Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-30 00:00:00

У лютому 2014 року [PERSON] звернулась до суду з вищевказаним позовом, посилаючись на те, що з відповідачем укладено договір від 02.08.2010 про приєднання до електричних мереж та додаткову угоду від 19.10.2012 до даного договору про приєднання до електричних мереж за адресою: [ADDRESS]. На виконання умов договору та угоди, позивач зобов»язався виконати технічні умови № 39023/18б до 19.10.2014 та визначено межу балансової належності електромереж, яка встановлюється на наконечниках кабелю живлення ввідно - розподільчого пункту об»єкту в РУ-0,4 кВ ТП6346, але відповідач відмовляється укладати договір про користування електричною енергією, оскільки вважає невідповідність визначеної Договором межі балансової належності, яка встановлюється на наконечниках кабелю живлення ввідно - розподільчого пункту об»єкту в РУ-0,4 кВ ТП6346. Позивач, посилаючись на ст. ст. 20, 179, 180, 182, 183, 187 ГК України, ст.ст. 3, 16, 317, 635, 648, 649 ЦК України, ст. 26 Закону України «Про електроенергетику», а також Правила користування електричною енергією для населення, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 26 липня 1999 року № 1357, просив встановити факт перешкоджання відповідачем виконати зобов»язання за договором від 02.08.2010 щодо підписання договору про користування електричною енергією; зобов'язати відповідача укласти договір про користування електроенергією, розроблений на основі типового договору, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 26.07.1999 року № 1357 з зазначенням "межа розподілу встановлюється на наконечниках кабелю живлення ввідно - розподільчого пункту об»єкту в РУ-0,4 кВ ТП6346". В судовому засіданні позивач та її представник позов підтримали з викладених в ньому підстав та просили його задовольнити. Представники відповідача заперечували проти позову, просили відмовити в задоволенні позовних вимог. Заперечення подали в письмовому виді. Заслухавши пояснення осіб, що беруть участь у справі, дослідивши матеріали справи, приходжу до висновку, що в позові слід відмовити повністю з таких підстав. Судовим розглядом встановлено, що позивач є власником будинку [ADDRESS] відповідно до укладеного між сторонами договору від 29.09.2005 є споживачем електричної енергії. Відповідно до акту розмежування балансової належності електромереж та експлуатаційної відповідальності від 26.07.2005 р.: КТП - 6346, відпайка від опори до підстанції, ПЛ - 0,4 кВ від КТП-6346 довжиною 245 метрів, лінія від КТП 6346 до щита житлового будинку довжиною 54 метри визначені такими, що перебувають на балансі позивача. При цьому електролічильник знаходиться на щиту ВРП жилого будинку позивачки за адресою: [ADDRESS]. Також позивачу належить будинок за адресою: [ADDRESS]. 02.08.2010 сторонами укладено договір про приєднання до електричних мереж, згідно умов якого відповідач (власник) зобов»язався підключити електроустановку позивача (замовник) до своїх електричних мереж протягом 5-ти днів, зокрема, після розроблення позивачем проектно-кошторисної документації згідно з технічними умовами № 39023/18б, погодження її у встановленому порядку з відповідачем, виконання вимог технічних умов, укласти договір на постачання або користування електричною енергією. 19.10.2012 сторонами укладено додаткову угоду № 1 до Договору, за якою узгоджена межа балансової належності електромереж встановлюється на наконечниках кабелю живлення ввідно-розподільчого пункту об»єкту в РУ-0,4 кВ ТП 6346. Актом від 30.10.2012 про виконання технічних умов та Договору, даний Договір і додаткова угода до межі балансової належності виконано в повному обсязі. На письмову заяву позивача відповідач від 14.01.2014 відмовив в підписанні запропонованого позивачем договору з посиланням на невідповідність визначеної договором межі балансової належності електромереж яка встановлюється на наконечниках кабелю живлення ввідно-розподільчого пункту об»єкту в РУ-0,4 кВ ТП 6346. За положеннями ст.4 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Відповідно до ст. 16 ЦК України особа має право звернутися до суду з захистом свого особистого немайнового права або майнового права та інтересу у визначені цією статтею способи. Виходячи із загальних засад цивільного законодавства та судочинства, права особи на захист у суді порушених або невизнаних прав, меж здійснення особою цивільних прав і виконання цивільних обов'язків (ст.ст.3,6,12-15,20 ЦК України, ст.ст.3-5 ЦПК України), в разі невизнання споживачем права виробника (виконавця) послуг на укладення договору про користування електричною енергією, який відповідає вимогам типового договору, особа вправі звернутися за захистом свого порушеного права з позовними вимогами про визнання договору укладеним на умовах передбачених нормативним актом обов'язкової дії - Типовим договором про користування електричною енергією, затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України №1357 від 26.07.1999 р. Серед способів захисту, передбачених ст.16 ЦК України, не зазначено такого способу захисту, як установлення правовідносин (в тому числі шляхом зобов'язання особи до укладення відповідних договорів), як про це заявлено позовні вимоги позивачем. У відповідності до ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Таким чином, позов в заявлений ним спосіб задоволенню не підлягає.

Outcome: dismissed