Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-27 00:00:00

30.06.2016 року позивач [PERSON] звернувся до суду з даним позовом, де зазначив, що відповідно до вимог ст.ст.7, 13-19, 25 Закону України "Про оренду землі" 19 травня 2016 року між ним та громадянином [PERSON] було укладено договір оренди земельної ділянки площею 7,295 га строком на 7 років. На зазначеній ділянці восени 2015 року посіяв зерно ячменя в кількості дві тони, взяте в борг у [PERSON], який разом з [PERSON] та його батьком [PERSON] (відповідачем у справі) надавали йому допомогу в сівбі, при цьому останній ніяких затрат не вносив. 29 червня 2016 року найнявши комбайн та автомобіль приступив до збору урожаю ячменю, але на поле прибули його батько [PERSON] з дідом [PERSON], які стали вчинювати в цьому перепони, намагалися влаштувати бійку, заборонили працювати комбайнеру чим завадили зібрати вирощений ним врожай, що належить йому на праві власності. Посилаючись на положення ст.ст.189, 316, ч.1 ст.321, ст.ст.325, 328, 407, 410, 775 ЦК України позивач просив зобов'язати відповідача [PERSON] не чинити йому перешкод у здійсненні права користування та розпорядження майном урожаю 2016 року на орендованій земельній ділянці площею 7,295 га, належної на праві власності [PERSON] Ухвалою суду від 11.08.2016 року до участі в справі в якості третьої особи без самостійних вимог залучено [PERSON] з яким укладено договір оренди належної йому земельної ділянки від 19.05.2016 року. У судовому засіданні позивач підтримав заявлені позовні вимоги і зазначив, що належний йому урожай зерна ячменю, вирощений на орендованій земельній ділянці, був зібраний ним 01.07.2016 року і перевезений на зберігання до [PERSON] для його реалізації, але отримати від останнього грошові кошти за це зерно він не має змоги, так як відповідач [PERSON] заборонив тому це робити. Відповідач [PERSON] позов не визнав і пояснив, що позивач не мав ніякого відношення до придбання та посіву восени 2015 року зерна ячменю на земельній ділянці [PERSON], якою тривалий час користувався його батько [PERSON] за усною домовленістю з її власником, тому позивач не мав права збирати врожай ячменю і при намаганні його збору 29.06.2016 року він став вчинювати йому в цьому перепони. Через декілька днів, а саме 01.07.2016 року він став збирати врожай ячменю і до прибуття [PERSON] було зібрано бункер зерна, яке із-за суперечки між ними з приводу його зібрання було зсипано ним прямо на поле. Цього ж дня позивач [PERSON] вчинив дії зі збирання зерна ячменю в кількості 19,5 тон і продав його громадянину [PERSON], при цьому, будь-яких перепон під час збирання позивачем врожаю ячменю 01.07.2016 року та розпорядження цим майном він йому не створював, а лише попросив [PERSON] не сплачувати позивачу грошові кошти за придбане в того зерно до вирішення між ними спору щодо належності врожаю, тому просив залишити позов без задоволення. Третя особа без самостійних вимог [PERSON] з приводу позову [PERSON] пояснив, що останній не мав жодного відношення до придбання та посіву восени 2015 року зерна ячменю на земельній ділянці [PERSON], якою він тривалий час користувався за усною домовленістю з її власником, тому він не мав права збирати врожай ячменю і при намаганні його збору 29.06.2016 року він разом зі своїм сином [PERSON] стали чинити йому перешкоди, але через декілька днів, а саме 01.07.2016 року, не зважаючи на існування між ними спору щодо належності врожаю позивач все таки зібрав ячмінь і після його перевезення з поля збув зібраний врожай [PERSON], тому вважає вимоги позивача безпідставними. Третя особа без самостійних вимог [PERSON] в удове засідання не прибув, але надав письмову заяву про розгляд справи за його відсутності. Вислухавши сторони, опитавши свідків та дослідивши письмові докази суд приходе такого висновку. Відповідно до приписів ст.328, п.1 ч.1 ст.346 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Право власності припиняється у разі відчуження власником свого майна. Згідно Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно №59848476 від 25.05.2016 року [PERSON] є власником земельної ділянки площею 7,2951 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва в силу Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯЗ №144196 від [INFO], яка перебуває в оренді на підставі договору оренди земельної ділянки, укладеного 19.05.2016 року між [PERSON] та [PERSON] строком на 7 років. З пояснень сторін та письмових пояснень орендодавця [PERSON] вбачається, що до укладення договору оренди від 19.05.2016 року вищезазначена земельна ділянка перебувала в користуванні у [PERSON] за усною домовленістю між вказаними особами і восени 2015 року на даній земельній ділянці було здійснено передпосівний обробіток ґрунту та посіяно зерно ячменю. 29 червня 2016 року про своє право на урожай ячменю заявили позивач [PERSON] та його батько-відповідач [PERSON], який діяв від імені свого батька [PERSON], оскільки кожен з них вважав, що саме він є власником посівного матеріалу і саме він причетний до його посіву в грунт восени 2015 року та вчинення агротехнічних робіт, що дає право на отримання у власність вирощеного врожаю ячменю 2016 року. Збирання врожаю ячменя, розпочатого позивачем 29.06.2016 року, було зупинено [PERSON] та [PERSON], які заявили про свої права на збір цього врожаю, внаслідок чого збирання врожаю не відбулося. 01 липня 2016 року збирання врожаю ячменя, було розпочато вже відповідачем, але воно також було зупинено орендарем [PERSON], а зібране [PERSON] зерно (бункер) було зсипано на поле. Цього ж дня позивач [PERSON] вчинив дії зі збирання зерна ячменю, яке разом із зерном, що було зсипане, перевіз до громадянина [PERSON] з яким домовився про реалізацію зібраного зерна. В силу ч.1 ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. За такого, перешкоди для позивача у здійсненні права користування та розпорядження врожаєм зерна ячменю 2016 року, що були вчинені відповідачем 29.06.2016 року при намаганні позивача зібрати врожай, втратили своє існування 01.07.2016 року з моменту завершення останнім дій зі збирання врожаю зерна ячменю та розпорядження зібраним зерном на власний розсуд. Отже, фактична реалізація позивачем своїх прав з користування та розпорядження врожаєм вказують на те, що його права не були порушені, тому судового захисту вони не потребують. Перевезення позивачем зібраного ним 01.07.2016 року зерна ячменю до громадянина [PERSON] та досягнення з останнім домовленості щодо відчуження переданого йому зерна ячменю врожаю 2016 року свідчить про існування між продавцем [PERSON] та набувачем [PERSON] цивільних правовідносин, що виникли за укладеною сторонами угодою купівлі-продажу зерна ячменю. Зазначений правочин створює обов'язки лише для осіб, які його вчинили, тому в силу ст.14 ЦК України саме набувач [PERSON], а не інша особа, повинен виконувати цивільний обов'язок зі сплати певної суми грошей позивачу [PERSON] за прийняте від нього майно, отже посилання позивача на заборону набувачу сплачувати грошові кошти, висловлену відповідачем, не можна вважати перешкодою у здійсненні позивачем права користування та розпорядження його майном. Враховуючи вищевикладене суд приходе висновку про безпідставність заявлених позивачем вимог, тому відмовляє у їх задоволенні. В силу приписів ст.88 ЦПК України судові витрати, понесені позивачем у звязку з розглядом справи, належить віднести на його рахунок.

Outcome: dismissed