Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-25 00:00:00

04.07.2016 року позивач звернувся до суду з позовом та уточнивши позовні вимоги просив: - усунути перешкоди у спілкуванні [PERSON] з дитиною [PERSON], [INFO], що проживає окремо з матір'ю [PERSON]; - зобов'язати [PERSON] не чинити перешкоди [PERSON] у особистому спілкуванні з донькою [PERSON], [INFO], та у її вихованні; - визначити способи участі у спілкуванні та вихованні [PERSON] з неповнолітньою [PERSON], [INFO], шляхом: встановлення зустрічей батька з дитиною першу та третю суботу та другу і четверту неділю місяця з 10.00 год. до 20.00 год.; спільний відпочинок батька з донькою та матір'ю дитини [PERSON] у періоди: з 01 до 07 січня, 01 до 07 травня, 01 до 07 липня, 10 до 16 вересня кожного року. Свої вимоги обґрунтовує тим, що позивач перебував у зареєстрованому шлюбі з відповідачем, від якого сторони мають доньку - [PERSON], [INFO]. Рішенням Солом'янського районного суду м. Києва від 26.04.2016 року шлюб між сторонами було розірвано. Позивач зазначає, що на сьогоднішній день дитина проживає разом з матір'ю, яка створює йому перешкоди у спілкуванні з донькою. Враховуючи вищевикладене, позивач просив усунути перешкоди та визначити спосіб участі у вихованні та спілкуванні з дитиною,з урахування висновку органу опіки. В судовому засіданні позивач позов з урахуванням уточнень підтримав та просив суд його задовольнити в повному обсязі. Представник відповідача в судовому засіданні заперечував проти задоволення позовних вимог. Зазначив, що способи участі у вихованні та спілкуванні з дитиною, які просить визначити позивач, негативно вплинуть на духовний та фізичний розвиток дитини. Крім того посилається, що відповідач не чинить перешкод у спілкуванні з дитиною та не проти, щоб батько зустрічався з донькою та брав участь у її вихованні в денний період часу. Враховуючи вищевикладене, просив в задоволенні позову відмовити. Третя особа - Служба у справах дітей Оболонської районної в м. Києві державної адміністрації в судове засідання свого представника не направила, про дату, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, надіслала до суду лист, в якому просила розглядати справу у відсутності їхнього представника та при винесенні рішення врахувати висновок комісії з питань захисту прав дитини Оболонської районної в місті Києві державної адміністрації від 11.10.2016 № 104-7166 про участь у вихованні малолітньої дитини. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши та оцінивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Відповідно до ст. 141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Відповідно до ч. 2 ст. 155 СК України, батьківські права не можуть здійснюватись всупереч інтересам дитини. Відповідно до ч. 1 ст. 152 СК України, право дитини на належне батьківське виховання забезпечується системою держаного контролю, що встановлена законом. Відповідно до ч. 2 ст. 150 СК України, батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Згідно ст. 157 СК України встановлено, що питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той з батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Такі ж гарантії для батьків, що проживають окремо від дітей, та для самих дітей, встановлені ст. 15 Закону України "Про охорону дитинства". Відповідно до ст. 159 СК України, якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування. З аналізу норм сімейного законодавства вбачається, що у тому разі, коли батьки дитини спільно не проживають, питання щодо способів участі одного із батьків має вирішуватися судом не тільки з урахуванням інтересів кожного з батьків, а перш за все з урахуванням прав та законних інтересів дитини - її права на належне батьківське виховання, яке повною мірою може бути забезпечене тільки обома батьками, права на безперешкодне спілкування з кожним з батьків, здійснення обома батьками, що є запорукою нормального психічного розвитку дитини. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] з 08.09.2009 року по 26.04.2016 року перебували у зареєстрованому шлюбі (а.с.15). Від даного шлюбу [INFO] у сторін народилася донька - [PERSON](а.с.16). Рішенням Солом'янського районного суду м. Києва від 26.04.2016 року шлюб між сторонами було розірвано (а.с.17). Встановлено та не заперечувалося сторонами по справі, що після розірвання шлюбу дитина залишилась проживати разом з відповідачем за адресою: [ADDRESS]. Як вбачається з пояснень сторін та не заперечувалося сторонами по справі, між позивачем та відповідачем виникли конфліктні стосунки на ґрунті особистих неприязних стосунків, які призвели до спірних питань щодо участі позивача у спілкуванні та вихованні дитини. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 3 Конвенції ООН про права дитини, яка набула чинності для України 27 вересня 1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов'язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов'язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Одним із завдань Сімейного кодексу України є забезпечення кожної дитини сімейним вихованням, можливістю духовного та фізичного розвитку (ст. 1). Відповідно до ч.2 ст. 6 Конвенції про права дитини передбачено, що Держави-учасниці забезпечують у максимально можливій мірі виживання та здоровий розвиток дитини. Конвенція про права дитини, виходячи з рівності прав матері та батька, у п. 1 ст. 9 проголосила правило, за яким дитина не повинна розлучатися з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли таке розлучення необхідне в найкращих інтересах дитини. Відповідно до Конвенції ООН про права дитини діти мають право на належне спілкування та допомогу. Дані гарантії закріплені і в інших нормативних документах щодо охорони дитинства. Так, відповідно до ч. 4 ст. 150 СК України, батьки повинні поважати дитину; ст. 155 цього ж Кодексу встановлено, що здійснення батьками своїх прав та виконання обов'язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. З викладеного випливає, що батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини, поведінка батьків повинна бути такою, щоб дитина сама тягнулася до них. Згідно принципу 6 Декларації прав дитини, прийнятій Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона має, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини бути розлучена зі своєю матір'ю. Відповідно до ст. 1 Закону України "Про охорону дитинства" контакт з дитиною - це реалізація матір'ю, батьком, іншими членами сім'ї та родичами, у тому числі тими, з якими дитина не проживає, права на спілкування з дитиною, побачення зазначених осіб з дитиною, а також надання їм інформації про дитину або дитині про таких осіб, якщо це не суперечить інтересам дитини. Як встановлено в суді, між сторонами по справі склалися конфліктні стосунки, які самі по собі не можуть впливати, та як наслідок, усунути позивача від спілкування з дитиною. З пояснень позивача вбачається, що він прагне приймати участь у вихованні дитини та створювати для неї необхідні умови для розвитку, підтримання нормального здоров'я та відпочинку. Суд вважає, що відповідачем не надано допустимих та беззаперечних доказів того, що [PERSON], як батько дитини, несе загрозу та його спілкування суперечить інтересам дитини. З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що вимоги [PERSON] щодо зобов'язання [PERSON] не чинити перешкоди у спілкуванні та вихованні доньки [PERSON], [INFO], обґрунтовані та підлягають задоволенню. Частиною 4 ст. 19 СК України передбачено, що при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини обов'язковою є участь органу опіки та піклування. Частиною 5 даної норми визначено, що орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв'язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Згідно Висновку Служби у справах дітей Оболонської районної в місті Києві державної адміністрації від 11.10.2016 року №104-7166 вбачається, що Оболонська районна в місті Києві державна адміністрація, як орган опіки та піклування, рекомендує визначити наступні способи участі [PERSON] у вихованні малолітньої доньки [PERSON], [INFO], у такому порядку: спілкуватися з донькою у першу та третю суботу та другу і четверту неділю місяця з 10.00 години до 20.00 години; спільний відпочинок батька з донькою та матір'ю дитини у періоди: з 01 до 07 січня, 01 до 07 травня, 01 до 07 липня, 10 до 16 вересня кожного року. (а.с.47-48). Суд вважає, що такий порядок узгоджується з вимогами чинного законодавства, відповідає інтересам дитини та обставинам справи. Суд також вважає, що вказаний порядок зустрічі позивача з дитиною не призведе до порушення прав останнього, прав відповідача по справі. Приймаючи до уваги вимоги чинного законодавства та оцінюючи матеріали справи у їх сукупності, суд вважає, що визначення способу участі у вихованні та спілкуванні дитини з батьком у формі встановлення порядку спілкування та проведення спільного відпочинку відповідає інтересам дитини та вимогам чинного законодавства, що регулюють спірні правовідносини. З огляду на викладене, приймаючи до уваги вік дитини, особливості її розвитку та відпочинку, суд вважає за доцільне визначити визначити способи участі у спілкуванні та вихованні [PERSON] з неповнолітньою [PERSON], [INFO], шляхом: - встановлення зустрічей батька з дитиною першу та третю суботу та другу і четверту неділю місяця з 10.00 години до 20.00 години; - спільний відпочинок батька з донькою та матір'ю дитини [PERSON] у періоди: з 01 до 07 січня, 01 до 07 травня, 01 до 07 липня, 10 до 16 вересня кожного року. Таким чином, вимоги позивача [PERSON] підлягають задоволенню. Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 1102,40 грн.

Outcome: approved