Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-29 00:00:00

До Приморського районного суду м. Одеси звернулася [PERSON] з позовом до ТОВ «Інфокс» філія «Інфоксводоканал» про зобов'язання здійснити перерахунок плати за послуги з водопостачання і водовідведення за квартирою, розташованою за адресою: [ADDRESS], за період з 17.09.2008 року до 01.10.2013 року із розрахунку на одну зареєстровану особу. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що в період з 30.06.2009 по 01.10.2013 р.р. відповідачем неправильно здійснювалось нарахування плати за користування послугами водопостачання і водовідведення з розрахунку на 3 осіб, що призвело до виникнення необґрунтованої заборгованості перед ТОВ «Інфокс» з боку позивача. 28.01.2014 р. до відповідача було направлено лист № 1-01/2014 від 28.01.2014 р., в якому вона просила здійснити перерахунок плати за комунальні послуги починаючи з 17.09.2008 р. з розрахунку на одну зареєстровану особу, але відповідач відмовився здійснювати перерахунок плати помилково, на думку позивача, вважаючи, що для цього відсутні законні підстави. Представник позивача з'явився у судове засідання, підтримав позовні вимоги та просив суд позов задовольнити. Представник відповідача з'явилася у судове засідання, та заперечувала проти задоволення зазначеного позову. Заслухавши думку сторін по справі, дослідивши надані сторонами докази, суд вважає, що зазначений позов [PERSON] задоволенню не підлягає з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] є споживачем комунальних послуг з постачання холодної води та водовідведення, які надаються ТОВ «Інфокс» за місцем її проживання: [ADDRESS]. 28 січня 2014 року представник позивачки звернувся до відповідача з заявою про перерахунок заборгованості починаючи з 17.09.2008 р. з розрахунку на одну зареєстровану особу, при цьому посилався на те, що [PERSON] є єдиною зареєстрованою особою у квартирі, яка розташована за адресою: [ADDRESS], а інших осіб було знято з реєстрації ще 17.09.2008 року. Листом від 11 березня 2014 року за № 626-4 відповідачем було відмовлено позивачу у проведенні перерахунку у зв'язку з відсутністю законних підстав для цього. Відповідно до пояснень представника відповідача, з 01.01.2008 р. філія «Інфоксводоканал» перейшла на прямі розрахунки з жителями багатоквартирних будинків комунальної власності. Особові рахунки всіх абонентів Малиновського району передані комунальними підприємствами житлово-комунального сервісу станом на 01.09.2008 р. лише у вигляді рядка в електронному реєстрі, без документального підтвердження. Інформування жителів Малиновського району про перехід на прямі розрахунки з філією «Інфоксводоканал» відбувалося за допомогою засобів масової інформації (друк, телебачення), а також, шляхом розсилки Повідомлень абонентам. У вказаних повідомленнях наголошувалося, що споживачеві необхідно в місячний термін надати у філію «Інфоксводоканал» необхідні документи для здійснення розрахунку плати за комунальні послуги(а.с.34-35). [PERSON] були проігноровані вищезгадані повідомлення. З 01.01.2008 року плата за послуги по особовому рахунку [PERSON] нараховувалася на 3 осіб, згідно інформації наданої КП ЖКС «Черьомушки» в електронному вигляді при переході на прямі розрахунки. Згідно довідки про кількість зареєстрованих (ф1), отриманої за ініціативою філії «Інфоксводоканал» (запит вих. № 03/7св/881 от 14.08.2013р), було змінено кількість зареєстрованих у вказаній квартирі з 01.10.2013 року (а.с.36). Згідно з ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до вимог цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ч.ч. 1, 4 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом встановлено, що між сторонами виникли правовідносини у сфері житлово - комунальних послуг, які врегульовані Законом України « Про житлово-комунальні послуги» (далі-Закон) , статтями 20-21 якого визначені обов'язки споживача та виконавця житлово-комунальних послуг, зокрема, обов'язком споживача є укладення договору на надання житлово-комунальних послуг, підготовленого виконавцем на основі типового договору, а також оплата житлово-комунальних послуг у строки, встановлені договором або законом, а обов'язком виконавця - надання послуг вчасно та відповідної якості згідно із законодавством та умовами договору, а також підготовка та укладення із споживачем договору про надання житлово-комунальних послуг з визначенням відповідальності за дотримання умов його виконання згідно з типовим договором. З аналізу змісту ч. 3 ст. 6, ч. 1 ст. 630 ЦК, статей 19 - 21 Закону N 1875-IV, постанови Кабінету Міністрів України від 20 травня 2009 р. N 529 "Про затвердження Типового договору про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій" вбачається, що умови типового договору, які набули юридично обов'язкового значення в силу актів цивільного законодавства, є обов'язковими для сторін договору, які не мають права відступити від їх положень і врегулювати свої відносини на власний розсуд. Таким чином, укладення договору на надання житлово-комунальних послуг є обов'язком споживача за умови, якщо запропонований виконавцем послуг договір відповідає типовому договору. Відмова споживача послуг від укладення договору в такому разі суперечить вимогам ч. 3 ст. 6, статей 627, 630 ЦК та статей 19, 20 Закону N 1875-IV. Усі зазначені вище та проаналізовані положення чинного законодавства кореспондуються з нормами статей 13, 41 Конституції і ст. 1 Першого протоколу до Конвенції, якими закріплені основні принципи здійснення права власності та його обмеження. Крім того, п.6 ч.1 ст. 20 вказаного Закону передбачено право споживача на несплату вартості житлово-комунальних послуг за період тимчасової відсутності споживача та/або членів його сім'ї при відповідному документальному оформленні, а також за період фактичної відсутності житлово-комунальних послуг, визначених договором у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Пунктами 18-21 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року № 630 (далі-Правил ), встановлено, що плата за вказані послуги вноситься споживачем не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим, якщо договором не встановлено інший строк, відповідно до показань засобів обліку води і теплової енергії або затверджених нормативів (норм) споживання на підставі платіжного документа (розрахункової книжки, платіжної квитанції тощо) або відповідно до умов договору на встановлення засобів обліку. За змістом пункту 29 цих Правил споживач має право на зменшення розміру плати, зокрема, у разі : надання послуг не в повному обсязі, зниження їх якості, зокрема відхилення їх кількісних та/або якісних показників від затверджених нормативів (норм) споживання; тимчасової відсутності споживача та/або членів його сім'ї на підставі письмової заяви споживача та офіційного документа, що підтверджує його/їх відсутність (довідка з місця тимчасового проживання, роботи, лікування, навчання, проходження військової служби, відбування покарання); несплату вартості послуг за період тимчасової відсутності споживача і членів його сім'ї (у разі відключення виконавцем холодної та гарячої води і опломбування запірних вентилів у квартирі (будинку садибного типу) та відновлення надання послуг шляхом зняття пломб за свій рахунок протягом доби згідно з письмовою заявою. Таким чином, виходячи з Правил вбачається, що відповідач правомірно відмовив позивачці у перерахунку за послуги водопостачання, так як зазначене не передбачене Правилами, і до того ж позивачка мала би право на зменшення розміру плати цих послуг у разі подання заяви до відповідача про зміну кількості зареєстрованих осіб у квартирі. В процесі розгляду справи позивачкою не надано доказів того, що у неї не було можливості або існували обставини, які перешкоджали їй звернутися з листом до ТОВ «Інфоксводоканал» із письмовою заявою про зміну кількості зареєстрованих осіб у квартирі. Згідно з ч. 1 ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Відповідно до ч. 4 ст. 60 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Інших доказів, які б підтверджували законність позовних вимог та їх доведеність позивачкою не надано суду. Враховуючи вищевикладене, на підставі наявних в матеріалах справи доказів і встановлених обставин, суд дійшов до висновку, що позовні вимоги [PERSON] не підлягають задоволенню. Враховуючи викладене,

Outcome: dismissed