Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-24 00:00:00

[PERSON] 13.11.2014 року звернувся до суду з позовом до [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням, свої вимоги обґрунтовує тим, що йому на праві приватної власності на підставі договору купівлі-продажу від 22.05.2008 року належить житловий будинок [ADDRESS]. Стверджує, що в домовій книзі , в належному йому житловому будинку зареєстровані, але не проживають [PERSON], 1963 р.н.., [PERSON], 1992 р.н., [PERSON], 1991 р.н., [PERSON], 1982 р.н., [PERSON], 1973 р.н. У зв'язку із тим, що згідно акту від 16.09.2014 року вищевказані особи не проживають у належному на праві власності позивачу житловому будинку , [PERSON] просить суд: визнати [PERSON], 1963 р.н.., [PERSON], 1992 р.н., [PERSON], 1991 р.н., [PERSON], 1982 р.н., [PERSON], 1973 р.н такими, що втратили право користування житловим приміщенням, а саме: житловим будинком [ADDRESS] та примусово зняти вищеперерахованих осіб з реєстраційного обліку в належному позивачеві житловому будинку [ADDRESS]. В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав та просив суд їх задовольнити . Відповідачі [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] в судове засідання не з'явилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином, причина неявки суду невідома (а.с.28,29,31,32,33,34,35,36,37,38). Дослідивши матеріали справи, ретельно дослідивши докази, суд вважає за необхідне в задоволенні позову відмовити, виходячи з наступних підстав. Судом встановлено, що на підставі договору купівлі-продажу житлового будинку від 22.05.2008 року, [PERSON] є власником житлового будинку, розташованого за адресою: Одеська область, м.Білгород-Дністровський, вул. Кишинівська, 117, що підтверджується витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно (а.с.8-10). Згідно домової книги на домоволодіння, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] зареєстрований - [PERSON], інші особи: [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] виписані з вищевказаного житлового будинку (а.с.5-7). Як вбачається з матеріалів справи, у відповідності до акту від 16.09.2014 року, виданого КП «ЖЕО №1», за адресою: [ADDRESS], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] на момент покупки будинку [PERSON] не проживали та не проживають у вказаному житловому будинку на теперішінй час(а.с.11). Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно із ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. За змістом ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Враховуючи вищевикладені норми цивільного законодавства України можливо зробити висновок, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю. Водночас відповідно до ст. 7 Закону України від 11 грудня 2003 року "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть. А відтак у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, у даному випадку про позбавлення права користування житловим приміщенням. З огляду на те, що позивач набув право власності 22.05.2008 року, правовий режим який регулює ці правовідносини системно входить до Глави 2 ЖК України і регулює порядок визнання наймача, або членів його сім'ї такими, що втратили право на користування жилим приміщенням внаслідок їх відсутності понад встановлені строки. За змістом ч. 1 ст. 71 ЖК України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців, якщо наймач або члени його сім'ї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору - судом. Ст. 72 цього Кодексу передбачено, що визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Вичерпного переліку таких поважних причин житлове законодавство не встановлює, в зв'язку з чим указане питання вирішується судом у кожному конкретному випадку з урахуванням конкретних обставин справи. Початок перебігу строку відсутності визначається з дня не проживання особи в займаному приміщенні. Виходячи з аналізу даної норми для визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщеннями необхідними є дві умови: не проживання особи в жилому приміщенні більше шести місяців та відсутність поважних причин. Суд ставиться критично до складеного акту від 16.09.2014 року про не проживання відповідачів у спірному будинку ,оскільки акт не містить інформацію про причини відсутності відповідачів, крім того акт складений 16.09.2014 року, а позивач звернувся до суду з позовом 13.11.2014 року. Всупереч положення ст. 60 ЦПК України, позивач не надав суду жодних належних та допустимих доказів, які б дійсно підтвердили, що відповідачі дійсно зареєстровані у спірному житловому будинку, та своєю реєстрацією порушують його право власності. Згідно ч.4 ст 60 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Зазначені обставини повинні підтверджуватись належними та допустимими доказами, як це передбачено ст.ст. 58, 59 ЦПК України. Вимоги позивача, щодо зняття з реєстраційного обліку є похідними від основного позову та можуть бути задоволені лише у разі задоволення позовних вимог про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. Ураховуючи зміст заявлених позовних вимог відповідно до правових норм та положень ст. 60 ЦПК України, на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які посилався позивач як на підставу своїх вимог, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позову. Відповідно до частини третьої ст. 212 Цивільного процесуального кодексу України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Outcome: dismissed