Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-31 00:00:00

В травні 2017 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до Приватного підприємства «Добропільська ремонтно-експлуатаційна служба «Південний», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Комунальне підприємство «Добропільська служба єдиного замовника», про поновлення на роботі та стягнення середньомісячного заробітку за час вимушеного прогулу починаючи з 05.04.2017 р. по 05.05.2017 р. в загальній сумі 3701,50 грн. Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що з 03.06.2010 року по 30.12.2011 він працював сторожем - диспетчером в Приватному підприємстві «Добропільська ремонтно-експлуатаційна служба «Південний-1» 30.12.2011 року його було звільнено за переведенням до Приватного підприємства «Добропільська ремонтно-експлуатаційна служба «Південний» (далі ПП «ДРЕС «Південний») та з 01.01.2012 року був прийнятий на посаду сторожа-диспетчера у вказане підприємство. 20 січня 2017 року, чотирьох працюючих сторожами-диспетчерами, зібрала начальник управління кадрами і повідомила, про необхідність написання заяви на звільнення за власним бажанням та було запропоновано відразу ж написати заяви про прийом на роботу до іншого підприємства на два місяці роботи за трудовою угодою. Писати заяву на звільнення він відмовився, оскільки вважав, що керівництво ПП «ДРЕС «Південний» грубо порушило трудове законодавство. На думку позивача, він як інвалід за загальним захворюванням 2 групи безстроково, що посвідчується пенсійним посвідченням № [NUMBER] Серія [NUMBER], отримує відповідно пенсію та не може бути звільнений за скороченням штату. 1 лютого 2017 року, юрист підприємства, роздав бланки-попередження з вже заповненими прізвищами працівників та повідомленням про скорочення штату протягом двох місяців. Це попередження він підписав. 04.04.2017 року відповідно до наказу № 27-к від 04.04.2017р. він звільнений, у зв'язку зі скороченням штату працівників за п. 1 ст. 40 КЗпП України. Наказ про звільнення він підписувати відмовився. Вважає своє звільнення за п.1 ч. 1 ст.40 КЗпП України незаконним, оскільки воно допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу. Будь-яку іншу роботу йому не пропонували, не звертаючи увагу, що він є інвалідом 2 групи. На момент звільнення у роботодавця мались вакантні посади, із штатним розписом адміністрація підприємства його не ознайомила. Позивач вважає, що звільнення здійснено з порушенням ст.ст.42,43 та 49-2 КЗпП України, оскільки за ним визначено переважне право на залишення на роботі, передбачене ст.42 КЗпП України, як інваліда 2 групи. Також зазначає, що незаконним звільненням з роботи відповідач порушив його право на працю, через вказані дії, він опинився у край важкому матеріальному становищі. На думку позивача, відповідачем була порушена стаття 17 Закону України "Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні", у відповідності з якою, з метою реалізації творчих і виробничих здібностей інвалідів та з урахуванням індивідуальних програм реабілітації, йому повинно було забезпечене право працювати на підприємствах, в установах, організаціях, а також займатися підприємницькою та іншою трудовою діяльністю, яка не заборонена законом. Посилаючись на незаконне звільнення, позивач просив стягнути з відповідача на свою користь середньомісячний заробіток за час вимушеного прогулу за період з квітня 2017 року по 05 травня 2017 року (в загальній кількості 22 дні) х 168,25 грн. (середньоденна заробітна плата позивача за період з січня - березень 2017р.) = 3701,50 грн. В судовому засіданні позивач підтримав свої позовні вимоги, просив їх задовольнити. Представник позивача, [PERSON], що діяв на підставі довіреності, позовні вимоги підтримав. Додатково зазначив, що дружина позивача тривалий час працювала в підприємстві бухгалтером, після неї на вказаній посаді працює представник відповідача Стогова О.С. Вважає, що звільнення [PERSON] відбулось через особисте неприязне ставлення керівництва підприємства до нього. Пояснив, що скорочення штату проведено без обґрунтованих на те підставах. Будь-якої фінансової оптимізації при скороченні штату сторожів - диспетчерів на підприємстві відповідача, на його думку, не відбулось. Зазначив, що звільнені разом з [PERSON] сторожи: [PERSON], [PERSON], [PERSON], були знову прийняті на роботу, продовжують працювати на тих самих місцях та виконувати свої обов'язки щодо прийому заявок на ремонти центрального опалення, водопроводу, каналізації від населення та фіксування їх в журналах звернень мешканців міста. Пояснив, що за договором № 70 від 10.04.2017р. про надання послуг, укладеним між ПП «ДРЕС «Південний» та Комунальним підприємством «Добропільська служба єдиного замовника» (де за цивільно-правовими угодами працюють [PERSON], [PERSON], [PERSON].), витрати на виконання послуг з приймання замовлень від мешканців багатоквартирних будинків, що перебувають на обслуговуванні ПП «ДРЕС «Південний», на 20% перевищують витрати ПП «ДРЕС «Південний», які підприємство несло, на виплату заробітної плати сторожам - диспетчерам, коли ті працювали в штаті. Тому, на його думку, ніякої фінансової оптимізації шляхом скорочення штату, з метою зменшення витрат на заробітну плату працівників в ПП «ДРЕС «Південний» не відбулось. Загалом скорочення штату на ПП ДРЕС «Південний» було направлене на звільнення [PERSON] та з метою ухилення підприємства від сплати податків. Представник відповідача Стогова О.С., яка діяла на підставі довіреності, заперечувала проти заявлених [PERSON] вимог, надала суду письмові заперечення, в яких зазначила, що при звільненні [PERSON] ПП «ДРЕС «Південний» були дотримані норми діючого законодавства України, що регулюють вивільнення працівників. На підприємстві було здійснено скорочення штату - 4 одиниці сторожа-диспетчера (наказ №16 від 31.01.2017р.) зі звільненням працівників: [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON]. [PERSON] письмово попереджувався за 2 місяці про наступне вивільнення (попередження №1 від 01.02.2017р. з підписом [PERSON].) Вважає, посилання позивача на порушення підприємством вимог ст.ст. 42, 43, 492 КЗпП України такими що не відповідає дійсності, оскільки переважне право на залишення на роботі при звільненні працівників у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці застосовується у випадку коли скорочується одна або декілька посад, а одна або декілька посад залишається у штатному розпису. З 01 квітня 2017 року скорочувалися всі наявні у штатному розписі ПП «ДРЕС «Південний» посади сторожів-диспетчерів, тому переважне право на залишення на роботі не могло бути застосоване. Також зауважила, що під час звільнення позивача із займаної посади сторожа-диспетчера, провести перестановку в межах однорідних поса, не було можливості, оскільки таких посад за фахом позивача, досвідом його роботи, та рекомендаціями за станом здоров'я, взагалі на підприємстві не існує. Крім того, у відповідності до ст.42 КЗпП України інваліди 2 групи не мають переважного права на залишення на роботі при скороченні чисельності або штату працівників. ПП «ДРЕС «Південний» при звільненні за скороченням штату [PERSON] не порушило вимоги ст.43 КЗпП України щодо отримання попередньої згоди виборного органу первинної профспілкової організації (профспілкового представника), у зв'язку з тим, що на підприємстві відсутня первинна профспілкова організація (профспілковий представник). Зазначила, що за період попередження [PERSON] про можливе звільнення по п.1 ч.1 ст.40 КЗпП України дійсно були прийняті на роботу працівники за професією електромонтажник та двірник. Ці посади не були запропоновані [PERSON], оскільки за висновком спеціальної офтальмологічної МСЕК від 13.06.2007р. йому показана робота в спеціально створених умовах. Роботи електромонтажника та двірника до таких робіт не відносяться. Посилання позивача на порушення ПП «ДРЕС «Південний» ст.17 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні», на думку відповідача, не є обґрунтованим та доведеним, оскільки [PERSON] працював не на створеному за рахунок коштів Фонду соціального захисту інвалідів або за рішенням місцевої ради за рахунок власних коштів створеному спеціальному робочому місці для працевлаштування інвалідів зі здійсненням адаптації основного і додаткового обладнання, технічного оснащення і пристосування, з урахуванням обмежених можливостей інвалідів звичайному робочому місці. Зазначила, що підприємство виконує норматив працевлаштування інвалідів 4% , як роботодавець, про що надає відповідні звіти в ДФС. У відповідності до ч.3 ст.64 Господарського Кодексу України, підприємство самостійно визначає свою організаційну структуру, встановлює чисельність працівників та штатний розклад. Право роботодавця самостійно визначати чисельність працівників і штатний розклад не потребує додаткових доказів. Зазначене рішення було прийнято керівництвом підприємства з метою оптимізації фінансово-господарської діяльності ПП «ДРЕС «Південний». За договором № 145 від 31.12.2014р., укладеним між КП «ДСЄЗ» та ПП «ДРЕС «Південний», балансоутримувач житлового фонду (КП «ДСЄЗ») передало функцію з утримання будинків та прибудинкових територій, надання житлово-комунальних послуг виконавцю ПП «ДРЕС «Південний», з метою забезпечення кваліфікованого, якісного, гарантованого обслуговування та ремонту житлового фонду, дотримання санітарного стану прибудинкових територій тощо. Відповідно до договору № 70 від 10.04.2017р., укладеним між ПП ДРЕС «Південний» (замовник) та КП «ДСЄЗ» (виконавець), виконавець взяв на себе зобов'язання з приймання замовлень від мешканців багатоквартирних будинків, які знаходяться на обслуговуванні ПП «ДРЕС «Південний». Після скорочення штату, між Комунальним підприємством «Добропільська служба єдиного замовника» (КП «ДСЄЗ») та [PERSON], [PERSON], [PERSON] укладені цивільно-правові угоди на виконання робіт. Вказані особи виконують функцію сторожів - диспетчерів з приймання замовлень від мешканців. Разом з тим, вони не є працівниками ПП ДРЕС «Південний», оскільки на роботу їх брала інша юридична особа Комунальне підприємство за трудовими угодами. Щодо звільнення [PERSON] через неприязні стосунки з ним керівництва підприємства зазначила, що дружина [PERSON] звільнились в 2014 році, будь-яких конфліктів з ним не було. При звільнення позивачу підприємством були виплачені всі належні йому виплати і він їх отримав та не мав щодо цього жодних заперечень. Представник третьої особи, яка не заявляє самостійні вимоги щодо предмету спору, Какаріна Л.Г., яка діяла на підстав довіреності, проти позовних вимог [PERSON] заперечувала. Зазначила, що КП «ДСЄЗ» та ПП «ДРЕС «Південний» є самостійними юридичними особами. Між собою ці підприємства перебувають у господарських правовідносинах та на власний розсуд, як суб'єкти господарювання, укладають договори, в тому числі про надання послуг з утримання будинків та прибудинкових територій. Пояснила, що в КП «ДСЄЗ» в штаті нема сторожів - диспетчерів. КП «ДСЄЗ» уклало цивільно-правові строкові договори для виконання робіт з приймання замовлень від мешканців багатоквартирних будинків, які знаходяться на обслуговуванні ПП «ДРЕС «Південний» з [PERSON], [PERSON] та [PERSON] З 01.08.2017р. [PERSON] не працює. Суд, вислухавши пояснення сторін, їх представників, третьої особи, допитавши свідка, дослідивши матеріали справи і надані докази, у межах заявлених позовних вимог (ст. 11 ЦПК України) встановив наступне. Відносини, які виникають між працівником і роботодавцем із приводу порядку звільнення, регулюються КЗпП України, Конституцією України. Судом встановлено, що [PERSON] з 03.06.2010 року по 30.12.2011 працював строжем - диспетчером в Приватному підприємстві «Добропільська ремонтно-експлуатаційна служба «Південний-1». 30.12.2011 року він звільнений за переведенням до Приватного підприємства «Добропільська ремонтно-експлуатаційна служба «Південний» З 01.01.2012 року був прийнятий на посаду сторожа-диспетчера у вказане підприємство, про що свідчать записи в трудовій книжці [PERSON] (а.с.7 зв.) 03 січня 2017 року ПП ДРЕС «Південний» затвердило штатний розпис у кількості 651 штатних одиниць, в тому числі сторожи - диспетчери - 4 одиниці. (а.с.33) Наказом № 16 від 31.01.2017р. у зв'язку з упорядкуванням штатного розпису, ПП ДРЕС «Південний» вирішило скоротити з 01.04.2017р. штат працівників на 4 одиниці, згідно з додатком № 1 до наказу визначено перелік посад, які підлягають скороченню, зокрема сторож - диспетчер 4 одиниці та затверджено штатний розпис ПП ДРЕС «Південний» з 01.04.2017р. в кількості 47 штатних одиниць, без сторожів (а.с.35-37 ) З даним наказом були ознайомлені працівники сторожи: [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] Відповідно до наказу № 17 від 31.01.2017р. на підприємстві було утворено комісію по скороченню штату та вирішено, у зв'язку зі скороченням штату видати попередження про майбутнє скорочення штату за п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України сторожам - диспетчерам: [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] (а.с.34) 01.02.2017р. адміністрацією ПП ДРЕС «Південний» зазначеним особам видані попередження про майбутнє звільнення за п. 1 ст. 40 КЗпП України (а.с.38-41) Наказами № 27- від 04.04.2017р., № 28-к від 05.04.2017р., № 29-к від 06.04.2017р., № 30-к від 07.04.2017р. [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON], були звільнені з ПП «ДРЕС «Південний» у зв'язку із скороченням штату робітників за п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України, з виплатою вихідної допомоги у розмірі середньомісячного заробітку. Від підпису наказу про звільнення [PERSON] відмовився, про що складений відповідний акт (а.с.43, 42-46) Про зазначені звільненні ПП ДРЕС «Південний» відзвітувала перед податковою інспекцією (а.с.48-51) Вказану інформацію підтвердила свідок [PERSON], представник Добропільської ОДПІ ГУ ДФС у Донецькій області, про що надала витягни зі звітності ПП ДРЕС «Південний» (а.с.111-115) Відповідно до розрахункових відомостей, [PERSON] в квітні 2017р. були виплачені суми при звільненні, в тому числі вихідна допомога в розмірі 3482,74 грн. (а.с.68) За договором № 145 від 31.12.2014р., укладеним між Комунальним підприємством «ДСЄЗ» та ПП «ДРЕС «Південний», балансоутримувач житлового фонду (КП «ДСЄЗ») передало функцію з утримання будинків та прибудинкових територій, надання житлово-комунальних послуг виконавцю ПП «ДРЕС «Південний», з метою забезпечення кваліфікованого, якісного, гарантованого обслуговування та ремонту житлового фонду, дотримання санітарного стану прибудинкових територій тощо (а.с.157). Відповідно до договору № 70 від 10.04.2017р., укладеним між ПП ДРЕС «Південний» (замовник) та КП «ДСЄЗ» (виконавець), виконавець взяв на себе зобов'язання з приймання замовлень від мешканців багатоквартирних будинків, які знаходяться на обслуговуванні ПП «ДРЕС «Південний». (а.с.156) Відомості про прийом заявок від населення фіксуються у відповідних в журналах обліку (а.с. 126-155) Згідно цих відомостей заявки зафіксовані диспетчерами [PERSON], [PERSON], [PERSON] Статтею 43 Конституції України закріплено, що громадянам гарантується захист від незаконного звільнення. Однією з гарантій забезпечення права громадян на працю є передбачений у ст.5-1 КЗпП України, правовий захист від необґрунтованої відмови у прийнятті на роботу і незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи. За приписами статті 36 КЗпП України, підставами припинення трудового договору є, зокрема, розірвання трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу (статті 40, 41 КЗпП України ). Відповідно до статті 40 ч.1 п.1 КЗпП України, трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках: 1) змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників. Частиною другою статті 40 КЗпП України, зауважено, що звільнення з підстав, визначених пунктами 1,2, 6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу. Отже, визначальним для правильного вирішення вказаного спору є перевірка наявності підстав для звільнення [PERSON], а саме чи дійсно мало місце скорочення штату працівників на підприємстві, та чи можливо було його перевести (при наявності згоди), на іншу роботу (посаду) і чи були додержані роботодавцем норми законодавства, що регулюють вивільнення працівників (стаття 49-2 КЗпП України ). При цьому суд зауважує, що відповідно до вимог ст.ст.43,43-1 КЗпП України, у даному випадку розірвання трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу ( п.1 ст. 40 КЗпП України) проводиться без попередньої згоди виборного органу первинної профспілкової організації (профспілкового представника ), у зв'язку з відсутністю первинної профспілкової організації на цьому підприємстві, проти чого сторони не заперечують, та це підтверджується інформацією відповідача про відсутність профспілкової організації. ( а.с. 32) Відповідно до пункту 19 постанови Пленуму Верховного Суду України за № 9 від 06.11.1992 року «Про практику розгляду судами трудових спорів», розглядаючи трудові спори, пов'язані зі звільненням за п.1 ст.40 КЗпП України, суди зобов'язані з'ясувати, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема, ліквідація, реорганізація, перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівників, які є докази щодо змін в організації виробництва і праці, про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, чи не користувався вивільнений працівник переважним правом на залишення на роботі та чи попереджувався він за 2 місяці про наступне вивільнення. Як зазначено вище, позивач 01.02.2017 року попереджався про наступне вивільнення, а саме про звільнення з займаної посади сторожа-диспетчера у зв'язку із скороченням чисельності працівників. Таке попередження було особисте під підпис, а також шляхом ознайомлення позивача із наказом № 16 від 31.01.2017 року «Про майбутнє скорочення штату» ( а.с.35) Тому, у даному випадку, суд приходить до висновку, що відповідач додержався строку попередження відповідача про його наступне звільнення. Право власника або уповноваженого ним органу визначати чисельність працівників і штатний розпис нормативно закріплено щодо підприємств та їх об'єднань у частині 3 статті 64 Господарського кодексу України. Однак, незалежно від того, закріплено таке право законодавчо чи ні, право визначати чисельність і штат працівників належить тільки власникові або уповноваженому ним органу, і власник має право на свій розсуд вносити зміни в штатний розпис у будь-який період. Тому, позивач хибно вважає, що керівництво ПП «ДРЕС «Південний» неправильно визначило перелік та кількість посад, що підлягало скороченню. На підтвердження факту скорочення штату відповідач надав суду для порівняння штатний розпис ПП ДРЕС «Південний» станом на 03.01.2017 року та штатний розпис станом на 01.04.2017 року (а.с.33, 37), з яких вбачається, що у січні 2017 року штатних одиниць в ПП ДРЕС «Південний» було затверджено 51, а станом на 01 квітня 2017 року у штатному розпису наявні 47 штатних одиниць, скорочені всі посади сторожів - диспетчерів. Як вбачається з копії договору № 70 про надання послуг від 10.04.2017р. укладеного між ПП «ДРЕС «Південний» та Комунальним підприємством «Добропільська служба єдиного замовника» (де за цивільно-правовими угодами працюють [PERSON], [PERSON], [PERSON].), плата за надані послуги, в тому вислі витрати на виконання послуг з приймання замовлень від мешканців багатоквартирних будинків, що перебувають на обслуговуванні ПП «ДРЕС «Південний», здійснюються у розмірі фактичних витрат виконавця згідно акту-здачі наданих послуг і с складає орієнтовно 160,0 тис. грн. на термін дії договору. (а.с.156) Суд зазначає, що при перевірці доказів щодо наявності скорочення штату, суд оцінює ці докази лише для підтвердження або спростування самого факту скорочення штату, але не вирішує питання щодо доцільності проведення такого скорочення штату працівників. З огляду на викладене, суд вважає встановленим, що на підприємстві в ПП «ДРЕС «Південний» дійсно відбулося скорочення штату, та посади сторожів - диспетчерів, одну з яких обіймав позивач [PERSON], була скорочена з 01.04.2017 року. Заява позивача, що його звільнення за скороченням штату відбулося через неприязні стосунки з керівництвом ПП «ДРЕС «Південний», діяльність якого він критикував, нічим не підтверджується і є тільки його припущенням. Як зазначено у постанові Пленуму Верховного Суду України за № 9 від 06.11.1992 року «Про практику розгляду судами трудових спорів», в усіх випадках звільнення за п.1 ст.40 КЗпП України проводиться з наданням гарантій, пільг і компенсацій, передбачених главою ІІІ-А КЗпП України. За приписами ст.49-2 КЗпП України, про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. При вивільненні працівників у випадках зміни в організації виробництва і праці враховується переважне право на залишення на роботі, передбачене законодавством. На обґрунтування своїх вимог позивач посилається на те, що саме ця вимога закону не була дотримана відповідачем при його звільненні у зв'язку із скороченням штату, оскільки він є інвалідом 2 групи, та відповідно до ст.42 КЗпП України має переважне право на залишення на роботі. Проте, статтею 42 КЗпП України передбачено, що при скороченні чисельності чи штату працівників у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці переважне право на залишення на роботі надається працівникам з більш високою кваліфікацією і продуктивністю праці. При рівних умовах продуктивності праці і кваліфікації перевага в залишенні на роботі надається: 7) працівникам, які дістали на цьому підприємстві трудове каліцтво або професійне захворювання. Інваліди 2 групи до переліку пільгової категорії осіб, передбачених п.п. 1-9 ч.2 ст. 42 КЗпП України, не відносяться. [PERSON] є інвалідом другої групи загальним захворюванням з 24.04.2007р. безстроково, що підтверджується висновком спеціалізованої офтальмологічної МСЕК серії ДОН - 05 № 130231, йому показана робота в спеціально створених умовах (а.с.47) Проте, у даному випадку це не має суттєвого значення, оскільки переважне право на залишення на роботі позивачеві не могло бути надано з тих підстав, що скорочення проводилось всіх сторожів -диспетчерів, а тому при його звільненні у зв'язку із скороченням штату працівників порівнювати його кваліфікацію, продуктивність праці, будь-які інші заслуги та переваги, в тому числі і інвалідність, не мало ніякого сенсу. За таких обставин, при звільненні позивача з посади, яку було скорочено, відповідачем були дотримані вимоги ст.ст. 49-2,42 КЗпП України в частині врахування переважного права залишення на роботі. Крім того, позивач зауважує, що в порушення вимог ст. 49-2 КЗпП України одночасно з попередженням його про звільнення та під час видання наказу № 27-к від 04.04.2017 року про його звільнення у зв'язку із скороченням штату, йому відповідачем не було запропоновано іншу роботу в тому ж самому підприємстві. Відповідач не заперечував, що позивачеві при його вивільненні у зв'язку із скороченням штату працівників, а саме скороченням всіх посад сторожів, яку він займав, не було запропоновано іншу роботі або зайняття іншої посади, оскільки така робота та будь-яка посада, яку за своїм фахом, станом здоров'я міг зайняти позивач, в ПП «ДРЕС «Південний» відсутні протягом з січня 2017 року і до теперішнього часу. Відповідач зазначив, що 01.02.2017р. та 04.04.2017р. на роботу до ПП ДРЕС «Південний» були прийняті двірник та слюсарі - електрики, про що надав копію реєстраційної книги кадрових наказів за 2017р. та наказів про прийом працівників (а.с.67, 69-71) Згідно інформації, наданої 23.06.2017р. КЗОЗ «Добропільська лікарня інтенсивного лікування» [PERSON] через встановлений діагноз: афакія, колобома райдужної оболонки ока, показана робота в спеціально створених умовах. Разом з тим, як вбачається з посадових інструкцій та інструкцій з охорони праці ні робота двірника, ні робота слюсаря - електрики не відносяться до роботи в спеціальних умовах. Крім того, згідно відомостей, наданих КЗОЗ «Добропільська лікарня інтенсивного лікування» 26.07.2017р., [PERSON] встановлений діагноз: посттравматична правостороння бразіоплексія з глибоким парезом правої руки та відсутністю її функції. Протипоказана важка праця та робота, яка пов'язана з залученням обох рук. (а.с.125) За освітою [PERSON] має спеціальність машиніста гірничих виймальних машин п'ятого розряду та електрослюсар дільничий шахти третього розряду (а.с.86-87) В судовому засіданні позивач не зміг пояснити на яку саме посаду його мав перевести відповідач чи запропонувати йому виконання певної роботи при скороченні штату, з урахуванням наявної освіти та обмеженням через стан здоров'я, оскільки такої вакантної роботи чи посади на підприємстві не існувало. Не заперечував відповідач і той факт, що йому усно пропонувалась робота за трудовою угодою в КП «ДСЄЗ», куди у подальшому були прийняті скорочені сторожи: [PERSON], [PERSON], [PERSON] Таким чином, наявність вакантних посад в ПП ДРЕС «Південний», на момент повідомлення [PERSON] про скорочення чисельності і штату працівників та на час звільнення позивача з посади сторожа - диспетчера, які б відповідали медичним характеристикам умов праці [PERSON], судом не установлено. Суд вважає помилковим посилання позивача на ст. 17 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні», оскільки [PERSON] працював не на створеному за рахунок коштів Фонду соціального захисту інвалідів або за рішенням місцевої ради за рахунок власних коштів створеному спеціальному робочому місці для працевлаштування інвалідів зі здійсненням адаптації основного і додаткового обладнання, технічного оснащення і пристосування, з урахуванням обмежених можливостей інвалідів звичайному робочому місці. Інвалідність [PERSON] встановлена в 2007 році, тобто за 3 роки як він був прийнятий на роботу до відповідача. Суд зауважує, що відповідачем в день звільнення позивача були сплачені всі належні йому від підприємства грошові суми, компенсації, виплати, що підтверджується копіями відомості на виплату грошей за квітень 2017 року та табуляграмою [PERSON] за квітень 2017р. ( а.с. 68 ), та проти чого позивач не заперечує. Суд не може погодитись з доводами позивача про те, що раніше звільнені з ним за скороченнями стажу сторожі знову працюють у відповідача на цих же посадах є безпідставним, оскільки вони працевлаштовані у іншому підприємстві. Враховуючи обставини справи, доведені дослідженими в суді доказами, та з урахуванням висновків Верховного Суду України, викладених у постанові № 6-40цс15 від 01.04.2015 , суд вважає доказаним той факт, що як на момент попередження позивача про вивільнення 31.01.2017 року, так і протягом часу до його звільнення 04.04.2017 року у зв'язку із скороченням штату, у відповідача в ПП «ДРЕС «Південний» були відсутні вакантні посади або будь-яка інша робота, яку б за своєю професією, спеціальністю та встановленими медичними рекомендаціями, у зв'язку з інвалідністю міг би виконувати позивач, а тому, відповідач не мав можливості перевести позивача на іншу роботу чи посаду та у зв'язку з чим, йому така робота (інша посада ) не була запропонована, що не суперечить вимогам ст. 40 ч.2, ст.49-2 КЗпП України. Таким чином, аналізуючи всі докази в їх сукупності, суд приходить до висновку: - про наявність обставин, передбачених пунктом 1 частини 1 статті 40 КЗпП України, а саме скорочення штату працівників у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці в ПП ДРЕС «Південний» з 01.04.2017 року; - про скорочення 4 штатних одиниць - посад сторожів - диспетчерів, одну з який обіймав [PERSON] з 01.04.2017 року; - про додержання роботодавцем (відповідачем по справі) норм законодавства, що регулюють вивільнення працівників (стаття 49-2 КЗпП України), зокрема, а) що [PERSON] був персонально попереджений за два місяці про наступне вивільнення, б) що на підприємстві з часу його попередження про вивільнення і протягом до його звільнення з посади сторожа - диспетчера, яку було скорочено, були відсутні інші вакантні посади (інша робота), яку позивач може виконувати з урахуванням його освіти, кваліфікації, станом здоров'я тощо, в) та у зв'язку з чим, роботодавець не мав можливості перевести його на іншу роботу та така робота (посада) позивачеві не була запропонована внаслідок відсутності такої, г) що при звільненні позивача з роботи у зв'язку із скороченням штату (скороченням всіх штатних одиниць сторожів - диспетчерів, одну з яких займав позивач), [PERSON] не мав переважного права у розумінні статті 42 ч.1 ч.2 п.1 КЗпП України, в залишенні на роботі. За таких обставин, суд приходить до переконання, що звільнення [PERSON] відбулося з дотриманням вимог трудового законодавства, у тому числі положень статті 49-2 КЗпП України, а тому відсутні правові підстави для поновлення його на роботі на посаді сторожа-диспетчера ПП ДРЕС «Південний» і стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, у зв'язку з чим позов [PERSON] не підлягає задоволенню у повному обсязі. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed