Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-29 00:00:00

07.11.2019 позивач звернувся до суду із позовом у якому просить позбавити батьківських прав [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] по відношенню до малолітнього сина - [PERSON] , [INFO] та стягнути з відповідачів аліменти на утримання [PERSON] , [INFO] , у розмірі не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та передати малолітнього [PERSON] органу опіки та піклування для подальшого його влаштування. Представник позивача позов підтримала та пояснила, що на сьогодні ситуація змінилась і дитина проживає з батьком, оскільки бабуся після складної операції перебуває на реабілітації, в зв`язку з чим тимчасово переїхала проживати до своєї доньки. За інформацією з дитячого садка, з моменту коли дитина стала проживати з батьком хлопчик став аресивним та неслухняним. Крім того, хоча дитина і проживає з батьком, але він не надав доказів, що він її матеріально утримує. До житла де проживає дитина приходила комісія з обстеження житлово-будівельних умов, яка встановила, що в квартирі було чисто, запаси продуктів харчування вони не перевіряли, в цей час дитина перебувала в дитячому садку. Часто батько залишає дитину у знайомих на п`ятому поверсі. Останній раз коли бабуся приїздила до квартири, де проживає дитина батько вчинив з нею сварку в присутності дитини. Відповідач [PERSON] проти позову заперечував та пояснив, що з моменту народження сина він завжди про нього піклувався. На даний час працює неофіційно і за ці кошти утримує дитину. Він водить та забирає дитину з дитячого садка, хлопчик всім забезпечений. Що ж до того, що він іноді залишає сина із знайомими на п`ятому поверсі, то він поснив, що йому просто не має з ким його залишити в разі потреби. Відповідач [PERSON] проти позову також заперечувала та пояснила, що вона почала часто спілкуватись з сином з жовтня місяця, коли бабуся залишила квартиру. Вона стала приходити до квартири де проживає дитина та допомагати по господарству, інколи вона залишалася ночувати, проте постійно там не проживає, а живе в орендованій квартирі. Зазначила, що вони хочуть проживати однією сім`єю з дитиною та чоловіком, проте цьому завжди перешкоджала бабуся хлопчика - її свекруха. Вони мають намір винайняти квартиру та проживати там втрьох, але зараз на це вони не мають коштів. Місяць тому вона влаштувалась неофіційно на роботу, тому працює, заробдяє кошти для дитини, просила надати останній шанс для збереження свого сина та не передавати його в інтернат. Дослідивши матеріали справи, суд доходить наступного висновку. Судом встановлено, що у [ADDRESS] мешкає малолітній [PERSON] , [INFO] . Батьками малолітнього [PERSON] є [PERSON] та [PERSON] (актовий запис про народження відділу державної реєстрації актів цивільного стану Чернігівського міського управління юстиції від 09.01.2014 року № 43). Відповідно до ч. 2, ч. 5 ст. 150 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, моральний та духовний розвиток. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї. Мати дитини - [PERSON] , з дитиною не проживає, проте з жовтня 2019 року постійно спілкується, допомагає по господарству чоловіку де поживає її син. Батько дитини - [PERSON] , проживає з дитиною, водить та забирає дитину з дитячого закладу. 15.08.2019 року вироком Деснянського районного суду [PERSON] засуджений за ч. 2 ст. 186 КК України до чотирьох років позбавлення волі. Ухвалою Чернігівського апеляційного суду від 17.01.2020 вирок Деснянського районного суду м. Чернігова від 15.08.2019 відносно [PERSON] змінено в частині призначеного покарання. Відповідно до статті 75 КК України, звільнено [PERSON] від відбування призначеного судом покарання з випробуванням, з іспитовим строком 3 роки. Від першого шлюбу [PERSON] має ще одного сина, який проживає з матір`ю в місті Чернігові. Від першого шлюбу [PERSON] також має дитину, яка проживає з родичами. Бабуся по лінії батька - [PERSON] піклувалася про дитину, купувала одяг та продукти харчування, проте з жовтня 2019 року за станом здоров`я проживає окремо та не займається внуком. Питання щодо виконання батьківських обов`язків [PERSON] та [PERSON] по вихованню сина [PERSON] , тричі розглядалось на засіданнях комісії з питань захисту прав дитини 11.04.2019 року (батько попереджений, мати не з`явилась), 13.06.2019 року (батьки не з`явились), 11.07.2019 року (батьки попереджені про можливість позбавлення батьківських прав). Відповідно інформації Чернігівського відділу поліції Головного управління національної поліції в Чернігівській області від 05.07.2019 року, на [PERSON] був складений протокол за ч. 1 ст. 184 КУпАП за невиконання своїх батьківських обов`язків по вихованню сина [PERSON] . Відповідно інформації Чернігівського відділу поліції Головного управління національної поліції в Чернігівській області від 16.05.2019 року, на [PERSON] був складений протокол за ч. 1 ст. 184 КУпАП за невиконання своїх батьківських обов`язків по вихованню сина [PERSON] . Відповідно інформації Чернігівського дошкільного навчального закладу № 74 від 30.09.2019 року № 24, вихованням та розвитком дитини, в основному займається бабуся, до садочка його приводить і забирає вчасно, (тато інколи забирає ввечері додому). Батьки дитини не відвідують батьківські збори та не приймають участі у вихованні. Хлопець, завдяки бабусі, завжди доглянутий, чистий, гарно вдягнений. Відповідно повідомлення КНП "Дитяча поліклініка № 2" від 18.03.2019 року № 324, батьки про розвиток та здоров`я сина не піклуються, рекомендації лікарів не виконують, декларації з педіатром не заключили. Опікується дитиною бабуся. Згідно висновку про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] по відношенню до малолітнього сина - [PERSON] , [INFO] , виконком районної у місті ради як орган опіки та піклування вважає за доцільне позбавлення батьківських прав [PERSON] та [PERSON] по відношенню до малолітнього сина - [PERSON] , [INFO] (а.с.5-6). Сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою (ч. 3 ст. 51 Конституції України). Згідно ч. 7, ч. 8 ст. 7 СК України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Відповідно до принципу ст. 3 Конвенції про права дитини, ратифікованою постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ (789-12) від 27.02.1991 року та яка набула чинності 27 вересня 1991 року, у всіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка набрала чинності для України 27 вересня 1991 року, передбачено, що в усіх діях щодо дітей незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. Статтею 11 Закону «Про охорону дитинства» встановлено, що сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Згідно ст. 9 Конвенції про права дитини, прийнятої 44-ю сесією Генеральної Асамблеї ООН 20 листопада 1989 року, яка ратифікована 27 лютого 1991 року і набула чинності для України 27 вересня 1991 року (далі - Конвенція), держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Преамбулою Конвенції визначено, що держави-учасниці беруть до уваги принципи, закладені в Декларації прав дитини, яка прийнята Генеральною Асамблеєю 20 листопада 1959 року. У відповідності до 6 принципу цієї Декларації дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної і матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли мають місце виключні обставини, бути розлученою зі своєю матір`ю. Відповідно до ч. ч. 2, 3 ст. 150 СК України, батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Згідно ч. 2 ст. 155 СК України батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Отже, ч. 2 ст. 155 СК забезпечує, в першу чергу, інтереси дитини. Згідно з норми ст. 164 СК України, ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкується з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. При цьому ухилення від виконання дитини є лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїх обов`язків. Відповідно до вимог ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до п. 18 Постанови Пленуму Верховного суду України № 3 від 30.03.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення батьківських прав», позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків. Враховуючи те, що відповідачі усвідомлюють протиправність своєї негативної поведінки, намагаються виправитися, ставляться до дитини з любов`ю, мати частіше зустрічається з дитиною, працюють, батько постійно проживає з дитиною та займається його вихованням та утриманням, а представником позивача не було надано беззаперечних доказів щодо ухилення відповідачами обов`язків по вихованню та утриманню дитини саме з жовтня 2019 року, тому суд вважає за необхідне відмовити в задоволенні позову про позбавлення батьківських прав, попередивши відповідачів про необхідність змінити ставлення до виховання дитини і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків.

Outcome: dismissed