Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-08 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся в суд з позовом до відповідача [PERSON] та просить: - стягнути з відповідача на його користь суму індексу інфляції, а також три проценти річних від простроченої суми за період з 24 липня 2013 року по 17 листопада 2014 року в розмірі 5756,21 грн.; - стягнути з відповідача на його користь 243,60 грн., сплаченого ним судового збору. Свої вимоги мотивує тим, що відділом ДВС Дубровицького районного управління юстиції здійснюються виконавчі дії по зведеному виконавчому провадженню про стягнення на його користь з відповідача за рішеннями суду грошових коштів за договором позики. Згідно довідки №11037/02-37/4 від 13.11.2014 року залишок суми боргу [PERSON] станом на 13.11.2014 року становить 21556,45 грн. Отже, [PERSON] не сплативши йому суми боргів, визначені судовими рішеннями, у такий спосіб не виконав свої зобов'язання за раніше укладеними договорами позики і, відповідно, до вимог ч.2 ст.625 ЦК України додатково зобов'язаний сплатити йому суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми за період з 24 липня 2013 року по 11 грудня 2014 року. Таким чином, за вказаний період сума індексу інфляції, а також три проценти річних від простроченої суми за цей же період становить 5756,21 грн. В судове засідання позивач не з'явився, подавши заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримує у повному обсязі та просить їх задовольнити. Відповідач в судове засідання не з'явився. у своїй заяві просить справу розглядати без його участі, позовні вимоги не визнає. Дослідивши докази по справі, суд у задоволенні позову відмовляє з наступних підстав. Згідно довідки Відділу ДВС Дубровицького районного управління юстиції у Рівненській області від 13.11.2014 року №11037/02-37/4 (а.с.5) загальна заборгованість [PERSON] перед [PERSON] станом на 13.11.2014 року становить 21556,45 грн. Із зазначеної вище довідки Відділу ДВС Дубровицького районного управління юстиції у Рівненській області вбачається, що заборгованість [PERSON] у розмірі 21556,45 грн. нарахована з виконавчих листів виданих Сарненським районним судом Рівненської області на підставі судових рішень. Частиною 2 ст.625 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Згідно з ч.1 ст.509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Частиною 2 вищевказаної статті ЦК україни передбачено, що зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Законодавець в статті 11 ЦК України надає чіткий перелік підстав виникнення зобов'язань. Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ у своєму листі від 16.01.2013 року №10-74/0/4-13 "Про деякі питання застосування статті 625 ЦК України" зазначає, що зважаючи на зміст ч.2 ст.625 ЦК України та ч.1 ст.509 ЦК України грошовим слід вважати будь-яке зобов'язання, що складається, у тому числі, з правовідношення, в якому праву кредитора вимагати від боржника виконання певних дій відповідає кореспондуючий обов'язок боржника сплатити гроші на користь кредитора. З урахуванням зазначеного, положення статті 625 ЦК України регулює зобов'язальні правовідносини, тобто поширюється на порушення грошового зобов'язання, яке існувало між сторонами до ухвалення рішення суду. Отже, із рішення суду зобов'язальні правовідносини не виникають, так як вони виникають з актів цивільного законодавства, про що й зазначено в статті 11 ЦК України, адже рішення суду лише підтверджує наявність чи відсутність правовідносин і вносить в них ясність та визначеність. Зі змісту ст.ст.10, 60 ЦПК України вбачається, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Враховуючи вищенаведене, суд приходить до висновку, що подані позивачем суду докази не є достатньо переконливими для задоволення позовних вимог.

Outcome: dismissed