явилися, до суду надали заяви про розгляд справи за їх відсутності, позовні вимоги підтримали у повному обсязі на їх задоволенні наполягали(а.с.20). Відповідач в судове засідання не з`явилась, її представник - адвокат Харченко Д.М. в судове засідання подав заяву про розгляд справи за їх відсутності, позовні вимоги не визнав, просив застосувати строк позовної давності (а.с.55-56). У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється, згідно з ч.2 ст.247 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи та наявні у ній докази суд доходить наступного. З матеріалів справи убачається, що 22 листопада 2011 року між Публічним акціонерним товариством комерційний банк «Приватбанк» правонаступником якого є позивач та відповідачкою було укладено кредитний договір шляхом підписання анкети - заяви про приєднання Умов та Правил надання банківських послуг, на підставі якого відповідач отримала кредитну картку кредитка «Універсальна». У зазначеній анкеті - заяві вказано, що відповідач погодилась з тим, що ця заява разом із Пам`яткою клієнта, Умовами і Правилами надання банківських послуг і тарифами, становлять між нею і банком договір про надання банківських послуг, а також те, що вона ознайомлена і погоджується з Умовами і Правилами надання банківських послуг, тарифами банку, які були надані їй для ознайомлення у письмовому вигляді. Та зобов`язалась регулярно ознайомлюватися з їх змінами на сайті ПриватБанку www.privatbank.ua ( а.с.8). До позовної заяви позивач додав витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт "Універсальна" «Універсальна, 30 днів пільгового періоду» та Витяг з Умов і правил надання банківських послуг в ПриватБанку розміщені в мережі інтернет на сайті https://privatbank.ua/terms/. Відповідно наданого позивачем розрахунку заборгованість відповідачки за вказаним кредитним договором станом на 31 грудня 2019 року становить 316213 грн. 98 коп., яка складається з: заборгованості за кредитом - 1828 грн. 81 коп., заборгованості за відсотками за користування кредитом - 307385 грн. 17 коп., пені - 7000 грн. Частину якої в сумі 130804 грн. 80 коп., яка складається із заборгованості за кредитом - 1828 грн. 81 коп. та 128975 грн. 99 коп.- заборгованості за відсотками за період з 22.11.2011 року по 30.07.2018 року позивач просив стягнути за свою користь. Згідно зі статтею 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа ( кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти ( кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ст.256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Згідно із ч.4 ст.267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст.257 ЦК України). Згідно зі статтею 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. Початок перебігу строку позовної давності збігається з моментом виникнення в зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Відповідно до правової позиції викладеної у постанові Верховного Суду України від 19 березня 2014 року № 6-14цс14 - строк позовної давності за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування ними, що визначені періодичними щомісячними платежами, повинен обчислюватись з моменту настання строку погашення чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі зі спливом останнього дня дії картки (ст.261 ЦК України), а не закінченням строку дії договору. За ст. 266 ЦК України за спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги. Згідно довідки наданої позивачем строк дії кредитної картки виданої відповідачці сплив в останній день липня 2015 року(а.с.70,81), крім цього з розрахунку заборгованості убачається, що 04 червня 2013 року відповідачка внесла платіж на кредитну картку в сумі 250 грн. через термінал самообслуговування, а 06 червня 2013 року було здійснено перенесення залишку в сумі 189 грн. 49 коп., у зв`язку з повним погашенням (а.с.76 на звороті), тобто зазначене свідчить, що останній платіж за кредитним договором відповідачка здійснила у червні 2013 року. З позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором банк звернувся до суду лише через сім років, після здійснення останнього платежу та відповідно через майже п`ять років після спливу строку дії кредитної картки, а саме 25 лютого 2020 року, тобто за межами загального трирічного строку позовної давності. При цьому визначаючи такий строк позовної давності суд виходить з відсутності підписаної сторонами угоди про збільшення строку позовної давності. Беручи до уваги заяву представника відповідачки про застосування наслідків спливу строку позовної давності, суд доходить висновку, що у задоволені позову слід відмовити. При цьому доводи позивача про неможливість застосування наслідків спливу загального строку позовної давності через укладення договору про його збільшення до 50 років, що визначено п.1.1.7.31 Умов, суд відхиляє з огляду на наступне. Так на обґрунтування цих доводів банк послався на положення Умов і правил надання банківських послуг в ПриватБанку, а саме на п.1.1.7.31, згідно з яким строк позовної давності за вимогами Банку про повернення кредиту, сплати відсотків за користування кредитом, винагороди, неустойки - пені, штрафів, витрат Банку становить 50 років. Однак матеріали справи не містять підтверджень, що саме з такими Тарифами та Витягом з Умов і Правил відповідачка ознайомилася, погодилась, розуміючи їх зміст, підписуючи заяву-анкету про приєднання до умов та Правил надання банківських послуг ПриватБанку, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачкою кредитних коштів містили умови, зокрема щодо строку позовної давності тривалістю зазначеною саме у цих документах які додані банком до позовної заяви. Крім того, роздруківка із сайту позивача Умов та правил надання банківських послуг, належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, що підтверджено у постанова Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (справа №6-16цс15) та Верховного суду від 17 липня 2019 року по справі № 175/4576/14-ц і не спростовано позивачем. За таких обставин, без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, відсутність у Анкеті-заяві домовленості сторін щодо тривалості строків позовної давності, та письмового договору про збільшення строків позовної давності, який би містив підпис відповідачки - Витяги з Тарифів та Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин. Такий висновок суду відповідає правовій позиції Великої Палати Верховного Суду, висловленій при ухваленні постанови за наслідками розгляду цивільної справи №342/180/17 (провадження № 14-131цс1) від 03 липня 2019 року.

Outcome: dismissed