Jurisdiction: civil
Date: 2019-08-06 00:00:00

16 травня 2018 року адвокат Грицак О.С., яка діє в інтересах [PERSON] , [PERSON] , звернулася до суду із зазначеним позовом, а пізніше із заявою про збільшення розміру позовних вимог, в яких просила суд: визнати приватизацію недійсною скасувавши державну реєстрацію права власності за [PERSON] та [PERSON] , яка померла [INFO] на квартиру, яка розташована за адресою: [ADDRESS] , проведену на підставі свідоцтва про право власності на житло від 11.05.1993 року, виданого на підставі розпорядження № 24-к від 11.05.1993 року Фондом комунального майна Новокаховської міської ради народних депутатів Херсонської області, скасувавши запис в реєстровій книзі в Реєстрі прав власності про державну реєстрацію речових прав на вказане нерухоме майно, реєстровий № 443; визнати недійсним свідоцтво про право власності на житло видане Фондом комунального майна Новокаховської міської ради народних депутатів на підставі розпорядження № 24-к від 11 травні 1993 року на квартиру, розташовану за адресою: [ADDRESS] , яка на праві спільної власності належить [PERSON] та [PERSON] , яка померла [INFO] ; визнати недійсним та скасувати розпорядження № 24-к від 11 травня 1993 року, видане Фондом комунального майна Новокаховської міської ради народних депутатів Херсонської області на підставі якого було видано свідоцтво про право власності на житло, а саме на квартиру, розташовану за адресою: [ADDRESS] . В обґрунтування своїх вимог позивач зазначив, що відповідно до копії свідоцтва про право власності на житло, виданого 11 травня 1993 року Фондом комунального майна Новокаховської міської ради народних депутатів на підставі розпорядження № 24-к від 11 травня 1993 року квартира, яка розташована за адресою: [ADDRESS] , на праві спільної сумісної власності належить [PERSON] та [PERSON] , яка померла [INFO] . Відповідно на підставі свідоцтва про право власності був внесений запис до реєстрової книги в Реєстрі прав власності про державну реєстрацію речових прав на вказане нерухоме майно, реєстровий № 443. Розпорядженням № 24-к про приватизацію житла, яке видане Фондом комунального майна Новокаховської міської ради народних депутатів Херсонської області від 11 травня 1993 року, померла [PERSON] отримала дозвіл на приватизацію квартири, що розташована за адресою: [ADDRESS] , на підставі заяви від 11 травня 1993 року та довідки про склад сім`ї, відповідно до якої за спірною адресою були зареєстровані: [PERSON] та [PERSON] . Проте, на момент приватизації квартири, яка розташована за адресою: [ADDRESS] , в ній також були зареєстровані та проживали син відповідача - [PERSON] , [INFO] , та дружина відповідача - [PERSON] , які були зареєстровані в зазначеній квартирі з 03.03.1993 року, дозволу яких не було отримано на проведення приватизації житла, відповідно останні не приймали участі в приватизації та позбавлені права власності на спірну квартиру, тому оскільки свідоцтво про право власності на житло, видане Фондом комунального майна Новокаховської міської ради народних депутатів на підставі розпорядження № 24-к від 11 травня 1993 року, яке і слугувало підставою для видачі свідоцтва про право власності на житло вважає незаконними та такими, що підлягають скасуванню. 29 травня 2018 року ухвалою суду вказаний позов прийнято до розгляду, відкрито провадження в порядку загального позовного провадження. 08 червня 2018 року судом залучено до участі в справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог - [PERSON] , яка є спадкоємцем за заповітом після смерті [PERSON] 20 листопада 2018 року підготовче провадження закрито та справу призначено до судового розгляду. 14 грудня 2018 року представником третьої особи [PERSON] - Горяшко Л.В. подано до суду клопотання про застосування строку позовної давності вважаючи що початком перебігу строку позовної давності є 03.03.1993 року, тобто дата реєстрації позивачів в спірній квартирі, тому вважає, що позивачами пропущено строк позовної давності визначений ст. 257 ЦК України. В судовому засіданні позивач [PERSON] позов підтримала з вищенаведених підстав та повідомила, що про те що мати її чоловіка [PERSON] приватизувала спірну квартиру їй стало відомо після смерті останньої, коли розбирали її документи. В спірній квартирі вона та син зареєструвалися з 03.03.1993 року, а фактично проживали за півроку до приватизації. [PERSON] спочатку не хотіла їх реєструвати в спірній квартирі, але сину на той час було 7 років та йому для зарахування до школи потрібна була реєстрація, після чого проживали в квартирі постійно, тому вважає, що її право та право її сина, який на той час був неповнолітній на участь у приватизації спірної квартири, порушено відповідачами. В судовому засіданні представник відповідача: відділу приватизації житла при виконавчому комітеті Новокаховської міської ради Херсонської області - Шенделес Г.В., позов не визнала посилаючись на те, що приватизація квартири [ADDRESS] оформлено згідно з наданими документами, та у відповідності до вимог чинного на той час законодавства. В судове засідання відповідач [PERSON] не з`явився, в своїй заяві просив розглядати справу в його відсутність та зазначив, що позовні вимоги визнає, проти задоволення позову не заперечує, оскільки на момент приватизації спірної квартири [PERSON] та [PERSON] дійсно проживали та були зареєстровані в спірній квартирі. В судовому засіданні представник третьої особи [PERSON] - адвокат Горяшко Л.В., просила відмовити в задоволенні позову та застосувати наслідки пропуску строку позовної давності вважаючи, що підставою звернення позивачів до суду із зазначеним позовом стало ознайомлення із заповітом померлої [PERSON] , яка заповіла свою частку спірної квартири [PERSON] , яка є дочкою відповідача [PERSON] . В судове засідання третя особа: приватний нотаріус Новокаховського міського нотаріального округу Сердюк Л.І. не з`явилася, у своїй заяві просила справу розглядати у її відсутність. Заслухавши пояснення учасників цивільного процесу, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов задоволенню не підлягає за таких підстав. Так, з матеріалів справи вбачається, що [PERSON] , яка померла[INFO] є матір`ю відповідача [PERSON] , який з 07 листопада 1992 року перебуває в зареєстрованому шлюбі з позивачкою [PERSON] , які мають сина, позивача у справі [PERSON] , [INFO] ; крім того, відповідач [PERSON] має доньку [PERSON] , [INFO] , якій згідно заповіту, складеного 12 червня 2015 року [PERSON] заповіла належну їй частку в квартирі [ADDRESS] . З інвентарної справи на квартиру, розташовану за адресою: [ADDRESS] , вбачається, що [PERSON] 18 січня 1993 року зверталася до бюро технічної інвентаризації із замовленням на виготовлення відповідних документів у зв`язку з приватизацією квартири, у зв`язку з чим співробітник Бюро відвідав квартиру та склав ескіз поетажного плану квартири 26.01.1993 року та виготовив для відділу приватизації державного житлового фонду технічний паспорт на квартиру, за що 22.02.1993 року [PERSON] сплатила відповідні платежі. 03 травня 1993 року на ім`я начальника відділу приватизації надійшла заява [PERSON] в якій вона просила оформити передачу в приватну спільну сумісну власність квартиру, що займає разом з членами сім`ї на умовах найму, в якій членом сім`ї зазначений [PERSON] , до заяви додано довідку про склад сім`ї та займані приміщення, вказана заява підписана [PERSON] та [PERSON] , а їх підпис засвідчений керівником підприємства по обслуговуванню житла, тобто зазначена заява складалася та підписувалася в приміщенні Житлово - комунальної контори № 1. Із доданої до заяви довідки про склад сім`ї, датованої 22.02.1993 року, вбачається, що у квартирі за адресою: [ADDRESS] , мешкають, мають право на житло на момент введення в дію Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», [PERSON] та [PERSON] 11 травня 1993 року керівником органу приватизації видано Розпорядження № 24-к про приватизацію житла, яким вирішено прохання наймача [PERSON] на приватизацію квартири, що знаходиться за адресою; [ADDRESS] , задовольнити і передати їй у приватну, спільну сумісну власність, на підставі якого, 11 травня 1993 року Фондом комунального майна Новокаховської міської Ради народних депутатів, видано свідоцтво про право власності на житло, відповідно до якого [PERSON] та [PERSON] на праві спільної сумісної власності належить квартира, розташована за адресою: [ADDRESS] . Згідно довідки від 27.04.2018 року позивачі: [PERSON] , [PERSON] , зареєстровані в квартирі [ADDRESS] , з 03.03.1993 року; Згідно довідок № 33 від 16.04.2019 року та № 36 від 22.04.2019 року, виданих ТВБВ № 10021/0127 Ощадбанку, [PERSON] та [PERSON] свої житлові чеки не використали. Згідно довідки № 2458, №2459 від 23.07.2019 року [PERSON] з 29.06.1990 року до 02.03.1993 року, а [PERSON] з 20.05.1990 року до 02.03.1993 року, були зареєстровані в будинку [ADDRESS] . З акту від 12 червня 2019 року, складеного депутатом Новомаячківської селищної ради вбачається, що [PERSON] , [PERSON] в будинку [ADDRESS] , з моменту реєстрації в 1990 році та по день складання акту жодного дня не мешкали, особистих речей в будинку не мали. Вирішуючи зазначений спір суд застосовує норми чинного законодавства, які були чинні на момент прийняття оспорюваних рішень, а саме: Закон України «Про приватизацію державного житлового фонду» (в редакції від 19.06.1992 року); Житловий кодекс Української РСР (в редакції від 18.12.1991) ; Положення про порядок передачі квартир (будинків) у власність громадян, затвердженого Наказом Державного комітету України по житлово - комунальному господарству 15.09.1992 № 56. Так, згідно ч. 2 ст. 64 Житлового кодексу Української, до членів сім`ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім`ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Згідно ст. 1 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», приватизація державного житлового фонду (далі - приватизація) - це відчуження квартир (будинків) та належних до них господарських споруд і приміщень (підвалів, сараїв і т. ін.) державного житлового фонду на користь громадян України; відповідно до абз. 2 ч. 1, 4 ст. 5 Закону, до членів сім`ї наймача включаються лише громадяни, які постійно проживають в квартирі (будинку) разом з наймачем або за якими зберігається право на житло на момент введення в дію цього Закону. Право на приватизацію квартир (будинків) державного житлового фонду з використанням житлових чеків одержують громадяни України, які постійно проживають в цих квартирах (будинках) або перебували на обліку потребуючих поліпшення житлових умов до введення в дію цього Закону; відповідно до ст. 8 Закону 1. Приватизація державного житлового фонду здійснюється уповноваженими на це органами, створеними місцевою державною адміністрацією, та органами місцевого самоврядування, державними підприємствами, організаціями, установами, у повному господарському віданні або оперативному управлінні яких знаходиться державний житловий фонд. 2. Передача займаних квартир (будинків) здійснюється в спільну сумісну або часткову власність за письмовою згодою всіх повнолітніх членів сім`ї, які постійно мешкають в даній квартирі (будинку), в тому числі тимчасово відсутніх, за якими зберігається право на житло, з обов`язковим визначенням уповноваженого власника квартири (будинку). 3. Передача квартир (будинків) у власність громадян здійснюється на підставі рішень відповідних органів приватизації, що приймаються не пізніше місяця з дня одержання заяви громадянина. П. 5, 18 - 22 Положення про порядок передачі квартир (будинків) у власність громадян, затвердженого Наказом Державного комітету України по житлово - комунальному господарству 15.09.1992 № 56, передбачають: 5. Передача займаних квартир (будинків) здійснюється в приватну (для одиноких наймачів) та у спільну (сумісну або часткову) власність за письмовою згодою всіх повнолітніх (віком від 18 і більше років) членів сім`ї з обов`язковим визначенням уповноваженого власника квартири (будинку). До членів сім`ї наймача включаються лише громадяни, які постійно мешкають у квартирі (будинку) разом з наймачем або за яким зберігається право на житло. 18. Громадянин, який виявив бажання приватизувати займану ним і членами його сім`ї на умовах найму квартиру (одноквартирний будинок), звертається в орган приватизації або до створеного ним підприємства по оформленню документів, де одержує бланк заяви (додатки 2, 3) та необхідну консультацію. 19. При наявності у наймача або членів його сім`ї пільги на безоплатне одержання займаного житла незалежно від розміру загальної площі, до заяви додається відповідний документ (копія посвідчення, довідка та інше), що підтверджує право на пільгові умови приватизації. Згода тимчасово відсутніх членів сім`ї наймача на приватизацію квартири (будинку) підтверджується письмово і додається до заяви. 20. При оформленні заяви на приватизацію квартири (будинку) громадянин бере на підприємстві, що обслуговує жилий будинок, довідку про склад сім`ї та займані приміщення (додатки 4, 5). 21. У довідці вказуються члени сім`ї наймача, які прописані та мешкають разом з ним, а також тимчасово відсутні особи, за якими зберігається право на житло. У довідці вказуються новонароджені і на них враховується норма площі, що передається безкоштовно, незалежно від строку їх народження та введення в дію Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду" . 22. Відомості про займані наймачем приміщення та їх площу наводяться згідно з інвентаризаційними матеріалами, які зберігаються у державному підприємстві по обслуговуванню житла. При відсутності інвентаризаційних матеріалів, або невідповідності їх інформації фактичному стану, що викликано проведенням ремонту чи реконструкцією будинку, підприємство по обслуговуванню житла відновлює їх через бюро технічної інвентаризації. Уточнення необхідних для приватизації квартир (будинків) даних шляхом обстеження можуть здійснювати підприємства, на які покладені обов`язки оформлення документів по приватизації державного житлового фонду. 23. Оформлена заява на приватизацію квартири (будинку) з доданими до неї довідкою про склад сім`ї та займані приміщення, а також документом, що підтверджує право на пільгові умови приватизації, подаються громадянином до органу приватизації місцевої державної адміністрації, виконкому місцевої Ради народних депутатів, чи державного підприємства, організації, установи, де вони реєструються. Аналізуючи встановлені судом обставини та наведені норми чинного законодавства, суд вважає доведеним, що [PERSON] з метою використання права на приватизацію спірної квартири звернулася в орган приватизації та розпочала підготовку та оформлення документів про передачу спірної квартири у власність, та враховуючи наявні на сьогоднішній день письмові докази, початком процедури приватизації суд визнає 18.01.1993року, коли [PERSON] для приватизації спірної квартири звернулася до бюро технічної інвентаризації для виготовлення технічних документів на спірну квартиру, здійснивши відповідні платежі, а 22.02.1993 року отримала довідку про склад сім`ї, інформація в якій на день її видачі відповідала дійсності, що сторонами не оспорюється. Отже, з наданих суду доказів вбачається, що всі необхідні для приватизації документи були зібрані [PERSON] в період часу з 18.01.1993 року по 22.02.1993 року; заява про передачу спірної квартири у приватну власність була нею та [PERSON] підписана 03.05.1993 року, а рішення про приватизацію було прийнято 11.05.1993 року та відповідно тією ж датою видано свідоцтво про право власності, тому доводи позивачів про незаконність прийнятого рішення про приватизацію спірної квартири суд визнає безпідставними та необґрунтованими; при цьому посилання позивачів на факт їх реєстрації (прописки) в спірній квартирі з 03.03.1993 року, та твердження позивачки [PERSON] , про те, що вона із сином стали постійно проживати в спірній квартирі за пів року до реєстрації, суд сприймає критично, оскільки сам по собі факт проведення реєстрації у вказаній квартирі не доводить факту постійного проживання (мешкання) в ній на момент її приватизації, а інших належних доказів, які б підтверджували факт їх постійного проживання в спірній квартирі на момент її приватизації позивачами суду не надано, натомість надано довідки від 23.07.2019 року про попередню реєстрацію до 03.03.1993 року із актом від 12.06.2019 року, з якого вбачається, що позивачі за попереднім місцем реєстрації фактично не проживали. Представлений позивачами акт від 19.04.2019 року, складений головою ОСББ «Союз 20», з якого вбачається, що [PERSON] , [PERSON] в квартирі [ADDRESS] мешкають постійно з вересня 1992 року по день складання акту. На час приватизації у квартирі постійно мешкало 3 осіб: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] .. [PERSON] , яка приватизувала квартиру, у ній не мешкала, суд до уваги не приймає, оскільки зазначений акт не містить посилання на належні джерела отримання такої інформації, та позивачами не представлені суду належні докази на підтвердження інформації, викладеної в наведеному акті. Доводи позивачки [PERSON] про те, що їй не було відомо про приватизацію спірної квартири, тому вона не мала змоги своєчасно, у строки визначені законодавством звернутися до суду із зазначеним позовом, суд сприймає критично, враховуючи встановлені судом обставини, згідно яких її чоловік [PERSON] особисто ставив свій підпис в заяві про приватизацію в приміщенні ЖЕК № 1, а згідно її пояснень з відповідачем вони проживають однією сім`єю, з цих же підстав суд не приймає до уваги письмові пояснення відповідача, згідно яких він не розумів, що ставить свій підпис в заяві про приватизацію спірної квартири. Проте, суд не застосовує наслідки пропуску строку позовної давності, оскільки не вбачає підстав для задоволення позову. За таких підстав, суд вважає, що позивачами не доведено належними доказами заявлені ними позовні вимоги про визнання приватизації недійсною з причини порушення їх прав, тому позов задоволенню не підлягає. З огляду на вищевикладене,

Outcome: dismissed