Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-23 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до відповідача, в якому визнати за нею право власності на Ѕ ідеальну частину житлового будинку з господарськими спорудами, що знаходиться на вул.Чехова 13 в м.Дрогобичі. В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що з 2002 року по 20 червня 2017 року вона проживала з [PERSON] в будинку №13 на вул.Чехова в м.Дрогобичі однією сімєю як чоловік та жінка без реєстрації шлюбу. Разом із ними у будинку проживав також й батько [PERSON] [PERSON]. Позивач вселилася у будинок разом зі своєю малолітньою онучкою [PERSON], оскільки її донька, мати останньої, поїхала на заробітки за кордон. З того часу вони всі проживали однією сімєю у вказаному будинку, вели спільне господарство, мали спільний бюджет. В 2010 році паозивач з [PERSON] уклали церковний шлюб. На момент її вселення, будинок №13 на вул.Чехова, який належав [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, потребував капітального ремонту. Будинок був збудований у 1935 р., конструктивні елементи такого були деревяними. Сарай та літня кухня були деревяними. В будинку не було каналізації, води, опалення та відповідних санітарних умов, вбиральня була на вулиці. На подвірї був кран із водою, вода до будинку не була підведена. Перед вселенням у вказаний будинок разом з її сином від першого шлюбу [PERSON] продала однокімнатну квартиру №29 на вул. Грушевського 79 в м.Дрогобичі за 7000 доларів США. Окрім цього, у неї були ще власні заощадження, так як вона мала свій кіоск на базарі, де здійснювала торгівлю промисловими товарами. [PERSON] запропонував їй, що якщо вони хочуть жити у будинку, мати сімю, то можуть капітально відремонтувати будинок, змінити його планування, покращити умови для проживання, облагородити подвіря. На той час, [PERSON] був працевлаштований начальником ВТБ ТОВ «Центр-надра», в якому протягом семи років не платили заробітну плату і заробляв на проживання, продаючи на базарі лікарські трави, які заготовляв разом зі своїм батьком. Вона пояснила [PERSON] , що чоловік грошей не має на ремонт, а тому, вони домовились про те, що вона вкладає свої особисті кошти в покращення будинку, господарських споруд, прибудинкової території і, відповідно, до вказаних нею вкладень матиме право на відповідну частину будинку. Така домовленість була між ними досягнута та зафіксована в письмовій формі. Так, за її особисті кошти було фактично здійснено ремонт будинку проведено воду до будинку, облаштовано ванну та туалет, поміняно проводку, облаштовано газове опалення шляхом встановлення газових конветорів, облаштовано кухню, у всіх кімнатах постелено ламінат, встановлено пластикові вікна, всі нові двері (5 шт.), вхідні двері. У всіх кімнатах покручений гіпсокартон, зроблено ремонт, коридор, кухня, кімната оббиті вагонкою, в кухні, кориторі та ванній покладено плитку. Будинок та господарські споруди оббито сайдингом. Облагороджено подвіря покладено 100 кв.м. бруківки, облаштовано газон. Перебудовано шляхом заміни стін з деревяних на цегляні, перекрито літню кухню та гараж. Встановлено альтанку для відпочинку. Фактично за її особисті кошти здійснено суттєві покращення у будинку, господарських спорудах, прибудинковій території, в тому числі перепланування, перебудова, що суттєво змінило (покращило) його вартість та технічний стан. Зазначає, що не вчиняла жодних дій щодо визнання права власності на відповідну частину будинку, оскільки цього права ніхто не заперечував, у них була нормальна сімя і з тих міркувань, що за життя батька її чоловіка [PERSON], останній пропонував скласти заповіт на будинок на її онуку [PERSON], яка проживає з ними разом з 2003 року. Однак, через хворобу батька це залишилось поза увагою. 20.06.2016 [PERSON] помер. 16.03.2017 приватним нотаріусом Дрогобицького районного нотаріального округу [PERSON] було видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом, згідно якого її чоловік [PERSON] успадкував після смерті свого батька вищевказаний житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами. Він повідомив їй, що готуватиме документи для оформлення договору дарування на її онуку [PERSON]. 27.06.2017 [PERSON] раптово помер. Після його смерті відкрилась спадщина на вказане вище майно. Відповідачі є дітьми покійного [PERSON] Відразу після смерті батька, вони звернулися до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини. На підставі рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 02.10.2017 встановлено факт фактичних подружніх відносин постійного проживання однією сімєю як чоловіка і жінки без шлюбу її та [PERSON] з 01 вересня 2002 року по 27 червня 2017 року. У даному рішенні встановлено, що за весь час спільного проживання вона разом із [PERSON] були повязані спільним побутом, разом вели господарство, робили покупки, прибирання, оплачували комунальні послуги, робили інші витрати, спрямовані на забезпечення життєдіяльності сімї, за її особисті кошти було проведено капітальний ремонт будинку. Зважаючи на те, що відповідачі заперечують її право на відповідну частину будинку, змушена звертатись до суду з даним позовом. 27.06.2018 ухвалою судді Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області позовну заяву залишено без руху, позивачу повідомлено про необхідність виправити недоліки позовної заяви в пятиденний строк з дня отримання копії ухвали. 26.07.2018 позивачем недоліки позовної заяви усунено. 27.07.2018 позовну заяву прийнято до розгляду, постановлено розгляд справи проводити в порядку загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання на 22.08.2018. 22.08.2018 підготовче судове засідання відкладено за клопотання позивача на 19.09.2018. 22.08.2018 представником відповідача [PERSON], [PERSON] подано до суду відзив на позовну заяву, в якому покликається на те, що подання [PERSON] даної позовної заяви свідчить про зловживання нею своїми процесуальними правами, що суперечить завданню цивільного судочинства і призводить до порушення прав відповідачів, зокрема щодо оформлення у встановлений законом термін і спосіб своїх прав на спадщину після смерті батька [PERSON]. Зокрема, в провадженні Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області знаходилась цивільна справа за позовною заявою [PERSON] до [PERSON] і [PERSON] від 16.02.2018 про визнання за позивачем права власності на житловий будинок з господарськими спорудами, що знаходиться на вул.Чехова 13 в м.Дрогобичі Львівської області. На підставі заяви від 30.05.2018 позивач подала до суду заяву про залишення позову без розгляду. На підставі даної заяви ухвалою суду позов залишено без розгляду. Дана позовна заява є ідентичною із тою, що залишена без розгляду. Окрім цього, вказує на безпідставність і необґрунтованість, оскільки доводи позивача про наявність підстав для визнання за нею права власності на житловий будинок з господарськими спорудами, суперечать вимогам чинного законодавства, тим більше, що на даний час щодо вказаного майна відкрита спадщина після смерті батька відповідачів [PERSON], який помер 27.06.2017. До 2000 року його довіритель [PERSON] проживав разом із своїми батьками у спірному будинку. В 2000 році шлюб між батьками розірвано і з цього часу він разом із мамою проживав в [INFO]. Батько після розірвання шлюбу не приділяв належної уваги вихованню і розвитку свого сина, не цікавився його життям. Під час спільного проживання у спірному будинку протягом 1993 2000 року його мати [PERSON] разом з чоловіком здійснили капітальний ремонт спірного будинку, а також перебудували літню кухню, яка до цього була деревяною та зробили внутрішні ремонтні роботи у літній кухні. А тому покликання позивачки про те, що будинок потребував капітального ремонту є надуманими. Незадовго після смерті батька [PERSON] звернувся до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини. Проте, у звязку із тим, що позивач, зловживаючи своїми процесуальними правами, звертаючись до суду із даними позовами до суду, так, і не отримав свідоцтва про право на спадщину після смерті батька. Спростовує покликання позивачки на домовленість між нею та його дідусем про те, що вона вклала особисті кошти у покращення спірного будинку, господарських споруд і прибудинкової території, а взамін вона отримає частку у будинку, зокрема вказує на те, що після смерті [PERSON] нотаріусом було видано [PERSON] Свідоцтво про право на спадщину за заповітом від 16.03.2017, а тому єдиним власником спірного будинку після смерті [PERSON] з березня 2017 став [PERSON] Вказує також й на безпідставність доводів позивачки про те, що до вказаних правовідносин слід застосовувати норми Закону України «Про власність», який втратив чинність 20.06.2007, оскільки спірні правовідносини на вказаний будинок виникли ще у 2002 році при досягненні вище згаданої домовленості. Зважаючи на те, що право власності у спадкодавця виникло у березні 2017, то є безпідставними і необґрунтованими доводи позивача про те, що до вказаних правовідносин слід застосовувати Закон України «Про власність». Звертає увагу також й на те, що його довіритель [PERSON] та [PERSON], як діти спадкодавця, по закону є спадкоємцями першої черги. Просить в задоволенні позову відмовити. 29.08.2018 представник [PERSON] адвокат [PERSON] подав до суду відзив на позовну заяву, в якому вказує необґрунтованість, невідповідність нормам матеріального та процесуального права. Зазначає, що позивачкою на підтвердження своїх покликань про перебування з [PERSON] у фактичних шлюбних відносинах в період з 2002 по 2017, а також про укладення в 2010 році церковного шлюбу не представлено суду жодного доказу. Не заслуговує на будь-яку увагу голослівні доводи позивачки про те, що спірний будинок потребував капітальний ремонту, оскільки для встановлення такої фактичної обставини не представлено суду доказів, якими можуть бути виключно дефектний акт, складений субєктом господарювання, що володіє відповідною ліцензією, кошторисна документація, акт дослідження судового експерта. Стверджує про те, що спірний будинок впродовж всього часу знаходився в належному технічному стані, оскільки [PERSON] та [PERSON] систематично проводили ремонти. Ще до 2002 року спірний будинок був обладнаний водопостачанням, водовідведенням, пічним опаленням і мав санвузол із вбиральнею в будинку та вбиральнею на вулиці, а після 2002 проводились виключно поточні ремонти і за рахунок коштів [PERSON]. Ремонтні роботи, про проведення яких вказує позивач, згідно вимог чинного законодавства потребували вироблення проектної та дозвільної документації, проте, позивачкою такі суду не представлено. У випадку ж проведення таких робіт, таке перепланування, будівництво вважалось би самовільним. Окрім цього, позивачкою на підтвердження зазначеного не представлено договору будівельного підряду, проектно-кошторисної документації, документів про придбання будівельних матеріалів, актів виконаних робіт за період з 2002-2017 рр. Разом з тим, дані Технічного паспорту на спірний будинок та покликання позивачки на проведені нею роботи різняться, зокрема: як вбачається із Характеристики будинку, господарських будівель і споруд станом на 16.12.2016 усі стіни будинку деревяні і цегляних, як про те, вказує позивачка немає; опалення пічне, а не за допомогою газових конвекторів. В Експлікації станом на 16.12.2016 не має відомостей про самовільно збудовану або переобладнану площу, як про це зазначає позивачка. Маються лише дані про те, що замість 3 кухонь, як зазначено в Свідоцтві про право на спадщину по за кону від 02.08.1991 року, є 2 кухні. Отже житлова кухня використовується як житлова кімната, за рахунок чого і збільшилась житлова площа будинку до 61,3 кв.м. проти 49,2 згідно даного Свідоцтва. Позивачкою також й не представлено згадуваної у позовній заяві домовленості про перехід у власність їй частини будинку у випадку покращення житлових умов. Інші ж покликання позивачки так само є голослівними та не підтвердженими жодними доказами. 19.09.2018 підготовче судове засідання відкладено через неявку позивачки у звязку із хворобою на 26.10.2018. 26.10.2018 підготовче провадження у справі закрито, справу призначено до судового розгляду на 07.12.2018, залучено до участі в справі третю особу, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача приватного нотаріуса Дрогобицького районного нотаріального округу [PERSON], витребувано у [PERSON] ряд документів та за клопотання представника позивача викликано в судове засідання та допитати свідків. 07.12.2018 розгляд справи відкладено через неявку сторони позивача на 27.12.2018. 27.12.2018 розгляд справи відкладено за клопотанням представника відповідача [PERSON] адвоката [PERSON] на 28.01.2019. 28.01.2019 розгляд справи відкладено через неявку позивачки на 26.02.2019. 26.02.2019, 12.03.2019 справа слухалась по суті, оголошено перерву до 29.03.2019. 29.03.2019 розгляд справи відкладено за клопотання представника відповідача [PERSON] на 12.04.2019. 12.04.2019 розгляд справи відкладено за клопотання представника позивачки [PERSON] на 24.04.2019. Представник позивача в судовому засіданні позов підтримав, з підстав, викладених у позовній заяві, просить позов задоволити. Представник відповідача [PERSON] [PERSON] в судовому засіданні позов заперечив через його необґрунтованість та безпідставність, просив в задоволенні такого відмовити. Представник відповідача [PERSON] [PERSON] в судовому засіданні позов заперечив з підстав, викладених у відзиві, просить в задоволенні позову відмовити. Приватний нотаріус Дрогобицького районного нотаріального округу [PERSON] подала до суду заяву про розгляд справи у її відсутності, з приводу задоволення позову покладається на думку суду. Зясувавши обставини справи, дослідивши надані сторонами докази, вислухавши пояснення сторін, покази свідків, суд вважає, що в задоволенні позову слід відмовити, виходячи з наступних міркувань. Судом встановлено, що [PERSON] проживала однією сімєю як чоловік та дружина без реєстрації шлюбу із [PERSON] в період часу з 01.09.2002 по 27.06.2017. Даний факт встановлено рішенням Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 02.10.2017 у справі №442/5467/17. (а.с.17) [PERSON] помер 20 червня 2017 року. Сторонами визнано та не оспорюється той факт, що з 2002 року [PERSON] проживала із [PERSON] в будинку №13 на вул.Чехова в м.Дрогобичі Львівської області. Разом із ними проживав батько [PERSON] [PERSON], який помер 20.06.2016. Вищевказаний житловий будинок разом із господарськими будівлями та спорудами на підставі Свідоцтва про право на спадщину за законом від 02.08.1991 належав [PERSON]. (а.с.13) Після смерті [PERSON], 16.03.2017 [PERSON] отримав Свідоцтво про право на спадщину за заповітом. Спадщина, на яку видано свідоцтво, складається з: житлового будинку з господарськими будівлями, що знаходяться в м.Дрогобичі Львівської області на вул.Чеховій 13, належного спадкодавцю на підставі Свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого 02.08.1991 №2-1381. Житловий будинок позначений в технічному паспорті літ. «А-1» деревяний, складається з чотирьох житлових кімнат, площею 61,3 кв.м., двох кухонь, двох коридорів. Загальна площа будинку 97,3 кв.м. До будинку відноситься господарські будівлі: сарай «Б», деревяно-цегляна літня кухня «В», бетонне замощення «І», огорожа з металевої сітки «1». [PERSON] та [PERSON] є дітьми померлого [PERSON] (а.с.48, 74) Після смерті батька [PERSON] та [PERSON] звернулись до приватного нотаріуса Дрогобицького районного нотаріального округу [PERSON] із заявами про прийняття спадщини. У відповідності до вимог ст.1261 ЦК України відповідачі, як діти [PERSON], є спадкоємцями першої черги, а позивачка, беручи до уваги встановлений судом факт проживання її із [PERSON] однією сімєю, в силі ст.1264 ЦК України є його спадкоємицею четвертої черги. На підтвердження позовних вимог позивачкою представлено суду: робочий проект реконструкції житлового будинку за 2003 рік, розроблений НДІПРОЕКТРЕКОНСТРУКЦІЯ, чеки на придбання будівельних матеріалів в кількості 10 шт., замовлення на пластикові вікна від «Світ комфорту» від 28.06.2005, накладні на придбання будівельних матеріалів за 2004 2005 роки, видані МПП «Славутич». Відповідно до\~ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. У п.33 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Христов проти України" від 19.02.2009 року суд зазначив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване ч.1 ст.6 Конвенції, слід тлумачити в контексті преамбули Конвенції, яка, зокрема, проголошує верховенство права як складову частину спільної спадщини Договірних держав. Правилами ст.\~12\~ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. У статті 81 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що грунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або вираховування кожного доказу (групи доказів). Як передбачено\~ст. 328 ЦК України\~право власності набувається в порядку, визначеному законом, та на підставах не заборонених законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Суд враховано принцип процесуальної рівності сторін і, враховуючи обов'язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається, судом досліджено кожний доказ, наданий сторонами, який відповідає вимогам належності та допустимості доказів (п.27постанови Пленуму Верховного суду України від 12.06.2009 року № 2 «Про практику застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції»), при цьому жодна із сторін не була поставлена судом у менш сприятливе становище, порівняно з іншою стороною, на чому наголошується у практиці Європейського суду з прав людини. Так, у п. 24 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Надточій проти України», в п. 48 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Мала проти України» та в п. 23 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Гурепка проти України № 2» наголошується на принципі рівності сторін одному із складників ширшої компетенції справедливого судового розгляду, який передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість відстоювати свою позицію у справі в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище, порівняно з опонентом. Дослідивши представлені позивачкою вищевказані докази, беручи до уваги заперечення відповідачів, враховуючи покази свідків, суд вважає такі суперечливими, та не може визнати їх достовірними на підтвердження факту проведення саме позивачкою будівельних та ремонтних робіт з покращення спірного житлового будинку, оскільки представлений суду робочий проект реконструкції житлового будинку за 2003 рік, розроблений НДІПРОЕКТРЕКОНСТРУКЦІЯ виготовлений на імя тогочасного власника будинку [PERSON] Разом з тим, позивачкою не представлено суду доказів на підтвердження використання придбаних нею будівельних матеріалів, які вказані у представлених чеках, квитанціях, саме на реконструкцію, ремонт спірного житлового будинку і саме до 2007 року (строк дії Закону України «Про власність»), а тому вважає, що в задоволенні позову слід відмовити у звязку із недоведеністю.

Outcome: dismissed