Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-08 00:00:00

26.12.2018 року [PERSON] звернувся до суду з позовом (т.1, а.с. 1-7) до Одеського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру Міністерства внутрішніх справ України (далі - ОНДЕКЦ МВС України), з урахуванням уточнення позовних вимог (т. 1, а.с. 98-102) про визнання наказів директора Одеського НДЕКЦ МВС України № 69 від 29.11.2018 року в частині встановлення строку поновлення на роботу з 21.11.2016 року та № 70 від 29.11.2018 року «Про внесення змін до наказу ОНДЕКЦ МВС України від 21.11.2016 року № 101 о/с» незаконними і скасування їх, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та компенсацію заподіяної моральної шкоди. Позовна заява мотивована тим, що 07.11.2015 року [PERSON] призначено на посаду заступника завідувача відділу - завідувача сектору криміналістичного дослідження транспортних засобів і реєстраційних документів, що їх супроводжують ОНДЕКЦ МВС України. 02.07.2016 року його було звільнено із вищезазначеної посади на підставі пункту 3 статті 40 КЗпП України - за систематичне невиконання без поважних причин обов`язків, покладених на нього трудовим договором і Правилами внутрішнього трудового розпорядку. Вказане рішення адміністрації ОНДЕКЦ МВС України позивачем було оскаржене до суду. 14.11.2016 року рішенням Малиновського районного суду м. Одеси накази адміністрації ОНДЕКЦ МВС України про притягнення [PERSON] до дисциплінарної відповідальності та звільнення з роботи були скасовані - як протиправні. Окрім того, позивача було поновлено на посаді та стягнуто заробітна плата за час вимушеного прогулу та відшкодовано моральну шкоду. В частині поновлення на роботі та стягнення заробітної плати в межах одного місяця судом було допущено негайне виконання судового рішення. Позивач стверджує, що в той же день 14.11.2016 року керівництвом ОНДЕКЦ МВС України його було ознайомлено з Попередженням про наступне звільнення. У попередженні, підписаним т.в.о. директора ОНДЕКЦ МВС України Щербініною О.В. повідомлялося, що згідно з наказом МВС України від 09.09.2016 року №915 «Про організаційно-штатні зміни в науково-дослідних установах МВС», у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці, в тому числі реорганізації установи та скороченні чисельності працівників, [PERSON] буде звільнено з ОНДЕКЦ МВС України не раніше ніж двох місяців з часу повідомлення, на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП України. Після цього, позивач фактично не був допущений до виконання своїх службових обов`язків, не виконував будь-яких своїх функціональних повноважень і не допускався охороною установи на території ОНДЕКЦ МВС України. В зв`язку з небажанням добровільно виконувати судове рішення адміністрацією ОНДЕКЦ МВС України, [PERSON] було отримано в суді виконавчий лист та відкрито виконавче провадження у Малиновському відділі державної виконавчої служби Одеського міського управляння юстиції. 21.11.2016 року [PERSON] було викликано до кадрового органу ОНДЕКЦ МВС України, де в присутності т.в.о. директора [PERSON] , посадовими особами установи йому було повідомлено про видання наказу про поновлення на роботі. Позивач був ознайомлений з наказом № 100 від 21.11.2016 року, за змістом якого його було поновлено на посаді, яку [PERSON] займав до звільнення. Того ж дня [PERSON] було ознайомлено з наступним наказом № 101 від 21.11.2016 року - вже про звільнення його з роботи за п. 1 ст. 40 КЗпП України відповідно до вимог наказу МВС України від 09.09.2016 року № 915 «Про організаційно-штатні зміни в науково-дослідних установах МВС» - внаслідок реорганізації установи та скорочення чисельності працівників. Вказане рішення адміністрації ОНДЕКЦ МВС України ним було оскаржене до суду. 12.07.2017 року рішенням Малиновського районного суду м. Одеси позовні вимоги [PERSON] були задоволені. Суд визнав наказ № 101 від 21.11.2016 про звільнення позивача за ч. 1 ст. 40 КЗпП України незаконним та поновив його на посаді заступника завідувача відділу-завідувача сектору криміналістичного дослідження транспортних засобів і документів що їх супроводжують відділу інженерних, економічних, товарознавчих видів досліджень та оціночної діяльності ОНДЕКЦ МВС України, стягнув на мою користь середній заробіток за час вимушеного прогулу та моральну шкоду. В частині поновлення на роботі та стягнення заробітної плати в межах одного місяця судом було допущено негайне виконання судового рішення Однак, відповідач відмовився від добровільного виконання судового рішення, в зв`язку з чим [PERSON] знову звернувся до суду та отримав виконавчий лист № 521/21535/16-ц, який надав до виконання до Малиновського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управляння юстиції для відкриття виконавчого провадження. В межах виконавчого провадження № 54307215, відповідач відшкодував [PERSON] середній заробіток за час вимушеного прогулу у сумі 96 000 грн. та 500 грн. моральної шкоди, а в частині поновлення на роботі відмовився виконати судове рішення під різними надуманими причинами. Оскільки рішення про поновлення [PERSON] на посаді не було виконане, матеріали відносно посадових осіб, які допустили не виконання судового рішення, державним виконавцем Малиновського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управляння юстиції були направлені до правоохоронних органів для порушення кримінального провадження, № 12017161470002749 з правовою кваліфікацією правопорушення за ч. 2 ст. 382 КК України, а виконавче провадження було закрите. 03.12.2018 позивача було запрошено до адміністрації ОНДЕКЦ МВС України, де посадовими особами установи [PERSON] було ознайомлено з наказом директора ОНДЕКЦ МВС України [PERSON] № 69 від 29.11.2018 року про поновлення позивача на посаді заступника завідувача відділу-завідувач сектору криміналістичного дослідження транспортних засобів і документів що їх супроводжують, відділу інженерних, економічних, товарознавчих видів досліджень та оціночної діяльності ОНДЕКЦ МВС України. Однак, за змістом наказу час поновлення на роботі визначено не датою видання зазначеного наказу, а лише з 21.11.2016 року. Підставою для видання цього наказу в преамбулі цього наказу було вказано, що наказ видано на «виконання рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 12.07.2017 року та ухвали Апеляційного суду Одеської області від 03.10.2017 року». Крім того, одразу ж [PERSON] було надано для ознайомлення ще наказ директора ОНДЕКЦ МВС України [PERSON] вже за №70 від 29.11.2018 року «Про внесення змін до наказу Одеського НДЕКЦ МВС України від 21.11.2016 року № 101 о/с», згідно з яким були внесені зміни в цей наказ в частині дати звільнення [PERSON] за п. 1 ст. 40 КЗпП України, у зв`язку зі змінами в організації виробництва і праці, в тому числі реорганізації установи, скороченні чисельності працівників в термін - з 20 січня 2017 року. Підставою для видання цього наказу зазначене: «Попередження про наступне звільнення від 14.11.2016 року та акт про повідомлення з наявними вакантними посадами та про відмову від переведення на іншу роботу у зв`язку із звільненням зі скороченої займаної посади від 21.11.2016 року». Позивач вважає, що вказані накази директора ОНДЕКЦ МВС України [PERSON] за № 69 та №70 від 29.11.2018 року щодо поновлення [PERSON] на роботі та його звільнення з роботи - є незаконними та суттєво порушують законодавство про працю та конституційні права громадянина. [PERSON] вважає, що адміністрацією ОНДЕКЦ МВС України було утворено штучні підстави для протиправного невиконання вступивших в законну силу судових рішень Малиновського районного суду м. Одеси від 14.11.2016 року (цивільна справа № 521/13223/16-ц (суддя Поліщук І.О.) про визнання незаконним звільненням його з роботи за п. 3 ст. 40 КЗпП України, поновленні на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди) та судового рішення цього ж суду від 12.07.2017 року (цивільна справа № 521/21535/16-ц суддя Мазун І.А.) про визнання звільнення його з роботи за п. 1 ст. 40 КЗпП незаконним, поновленням на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди, а також ухвал Апеляційного суду Одеської області від 31.01.2017 року та 03.10.2017 року, якими вказані рішення судів першої інстанції залишені без змін та набрали законної сили. Позивач звертає увагу суду, що виданий 29.11.2018 року директором ОНДЕКЦ МВС України наказ № 69 про поновлення його на роботі, хоча і має в своєму змісті посилання про те, що він був виданий на виконання рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 12.07.2017 року та ухвали Апеляційного суду Одеської області від 03.10.2017 року, однак за фактом - є неналежним виконанням вказаних судових рішень, оскільки він не тільки не відповідає вимогам діючого законодавства, а ще не відновлює становище [PERSON] як працівника, яке існувало до порушення, встановленого судом та суттєво порушує його право на державний захист від незаконного звільнення, відповідні гарантії та компенсації при поновленні на роботі. [PERSON] вважає, що вказаний наказ директора ОНДЕКЦ МВС України № 69 від 29.11.2018 року не відповідає вимогам діючого законодавства, тому що безпідставно встановлює час поновлення його на роботі в термін лише з 21.11.2016 року, а не з часу фактичного видання наказу, оскільки відповідно до вимог ч. 2 ст. 65 Закону України «Про виконавче провадження»,- «Рішення вважається виконаним боржником з дня видання відповідно до законодавства про працю Наказу або розпорядження про поновлення стягувача на роботі та внесення відповідного запису до трудової книжки стягувача». За таких обставин, датою поновлення на роботі може бути тільки фактична дата видання директором ОНДЕКЦ МВС України наказу про поновлення на роботі, тобто - з 29.11.2018 року і будь-які правові відношення та правочини за моєю участю можливі лише після цього часу. Окрім того, незаконне скорочення часу фактичного виконання судового рішення суттєво порушує встановлені законодавством про працю права, гарантії та компенсації у випадку незаконного звільнення працівника, в тому числі встановлення та врахування часу вимушеного прогулу, на відшкодування в повному обсязі середнього заробітку за час вимушеного прогулу, як передбачено діючим законодавством, компенсації моральної шкоди за незаконне звільнення з роботи. Позивач стверджує, що незаконність та штучність цього наказу також підтверджується фактом використання цього наказу для створення завідомо незаконного наступного наказу директора ОНДЕКЦ МВС України №70 від 29.11.2018 року «Про внесення змін до наказу Одеського НДЕКЦ МВС України від 21.11.2016 року № 101 о/ с». Згідно з яким, [PERSON] знову, шляхом внесення зміни часу звільнення з роботи, після незаконного поновлення з 21.11.2016 року, за визнаною судовими рішеннями незаконною підставою - за п. 1 ст. 40 КЗпП України, було звільнено з роботи в термін - з 20 січня 2017 року. Таким чином, адміністрація ОНДЕКЦ МВС України зазначеним наказом № 70 від 29.11.2018 року штучно скоротила час вимушеного прогулу, допущенного внаслідок незаконного звільнення, який вже було встановлено судовими рішеннями та часом їх незаконного невиконання в подальшому - до часу видання наказу 29.11.2018 року. [PERSON] наголошує, що за таких обставин, вказані накази директора ОНДЕКЦ МВС України № 69 від 29.11.2018 року та № 70 від 29.11.2018 року «Про внесення змін до наказу Одеського НДЕКЦ МВС України від 21.11.2016 року № 101 о/с» не відповідають вимогам трудового законодавства і грубо порушують його трудові права, тобто є незаконними та підлягають скасуванню. Позивач [PERSON] вважає, що на день пред`явлення позову до суду він перебуває у вимушеному прогулі з 21.11.2016 року по цей час. Разом з цим звертає увагу суду, що відповідно до рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 12.07.2017 року (цивільна справа № 521/21535/16-ц (суддя Мазун І.А.) про визнання звільнення [PERSON] з роботи за п. 1 ст. 40 КЗпП незаконним, поновленням на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди, ОНДЕКЦ МВС України на користь позивача в якості стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу було сплачено 144 000 грн. та відшкодовано 1000 грн. в якості моральної шкоди. В термін з 12.07.2017 року по цей час будь-яку оплату за час вимушеного прогулу, в тому числі при затримці виконання зазначеного вище судового рішення, він не отримував. Позивач стверджує, що моральна шкода йому була заподіяна тим, що він, після винесення судового рішення Малиновського районного суду м. Одеси про поновлення на роботі, вважав себе захищеним від вседозволеності адміністрації ОНДЕКЦ МВС України, мав намір поновити свій порушений попереднім незаконним звільненням авторитет працівника, налагодити звичайний уклад життя, стосунки з співслужбовцями і належне матеріальне забезпечення своєї сім`ї. Враховуючи те, що у нього на утриманні є неповнолітня дочка, а жінка є пенсіонером, то він є єдиним годувальником. Його моральні страждання посилюються постійним нервовим стресом, почуттям безнадійності в отриманні надійного захисту, в тому числі справедливим судом від вседозволеності адміністрації і неможливості вплинути на їх рішення звільнити його любим шляхом. В зв`язку з цим, враховуючи глибину переживань та моральних страждань, завдану позивачу моральну шкоду [PERSON] оцінює в 5000 (п`ять) тисяч гривень. Враховуючи вищевикладене позивач [PERSON] , з урахуванням уточнення позовних вимог (т. 1, а.с. 98-102), остаточно просив суд: 1) визнати накази директора Одеського НДЕКЦ МВС України №69 від 29.11.2018 року в частині встановлення строку поновлення з 21.11.2016 року та №70 від 29.11.2018 року «Про внесення змін до наказу Одеського НДЕКЦ МВС України від 21.11.2016 року № 101 о/ с - незаконними та скасувати їх; 2) визнати звільнення [PERSON] з роботи та посади заступника завідувача відділу завідувача сектору криміналістичного дослідження транспортних засобів і реєстраційних документів, що їх супроводжують відділу інженерних, економічних, товарознавчів видів дослідження та оціночної діяльності Одеського науково-дослідного експертно- криміналістичного центру МВС України за п. 1 ст. 40 КЗпП України - незаконним і поновити його на роботі в Одеському НДЕКЦ МВС України; 3) стягнути з Одеського НДЕКЦ МВС України на його користь заробітну плату за час вимушеного прогулу та затримку виконання судового рішення; 4) стягнути з Одеського НДЕКЦ МВС України на його користь відшкодування моральної шкоди в сумі 5000 (п`ять) тисяч гривень. Відповідачем Одеського НДЕКЦ МВС України подано відзив на позовну заяву (т.1, а.с. 40-49) та письмові пояснення, зі змісту яких вбачається, що ОНДЕКЦ МВС України позовні вимоги не визнав, посилаючись на те, що під час звільнення позивача порушень трудового законодавства не допускалося, а обставини, викладені в позовній заяві, не відповідають дійсності. Ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 21.01.2019 року відкрито провадження по справі (головуючий суддя Целух А.П.). 10.04.2019 року ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси, за клопотанням Одеського НДЕКЦ МВС України, зупиненно провадження по цивільній справі 521/21828/18, до закінчення касаційного перегляду у Верховному суді України у складі Касаційного цивільного суду судових справ № 521/13223/16-ц, № 521/21535/16-ц та № 521/18955/17. 26.06.2019 року постановою Одеського апеляційного суду скасовано ухвалу Малиновського районного суду м. Одеси від 10.04.2019 року та справу направлено для продовження розгляду. Згідно наказу голови Малиновського районного суду м. Одеси про відрахування судді [PERSON] зі штату Малиновського районного суду м. Одеси, 19.07.2019 року призначено повторний автоматизований розподіл судових справ. 22.07.2019 року ухвалою судді Малиновського районного суду м. Одеси Мирончук Н.В. задоволено самовідвід судді в розгляді даної цивільної справи. 23.07.2019 року ухвалою судді Малиновського районного суду м. Одеси Михайлюк О.А. задоволено самовідвід судді в розгляді даної цивільної справи. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями Малиновського районного суду м. Одеси від 23.07.2019 року, справу було передано на розгляд судді Леонова О.С. 24.07.2019 року ухвалою судді Малиновського районного суду м. Одеси Леонова О.С. призначено підготовче судове засідання. 29.08.2019 року ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси відмовлено в задоволенні клопотання Одеського НДЕКЦ МВС України, про зупинення провадження по цивільній справі 521/21828/18, до закінчення касаційного перегляду у Верховному суді України у складі Касаційного цивільного суду судових справ № 521/13223/16-ц, № 521/21535/16-ц та № 521/18955/17, закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду по суті. В судовому засіданні позивач [PERSON] та його представник адвокат Старостін С.О. позовні вимоги підтримали та просили їх задовольнити. Представники відповідача [PERSON] та [PERSON] у судовому засіданні, заперечили проти задоволення позову, підтримали раніше поданий відзив на позовну заяву та просили закрити провадження по справі у зв`язку з відсутністю предмета спору, оскільки спірний наказ № 70 о/с від 29.11.2018 року скасовано наказом директора Одеського НДЕКЦ МВС України № 51 від 11.11.2019 року. 29.11.2019 року ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси відмовлено у задоволенні клопотання представника відповідача [PERSON] про закриття провадження у справі в частині визнання недійсним та скасування наказу № 70 о/с від 29.11.2018 року, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та компенсацію заподіяної моральної шкоди. Вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги про визнання наказів директора Одеського НДЕКЦ МВС України № 69 від 29.11.2018 року в частині встановлення строку поновлення на роботу з 21.11.2016 року та № 70 від 29.11.2018 року «Про внесення змін до наказу ОНДЕКЦ МВС України від 21.11.2016 року № 101 о/с» незаконними і скасування їх, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та компенсацію заподіяної моральної шкоди не підлягають задоволенню виходячи з наступного. Відповідно до ч. 1ст. 4 ЦПК України - кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. Згідно ст. 10-13 ЦПК України- суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлені Конституцією та законами України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Суд застосовує норми права інших держав у разі, коли це передбачено законом України чи міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України. Суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання цивільного судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість: 1) керує ходом судового процесу; 2) сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами; 3) роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій; 4) сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом; 5) запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків. В судовому засіданні встановлено, що рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 14.11.2016 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Одеської області від 31.01.2017 року (по справі № 521/13223/16-ц) визнано протиправним та скасовано наказ від 10.05.2016 року № 61 в частині притягнення [PERSON] до дисциплінарної відповідальності та оголошення догани; визнано протиправним та скасовано наказ від 30.05.2016 року № 83 про притягнення [PERSON] до дисциплінарної відповідальності та оголошення догани; поновлено [PERSON] на посаді заступника завідувача відділу - завідувача сектору криміналістичного дослідження транспортних засобів і реєстраційних документів, що їх супроводжують, відділу інженерних, економічних, товарознавчих видів досліджень та оціночної діяльності Одеського НДЕКЦ МВС України; стягнуто з Одеського НДЕКЦ МВС України на користь [PERSON] середній заробіток за час вимушеного прогулу в розмірі 56 352,62 грн; 500 грн на відшкодування моральної шкоди; в частині поновлення на роботі та стягнення заробітної плати в межах одного місячного платежу допущено негайне виконання судового рішення. В іншій частині позовних вимог відмовлено (т. 1, а.с. 13-25). 20.02.2019 року постановою Верховного суду, рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 14.11.2016 року та ухвалу Апеляційного суду Одеської області від 31.01.2017 року було скасовано, а справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції. Рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 02.07.2019 року у задоволенні позовних було відмовлено (т. 1, а.с. 240-247). Не погоджуючись із вказаним рішенням [PERSON] та подав апеляційну скаргу. Справа на теперішній час перебуває на апеляційному розгляді. Наказом Одеського НДЕКЦ МВС України від 21.11.2016 року № 100 [PERSON] поновлено на посаді заступника завідувача відділу - завідувача сектору криміналістичного дослідження транспортних засобів і реєстраційних документів, що їх супроводжують, відділу інженерних, економічних, товарознавчих видів досліджень та оціночної діяльності Одеського НДЕКЦ МВС України на підставі рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 14.11.2016 року у цивільній справі № 521/13223/16-ц. Наказом Одеського НДЕКЦ МВС України від 21.11.2016 року № 101 [PERSON] повідомлено про припинення з ним трудових відносин та його звільнення на підставі пункту 1 статті 40 КЗпП України у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці, в тому числі реорганізації установи та скорочення чисельності працівників, відповідно до наказу МВС України від 09 вересня 2016 року № 915 «Про організаційно-штатні зміни в науково-дослідних установах МВС». Із вказаним наказом позивача було ознайомлено 21.11.2016 року. З чим не погодився [PERSON] та оскаржив своє звільнення в судовому порядку. Рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 12.07.2017 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Одеської області від 03.10.2017 року, (по справі № 521/21535/16-ц) позовні вимоги [PERSON] задоволено частково. Визнано наказ Одеського НДЕКЦ МВС України від 21.11.2016 року № 101 про звільнення відповідно до пункту 1 статті 40 КЗпП України [PERSON] , заступника завідувача відділу - завідувача сектору криміналістичного дослідження транспортних засобів і реєстраційних документів, що їх супроводжують, відділу інженерних, економічних, товарознавчих видів досліджень та оціночної діяльності Одеського НДЕКЦ МВС України незаконним. Поновлено [PERSON] на роботі в Одеському НДЕКЦ МВС України на посаді заступника завідувача відділу - завідувача сектору криміналістичного дослідження транспортних засобів і реєстраційних документів, що їх супроводжують, відділу інженерних, економічних, товарознавчих видів досліджень та оціночної діяльності Одеського НДЕКЦ МВС України. Стягнуто з Одеського НДЕКЦ МВС України на користь [PERSON] середній заробіток за час вимушеного прогулу в розмірі 98 462 грн 34 коп. Стягнуто з Одеського НДЕКЦ МВС України на користь [PERSON] на відшкодування моральної шкоди 500 грн. У частині поновлення на роботі та стягнення заробітної плати в межах одного місячного платежу допущено негайне виконання судового рішення. У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено. Вирішено питання щодо розподілу судових витрат (т. 1, а.с. 10-12, 26-28). Постановою Верховного суду від 02.10.2019 року, рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 12.07.2017 року та ухвалу Апеляційного суду Одеської області від 03.10.2017 року залишити без змін (т. 2, а.с. 110-112). Згідно ч. 5 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, проте можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені. Як вбачається зі змісту позовної заяви, [PERSON] звернувся до суду та отримав виконавчий лист № 521/21535/16-ц, який надав до виконання до Малиновського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управляння юстиції для відкриття виконавчого провадження. Позивач вказує, що в межах виконавчого провадження № 54307215, ОНДЕКЦ МВС України відшкодувало йому середній заробіток за час вимушеного прогулу у сумі 96 000 грн. та 500 грн. моральної шкоди. 29.11.2018 року наказом директора ОНДЕКЦ МВС України [PERSON] № 69 [PERSON] поновлено на посаді заступника завідувача відділу-завідувача сектору криміналістичного дослідження транспортних засобів і документів що їх супроводжують, відділу інженерних, економічних, товарознавчих видів досліджень та оціночної діяльності ОНДЕКЦ МВС України (т. 1, а.с. 9). Згідно наказу час поновлення на роботі визначено з 21.11.2016 року. Підставою для видання цього наказу вказано, що наказ видано на «виконання рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 12.07.2017 року та ухвали Апеляційного суду Одеської області від 03.10.2017 року». 03.12.2018 року [PERSON] було запрошено до адміністрації ОНДЕКЦ МВС України, де його було ознайомлено з наказом № 69 від 29.11.2018 року. 29.11.2018 року наказом директора ОНДЕКЦ МВС України [PERSON] №70 о/с «Про внесення змін до наказу Одеського НДЕКЦ МВС України від 21.11.2016 року № 101 о/с» було внесено зміни в наказ Одеського НДЕКЦ МВС України від 21.11.2016 року № 101 о/с в частині дати звільнення [PERSON] за п. 1 ст. 40 КЗпП України, у зв`язку зі змінами в організації виробництва і праці, в тому числі реорганізації установи, скороченні чисельності працівників в термін - з 20 січня 2017 року. Підставою для видання цього наказу зазначене: «Попередження про наступне звільнення від 14.11.2016 року та акт про повідомлення з наявними вакантними посадами та про відмову від переведення на іншу роботу у зв`язку із звільненням зі скороченої займаної посади від 21.11.2016 року» (т. 1, а.с. 8). [PERSON] був ознайомлений з наказом 03.12.2018 року. 11.11.2019 року наказом директора ОНДЕКЦ МВС України [PERSON] № 51 о/с, скасовано наказ №70 о/с від 29.11.2018 року «Про внесення змін до наказу Одеського НДЕКЦ МВС України від 21.11.2016 року № 101 о/с» (т. 2 а.с. 134). Статтею 43 Конституції Українивизначено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Відмовляючи у задоволені позовної вимоги про визнання наказу директора Одеського НДЕКЦ МВС України № 69 від 29.11.2018 року в частині встановлення строку поновлення з 21.11.2016 року та №70 від 29.11.2018 року «Про внесення змін до наказу Одеського НДЕКЦ МВС України від 21.11.2016 року № 101 о/ с - незаконними та скасувати їх, суд виходив з наступного. Згідно із частинами першою та другою статті 235 КЗпП України у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, у тому числі у зв`язку з повідомленням про порушення вимог Закону України «Про запобігання корупції» іншою особою, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. Отже, аналіз зазначених правових норм у їх сукупності з положеннями статті 43 Конституції України дає підстави для висновку про те, що за змістом частини першої статті 235 КЗпП України працівник підлягає поновленню на попередній роботі у разі незаконного звільнення, під яким слід розуміти як звільнення без законної підстави, так і звільнення з порушенням порядку, установленого законом з дати звільнення. Судом встановлено, що рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 12.07.2017 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Одеської області від 03.10.2017 року, (по справі № 521/21535/16-ц) визнано наказ Одеського НДЕКЦ МВС України від 21.11.2016 року № 101 про звільнення відповідно до пункту 1 статті 40 КЗпП України [PERSON] , заступника завідувача відділу - завідувача сектору криміналістичного дослідження транспортних засобів і реєстраційних документів, що їх супроводжують, відділу інженерних, економічних, товарознавчих видів досліджень та оціночної діяльності Одеського НДЕКЦ МВС України незаконним. Поновлено [PERSON] на роботі в Одеському НДЕКЦ МВС України на посаді заступника завідувача відділу - завідувача сектору криміналістичного дослідження транспортних засобів і реєстраційних документів, що їх супроводжують, відділу інженерних, економічних, товарознавчих видів досліджень та оціночної діяльності Одеського НДЕКЦ МВС України. Таким чином датою незаконного звільнення [PERSON] встановлено рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 12.07.2017 року є саме дата 21.11.2016 року, а не дата ухвалення рішення суду про поновлення працівника на роботу або дата видачі наказу про поновлення працівника на роботі виданого на виконання рішення суду. Позовні вимоги про скасування наказу №70 від 29.11.2018 року «Про внесення змін до наказу Одеського НДЕКЦ МВС України від 21.11.2016 року № 101 о/с» також не підлягаю задоволенню, оскільки на час розгляду справи за позовом [PERSON] судом встановлено, що 11.11.2019 року наказом директора ОНДЕКЦ МВС України [PERSON] № 51 о/с, на виконання рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 12.07.2017 року та ухвалу Апеляційного суду Одеської області від 03.10.2017 року по справі № 521/21535/16-ц, скасовано наказ №70 о/с від 29.11.2018 року «Про внесення змін до наказу Одеського НДЕКЦ МВС України від 21.11.2016 року № 101 о/с» (т. 2 а.с. 134), а тому спірний наказ втратив чинність та не потребує повторного скасування органом, що розглядає трудовий спір. Щодо позовних вимог про визнання звільнення [PERSON] з роботи та посади заступника завідувача відділу завідувача сектору криміналістичного дослідження транспортних засобів і реєстраційних документів, що їх супроводжують відділу інженерних, економічних, товарознавчів видів дослідження та оціночної діяльності Одеського науково-дослідного експертно- криміналістичного центру МВС України за п. 1 ст. 40 КЗпП України - незаконним і поновити [PERSON] на роботі в Одеському НДЕКЦ МВС України, стягнення з Одеського НДЕКЦ МВС України на його користь заробітної плати за час вимушеного прогулу, суд зазначає наступне. Судом встановлено, що 14.11.2016 року [PERSON] вручено попередження про наступне звільнення, в якому повідомлялося, що згідно з наказом МВС України від 09.09.2016 року № 915 «Про організаційно-штатні зміни в науково-дослідних установах МВС», у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці, в тому числі реорганізації установи та скорочення чисельності працівників, позивача буде звільнено з Одеського НДЕКЦ МВС України не раніше двох місяців з часу повідомлення на підставі пункту 1 статті 40 КЗпП України. Одночасно відповідач повідомив [PERSON] про відсутність можливості надати йому роботу в Одеському НДЕКЦ МВС України. З наказом МВС України від 09.09.2016 року № 915 «Про організаційно-штатні зміни в науково-дослідних установах МВС» [PERSON] ознайомлено не було. Наказом Одеського НДЕКЦ МВС України від 21.11.2016 року № 101 [PERSON] повідомлено про припинення з ним трудових відносин та його звільнення на підставі пункту 1 статті 40 КЗпП України у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці, в тому числі реорганізації установи та скорочення чисельності працівників, відповідно до наказу МВС України від 09 вересня 2016 року № 915 «Про організаційно-штатні зміни в науково-дослідних установах МВС». Із вказаним наказом позивача було ознайомлено 21.11.2016 року. З чим не погодився [PERSON] та оскаржив своє звільнення в судовому порядку. Рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 12.07.2017 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Одеської області від 03.10.2017 року, (по справі № 521/21535/16-ц) позовні вимоги [PERSON] задоволено частково. Визнано наказ Одеського НДЕКЦ МВС України від 21.11.2016 року № 101 про звільнення відповідно до пункту 1 статті 40 КЗпП України [PERSON] , заступника завідувача відділу - завідувача сектору криміналістичного дослідження транспортних засобів і реєстраційних документів, що їх супроводжують, відділу інженерних, економічних, товарознавчих видів досліджень та оціночної діяльності Одеського НДЕКЦ МВС України незаконним. Поновлено [PERSON] на роботі в Одеському НДЕКЦ МВС України на посаді заступника завідувача відділу - завідувача сектору криміналістичного дослідження транспортних засобів і реєстраційних документів, що їх супроводжують, відділу інженерних, економічних, товарознавчих видів досліджень та оціночної діяльності Одеського НДЕКЦ МВС України. Стягнуто з Одеського НДЕКЦ МВС України на користь [PERSON] середній заробіток за час вимушеного прогулу в розмірі 98 462 грн 34 коп. Стягнуто з Одеського НДЕКЦ МВС України на користь [PERSON] на відшкодування моральної шкоди 500 грн. У частині поновлення на роботі та стягнення заробітної плати в межах одного місячного платежу допущено негайне виконання судового рішення. У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено. Вирішено питання щодо розподілу судових витрат (т. 1, а.с. 10-12, 26-28). Постановою Верховного суду від 02.10.2019 року, рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 12.07.2017 року та ухвалу Апеляційного суду Одеської області від 03.10.2017 року залишити без змін (т. 2, а.с. 110-112). Таким чином, судом встановлено, що спір про визнання звільнення [PERSON] з роботи за наказом Одеського НДЕКЦ МВС України від 21.11.2016 року № 101 про звільнення відповідно до пункту 1 статті 40 КЗпП України - розглянуто судом і поновлено [PERSON] на роботі в Одеському НДЕКЦ МВС України, стягненуто з Одеського НДЕКЦ МВС України на його користь заробітну плати за час вимушеного прогулу. Разом з цим, 11.11.2019 року наказом директора ОНДЕКЦ МВС України [PERSON] № 52 о/с «Про внесення змін до наказу Одеського НДЕКЦ МВС України від 21.11.2016 № 101 о/с», на виконання рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 12.07.2017 року та ухвалу Апеляційного суду Одеської області від 03.10.2017 року по справі № 521/21535/16-ц, внесено зміни до наказу Одеського НДЕКЦ МВС України від 21.11.2016 року № 101 о/с в частині дати звільнення [PERSON] , заступника завідувача відділу-завідувача сектору криміналістичного дослідження транспортних засобів і документів що їх супроводжують відділу інженерних, економічних, товарознавчих видів досліджень та оціночної діяльності, та вважати його звільненим за пунктом 1 ст. 40 КЗпП України у зв`язку зі змінами в організації виробництва і праці, в тому числі реорганізації установи, скорочені чисельності працівників, відповідно до наказу МВС України від 09.09.2016 року № 915 «Про організаційно-штатні зміни в науково-дослідних установах МВС», з 12.07.2017 року (т. 2 а.с. 142). [PERSON] був ознайомлений з наказом 18.11.2019 року про, що свідчить його особистий підпис на копії наказу. Позивач не ставить перед судом вимогу про визнання наказу директора ОНДЕКЦ МВС України [PERSON] № 52 о/с «Про внесення змін до наказу Одеського НДЕКЦ МВС України від 21.11.2016 № 101 о/с» від 11.11.2019 року незаконним та не просить суд скасувати його. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах - не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Оскільки, позивачем [PERSON] не оспорюється наказ директора ОНДЕКЦ МВС України [PERSON] № 52 о/с «Про внесення змін до наказу Одеського НДЕКЦ МВС України від 21.11.2016 № 101 о/с» від 11.11.2019 року та він не був скасований роботодавцем і є чинний на даний час, а тому суд приходить до висновку про відсутність підстав для визнання звільнення [PERSON] з роботи на посаді заступника завідувача відділу завідувача сектору криміналістичного дослідження транспортних засобів і реєстраційних документів, що їх супроводжують відділу інженерних, економічних, товарознавчів видів дослідження та оціночної діяльності Одеського науково-дослідного експертно- криміналістичного центру МВС України за п. 1 ст. 40 КЗпП України - незаконним і поновити [PERSON] на роботі в Одеському НДЕКЦ МВС України, стягнення з Одеського НДЕКЦ МВС України на його користь заробітної плати за час вимушеного прогулу. Розглядаючи позовну вимогу [PERSON] про стягнення з Одеського НДЕКЦ МВС України на його користь заробітної плати за затримки виконання судового рішення суд виходить з наступного. Рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 12.07.2017 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Одеської області від 03.10.2017 року, (по справі № 521/21535/16-ц) поновлено [PERSON] на роботі в Одеському НДЕКЦ МВС України на посаді заступника завідувача відділу - завідувача сектору криміналістичного дослідження транспортних засобів і реєстраційних документів, що їх супроводжують, відділу інженерних, економічних, товарознавчих видів досліджень та оціночної діяльності Одеського НДЕКЦ МВС України. Стягнуто з Одеського НДЕКЦ МВС України на користь [PERSON] середній заробіток за час вимушеного прогулу в розмірі 98 462 грн 34 коп. Стягнуто з Одеського НДЕКЦ МВС України на користь [PERSON] на відшкодування моральної шкоди 500 грн. У частині поновлення на роботі та стягнення заробітної плати в межах одного місячного платежу допущено негайне виконання судового рішення (т. 1, а.с. 10-12, 26-28). Зазначені судові рішення набрали законної сили. Відповідно до п. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Згідно з ч.1 ст. 18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Відповідно до пункту 72 рішення Європейського суду з прав людини від 25 липня 2002 року (рішення чинне з 6 листопада 2002 року, заява № 48553/99) в справі «Совтрансавто-Холдінг» проти України», у будь-якому спорі рішення суду, яке вступило в законну силу, не може бути поставлено під сумнів (аналогічний висновок мається також і в рішенні Суду по справі «Брумареску проти Румунії», пункт 61). Частинами 1, 7 статті 235 КЗпП передбачено, що у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, у тому числі у зв`язку з повідомленням про порушення вимог Закону України "Про запобігання корупції" іншою особою, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. Рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, прийняте органом, який розглядає трудовий спір, підлягає негайному виконанню. Згідно зі ст. 236 КЗпП у разі затримки власником або уповноваженим ним органом виконання рішення органу, який розглядав трудовий спір про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, цей орган виносить ухвалу про виплату йому середнього заробітку або різниці в заробітку за час затримки. Відповідно до ст. 65 Закону України «Про виконавче провадження» від 02 червня 2016 року №1404-VIII рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного працівника виконується невідкладно в порядку, визначнномку статтею 63 цього закону. Рішення вважається виконаним боржником з дня видання відповідно до законодавства про працю наказу або розпорядження про поновлення стягувача на роботі та внесення відповідного запису до трудової книжки стягувача, після чого виконавець виносить постанову про закінчення виконавчого провадження. Як зазначено у п. 34 Постанови Пленуму Верховного суду України № 9 від 06.11.1992 року «Про практику розгляду судами трудових спорів» стосовно до правил ст. 24 КЗпП рішення про поновлення на роботі вважається виконаним з дня видання власником або уповноваженим ним органом про це наказу. Позивач стверджує, що на день пред`явлення позову до суду він перебуває у вимушеному прогулі з 14.11.2016 року по теперішній час. Однак суд не може погодитись з даним твердженням, оскільки на підставі аналізу приведених вище норм, необхідно прийти до висновку, що рішення суду про поновлення на роботі вважається виконаним коли виданий відповідний наказ про поновлення працівника на роботі та звільнена особа приступила до виконання своїх трудових обов`язків. Судом встановлено, що 29.11.2018 року наказом директора ОНДЕКЦ МВС України [PERSON] № 69 [PERSON] поновлено на посаді заступника завідувача відділу-завідувача сектору криміналістичного дослідження транспортних засобів і документів що їх супроводжують, відділу інженерних, економічних, товарознавчих видів досліджень та оціночної діяльності ОНДЕКЦ МВС України (т. 1, а.с. 9). Згідно наказу час поновлення на роботі визначено з 21.11.2016 року. Підставою для видання цього наказу вказано, що наказ видано на «виконання рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 12.07.2017 року та ухвали Апеляційного суду Одеської області від 03.10.2017 року». 03.12.2018 року [PERSON] було запрошено до адміністрації ОНДЕКЦ МВС України, де його було ознайомлено з наказом № 69 від 29.11.2018 року. Сторонами не оспорюється, що у зв`язку з набранням рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 12.07.2017 року законної сили, Одеським НДЕКЦ МВС України було виплачено [PERSON] суму у розмірі 96 000 грн. та 500 грн. моральної шкоди. Таким чином, суд приходить до висновку, що Одеським НДЕКЦ МВС України лише 29.11.2018 року було повністю виконане рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 12.07.2017 року в частині поновлення [PERSON] на посаді з 21.11.2016 року та виплачено компетенції. Згідно матеріалів справи [PERSON] нараховувалася та виплачувалася у 2016 році середньомісячна заробітна плата у розмірі 12694 гривень 82 копійки; середньоденна заробітна плата позивача 619 гривень 26 копійок. Кількість робочих днів [PERSON] за час затримки виконання рішення суду з дати допущення до негайного виконання рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 12.07.2017 року до дати 29.11.2018 року видачі наказу директора ОНДЕКЦ МВС України [PERSON] № 69 про поновлення [PERSON] на посаді включно: в загальному складає - 349 робочих дні, тому суд приходить до висновку що у позивача [PERSON] виникло право на отримання середньої заробітної плата за час затримці виконання рішення про поновлення на роботі працівника. Що стосується вимоги про відшкодування моральної шкоди, суд зазначає наступне. Згідност. 237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зав`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством. Відповідно дост. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Будь - яких доказів заподіяння [PERSON] моральної шкоди суду не представлено та в матеріалах справи відсутні. Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Суд вважає, що в ході розгляду справи не знайшло свого підтвердження заподіяння моральної шкоди позивачу по справі, бо доказів цьому не представлено і вони відсутні в справі, тому суд діє відповідно до положень ст.ст. 12, 83 ЦПК України. Крім того, сама по собі констатація факту про нанесення моральної шкоди позивачу не може бути беззаперечною підставою для відшкодування моральної шкоди без доведеності її заподіяння та наявного причинного зв`язку між діями по відповідача та спричиненими наслідками в разі їх наявності. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що позов також не підлягає задоволенню в частині відшкодування моральної шкоди. На основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які було посилання, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд прийшов до висновку про відмову задоволенні позову [PERSON] до Одеського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України про визнання наказів директора Одеського НДЕКЦ МВС України № 69 від 29.11.2018 року в частині встановлення строку поновлення на роботу та № 70 від 29.11.2018 року «Про внесення змін до наказу Одеського НДЕКЦ МВС України від 21.11.2016 року № 101 о/с» незаконними і скасування їх, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та компенсацію заподіяної моральної шкоди. Разом з цим суд вважає, що у зв`язку з допущенням відповідачем затримки виконання судового рішення суду, у позивача [PERSON] виникло право на отримання середньої заробітної плата за час затримки виконання рішення про поновлення на роботі працівника. Згідно з частиною першою статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Поряд з цим, відповідно до частини шостої статті 141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Таким чином, оскільки позивач при зверненні до суду, судового збору не сплачував, так як звільнений від його сплати з відповідача слід стягнути судові витрати. Приймаючи до уваги вищенаведене та

Outcome: dismissed