Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-30 00:00:00

03 жовтня 2017 року [PERSON] звернулась до суду з позовом до Виконавчого комітету Павлоградської міської ради Дніпропетровської області в якому просить визнати право користування житловим приміщенням, а саме квартирою [ADDRESS] за [PERSON], [INFO]. Позовна заява мотивована тим, що рішенням виконкому міської Ради депутатів трудящих міста Павлограда від 18.03.1977 року за № 222 матері позивача [PERSON] було видано ордер [NUMBER] на право зайняття двохкімнатної квартири [ADDRESS]. 28.03.1984 року, мати позивача вийшла заміж та змінила прізвище на - [PERSON]. [INFO] мати позивача померла. Після смерті позивач звернулась до житлового відділу виконавчого комітету Павлоградської міської ради з заявою про переоформлення особистого рахунку у зв'язку зі смертю основного квартиронаймача, але останній було відмовлено, в зв'язку з тим, що [PERSON] не зареєстрована за вищевказаною адресою. З моменту отримання вищевказаної квартири позивач без реєстрації проживала разом зі своєю матір'ю, на даний час сплачує комунальні послуги та продовжує користуватися квартирою, як член сім'ї наймача. Позивач разом зі своєю матір'ю мали спільний бюджет, ремонтували квартиру, вели спільне господарство, крім того [PERSON] була зареєстрована як фізична особа підприємець за вищевказаною адресою. Ухвалою від 06.10.2017 року Павлоградським міськрайонним судом Дніпропетровської області відкрито провадження у справі за позовом [PERSON] до Виконавчого комітету Павлоградської міської ради Дніпропетровської області про визнання права користування житловим приміщенням та призначено справу до розгляду. 12.12.2017 представником відповідача подано письмове заперечення на позовну заяву, відповідно до якого відповідач не погоджується з позовними вимогами та просить відмовити в задоволенні позову, мотивуючи наступним. Згідно з п. 2 ст. 327 ЦК України, управління майном, що є у комунальній власності, здійснюють безпосередньо територіальна громада та утворені нею органи місцевого самоврядування. Виконавчий комітет Павлоградської міської ради, відповідно до положень ст. 29, 30 ЗУ «Про місцеве самоврядування в Україні», здійснює правомочності щодо володіння, користування та розпорядження об'єктами права комунальної власності. Основним квартиронаймачем житлового приміщення по [ADDRESS], згідно рішення виконавчого комітету міської Ради трудящих міста Павлограда № 1021 від 19.03.1977 року є [PERSON], яка померла [INFO]. [PERSON] по день смерті була зареєстрована одна, та не надавала своєї згоди про вселення позивача. [PERSON] зверталася до відповідача з питання переоформлення особистого рахунку у зв'язку зі смертю основного квартиронаймача та останній було відмовлено в зв'язку з тим, що [PERSON] не зареєстрована за вищевказаною адресою, будь-яких фактів проживання у даному житловому приміщенні не має. Відповідно до ст. 65 ЖК України, наймач вправі в установленому порядку за письмовою згодою всіх членів сім'ї, які проживають разом з ним, вселити в займане ним жиле приміщення свою дружину, дітей, батьків, а також інших осіб. На вселення до батьків їх неповнолітніх дітей зазначеної згоди не потрібно. Доказів законного вселення у спірну квартиру позивач не надала, напроти [PERSON] зареєстрована та проживає за адресою: [ADDRESS]. Відповідно до довідок по сплаті квартирної плати та комунальних послуг по вищевказаній квартирі ростуть борги. Квитанції про сплату комунальних послуг оплачені вже задовго після смерті квартиронаймача. На підставі відомостей про відсутність у спірній квартирі прописаних осіб, виконавчим комітетом Павлоградської міської ради було надано ордер на вселення в спірну квартиру [PERSON], та останній не може вселитися, оскільки позивач перешкоджає цьому. Виданий ордер ніхто не скасовував, він є дійсним до теперішнього часу. Позивачем не надано доказів правомірності зайняття спірного жилого приміщення, доказів факту спільного проживання як член сім'ї наймача, на підставі вищевикладеного просять в задоволенні позову відмовити. Ухвалою від 23.04.2018 року Павлоградським міськрайонним судом Дніпропетровської області в справі за вищевказаним позовом залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача - [PERSON]. Представник позивача у судовому засіданні підтримав заявлені позовні вимоги, просив їх задовольнити в повному обсязі, дав пояснення відповідно до обставин, викладених в позові, зазначивши, що підстави для вселення є, а в акті від 25.09.2017 зроблена технічна помилка в по батькові позивача. Позивач [PERSON] пояснила, що вона разом з маітр'ю зайняла спірну квартиру в 1977 року, і проживає в ній по сьогодні. В цій квартирі в неї народилась дитина. Після повноліття, вона вийшла заміж, і не проживала в кварті деякий час, приблизно два роки, потім повернулась до матері з донькою. В 1995 році вона виписалась з цієї квартири. З 2004 року вона зареєстрована в буд [ADDRESS], але з 2004 року проживала з матір'ю по [ADDRESS], до цього вона була зареєстрована в буд. [ADDRESS]. Також, вона пояснила, що 29.08.2017 та [INFO] в неї помер брат, а потім на наступний день померла мати. Вона їх обох доглядала, мати знаходилась в паралізованому стані останні 3,5 роки. [PERSON] допомагала сплачувати матері комунальні послуги. Представники відповідача у судовому засіданні позовні вимоги не визнали в повному обсязі, дали пояснення відповідно до обставин викладених в письмовому запереченні на позов, в задоволенні позовних вимоги просили відмовити в повному обсязі. Зазначили, що на даний час ордер на квартиру був вданий [PERSON] Квартира перебувала в комунальній власності. Факту проживання [PERSON] в цій квартирі комунальними службами, встановлено не було. Письмових доказів проживання в цій квартирі [PERSON] не має. Представник третьої особи в судовому засіданні заявлені позовні вимоги не визнав в повному обсязі, просив суд відмовити в задоволенні позовних вимог зазначивши, що [PERSON] померла, її донька [PERSON] з нею не проживала, тривалий час зареєстрована, проживала та проживає за іншою адресою. Звернув увагу, щодо пояснень свідків, що будинки по [ADDRESS] та [ADDRESS] мають спільний двір. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що вона мешкає за адресою [ADDRESS] з 1965 року. [PERSON] проживає в тому ж домі вона її знає, останні 3 роки вона проживала з матір'ю і доглядала за нею. Вони проживали однієї сім'єю на думку свідка, так як позивач дбала про матір, готувала їсти. [PERSON] разом з братом робили ремонт в квартирі. Позивач якійсь період не жила коли вийшла заміж, а потім повернулася і проживала. Вважає, що жили однією сім'єю, так як вона бачила позивача вранці та ввечері. Свідок [PERSON] в судовому засіданні повідомила, що на її думку [PERSON] проживала разом з матір'ю та братом, допомагала їй. Останні 8 років піклувались один про одного, жили однією сім'єю. Їй не відомо про адресу реєстрації позивача, де вона проживала коли вийшла заміж, коли позивач повернулась жити до матері не пам'ятає, вона бачила як позивачі з ранку виходила з квартири. З органів влади до неї ніхто не звертався. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що вона з 1993 року проживає в цьому будинку, її квартира знаходиться під спірною квартирою. [PERSON] вона знає. [PERSON] проживала в квартирі матері з періодичністю. Були борги за комунальні послуги та постійно її затоплювали. Коли вона зверталась до спірної квартири з приводу затоплення, двері їй постійно відчиняв брат позивача. В квартирі були сварки між родичами, квартира була в занедбаному стані. Чи було у позивача та її матері спільне господарство вона не знає. Останній час за матір'ю доглядав брат, вона не може сказати, що позивач постійно проживала в спірній квартирі, була періодично останні 3 роки. ЇЇ затоплювали в 2010,2011,2013,2017 роках. Коли останній раз вона шукала позивача, то знайшла її за адресою [ADDRESS]. В квартирі, коли зверталась, позивача вона не бачила, а бачила її в під'їзді, вона не може сказати, що позивач з матір'ю жила однією сім'єю постійно, про матір піклувався брат позивача. Свідок [PERSON] повідомила, що вона проживає в домі по [ADDRESS], це будинок напроти будинку по [ADDRESS], в них спільний двір. Цю сім'ю вона знає давно. [PERSON] гуляла разом зі своєю матір'ю. Коли її матір паралізувало, то [PERSON] доглядала за нею. Де прописана [PERSON] вона не знає, але вона постійно знаходилась разом з матір'ю, також з ними проживав син [PERSON], про сина з його донькою вона не знає чи жили чи приходили. [PERSON] свідок бачила кожен день. Свідок [PERSON] повідомив, що він з 2009 року є дільничним працівником поліції по [ADDRESS] і знає цю сім'ю. Конфлікт почався після смерті матері [PERSON] До 2017 року він на [ADDRESS] не приходив, в 2017 було залиття квартири, він приходив, за спірною адресою проживала жінка, яка потім померла, та її син, робити ремонт жінка відмовилась, позивача в квартирі не було, про доньку жінка нічого не говорила. Позивач мешкала за іншою адресою, де неодноразово на неї скаржились. Його викликали за адресою [ADDRESS] в 2017,2018 роках, де проживали [PERSON] та позивач - [PERSON]. Складав довідку зі слів сусідів, що позивач разом зі співмешканцем [PERSON] останні 5-7 років проживають за адресою [ADDRESS]. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що вона мешкає в цьому домі [ADDRESS] з 2003 року, є домогосподаркою. В квартирі мешкала [PERSON] та її син [PERSON], прізвищ вона не знає. Також з ними проживала маленька дитина. Мешканці цієї квартири зловживали спиртними напоями. [PERSON] не мешкала разом зі своєю матір'ю, вона приходила до неї в гості. За матір'ю доглядав її син [PERSON]. Коли [PERSON] та [PERSON] померли, вони пролежали в квартирі три дні, поки про це не дізналися сусіди, дитини в квартирі вже не було, її забрала матір. Донька померлої [PERSON] - [PERSON] приходила до матері, вона проживає по [ADDRESS] зі своїм співмешканцем. Перед смертю позивач приходила, але коли мати померла, позивач навіть не знала про це, мати позивача була паралізована. Вона знає, що позивач верталась до матері з дитиною, але муж забрав дитину. Постійно з матір'ю позивач не жила. Свідок [PERSON] повідомила, що в цьому будинку по [ADDRESS] вона мешкає з 1993 року. Мешканців квартири № 35 вона знає, в квартирі проживала [PERSON], іі син [PERSON], на онука [PERSON], в серпні місяці 2017 року померла сусідка [PERSON] разом зі своїм сином [PERSON], вони пролежали в кварті два дні, так як ніхто не знав, що вони померли. [PERSON] в цій квартирі не проживала, вона приходила відводила дитину в інтернат. Після розлучення позивач проживала з матір'ю приблизно місяць в 1990-х роках. Вона постійно проживала з різними співмешканцями, зараз живе по [ADDRESS]. Зараз в цій квартирі немає світла, ніхто проживає. Жанна інколи приходить з компаніями, випивати. Також вона пояснила, що [PERSON] це її зять, працює в поліції, проживає в її квартирі по [ADDRESS]. Вислухавши учасників справи, свідків, дослідивши письмові матеріали справи, та докази в їх сукупності, на підставі повного, об'єктивного та всебічного дослідження, суд встановив наступні обставини та відповідні ним правовідносини. Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що згідно копії свідоцтва про народження, серії [NUMBER], [PERSON], народилась [INFO], в графі мати вказано - [PERSON]. Відповідно до ордера [NUMBER] від 27.04.1977 року, виданого виконавчим комітетом міського Ради депутатів трудящих, [PERSON], сім'я якої складається з трьох чоловік: син [PERSON], донька [PERSON], надано право на зайняття двохкімнатної квартири, загальною площею 27,9 кв.м., [ADDRESS], на підставі рішення виконкому міського депутатів трудящих міста Павлограда від 18.03.1977 року. [PERSON] уклала шлюб 28.03.1984 року з [PERSON] та змінила прізвище на - [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про укладення шлюбу, серії [NUMBER]. [PERSON], [INFO], була зареєстрована за адресою: [ADDRESS], відповідно до копії паспорта, серії [NUMBER] та померла [INFO] відповідно до копії свідоцтва про смерть, серії [NUMBER], актовий запис №1104. [PERSON], 1946 року народження померла та знята з реєстрації 29.09.2017 року по день смерті була зареєстрована одна, що підтверджується довідкою № 199 від 29.09.2017 року КП «МІРАЦ». [PERSON] 25.09.1992 уклала шлюб з [PERSON], 25.09.1992 року, та змінила прізвище на [PERSON], відповідно до копії свідоцтва про укладення шлюбу, серії [NUMBER]. Відповідно до копії паспорта громадянина України, серії [NUMBER], позивач - [PERSON], [INFO], з 21.06.2004 зареєстрована за адресою: [ADDRESS]. Реєстрація позивача підтверджується також довідками, а саме карткою реєстрації особи, згідно якої попереднє місце проживання позивача значиться: [ADDRESS], та адресною карткою. Відповідно до копії витягу з Рішення Павлоградської міської ради виконавчого комітету від 12.10.2017 року за № 673, відмовлено [PERSON] в зміні договору найму житлового приміщення на [ADDRESS], в зв'язку з тим, що на момент смерті своєї матері в квартирі не проживала та не була зареєстрована. Квартиру [ADDRESS], двохкімнатну, житловою площею 27,9 кв.м., закріплено, як службову за Павлоградським відділом поліції ГУНПУ в Дніпропетровській області і надано [PERSON], склад сім'ї два чоловіка, що підтверджується витягом з рішення Павлоградської міської ради виконавчого комітету від 25.10.2017 року за № 709. Відповідно до ст. 107 ЖК України наймач жилого приміщення вправі за згодою членів сім'ї в будь-який час розірвати договір найму. У разі вибуття наймача та членів його сім'ї на постійне проживання до іншого населеного пункту або в інше жиле приміщення в тому ж населеному пункті договір найму жилого приміщення вважається розірваним з дня вибуття. Якщо з жилого приміщення вибуває не вся сім'я, то договір найму жилого приміщення не розривається, а член сім'ї, який вибув, втрачає право користування цим жилим приміщенням з дня вибуття. Таким чином, судом встановлено, що позивач відповідно ордеру вселилася в спірне жиле приміщення як донька наймача, та проживала та була зареєстрована за адресою: [ADDRESS] до 1995 року, в цей період в 1992 році вийшла заміж, деякий час не проживала за адресою реєстрації, потім повернулась з донькою [PERSON], 1992 року народження, та 09.11.1995 року разом з донькою знялася з місця реєстрації за адресою : [ADDRESS], що підтверджується поквартальною карткою за адресою: : [ADDRESS], виданою КП «Мірац» ПМР № 2 (а.с. 30), поясненнями позивача в судовому засіданні, та показами свідків. Тобто, судом встановлено, що позивач відповідно до ст. 107 ЖК України 09.11.1995 вибула на постійне проживання в інше жиле приміщення, тобто договір найму спірного жилого приміщення вважається розірваним з дня вибуття 09.11.1995, а член сім'ї, який вибув, а саме позивач, втратила право користування цим жилим приміщенням з дня вибуття. Далі позивач проживала за різними адресами, відповідно до матеріалів справи, судом встановлено, що відповідно до паспорту позивач з 21.06.2004 зареєстрована за адресою: [ADDRESS], що підтверджується також довідками, а саме карткою реєстрації особи, згідно якої попереднє місце проживання позивача значиться: [ADDRESS], та адресною карткою. За змістом ст. 65 ЖК України наймач вправі в установленому порядку за письмовою згодою всіх членів сім'ї, які проживають разом з ним, вселити в займане ним жиле приміщення свою дружину, дітей, батьків, а також інших осіб. Нормами статті 64 ЖК України передбачено, що члени сім'ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов'язки, що випливають з договору найму житлового приміщення. До членів сім'ї наймача належить дружина наймача, їх діти і батьки. Особи, що вселились в жиле приміщення як члени сім'ї наймача, набувають рівного з іншими членами сім'ї права користування жилим приміщенням, якщо при вселенні між цими особами, наймачем та членами сім'ї не було іншої угоди про порядок користування жилим приміщенням (ст. 65 ЖК України). Судом встановлено, що [PERSON], яка померла [INFO], за життя не набула права власності на спірну квартиру, із заявами про вселення членів сім'ї або будь-яких інших осіб у квартиру до житлово-експлуатаційних організацій не зверталась, доказів іншого позивачем не надано. Як за життя так і після смерті матері [PERSON], яка померла [INFO], позивач була прописана за адресою [ADDRESS], та проживала також за іншими різними адресами: [ADDRESS], [ADDRESS]. Відповідно до акту, затвердженого директором ЧП «К-П-1» Кравченко О.Ф. при опитуванні жителів, проживаючих за адресою: [ADDRESS], встановлено, що дійсно [PERSON], 1974 року народження, проживала за адресою без реєстрації з червня 2004 року разом зі своєю матір'ю - [PERSON], 1946 року народження по день її смерті [INFO], тобто зазначений акт не містить інформації щодо проживання позивача [PERSON], 1974 року народження, разом з матір'ю без реєстрації з 2004 року по [INFO]. Представник позивача в судовому засіданні посилався на технічну описку в акті, але доказів зазначеного не надав, та не надав інших письмових доказів щодо проживання позивача [PERSON], 1974 року народження, разом з матір'ю без реєстрації з 2004 року по [INFO]. Позивач в судовому засіданні 12.12.2017 на питання суду щодо адреси свого проживання зазначила адресу по [ADDRESS], а вже після уточнення головуючим та корегування її відповіді представником, виправилась і зазначила, що це адреса реєстрації, в наступні судові засіданні позивач жодного разу не з'явилась. В підтвердження свого проживання та утримання квартири по [ADDRESS], позивачем надано квитанцією від 25.09.2017 року про сплату [PERSON] 1593,92 грн. на рахунок ПП «К-П-1» комунальних послуг, а саме боргу, але зазначена сплата була здійснена вже після смерті [PERSON] Інших доказів сплати позивачем комунальних послуг за адресою по [ADDRESS] за період з 1995 року, з 2004 року по день смерті матері, позивачем суду не надано. Довідка з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців не містить інформації про місце реєстрації, проживання [PERSON], так як адреса [ADDRESS], в ній зазначена як параметр пошуку. Проживання позивача в 2017 році та на час смерті [PERSON] за іншою адресою, а саме [ADDRESS], підтверджується довідкою про результати розгляду повідомлення відносно гр. [PERSON] від 29.05.2018 , в ході проведення перевірки було встановлено, що гр. [PERSON] на протязі останніх п'яти - семи років проживає спільно зі своїм співмешканцем на ім'я [PERSON] за адресою: [ADDRESS], які зловживають спиртними напоями та ведуть аморальний спосіб життя і на зауваження сусідів не реагують. Під час збору матеріалів сусіди підтвердили своїми поясненнями. З гр. [PERSON] проведена профілактична бесіда та винесено офіційне попередження про неприпустимість антигромадської поведінки в подальшому, та роз'яснена відповідальність за зловживання спиртними, протоколами допиту в якості свідків [PERSON] від 30.02.2017, та [PERSON] від [INFO], та показами в судовому засіданні свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] Пленум Верховного Суду України в п. 9 постанови № 2 від 12 квітня 1985 року (з відповідними змінами) «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» роз'яснив, які обставини мають бути з'ясовані судом, вирішуючи спори про право користування жилим приміщенням осіб, які вселилися до наймача, зокрема, чи дотриманий встановлений порядок при їх вселенні, чи була письмова згода на це всіх членів сім'ї наймача, чи приписані вони в даному жилому приміщенні, чи було це приміщення постійним місцем їх проживання, чи вели вони з наймачем спільне господарство, тривалість часу їх проживання, чи не обумовлювався угодою між цими особами, наймачем і членами сім'ї, що проживають з ним, певний порядок користування жилим приміщенням. При цьому, як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в п.15 постанови від 1 листопада 1996 р. N 9 ( v0009700-96 ) "Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя", наявність чи відсутність прописки сама по собі не може бути підставою для визнання права користування жилим приміщенням за особою, яка там проживала чи вселилась туди як член сім'ї наймача (власника) приміщення, або ж для відмови їй у цьому. Однак відсутність письмової згоди членів сім'ї наймача на вселення сама по собі не свідчить про те, що особи, які вселилися, не набули права користування жилим приміщенням, якщо за обставинами справи безспірно встановлено, що вони висловлювали таку згоду. Таким чином, судом встановлено, що матеріали справи не містять доказів вселення позивача до квартири за адресою: [ADDRESS], як члена сім'ї наймача, а саме доньки [PERSON] в 2004 році, або в іншій період до смерті наймача, а саме відсутні докази дотримання встановленого порядку при вселенні, не має доказів письмової згоди на це всіх членів сім'ї наймача (в даному випадку сина [PERSON] - [PERSON]), того, що це приміщення було постійним місцем проживання позивача, чи вела позивача з наймачем спільне господарство, тривалість часу їх проживання, чи не обумовлювався угодою між цими особами, наймачем і членами сім'ї, що проживають з ним, певний порядок користування жилим приміщенням, також відсутні докази письмової, або будь-якої іншої згоди наймача на вселення позивача в спірне приміщення, доказів висловлювання такої згоди наймачем за життя, позивачем суду не надано. Відповідно до ст. 98 ЖК України наймач жилого приміщення та члени його сім'ї, які проживають разом з ним, можуть за взаємною згодою дозволити тимчасове проживання в жилому приміщенні, що є в їх користуванні, інших осіб без стягнення плати за користування приміщенням (тимчасових жильців), в тому числі опікуна чи піклувальника, який не є членом сім'ї наймача. Статтею 99 ЖК України встановлено, що тимчасові жильці самостійного права на займане жиле приміщення не набувають незалежно від тривалості проживання. У разі припинення дії договору найму жилого приміщення одночасно припиняється і дія договору піднайму. Піднаймач і члени його сім'ї, а також тимчасові жильці зобов'язані негайно звільнити займане жиле приміщення. Таким чином, суд приходить до висновку, що позивач не набула права користування спірним жилим приміщенням, оскільки порядок вселення дотриманий не був, не доведений факт згоди наймача на вселення позивача у квартиру, факт фактичного вселення, письмового звернення до наймодавця чи власника житла з питання вселення позивача не було, витрат з оплати комунальних послуг за спірною адресою позивач до смерті наймача не ніс, зберігає реєстрацію за іншим місцем проживання, а надані докази вказують на те, що зв'язок з жилим приміщенням за своїм місцем реєстрації позивач не втратила, та з урахування пояснень свідків в судовому засіданні та норм ст. 98,99 ЖК України позивач проживала у спірній квартирі деякий час як тимчасовий жилець зі згоди наймача, а після її смерті у зв'язку з припиненням договору найму жилого приміщення вона не набуває права користування житлом. Аналогічне застосування норм права викладено у постановах Верховного Суду України від 13.10.2010 у справі № 6-17282св09 та від 10.09.2008 № 6-13697св07. Відповідно до положень ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов'язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Згідно з вимогами ст.ст. 76-81 ЦПК України засобами доказування в цивільній справі є письмові, речові і електронні докази, висновки експертів, показання свідків. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Також необхідно зазначити, що відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Позивач заявляє позовні вимоги саме про визнання за нею права користування спірним житлом, питання про визнання члена сім'ї наймачем житлового приміщення відповідно до ст. 106 ЖК України не ставить. На основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які посилалися сторони, як на підставу своїх вимог, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв'язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Outcome: dismissed