Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-25 00:00:00

у лютому 2019 року позивач звернувся до Подільського районного суду м. Києва з позовом, в якому просив стягнути з відповідача [PERSON] 7878,57 грн. заборгованості за спожиту електричну енергію, 986,10 грн. трьох процентів річних та інфляційну складову боргу, а також судові витрати у розмірі 1921 грн. В обґрунтування позову посилався на те, що між сторонами у справі укладено договір про користування електричною енергією № 05070306108 від 12.10.2010 року, та, як споживач електричної енергії, не в повному обсязі виконує обов`язки по сплаті наданих послуг, що завдає позивачу, як надавачу таких послуг збитків, а тому позивач звернувся до суду за захистом своїх прав та просить суд стягнути заборгованість та штрафні санкції із відповідача в примусовому порядку. Ухвалою судді Подільського районного суду м. Києва від 05.03.2019 року цивільну справу передано до Голосіївського районного суду м. Києва для розгляду за підсудністю. 30.05.2019 року цивільну справу в порядку автоматизованого розподілу справ, передано в провадження судді Колдіної О.О. Ухвалою судді Голосіївського районного суду м. Києва від 03.06.2019 року відкрито провадження у справі, справу призначено до розгляду за правилами загального позовного провадження. Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 28.10.2019 року закрито підготовче провадження, справу призначено у судове засідання для розгляду по суті. Відповідач належним чином повідомлявся судом про день та час розгляду справи. З?ясовано відсутність відзиву на позов. Відповідно до ч. 8 ст. 178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Представником позивача подана заява про розгляд справи у його відсутність. Відповідач не з`явився в судове засідання, про місце і час судового розгляду повідомлявся у спосіб, передбачений ст.128, 130 ЦПК України. Суд на підставі статті 280 ЦПК України ухвалив постановити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши надані докази, суд надходить до наступних висновків. Згідно даних Витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань Приватне акціонерне товариства «ДТЕК КИЇВСЬКІ ЕЛЕКТРОМЕРЕЖІ» є правонаступником Публічного акціонерного товариства «КИЇВЕНЕРГО», яке в свою чергу є правонаступником АЕК «КИЇВЕНЕРГО». 12.10.2010 року між АЕК «КИЇВЕНЕРГО» та [PERSON] укладено договір про користування електричною енергією № 05070306108, відповідно до умов якого енергопостачальник бере на себе зобов?язання постачати споживачу електричну енергію у необхідних йому обсягах відповідно до потужності 11 кВт електроустановок споживача, з гарантованим рівнем надійності, безпеки та якості, а споживач зобов?язується оплачувати одержану електричну енергію за обумовленими тарифами (цінами) у терміни, передбачені договором. Відповідно до ст. 714 ЦК України, за договором постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу одна сторона (постачальник) зобов`язується надавати другій стороні (споживачеві, абонентові) енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, а споживач (абонент) зобов`язується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватись передбачених договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного та іншого обладнання. Однак, обов`язок сплачувати за спожиту електроенергію у споживача виникає не лише з умов договору про постачання електроенергії, а і з вимог чинного законодавства, яке регулює даний вид правовідносин. Зокрема, відповідно до ст. 3 Закону України «Про електроенергетику», відносини, пов`язані з виробництвом, передачею, постачанням і використанням енергії, регулюються цим Законом та іншими нормативно-правовими актами. Взаємовідносини між громадянами (фізичними особами - споживачами електричної енергії) та енергопостачальниками, в тому числі порядок укладення договорів та порядок розрахунків за спожиту електричну енергію, регулюються відповідно до Правил користування електричною енергією для населення, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 26.07.1999 р. № 1357 (далі за текстом - Правила). Пунктом 19 Правил передбачено, що розрахунки населення за спожиту електричну енергію здійснюються за діючими тарифами (цінами) для населення на підставі показань приладів обліку. Згідно із п. 20 Правил розрахунковим періодом для встановлення розміру оплати спожитої електричної енергії є календарний місяць. Пункт 42 Правил передбачає, що споживач електричної енергії зобов`язаний: оплачувати спожиту електричну енергію та здійснювати інші платежі відповідно до умов договору та цих Правил. Відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону України "Про житлово-комунальні послуги", комунальні послуги - це результат господарської діяльності. спрямованої на задоволення потреби фізичної чи юридичної особи у забезпеченні холодною та гарячою водою, водовідведенням, газо та електропостачанням, опаленням, а також вивезенням побутових відходів у порядку встановленому законодавством. Згідно із п. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», споживачі зобов`язані оплачувати житлово-комунальні послуги у строки встановлені договором або законом. Проте, відповідач наведені вимоги закону та договору від 12.10.2010 року, належним чином не виконував, у зв`язку з чим у останнього виникла заборгованість з оплати наданої послуги, яка станом на 01.09.2018 року на контрольних показниках 030122 кВт складає 7878,57 грн., а також позивачем розраховано 3% річних та інфляційну складову на загальну суму 986,10 грн., що підтверджується відповідними розрахунками. Інфляційні втрати та 3% річних позивачем нараховані на суму боргу за прострочення відповідачем грошового зобов`язання з оплати послуги з надання електричної енергії, на підставі ст. 625 ч.2 ЦК України, що не суперечить договору, а тому приймається судом до уваги. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд враховує вимоги ст. 80 ЦПК України, зокрема, достатність доказів для вирішення справи, наданих до суду. Жодних доказів, які б спростовували доводи щодо неналежного виконання відповідачем своїх зобов`язань по оплаті коштів за спожиту електричну енергію, відповідач в розпорядження суду не надав, в тому числі не спростовано і розміру нарахованої суми заборгованості. Враховуючи викладене, а також приймаючи до уваги те, що в ході розгляду стороною позивача доведено обґрунтованість позовних вимог, а відповідачем предмет та підстави позову не спростовані, та будь-які клопотання до суду не надходили, відтак суд надходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог та наявність підстав для задоволення позову. З урахуванням задоволення позову, відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України стягненню з відповідача на користь позивача підлягає 1921 грн. судового збору.

Outcome: approved