Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-09 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовною заявою до Відділення виконавчої дирекції Фонду державного соціального страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання у м. Красноармійськ Донецької області, в якому просить зобовязати відповідача здійснити перерахунок та виплату належних йому сум щомісячної страхової виплати відповідно до ступеня втрати професійної працездатності у розмірі 50% та середньомісячного заробітку з щорічним перерахуванням сум щомісячних страхових виплат відповідно до зростання у попередньому календарному році середньої заробітної плати у галузях економіки за даними центрального органу виконавчої влади з питань статистики з березня 2002 року; зобовязання відповідача здійснити перерахунок та виплату належних йому сум виплати грошової компенсації вартості санаторно-курортного лікування у розмірі 75% за кожні 2 роки, починаючи з серпня 2001 року. Позивач посилається на те, що він є інвалідом III групи, його інвалідність пов'язана з трудовим каліцтвом, відповідно до акту про нещасний випадок на виробництві від 07.01.1987 року, йому встановлена втрата працездатності 50%. Всі нарахування середньої заробітної плати йому і відрахування з неї суми регресних виплат проводились житлово-комунальною конторою № 2 м. Красноармійськ у відповідності з діючим законодавством. Усі коефіцієнти, які повинні були бути застосовані, застосовувалися. з 01.04.2001 року, з дати початку діяльності Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань, справи потерпілих на виробництві, які отримували страхові виплати на той час на підприємствах, роботодавці передали до робочих органів Фонду за місцем реєстрації для продовження виплат. Отже, в серпні 2001 році його особова справа була передана до ВВД ФСНВУ у м. Красноармійськ для продовження страхових виплат, у відповідності до Закону України № 1105 «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності». Він неодноразово звертався з цього приводу до Фонду як письмово та і на особистому прийомі, проте, на даний час йому так і не проведено перерахунок щомісячних сум страхових виплат. Йому так і виплачується щомісячна грошова сума регресу у розмірі 560 грн. без будь-яких перерахувань. На його порушення прав Фонд не реагує. Крім того, з часу коли він перебуває на обліку у Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань, тобто з 2001 року, він жодного разу не отримував ані путівок, ані грошової відповідної компенсації. Позивач [PERSON] в судовому засіданні підтримав свою позовну заяву, просив її задовольнити. Пояснив, що він є інвалідом ІІІ групи, інвалідність повязана з трудовим каліцтвом відповідно до акту про нещасний випадок на виробництві від 07.01.1987 року, йому встановлена втрата працездатності 50%. З 01.04.2001 року їх особові справи передали до ВВД ФСНВУ у м. Красноармійськ. Він неодноразово звертався з цього приводу до Фонду як письмово та і на особистому прийомі, але на даний час йому так і не проведено перерахунок щомісячних сум страхових виплат, виплати проводяться як і раніше. Крім того, він з 2001 року жодного разу не отримував путівки на лікування, грошова компенсація за санаторно-курортне лікування йому не виплачувалась. Представник відповідача, Відділення виконавчої дирекції Фонду державного соціального страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання у м. Красноармійськ Донецької області, в судовому засіданні позовні вимоги не визнала, просила відмовити в повному обсязі. Пояснила, що щорічно, станом на 1 березня, починаючи з 2002 року, здійснювалися перерахунки сум щомісячних страхових виплат у звязку із зростанням в попередньому календарному році середньої заробітної плати в галузях національної економіки за даними Держкомстату України. Після отримання 17.06.2014 року довідки про розмір пенсії по інвалідності від Пенсійного фонду України в Лозівському районі Харківської області [PERSON] буди здійснені необхідні перерахунки та донарахування до щомісячної страхової виплати. Йому були виплачені доплата в розмірі 3646,26 грн. та щомісячна страхова виплата за червень 2014 року у розмірі 545,53 грн. [PERSON] було запропоновано подати заяву про передачу його особової справи за місцем проживання, але до теперішнього часу такої заяви не подано. З 01.03.2014 року щомісячна страхова виплата [PERSON] була встановлена у розмірі 588,62 грн., в звязку з чим були проведені відповідні доплати. Крім того, відповідно до виписки з акту огляду у ЛТЕК від 13.06.1987 року позивачу не встановлена потреба у санаторно-курортному лікуванні, тому ні путівки та грошова компенсація за них йому не передбачені. Перевіривши матеріали справи, суд дійшов до наступного. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Позивач по справі [PERSON] перебуває на обліку відділення ВДФ у м. Красноармійськ Донецької області з 01 квітня 2001 року, йому за висновком МСЕК від 13 травня 1987 року встановлена стійка втрата професійної працездатності 50% та ІІІ група інвалідності безстроково, був встановлений розмір пенсії по інвалідності станом на 01.03.2013 року - 92,34 грн., з 01.03.2013 року призначена перерахована щомісячна грошова сума в розмірі 545,53 грн., що підтверджується копією акту про нещасний випадок № 1, копією дублікату довідки до акту МСЕК, копією постанови відділення ВДФ у м. Красноармійську № 0538/2709/2709/9 від 29.03.2013 року. Відповідно до ч. 1 ст. 34 Закону України «Про загальнообовязкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» сума щомісячної страхової виплати встановлюється відповідно до ступеня втрати професійної працездатності та середньомісячного заробітку, що потерпілий мав до ушкодження здоров'я. Сума щомісячної страхової виплати не повинна перевищувати середньомісячного заробітку, що потерпілий мав до ушкодження здоров'я. У разі коли потерпілому одночасно із щомісячною страховою виплатою призначено пенсію по інвалідності у зв'язку з одним і тим самим нещасним випадком, їх сума не повинна перевищувати середньомісячний заробіток, який потерпілий мав до ушкодження здоров'я. Визначені раніше сума щомісячної страхової виплати та пенсія по інвалідності зменшенню не підлягають. Відповідно до ст. 29 Закону України «Про загальнообовязкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» перерахування сум щомісячних страхових виплат провадиться у разі зростання у попередньому календарному році середньої заробітної плати у галузях національної економіки за даними центрального органу виконавчої влади з питань статистики. Таке перерахування провадиться з 1 березня наступного року, при проведенні даного перерахування враховується пенсія по інвалідності згідно з п.1 ст.34 Закону України «Про загальнообовязкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності». Позивач неодноразово звертався з цього приводу до Фонду. Виконавчою дирекцію Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України, Управлінням виконавчої дирекції фонду в Донецькій області йому були направлені письмові відповіді, в яких йому з метою уникнення будь-яких ускладнень щодо здійснення та перерахунку страхових виплат в подальшому було рекомендовано написати заяву про передачу особової справи за місцем проживання у Харківської області. Посилання позивача на те, що з 2001 року йому не проведено перерахунок щомісячних сум страхових виплат спростовується наявними в справі доказами, а саме: постановами ВВД ФССНВВПЗ в м. Красноармійську Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України № 2709 від 27.12.2001 року, № 2-2709 від 20.09.2002 року, № 03-2709 від 15.05.2003 року, № 2009 від 26.03.2004 року, № 1887 від. 31.03.2005 року, № 1780 від 01.03.2006 року, № 1708 від 30.03.2007 року, № 0538/2709/2709/1 від 07.04.2008 року, № 0538/2709/2709/2 від 31.03.2009 року, № 0538/2709/2709/3 від 14.04.2010 року, № 0538/2709/2709/4 від 17.05.2011 року, № 0538/2709/2709/6 від 27.03.2012 року, № 0538/2709/2709/7 від 24.04.2012 року, № 0538/2709/2709/8 від 28.09.2012 року, де зазначене про призначені перераховані щомісячні грошові суми (а.с.90-103). Крім того, [PERSON] постановою відділення ВДФ у м. Красноармійську № 0538/2709/2709/11 від 30.01.2015 року з 01.03.2014 року призначена перерахована щомісячна грошова сума в розмірі 588,62 грн., в звязку з чим проведені відповідні перерахунки та виплати, що підтверджується довідкою № 210 від 25.04.2016 року. Що стосується вимоги в частині перерахунку та виплати грошової компенсації вартості санаторно-курортного лікування у розмірі 75% за кожні 2 роки, починаючи з 2001 року, суд вважає дана вимога задоволенню не підлягає з наступних підстав. Згідно ст. 30 Закону України «Про загальнообовязкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності», який був чинним до 01.01.2015 року, ступінь втрати працездатності потерпілим установлюється МСЕК за участю Фонду соціального страхування від нещасних випадків і визначається у відсотках професійної працездатності, яку мав потерпілий до ушкодження здоровя. МСЕК установлює обмеження рівня життєдіяльності потерпілого, визначає професію, з якою повязане ушкодження здоровя, причину, час настання та групу інвалідності у звязку з ушкодженням здоровя, а також визначає необхідні види медичної та соціальної допомоги. Із копії дубліката виписки з акту огляду МСЕК від 13.05.1987 року вбачається, що [PERSON] не встановлена потреба у санаторно-курортному лікуванні, зазначено, що він потребує лише диспансерного нагляду. З огляду на вищевикладене, суд вважає позовні вимоги [PERSON] необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню. Позивач є інвалідом ІІІ групи, відповідно до Закону України "Про судовий збір" звільнений від сплати судового збору, тому суд вважає, що судові витрати необхідним компенсувати за рахунок держави.

Outcome: dismissed