Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-25 00:00:00

Позивач звернувся до суду 02 квітня 2014 року з позовом до відповідача про поновлення права на проживання та користування квартирою та визнання наймачем та просить суд поновити за ним право на проживання та користування квартирою № 70 в будинку № 30 на 2 мікрорайоні м. Лозова Харківської області жилою площею 29, 62 кв.м. У судовому засіданні позивач наполягав на задоволенні позовних вимог в повному обсязі. Представник позивача [PERSON] підтримала думку свого довірителя та прохала суд задовольнити позовні вимоги, посилаючись на доводи викладені в позові та наявні в матеріалах справи докази. Представник відповідача виконавчого комітету Лозівської міської ради Харківської області [PERSON] заперечувала проти задоволення позовних вимог, свої доводи виклала в письмових запереченнях, які наявні в матеріалах справи. Представник третьої особи комунального підприємства "Житлова управляюча компанія" Лозівської міської ради Харьківської області [PERSON] підтримала заперечення проти позову представника відповідача та прохала суд відмовити в задоволенні позову. Судом встановлено такі факти та відповідні їм правовідносини. Матеріалами справи встановлено, що в 1976 році [PERSON] була надана квартира №70 в буд. 30 на м-н 2 у м. Лозова жилою площею 26,62 кв. м., згідно ордеру № 000446, виданого на підставі рішення виконкому Лозівської ради депутатів трудящих міста Лозова від 28.01.1976 року. Серед членів сім’ї, які мають право на житлову площу в ордері № 000446 від 28.01.1976 року зазначено 3 особи, а саме: [PERSON] – дружина позивача, [PERSON] - позивач, [PERSON] – син позивача. Квартира № 70 в буд. № 30 на 2 мікрорайоні не приватизована, тому користування цим жилим приміщенням у будинках державного і громадського житлового фонду здійснюється відповідно до договору найму жилого приміщення, згідно ст. 61 ЖК України (а.с.№7). 18.02.1983 року між [PERSON] та [PERSON] було розірвано шлюб (а.с.№9). Позивач по справі після розлучення, 16.11.1983 року був виписаний з цієї квартири та зареєстрований у гуртожитку за адресою: Харківська область, м. Лозова, мрн.1, буд. 13. Останнім часом в квартирі був зареєстрований один син позивача - [PERSON], який помер 02 серпня 2013 року (а.с.№11), його мати, колишня дружина позивача - [PERSON] померла 18.04.2006 року (а.с.№10). Як зазначив позивач у своєму позові, впродовж останніх трьох років, з 2011 року, він фактично весь цей час проживав за адресою : м. Лозова, мрн.2[ADDRESS] та відповідно і користувався цим жилим приміщенням. 02.08.2013 року позивач звернувся до Лозівського РВ ГУДМС України в Харківській області з заявою про реєстрацію за адресою: Харківська область, м.Лозова, мікрорайон 2[ADDRESS], у неприватизовану квартиру з комунального фонду м. Лозова, надавши письмову згоду свого сипа - [PERSON], який на той час був зареєстрований в цій квартирі один, реєстрацію було проведено 03.08.2013 року. Однак 17.10.2013 року реєстрацію позивача у спірній квартирі було скасовано, як проведену з порушенням вимог чинного законодавства, що підтверджується листом начальника Лозівського РВ ГУДМС України в Харківській області від 01.02.2014 року (а.с.№15). 16.10.2013 року до Лозівського РВ ГУДМС з Лозівської міської ради надійшло повідомлення, що син позивача - [PERSON] (та будь-яка інша особа) як наймач даної квартири визначений не був. І за результатами перевірки, що реєстрація позивача - [PERSON] була проведена з порушенням вимог ст. 65 ЖКУ (відсутність згоди наймача), в зв'язку з цим позивачу було відмовлено у визнанні наймачем вищезазначеної квартири. Заслухавши доводи та посилання на відповідні докази сторін, перевіривши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача не підлягають задоволенню з наступних підстав. З матеріалів справи вбачається, що за адресою: м. Лозова, м-н 2, б. 70, кв. 30 наймач квартири [PERSON] 18.04.2006 року померла. В спірній квартирі зареєстрованим залишився син [PERSON], який до виконавчого комітету Лозівської міської ради не звертався про визнання його наймачем вказаної квартири, як зазначила в судовому засіданні представник відповідача. 02.08.2013 року [PERSON] помирає, а позивач 03.08.2013 року реєструється за адресою: м. Лозова, м-н 2, б. 70, кв. 30, про що свідчить штамп в паспорті відповідача (а.с.№6). 27.09.2013 року [PERSON] звертається до виконкому Лозівської міської ради з заявою про заміну наймача у договорі найму на двокімнатну квартиру. Під час розгляду наданих [PERSON] документів, виконком звертається до Лозівського РВ ГУДМС України в Харківській області для уточнення зазначеної позивачем інформації. Листом від 17.10.2013 року за № 4116 Лозівський РВ ГУДМС України в Харківській області повідомив, що реєстрація [PERSON] за адресою м. Лозова, м-н 2, б. 70, кв. 30, була проведена з порушенням вимог законодавства та відповідно до п. 7.4. Порядку реєстрації місця проживання та місця перебування фізичних осіб в Україні та зразків необхідних для цього документів, 17.10.2013 року була скасована. Проте, позивач не надав доказів свого звернення до відповідних органів про оскарження дій Лозівського РВ ГУДМС України в Харківській області щодо скасування його прописки за адресою: м. Лозова м-н 2, б. 30, кв. 70. Нормами ч. 1 ст. 106 Житлового кодексу УРСР визначено, що повнолітній член сім'ї наймача вправі за згодою наймача та інших членів сім'ї, які проживають разом з ним, вимагати визнання його наймачем за раніше укладеним договором найму жилого приміщення замість попереднього наймача. Таке ж право у разі смерті наймача або втрати ним права на жиле приміщення належить будь-якому членові сім'ї наймача. На час смерті наймача [PERSON] (18.04.2006 року) позивач не мав з останньою родинних відносин, оскільки шлюб між ними був розірваний у 1983 році. Починаючи з 17.03.1983 року позивач не є мешканцем даної квартири, тому не має права на визнання його наймачем зазначеного житла. Що стосується посилання [PERSON] на можливе підтвердження свідками факту його проживання разом з [PERSON] (сином) починаючи з 2011 року, то вони не можуть бути взяті до уваги тому, що визнання цього факту породжувало настання юридичних наслідків, від нього залежало виникнення, зміна або припинення особистого майнового права громадян - права користування житловим приміщенням за адресою: м. Лозова, м-н 2, б. 30, кв. 70, та права на заміну наймача. Відповідно до ст. 1 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» документом, який підтверджує реєстрацію місця проживання або місця перебування особи, є довідка про реєстрацію місця проживання або місця перебування, що видається органом реєстрації. Чинним законодавством України не визначено іншого порядку підтвердження факту проживання, окрім відповідної реєстрації осіб в органах внутрішніх справ за місцем проживання, або встановлення такого факту в судовому порядку. Вказаних вище доказів на підтвердження факту проживання та реєстрації [PERSON] за адресою: м. Лозова, м-н 2, б. 30, кв. 70 не подано. Згідно матеріалів справи, за адресою: м. Лозова м-н 2, б. 30, кв. 70, позивача знято з реєстрації за даною адресою 17.03.1983 року (а.с.№15). Вимоги статті 103 Житлового кодексу регламентують, що договір найму жилого приміщення може бути змінено тільки за згодою наймача, членів його сім'ї і наймодавця. Частиною 1 ст. 60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. З огляду на викладене, позивачем не надано належних доказів того, що він має право користування житловим приміщенням за адресою : м. Лозова, м-н 2, б. 30, кв. 70 та право на заміну наймача. В свою чергу, суд роз’яснює позивачу, його право на звернення до суду з відповідною заявою про оскарження дій Лозівського РВ ГУДМС України в Харківській області, щодо скасування його прописки за адресою: м. Лозова, м-н 2, б. 30, кв. 70. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Із матеріалів справи вбачається, що позивачем при зверненні до суду було сплачено судовий збір, що підтверджується квитанцією в матеріалах справи. Положенням ч. 1 ст. 11 ЦПК України встановлено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних та юридичний осіб, поданих відповідного до цього Кодексу, в межах заявлених ними позовних вимог, і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Оскільки суд відмовляє в задоволенні позовних вимог позивача, судові витрати з відповідача не стягує.

Outcome: dismissed