Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-06 00:00:00

26.12.2013р. [PERSON] звернулася до суду з заявою про встановлення факту. Заяву обґрунтовує тим, що [INFO] померла її мати [PERSON], після смерті якої відкрилась спадщина на належне їй майно, а саме на 2/4 частки квартири [ADDRESS]. Вона та її сестра [PERSON] прийняли спадщину, та звернулись в Пустомитівську державну нотаріальну контору. Проте при підготовці до видачі свідоцтв про право на спадщину нотаріусом було виявлено наявність арешту, реєстраційний номер обтяження 42029, на невизначене окреме майно, належне [PERSON], архівний № 3503518 КІEV 473, архівна дата 15.09.1999 , дата виникнення 12.08.1995 , номер реєстру 36 у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень. Даний арешт був зареєстрований 25.06.2004 р. Першою Київською обласною державною нотаріальною конторою на підставі ухвали Києво-Святошинського нарсуду Київської області. Будь-яка уточнююча інформація щодо ідентифікації особи [PERSON], як власника об'єкт обтяжень, окрім власного імені, відсутня. Зазначає, що право власності на квартиру у її матері [PERSON] виникло після смерті її чоловіка [PERSON] у 2006 році. А заборона на майно неідентифікованої [PERSON], виникла 12.08.1995 р. та була зареєстрована 25.06.3004 р. У зв'язку з чим вважає, що дана заборона не може стосуватися майна її матері [PERSON] [INFO] З метою отримання свідоцтва про право на спадщину, просить встановити факт, що арешт, зареєстрований 25.06.2004 року на невизначене окреме майно, належне [PERSON] зареєстрований Першою Київською обласною державною нотаріальною конторою, не стосується померлої [INFO] [PERSON] [INFO], яка є власником 2/4 частки квартири. В судовому засіданні представник заявника [PERSON] подану заяву підтримав з підстав викладених у ній, та просить її задовольнити. Заінтересова особа [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що у зв'язку з викладеними в заяві обставинами, вона та її сестра [PERSON] не можуть оформити право власності на успадковане майно, тому щодо задоволення заяви не заперечила. З'ясувавши обставини справи на підставі наявних у справі та досліджених в судовому засіданні доказів, з врахуванням вимог цивільного судочинства суд вважає, що подана заява до задоволенню не підлягає в силу наступного. Відповідно до ст.3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. У відповідності до ч. 2 ст. 256 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Згідно роз'яснень, що містяться у п. 1 постанови ПВСУ № 5 від 31.03.1995 "Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення" в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: - згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; - заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; - встановлення факту не пов'язується з наступним вирішенням спору про право. Встановлення фактів, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, не зазначених у ч. 1 ст. 256 ЦПК України, в судовому порядку можливо лише тоді, коли чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення. Як вбачається з матеріалів справи, заявник просить встановити факт того, що арешт , зареєстрований 25.06.2004 р. на невизначене окреме майно , належне [PERSON], не стосується померлої [INFO] [PERSON] [INFO], яка являється власником 2/4 часток квартири [ADDRESS]. Діючим законодавством визначено, що звільнення майна з-під арешту відбувається шляхом звернення з такою вимогою до суду або в адміністративному порядку до начальника відповідного органу державної виконавчої служби. Такі вимоги повинні розглядаються не в окремому провадженні, а за правилами, установленими для розгляду позовів про звільнення майна з-під арешту. Під способами захисту суб'єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на правопорушника. Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів визначений в ст. 16 ЦК України. Таким чином, вимоги заявника не підлягають задоволенню, оскільки ним невірно обрано спосіб захисту цивільних прав. За вказаних вище обставин, суд прийшов до висновку, що заява про встановлення факту, що має юридичне значення , до задоволення не підлягає.

Outcome: dismissed