Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-03 00:00:00

11 липня 2014 року, позивач звернувся до суду з вищезазначеною позовною заявою, в якій просив суд, звільнити з-під арешту, накладеного постановою головним державним виконавцем ВДВС Овідіопольського РУЮ Одеської області від 28.02.2014 р. на земельну ділянку загальною площею 0,0013 га для будівництва індивідуального гаражу за адресою : [ADDRESS], вважаючи, що вказана ділянка належить йому на праві приватної власності згідно рішення Овідіопольського райсуду Одеської області від 21.01.2009 р., яке набрало законної сили 02.02.2009 р. Представник позивача в судовому засіданні повністю підтримав позов та просив його задовольнити. Представниця відповідача ВДВС Овідіопольського РУЮ Одеської області у вирішенні даного позову поклалася на думку суду, пояснивши суду, що нею був правомірно та законних підставах накладений арешт на спірну земельну ділянку, яка на праві власності, на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯГ № 910804 від 03.08.2006 р. належить боржнику [PERSON] за виконавчим листом, виданим Київським райсудом м. Одеси про стягнення з [PERSON] заборгованості за кредитним договором у сумі 116480,81 грн. на користь стягувача ПАТ КБ «ПриватБанк» і рішення до цього часу не виконане, борг [PERSON] перед банком не погашений. Представник відповідача ПАТ КБ «ПриватБанк» в судове засідання повторно не з`явився, про дату, час та місце судового розгляду справи був повідомлений належним чином, що підтверджується поштовими повідомленнями з відмітками і штампом про вручення судових повісток, причини неявки суду не повідомили, заяв про розгляд справи за його відсутністю суду не надав (а.с. 18,25). Представник 3-ої особа : ГО «АС Південь» в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце судового розгляду був повідомлений належним чином, що підтверджується поштовим повідомленням з відміткою про вручення, причини неявки суду не повідомив, надіславши до суду заяву, в якій просив суд задовольнити позов, вважаючи позивача належним власником спірної земельної ділянки (а.с. 16-17,19). Заслухавши думку представників позивача та відповідача ВДВС Овідіопольського РУЮ Одеської області, дослідивши матеріали справи, оригінал зведеного виконавчого провадження ВП № 40754527 та додатково надані суду докази, суд вважає що в задоволенні позову слід відмовити з наступних підстав. Відповідно до ст. 10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Згідно із ст. 11 ЦПК України - суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі - розпоряджається своїми правами щодо предмету спору на власний розсуд. Статтею 57 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема, звуко - і відеозаписів, висновків експертів. Статтею 58 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Виходячи з приписів статті 59 ЦПК України, суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Частина 1 статті 60 ЦПК України вказує, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. У відповідності з ч. 3 статті 61 ЦПК України - обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Згідно із ст.ст. 52,55,60 Закону України «Про виконавче провадження» - звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні та примусовій реалізації. У разі відсутності у боржника коштів та інших цінностей, достатніх для задоволення вимог стягувача, стягнення звертається також на належне боржнику інше майно, за винятком майна, на яке згідно із законом не може бути накладене стягнення. Стягнення на майно боржника звертається в розмірі і обсязі, необхідних для виконання за виконавчим документом, з урахуванням стягнення виконавчого збору, витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій, штрафів, накладених на боржника під час виконавчого провадження. Державний виконавець має право звернути стягнення на майно боржника, що перебуває в інших осіб, а також на майно та кошти, що належить боржнику від інших осіб. Зазначені особи зобов'язані подати на запит державного виконавця у визначений ним строк відомості про належне боржнику майно, що перебуває в них, та майно чи кошти, які вони мають передати боржнику. У разі якщо особа, у якої перебуває майно боржника, перешкоджає державному виконавцю в його вилученні, таке майно вилучається державним виконавцем у примусовому порядку. Особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. У всіх інших випадках незавершеного виконавчого провадження арешт з майна чи коштів може бути знятий за рішенням суду. Стаття 57 вказаного Закону прямо вказує - арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно боржника може накладатися державним виконавцем шляхом, зокрема : внесення постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, проведення опису майна боржника і накладення на нього арешту. У відповідності до ст. 125 ЗК України (в редакції Закону № 1066-VI від 05.03.2009) - право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Згідно із ст. 126 ЗК України (в редакції Закону № 1066-VI від 05.03.2009; із змінами, внесеними згідно із Законами № 3521-VI від 16.06.2011, № 5059-VI від 05.07.2012; в редакції Закону № 3613-VI від 07.07.2011) -право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень". Суд встановив і це було підтверджено представником позивача, що рішенням Овідіопольського райсуду Одеської області від 21.01.2009 р., яке набрало законної сили 02.02.2009 р. було визнано дійсним договір купівлі-продажу земельної ділянки № 3 площею 0,0013 га за адресою : [ADDRESS],у відповідності до якого продавець [PERSON] передав, а покупець [PERSON] прийняв вказану ділянку, сплативши 19.11.2008 р. продавцеві 23400 грн. та визнано за [PERSON] право приватної власності на вказану земельну ділянку, яка належала [PERSON] на підставі державного акту серії ЯГ № 910804 від 03.08.2006 р. (а.с. 6). В судовому засіданні представник позивача пояснив суду, що його довіритель позивач [PERSON], після набранням вказаного рішення суду законної сили, з різних підстав, які на думку суду є хибними, необґрунтованими та не підтвердженими жодними належними та допустимими доказами, як того вимагають приписи ст.ст. 59-60 ЦПК України, не оформив, у відповідності до норм чинного на той час і на даний час законодавства своє право власності на спірну земельну ділянку, тобто, на протязі 5-ти років не отримав державний акт на право власності на земельну ділянку, як того вимагали приписи ст. 126 ч. 1 ЗК України (в редакції Закону № 1066-VI від 05.03.2008 р.), якою передбачалось, що право власності на земельну ділянку посвідчується державним актом, крім випадків, визначених ч. 2 цієї статті, а звернувшись 23. Прав та їх обтяжень04.2014 р. до Реєстраційної служби Овідіопольського РУЮ Одеської області - отримав рішення про відмову у державній реєстрації прав та їх обтяжень, прийняте державним реєстратором прав на нерухоме майно Укрдержреєстру за результатами розгляду заяви про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, прийняту 23.04.2014 р. за реєстраційним № 6370690 (а.с. 7-8). Підставою відмови у державній реєстрації прав [PERSON] на спірну земельну ділянку став арешт на вказану ділянку, накладений постановою головного державного виконавця ВДВС Овідіопольського РУЮ Одеської області від 28.02.2014 р. «Про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження» на земельну ділянку загальною площею 0,0013 га для будівництва індивідуального гаражу за адресою : [ADDRESS], яка на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯГ № 910804 від 03.08.2006 р. належить боржнику [PERSON] за виконавчим листом, виданим Київським райсудом м. Одеси 22.04.2010 р. по справі № 2-2855/10, рішення по якій набрало законної сили 03.05.2010 р. і ніким не було оскаржене - про стягнення з боржника [PERSON] на користь стягувача ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованості за кредитним договором у розмірі 116480,81 грн. і як пояснила в судовому засіданні головний державний виконавець ВДВС Овідіопольського РУЮ Одеської області - рішення до цього часу боржником [PERSON] не виконане, його борг 116480,81 грн. перед банком не погашений, і виконавче провадження ВП № 40754527 триває до цього часу, у зв'язку з чим, законних підстав для зняття арешту зі спірної земельної ділянки, застосованого для забезпечення реального виконання рішення і яка належить на праві власності боржнику [PERSON] не має, з чим повністю погоджується суд з урахуванням вищевказаних норм Закону України «Про виконавче провадження» (а.с. 9,10,26-32). Таким чином, суд встановив, що на сьогоднішній день - законним власником спірної землі є боржник [PERSON], борг якого перед ПАТ КБ «ПриватБанк» складає - 116480,81 грн. ів який до цього часу не погашений, що підтвердила в судовому засіданні представниця ВДВС Оввдіопольського РУЮ Одеської області, на підтвердження чого, надавши суду оригінал зведеного виконавчого провадження ВП № 40754527, яке було оглянуто судом в судовому засіданні, і копії якого були долучені до матеріалів справи. З огляду на викладене, суд вважає, що арешт на майно боржника [PERSON] за постановою ВДВС Овідіопольського РУЮ Одеської області від 28.02.2014 р. «Про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження» на земельну ділянку загальною площею 0,0013 га для будівництва індивідуального гаражу за адресою : [ADDRESS], яка на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯГ № 910804 від 03.08.2006 р. належить боржнику [PERSON] - накладено на законній підставі в межах процедури виконавчого провадження ВП № 40754527, а тому, законних підстав для зняття арешту і звільнення майна з-під арешту у суду не має. Судом не приймаються безпідставні посилання представника позивача з приводу того, що позивач [PERSON] є законним власником спірної землі, а оскаржуваний арешт земельної ділянки заважає йому, як власнику землі вільно розпоряджатися нею з підстав, описаних вище, як і не приймається судом хибне твердження представника позивача про недосконалість земельного законодавства і порядку оформлення прав на землю, яке існувало до створення у квітні 2011 р. Державної Реєстраційної Служби, що нібито унеможливило отримання [PERSON] державного акту на право власності на земельну ділянку. На підстав викладеного та з урахуванням встановлених судом обставин, суд вважає, що позов є необґрунтованим, безпідставним і таким, що задоволенню не підлягає.

Outcome: dismissed