Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-17 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до Київського районного суду м. Харкова з вимогами до [PERSON] про визнання права власності з 03.07.2014 року на грошові кошти на вкладах та рахунках в розмірі 183713,35 грн., які [PERSON] набув відповідно до Договору відступлення права вимоги (цесії) № 03072014 від 03.07.2014 року за договорами банківського вкладу (депозиту) та рахунками, укладеними між [PERSON] і ПАТ «ВіЕйБі Банк» зі всіма додатками, змінами та доповненнями до нього з набуттям [PERSON] за вказаними договорами банківського вкладу та рахунків на суму 183713,35 грн. статусу вкладника у значенні п.4 ч.1 статті 2 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб». В обґрунтування позовних вимог зазначає, що 03.07.2014 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір відступлення права вимоги (цесії) № 03072014. Відповідно до умов укладеного між сторонами договору відповідач відступив позивачу, а позивач набув право вимоги і став кредитором (договірне правонаступництво) за договорами банківських вкладів та банківських рахунків, укладеними між [PERSON] та ПАТ «ВіЕйБі [PERSON]». Позивач набув право вимоги від банку сплатити суму боргу в розмірі 183713,35 грн., який виник у звязку з наданням [PERSON] банку у тимчасове строкове користування грошових коштів за договорами з банком відповідно до умов банківських вкладів та рахунків. Позивач зазначає, що до нього перейшло право власності від відповідача на суми вкладів та рахунків на суму 183713,35 грн. Позивач зазначає, що станом на 12.11.2014 року відповідач не визнав право власності позивача на вклади та рахунки в розмірі 183713,35 грн., у звязку з вищенаведеним, позивач звернувся до суду з позовом про визнання права власності на грошові кошти. В судове засідання\~ позивач та його представника не зявилися, були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового розгляду (а.с.25,54), причини неявки суду не повідомили, клопотань та заяв до суду не надали. В судове засідання\~ відповідач не зявився, був належним чином повідомлений про дату, час та місце проведення судового засідання, надав до суду заяву про розгляд справи за його відсутністю, зазначив, що позовні вимоги не визнає, оскільки договір був розірваний ним в односторонньому порядку на підставі листа, наявного в матеріалах справи. В судове засідання третя особа ПАТ «ВіЕйБі [PERSON]» не зявився, був належним чином повідомлений про дату, час та місце судового розгляду (а.с.51). Уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних особі на ліквідацію ПАТ «ВіЕйБі Банк» [PERSON] надала до суду письмові заперечення на позовну заяву. Зазначила, що дійсно 09.09.2013 року між ПАТ «ВіЕйБі Банк» та [PERSON] було укладено договір банківського вкладу № 26202200003383. Фондом гарантування вкладів фізичних осіб сума вкладу в граничних розмірах відшкодування була повернута [PERSON] Відповідно до Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» вкладником є саме фізична особа, з якою або на користь якої було укладено договір банківського вкладу. Лише зазначені фізичні особи, які є вкладниками ПАТ «ВіЕйБі Банк» мають право на отримання грошових коштів в порядку та на умовах, передбачених Законом. Особи, між якими було укладено договір уступки права вимоги на грошові кошти за Договором, повинні були звернути до банку з повідомленням про вчинення правочину. Також зазначає, що заміна кредитора в зобовязанні у період тимчасової адміністрації банківської установи є порушенням вимог чинного законодавства, що в подальшому може призвести до порушення черговості та порядку задоволення вимог вкладників та інших кредиторів банку, передбаченої ч.4 статті 52 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб». Вказували, що від [PERSON] надійшла вимога на суму 1915380,57 грн. щодо включення до акцептованого реєстру кредиторів [PERSON]. Вимога внесена до реєстру акцептованих вимог кредиторів ПАТ «ВіЄйБі Банк», на підтвердження чого надали довідку. З урахуванням вищенаведеного, просили у задоволенні позовних вимог відмовити. Суд, дослідивши матеріали справи в їх сукупності, всебічно та повно зясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позовна заява, обєктивно оцінивши докази, що мають істотне значення для її розгляду і вирішення по суті, приходить до наступного. Судом встановлено та не заперечується сторонами, що 09.09.2013 року між ПАТ «ВіЕйБі Банк» та [PERSON] було укладено договір банківського вкладу на вимогу «Для виплат» № 26202200003383 (в національній валюті України) предметом якого є відкриття на імя вкладника іменного вкладного рахунку на умовах вкладу на вимогу «Для виплат» в національній валюті з виплатою процентів (а.с.7). Згідно договору № 03072014 від 03 липня 2014 року вбачається, що [PERSON] відступає [PERSON] в порядку та на умовах укладеного між сторонами договору, а остання право вимоги і стає кредитором за договором банківського вкладу на вимогу «Для виплат» № 26202200003383 (в національній валюті України) від 09.09.2013 року, укладеними між цементом і ПАТ «ВіЕйБі Банк» зі всіма додатками, змінами та доповненнями до них. Згідно укладеного між сторонами договору цесіонарій набуває право вимагати від боржника сплатити суму боргу в розмірі 183713,35 грн. (а.с.5). Відповідно до пункту 1 частини 1\~статті 512 Цивільного кодексу України\~кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Відступлення права вимоги за суттю означає договірну передачу зобов'язальних вимог первісного кредитора новому кредитору. Відступлення права вимоги відбувається шляхом укладення договору між первісним кредитором та новим кредитором. Зі змісту листа [PERSON] від 12.11.2014 року вбачається, що останній повідомляє [PERSON] про помилкове укладення договору № 03072014 від 03 липня 2014 року відступлення права вимоги та відмовляється від нього, грошові кошти, право вимогу на які він відступав, вважає своєю власністю, за особистими обставинами передумав відступати право вимоги до банку (а.с.8). Відповідно до частини 2\~статті 214 Цивільного кодексу України\~особи, які вчинили дво- або багатосторонній правочин, мають право за взаємною згодою сторін, а також у випадках, передбачених законом, відмовитися від нього, навіть і в тому разі, якщо його умови повністю ними виконані. Тобто, як вбачається з повідомлення відповідача до позивача, відповідач в односторонньому порядку відмовляється від укладеного договору про відступлення права вимоги. Тобто, позивач посилався на письмове повідомлення відповідача про те , що останній відмовляється від договору про відступлення права вимоги ( цесії), оскільки вважає, що уклав його помилково, а тому він вважав, що цим порушено його право власності на зазначену суму банківського вкладу і підлягає захисту саме в такий спосіб. (а.с.8). Проте письмове повідомлення відповідача про помилкове укладання договору відступлення права вимоги не припиняє зобов'язальних правовідносин та не обмежує цивільних прав учасників спірних правовідносин. Крім того , у матеріалах справи відсутні дані про те, що відповідач в установленому порядку ставив питання про розірвання зазначеного договору або визнання його недійсним. В такому разі одностороння відмова відповідача є неприпустимою та не тягне за собою юридичних наслідків. Відповідно до презумпції правомірності правочину, встановлену\~статтею 204 Цивільного кодексу України, правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Таким чином, право вимоги позивача до банку підтверджується укладеним сторонами договором, який ніким не спростовано. Доводи позивача щодо того, що в п. 5 Договору відступлення права вимоги (цесії), яким передбачено, що до позивача переходить право власності на суму вкладів в розмірі визначеному у п.2 цього Договору, не заслуговують на увагу, оскільки за договором банківського вкладу передані вкладником кошти стають власністю банку, а у банку з цього моменту виникає обов'язок повернути суму вкладу та нараховані проценти. Таким чином, на банківському рахунку обліковуються не гроші, а лише «вимоги, зобов'язання банку стосовно його клієнтів і контрагентів», окрім власних коштів банку. Судом встановлено, що рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних особі № 63 від 20.03.2015 року розпочато процедуру ліквідації ПАТ «ВіЕйБі Банк» та призначено [PERSON] уповноваженою особою Фонду на ліквідацію банку. Зі змісту довідки від 28.01.2016 року № 22/3-3742 вбачається, що рахунки клієнта [PERSON] станом на 25.01.2016 року закриті, по клієнту гарантована сума у розмірі 200000 грн. виплачена 04.02.2015 року під час тимчасової адміністрації. На суму коштів, що перевищує гарантовану суму у розмірі 1915381 грн. 46 коп. від власника рахунку надходила вимога. [PERSON] було включено в реєстр акцептованих кредиторів банку. Разом з тим, позивачем невірно обрано такий спосіб захисту як визнання права власності, оскільки згідно укладеного між сторонами договору про відступлення права вимоги, позивач набув право вимоги, належне відповідачу і став кредитором за договорами банківських вкладів та банківських рахунків, укладеними між відповідачем та ПАТ "Всеукраїнський акціонерний банк". \~\~ Відповідно до ч.1 ст. 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. \~\~ Згідно ч. 1, 2 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. \~\~ Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи (за винятком тих осіб, які не мають цивільної процесуальної дієздатності), в інтересах яких заявлено вимоги. \~\~ Відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. \~\~ За змістом ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Відтак, реалізуючи своє право, позивач може вимагати від банку сплати йому суми боргу або заміни сторони у зобов'язанні, відповідно до\~статті 512 Цивільного кодексу України. У разі невиконання банком своїх зобов'язань, позивач може скористатись наданим йому правом вимоги, предявити позов про стягнення коштів вже до належного відповідача, тобто [PERSON]. За положеннями ст. 33 ЦПК України правом залучення особи у якості відповідача має лише позивач. Позивач вказаним правом не скористався та не залучив до участі у якості співвідповідача ПАТ «ВіЄйБі Банк». \~ Не залучення до участі у справі належного відповідача, також є підставою для відмови в задоволені позовних вимог. Окрім цього, відповідно до постанови Правління Національного банку України від 19.03.2015 № 188 «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА «ВіЕйБі Банк», виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб\~ прийнято рішення від 20.03.2015 № 63 «Про початок процедури ліквідації ПАТ «ВіЕйБі Банк» та призначення уповноваженої особи Фонду на ліквідацію банку», згідно з яким було розпочато процедуру ліквідації ПАТ «ВіЕйБі Банк» та призначено уповноваженою особою Фонду на ліквідацію ПАТ «ВіЕйБі Банк» провідного професіонала з питань врегулювання неплатоспроможності банків відділу запровадження процедури тимчасової адміністрації та ліквідації департаменту врегулювання неплатоспроможності банків [PERSON] строком на 1 рік з 20.03.2015 по 19.03.2016 включно. За таких обставин вимоги до банку, який перебуває у стадії ліквідації,\~ предявляються у відповідності до положень Закону України «Про банки і банківську діяльність» та\~\~ Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».\~ З урахуванням наведеного, на основі повно та всебічно з'ясованих обставин справи, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача не знайшли своє доведення в ході судового розгляду, а тому задоволенню не підлягають. На підставі наведеного,

Outcome: dismissed