Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-16 00:00:00

[PERSON] 19 березня 2020 року звернулася у суд із позовом до [PERSON] , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача: [PERSON] , четверта Запорізька державна нотаріальна контора, про усунення спадкоємця від права на спадкування за законом, мотивуючи позов тим, що відповідно до заповіту громадянин [PERSON] , який помер [INFO] заповідав їй та [PERSON] кімнату 17 кв. м, яка розташована за адресою: [ADDRESS] . Вона та [PERSON] є спадкоємцями за заповітом, а відповідачка [PERSON] - за законом. На її думку, [PERSON] не бажав передавати своє майно матері [PERSON] , або іншим кровним родичам, які не підтримали його і не допомогли у важкий для нього час, відмовили з "пропискою", яка була необхідна для отримання інсуліну та взагалі не приділяли йому увагу та час, не цікавилися умовами його проживання, а також його особистим життям, чи була в нього жінка, дитина. Замість допомоги рідні запропонували викупити кімнату, без жодних умов для проживання, яку отримала мати [PERSON] за місцем роботи, та чомусь оформила її, на родича [PERSON] , що підтверджується договором купівлі-продажу. В цій квартирі [PERSON] зробив ремонт, приватизував її та свідомо написав заповіт. Просила усунути [PERSON] від права на спадкування за законом після смерті [PERSON] . Ухвалою судді від 27 березня 2020 року у справі відкрито провадження у порядку загального позовного провадженя та призначено підготовче судове засідання. 27 травня 2020 року до суду від представника відповідачки [PERSON] - адвоката Федак Л.Р. надійшов відзив на позовну заяву, у якому вона зазначила, що позивачкою не надано належних та допустимих доказів, які б свідчили про те, що спадкодавець потребував допомоги відповідачки та остання мала можливість її надати, проте, ухилялася від обов`язку щодо її надання. [PERSON] є пенсіонерко, особою похилого віку, має незадовільний стан здоров`я. Просила застосувати до спірних правовідносин строк позовної давності, так як з рішення Білозерського районного суду Херсонської області від 19 березня 2018 року по справі №648/703/17 вбачається що позивачка про смерть [PERSON] та про відкриття спадщини дізналася 28 лютого 2020 року, а із зазначеним позовом до суду звернулася тільки в березні 2020 року. Просила у задоволенні позову відмовити. 27 травня 2020 року від позивачки [PERSON] надійшла відповідь на відзив, у якому вона зазначила, що позовні вимоги ґрунтуються в основному на показах та обставинах, які були встановлені в рамках справи № 648/703/17 за позовом [PERSON] та [PERSON] до [PERSON] , третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: четверта Запорізька державна нотаріальна контора про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини. В рамках цієї справи: було встановлено ряд важливих обставин, щодо умов у яких проживав останні роки життя [PERSON] , що за ним здійснювала догляд стороння людина, яка і оплатила поховання; позивачі розповідали про те, що знали основну причину чому [PERSON] , будучи вже хворим, повернувся до міста Запоріжжя, та просив [PERSON] допомоги придбати ліки, які йому були вкрай необхідні; [PERSON] розповідав позивачам, що коли дізнався від лікарів про свою прогресуючу, невиліковну хворобу, що життєвий час його спливає, він продав квартиру в місті Запоріжжі та поїхав до матері, де був прописаний, повертався, щоб його там доглянули та поховали, кошти від квартири мав намір залишити матері, але коли повернувся рідні не дуже зраділи, йому потрібна була невелика допомога - тільки прописка, так як кошти на своє життя він мав. Стосовно заяви про застосування строку позовної давності, що такий строк не закінчився, оскільки всі обставини останніх років життя померлого були встановлені саме під час розгляду справи № 648/703/17 , «остаточна кома по якій поставлена» Постановою Верховного суду України від 9 квітня 2020 року, яку вона отримала 19 травня 2020 року. 6 липня 2020 року підготовче провадження у справі закрито, справу призначено до судового розгляду. У судовому засіданні позивачка позовні вимоги підтримала, просила позов задовольнити, при цьому наголосила що основною підставою, чому відповідачка [PERSON] повинна бути усунута від спадкування є те, що родичі [PERSON] відмовили йому у «прописці». Представник відповідачки [PERSON] - адвокат Федак Л.Р., позовні вимоги не визнала, із підстав зазначених у відзиві на позовну заяву. Просила у задоволенні позову відмовити. Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідачки: [PERSON] у судове засідання не прибула, подала до суду заяву в якій просила позов задовольнити, справу розглянути за її відсутності. Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача: четвертої Запорізької державної нотаріальної контори у судове засідання не прибув, державний нотаріус Бережко С.М. подав до суду заяву в якій просив справу розглянути за відсутності представника четвертої Запорізької державної нотаріальної контори. Дослідивши матеріали справи, заслухавши сторони, суд приходить до висновку, що в задоволенні позову слід відмовити з наступних підстав. Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є частиною національного законодавства, кожна людина при визначенні її громадянських прав і обов`язків має право на справедливий судовий розгляд. Згідно з частиною 1 статті 4, частиною 1 статті 5 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленим цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів, а суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. В силу положень частини 1 статті 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно пунктів 1-5 статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Згідно статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до статтей 76-79 ЦПК України, доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення, не може ґрунтуватися на припущеннях. В обґрунтування позовних вимог позивачкою надано: копію листа четвертої Запорізької державної нотаріальної контори № 491/02-14/93-2016 від 28 лютого 2017 року, яка була надіслана [PERSON] (позивачці) та з якого вбачається, що [INFO] відкрилась спадщина після смерті [PERSON] , [INFO] , спадкоємцем якого вона є заповітом та їй запропоновано до 14 березня 2017 року повідомити чи прийняла вона спадщину чи зверталася до суду за визначенням додаткового строку, достатнього для подання заяви про прийняття спадщини на надати відповідні докази; копію рішення Білозерського районного суду Херсонської області від 19 березня 2018 року у справі № 648/703/17 за позовом [PERSON] та [PERSON] до [PERSON] , третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: Четверта Запорізька державна нотаріальна контора про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини; копію постанови Апеляційного суду Херсонської області від 11 липня 2018 року у зазначеній вище справі. Будь-яких клопотань з приводу витребування доказів позивачкою не заявлялося. Тому суд, позбавлений можливості належним чином перевірити інформацію на яку посилається позивачка у позовній заяві. Як належним та допустимим доказом у цій справі є постанова Апеляційного суду Херсонської області від 11 липня 2018 року у справі за позовом [PERSON] та [PERSON] до [PERSON] , третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: четверта Запорізька державна нотаріальна контора про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини та рішення Білозерського районного суду Херсонської області від 19 березня 2018 року у цій же справі в частині щодо встановлених судом обставин. Із судових рішень вбачається, що [INFO] помер [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , після смерті якого відкрилась спадщина на спадкове майно: квартиру [ADDRESS] , яка належала померлому на підставі договору купівлі-продажу від 25 липня 2008 року. Згідно витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі спадкова справа розпочата 21 березня 2016 року після звернення [PERSON] з заявою про прийняття спадщини після померлого сина [PERSON] . З матеріалів спадкової справи № 93/2016 до майна померлого [PERSON] , останній 09 вересня 2008 року склав заповіт, відповідно до якого заповідав [PERSON] та [PERSON] в рівних частинах належну йому на праві власності квартиру [ADDRESS] . 7 грудня 2016 року четвертою Запорізькою державною нотаріальною конторою встановлено факт наявності заповіту, складеного [PERSON] 9 вересня 2008 року та в подальшому проведені дії по встановленню змісту заповіту та осіб, які зазначені у заповіті. Після встановлення осіб спадкоємців за зазначеним заповітом четвертою Запорізькою державною нотаріальною конторою 20 лютого 2017 року та 28 лютого 2017 року були направлені на адресу [PERSON] та [PERSON] листи з повідомленням про відкриття спадщини після померлого [PERSON] та наявність заповіту зі встановленим строком для звернення з заявою про прийняття спадщини та роз`яснено їх право на звернення до суду із позовом про встановлення додаткового строку для прийняття спадщини. Таким чином, суд встановив, що в даному випадку спадкування здійснюється як за законом, так і за заповітом. Згідно статті 1216 ЦК України. спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи (частина перша та друга статті 1220 ЦК України). Спадкування може відбуватися за заповітом або за законом. Відповідно до частин 3, 5 статті 1224 ЦК України, не мають права на спадкування за законом батьки після дитини, щодо якої вони були позбавлені батьківських прав і їхні права не були поновлені на час відкриття спадщини. Не мають права на спадкування за законом батьки (усиновлювачі) та повнолітні діти (усиновлені), а також інші особи, які ухилялися від виконання обов`язку щодо утримання спадкодавця, якщо ця обставина встановлена судом. За рішенням суду особа може бути усунена від права на спадкування за законом, якщо судом буде встановлено, що вона ухилялася від надання допомоги спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані. Згідно з роз`ясненнями Пленуму Верховного Суду України, що містяться у п. 6 Постанови «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року № 7, правило абзацу 2 частини 3 статті 1224 ЦК України стосується особи, яка зобов`язана була утримувати спадкодавця згідно з нормами Сімейного кодексу України. Факт ухилення особи від виконання обов`язку щодо утримання спадкодавця встановлюється судом за заявою заінтересованої особи (інших спадкоємців або територіальної громади). При цьому слід враховувати поведінку особи, розуміння нею свого обов`язку щодо надання допомоги, її необхідність для існування спадкодавця, наявність можливості для цього та свідомого невиконання такою особою встановленого законом обов`язку. Непред`явлення спадкодавцем, який мав право на утримання, позову про стягнення аліментів до особи, яка претендує на спадщину, не є достатньою підставою для відмови в позові про усунення від права на спадкування. Правило частини п`ятої статті 1224 ЦК України стосується всіх спадкоємців за законом, зокрема й тих, які відповідно до СК не були зобов`язані утримувати спадкодавця. Під безпорадним станом необхідно розуміти безпомічність особи, неспроможність її своїми силами через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво фізично та матеріально самостійно забезпечити умови свого життя, у зв`язку із чим ця особа потребує стороннього догляду, допомоги та піклування. Ухилення особи від надання допомоги спадкодавцеві, який потребував допомоги, полягає в умисних діях чи бездіяльності особи, спрямованих на уникнення від обов`язку забезпечити підтримку та допомогу спадкодавцю, тобто ухилення, пов`язане з винною поведінкою особи, яка усвідомлювала свій обов`язок, мала можливість його виконувати, але не вчиняла необхідних дій. Таким чином, при вирішенні справи про усунення особи від права на спадщину на підставі частини 5 статті 1224 ЦК України потрібно встановити як факт ухилення особи від надання спадкодавцеві допомоги, так і факт перебування спадкодавця в безпорадному стані через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво та потребу спадкодавця в допомозі цієї особи. Для постановлення рішення про усунення від спадкування у справі повинні бути надані належні та допустимі докази, які б свідчили про те, що спадкодавець потребував допомоги відповідачки, остання мала можливість її надати, проте ухилялася від обов`язку щодо її надання. Ухилення особи від надання допомоги спадкодавцеві, який її потребував, полягає в умисних діях чи бездіяльності особи, спрямованих на уникнення від обов`язку забезпечити підтримку та допомогу спадкодавцю. Тобто ухилення, пов`язане з винною поведінкою особи, яка усвідомлювала свій обов`язок, мала можливість його виконувати, але не вчиняла необхідних дій. Крім цього, підлягає з`ясуванню судом питання, чи потребував спадкодавець допомоги від спадкоємця за умови отримання її від інших осіб, чи мав спадкоємець матеріальну та фізичну змогу надавати таку допомогу. Таким чином, ухилення від надання допомоги спадкодавцеві характеризується умисною формою вини. Отже, для задоволення позовних вимог у справах про усунення від спадкування відповідно до частини 5 статті 1224 ЦК України має значення сукупність таких обставин: 1) перебування спадкодавця в безпорадному стані; 2) потреба спадкодавця в допомозі саме цієї особи; 3) ухилення особи від надання спадкодавцеві допомоги при можливості її надання. Позивачка обґрунтовує свої вимоги про усунення відповідачки від права на спадкування після смерті сина тим, що остання не цікавилася умовами його проживання, а також його особистим життям, чи була в нього жінка, дитина, відмовила у «прописці». На підтвердження позовних вимог надала технічний запис судових засідань у справі №648/703/17 за позовом [PERSON] та [PERSON] до [PERSON] , третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: Четверта Запорізька державна нотаріальна контора про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини, та просила відтворити пояснення представника відповідача [PERSON] та свідків [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . Суд за клопотанням відповідачки відтворив у судовому засіданні пояснення зазначених осіб та прийшов до висновку, що ці покази не є належними та допустимими докази у цій справі, так як відповідно до частини 1 статті 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Зазначені свідки були допитані у справі предметом якого був спір про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини, а у цій справі предметом спору є усунення спадкоємця від права на спадкування за законом. Відповідно до частини 1 статті 78 ЦПК України, суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Порядок допиту свідка, регламентований ЦПК України, а тому позивачка не була позбавлена можливості заявити клопотання про допит вище зазначених свідків. Окрім того, рішення Білозерського районного суду Херсонської області від 19 березня 2018 року на яке посилається позивачка було скасоване постановою апеляційного суду Херсонської області від 11 липня 2018 року. У своєму позові позивачка послалася на те, що зі слів самого [PERSON] їй було відомо що в останні роки свого життя він мав прогресуючу, невиліковну хворобу. Однак матеріали справи не містять доказів на підтвердження перебування [PERSON] у безпорадному стані, та і взагалі щодо стану його здоров`я. Разом з цим, суд вважає недоведеним факт умисного ухилення [PERSON] від надання підтримки та допомоги своєму сину. Даних, які б вказували на необхідність надання [PERSON] допомоги саме відповідачкою, як і можливість надання нею такої допомоги, матеріали справи не містять. З огляду на викладене, за відсутності встановлення судом одночасно трьох необхідних обставин для вирішення питання про усунення від спадкування після смерті [PERSON] на підставі частин 3, 5 статті 1224 ЦК України, а саме, оскільки в матеріалах справи відсутні докази перебування спадкодавця у безпорадного стану, умисного ухилення відповідачки від надання допомоги спадкодавцю чи її бездіяльності, спрямованої на уникнення від обов`язку забезпечити підтримку та допомогу спадкодавцю, а також того, що спадкодавець потребував такої допомоги саме від відповідачки, суд дійшов висновку про відсутність підстав для усунення відповідачки [PERSON] від права у спадщині після померлого [PERSON] , а відтак і про відмову у задоволенні позову. Відмовляючи у задоволенні позову, суд приймає до уваги те, на момент смерті сина [PERSON] , відповідачці [PERSON] виповнилося 83 роки, вона була пенсіонеркою, відповідно до долучених епікризів неодноразово перебувала на стаціонарному та амбулаторному лікуванні. Як у терапевтичному відділенні Білозерської ЦРЛ с. Дар`ївка Херсонської області. Одночасно, суд вважає, що клопотання представника відповідачки [PERSON] - адвоката Федак Л.Р. про застосування строків позовної давності задоволенню не підлягає, так як згідно витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі спадкова справа після смерті [PERSON] розпочата 21 березня 2016 року після звернення [PERSON] з заявою про прийняття спадщини після померлого сина [PERSON] , а тому строк позовної давності у цій справі відліковується з дати звернення [PERSON] із заявою до нотаріальної контори про прийняття спадщини. У судових дебатах представник відповідача [PERSON] - адвокат Федак Л.Р. повідомила що нею буле подано заяву про відшкодування витрат на правову допомогу.

Outcome: dismissed