Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-26 00:00:00

07 серпня 2018 року заявник звернулася до Самарського районного суду м. Дніпропетровська із заявою про встановлення факту проживання однією сім'єю зі спадкодавцем не менше як п'ять років до часу відкриття спадщини. В прохальній частині своєї заяви заявник просить суд встановити факт проживання [PERSON], [INFO], РНОКПП [NUMBER] зі спадкодавцем [PERSON], померлого [INFO] року, однією сім'єю з 1995 року й по день смерті спадкодавця - [INFO] року. Вимоги заяви обґрунтовані тим, що заявник звернулася до Восьмої дніпровської державної нотаріальної контори задля отримання спадщини за законом, у вигляді ? частини квартири за адресою: [ADDRESS], після смерті її колишнього чоловіка, [PERSON], який помер [INFO] року, на що державним нотаріусом Восьмої дніпровської державної нотаріальної контори їй була видана постанова про відмову у вчиненні нотаріальних дій та роз'яснення, що для прийняття спадщини їй необхідно звернутися до суду з заявою про встановлення факту проживання з померлим. Шлюб між заявником та [PERSON] було зареєстровано 28 липня 1962 року, актовий запис № 96, що підтверджується довідкою №56/03-94 від 10.04.2007 року, виданої Самарським відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції Дніпропетровської області. Але шлюб ними було розірвано, вони продовжували проживати в одній квартирі разом за адресою: [ADDRESS] та були зареєстровані в ній, згодом їхні стосунки покращилися та вони почали знову проживати однією сім'єю й вести спільне господарство, але шлюб не стали реєструвати. У 1995 році після приватизації квартири [ADDRESS] вони отримали свідоцтво про право власності на житло від 24.07.1995 р. №1062, відповідно до якого [PERSON] та [PERSON] стали власниками квартири на підставі спільної сумісної власності. Крім того, під час їхнього спільного проживання за вищевказаною адресою вже після розірвання шлюбу й до смерті [PERSON] вони сплачували комунальні послуги. Після смерті [PERSON] інших спадкоємців крім заявника немає, їх спільний син [PERSON], народжений у шлюбі, помер [INFO] року, окрім нього [PERSON] дітей не мав, у шлюбі ні з ким іншим не перебував, батька, матір, бабу, діда, рідних братів та сестер, дядьків чи тіток на момент смерті не мав. Встановлення факту проживання разом з [PERSON] не менше п'яти років на час відкриття спадщини, є необхідним їй за для отримання спадщини після смерті [PERSON] (а.с. 2-4). Ухвалою Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 13.08.2018 року по даній справі було відкрито провадження, призначено справу до судового розгляду в порядку окремого провадження (а.с. 43). В судовому засіданні представник заявник [PERSON] заяву підтримала, просила її задовольнити. Представник заінтересована особа Восьмої дніпровської державної нотаріальної контори в судове засідання не з'явився, подав до суду заяву про розгляд справи без його участі (а.с. 48). Заслухавши пояснення представника заявника, покази свідків, дослідивши письмові докази по справі, суд приходить до висновку, що заява [PERSON] підлягає задоволенню. Судом встановлено, з довідки виданої Самарським відділом реєстрації актів цивільного стану 10.04.2007 року, вбачається що [PERSON] перебувала в зареєстрованому шлюбі з [PERSON], який був зареєстрований 28.07.1962 року зроблено актовий запис за №96, 10.09.1985 року шлюб було розірвано про, що зроблено актовий запис за №261 (а.с. 8). [INFO] року народився [PERSON], батьками якого є [PERSON] та [PERSON], про що зроблено актовий запис №276 та 25.10.1962 року «Придніпровским гор ЗАГС» видано свідоцтво про народження серії [NUMBER] (а.с. 13) Відповідно до свідоцтва серії [NUMBER] про смерть виданого 06.08.1981 року «Самарским ЗАГС», [PERSON] помер [INFO] року (а.с. 14). Зі свідоцтва про розірвання шлюбу виданого 10.09.1985 року «Самарским районным отделом ЗАГС», вбачається, що 10.09.1985 року шлюб укладений між [PERSON] та [PERSON] було розірвано, про що видано свідоцтво серії [NUMBER] та зроблено актовий запис за №261 (а.с. 61). Відповідно до свідоцтва про право власності на житло, виданого 24.07.1995 року, Придніпровською державною районною адміністрацією м. Дніпропетровська, власниками квартири [ADDRESS] є [PERSON] та [PERSON] (а.с. 7). З свідоцтва про смерть виданого 25.09.2006 року, серії [NUMBER], Самарським відділом реєстрації актів цивільного стані Дніпропетровського міського управління юстиції Дніпропетровській області, вбачається, що 22.09.2006 року помер [PERSON], про що зроблено актовий запис за №1060 (а.с. 11). Відповідно до повідомлень про надання субсидій за №007413 вбачається, що [PERSON] в 2001 та 2002 році призначалася субсидія для відшкодування витрат на оплату житлово-комунальних послуг, за адресою її мешкання, а саме [ADDRESS] (а.с. 36-39). З довідки про склад сім'ї або зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб наданої 22.06.2018 року Департаментом адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради, вбачається що за адресою: [ADDRESS], зареєстровані [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] знятий з реєстрації у зв'язку зі смертю (а.с. 62). 03.10.2018 року на адресу суду з Восьмої дніпровської державної нотаріальної контори була надана копія спадкової справи після смерті [PERSON], з якої вбачається, що з заявою про прийняття спадщини після смерті [PERSON] звернулася 26.06.2018 року лише [PERSON], інших спадкоємців, які б звернулися з заявою про прийняття спадщини або були встановленні, не виявлено (а.с. 53-63). Також допитаний в судовому засіданні свідок [PERSON] пояснила, що вона проживала [PERSON] та [PERSON] з 1970 року, як сусідка. Спільний син їх загинув, вони жили разом, хоч і були розлучені. [PERSON] доглядала до самої смерті [PERSON] Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що [PERSON] її сусідка по площадці. У неї було 2 сина, але вони загинули, була заміжня з [PERSON], потім вони розірвали шлюб, але продовжували проживати разом. [PERSON] доглядала свого чоловіка [PERSON] до самої його смерті. Про те, що вона з чоловіком розлучена була вона дізналася лише тільки від адвоката, вона думала до останнього, що вони сім'я. Ч. 1, 3 ст. 2 СК України встановлено, що Сімейний кодекс України регулює сімейні особисті немайнові та майнові відносини між подружжям, між батьками та дітьми, усиновлювачами та усиновленими, між матір'ю та батьком дитини щодо її виховання, розвитку та утримання. Сімейний кодекс України регулює сімейні особисті немайнові та (або) майнові відносини між іншими членами сім'ї, визначеними у ньому. Згідно ч. 2, 4 ст. 3 СК України: сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Сім'я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства. Ст. 21 СК України встановлено, що шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Проживання однією сім'єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення у них прав та обов'язків подружжя. Згідно ст. 27 СК України державна реєстрація шлюбу встановлена для забезпечення стабільності відносин між жінкою та чоловіком, охорони прав та інтересів подружжя, їхніх дітей, а також в інтересах держави та суспільства. Державна реєстрація шлюбу засвідчується Свідоцтвом про шлюб, зразок якого затверджує Кабінет Міністрів України. Поняття "проживання однією сім'єю" та "член сім'ї" не є тотожними. Відповідно до ст. 263 ЦПК України законним і обґрунтованим є рішення, ухвалене судом відповідно до норма матеріального права із дотриманням норм процесуального права та на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Згідно до ч. 1 ст. 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Відповідно до ч. 1,2,3 ст. 294 ЦПК України під час розгляду справ окремого провадження суд зобов'язаний роз'яснити учасникам справи їхні права та обов'язки, сприяти у здійсненні та охороні гарантованих Конституцією і законами України прав, свобод чи інтересів фізичних або юридичних осіб, вживати заходів щодо всебічного, повного і об'єктивного з'ясування обставин справи. З метою з'ясування обставин справи суд може за власною ініціативою витребувати необхідні докази. Справи окремого провадження розглядаються судом з додержанням загальних правил, встановлених цим Кодексом, за винятком положень щодо змагальності та меж судового розгляду. Інші особливості розгляду цих справ встановлені цим розділом. Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦПК України у рішенні суду повинно бути зазначено відомості про факт, встановлений судом, мету його встановлення, а також докази, на підставі яких суд установив цей факт. Враховуючи, що метою заявника є прийняття спадщини після померлого [PERSON], з урахуванням вивчених матеріалів справи, наданих доказів та показів свідків, судом вбачається, що [PERSON] дійсно проживала зі спадкодавцем [PERSON], який помер [INFO] року, а саме однією сім'єю з 1995 року й по день смерті спадкодавця тобто по [INFO] року Відповідно до ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. За ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ч.1,7 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи. З огляду на вищевикладене, суд приходить до висновку, що заява [PERSON] про встановлення факту проживання однією сім'єю зі спадкодавцем не менше як п'ять років до часу відкриття спадщини є обґрунтованою та підлягає задоволенню. Вирішуючи питання щодо судових витрат, з урахуванням результату розгляду справи, відповідно до вимог ст.141 ЦПК України та Закону України «Про судовий збір», суд вважає що судові витрати відшкодуванню не підлягають.

Outcome: approved