Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-28 00:00:00

01.09.2020 [PERSON] , яка діє в інтересах [PERSON] (далі - позивач), звернулась до суду з позовом, в якому просить стягнути з Обслуговуючого кооперативу «Об`єднаний житлово-будівельний кооператив «РЕКОРД» (далі - відповідач) на її користь моральну шкоду у розмірі 15000,00 грн. та збитки у вигляді витрат по оплаті юридичних послуг у розмірі 14540,00 грн. В обґрунтування позову зазначено, що позивач зареєстрована та проживає в Російській Федерації. У власності позивача знаходиться квартира [ADDRESS] (далі - Квартира). 12.01.2020 з квартири [ADDRESS] у вказаному будинку почала протікати вода та, таким чином, було затоплено Квартиру позивача. Будинок [ADDRESS] знаходиться на балансі відповідача, який здійснює обслуговування вказаного будинку. При зверненні до відповідача з метою з`ясувати адресу перебування власника кв. [ADDRESS] , а також з метою виявлення та ліквідації відповідачем наслідків залиття Квартири, ніяких дій проведено не було. Навпаки, відповідач запропонував позивачу самостійно виявити місце проживання власника кв. [ADDRESS] та зробити ремонт у Квартирі за власний рахунок. Через таке ставлення відповідача до своїх посадових обов`язків та насміхання з проблеми, в якій опинилась позивач та мешканці її Квартири, позивач відчула приниження честі та гідності, неповагу до неї як людини, а також до її власності. Внаслідок вказаної поведінки відповідача позивач, її дочка і члени сім`ї перебувають у стресовій ситуації. Вказаними діями та бездіяльністю відповідача, позивачу спричинено моральну шкоду, яку вона оцінює в 15000,00 грн. Ухвалою Московського районного суду м. Харкова від 17.11.2020 року відкрито провадження у справі, розгляд справи ухвалено проводити за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Представник позивача [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги та доводи, викладені в позові, підтримала в повному обсязі. Пояснила, що є дочкою позивача, проживає в Квартирі та безпосередньо займалась всіма питаннями взаємодії з відповідачем з приводу залиття Квартири. На уточнююче запитання суду пояснила, що моральну шкоду завдано тим, що представники відповідача тривалий час не реагували належним чином на аварійну ситуацію, пов`язану із затопленням Квартири, та запропонували вирішити вказане питання своїми силами. Крім того, представники відповідача не надали відповідь на її скаргу. Представники відповідача у судовому засіданні позовні вимоги не визнали та заперечували проти задоволення позову. Надали суду письмові пояснення, в яких зазначили, що вимоги позивача є необґрунтованими та безпідставними, а позов не підлягає задоволенню. Пояснили, що рішенням Московського районного суду м. Харкова від 25.01.20.21 позивачу [PERSON] було відмовлено в задоволенні позову до [PERSON] , який є власником кв. [ADDRESS] , про стягнення з нього матеріальної шкоди та заподіяних збитків, у зв`язку з необґрунтованістю позову. Крім того, зазначили, що згідно протоколу № 38 від 20.12.2008, поточні та капітальні ремонти в будинку мають здійснюватися за рахунок мешканців, оскільки витрати на такі ремонти не включені до тарифів. Суд, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, встановив наступні факти та відповідні ним правовідносини. Суду позивачем надано наступні докази: - Копію паспорту громадянина Російської Федерації, виданого на ім`я позивача, в якому міститься штамп про її реєстрацію в Бєлгородській області Російської Федерації. - Довіреність, посвідчену нотаріусом Краснояружського нотаріального округу Бєлгородської області Російської Федерації 28.07.2020, зареєстровану в реєстрі № 31/47-н/31-2020-1-1521, згідно якої [PERSON] уповноважує [PERSON] представляти її інтереси в тому числі у всіх судових органах. - Копію свідоцтва про народження, згідно якого представник позивача [PERSON] є дочкою позивача [PERSON] - Довідку про реєстрацію місця проживання, згідно якої [PERSON] зареєстрована за місцем проживання за адресою Квартири. - Копію Технічного паспорту на Квартиру, виписаного на ім`я [PERSON] - Копію Акту від 27.01.2020, підписаного [PERSON] та ще 6 особами, згідно якого за наслідками огляду Квартири встановлені численні ознаки її залиття. - Копію Акту, підписаного представниками відповідача, згідно якого при обстеженні Квартири виявлені сліди її залиття. - Копію відповіді начальника Московського ВП ГУНП в Харківській області, адресованої [PERSON] , в якій роз`яснено, що конфліктна ситуація підлягає розв`язанню судом в порядку, передбаченому чинним цивільним законодавством. - Копію претензії [PERSON] , яка була адресована власнику кв. № [NUMBER] , з приводу виплати вартості ремонтно-відновлювальних робіт в Квартирі. - Копії рекомендованих повідомлень про вручення поштового відправлення та квитанцій про оплату послуг. - Копію Інформаційної довідки з Державного реєстру прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 197564510 від 24.01.2020, згідно якої власником вказаної вище квартири [ADDRESS] є [PERSON] - Копію договору про надання юридичних послуг від 07.04.2020, укладеного між ТОВ «Центр правової допомоги населенню» та [PERSON] . Представником відповідача суду надано наступні докази: - Копію Статуту Обслуговуючого кооперативу «Об`єднаний житлово-будівельний кооператив «РЕКОРД». - Копію Протоколу № 38 від 20.12.2008 загальних зборів голів будинків та членів правління відповідача. - Копію рішення Московського районного суду м. Харкова від 25.01.2021, ухваленого в цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] , третя особа: Обслуговуючий кооператив «Об`єднаний житлово-будівельний кооператив «РЕКОРД», про стягнення шкоди, згідно якого в задоволенні позову відмовлено, з відміткою про ненабрання рішенням законної сили. Інших доказів суду не надано. Як вбачається з доводів позовної заяви, позивач звернулась до суду з даним позовом на підставі законодавства України про захист прав споживачів. Згідно п. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до п. 1 ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Положеннями п. 9 ч. 2 ст. 16 ЦПК України передбачено, що способом захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Згідно п. 5 ч. 1 ст. 4 Закону України «Про захист прав споживачів», споживачі мають право на відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої внаслідок недоліків продукції (дефекту в продукції), відповідно до закону. Положеннями частин першої - третьої статті 23 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Згідно ч. 1 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Згідно з роз`ясненнями, які містяться у пункті 3 постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 25 травня 2001 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», під моральною шкодою належить розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності, прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. В постанові Верховного Суду від 25 липня 2018 року по справі № 638/6944/16-ц зазначено, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне -за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Позивач в обґрунтування позову посилалась на завдання їй моральної шкоди внаслідок неналежного виконання відповідачем своїх обов`язків щодо належного утримання та обслуговування будинку, в якому знаходиться Квартира. Відповідно до ч. 2 ст. 77 ЦПК України, предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Згідно ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Положеннями ст. 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Таким чином, предметом доказування в даній справі є неналежне виконання відповідачем своїх обов`язків щодо утримання та обслуговування будинку, тобто відповідна неправомірна поведінка відповідача, а також спричинення позивачу моральної шкоди внаслідок вказаної неправомірної поведінки відповідача. Обов`язок доведення вказаних обставин покладається на позивача. Оцінюючи доводи та аргументи представників сторін, висловлені під час розгляду даної справи, суд враховує практику Європейського суду з прав людини, викладену зокрема в рішенні від 18.07.2006 року у справі «Проніна проти України», відповідно до якої хоча п. 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (див. "Руїз Торія проти Іспанії" (Ruiz Toriya v. Spaine), рішення від 09.12.94 р., Серія A, N 303-A, параграф 29). Всупереч вимог ст. 12, 13, 81 ЦПК України належних та допустимих доказів того, що позивач є власником Квартири, суду не надано. Наданий представником позивача технічний паспорт, виходячи з положень чинного законодавства України, не є правовстановлюючим документом, яким може підтверджуватись факт перебування Квартири у власності позивача. Також, як встановлено судом з наданих представником позивача доказів, позивач є громадянином Російської Федерації та зареєстрована за місцем проживання в Російській Федерації. Вказані висновки узгоджуються з поясненнями представника позивача, наданими в судовому засіданні, згідно яких позивач постійно проживає в Російській Федерації, не перебувала в Україні під час вказаних вище подій, які були підставою для пред`явлення позову, та, відповідно, не була учасником подій, пов`язаних із залиттям Квартири та взаємодією із відповідачем з вказаних питань. Після отримання пояснень представника позивача відносно того, що все спілкування з представниками відповідача з приводу залиття Квартири здійснювалось не безпосередньо позивачем, яка постійно перебуває в Російській Федерації, а її представником, яка проживає в Квартирі, судом було запропоновано представнику позивача уточнити, яким чином моральну шкоду було спричинено саме позивачу. На вказане запитання представник позивача повідомила суд, що по телефону інформувала позивача про залиття Квартири та обставини, пов`язані із спілкуванням з представниками відповідача. Позивач, отримавши вказану інформацію, відчула зазначені вище душевні страждання. Оцінюючи вказані пояснення представника позивача, суд керується таким. Виходячи з положень ч. 2 ст. 76 ЦПК України, усні пояснення представника позивача, надані нею суду не за процедурою допиту в якості свідка, не є джерелом доказів у справі. Аналогічні висновки щодо застосування норм права висловлені в п. 22 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 12.06.2009 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції». Так, Пленумом Верховного Суду України зазначено, що пояснення сторін та їх представників, отримані не за процедурою допиту свідків, не можуть використовуватися як засіб доказування. Клопотання про допит представника позивача в якості свідка в порядку ст. 92 ЦПК України, представником позивача не заявлялось. Позовна заява підписана не особисто позивачем, а її представником, про що останньою зроблено відповідний запис на останньому аркуші позовної заяви. Таким чином, всупереч вимог ст. 12, 13, 81 ЦПК України позивачем та її представником не надано буду будь-яких належних та допустимих доказів на підтвердження факту обізнаності саме позивача із обставинами, що стосуються дій та бездіяльності представників відповідача у зв`язку із залиттям Квартири. Відповідно, всупереч вимог ст. 12, 13, 81 ЦПК України позивачем та її представником не надано суду будь-яких належних та допустимих доказів спричинення моральної шкоди у зв`язку із подіями, пов`язаними із залиттям Квартири, саме позивачу, яка постійно проживає в іншій державі та не була учасником відповідних подій. Крім того, оскільки представники відповідача в ході судового розгляду справи заперечували факт неправомірної поведінки представників відповідача в питаннях, пов`язаних із залиттям Квартири, обов`язок доведення вказаної обставини покладається на позивача. Надані суду копію претензії [PERSON] , яка була адресована власнику кв. № [NUMBER] , з приводу виплати вартості ремонтно-відновлювальних робот в Квартирі, та копію відповіді Московського ВП ГУНП в Харківській області, адресовану [PERSON] , суд не може визнати належними доказами неправомірних дій та бездіяльності саме відповідача. Як вже зазначалось судом, пояснення представника позивача, надані не за процедурою допиту свідка, не є джерелом доказів у справі. На уточнююче запитання суду представник позивача зазначила, що в неї відсутні документи, які б підтверджували, що вона зверталась до представників відповідача з відповідними заявами з приводу залиття Квартири. За таких обставин суд приходить до висновку, що всупереч вимог ст. 12, 13, 81 ЦПК України позивачем та її представником не надано суду будь-яких належних та допустимих доказів того, що представниками відповідача за наслідками розгляду відповідних звернень представника позивача з приводу залиття Квартири, були допущені неправомірні дії та бездіяльність, на які представник позивача посилалась як на підставу спричинення їй моральної шкоди. Оцінюючи доводи представника позивача відносно того, що моральну шкоду було спричинено в тому числі помилками представників відповідача під час складання акту про залиття Квартири, що за доводами представника позивача підтверджується вказаним вище рішенням Московського районного суду м. Харкова від 25.01.2021, суд керується таким. Як вбачається з мотивувальної частини зазначеного рішення, судом було надано оцінку формі та змісту Акту без номера і дати, складеного представниками відповідача, зокрема зазначено на наявності певних недоліків в оформленні вказаного акту. Разом з тим на копії рішення, яке надано суду представником відповідача, міститься відмітка про ненабрання ним законної сили. Враховуючи, що рішення від 25.01.2021 не набрало законної сили, у суду відсутні правові підстави вважати вказане рішення допустимим доказом в даній справі, та, відповідно, вважати встановленими ті чи інші обставини, на які посилався суд у вказаному вище рішення. Враховуючи наведене, суд не може визнати доводи представника позивача щодо неналежного складення відповідачем Акту без номера і дати, такими, що свідчать про наявність підстав для задоволення позову. Враховуючи наведене та розглядаючи справу на засадах змагальності і диспозитивності в межах заявлених позовних вимог на підставі наданих сторонами доказів, суд приходить до висновку щодо недоведеності факту спричинення позивачу моральної шкоду, в зв`язку з чим відмовляє в задоволенні позову. Оцінюючи доводи та аргументи представників відповідача відносно того, що витрати на правову допомогу, які представник позивача просить стягнути з відповідача в даній справі, представник позивача також просила стягнути і в іншій цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] , третя особа: Обслуговуючий кооператив «Об`єднаний житлово-будівельний кооператив «РЕКОРД», про стягнення шкоди, яка вже розглянута судом по суті, суд керується таким. Оскільки суд відмовляє в задоволенні позову, відсутні підстави для відшкодування витрат позивача на правову допомогу. Враховуючи наведене, суд не вбачає підстав надавати оцінку по суті вказаним вище доводам представника відповідача відносно того, що в іншій судовій справі вже було вирішено питання щодо розподілу тих самих витрат на правову допомогу.

Outcome: dismissed