Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-13 00:00:00

21\~грудня \~2020\~ року\~позивач [PERSON] \~звернувся до\~Шевченківського районного\~суду м.\~Чернівці з\~позовом до\~відповідачів \~ Чернівецької обласної ради, управління культури Чернівецької обласної державної адміністрації про визнання протиправним та скасування розпорядження про звільнення, поновлення на роботі зобов`язання укласти трудовий договір у формі контракту, стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу та моральної шкоди. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що з 01 червня 2020 року по 26 жовтня 2020 року він працював в управлінні культури Чернівецької обласної державної адміністрації на посаді виконуючого обов`язки директора Чернівецького обласного краєзнавчого музею. Наказом начальника управління культури Чернівецької обласної державної адміністрації № 47 к від 26.10.2020 року , його 26.10.2020 року було звільнено з посади виконуючого обов`язки директора Чернівецького обласного краєзнавчого музею. Вказує, що Розпорядженням голови Чернівецької обласної ради « Про призначення [PERSON] виконуючим обов`язки директора Чернівецького обласного краєзнавчого музею» від 28 травня 2020 року №260 він з 01 червня 2006 року на вказану посаду за результатами конкурсу, був призначений всупереч закону. Мотивує це тим, що відповідно до Статуту Чернівецького обласного краєзнавчого музею (ред. 2020р) Чернівецький обласний краєзнавчий музей є комунальною неприбутковою установою , заснованій на спільній власності територіальних громад сіл, селищ, міст області. Засновником музею є Чернівецька обласна рада, власником майна територіальної громади сіл, селищ, міст Чернівецької області. Згідно розділу 5 ст.5.3 Статуту управління музеєм здійснює директор, який призначається на посаду у відповідності до Законів України « Про місцеве самоврядування в Україні», « Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо запровадження контрактної форми роботи у сфері культури та комунальних закладів культури» та Положення про порядок призначення та звільнення з посад керівників підприємств, установ, закладів об`єктів спільної власності територіальних громад, сіл, селищ міст, міст Чернівецької області, затвердженого рішенням сесії Чернівецької обласної ради від 13.09.2017 року № 164-15/17, шляхом укладення контракту строком на 5 років за результатами конкурсу. Вказує, що оскільки, у відповідності до ЗУ « Про культуру», керівники державних та комунальних закладів культури призначаються на посаду шляхом укладення з ними контракту строком на 5 років за результатами конкурсу, а кандидатів на посаду керівника державного чи комунального закладу визначає конкурсна комісія за результатами відкритого та публічного конкурсного добору на зайняття цієї посади , то відповідачі зобов`язані були укласти з ним трудовий договір у формі контракту строком на 5 років на виконання обов`язків директора музею на постійній основі , а не призначати його виконуючим обов`язки директора музею, всупереч вимогам закону. Посилаючись на те, що призначаючи його виконуючим обов`язки директора музею, відповідачі не виконали вимог закону та не уклали з ним контракт строком на 5 років, як із переможцем конкурсу на зайняття посади директора музею, вважає наказ про звільнення його з роботи, наказ про призначення на роботу, розпорядження про призначення на посаду та розпорядження і наказ про звільнення з посади незаконними . Зазначає також, що Розпорядженням голови Чернівецької обласної ради « Про звільнення [PERSON] виконуючим обов`язки директора Чернівецького обласного краєзнавчого музею від 05 жовтня 2020 року №476 він звільнений від виконання обов`язків директора Чернівецького обласного краєзнавчого музею з 26 жовтня 2020 року за угодою сторін п.1 ст.36 КЗпП України , а контроль за виконанням цього розпорядження покладено на управління культури обласної державної адміністрації та управління з питань забезпечення повноважень щодо управління з об`єктами спільної власності виконавчого апарату обласної ради. Повідомляє, що 07.10. 2020 року він звернувся з заявою до першого заступника голови Чернівецької обласної ради , яка виконує обов`язки голови ради про відкликання заяви про звільнення за угодою сторін. Вказуючи, що заява про звільнення не відповідала його волі, була написана ним в стані сильного душевного хвилювання під психологічним тиском і примусом з боку відповідачів, так як він відмовився виконувати їх незаконну вказівку про звільнення працівників , які досягли пенсійного віку. Однак вказана заява не була взята відповідачами до уваги і його було звільнено Одночасно з зазначеною позовною заявою позивач [PERSON] звертається до суду з заявою про поновлення пропущеного строку звернення до суду, в якій вказує, що оскільки не отримав на руки наказ про своє звільнення, то йому було не зрозуміло чи його посада відноситься до посад публічної служби чи ні і він з позовом про поновлення на роботі звернувся до Чернівецького окружного адміністративного суду, який 26 листопада 2020 року повернув позивачу позовні матеріали, так як справу слід розглядати в порядку цивільного судочинства. Також вказує, що з 02.07.2020 року по 17.07.2020 року перебував на стаціонарному лікуванні ( витяг з історії хвороби додає). Вказує, що карантинні обмеження та порушення відповідачами його трудових прав, що виразилися у невчасній видачі йому копії наказу про звільнення , спричинили пропуск звернення до суду. В зв`язку з наведеним, посилаючись на норми законодавства просить поновити строк звернення до суду, визнати протиправними та скасувати: -наказ управління культури Чернівецької ОДА №47 к від 26-10.2020 року про його звільнення, -розпорядження голови Чернівецької обласної ради « Про звільнення [PERSON] від виконання обов`язків директора Чернівецького обласного краєзнавчого музею» від 05.10.2020 року № 476 з 26 жовтня 2020 року , за угодою сторін. Поновити його на посаді директора Чернівецького обласного краєзнавчого музею з 26 жовтня 2020 року. Зобов`язати \~Чернівецьку обласну\~раду та\~ \~управління культури\~ Чернівецької\~обласної державної\~адміністрації з 26 жовтня 2020 року укласти з ним трудовий договір у формі контракту на заміщення посади директора Чернівецького обласного краєзнавчого музею на конкурсній основі строком на 5 років. Стягнути із управління культури Чернівецької обласної державної адміністрації на його користь 10000 грн. у відшкодування моральної шкоди, завданої незаконним звільненням з роботи (посади). Представник відповідача Чернівецької обласної ради О.Прохорова- Скрипа спрямувала до суду клопотання про застосування строків позовної давності в якому вказує на те, що 26 жовтня 2020 року позивач отримав копію розпорядження «Про звільнення [PERSON] від виконання обов`язків директора Чернівецького обласного краєзнавчого музею» № 476 від 05 жовтня 2020 року. А тому встановлений законодавством місячний термін звернення до суду з позовом про поновлення на роботі слід рахувати з 26 жовтня 2020 року. З чого слідує що цей строк закінчився 26 листопада 2020 року. Також вказує, що перебування позивача на стаціонарному лікуванні в липні 2020 року не може слугувати поважного причиною пропуску строку звернення до суду в жовтні 2020 року. Окрім цього зазначає, що твердження позивача про те, що він не знав чи відноситься його посада публічної служби є хибним, оскільки останній був чітко ознайомлений із оголошенням про порядок проведення конкурсного відбору, вимогам до кандидатів, тощо. Тому те, що позивач спочатку звернувся з позовом до адміністративного суду, просить не враховувати як поважну причину невчасного звернення до суду загальної юрисдикції. Також представник відповідача Чернівецької обласної ради О.Прохорова- Скрипа надіслала до суду відзив на позовну заяву , в якому вказує, що 17 лютого 2020 року № 118 розпорядженням голови обласної ради оголошено конкурс на заміщення посади директора Чернівецького обласного краєзнавчого музею. 19.05.2020 року Протоколом №2 засідання конкурсної комісії з питань конкурсного добору на посаду директора Чернівецького обласного краєзнавчого музею , визначено переможцем конкурсного добору на посаду директора Чернівецького обласного краєзнавчого музею [PERSON] та повідомлено його про результати конкурсу. Та рекомендовано сесії Чернівецької ОДА призначити [PERSON] на посаду директора Чернівецького обласного краєзнавчого музею як такого , що обраний за конкурсним відбором і укласти з ним контракт строком на 5 років. Однак 21.05.2020 року [PERSON] подав заяву про призначення його в.о. директора Чернівецького обласного краєзнавчого музею на період до призначення на постійній основі. На підставі вказаної заяви 28.05.2020 року Розпорядженням голови Чернівецької обласної ради № 260 [PERSON] було призначено виконуючим обов`язки директора Чернівецького обласного краєзнавчого музею з 01.06.2020 року. 29 вересня 2020 року від позивача [PERSON] надійшла заява про звільнення його з займаної посади за згодою сторін з 26.10.2020 року та з проханням не призначати його за результатами конкурсного відбору. На підставі вказаної заяви 05.10.2020 року було видано розпорядження № 476 «Про звільнення [PERSON] виконуючого обов`язки директора Чернівецького обласного краєзнавчого музею» в якому передбачалось звільнення за угодою сторін з 26.10.2020 року». 08.10.2020 року на адресу [PERSON] надійшла письмова заява [PERSON] про відкликання своєї заяви про звільнення з роботи за згодою сторін з 26.10.2020 року та продовження виконання посадових обов`язків відповідно до посадової інструкції. 23.10.2020 року [PERSON] надіслана відповідь першого заступника голови обласної ради за № 01-14/39-841 щодо непогодження та неможливості відкликання такої заяви позивача. Також вказують, що позивач будучи переможцем конкурсу сам не дочекався укладення контракту, написав заяву про призначення його виконуючим обов`язки директора Чернівецького обласного краєзнавчого музею. Пізніше позивач сам написав заяву від 29.09.2020 року про його звільнення та непризначення на постійній основі за результатами конкурсу. Вказують, що жодного тиску з боку відповідачів на позивача задля написання ним цієї заяви, не вчинялося. Вказують, що позивач отримав копію розпорядження про його звільнення, що підтверджується його підписом про отримання вказаного документу. Зазначають, що відсутність на заяві про звільнення дати, не робить її недійсною. Посилаючись на норми законодавства, просять відмовити в задоволення позову [PERSON] в повному обсязі. Представник управління культури Чернівецької ОДА, О. Гаврилащук спрямувала до Шевченківського районного суду м. Чернівці відзив , в якому щодо зазначеного позову [PERSON] , надає пояснення аналогічні відзиву Чернівецької обласної ради. Та вказує, що звільнення позивача відбулося на підставі його заяви та досягнутої згоди із роботодавцем, а тому таке оскарження є безпідставним і твердження позивача щодо того, що на нього чинився психологічний тиск , є лише припущеннями, які не ґрунтуються на доказах. А тому в задоволенні позовних вимог [PERSON] просить відмовити повністю. Позивач [PERSON] надіслав суду відповідь на відзив, в якому вказує, що управління культури Чернівецької ОДА зобов`язане було укласти з ним, як з переможцем конкурсу, контракт, строком на п`ять років, а тому його заява про призначення в.о. директора не повинна була братися до уваги, тому, що суперечить чинному законодавству про працю. І тому, що саме роботодавець зобов`язаний дотримуватися вимог законів про працю та посилаючись на презумпцію винуватості роботодавця, вказує, на правовий статус винної сторони роботодавця у трудових відносинах. Просить задовольнити його позовні вимоги в повному обсязі. Позивач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі, надав пояснення аналогічні викладеним в позові та відповіді на відзив. Просив позов задовольнити повністю. Також пояснив суду, що пройшов конкурсні процедури на посаду директора Чернівецького обласного краєзнавчого музею та мав бути призначений на цю посаду. Однак в обласній раді йому сказали написати заяву про те, щоб його призначили в.о. директора вказаного музею до розгляду цього питання сесією облради. Тому він написав заяву, в якій зазначив: «Прошу не призначати мене за контрактом, а призначити мене в.о. музею» і його, згідно цієї написаної ним заяви, призначили на посаду в.о. директора Чернівецького обласного краєзнавчого музею. Укінці вересня його викликали в облраду та заставили написати заяву на звільнення за угодою сторін. Каже, що на нього тиснули посадовці облради, розмовляли з ним на підвищених тонах, в зневажливій формі до нього зверталися, тому він змушений був написати заяву, що під диктовку і зробив, хоча цього не бажав. Вказує, що те, що на нього чинився тиск можуть підтвердити свідки, працівники музею. Причиною такого до себе ставлення вважає, те що він не захотів виконувати неправомірну, на його думку, вказівку керівництва звільнити працівників музею, які досягли пенсійного віку. 7.10.2020 року він написав заяву до Чернівецької обласної ради, в якій вказав, що відкликає свою попередню заяву про звільнення. Однак вказана заява погоджена не була і його все таки звільнили. Вважає, що з ним вчинили неправильно, оскільки причин його звільняти не було, так як він висококваліфікований спеціаліст, кандидат наук, за свої досягнення у роботі мав багато разів заохочувальні нагороди. Вказує, що звільнення з роботи спричинило йому моральну шкоду, яка виразилася у погіршенні стану здоров`я. Через сильні хвилювання з цього приводу у нього підіймався тиск, він викликав швидку допомогу. Він проживає в сільській місцевості, тому в селі його всі знають і докоряють звільненням, що є для нього вкрай неприємним. Доказів того, що стан здоров`я його погіршувався, до матеріалів справи не долучив, бо не знав що треба це зробити. З приводу його незаконного звільнення він звернувся з заявами до правоохоронних органів. Доказів своїх звернень до правоохоронних органів до даної заяви не додає , бо не знав що треба це зробити. Представник позивача [PERSON] суду пояснив, що наказ про призначення [PERSON] виконуючим обов`язки директора Чернівецького обласного краєзнавчого музею є незаконним. В обґрунтування своїх доводів посилався на Положення про управління культури Чернівецької обласної державної адміністрації , Статут Чернівецького обласного краєзнавчого музею, у відповідності до яких з [PERSON] , як з таким, що пройшов добросовісно усі конкурсні процедури мав бути укладений контракт. Вказує, що заява [PERSON] , адресована облраді про призначення його виконуючим обов`язки музею , не повинна була братися до уваги, бо він не володіє знаннями у сфері права. А Чернівецька облрада не повинна була брати вказану заяву до уваги та повинна була укласти з позивачем контракт. Тому просив задовольнити позовні вимоги позивача повністю. Зазначив, що звільнення з роботи для кожної людини є болючим і для [PERSON] також, і це не потребує додаткового доказування та на його думку є абсолютним обґрунтуванням того, що позивачу заподіяна моральна шкода, яку обов`язково необхідно компенсувати грішми. Представник відповідача Чернівецької обласної ради О.Прохорова- Скрипа в судовому засіданні позовні вимоги не визнала, заперечила, що на позивача чинився тиск при написанні ним заяви про звільнення. Також вказувала, що позивач пропустив строки звернення до суду. Просила в задоволенні позову відмовити з підстав вказаних у відзиві. Представник відповідача управління культури Чернівецької обласної державної адміністрації О. Гаврилащук , пояснила суду, що позивач заяву про звільнення написав добровільно, ніхто на нього тиск не чинив, тому позовні вимоги вважає такими, що задоволенню не підлягають. Суд, заслухавши пояснення представників сторін, розглянувши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, в межах заявлених вимог, об`єктивно дослідивши і оцінивши докази, надані сторонами, які мають правове значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, в їх сукупності приходить до наступних висновків: Відповідно до положень ст. ст.\~12,\~13,\~81 ЦПК України\~суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках, а кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Відповідно до\~частини 2 статті\~6\~та частини 2 статті\~19 Конституції України, органи законодавчої, виконавчої та судової влади здійснюють свої повноваження у встановлених цією\~Конституцією\~межах і відповідно до законів України. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені\~Конституцією\~та законами України. Згідно ч.1\~ст.15 ЦК України\~кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Як вбачається з матеріалів справи та не заперечувалося позивачем, останньому розпорядження про звільнення та трудова книжка були вручені 26 жовтня 2020 року. Як зазначив позивач, своє звільнення він оскаржив до Чернівецького окружного адміністративного суду, дату звернення до суду не пам`ятає. Однак очевидним є те, що таке звернення позивача відбулося в місячний термін з дня отримання копій документів про звільнення, так як ухвала про відмову у відкритті провадження Чернівецьким окружним адміністративним судом винесена 26.11.2020 року. Таким чином, суд, з огляду на вимоги ст. 233 КЗпП України, яка регламентує строки звернення до суду та не містить вказівки до якого саме суду слід звертатися ( загальної юрисдикції чи адміністративної) приходить до висновку, що позивач скористався своїм правом звернення до суду і зробив це вчасно, однак помилково звернувся до адміністративного суду. Та отримавши ухвалу про відмову у відкритті провадження у місячний строк звернувся з даним позовом до Шевченківського районного суду м. Чернівці, з чого суд приходить до висновку що строки звернення до суду з даним позовом позивач не пропустив. Судом встановлено: 12 травня 2020 року Розпорядженням Голови Чернівецької обласної ради № 248 була створена комісія з питань конкурсного добору на посаду генерального директора Чернівецького обласного краєзнавчого музею (а.с.69). 14 травня 2020 року, засіданням конкурсної комісії з питань конкурсного добору на посаду директора Чернівецького обласного краєзнавчого музею вирішено допустити [PERSON] до участі в конкурсі з добору директора Чернівецького обласного краєзнавчого музею, що вбачається з протоколу № 1 від 14 травня 2020 року (а.с.73-76). 19 травня 2020 року засіданням конкурсної комісії з питань конкурсного добору на посаду директора Чернівецького обласного краєзнавчого музею вирішено визнати переможцем конкурсу з добору на посаду директора Чернівецького обласного краєзнавчого музею [PERSON] , та повідомити його про результати конкурсу. Та вирішено рекомендувати сесії Чернівецької обласної ради призначити [PERSON] на посаду директора Чернівецького обласного краєзнавчого музею, як такого , що обраний за конкурсним відбором і укласти з ним контракт строком на 5 років ( протокол №2, а.с.77-79). 21 травня 2020 року [PERSON] звернувся до Чернівецької обласної ради з заявою про призначення його виконуючим обов`язки директора Чернівецького обласного краєзнавчого музею з 01.06.2020року на період до призначення на постійній основі (а.с.80). 28 травня 2020 року, Розпорядженням голови Чернівецької обласної ради №260 «Про призначення [PERSON] виконуючим обов`язки директора Чернівецького обласного краєзнавчого музею» позивача [PERSON] з 01 червня 2006 року було призначено на посаду в.о. директора Чернівецького обласного краєзнавчого музею ( а.с.14). 29 вересня 2020 року [PERSON] спрямував першому заступнику голови Чернівецької обласної ради заяву без зазначення дати, про звільнення його з займаної посади за згодою сторін з 26.10.2020 року та з проханням не призначати його за результатами конкурсного відбору. Вказане підтверджується копією заяви наявної в матеріалах справи (а.с. 16). Та, власне дата, 29.09.2020 року не заперечується позивачем, що підтверджується відомостями вказаними ним в заяві від 07.10.2020 року ( а.с.18). 05.10.2020 року було видано розпорядження № 476 «Про звільнення [PERSON] виконуючого обов`язки директора Чернівецького обласного краєзнавчого музею» в якому передбачалось звільнення за угодою сторін з 26.10.2020 року (а.с.17). 08.10.2020 року на адресу [PERSON] надійшла письмова заява [PERSON] датована 07.10.2020 року про відкликання своєї заяви про звільнення з роботи за згодою сторін з 26.10.2020 року та продовження виконання посадових обов`язків відповідно до посадової інструкції ( а.с. 18). 23.10.2020 року Чернівецька обласна рада надіслала позивачу [PERSON] відповідь № 01-14/39-841 щодо відкликання його заяви, про непогодження такого відкликання ( а.с.85). 26 листопада 2020 року Чернівецьким окружним адміністративним судом була винесена ухвала про відмову у відкритті провадження за позовом [PERSON] до управління культури Чернівецької ОДА, Чернівецької обласної ради про визнання протиправним та скасування наказу, розпорядження про звільнення з роботи і зобов`язання вчинити певні дії , в зв`язку з тим, що позов не підлягає розгляду за правилами адміністративного судочинства ( а.с.30). Свідок [PERSON] пояснила суду, що вона є заступником директора з наукової роботи музею та каже, що 29.09.2020 року [PERSON] прийшов на роботу, було все як звичайно, потім його покликали в обласну раду і звідти він прийшов дуже знервований, весь червоний. Вони зрозуміли що щось трапилося. [PERSON] було погано, вона хотіла викликати йому швидку допомогу, але він відмовився. [PERSON] їй розповів, що його заставили написати заяву про звільнення за угодою сторін і з цього приводу він так розхвилювався. Особисто проявів тиску з боку керівництва на [PERSON] не бачила. Свідок [PERSON] пояснила суду, що вона є працівником музею вже близько 40 років. Вказує, що 29.09.2020 року [PERSON] прийшов з Чернівецької обласної ради і був дуже схвильований, весь червоний та розповів, що його заставили писати заяву на звільнення, хоча він цього не бажав. Також вказала, що того дня [PERSON] подзвонив на мобільний телефон губернатор (вона чула розмову і впізнала губернатора по голосу) та сказав [PERSON] звільнитися , інакше буде погано. Каже , що сама особисто не була свідком утисків на [PERSON] . Вважає, що така поведінка працівників обласної ради викликана тим, що позивач відмовився звільнити працівників музею, які досягли пенсійного віку. Так як, їй заступник голови обласної ради одного разу сказала, що ви досягли пенсійного віку , тому можете вже не працювати . Відповідно до статті 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю, гарантує рівні можливості у виборі професії та роду трудової діяльності, реалізовує програми професійно-технічного навчання, підготовки і перепідготовки кадрів відповідно до суспільних потреб. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення. Відповідно до ч.1\~ст.21 КЗпП України\~трудовим договором є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін. Відповідно до\~статті 5-1 КЗпП України\~держава гарантує працездатним громадянам, які постійно проживають на території України, зокрема, правовий захист від необґрунтованої відмови у прийнятті на роботу і незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи. Згідно з пунктом 1 частини першої\~статті 36 КЗпП України\~підставами припинення трудового договору є угода сторін. У випадку, коли працівник вимагає достроково розірвати укладений з ним трудовий договір, а роботодавець не заперечує щодо припинення з цим працівником трудових відносин, такий договір може бути припинено за угодою сторін згідно з пунктом 1 частини першої\~статті 36 КЗпП України. Необхідно зазначити, що законодавством не встановлено відповідного порядку чи строків припинення трудового договору за угодою сторін, у зв`язку з чим вони визначаються працівником і власником або уповноваженим ним органом у кожному конкретному випадку. Припинення трудового договору за пунктом 1 частини першої\~статті 36 КЗпП України\~застосовується у випадку взаємної згоди сторін трудового договору, пропозиція (ініціатива) про припинення трудового договору за цією підставою може виходити як від працівника, так і від власника або уповноваженого ним органу. За угодою сторін може бути припинено як трудовий договір, укладений на невизначений строк, так і строковий трудовий договір. Припинення трудового договору за пунктом 1 частини першої\~статті 36 КЗпП України\~не передбачає попередження про звільнення ні від працівника, ні від власника або уповноваженого ним органу. День закінчення роботи визначається сторонами за взаємною згодою. Пропозиція (ініціатива) і сама угода сторін про припинення трудового договору за пунктом 1 частини першої\~статті 36 КЗпП України\~можуть бути викладені як в письмовій, так і в усній формі. Якщо працівник подає письмову заяву про припинення трудового договору, то в ній мають бути зазначені прохання звільнити його за угодою сторін і дата звільнення. Саме ж оформлення припинення трудового договору за угодою сторін має здійснюватися лише в письмовій формі. У наказі (розпорядженні) і трудовій книжці зазначаються підстава звільнення за угодою сторін з посиланням на пункт 1 частини першої\~статті 36 КЗпП України\~і раніше домовлена дата звільнення. Таким чином, передбачена пунктом 1 частини першої\~статті 36 КЗпП України\~угода сторін є самостійною підставою припинення трудового договору, яка відрізняється від розірвання трудового договору з ініціативи працівника та з ініціативи власника підприємства, установи, організації або уповноваженого ним органу тим, що в цьому разі потрібне спільне волевиявлення сторін, спрямоване на припинення трудових відносин в обумовлений строк і саме з цих підстав. Отже, чинним законодавством не передбачено обов`язкової письмової форми угоди сторін про припинення трудового договору. Така угода була оформлена між сторонами шляхом подання позивачем заяви про звільнення за угодою сторін із зазначенням конкретної дати звільнення - 26 жовтня 2020 року. Тому, твердження представника позивача про те, що заява [PERSON] про звільнення за угодою сторін є недійсною, з причин відсутності дати її написання , на переконання суду, не можуть братися до уваги. Розглядаючи позовні\~вимоги щодо\~оскарження наказу\~про припинення\~трудового договору\~за пунктом\~1\~частини першої\~статті\~36\~КЗпП України (за угодою сторін), суди повинні з`ясувати: чи дійсно існувала домовленість сторін про припинення трудового договору за взаємною згодою; чи було волевиявлення працівника на припинення трудового договору в момент видачі наказу про звільнення; чи не заявляв працівник про анулювання попередньої домовленості сторін щодо припинення договору за угодою сторін; чи була згода власника або уповноваженого ним органу на анулювання угоди сторін про припинення трудового договору. Якщо роботодавець і працівник домовилися про певну дату припинення трудового договору, працівник не має права відкликати свою заяву про звільнення. Анулювати таку домовленість можна лише за взаємною згодою про це власника або уповноваженого ним органу і працівника. Так, приписами\~КЗпП України\~для власника або уповноваженого ним органу не передбачено обов`язок прийняття відкликання працівником своєї заяви про звільнення у випадку досягнення домовленості про звільнення за угодою сторін. Згідно з усталеною судовою практикою при домовленості між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом про припинення трудового договору за пунктом 1 частини першої\~статті 36 КЗпП України\~(за згодою сторін) договір припиняється в строк, визначений сторонами. Анулювання такої домовленості може мати місце лише при взаємній згоді про це власника або уповноваженого ним органу і працівника (пункт 8\~постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 1992 року N 9 "Про практику розгляду судами трудових спорів"). Про необхідність наявності взаємної згоди власника або уповноваженого ним органу та працівника щодо анулювання домовленості про припинення трудового договору за пунктом 1 частини першої\~статті 36 КЗпП України\~також зазначено у постанові Верховного Суду України від 26 жовтня 2016 року у справі N 6-1269цс16. Аналогічних правових висновків дійшов Верховний Суд у постанові від 22 квітня 2019 року у справі N 759/11508/16-ц (провадження N 61-14807св18), у постанові від 27 травня 2020 року у справі N 404/6236/19 (провадження N 61-21869св19). Підстави відступити від цих висновків судом не встановлено. З урахуванням викладеного та виходячи зі встановлених судом обставин справи, суд дійшов висновку про доведеність існування домовленості між працівником та роботодавцем про звільнення за угодою сторін, при тому, що анулювання такої домовленості може мати місце виключно при взаємній згоді на це власника або уповноваженого ним органу і працівника. Судом не встановлено, що станом на момент складання заяви про звільнення за угодою сторін було відсутнє відповідне волевиявлення позивача про припинення трудового договору,\~ оскільки\~волевиявлення позивача\~на звільнення\~не спростоване\~належними та\~допустимими доказами\~у справі. Так позивач не заперечує, що власноручно писав заяву. Крім того, в заяві від 07.10. 2020 року позивач сам зазначає, що він під особисту диктовку керівника Чернівецької обласної адміністрації написав заяву про звільнення. Писати заяву «під диктовку», на думку суду, не є ознаками вчинення на працівника тиску. Суд критично ставиться, також, до показань свідків, оскільки вони особисто не бачили, щоб чинився тиск на позивача, їхні свідчення базуються на тому, що розповідав їм позивач, та не бере до уваги пояснення свідка [PERSON] , яка розповіла, що чула як до [PERSON] дзвонив губернатор, якого вона впізнала по голосу, та наказав останньому звільнитися з роботи, так як жодними доказами це не підтверджено. Зокрема суду не надано доказів того, що такий дзвінок дійсно був і якщо був, то не надано доказів , які дозволили б ідентифікувати особу яка телефонувала. Наступна зміна власного рішення позивача не впливає на чинність досягнутої домовленості з роботодавцем (без його згоди на таку зміну). Також судом не встановлено взаємної згоди відповідача, як роботодавця, та позивача, як працівника, на скасування угоди про звільнення позивача, а отже, у зв`язку з відсутністю такої згоди, домовленість сторін про звільнення залишалася в силі, а [PERSON] відповідно до вимог закону правомірно звільнений за угодою сторін з 26 жовтня 2020 року. Виходячи\~з наведеного\~,\~позовні вимоги\~позивача про\~скасування наказу і розпорядження про звільнення, поновлення на роботі задоволенню не підлягають. З чого слідує, що вимоги про стягнення середньомісячної заробітної плати за час вимушеного прогулу не підлягають задоволенню також. Доказів на підтвердження факту заподіяння позивачу моральної шкоди, як і факту неправомірної поведінки відповідача, суду не надано, а відтак і підстав для задоволення позовних вимог в частині стягнення моральної шкоди, суд не вбачає. Що стосується позовної вимоги позивача про зобов`язання Чернівецької обласної ради укласти з ним трудовий договір у формі контракту, слід зазначити наступне. Зі змісту позовної заяви, відповіді на відзив та особистих пояснень позивача і його представника в судовому засіданні, вбачається незгода позивача з рішеннями Чернівецької обласної ради: розпорядженням № 260 від 28 травня 2020 року (а.с.14) та наказом від 29.05.2020 року (відомості з копії трудової книжки ( а.с.19)), що стосуються призначення [PERSON] виконуючим обов`язки директора Чернівецького обласного краєзнавчого музею. Вказані рішення відповідача, позивач називає незаконними, вказуючи, що останній повинен був укласти з ним контракт і не брати до уваги його заяву з проханням призначити виконуючим обов`язки. Та на цих підставах, на даному етапі, просить суд, зобов`язати Чернівецьку обласну раду укласти з ним контракт. Проте, як встановлено в судовому засіданні, і не заперечувалося позивачем, зазначені рішення Чернівецької обласної ради, позивач, у встановлений для цього законодавством строк, не оскаржував раніше та в даному позові не оскаржує також. Таким чином, суд не вправі вирішувати питання правомірності наказу про призначення [PERSON] , оскільки останній його не оскаржує, тому \~вирішує лише ті\~вимоги\~по суті спору, про вирішення яких клопочуть сторони, так як, \~за\~ правилом встановленим ч. 2 ст. 264 ЦПК України, \~не може виходити за межі\~цих\~вимог. І, відповідно, з цих причин, доводи позивача, якими він обгрунтовує незаконність наказу про його призначення, не бере до уваги. Оцінюючи поведінку позивача, суд приходить до висновку про те, що останнім обрано невірний спосіб захисту, що в даному випадку розуміється, як закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав. Крім, того позивач не звертався до Чернівецької обласної ради з заявою про укладення з ним контракту, а звертався з заявою про те, щоб його призначили виконуючим обов`язки. Рішенням сесії Чернівецької обласної ради 7 скликання від 13 вересня 2017 року №164-15/17 затверджено Положення про порядок призначення і звільнення з посад керівників підприємств, установ, закладів, організацій\~об`єктів спільної власності територіальних громад сіл, селищ, міст Чернівецької області. Відповідно до п. 2.1 Положення про порядок призначення і звільнення з посад керівників підприємств, установ, закладів, організацій\~об`єктів спільної власності територіальних громад сіл, селищ, міст Чернівецької області керівники призначаються на посаду обласною радою на її пленарних засіданнях шляхом прийняття рішення. Пунктами 2.6, 2.7 Положення визначено, що питання про укладення контрактів з керівниками вирішуються обласною радою на її пленарних засіданнях, крім випадків визначених законодавством. Контракти з керівниками укладаються головою обласної ради на підставі відповідного рішення обласної ради або з інших підстав, визначених законодавством. Згідно з позицією Верховного Суду України, викладеною в постанові Пленуму № 13 від 24.10.2008 року, суд не може підміняти державний орган, приймаючи замість нього рішення та давати вказівки, які б свідчили про вирішення питань, які належать до компетенції такого суб`єкта владних повноважень, так само й з позицією Європейського суду з прав людини, який неодноразово зазначав, що завдання суду при здійсненні його контрольної функції полягає не в тому, щоб підміняти органи влади держави, і суд не повинен підміняти думку національних органів будь-якою своєю думкою. Зважаючи на наведене, суд не вправі зобов`язати Чернівецьку обласну раду укласти з позивачем трудовий договір у формі контракту, з чого слідує, що вказану вимогу [PERSON] слід лишити без задоволення. Таким чином, суд прийшов до висновку, що в задоволенні позовних вимог [PERSON] до Чернівецької обласної ради, управління культури Чернівецької обласної державної адміністрації про визнання протиправним та скасування наказу і розпорядження про звільнення з роботи, поновлення на роботі, зобов`язання укласти трудовий договір у формі контракту, стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу та моральної шкоди, слід відмовити, за безпідставністю. Оскільки позивач, у відповідності до ст. 5 ЗУ «Про судовий збір» був звільнений від сплати судового збору лише в частині вимог про визнання незаконним та скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі, з нього на користь держави підлягає стягненню судовий збір за позовну вимогу про зобов`язання укладення контракту, у розмірі 840 (вісімсот сорок) грн. 80 коп. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed