Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-21 00:00:00

Орган опіки та піклування Пісочинської селищної ради Харківського району Харківської області звернувся до Жовтневого районного суду м. Харкова з позовною заявою до [PERSON] (далі - [PERSON] ), третя особа: Служба у справах дітей та сім`ї Пісочинської селищної ради, в якій просить суд: - позбавити батьківських прав [PERSON] щодо її дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] ; - стягнути з [PERSON] аліменти на утримання дітей в розмірі 1/3 всіх видів доходу, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, на кожну дитину щомісячно, на користь Органу опіки та піклування Пісочинської селищної ради Харківського району Харківської області, до встановлення законного представника дітей. Ухвалою Жовтневого районного суду м. Харкова від 28 січня 2020 року відкрито загальне позовне провадження у справі за вказаним позовом. Ухвалою Жовтневого районного суду м. Харкова від 04 вересня 2020 року вказану цивільну справу направлено за підсудністю до Харківського районного суду Харківської області. Ухвалу мотивовано тим, що під час підготовчого судового засідання встановлено, що останнім відомим місцем проживання [PERSON] є [ADDRESS] . Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 06.10.2020 головуючим суддею (суддею-доповідачем) у справі №639/240/20 визначено суддю Даниленко Т.П. Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 08.10.2020 цивільну справу № 639/240/20 прийнято до провадження судді Харківського районного суду Харківської області Даниленко Т.П., призначено проведення підготовчого засідання з викликом учасників справи. Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 04.11.2020 обмежено доступ осіб, які не є учасниками судового процесу, у судове засідання - до 10 осіб. Встановлено строк дії обмежень - на період дії, встановлених карантинних заходів. Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 02 грудня 2020 року підготовче провадження по справі закрито, справу призначено до судового розгляду з повідомленням учасників справи. Відповідач [PERSON] відзиву не надала, в судовому засіданні зазначила, що проти позову заперечує, просила повернути дітей до дому, щиро розкаялася, визнала, що не правильно себе поводила, зобов`язалась виконувати свої батьківські обов`язки належним чином. На цей час вона працевлаштована прибиральницею в ТОВ УК МПК-1. Вона відновила електропостачання, відремонтували будинок, побілили кімнати та прибрали сміття в будинку, вставила вікна, відремонтувала стелю. На сьогоднішній день проживає з цивільним чоловіком в іншому будинку, з належними умовами, де також будуть проживати діти, в разі їх повернення до матері. Постійно відвідує дітей і на даний час, разом зі своєю матір`ю, намагається вчиняти всі дії, необхідні для повернення дітей в родину. Коли діти хворіли вона регулярно їх відвідувала у лікарні, допомагала ліками, приносила їжу. Контакт із дітьми підтримує кожного дня шляхом відвідування та телефонних розмов. В судовому засіданні представник позивача та третьої особи [PERSON] позицію, викладену у позовній заяві підтримав у повному обсязі, поставив під сумнів твердження [PERSON] щодо зміни її батьківської поведінки, оскільки остання неодноразово обіцяла виправитися, однак кожного разу вчиняла ті самі дії протягом тривалого часу щодо ухилення від виконання передбачених законодавством обов`язків щодо забезпечення необхідних умов життя дітей - [PERSON] , 2004 р.н. та [PERSON] , 2003 р.н., а також пояснив, що підставою для відібрання дітей була, зокрема відсутність належних умов для проживання дітей, а саме: приміщення будинку захаращене сміттям, в будинку відсутнє електропостачання, вода та каналізація, а також продукти харчування. Судом в ході судового розгляду в режимі відеоконференції з`ясована думка дітей [PERSON] , 2004 р.н., та [PERSON] , 2003 р.н., в присутності психолога Харківського обласного реабілітаційного центра соціально-психологічної реабілітації «Гармонія». Діти [PERSON] та [PERSON] зазначили, що бажають повернутися в родину, хочуть проживати разом з матір`ю, яку вони люблять та за якою дуже сумують, вони мають добрі стосунки з матір`ю. Суд, дослідивши надані докази у їх сукупності, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. 08.08.2019 до Пісочинського селищного голови Олега Чернобая надійшло клопотання Коротичанського ліцею Харківської районної ради Харківської області про вжиття заходів до [PERSON] , у зв`язку з тим, що її дитина [PERSON] , [INFO] , яка є ученицею Коротичанського ліцею, не має свідоцтва про народження. Як зазначено в клопотанні, [PERSON] перебувала під постійним супроводом психологічної служби: Коротичанського ліцею, Служби у справах дітей Харківської районної державної адміністрації. [PERSON] не має зареєстрованого місця проживання, офіційно не працює. З відповідачкою проводилися бесіди щодо необхідності оформлення свідоцтва про народження для [PERSON] . Відповідачка є повнолітньою особою. На виконання зазначеного клопотання Служба у справах дітей та сім`ї надала консультації [PERSON] з приводу належного оформлення реєстрації ліцея проживання фізичної особи, перелік необхідних документів для цього, а також була попереджена про її обов`язок, як матері, оформити акт цивільного стану (свідоцтво гро народження доньки) - [PERSON] (з її слів). Для спрощення процедури: тримання усіх документів, відповідачці працівниками Служби у справах дітей та сім`ї було надано телефон адвоката для надання безоплатної професійної правничої допомоги, також було нагадано про її обов`язки перед її дітьми, які закріплені в Конституції, а також в інших нормативно-правових актах. Відповідачка на зазначені претензії відповіла позитивно, що виконає усе, що від неї вимагає закон. 08.11.2019 Адміністрація Коротичанського ліцею Харківської районної ради Харківської області знову звернулася з клопотанням до Служби у справах дітей та сім`ї Пісочинської селищної ради про вжиття заходів щодо [PERSON] стосовно пропусків [PERSON] уроків без поважних причин. В клопотанні містилися обставини, які свідчать про невиконання відповідачкою своїх батьківських обов`язків щодо власних дітей. [PERSON] не оформила свідоцтво про народження [PERSON] , не здійснила реєстрацію місця проживання за адресою [ADDRESS] . Варто зазначити, що для здійснення реєстрації місця споживання фізичних осіб, Пісочинським селищним головою було подано клопотання від 23.09.2019 року до Директора Харківського міського центру реінтеграції бездомних осіб Олексія Сорокіна про сприяння взяття на облік бездомних осіб гр. [PERSON] та її доньки [PERSON] , зазначене клопотання було вручене безпосередньо відповідачці. 12.11.2019 року Служба у справах дітей та сім`ї здійснила акт обстеження умов проживання сім`ї [PERSON] за адресою [ADDRESS] , де вона фактично і проживає. Будинок належить на праві власності її матері [PERSON] , та було встановлено, що умови прожи, а також розбите скло на вікні. Обов`язки з виховання дітей [PERSON] виконує неналежним пилом. Діти не мають документів: у [PERSON] відсутнє свідоцтво про народження, у [PERSON] , [INFO] громадянина України. Була проведена бесіда з відповідачкою про належне виконання батьківських обов`язків, необхідність забезпечення здобуття дітьми повної загальної середньої освіти та покращення умов проживання. Відповідачка надала пояснення у письмовій формі і аргументувала відсутність її дітей у школі тим, що [PERSON] не відвідувала школу за станом здоров`я, а на [PERSON] вона не має жодного впливу, і донька не має бажання навчатися. Відповідачка пообіцяла контролювати відвідування навчального закладу її дітьми. Згідно свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого відділом реєстрації актів громадянського стану Жовтневого районного управління юстиції міста Харкова 10 липня 2003 року, матір`ю дитини [PERSON] , [INFO] записана [PERSON] , батько дитини [PERSON] . Згідно медичного свідоцтва про народження № 1774, виданого Комунальним некомерційним підприємством обласної ради «Обласний клінічний перинатальний центр», матір`ю дитини [PERSON] , [INFO] записана [PERSON] . З висновку органу опіки та піклування Пісочинської селищної ради Харківського району Харківської області № 14/9-20 від 11.06.2020 року вбачається, що доцільно позбавити батьківських прав [PERSON] , [INFO] відносно дітей [PERSON] , 2004 р.н. та [PERSON] , 2003 р.н., як таку, що ухиляється від виконання батьківських обов`язків. Згідно медичної довідки КНП ХОР «Обласний наркологічний диспансер» № 2600 від 11 грудня 2020 року, [PERSON] на диспансерному (профілактичному) огляді не перебуває. Бабуся [PERSON] , 2004 р.н. та [PERSON] , 2003 р.н.- [PERSON] надала суду заяву, відповідно до якої просила суд не позбавляти батьківських [PERSON] та зобов`язалась допомагати у їх вихованні усіма можливим засобами та зареєструвати дівчат за місцем своєї реєстрації за адресою: [ADDRESS] . Відповідачем в ході судового розгляду на підтвердження вжиття заходів щодо повернення дітей в родину надані письмові звернення до правоохоронних органів, Президентові України, Голові Служби безпеки України для вжиття заходів оперативного реагування та повернення дітей в родину. Суд, на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин та досліджених в судовому засіданні наданих доказів, дійшов висновку про відмову в задоволенні позовних вимог, виходячи з наступних підстав. Основні підстави для відібрання дитини зазначені у частині першій статті 164 СК України. Відповідно до ч.ч. 1,2 ст. 170 СК України суд може постановити рішення про відібрання дитини від батьків або одного з них, не позбавляючи їх батьківських прав, у випадках, передбачених пунктами 2 - 5 частини першої статті 164 цього Кодексу, а також в інших випадках, якщо залишення дитини у них є небезпечним для її життя, здоров`я і морального виховання. Відібрання дитини у батьків є винятковою санкцією за невиконання батьківських обов`язків. Підставою для відібрання дитини від батьків є: 1) ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; 2) жорстоке поводження з дитиною; 3) хронічний алкоголізм або наркоманія; 4) експлуатація дитини, примушення її до жебракування та бродяжництва; 5) інші випадки, якщо залишення дитини у батьків є небезпечним для її життя, здоров`я і морального виховання. Характер небезпеки, її місця в житті дитини визначається в кожному випадку окремо. Для відібрання дитини необхідно встановити факт існування небезпеки. У виняткових випадках, при безпосередній загрозі для життя або здоров`я дитини, орган опіки та піклування або прокурор мають право постановити рішення про негайне відібрання дитини від батьків (ч. 2 ст. 170 СК України). Отже, вищенаведені випадки охоплюють ситуації, коли залишення дитини у батьків є небезпечним для її життя, здоров`я і морального виховання. Така небезпека може випливати не лише з поведінки батьків, а й з їх особистих негативних звичок (демонстрація та заохочення у дитини розпусної поведінки). Для відібрання дитини від батьків достатня наявність ризику лише для життя, здоров`я або лише для морального виховання. Варто враховувати й ступінь небезпеки для кожної окремо взятої дитини, враховуючи її фізичний та психічний розвиток. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 6 ст. 81 ЦПК України). Відповідно до ст. 7 СК України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Згідно з ч. 2 ст. 1 Конвенції про здійснення прав дітей від 25 січня 1996 року, ратифікованої Законом України від 2 серпня 2006 року № 69-V, предметом цієї Конвенції є - у найвищих інтересах дітей - підтримка їхніх прав та сприяння здійсненню ними цих прав шляхом забезпечення становища, при якому діти особисто або через інших осіб чи органи поінформовані та допущені до участі в розгляді судовим органом справ, що їх стосується. Відповідно до ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України (стаття 8 Закону України «Про охорону дитинства»). Відповідно до ч. 1 ст. 10 Закону України «Про охорону дитинства» кожній дитині гарантується право на свободу, особисту недоторканність та захист гідності. Європейський суд з прав людини зауважив, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (рішення ЄСПЛ у справі «Мамчур проти України», № 10383/09, § 100, від 16 липня 2015 року). Також, ЄСПЛ вказав, що факт того, що дитина може бути поміщена в середовище, яке більш сприятливе для її виховання, не виправдовує примусового відібрання її від батьків. Такий захід не можна також виправдовувати виключно посиланням на ненадійність ситуації, адже такі проблеми можна вирішити за допомогою менш радикальних засобів, не вдаючись до роз`єднання сім`ї, наприклад, забезпеченням цільової фінансової підтримки та соціальним консультуванням. Передання дитини під державну опіку слід розглядати як тимчасовий захід, здійснення якого повинно одразу припинитися, коли це дозволять обставини. Це означає, що такий захід не може бути санкціонований без попереднього розгляду можливих альтернативних заходів і повинно оцінюватись у контексті позитивного обов`язку держави вживати виважених і послідовних заходів для сприяння возз`єднання дітей зі своїми біологічними батьками, дбаючи при досягненні цієї мети про надання їм можливості підтримувати регулярні контакти між собою та, якщо це можливо, не допускаючи розлучення братів і сестер (пункти 50, 52 рішення ЄСПЛ від 18 грудня 2008 року у справі «Савіни проти України»). Якщо рішення мотивується необхідністю захистити дитину від небезпеки, має бути доведено, що така небезпека справді існує. При ухваленні рішення про відібрання дитини від батьків може виникнути необхідність врахування низки чинників. Можливо, потрібно буде з`ясувати, наприклад, чи зазнаватиме дитина, якщо її залишать під опікою батьків, жорстокого поводження, чи страждатиме вона через відсутність піклування, через неповноцінне виховання та відсутність емоційної підтримки, або визначити, чи виправдовується встановлення державної опіки над дитиною станом її фізичного або психічного здоров`я. З іншого боку, той факт, що дитина може бути поміщена в середовище, більш сприятливе для її виховання, не виправдовує примусового відібрання її від батьків. Такий захід не можна також виправдовувати виключно посиланням на ненадійність ситуації, адже такі проблеми можна вирішити за допомогою менш радикальних засобів, не вдаючись до роз`єднання сім`ї, наприклад, забезпеченням цільової фінансової підтримки та соціальним консультуванням (рішення ЄСПЛ у справі «Савіни проти України», № 39948/06, § 50, від 18 грудня 2008 року). Відповідач [PERSON] є матір`ю [PERSON] , 2004 р.н. та [PERSON] , 2003 р.н.. Зазначені обставини підтверджуються вищевказаними доказами та не заперечуються сторонами. У статті 12 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року встановлено, що держави-учасниці забезпечують дитині, здатній сформулювати власні погляди, право вільно висловлювати ці погляди з усіх питань, що торкаються дитини, причому поглядам дитини приділяється належна увага згідно з її віком і зрілістю. 3 цією метою дитині, зокрема, надається можливість бути заслуханою в ході будь-якого судового чи адміністративного розгляду, що торкається дитини, безпосередньо або через представника чи відповідний орган у порядку, передбаченому процесуальними нормами національного законодавства. Тлумачення частини другої статті 171 СК України свідчить, що вона закріплює випадки, коли думка дитини має бути вислухана обов`язково. До таких випадків належить: вирішення спору між батьками, іншими особами щодо її виховання (стаття 159 СК України); вирішення спору між батьками, іншими особами щодо її місця проживання (стаття 161 СК України); вирішення спору про позбавлення батьківських прав (стаття 164 СК України); вирішення спору про поновлення батьківських прав (стаття 169 СК України); вирішення спору щодо управління її майном (стаття 177 СК України). У судовому засіданні, яке відбулось 22 січня 2021 року, вислухана думка дітей [PERSON] та [PERSON] , яким виповнилось 16 та 17 років відповідно. Діти зазначили, що бажають якнайшвидше повернутися в родину, хочуть проживати разом з матір`ю, яку вони люблять та за якою дуже сумують, вони мають добрі стосунки з матір`ю та бабусею, які постійно навідуються до них. Просили не позбавляти мати батьківських прав. Також слід зазначити, що із наявних у справі матеріалів, зокрема, заяв, прохань, пояснень відповідача [PERSON] вбачається, що остання весь час проявляла зацікавленість, інтерес та переживання щодо життя її дітей та вживала усіх можливих заходів щодо повернення їх додому. Аналіз зазначених норм права та вищевикладені обставини свідчать про те, що позивач не довів факт існування виняткових обставин, які безпосередньо загрожували б життю або здоров`ю [PERSON] , 2004 р.н. та [PERSON] , 2003 р.н., що було зазначено як підстава для відібрання дітей. Представником позивача не доведено, що поведінка відповідача відносно дітей є свідомим нехтуванням ним своїми батьківськими обов`язками, а не збіг життєвих обставин, які склалися навколо неї: необізнаність, відсутність матеріальних коштів для утримання дітей, відсутність підтримки рідних та належного супроводу соціальних служб. Відібрання дитини у матері є радикальним заходом для забезпечення належного виконання матір`ю її обов`язків щодо виховання дитини та в даному випадку не може бути застосований у зв`язку із недопущенням порушення прав дитини та позбавлення її материнського піклування. Європейський суд з прав людини (справа "Савіни проти України") у своєму рішенні від 18 грудня 2008 року звернув увагу на те, що передання дитини під державну опіку слід розглядати як тимчасовий захід, здійснення якого повинно одразу припинитися, коли це дозволять обставини. Це означає, що такий захід не може бути санкціонований без попереднього розгляду можливих альтернативних заходів і повинно оцінюватись у контексті позитивного обов`язку держави вживати виважених і послідовних заходів для сприяння возз`єднання дітей зі своїми біологічними батьками, дбаючи при досягненні цієї мети про надання їм можливості підтримувати регулярні контакти між собою та, якщо це можливо, не допускаючи розлучення братів і сестер. Факт того, що дитина може бути поміщена в середовище, яке більш сприятливе для її виховання, не виправдовує примусового відібрання її від батьків. Такий захід не можна також виправдовувати виключно посиланням на ненадійність ситуації, адже такі проблеми можна вирішити за допомогою менш радикальних засобів, не вдаючись до роз`єднання сім`ї, наприклад, забезпеченням цільової фінансової підтримки та соціальним консультуванням. Враховуючи викладене,

Outcome: dismissed