Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-20 00:00:00

. У січні 2017 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про розірвання шлюбу. Свої вимоги позивач мотивував тим, що спільне життя з відповідачем не склалося, оскільки у них виявились різні погляди на життя, вони усвідомили несумісність характерів, а постійне нерозуміння один одного призвели до фактичного розірвання сімейних відносин між ними. Позивач та відповідач на даний час проживають водній квартирі, але не ведуть спільного господарства, не мають спільного бюджету, а їх шлюб існує тільки формально. За таких обставин збереження шлюбу та подальше сумісне життя, як і примирення є неможливим. Від шлюбу мають малолітнього сина - [PERSON], [INFO]. В судове засідання позивач [PERSON] не з"явився, про дату час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про причини неявки суду не повідомив, будь-яких зяв чи клопотань від останнього через загальну канцелярію не надійшло, а також не відмовився і від позовних вимог, а тому суд прийняв рішення про розгляд справи за відсутності позивача з урахуванням письмової заяви відповідачки. Відповідачка [PERSON] в судове засідання не з"явилась, про дату час та місце розгляду справи повідомлена належним чином. Надала до суду заяву, в якій просила проводити розгляд справи за її відсутності, та про визнання позовних вимог. Згідно ст. 158 ЦПК України особа яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. Відповідно до ч. 4 ст.174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Судом встановлено, що визнання відповідачем позовних вимог не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Визнання відповідачем позовних вимог прийнято судом. Відповідно до роз'яснень п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України « Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції » від 12.06.2009 року № 2, у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з'ясування і дослідження інших обставин справи. Відповідно ч. 2 ст. 197 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі чи в разі якщо розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи у їх сукупності, всебічно та повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, з урахуванням визнання відповідачем позовних вимог, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню із наступних підстав. Як вбачається з матеріалів справи, сторони перебувають в зареєстрованому шлюбі з 04 червня 2010 року, про що свідчить свідоцтво про шлюб серія [NUMBER] видане Лівобережним відділом реєстрації шлюбів м. Києва з державним Центром розвитку сім'ї актовий запис № 706 . Від шлюбу мають малолітнього сина - [PERSON], [INFO]. Відповідно до ст.112 Сімейного кодексу України суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітніх дітей, дитини інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їх дітей, що мають істотне значення. Судом встановлено, що сторони не підтримують подружні стосунки, не ведуть спільне господарство, спору про поділ майна на даний час не існує. Таким чином, враховуючи встановлені обставини, суд приходить до висновку, що шлюб може бути розірваний.

Outcome: approved