Jurisdiction: civil
Date: 2017-08-03 00:00:00

До Магдалинівського районного суду Дніпропетровської області надійшла позовна заява [PERSON] до товариства з обмеженою відповідальністю «сільськогосподарське підприємство «Фермер» про стягнення заборгованості по орендній платі, інфляції, річних. Позивач посилається на те, що 24.03.2003 року між [PERSON] та відповідачем був укладений договір оренди земельної ділянки площею 4,61 га, що належала їй на підставі державного акту про право власності на землю. Згідно п. 2.2 зазначеного оренди відповідач зобов'язався виплачувати орендну плату в грошовій формі, період виплати - щорічно з 01 серпня по 31 грудня. Строк дії договору встановлено на п'ять років і закінчився у березні 2008 року. За життя [PERSON] склала заповіт, згідно якого все своє майно заповідала позивачеві. [INFO] року [PERSON] померла, у зв'язку із чим, 12.02.2012 року за позивачем визнано право власності на земельну ділянку, яка належала [PERSON] Позивач зазначає, що відповідач відмовив позивачеві у виплаті орендної плати, оскільки не визнавав її спадкоємцем та земельна ділянка, яка перебувала в оренді у відповідача до 2014 року використовувалася ним. На підставі наведеного, позивач звертається до суду та прохає суд стягнути з відповідача за 2012 та 2013 роки орендну плату в сумі 10 499 грн. 04 коп., інфляцію - 6 152 грн. 43 коп., річні 859 грн. 91 коп. Представник позивача в судовому засіданні підтримав позовні вимоги, посилаючись на обставини викладені в позовній заяві. Позивач зазначив, що відповідач до 2014 року користувався земельною ділянкою, яка належить позивачеві, однак відмовляється сплачувати орендну плату за її користування. Представник відповідача заперечив проти позову, зазначивши, що позивачем невірно проведено розрахунок, оскільки зміни до договору оренди земельної ділянки не вносилися та рішення про визнання права власності на земельну ділянку, яка належала [PERSON] набрало законної сили 10.06.2014 року, з цього моменту у позивача виникло право на отримання орендної плати у розмірі 1 572 грн. 12 коп., інфляційні 613 грн. 13 коп., річні 25 грн. 45 коп., всього 2 210 грн. 76 коп. У зазначеній частині позову, відповідач визнав позовні вимоги. Крім того, представник відповідача прохав звернути увагу на те, що спору між сторонами не існує, оскільки позивач не зверталася до відповідача із проханням виплати орендної плати, а відповідно останній не відмовлявся у її виплаті. Вислухавши пояснення учасників процесу, дослідивши докази, суд вважає, що в задоволенні позовних вимог необхідно відмовити за наступних підстав. Судом встановлено, що на праві приватної власності [PERSON] належала земельна ділянка розміром 4,610 га, згідно Державного акту про право приватної власності на землю серії [NUMBER] від 27.01.2003 року (а. с. 63). У відповідності до ст. 13 Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов'язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов'язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства. 24.03.2003 року між [PERSON] та відповідачем було укладено договір оренди земельної ділянки (далі - договір оренди), який зареєстрований 24.03.2003 року за № 503 Магдалинівським районним відділом земельних ресурсів Дніпропетровської області. Термін дії договору становить - 5 років (а. с. 60-62). Відповідно до ч. 3 ст. 60 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Рішенням Магдалинівського районного суду Дніпропетровської області від 13.02.2012 року за позивачем визнано право власності в порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON] на земельну ділянку розміром 4,61 га, на підставі державного акту на право приватної власності на землю передано у власність земельну ділянку розміром 5,4763 га серії [NUMBER] від 27.01.2003 року. Рішення суду набрало законної сили - 23.02.2012 року (а. с. 49). Згідно Розділу 3 договору оренди, в разі переходу права власності до інших осіб договір оренди зберігає чинність для нового власника за умови переукладання договору оренди (а. с. 60). У відповідності до ст. 148-1 ЗК України, до особи, яка набула право власності на земельну ділянку, що перебуває у користуванні іншої особи, з моменту переходу права власності на земельну ділянку переходять права та обов'язки попереднього власника земельної ділянки за чинними договорами оренди, суперфіцію, емфітевзису, земельного сервітуту щодо такої земельної ділянки. Особа, яка набула право власності на земельну ділянку, протягом одного місяця з дня набуття права власності на неї зобов'язана повідомити про це її користувачів із зазначенням: кадастрового номера (за наявності), місця розташування та площі земельної ділянки; найменування (для юридичних осіб), прізвища, ім'я, по батькові (для фізичних осіб) нового власника; місця проживання (знаходження) нового власника, його поштової адреси; платіжних реквізитів (у разі, якщо законом або договором передбачена плата за користування земельною ділянкою у грошовій формі). Повідомлення надсилається користувачу земельної ділянки рекомендованим листом з повідомленням про вручення або вручається йому особисто під розписку. Статтями 125, 126 ЗК України визначено, що виникнення права на земельну ділянку право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень". Згідно ст. 4, 5 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державній реєстрації прав підлягає право власності, зокрема речові права та їх обтяження на земельні ділянки. У відповідності до ч. 4 ст. 334 ЦК України, права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з дня такої реєстрації відповідно до закону. У відповідності до ч. 1 ст. 11 ЦК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Згідно зі ст. 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Можливість звернення до суду за захистом своїх прав або охоронюваних законом інтересів пов'язується як процесуальним, так і матеріальним законом, з порушенням, оспорюванням, а також невизнанням цих прав іншими особами, виникненням у них сумнівів у належності, зокрема майна позивачеві, чим створюється неможливість реалізації позивачем свого права власності. Виходячи з матеріалів справи та пояснень учасників процесу вбачається, що звернення позивача до суду є передчасним, позивачем не наведено обставин і доказів, які б свідчили про порушення його матеріального права відповідачем у справі. Позивачем не надано документ, який підтверджує його зареєстроване у встановленому законом порядку право власності на земельну ділянку, яка перебувала в користування відповідача, що унеможливлює здійснення його судового захисту. Таким чином суд вважає за необхідне відмовити у задоволенні позовних вимог.

Outcome: dismissed