Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-31 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідачів у якому просить в порядку спільного майна подружжя визнати за ним право власності на ? частину однокімнатної квартири [ADDRESS], визначити, що частка померлої [PERSON] в праві спільної сумісної власності на квартиру становила ? частку; встановити факт проживання однією сім»єю без реєстрації шлюбу понад п»ять років його із [PERSON] - з травня 1993 року до часу відкриття спадщини [PERSON] - [INFO]; визнати частково недійсними три Свідоцтва про право на спадщину за законом, видані 12 квітня 2007 року на ім»я [PERSON], відповідачки [PERSON] та 20 березня 2013 року на ім»я відповідача [PERSON] на 13 частини кожному з них квартири [ADDRESS], зареєстровані за реєстровими номерами, відповідно № 2н-1195, № 2н-1194 та № 5-392; визнати частково недійсним Договір купівлі-продажу, укладений 27.03.2013 року, зареєстрований приватним нотаріусом [PERSON] за № 423; визнати частково недійсним договір дарування, укладений 19.01.2008 року, зареєстрований приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу [PERSON] за № 239; визначити, що частка померлої [PERSON] у спадковому майні померлої [PERSON] становила в розмірі 1/8 частини квартири [ADDRESS] та визнати за позивачем і відповідачами право власності на спадкове майно померлої [PERSON] в розмірі по 1/8 частини кожному з них зазначеної квартири. Вимоги мотивує тим, що він перебував у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] в період часу з 05 березня 1983 року по 23 березня 1993 рік. Від шлюбу народились діти [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO] - відповідачі у справі. Після розірвання шлюбу з [PERSON] вони продовжували проживати однією сім»єю за адресою [ADDRESS] та вести спільне господарство до моменту смерті дружини - [INFO]. За період шлюбу вони придбали за спільні кошти однокімнатну квартиру [ADDRESS], за яку повністю пайовий внесок був внесений в серпні 1992 року, тобто в період шлюбу, у зв»язку з чим дана квартира являється їхньою з дружиною спільною сумісною власністю, незважаючи на те, що була оформлена на покійну дружину у 2004 році, отже, кожному з них належить по ? частці спірної квартири. У зв»язку з цим після смерті [PERSON] спадковим майном являється ? частка квартири [ADDRESS], проте нотаріусом була відкрита спадщина на всю квартиру, яка поділена на трьох спадкоємців першої черги за законом, а саме: відповідачів [PERSON] і [PERSON], як доньку та сина спадкодавці, а також матір останньої - [PERSON], на яких видані Свідоцтва про право на спадщину за законом по 1/3 частки квартири кожному з вказаних спадкоємців. Такі дії нотаріуса є неправомірними, тому видані свідоцтва про право на спадщину підлягають скасуванню, оскільки нотаріусом неправильно встановлено склад спадкового майна. Крім того, не було враховано, що його дружина померла внаслідок тяжкої хвороби, останні роки життя вона потребувала особливого догляду та піклування. Причиною її смерті був рак яєчників. За [PERSON] піклувався лише він, надавав їй моральну допомогу, матеріально забезпечував, допомагав у прибиранні квартири, приготуванні їжі, інших побутових справах, проживав разом з дружиною до дня її смерті. Оскільки він постійно проживав разом зі спадкодавцем з 1983 року по 2005 рік, він відноситься до спадкоємців четвертої черги за законом відповідно до ст. 1264 ЦК України. Також, згідно ч. 2 ст. 1259 ЦК України, він має право на спадкування разом зі спадкоємцями тієї черги, які приймають спадщину, оскільки протягом тривалого часу він опікувався, матеріально забезпечував та надавав допомогу [PERSON], яка через тяжку хворобу була у тяжкому стані. Після смерті [PERSON] він самостійно поніс витрати на поховання, які йому ніхто не відшкодував. Також 12.10.2005 року між ним та ЖБК «Харчовик» був укладений договір про перевід боргу, відповідно якого прийняв на себе зобов»язання по оплаті заборгованості [PERSON] за житлово-комунальні послуги станом на 01.09.2004 року в сумі 741 грн. 05 коп. Згідно положень ч. 3 ст. 1268 ЦК України він прийняв спадщину, так як постійно проживав із спадкодавцем на час відкриття спадщини та не подавав заяв про відмову від спадщини. Нотаріусом було відмовлено йому у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом та свідоцтва про право власності на частку в спільному майні подружжя з тих підстав, що він не являється спадкоємцем за законом, оскільки з померлою не перебував у зареєстрованому шлюбі. Видані відповідачам та [PERSON] свідоцтва про право на спадщину порушують його право спільної сумісної власності на частку у спірній квартирі; також він, як спадкоємець, має переважне право на виділ його частки в натурі відповідно до ч. 2 ст. 1279 ЦК України, а також має право на одержання свідоцтва про право на спадщину. Договір купівлі-продажу, укладений 27.03.2013 року, та договір дарування, укладений 19.01.2008 року, підлягають визнанню недійсними частково, оскільки вони були укладені без його, як співвласника, згоди, а тому вчинені з порушенням ч. 2 ст. 369 ЦК України. Про порушення його права власності йому стало відомо лише в червні 2013 року з позовної заяви [PERSON] до нього про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. В судовому засіданні позивач та представник позивача [PERSON] позов та обставини, викладені у ньому, підтримали. Відповідачка [PERSON] та її представник [PERSON] заперечували проти задоволення вимог, посилаючись на їх безпідставність, також просили суд застосувати строк позовної давності. При цьому відповідачка [PERSON] пояснила, що її батьки разом не проживали, позивач мешкав у [ADDRESS], де доглядав за його матір»ю та батьком, інколи приїжджав до них, сварився з її матір»ю. Відповідач має іншу жінку. Її матір вперше хворіла один рік у 1992-1993 роках, тоді вирізали пухлину грудей. В подальшому захворіла у 2004 році, лежала в лікарні, перенесла операцію, вона матері возила харчі, купувала ліки. Через брак коштів матір позичала гроші у своїх друзів, позивач фінансової допомоги матері не надавав. Також позивач за її матір»ю не доглядав, лише один раз відвіз в лікарню приготовану нею їжу та один раз на її прохання фізично допоміг привезти матір з лікарні на викликаному нею таксі. За три тижні до смерті матері приїхала на допомогу бабуся [PERSON] Лежачою її матір була два тижні перед смертю, вона робила матері уколи, до того як злягла, її матір обслуговувала себе сама. На її (відповідачки) прохання позивач лише приїхав та допомагав матір піднімати коли вона вже лежала. Спільного бюджету батьки не мали, спільне господарство не вели, матір отримувала пенсію та працювала. Батько десь 1-2 рази на місяць з»являвся і тоді лише допомагав матері принести сумки на базар. Гроші на поховання матері збирали сусіди, також надали допомогу на її (відповідачки) роботі, на заводі виписували допомогу матері на лікування та поховання. З 1993 року по 2005 рік позивач з ними у квартирі не жив, лише іноді навідувався; матір за свої кошти сама робила ремонт в квартирі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з»явився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив, при цьому подав заяву у якій зазначив, що позовні вимоги не визнає, просить застосувати наслідки спливу позовної давності та відмовити у задоволенні позовних вимог. Представники третіх осіб Десятої Київської державної нотаріальної контори та Реєстраційної служби Головного управління юстиції в м. Києві в судове засідання не з»явились, треті особи суду надали заяви з проханням розглянути справу без участі їхніх представників. Представник третьої особи Головного управління юстиції в м. Києві в судове засідання не з»явився, про дату, час та місце розгляду справи третя особа була повідомлена належним чином, про причини неявки представника суд не повідомлено. Допитаний в судовому засіданні свідок [PERSON] засвідчив, що він з позивачем разом працював на радіозаводі, знає його сім»ю. До розлучення [PERSON] з [PERSON] постійно жили разом, після розірвання шлюбу позивач переважно жив в [ADDRESS] де доглядав за своїми батьками, у квартиру на [ADDRESS] приїжджав періодично, допомагав [PERSON] занести сумки на базар. Позивач займався похованням своєї дружини. Свідок [PERSON] пояснила, що вона сусідка, живе на першому поверсі в будинку [ADDRESS] з 1981 року, гуляли разом з [PERSON] на вулиці, часто бувала у спірній квартирі. [PERSON] не жив у квартирі [ADDRESS], оплачувала за кооператив [PERSON] сама зі своєю матір»ю. З дітьми позивач не займався. Коли [PERSON] захворіла позивач знаходився в [ADDRESS]; з 1995 року по 2005 рік вона бачила позивача лише декілька раз, із села він нічого не привозив. [PERSON] їй особисто говорила, що платить за квартиру сама, [PERSON] їй грошей не дає, живе в селі. За навчання [PERSON] платила тітка. Допомогу за час хвороби [PERSON] надавала відповідачка. Останні 5-8 років перед смертю [PERSON] жила зі своїми дітьми, позивача вона ніколи не бачила. Свідок [PERSON] засвідчила, що знає сім»ю [PERSON] з 2002 року, дружили сім»ями. [PERSON] була самотня жінка, їхні діти вчились разом, тому вони дуже здружились, зустрічались щодня, спільно святкували дні народження. Позивач жив своїм життям, за дітьми не доглядав. За квартиру та за кооператив платила [PERSON], допомагала їй матір. Коли [PERSON] захворіла, за нею доглядала тільки її донька [PERSON], яка вчилась та працювала. За весь час відвідування спірної квартири батька [PERSON] вона ніколи не бачила, лише в день смерті [PERSON]. Документи на квартиру позивач забрав, потім повернув, також забрав золото, квитанції. [PERSON] було відомо, що в 2007 році [PERSON] подавала документи на спадщину, тоді він не заперечував. Гроші на поховання [PERSON] збирали в мешканців будинку та з однокурсників, які відділи [PERSON]. За життя [PERSON] їй розповідала, що ще два роки до розірвання шлюбу вони з [PERSON] вже не жили, у позивача тоді була інша жінка, жив він у селі в батьків. Однією сім»єю позивач з [PERSON] з 2002 по 2005 року не жили, допомоги ніякої від нього не було. Свідок [PERSON] засвідчив, що він однокласник позивача, [PERSON] з [PERSON] жили на [ADDRESS] однією сім»єю з дітьми; коли закрили завод позивач возив сумки, а [PERSON] на базарі торгувала морквою. Він відвідував [PERSON] коли та хворіла, сварок між нею та [PERSON] не було, жили вони разом до 2005 року. Судом встановлено, що ордер на квартиру [ADDRESS] був виданий на ім»я [PERSON], як члена житлово-будівельного кооперативу, 24 липня 1981 року виконавчим комітетом Київської міської ради народних депутатів (а.с. 215). Позивач та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі в період часу з 05 березня 1983 року до 23 березня 1993 року (довідка Лівобережного відділу реєстрації шлюбів м. Києва з державним центром розвитку сім»ї від 29.03.2001 року № 74, свідоцтво про розірвання шлюбу - а.с. 22). Від шлюбу народились син [PERSON] та донька [PERSON], які є відповідачі у справі (свідоцтва про народження - а.с. 137 зв.). У зв»язку з реєстрацією шлюбу відповідачка [PERSON] змінила прізвище на [PERSON] (свідоцтво про шлюб - а.с. 140). Після розірвання шлюбу між [PERSON] та [PERSON] поділ майна не відбувався, їхні частки у спільній частковій власності спільно набутого майна подружжя не визначались. Свідоцтво про право власності на спірну квартиру було видане на ім»я [PERSON] Головним управлінням житлового забезпечення виконавчого органу Київської міської ради 03.06.2004 року та зареєстроване в Київському міському БТІ 25.06.2004 року за реєстровим № 165, тобто після розірвання шлюбу з позивачем (а.с. 144 зв., 145). На час розірвання шлюбу між позивачем та [PERSON] діяв Кодекс про шлюб та сім»ю України. Відповідно до ст. 22 Кодексу про шлюб та сім'ю України майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. Згідно ст. 28 КпШС України в разі поділу майна, яке є спільною сумісною власністю подружжя, їх частки визнаються рівними. Відповідно довідки Житлово-будівельного кооперативу «Харчовик-5» від 14.01.1993 року за № 6, [PERSON], яка являється власником квартири [ADDRESS], пайовий внесок за квартиру повністю внесла в серпні 1992 року, сума паєнагромадження складає 4 236 грн. 76 коп., членом ЖБК [PERSON] являється з грудня 1979 року (а.с. 15). Як роз»яснено пп. а), б) п. 6 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства про житлово-будівельні кооперативи» від 18 вересня 1987 р. № 9 зі змінами, пай, внесений подружжям у ЖБК у період сумісного проживання за рахунок спільних коштів, а також за рахунок коштів, подарованих подружжю або одержаних ним у позичку, а після повної сплати пайового внеску - квартира є їх спільним майном і підлягає поділу на загальних підставах. При цьому суд повинен враховувати суму боргу, яку один з подружжя зобов'язаний повернути кредитору. Внесений одним з подружжя до вступу в шлюб пай є його особистим майном. Якщо паєнагромадження згодом збільшилися за рахунок коштів, одержаних одним з подружжя у дар або в порядку спадкування чи за рахунок дошлюбного майна, то ці кошти також є особистою власністю того з подружжя, який їх одержав. При поділі квартири на цю суму може бути збільшена його частка в паєнагромадженні. Позивач просить визнати за ним право власності на 12 частину спірної квартири, належній померлій його колишній дружині [PERSON], як спільної сумісної власності подружжя; решту 12 частини квартири вважати спадковим майном, у зв»язку з чим визнати частково недійсними свідоцтва про право на спадщину за законом, видані на ім»я відповідачів та матір спадкодавця, та з урахуванням тих обставин, що він постійно проживав однією сім»єю по день смерті з [PERSON], тому відповідно до ст. 1264 ЦК України, являється спадкоємцем четвертої черги за законом, а також постійно опікувався та надавав матеріальну допомогу спадкодавцю, яка через хворобу була в тяжкому стані, тому просить з урахуванням положень ч. 2 ст. 1259 ЦК України, визначити за чотирма спадкоємцями, а саме: за [PERSON], за ним та за відповідачами частку у спадковому майні у розмірі по 1/8 частині кожному з них спірної квартири на які за сторонами у справі визнати право власності. Згідно ч.1 ст. 71 Закону України «Про нотаріат», у разі смерті одного з подружжя свідоцтво про право власності на частку в їх спільному майні видається нотаріусом на підставі письмової заяви другого з подружжя з наступним повідомленням спадкоємців померлого, які прийняли спадщину. Таке свідоцтво може бути видано на половину спільного майна. Пунктом 212 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 03.03.2004 р. № 205, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 03.03.2004 р. за № 2838882, передбачено, що нотаріус при видачі свідоцтва про право на спадщину за законом перевіряє факт смерті спадкодавця, час і місце відкриття спадщини, наявність підстав для закликання до спадкоємства за законом осіб, які подали заяву про видачу свідоцтва, склад спадкового майна, на яке видається свідоцтво про право на спадщину. Судом безспірно встановлено, що до реєстрації шлюбу з позивачем [PERSON] з грудня 1979 року була членом ЖБК «Харчовик-5», сплатила пайовий внесок за кооперативну квартиру, а також з часу отримання житла в подальшому сплачувала пай до укладення шлюбу - до 05.03.1983 року. Згідно частини першої статті 24 Кодексу про шлюб та сім'ю України майно, яке належало кожному з подружжя до одруження є власністю кожного з них. Відповідно до ст. 15 Закону України ,,Про власність" (який був чинний на момент спірних правовідносин), право власності на квартиру в будинку ЖБК виникає внаслідок повного внесення пайового внеску. Право власності на квартиру виникає у всіх учасників спільної власності на пай відповідно до розміру їхніх часток у загальній сумі пайового внеску. Згідно п. 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.09.1987 року № 9 ,,Про практику застосування судами законодавства про житлово-будівельні кооперативи", щодо розгляду спорів про поділ квартири між подружжям, яке розлучилось, слід враховувати, що після завершення сплати пайового внеску за квартиру суд вирішує питання про право на частку в праві власності на квартиру залежно від належної особі частки у паєнагромадженні. Позивач пояснив, що документальних підтверджень щодо сплати паєнагромадження до реєстрації шлюбу та в подальшому суду надати він не може через відсутність таких документів. Отже, позивачем суду не доведено розміру сплачених пайових внесків за спірну квартиру та часу їх сплати, в тому числі в період його перебування у шлюбі. Крім того, свідок [PERSON] засвідчила, що [PERSON] їй розповідала про те, що фактично за два роки до розірвання шлюбу з позивачем сімейні стосунки між ними припинились, вони спільно не проживали, так як у [PERSON] була інша жінка. Дані обставини також встановлені рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 25.02.1993 року за позовом [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу, у якому зазначено, що сім»я сторін по справі розпалась через подружню невірність відповідача [PERSON], біля двох років сторони не ведуть спільного господарства та не підтримують шлюбних відносин (а.с. 217, 218). Отже, на момент повного внесення пайового внеску [PERSON] в серпні 1992 року спільного бюджету в останньої з позивачем не було. У зв»язку з чим заявлені вимоги в частині визнання за позивачем права власності на ? частину спірної квартири в порядку поділу спільного майна подружжя задоволенню не підлягають, так як не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні. Як вбачається із свідоцтва про смерть, [PERSON] померла [INFO] (а.с. 13, довідка - а.с. 14). Згідно матеріалів спадкової справи, після смерті [PERSON] за поданими заявами спадкоємців першої черги за законом на ім»я [PERSON] (матері спадкодавці) та [PERSON] 12.04.2007 року державним нотаріусом Десятої Київської державної нотаріальної контори були видані Свідоцтва про право на спадщину за законом на 1/3 частку квартири [ADDRESS] кожному спадкоємцю, які зареєстровані у реєстрі за № 2н-1195 та № 2н-1194 (а.с. 147, 147 зв.). Також державним нотаріусом Десятої Київської державної нотаріальної контори 20.03.2013 року видано Свідоцтво про право на спадщину за законом на 1/3 частку спірної квартири на ім»я відповідача [PERSON], зареєстроване в реєстрі за № 5-392 (а.с. 164 зв.). [PERSON] ЖБК «Харчовик-5» видана довідка від 03.08.2005 року про те, що позивач зареєстрований та проживає за адресою [ADDRESS] та разом з ним проживала та по день смерті була зареєстрована колишня дружина [PERSON] (а.с. 16). Згідно довідок по формі № 3 ЖБК «Харчовик-5» від 17.09.2008 року, від 03.08.2005 року та від 25.03.2013 року сторони по справі були зареєстровані у спірній квартирі (а.с. 18-20). Позивач звертався до Десятої Київської державної нотаріальної контори із заявою від 15.07.2013 року про видачу Свідоцтва про право на спадщину за законом та Свідоцтва про право власності на частку в спільному майні подружжя, однак в цьому йому було відмовлено листом від 15.07.2013 року з посиланням на те, що позивач не являється спадкоємцем за законом, оскільки з шлюб померлою [PERSON] був розірваний (а.с. 29). Позивач просить встановити факт проживання його із [PERSON] однією сім»єю без реєстрації шлюбу в період часу з травня 1993 року по час відкриття спадщини - по [INFO]. Відповідно ст. 1264 ЦК України, у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім'єю не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини. Згідно ч. 2 ст. 1259 ЦК України, фізична особа, яка є спадкоємцем за законом наступних черг, може за рішенням суду одержати право на спадкування разом із спадкоємцями тієї черги, яка має право на спадкування, за умови, що вона протягом тривалого часу опікувалася, матеріально забезпечувала, надавала іншу допомогу спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані. З урахуванням заявлених вимог в частині успадкування позивачем майна [PERSON] підлягало судом перевірці період часу проживання позивача зі спадкодавцем однією сім»єю з липня 2000 року по липень 2005 року та обставини матеріального забезпечення і надання допомоги з боку позивача під час знаходження [PERSON] у безпорадному стані. Як пояснили в судовому засіданні самі сторони, [PERSON] у зв»язку з хворобою злягла за два чи три тижні до смерті, з того часу з ліжка не вставала, через такий стан за доглядом за [PERSON] приїхала її мати [PERSON] Відповідачка [PERSON] пояснила, що тоді ж вона попросила позивача у фізичній допомозі, щоб допомоги піднімати матір для підтримання гігієнічного стану матері. Свідок з боку позивача [PERSON] пояснив, що у спірній квартирі з 1993 року по 2005 р. він був лише один раз у 2004 році, тоді [PERSON] ходила; раніше відвідував сторін у справі коли відповідачі були підлітками; між [PERSON] та [PERSON] були сварки, [PERSON] говорила, щоб позивач їхав у [ADDRESS], там є будинок; більшість [PERSON] жив у сільській місцевості де доглядав за матір»ю, а пізніше за батьком. Свідок з боку позивача [PERSON] пояснив, що позивач часто їздив у село, жив там, обробляв город; з 2000 по 2005 р.р. у спірній квартирі він був десь раз на 2-3 місяці, востаннє відвідував [PERSON] весною 2005 року коли вона не піднімалась та просила [PERSON] доглянути за дітьми. Зазначені покази свідків, а також їх пояснення про те, що позивач носив своїй колишній дружині сумки коли вона торгувала на базарі різносолами свідчать про епізодичність вказаних обставин та не підтверджують проживання однією сім»єю і ведення спільного господарства, оскільки позивач лише періодично з»являвся до спірної квартири, як батько відповідачів, у якого стосунки зі своєю колишньою дружиною не були конфліктними. Обставини щодо спільного проживання позивача та спадкодавця спростовуються показами свідків [PERSON] та [PERSON], які засвідчили про те, що [PERSON] у спірній квартирі останні роки ніколи не з»являвся, за виключенням днів поховання; та їм особисто [PERSON] говорила про те, що їй позивач коштів та допомоги не надає, живе в селі, за спірну квартиру вона сплачувала самостійно, за весь період хвороби спадкодавці останній допомогу надавала та доглядала за нею відповідачка [PERSON]; гроші на поховання [PERSON] надали сторонні люди, які віддали позивачу. Крім того, відповідно довідки виданої Великодимерською селищною радою Броварського району Київської області від 11.07.2003 р. № 1153, [PERSON] у період часу з 01.01.2003 р. станом на дату видачі довідки проживав у [ADDRESS] у будинку свого батька (а.с. 219). Довідкою, виданою ЖБК «Харчовик-5» від 28.07.2004 р. за № 85 [PERSON] підтверджується, що [PERSON] з 01.01.2003 року не проживав за адресою [ADDRESS] (а.с. 220). Також довідка ЖБК «Харчовик-5» від 21.07.2004 року за № 128 свідчить, що на той час сім»я спадкодавці складалася лише з її дітей - відповідачів, та матері [PERSON] (а.с. 221). До довідки ЖБК «Харчовик-5» від 21.10.2013 р. за № 54, виданої [PERSON] про те, що він з дружиною проживав однією сім»єю до дня її смерті з 1993 року по 2005 рік та вели спільне господарство суд відноситься критично, оскільки дані обставини спростовані в судовому засіданні вищевказаними показами свідків та письмовими доказами. Надані [PERSON] документи про те, що він ніс витрати на поховання померлої [PERSON] та прийняв зобов»язання по сплаті боргу за житлово-комунальні послуги не є належними доказами у даній справі, оскільки ці витрати були здійснені після смерті спадкодавця. За вищевикладених обставин, доводи позивача про те, що із [PERSON] з часу розірвання шлюбу по день смерті спадкодавця вони проживали однією сім»єю і в період хвороби колишньої дружини доглядав її та матеріально забезпечував не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні. Позивач також просить визнати недійсним укладений між відповідачами Договір купівлі-продажу від 27.03.2013 року, відповідно якого [PERSON] на користь [PERSON] відчужив належну йому на підставі Свідоцтва про право на спадщину за законом 1/3 частку квартири [ADDRESS], посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу [PERSON], зареєстрований у реєстрі за № 423, а також визнати недійсним Договір дарування від 19.01.2008 року, за яким [PERSON] подарувала належну їй 1/3 частину вказаної квартири на підставі Свідоцтва про право на спадщину за законом на користь [PERSON], посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу [PERSON], зареєстрований у реєстрі за № 239 (а.с. 33-35, 39, 40). Однак, з урахуванням викладеного, підстави для задоволення вимог в цій частині також відсутні. Крім того, як роз»яснено в п. 24 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30.05.2008 року № 7, у разі коли після спливу строку для прийняття спадщини та розподілу її між спадкоємцями спадщину прийняли інші спадкоємці (стаття 1272 ЦК), такі спадкоємці мають право вимагати передання їм частки в натурі шляхом перерозподілу майна, яке збереглося, або сплати грошової компенсації. Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 13.09.2013 року, яке залишене без змін ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 12.11.2013 року, [PERSON] визнано таким, що втратив вправо користування спірною квартирою (а.с. 224-228). З урахуванням викладеного позов не знайшов свого підтвердження в судовому засіданні у зв»язку з чим задоволенню не підлягає.

Outcome: dismissed