Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-12 00:00:00

19.11.2018 р. до Київського районного суду м.Харкова надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] , третя особа Харківська міська рада про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу, на підставі ст.74 СК України. У позові [PERSON] просила вирішити спір по суті щодо факту хно з них-позивач чи відповідач проживав однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу з померлим [PERSON] . При цьому,позивач посилалась на те, що з померлим [PERSON] (26.09.1956-08.08.2018р.) вона вступила у супружні відносини з 21 січня 2000 року та після розлучення у 09 серпні 2011 року вони два роки жили порізно, але потім зійшлися та до останнього часу знову, знаходилися у супружних відносинах, тільки громадянських, більшу частину проживали у неї у [ADDRESS] , вели спільне господарство, а одну свою кімнату її чоловік здав по найму біженці з Луганскої обл. [PERSON] та її громадському чоловіку [PERSON] по договору найма. [PERSON] 0.0 [PERSON] мав власний автомобіль на якому, щоб зібрати гроші на операцію підвозив людей до Центральному Ринку м. Харкова, у своїй кімнаті проживав коли працював у нічній зміні. Через конфліктні відносини з квартиранткою [PERSON] та її громадським чоловіком [PERSON] , які вижили його з власної квартири, він більшу частину часу проживав у їх подруги [PERSON] за адресою: [ADDRESS] кв., 20. З 2014 року позивачка рідко проживала у квартирі чоловіка, тому, що не без підстав побоювалася погроз [PERSON] та її чоловіка [PERSON] , які не бажали з`їжджати з квартири та перестали платити за неї. 08.08.2018 року [PERSON] не відповів по телефону і вони з друзями та родичами зразу поїхали до квартири та не змогли увійти, тому що квартирантка [PERSON] незаконно замінила замок на вхідної двері та відключила телефон [PERSON] 0.0. Квартирантка [PERSON] повідомила, що [PERSON] помер від язви вдома, що його син [PERSON] проживає у м. Сочі (Краснодарський край, РФ), та його до України не пустять, сину ніхто не повідомить про смерть батька, тому, що його адреса невідома, а частину, яка належала гр. [PERSON] віддадуть Громаді міста Харкова. Вважає, що у порушенні законодавства України про охорону спадщини, квартирантка [PERSON] вже користується також кімнатою її чоловіка [PERSON] 0.0 [PERSON] , його документами та іншим майном, частина з якого належить їй (особливі речі, одяг, цінності). Позивач, як дружина була у Харківському обласному бюро судових експертиз, дільничного інспектора Смирнова Романа Андрійовича, у слідчої Півовароваї Т.В. , яка вела справу, написала заяву Керівнику Харківської місцевої прокуратури №2 Фільчакову О.В., та їй не дали поховати чоловіка, але чомусь видали документи квартирантці [PERSON] . Ухвалою суду від 22.11.2018 р. по справі відкрито загальне позовне провадження та почато підготовче провадження по справі. 20.12.2018 р. третьою особою -ХМР до суду подані письмові пояснення, в яких представник просить у задоволенні позову відмовити, вважаючи позов безпідставним, необґрунтованим і таким, що не підлягає задоволенню, виходячи із наступних підстав. Позивач просить суд встановити факт її проживання однією сім`єю разом із померлим [PERSON] в період з 2013 року по серпень 2018 року без реєстрації шлюбу. Вказаний факт необхідно позивачу для подальшого успадкування майна, 52/100 частини квартири [ADDRESS] , після смерті померлого в якості спадкоємиці четвертої черги за законом. В матеріалах справи наявне повідомлення від КП «Харківводоканал», яке видане на ім`я [PERSON] щодо його заборгованості за користування послугами централізованого водопостачання та водовідведення, проте відсутні докази спільної оплати комунальних послуг позивачем разом із померлим, в період з 2013 року по серпень 2018 року. Окрім того, надане повідомлення підтверджує лише наявність цивільно-правових відносин між КП «Харківводоканал» та [PERSON] щодо надання комунальним підприємством йому комунальних послуг і обов`язком оплати споживачем за їх користування, що в свою чергу, виключає можливість стверджувати про наявність спільного господарства [PERSON] та [PERSON] . В матеріалах справи немає жодного належного та допустимого доказу щодо ведення спільного бюджету та спільних витрат, це грунтується лише на показаннях свідків, які в свою чергу, не можуть бути єдиною підставою для встановлення такого факту. Згідно із паспортних даних [PERSON] , серія [NUMBER] , виданого Київським РВ ХМУ УМВС України в Харківській області від 15.03.2001 року, [PERSON] був зареєстрований у квартирі [ADDRESS] . Згідно із паспортних даних позивача, серія [NUMBER] , виданого Пісочинським ВМ Харківського РВ УМВС України в Харківській області від 02.10.1998 року, вбачається, що [PERSON] зареєстрована за адресою: [ADDRESS] в період з 27.03.2017 року і по теперішній час. Вказана адреса не збігається із зареєстрованою адресою місця проживання померлого [PERSON] Більше того, позивач зазначає, що проживала разом із [PERSON] в період з 2013 року і по день його смерті у будинку [ADDRESS] . Проте на підтвердження порядку користування житлом позивачем надано копію технічного паспорту квартири [ADDRESS] із зазначенням, що нею користувався [PERSON] . Вказані факти суперечать один одному та грунтуються на припущеннях, що не може бути основою судового рішення. Надані позивачем фотосвітлини не дають змогу стверджувати в який період часу вони були зроблені та хто саме на них зображений. Таким чином, в матеріалах справи відсутні будь-які належні, допустимі та достатні докази того, що [PERSON] проживала разом із [PERSON] однією сім`єю у розумінні ч. 2 ст. З СК України. В матеріалах справи відсутні будь-які докази щодо відкриття спадщини, зокрема відсутнє свідоцтво про смерть [PERSON] , витягу з Державного реєстру актів цивільного стану щодо реєстрації її смерті. Таким чином, взагалі не вбачається можливість обчислювати перебіг п`ятирічного строку проживання позивача разом із [PERSON] без дати смерті останнього. Паспортні дані, які були надані позивачем не є достатнім доказом на підтвердження факту відсутності у неї реєстрації шлюбу, адже в період з 14.07.2016 року до моменту смерті [PERSON] , що помер [INFO] , [PERSON] могла перебувати у зареєстрованому шлюбі із іншою особою. Враховуючи, що в матеріалах справи немає достатніх та належних доказів, що [PERSON] не перебувала у зареєстрованому шлюбі з іншою особою протягом п`яти років на момент смерті спадкодавця, то не вбачається можливим взагалі стверджувати, що позивач входить до числа спадкоємців четвертої черги. Крім того, представник звертає увагу на відсутність в матеріалах справи постанови нотаріуса про відмову у вчиненні нотаріальної дії, що не надає права позивачу звернутися до суду із позовною заявою про встановлення факту, що має юридичне значення і є підставою для відмови у заявлених вимогах. Ухвалою Київського районного суду м.Харкова від 05..03.2019 р. було закрито підготовче провадження по справі та призначено справу до судового розгляду. Згідно ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Частиною 3 статті 129 Конституції України визначено основні засади судочинства, однією з яких, згідно пункту 3 вказаної статті, є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод всі судові процедури повинні бути справедливими. Згідно ст. ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити з підстав, викладених у позові. Відповідач [PERSON] та її представник проти задоволення позову стосовно встановлення факту проживання позивачки однією сім`єю померлим [PERSON] без шлюбу заперечували, враховуючи, що позивачка з померлим у вказаний нею період не проживала, про нього не піклувалась, спільного господарства не вела, про фактично і сама не надала жодного доказу ані до позову, ані зазначила в ході судового розгляду. Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета позову - ХМР в судове засідання не з`явився, просив у задоволенні позову відмовити зокрема з підстав, викладених у письмових поясненнях. Суд, вислухавши позивача, відповідача та її представника, дослідивши подані сторонами докази, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення, вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 1216, 1258, 1264 ЦК України, закріплено, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу. У четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини. Відповідно до п. 21 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» зазначено, що при вирішенні спору про право на спадщину осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини (четверта черга спадкоємців за законом), судам необхідно враховувати правила частини другої статті З СК про те, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Зазначений п`ятирічний строк повинен виповнитися на момент відкриття спадщини і його необхідно обчислювати з урахуванням часу спільного проживання зі спадкодавцем однією сім`єю до набрання чинності цим Кодексом. До спадкоємців четвертої черги належать не лише жінка (чоловік), які проживали однією сім`єю зі спадкодавцем без шлюбу, таке право можуть мати також інші особи, якщо вони спільно проживали зі спадкодавцем, були пов`язані спільним побутом, мали взаємні права та обов`язки, зокрема, вітчим, мачуха, пасинки, падчерки, інші особи, які взяли до себе дитину як члена сім`ї, тощо. Для набуття права на спадкування за законом на підставі статті 1264 ЦК України необхідне встановлення двох юридичних фактів: а) проживання однією сім`єю із спадкодавцем; б) на час відкриття спадщини має сплинути щонайменше п`ять років, протягом яких спадкодавець та особа (особи) проживали однією сім`єю. Відповідно до ч. 2 ст.3 СК України закріплено, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Конституційним судом України у рішенні від 03.06.1999 № 5-рп/99 (справа про офіційне тлумачення терміна «член сім`ї») визначено таку обов`язкову ознаку члена сім`ї, як ведення спільного господарства. Постановою Верховного Суду від 14.02.2018 р. по справі № 129/2115/15-ц зазначено, що для встановлення факту спільного проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу необхідні докази: ведення спільного господарства, наявності у сторін спільного бюджету, проведення спільних витрат, придбання іншого майна в інтересах сім`ї. Вказані обставини судом не встановлено, а покази свідків не можуть бути єдиною підставою для встановлення вказаного факту. Законодавчо встановлено, що обов`язковою умовою для визнання членами сім`ї, крім власне факту спільного проживання, є ведення з спадкодавцем спільних витрат, спільного бюджету, спільного харчування, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт, надання взаємної допомоги, наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням, інших обставин, які засвідчують реальність сімейних відносин не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини. В матеріалах справи наявне повідомлення від КП «Харківводоканал», яке видане на ім`я [PERSON] щодо його заборгованості за користування послугами централізованого водопостачання та водовідведення, проте відсутні докази спільної оплати комунальних послуг позивачем разом із померлим, в період з 2013 року по серпень 2018 року. Окрім того, надане повідомлення підтверджує лише наявність цивільно-правових відносин між КП «Харківводоканал» та [PERSON] щодо надання комунальним підприємством йому комунальних послуг і обов`язком оплати споживачем за їх користування, що в свою чергу, виключає можливість стверджувати про наявність спільного господарства [PERSON] та [PERSON] Позивачем не надано суду жодного належного та допустимого доказу щодо ведення спільного бюджету та спільних витрат, в позові це обґрунтовується позивачем посиланням на показання свідків, які в свою чергу, не можуть бути єдиною підставою для встановлення такого факту (Постанова Верховного Суду від 14.02.2018 р., справа № 129/2115/15-ц). Згідно із паспортних даних [PERSON] , серія [NUMBER] , виданого Київським РВ ХМУ УМВС України в Харківській області від 15.03.2001 року, [PERSON] був зареєстрований у квартирі [ADDRESS] . Згідно із паспортних даних позивача, серія [NUMBER] , виданого Пісочинським ВМ Харківського РВ УМВС України в Харківській області від 02.10.1998 року, вбачається, що [PERSON] зареєстрована за адресою: [ADDRESS] в період з 27.03.2017 року і по теперішній час. Вказана адреса не збігається із зареєстрованою адресою місця проживання померлого [PERSON] Більше того, позивач зазначає, що проживала разом із [PERSON] в період з 2013 року і по день його смерті у будинку [ADDRESS] . Проте на підтвердження порядку користування житлом позивачем надано копію технічного паспорту квартири [ADDRESS] із зазначенням, що нею користувався [PERSON] . Відповідно до ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може грунтуватися на припущеннях. Вказані факти суперечать один одному та грунтуються на припущеннях, що не може бути основою судового рішення. Надані позивачем фотосвітлини не дають змогу стверджувати в який період часу вони були зроблені та хто саме на них зображений. Таким чином, суд вважає, що позвчем не підтверджено та суду не надано будь-яких належних, допустимих та достатніх докази того, що [PERSON] проживала разом із [PERSON] однією сім`єю у розумінні ч. 2 ст. З СК України. Відповідно до 1216, 1220 ЦК України зазначено, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (частина третя статті 46 цього Кодексу). Відповідно до п. З постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» закріплено, що часом відкриття спадщини слід вважати день смерті особи, зазначений у свідоцтві про смерть, виданим відповідним державним органом реєстрації актів цивільного стану. Відповідно до ст. 17 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» зазначено, що державна реєстрація смерті проводиться органом державної реєстрації актів цивільного стану на підставі, зокрема, документа встановленої форми про смерть, виданого закладом охорони здоров`я або судово-медичною установою. В матеріалах справи відсутні будь-які докази щодо відкриття спадщини, зокрема відсутнє свідоцтво про смерть [PERSON] , витягу з Державного реєстру актів цивільного стану щодо реєстрації її смерті. Відповідно до абз. п. 21 Пленуму Верховного суду України від 30.05.2008 № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» закріплено, що до числа спадкоємців четвертої черги не входить особа, яка хоча і проживала спільно зі спадкодавцем, але перебувала у зареєстрованому шлюбі з іншою особою. Проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення в них права на спадкування за законом у першу чергу на підставі статті 1261 ЦК України. Відповідно до ч. 11 ст. 14 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» свідоцтво про державну реєстрацію шлюбу видається кожному із подружжя. Окрім того, Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо документів, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус, спрямованих на лібералізацію Європейським Союзом візового режиму для України» № 1474-VIII від 14.07.2016 було виключено частину 10 статті 14 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану», яка передбачала, що в паспортах громадянина України осіб, які зареєстрували шлюб, робиться відмітка із зазначенням прізвища, імені, по батькові і року народження другого з подружжя та місця і дати такої реєстрації. Таким чином, паспортні дані, які були надані позивачем не є достатнім доказом на підтвердження факту відсутності у неї реєстрації шлюбу. Відповідно до ст. 1270 Цивільного кодексу України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Згідно зі ст. 1272 Цивільного кодексу України якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. Відповідно до ст. 1297 ЦК України та ст. 66 Закону України «Про нотаріат» оформлення прав на спадкове майно входить до виключної компетенції органів нотаріату. Відповідно до ст. 8-1 Закону України "Про нотаріат", будь-яке втручання в їх діяльність та вирішення питань, що належать до їх виключної компетенції забороняється. Ст. 1297 ЦК України зобов`язує спадкоємця, який прийняв спадщину, в складі якої є нерухоме майно, звернутися до нотаріуса за видачою йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Відповідно до вимог ст. 49 Закону України «Про нотаріат» у разі не подання відомостей (інформації) та документів, необхідних для вчинення нотаріальної дії, нотаріус відмовляє у її вчиненні, про що. на вимогу заінтересованої особи, виносить мотивовану постанову. Відмова нотаріуса у вчиненні нотаріальної дії із вказаних підстав надає особі право звернутися до суду із заявою про встановлення фактів, від яких залежить виникнення права на спадкування. Вищенаведене відповідає також роз`ясненням Пленуму Верховного Суду України, викладених в постанові «Про судову практику у справах про спадкування» № 7 від 30.05.2008 року, згідно п. 23 якого, свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. Відповідно до листа Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних та кримінальних справ від 16.05.2013 № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» закріплено, що судам слід звернути увагу на наявність у матеріалах справи обґрунтованої постанови про відмову нотаріуса у вчиненні нотаріальної дії, зокрема, відмови у видачі свідоцтва про право на спадщину. У разі якщо відсутність умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину не підтверджена належними доказами, а саме відмовою нотаріуса у видачі свідоцтва про право на спадщину, це може бути підставою для відмови у позові, а не відмови у відкритті провадження у справі (п. 1 ч. 2 ст. 122 ЦПК), закриття провадження у справі (п. 1 ч. 1 ст. 205 ЦПК) або залишення позовної заяви без розгляду (ст. 207 ЦПК). Так в матеріалах справи відсутня постанова нотаріуса про відмову у вчиненні нотаріальної дії, що не надає права позивачу звернутися до суду із позовною заявою про встановлення факту, що має юридичне значення і є підставою для відмови у заявлених вимогах. Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обгрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Суд постановляє рішення в межах заявлених ними вимог і на підставі наданих сторонами доказів. Таким чином, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду спору по суті на їх належність, допустимість, достовірність, достатність, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed