Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-09 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду із позовом до [PERSON] про витребування майна із чужого незаконного володіння. Позов мотивований тим, що 13.06.2019 року рідний брат позивача [PERSON] звернувся до суду із позовом про визнання незаконним та скасування договору про поділ майна подружжя, який нібито укладений між ним та його на той час дружиною [PERSON] , яким він передав їй у власність Ѕ частину домоволодіння за адресою [ADDRESS] . [INFO] позивач у вищезазначеній справі [PERSON] помер. У свою чергу, позивач у даній справі [PERSON] звернулася із заявою до приватного нотаріуса Мукачівського міського нотаріального округу Ковач Н.О. про прийняття спадщини за померлим братом. Ухвалою суду від 18.03.2021 року у справі №303/3845/19 позивача [PERSON] було залучено до участі у справі в якості правонаступника. Відповідно до Договору купівлі-продажу від 22.01.1985 року брат позивача [PERSON] придбав у власність буд. [ADDRESS] . 18.05.1990 року він зареєстрував шлюб із [PERSON] і з того часу вони проживали разом у вищезазначеному будинку. 16.11.2016 року рішенням Мукачівського міськрайонного суду шлюб між [PERSON] і [PERSON] було розірвано. В грудні 2017 року [PERSON] дізнався про те, що його дружина [PERSON] , без його відома, склала та нотаріально посвідчила Договір про поділ майна подружжя, складеного 17.03.2009 року, яким нібито він передав їй у власність Ѕ частину домоволодіння за адресою: [ADDRESS] . 26.08.2010 року [PERSON] склала та нотаріально посвідчила Договір дарування, яким Ѕ частину домоволодіння подарувала своїй дочці [PERSON] . У межах розгляду справи №303/3845/19 була проведена судово-почеркознавча експертиза, згідно якої підпис від імені [PERSON] у графі «Підпис сторін» у Договорі про поділ майна подружжя виконаний не [PERSON] , а іншою особою. Таким чином, позивач [PERSON] вважає, що належне [PERSON] особисте майно Ѕ частина будинку вибуло з його володіння поза його волею і перебуває у незаконному володінні відповідача [PERSON] , яке позивач і просить суд витребувати. Позивач [PERSON] подала до суду заяву про розгляд справи без її участі, просить суд позов задовольнити з підстав зазначених у позові. Відповідач [PERSON] та її представник [PERSON] подали до суду заяви про розгляд справи без їх участі, просять суд у задоволенні позовних вимог відмовити з підстав зазначених у відзиві на позовну заяву. Вивчивши позовну заяву, відзив на позовну заяву, дослідивши матеріали справи, надавши оцінку наявним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу окремо, шляхом їх всебічного, повного, об`єктивного та безпосереднього дослідження, суд приходить до наступного висновку. Відповідно до п.1 ч.2\~ст.11 ЦК України, підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України\~кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ч.1\~ст.81\~ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу свої вимог та заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Судом встановлено, що 17.03.2009 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено Договір про поділ майна подружжя, згідно якого право спільної сумісної власності подружжя на домоволодіння [ADDRESS] припиняється, а кожен із них набуває право власності на Ѕ частку на зазначене майно (а.с. 5). 22.01.1985 року між [PERSON] і [PERSON] був укладений Договір купівлі-продажу, згідно якого [PERSON] продав, а [PERSON] купив житловий будинок з належними до нього надвірними прибудовами, що знаходиться в [ADDRESS] (а.с. 6, 7). Із Інформаційної довідки №2415 від 05.10.2017 року та Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна №140743771 від 09.10.2018 року вбачається, що домоволодіння по [ADDRESS] на праві приватної спільної часткової власності зареєстроване за [PERSON] Ѕ частка на підставі Договору про поділ майна подружжя від 17.03.2009 року та за [PERSON] Ѕ частка на підставі Договору дарування Ѕ домоволодіння від 26.08.2010 року (а.с. 8, 9). Із Витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань слідує, що 11.12.2017 року до ч/ч Мукачівського ВП ГУНП в Закарпатській області надійшла заява від [PERSON] про те, що він вважає, що його дружина [PERSON] підробила Договір про поділ майна подружжя. Дана заява внесена до ЄРДР, номер кримінального провадження 12017070040003117 (а.с. 10). Згідно Заяви про прийняття спадщини від 25.09.2020 року [PERSON] подала приватному нотаріусу Мукачівського міського нотаріального округу Закарпатської області Ковач Н.О. заяву про прийняття спадщини, яка залишилася після смерті її брата [PERSON] (а.с. 11). Відповідно до Висновку експерта за результатами проведення судово-почеркознавчої експертизи №9075 від 14.07.2020 року підпис від імені [PERSON] у графі «Підписи СТОРІН» договору про поділ майна подружжя від 17.03.2009 року за реєстровим №1061, виконаний не [PERSON] , а іншою особою (а.с. 12-16). Рішенням Мукачівського міськрайонного суду від 20.05.2021 року у задоволенні позову [PERSON] до [PERSON] , третя особа, що не заявляє самосійних вимог: приватний нотаріус Мукачівського міського нотаріального округу Біловар І.О. про скасування договору про поділ майна було відмовлено (а.с. 18-28). Згідно Витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно №27356566 від 17.09.2010 року, [PERSON] , на підставі Договору дарування Ѕ частини домоволодіння, на праві спільної часткової власності належить Ѕ частка домоволодіння, а саме буд. [ADDRESS] (а.с. 40). 26.08.2010 року між [PERSON] і [PERSON] був укладений Договір дарування Ѕ частини домоволодіння, згідно якого [PERSON] передала безоплатно у власність майно, а саме Ѕ частину домоволодіння під [ADDRESS] (а.с. 41-43). 07.08.2006 року між [PERSON] і [PERSON] був укладений Договір дарування частини будинку, згідно якого [PERSON] передав безоплатно у власність [PERSON] нерухоме майно, а саме Ѕ частину будинку з надвірними будівлями та спорудами, що знаходиться в [ADDRESS] (а.с. 44, 45). Заочним рішенням Мукачівського міськрайонного суду від 27.02.2009 року позов [PERSON] було задоволено, Договір дарування частини будинку по [ADDRESS] від 07.03.2006 року №1-675 укладений між [PERSON] та [PERSON] було розірвано (а.с. 46). Дані правовідносини регулюються нормами Цивільного Кодексу України. Згідно приписів\~ст.330 ЦК України\~якщо майно відчужене особою, яка не мала на це права, добросовісний набувач набуває право власності на нього, якщо відповідно до ст.388 цього Кодексу, майно не може бути витребуване у нього. Як передбачено вимогами ст.388\~ЦК України якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно: було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння;\~вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом.\~Майно не може бути витребувано від добросовісного набувача, якщо воно було продане у порядку, встановленому для виконання судових рішень. Якщо майно було набуте безвідплатно в особи, яка не мала права його відчужувати, власник має право витребувати його від добросовісного набувача у всіх випадках. Статтею 41\~Конституції України визначено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Відповідно до статей 317, 319\~ЦК України саме власнику належить право розпоряджатися своїм майном за власною волею. Відповідно до ст.387\~ЦК України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним. Тобто даною статтею закріплено загальне правило, що власник має необмежене право витребувати майно із чужого незаконного володіння. Витребування майна шляхом віндикації застосовується до відносин речово-правового характеру, зокрема якщо між власником і володільцем майна немає договірних відносин і майно перебуває у володільця не на підставі укладеного з власником договору. Право власника на витребування майна від добросовісного набувача на підставі частини першої ст.388\~ЦК України пов`язується з тим, у який спосіб майно вибуло з його володіння. Вказана норма передбачає вичерпне коло підстав, коли за власником зберігається право на витребування свого майна від добросовісного набувача. Однією з таких підстав є вибуття майна з володіння власника або особи, якій він його передав, не з їхньої волі іншим шляхом. За змістом ст.388\~ЦК України випадки витребування майна власником від добросовісного набувача обмежені й можуть мати місце за умови, що майно вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно, поза їх волею. Наявність у діях власника волі на передачу майна іншій особі виключає можливість його витребування від добросовісного набувача. Отже, вирішуючи справу про витребування майна з чужого незаконного володіння, суд повинен встановити, чи вибуло спірне майно з володіння власника в силу обставин, передбачених частиною першою\~ст.388 ЦК України, зокрема, чи з його волі вибуло це майно з їх володіння. Оскільки добросовісне набуття у розумінні ст.388\~ЦК України можливе лише тоді, коли майно придбано не безпосередньо у власника, а в особи, яка не мала права відчужувати це майно, наслідком угоди, укладеної з таким порушенням,\~є повернення майна з чужого володіння. Такий правовий висновок узгоджується з правовою позицією, яка викладена в постанові Верховного Суду України №6-1203цс15 від 16 вересня 2015 року, та постанові КЦС ВС від 17.04.2019 року у справі № 307/464/15-ц, які суд вважає за необхідним застосувати при розгляді даної справи. Крім цього, в Постанові Пленуму Верховного Суду України №9 від 06.11.2009 року "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними", зокрема, в п.10 зазначено, що реституція як спосіб захисту цивільного права (частина перша статті 216 ЦК (435-15)) застосовується лише в разі наявності між сторонами укладеного договору, який є нікчемним чи який визнано недійсним. У зв`язку з цим вимога про повернення майна, переданого на виконання недійсного правочину, за правилами реституції може бути пред`явлена тільки стороні недійсного правочину. Норма частини першої статті 216 ЦК (435-15) не може застосовуватись як підстава позову про повернення майна, переданого на виконання недійсного правочину, яке було відчужене третій особі. Не підлягають задоволенню позови власників майна про визнання недійсними наступних правочинів щодо відчуження цього майна, які були вчинені після недійсного правочину. У цьому разі майно може бути витребувано від особи, яка не є стороною недійсного правочину, шляхом подання віндикаційного позову, зокрема від добросовісного набувача - з підстав, передбачених частиною першою статті 388 ЦК. Разом з тим, ст.ст. 1216, 1218 ЦК України передбачено, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно п.1 ч.1 ст.1219 ЦК України не входять до складу спадщини права та обов`язки, що нерозривно пов`язані з особою спадкодавця, зокрема особисті немайнові права. У відповідності до положень\~ст.89\~ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір, а саме доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно з ч.2 ст.77, ст.79\~ч.1 ст.81\~ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу свої вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Беручи до уваги вищезазначене, судом встановлено, що після смерті [PERSON] відкрилася спадщина на належне йому майно, а саме на Ѕ частку буд. [ADDRESS] . На момент відкриття спадщини Договір про поділ майна подружжя від 17.03.2009 року судом недійсним не визнавався. Натомість, рішенням Мукачівського міськрайонного суду від 20.05.2021 року у задоволенні позову [PERSON] , правонаступником якого була [PERSON] про визнання незаконним та скасування Договору про поділ майна подружжя було відмовлено. Таким чином, відповідно до вимог ст.ст.1216, 1218 ЦК України, позивач [PERSON] , як спадкоємець померлого [PERSON] успадкувала лише ті права та обв`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини, а саме останньому належала 1/2 частка будинку, а тому позов про витребування від [PERSON] іншої Ѕ частки спірного будинку, яка на момент смерті [PERSON] йому не належала, тобто він не був її власником, а належала відповідачу [PERSON] , є необґрунтованим та безпідставним, а тому у задоволенні позову слід відмовити.

Outcome: dismissed