Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-22 00:00:00

В листопаді 2016 року [PERSON], звернувся з позовом до суду до Марківської сільської ради Томашпільського району Вінницької області про визнання права на земельну частку (пай). Позовні вимоги мотивовані тим, що 05 липнея 1993 року його було прийнято в члени сільськогосподарського товариства «Золотий колос», з якого був звільний 31 січня 1996 року. Як член КСП позивач мав право на земельну частку (пай) даного КСП, так як на дату видання державного акта на право колективної власності на землю серії ВН № 000022, виданого Марківською сільською радою Томашпільського району Вінницької області 22 січня 1996 року перебував к членах сільськогосподарського товариства «Золотий колос». Відповідно до довідки Марківської сільської ради Томашпільського району Вінницької області від 17 жовтня 2016 року розмір земельної частки (паю) по Марківській сільській раді складає 3,32 в умовних кадастрових гектарах. Оскільки, при складанні державного акту на право колективної власності на землю позивача не було включено до списку про передачу земель в колективну власність КСП «Золотий колос», в звязку з чим він вимушений звернутися до суду, який просить визнати за ним право на земельну частку (пай) в розмірі 3,32 умовних кадастрових гектарів землі по Марківській сільській раді Томашпільського району Вінницької області, як члена колективного сільськогосподарського підприємства «Золотий колос». Ухвалою суду від 17 січня 2017 року за заявою представника позивача [PERSON] адвоката [PERSON] залучено до участі у справі в якості співвідповідача Головне управління Держгеокадастру у Вінницькій області. В судовому засіданні позивач [PERSON] позовну заяву підтримав, посилаючись на обставини зазначені в ній. Щодо пропуску строку позовної давності пояснив, що до 2002 року звертався до відповідних органів, щоб отримати земельну ділянку, проте йому було відмовлено. В той період до суду не звертався. Чому з 2002 року по 2016 рік не звертався до суду пояснити не зміг. Представник Марківської сільської ради в судове засідання не зявився, однак голова сільської ради надіслав на адресу суду заяву, згідно якої, просить справу розглянути за відсутності їх представника, не заперечує проти задоволення позовних вимог. Представник Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області в судове засідання не зявився, надіслав на адресу суду письмові заперечення проти позову [PERSON], згідно яких просить відмовити в задоволенні плзову, оскільки порушення права [PERSON] на земельну частку (пай) у вигляді не включення до списку осіб, які мають право на земельну частку (пай) доданого до державного акту було допущено не Головним управлінням. Крім того, представником відповідача на адресу суду було надіслано заяву про застосування строків позовної давності. Заслухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Згідно ч. 2 ст. 27 ЦПК України, особи, які беруть участь у справі позовного провадження, для підтвердження своїх вимог або заперечень зобовязані подати усі наявні у них докази або під час попереднього судового засідання, а якщо попереднє судове засідання у справі не проводиться до початку розгляду справи по суті. Згідно ст. 57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко - і відеозаписів, висновків експертів. Згідно ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом встановлено, що відповідно до записів трудової книжки, виданої на імя позивача серії БО-І № 6311164, оставнній 07 травня 1993 року був прийнятий різноробочим в КСП «Золотий колос» та звільнений з роботи 01 січня 1996 (а.с.7). 22 січня 1996 року Марківською сільською радою Томашпільського району Вінницької області було видано державний акт на право колективної власності на землю серії ВН № 000022 (а.с. 8). Як вбачається з акту розподілу земельних часток (паїв) між власниками земельних сертифікатів по Марківській сільській раді від 20 грудня 2001 року [PERSON] земельного сертифікату не отримував (а.с. 10-17). За змістом ст.ст. 22, 23 ЗК України (в редакції 1990 року) та Указу Президента України від 8 серпня 1995 року № 720/95 Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям особа набуває право на земельний пай за наявності трьох умов: - перебування в членах КСП на час паювання, - включення до списку осіб, доданого до державного акта на право колективної власності на землю, - одержання КСП цього акта. Відповідно до\~статті 256 ЦК України\~позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного або інтересу. Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну. Згідно ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові (частина четверта\~статті 267 ЦК України). Відповідно до ч. 5 ст. 267 ЦК України якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту. Пунктом першим статті 6 Конвенції\~про захист прав людини і основоположних свобод гарантовано, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру. Крім того, слід звернути увагу на те, що в п. 137 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Волков проти України", яке є обовязковим на території України, зазначено, що строк давності забезпечує правову визначеність та захищає потенційних відповідачів від застарілих вимог, які вкрай важко спростувати, та дозволяє запобігти несправедливості, що може виникнути внаслідок рішень щодо подій, що мали місце у далекому минулому, та на підставі доказів, що з часом стають неналежними та недостатніми. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що [PERSON] має право на земельну частку (пай), оскільки на 05 серпня 1995 року був членом КСП «Золотий колос», про те зважаючи на те, що з моменту звільнення з КСП (31 січня 1996 року) до подання позовної заяви до суду (03 листопада 2016 року) пройшло більше 20 років, позивачем не надано доказів, щодо поважності причин пропуску позовної давності, суд відмовляє у задоволенні позову із наведених вище підстав. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed