Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-21 00:00:00

Позивач в листопаді 2017 року звернувся до суду з вищевказаним позовом, в якому просив суд: стягнути з [PERSON] на користь Дніпровського міського центру зайнятості кошти, незаконно виплаченої допомоги по безробіттю - 21572 грн. 78 коп. та покласти судові витрати на відповідача. Позов обґрунтований тим, що Дніпровський міський центр зайнятості є правонаступником прав та обов'язків Лівобережного районного центру зайнятості м. Дніпро з 01.03.2017 року та діє на підставі Положення про Дніпровський міський центр зайнятості. 29.12.2014 року та 16.06.2015 року до Дніпровського міського центру зайнятості звернувся [PERSON], який мешкає за адресою: [ADDRESS] з питання працевлаштування. При постановці на облік до Дніпровського міського центру зайнятості відповідачу було роз'яснено права та обов'язки, а саме: що він має право на реєстрацію в центрі зайнятості, якщо він не зареєстрований в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, як фізична особа підприємець, якщо у нього не має інших видів заробітку, не отримує пенсію та те, що допомога по безробіттю призначається лише на період відсутності роботи або інших доходів, а у разі будь-якої трудової діяльності, чи отримання будь-яких доходів (пенсії) він зобов'язаний повідомити про це Дніпровський міський центр зайнятості для припинення виплати матеріальної допомоги по безробіттю. 29.12.2014 року та 16.06.2015 року [PERSON] було повідомлено спеціаліста центру зайнятості про те, що через відсутність роботи він не має заробітку або інших доходів. В період з 06.01.2015 року по 01.02.2015 року відповідачу було нараховано та виплачено 2899,46 грн. матеріальної допомоги по безробіттю. В період з 22.06.2015 року по 23.12.2015 року відповідачу було нараховано та виплачено 18673,32 грн. матеріальної допомоги по безробіттю. За результатами звірки з Пенсійним Фондом України встановлено, що [PERSON] отримує пенсію за Законом України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» з 03.09.2014 року. Відповідач приховав той факт, що йому було призначено пенсію за віком з 03.09.2014 року та він не мав законодавчого права на призначення статусу безробітного після 03.09.2014 року та призначення допомоги по безробіттю. 11.05.2017 року [PERSON] було направлено претензію на суму 21572,78 грн., однак у добровільному порядку він кошти не повернув, тому вимушені звернутися до суду з даним позовом. Ухвалою суду від 24 травня 2018 року в якості співвідповідача залучено Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області. Справа перебувала у провадженні судді Волошина Є.В., призначеного на посаду судді строк на п'ять років, відповідно до Указу Президента України від 18 жовтня 2013 року №571/2012 «Про призначення судді» та у якого, станом на 19 жовтня 2018 року закінчилися повноваження судді. Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 23.10.2018 року, справа розподілена судді Слюсар Л.П. Ухвалою Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 26.10.2018 року дана цивільна справа була прийнята до свого провадження суддею Слюсар Л.П. та призначена до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження. В судовому засіданні представник позивача в судовому засіданні позов підтримав в повному обсязі та просив задовольнити. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні проти позову заперечував, вказав, що позов є безпідставним та необґрунтованим та таким, що не підлягає задоволенню. Надано відзив на позовну заяву. В якому зазначив, що [PERSON] не отримував пенсію з 03.09.2014 року, як стверджує позивач. [PERSON] дійсно 03.09.2014 року втретє було подано до Лівобережного об'єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Дніпрі заяву про призначення йому пенсії за віком на пільгових умовах (у попередніх двох відповідачу було відмовлено). Листом управління від 02.12.2014 року [PERSON] було відмовлено в призначенні пенсії, тому він був вимушений звернутися з адміністративним позовом до суду. Постановою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 02.07.2015 року адміністративний позов [PERSON] було задоволено частково, та визнано неправомірними дії Управління щодо відмови у призначенні йому пенсії на пільгових умовах за Списком №2 та зобов'язано призначити йому пенсію за віком на пільгових умовах за Списком №2. Однак рішення тривалий час не виконувалося та пенсія офіційно була призначена 11.12.2015 року, а виплачена лише в січні 2016 року та пенсійне посвідчення отримано [PERSON] 19.02.2016 року. Отже, в період коли позивач здійснював виплату відповідачу коштів, він не був офіційно пенсіонером та не отримував пенсію. Крім того безпідставно набуті особою кошти, що належать до виплат встановлених ч.1 ст.1215 ЦК України за відсутності рахункової помилки з боку особи, яка добровільно провела їх виплату, та факту недобросовісності набувача не підлягають поверненню. Представник відповідача Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській областіу судовому засіданні позовні вимоги не визнав. Надано відзив на позовну заяву. Суд, вислухавши пояснення учасників справи, дослідивши та оцінивши письмові докази у справі у їх сукупності, дійшов висновку, що позов не підлягає задоволенню, враховуючи наступне. Відповідно до ст. 3 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» законодавство про страхування на випадок безробіття складається з Основ законодавства України про загальнообов'язкове державне соціальне страхування, цього Закону, Закону України "Про зайнятість населення" та інших нормативно-правових актів, що регулюють відносини у сфері страхування на випадок безробіття, а також міжнародних договорів України, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України. Згідно до ст. 2 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» страхування на випадок безробіття здійснюється за принципом, зокрема, обов'язковості страхування на випадок безробіття всіх працюючих на умовах трудового договору (контракту) та на інших підставах, передбачених законодавством про працю, за цивільно-правовим договором, військовослужбовців (крім військовослужбовців строкової служби), осіб, які забезпечують себе роботою самостійно, фізичних осіб - підприємців, а також добровільності такого страхування громадянами України, які працюють за межами України, членами особистого селянського та фермерського господарства, якщо вони не є найманими працівниками. Як встановлено ст.ст. 5, 6 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» страхуванню на випадок безробіття підлягають особи, які працюють на умовах трудового договору (контракту), цивільно-правового договору, включаючи тих, які проходять альтернативну (невійськову) службу, а також тих, які працюють неповний робочий день або неповний робочий тиждень, та на інших підставах, передбачених законодавством про працю, військовослужбовці (крім військовослужбовців строкової служби), особи, які забезпечують себе роботою самостійно, та фізичні особи - підприємці. Право на забезпечення та соціальні послуги відповідно до цього Закону має також молодь, яка закінчила або припинила навчання у загальноосвітніх, професійно-технічних і вищих навчальних закладах, звільнилася із строкової військової або альтернативної (невійськової) служби і яка потребує сприяння у працевлаштуванні на перше робоче місце у разі реєстрації в установленому порядку відповідних осіб як безробітних. Відповідно до ст. 1 Закону України «Про безробіття населення» безробіття - соціально-економічне явище, за якого частина осіб не має змоги реалізувати своє право на працю та отримання заробітної плати (винагороди) як джерела існування; безробітний - особа віком від 15 до 70 років, яка через відсутність роботи не має заробітку або інших передбачених законодавством доходів як джерела існування, готова та здатна приступити до роботи. Судом встановлено, що 29.12.2014 року (а.с.51) та 16.06.2015 року (а.с.110) відповідач [PERSON] звернувся до Лівобережного районного центру зайнятості м. Дніпро з заявою про надання статусу безробітного. Згідно з Наказом Державної служби зайнятості від 14.12.2016 року за №228 про реорганізацію базових центрів зайнятості реорганізовано шляхом приєднання до Дніпровського міського центру зайнятості Лівобережний районний центр зайнятості. Як вбачається з Витягу наказів про прийняття рішення по особі: [PERSON] ПК №045614122900008, наказом Лівобережного районного центру зайнятості в місті Дніпропетровську від 05 січня 2015 року №НТ150105 [PERSON] надано статус безробітного, та відповідно до наказу Лівобережного районного центру зайнятості в місті Дніпропетровську від 06 січня 2015 року №НТ150106 [PERSON] призначено допомогу по безробіттю з 06.01.2015 року по 02.02.2015 рік, та розпочато виплату допомоги по безробіттю (а. с. 119). Як вбачається з Витягу наказів про прийняття рішення по особі: [PERSON] ПК №045615061500021, наказом Лівобережного районного центру зайнятості в місті Дніпропетровську від 15 червня 2015 року №НТ150615 [PERSON] надано статус безробітного, та відповідно до наказу Лівобережного районного центру зайнятості в місті Дніпропетровську від 22 червня 2015 року №НТ150622 [PERSON] призначено допомогу по безробіттю з 22.06.2015 року по 15.01.2016 рік, та розпочато виплату допомоги по безробіттю (а. с. 16,114). Відповідно до ст. 22 Закону України «Про зайнятість населення» центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, його територіальні органи відповідно до покладених на них завдань проводить розслідування страхових випадків та обґрунтованості виплати матеріального забезпечення в порядку, встановленому центральним органом виконавчої влади у сфері соціальної політики, центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, та Пенсійним фондом України. Таке розслідування здійснюється шляхом звіряння даних, зазначених у документах страхувальника, з базою даних центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, та Пенсійного фонду України, а у разі потреби - шляхом проведення виїзних планових та позапланових перевірок страхувальників. Відповідно до Акту розслідування страхових випадків та обґрунтованості виплат матеріального забезпечення відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» №17080201 від 02.08.2017 року, на підставі службової записки начальника відділу організації працевлаштування населення від 11.05.2017 року, згідно з даними про розслідування страхового випадку листа №1290/03/21 від 19.07.2017 року ПФУ в Лівобережному ОУПФУ в м. Дніпрі, згідно з яким [PERSON] призначено пенсію за віком з 03.09.2014 року. Відповідно до висновку [PERSON] повинен повернути незаконно отриману допомогу по безробіттю за період з 06.01.2015 року по 01.02.2015 року та 22.06.2015 по 23.12.2015 року в сумі 21572,78 грн. Згідно з ст. 31 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» виплата допомоги по безробіттю припиняється у разі, зокрема, призначення чи отримання права на призначення пенсії за віком, у тому числі на пільгових умовах, пенсії за вислугу років або досягнення особою встановленого законом пенсійного віку. Відповідно до ч. 2, 3 ст. 36 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» застраховані особи, зареєстровані в установленому порядку як безробітні, зобов'язані своєчасно подавати відомості про обставини, що впливають на умови виплати їм забезпечення та надання соціальних послуг. Сума виплаченого забезпечення та вартості наданих соціальних послуг застрахованій особі внаслідок умисного невиконання нею своїх обов'язків та зловживання ними стягується з цієї особи відповідно до законодавства України з моменту виникнення обставин, що впливають на умови виплати їй забезпечення та надання соціальних послуг. 11.05.2017 року [PERSON] було надіслано лист - повідомлення (вих. №1458) про необхідність повернення незаконно отриманої допомоги в розмірі 21572,78 грн. протягом 30 робочих днів від дня отримання листа, проте вимога була залишена без належного реагування. Відповідно до ст. 12 ЦПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. В судовому засіданні встановлено, що Постановою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 29 жовтня 2015 року за позовом [PERSON] до Управління Пенсійного фонду України в Індустріальному районі м. Дніпропетровська, третя особа: Товариство з додатковою відповідальністю «Концерт «Весна», про визнання дій неправомірними, зобов'язання призначити пенсію за віком на пільгових умовах позов задоволено частково. Визнано неправомірними дії Управління Пенсійного фонду України в Індустріальному районі м. Дніпропетровська щодо відмови у призначенні [PERSON] пенсії на пільгових умовах за Списком №2 відповідно до п «б» ч.1 ст.13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» та зобов'язано Управління Пенсійного фонду України в Індустріальному районі м. Дніпропетровська призначити [PERSON] пенсію за віком на пільгових умовах за Списком №2 відповідно до п «б» ч.1 ст.13 Закону України «Про пенсійне забезпечення». Рішення набрало чинності 29.10.2015 року. Згідно з Постановою старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області Хоменко Д.Ю. від 04.12.2015 року, відкрито виконавче провадження 49533276 за виконавчим листом №202/1127/15-а. Відповідно до Постанови старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області Хоменко Д.Ю. від 24.02.2016 року закінчено виконавче провадження 49533276. Встановлено, що на адресу відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області надійшло повідомлення від УПФУ в Індустріальному районі м. Дніпропетровська про виконання рішення, а саме здійснення призначення пенсії [PERSON] на пільгових умовах по Списку №2 з 03.09.2014 року в розмірі 46188,10 грн., виплату здійснено в січні 2016 року. Відповідно до інформації Лівобережного об'єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Дніпрі пенсійне посвідчення на ім'я [PERSON] надійшло до управління 19.02.2016 року. Позивач, обґрунтовуючи свої позовні вимоги зазначає, що відповідач з метою продовження отримання виплати державних коштів, в якості допомоги по безробіттю, приховав факт призначення йому з 03.09.2014 року пенсії за віком, що спростовується матеріалами справи та наданими учасниками доказами по справі. Як встановлено в судовому засіданні і підтверджується наявними у справі доказами, відповідно до розпорядження УПФУ в Індустріальному районі м. Дніпропетровська від 11.12.2015 року на виконання рішення суду [PERSON] призначено пенсію за віком на пільгових умовах за списком №2 з 03.09.2014 року, а виплата здійснена в січні 2016 року. Отже, [PERSON] мав законодавче право на призначення йому статусу безробітного після 03.09.2014 року та призначення і виплати йому допомоги по безробіттю, оскільки не було жодних правових підстав для їх непризначення. Згідно зі ст. 1215 ЦК України не підлягає поверненню безпідставно набуті: заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувач а. Відповідно до ст.2 Цивільного - процесуального кодексу України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 4 Цивільного - процесуального кодексу України Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб або державних чи суспільних інтересах. Відповідно до ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). У відповідності до ч. 1 та ч. 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. За таких обставин, суд доходить висновку про відмову у задоволенні позову в повному обсязі. Відповідно до ст.141 ЦПК України оскільки позивачу відмовлено в позові то судові витрати не відшкодовуються.

Outcome: dismissed