Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-11 00:00:00

17.08.2012 року позивач Акціонерне товариство комерційний банк (АТ КБ) «ПриватБанк» (далі Банк) звернувся до суду з позовом до [PERSON] , ТОВ «Українське Фінансове Агентство «Верус» в особі філії «ТОВ «УФА «Верус» у Комінтернівському районі м.Харкова про стягнення заборгованості з [PERSON] за кредитним договором №DN81AR03110327 від 28.08.2007 в розмірі 163\~312,47 грн. та судових витрат, про стягнення у солідарному порядку 200 грн. Позовні вимоги позивач обгрунтовує тим, що відповідно до укладеного договору №DN81AR03110327 від 28.08.2007 року [PERSON] ( [PERSON] ) отримала кредит у розмірі 102\~214,96 грн., зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 0,75% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 28.08.2014. Відповідно до умов укладеного договору, договір складається із заяви позичальника, «Умов та Правил надання банківських послуг», «Тарифів Банку». У результаті невиконання умов кредитного договору з боку відповідача, станом на 24.05.2012 року існує заборгованість 163\~512,47 грн., що складається з заборгованості за кредитом у розмірі 48\~163,21 грн., заборгованості за процентами за користування кредитом у розмірі 47067,66 грн., заборгованості за комісією у розмірі 15 687 грн., заборгованості за пенею у розмірі 52\~594,60 грн. Також позивач просив стягнути з відповідача понесені ним судові витрати по справі в розмірі 1635,12 грн. Заочним рішенням Комінтернівського районного суду м. Харкова від 16 жовтня 2012 року позовні вимоги ПАТ КБ «Приват Банк» було задоволено, стягнуто з [PERSON] суму заборгованості\~в розмірі\~163312,47\~грн.,\~судові витрати\~по сплаті\~судового збору\~в розмірі\~1635,12\~грн.,\~стягнуто солідарно\~з [PERSON] та ТОВ «Українське Фінансове Агентство «ВЕРУС» в особі філії ТОВ «Українське Фінансове Агентство «ВЕРУС» у Комінтернівському районі м. Харкова заборгованість за кредитним договором у розмірі 200 грн. (а.с.29-30) Ухвалою Комінтернівського районного суду м.Харкова від 29.11.2019 року заочне рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 16 жовтня 2012 року скасовано, справу призначено до розгляду в спрощеному позовному провадженні (а.с.59-60). Ухвалою Комінтернівського районного суду м.Харкова від 14.05.2020 року провадження у справі в частині позовних вимог ПАТ КБ ПриватБанк до ТОВ «Українське Фінансове Агентство «ВЕРУС» в особі філії ТОВ «Українське Фінансове Агентство «ВЕРУС» у Комінтернівському районі м. Харкова про стягнення заборгованості закрито (а.с.100-102). Ухвалою Комінтернівського районного суду м.Харкова від 14.05.2020 року цивільну справу №2020/7986/2012 за позовом ПАТ КБ «Приват Банк» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором передано на розгляд за підсудністю до Жовтневого районного суду м. Харкова (а.с.104-105). Ухвалою Жовтневого районного суду м.Харкова від 02.09.2020 року прийнято до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження у справі, визначено проводити розгляд справи без виклику осіб. Згідно ч.13 ст.7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться. У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, у відповідності до положень ч.2\~ст. 247 ЦПК України, судом не здійснювалося. Відповідачем [PERSON] надано відзив на позовну заяву, заперечує проти позову у зв`язку з відсутністю підстав для стягнення боргу, так як рішенням Жовтневого районного суду м.Харкова від 19.05.2009 за договором №DN81AR03110327 від 28.08.2007 вже стягнуто суму боргу в повному обсязі, виконавчі листи передано до Жовтневого відділу виконавчої служби м.Харкова ГТУЮ у Харківській області, з заробітної плати відраховується по 20%, за період 2017-2019 стягнуто 17\~671,02, що підтверджується звітами про здійснення відрахування та виплати. Просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог. Позивач підтримує позовні вимоги в повному обсязі, просить суд їх задовольнити. Дослідивши матеріали справи, докази, надані в обґрунтування позову, суд дійшов наступних висновків. 29.08.2007 року [PERSON] ( [PERSON] ) уклала кредитний договір №DN81AR03110327 від 28.08.2007 року з ПАТ КБ «ПриватБанк», відповідно до якого отримала кредит у розмірі 102\~214,96 грн., зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 0,75% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 28.08.2014 (а.с.5-8). Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Статтею 526 ЦК України визначено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до частини другої статті 1054 та частини другої статті 1050 Цивільного кодексу України наслідками порушення боржником зобов`язання що до повернення чергової частини суми кредиту є право заявника достроково вимагати повернення всієї суми кредиту. Згідно з ч.1 ст.612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. У 2012 році ПАТ КБ «ПриватБанк» звернувся до Комінтернівського районного суду м.Харкова з позовом до [PERSON] , ТОВ «Українське\~Фінансове Агентство\~«Верус» в\~особі філії\~«ТОВ «УФА\~«Верус» у\~Комінтернівському районі\~м.Харкова\~ про\~стягнення заборгованості\~з [PERSON] \~за кредитним\~договором №DN81AR03110327\~від 28.08.2007\~в розмірі\~163\~312,47\~грн.\~ та\~ судових\~витрат,\~про стягнення\~у солідарному\~порядку 200\~грн., що існувала станом на 24.05.2012р. Заочним рішенням Комінтернівського районного суду м. Харкова від 16 жовтня 2012 року позовні вимоги ПАТ КБ «Приват Банк» було задоволено, стягнуто з [PERSON] суму заборгованості\~в розмірі\~163312,47\~грн.,\~судові витрати\~по сплаті\~судового збору\~в розмірі\~1635,12\~грн.,\~стягнуто солідарно\~з [PERSON] та ТОВ «Українське Фінансове Агентство «ВЕРУС» в особі філії ТОВ «Українське Фінансове Агентство «ВЕРУС» у Комінтернівському районі м. Харкова заборгованість за кредитним договором у розмірі 200 грн. (а.с.29-30) Ухвалою Комінтернівського районного суду м.Харкова від 29.11.2019 року заочне рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 16 жовтня 2012 року скасовано, справу призначено до розгляду в спрощеному позовному провадженні (а.с.59-60). Ухвалою Комінтернівського районного суду м.Харкова від 14.05.2020 року провадження у справі в частині позовних вимог ПАТ КБ ПриватБанк до ТОВ «Українське Фінансове Агентство «ВЕРУС» в особі філії ТОВ «Українське Фінансове Агентство «ВЕРУС» у Комінтернівському районі м. Харкова про стягнення заборгованості закрито (а.с.100-102). Заочним рішенням Жовтневого районного суду м.Харкова від 19.05.2009 стягнуто з [PERSON] на користь ЗАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором №DN81AR03110327 від 28.08.2007 в розмірі 48\~121,68 грн., яка існувала станом на 15.09.2008 (а.с.72-74). Згідно постанови Жовтневого відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Харківській області відкрито виконавче провадження № 27889996 від 27.04.2017 року про стягнення з [PERSON] заборгованості у розмірі 48\~121,68 грн. на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» (а.с.76). Із заробітної плати відповідача [PERSON] відраховується 20% на користь позивача, про свідчать звіти про здійснення відрахування та виплати КНП «Міська клінічна лікарня № 31» ХМР (а.с.78-81). Звернення з позовом про дострокове стягнення кредиту незалежно від способу такого стягнення змінює порядок, умови і строк дії кредитного договору. На час звернення з таким позовом вважається, що настав строк виконання договору в повному обсязі. Рішення суду про стягнення заборгованості чи звернення стягнення на заставлене майно засвідчує такі зміни. Право кредитора нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється у разі пред`явлення до позичальника вимог згідно з частиною другою\~статті 1050 ЦК України. Якщо за рішенням про стягнення кредитної заборгованості чи звернення стягнення на предмет застави заборгованість за кредитним договором указана в такому рішенні у повному обсязі, кредитор має право на отримання гарантій належного виконання зобов`язання відповідно до частини другої\~статті 625 ЦК України, а не у вигляді стягнення процентів. Наявність судового рішення про дострокове задоволення вимог кредитора щодо всієї суми заборгованості, яке боржник виконав не в повному обсязі, не є підставою для нарахування процентів та пені за кредитним договором, який у цій частині змінений кредитором. Відповідно до частини четвертої\~статті 263 ЦПК України\~при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі №444/9519/12 (провадження № 14-10цс18) передбачено, що після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разіпред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою\~статті 1050 ЦК України\~право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Судом встановлено, що позивач скористався своїм правом на пред`явлення вимоги до відповідача про дострокове виконання зобов`язань за кредитним договором, а також отримав судовий захист своїх прав. Таким чином, положення абзацу другого частини першої\~статті 1048 ЦК України, за яким проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики, не підлягають застосуванню, оскільки між сторонами немає домовленості про порядок повернення позики та нарахування процентів поза межами строку дії договору. Отже, кредитодавець має право нараховувати передбачені договором проценти лише впродовж строку дії кредитного договору або до звернення кредитора до суду з вимогою про дострокове стягнення заборгованості, після спливу такого строку нарахування відсотків є безпідставним. Відповідно до ч.1\~ст.13 ЦПК України\~суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Виходячи із вищенаведеного, суд приходить до висновку, що при зверненні позивача з позовом до суду та за результатами розгляду справи отримання відповідного рішення від 19.05.2009 року про стягнення з відповідача боргу у вигляді тіла кредиту, відсотків за користування ним пені, штрафних санкцій, позивач втратив право на стягнення процентів за користування кредитом та пені, визначених умовами кредитного договору, у такому випадку має право на стягнення з позичальника коштів, передбачених\~статтею 625 ЦК України, однак позивач таких вимог не заявляв. Аналізуючи вищевикладені доводи, беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносин, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення заявлених вимог щодо стягнення заборгованості по процентам за користування кредитом. Щодо питання нарахування пені та штрафів, суд приходить до наступного висновку. За змістом\~статті 549 ЦК України\~неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Частинами першою, другою\~статті 551 ЦК України\~визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Згідно із частиною першою\~статті 1050 ЦК України\~якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до\~статті 625 цього Кодексу. Таким чином, в разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі). Крім того, у цій заяві, підписаній сторонами, відсутні умови договору про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру. Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив у тому числі, крім заборгованості за простроченим тілом кредита, стягнути складові його повної вартості, зокрема пеню за несвоєчасність сплати боргу, а також заборгованість по комісії. У відповідності до положень ч. 3 ст. 12 та ч. 1 ст. 82\~ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, які мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості, та кожна із сторін повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Згідно до пункту 4 частини 2 статті 43\~ЦПК України учасники справи зобов`язані подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази. Частиною 1 ст.\~81\~ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. В п. 27 постанови № 2 Пленуму Верховного Суду України від 12.06.2009 "Про застосування норм цивільного процессуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції" роз`яснено, що виходячи з принципу процессуального рівноправ`я сторін та враховуючи обов`язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається, необхідно в судовому засіданні дослідити кожний доказ, наданий сторонами на підтвердження своїх вимог або заперечень, який відповідає вимогам належності та допустимості доказів. Таким чином, з урахуванням принципів змагальності та диспозитивності цивільного судочинства, обов`язок подавати докази покладається на сторонни процесу, а суд позбавлений можливості визначати коло доказів за власною ініціативою і зобов`язаний розглядати справу виключно на підставі поданих сторонами доказів. Отже, суд відмовляє у задоволенні позову щодо стягнення з відповідача на користь банку заборгованості за кредитним договором №DN81AR03110327 від 28.08.2007 року у розмірі 163\~312,47 грн. На підставі\~викладеного,\~

Outcome: dismissed