Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-13 00:00:00

Позивач Публічне акціонерне товариство Акціонерний банк «УКРГАЗБАНК» звернувся в суд із позовом до [PERSON] , [PERSON] з участю третьої особи державного нотаріуса Першої Тернопільської державної нотаріальної контори Височан Юлії Василівни про визнання недійсним договору дарування 1/3 частки квартири від 04.04.2019 року, що знаходиться за адресою [ADDRESS] , укладений між [PERSON] та [PERSON] , посвідчений державним нотаріусом Першої Тернопільської державної нотаріальної контори Височан Юлією Василівною та зареєстрований в реєстрі за № 3-377. В обґрунтування позовних вимог позивач вказав, що 28.09.2009 року рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області по справі №2-5137/09 позовні вимоги ВАТ АБ «УКРГАЗБАНК» задоволено та стягнуто солідарно із [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] на користь ПАТ АБ «УКРГАЗБАНК» заборгованість в сумі 21129,83 доларів США. 15.02.2010 року старшим державним виконавцем Губіцьким А.О. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження №17427259 на підставі виконавчого листа №2-5137/09 від 13.01.2010 року про солідарне стягнення із [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] на користь ПАТ АБ «УКРГАЗБАНК» заборгованості в сумі 21129,83 Доларів СПІД, в частині стягнення з [PERSON] 22.02.2010 року в рамках даного виконавчого провадження винесено постанову про арешт майна боржника [PERSON] та оголошення заборони на його відчуження. 27.06.2013 року винесено постанову про закінчення виконавчого провадження на підставі п. 10 ч.1 ст. 49 ЗУ «Про виконавче провадження» ( в редакції N 783-ХІУ ( 783-14 ) від 30.06.99) Відповідно до ч.1 ст.50 ЗУ «Про виконавче провадження» (на момент винесення постанови про закінчення) у разі закінчення виконавчого провадження (крім направлення виконавчого документа за належністю іншому органу державної виконавчої служби офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури, закінчення виконавчого провадження за рішенням суду, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій), повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, арешт, накладений на майно боржника, знімається, скасовуються інші вжиті державним виконавцем заходи примусового виконання рішення, а також провадяться інші дії, необхідні у зв`язку із завершенням виконавчого провадження. Завершене виконавче провадження не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом. Позивач вказав, що накладені арешти в рамках виконавчого провадження №17427259 зберігали свою чинність при направленні виконавчого листа за належністю на підставі п.10 ч.І ст. 49 ЗУ «Про виконавче провадження». 16.08.2020 року Тернопільський міський відділ ДВС Головного Територіального управління юстиції на запит АБ «УКРГАЗБАНК» повідомив про відсутність на виконанні виконавчого листа №2-5137/09 від 13.01.2010 станом на 14.08.2019 року. Одночасно, 16.03.2020 Тернопільським міськрайонним судом Тернопільської області видано дублікат виконавчого листа № №2-5137/09. На підставі даного дублікату виконавчого листа 06.04.2021 року приватним виконавцем виконавчого округу Тернопільської області Вариводою Д.В. відкрито виконавче провадження №65045868. В ході вчинення виконавчих дій було встановлено, що відповідно до інформаційної довідки з РРПНМ №251861987 від 08.04.2021 року за Відповідачем [PERSON] зареєстровано на праві спільної часткової власності 1/3 двокімнатної квартири за адресою: [ADDRESS] Одночасно, в РРПНМ мітиться договір дарування від 04.04.2019 посвідчений державним нотаріусом Першої нотаріальної контори Височан Ю.В. (Далі - Договір дарування) 1/3 частки квартири за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до п. 1 Договору дарування [PERSON] подарував, а [PERSON] прийняла у дар належну [PERSON] 1/3 частку квартири [ADDRESS] . Відповідно до п.8 Договору дарування зокрема, зазначено, що Дарувальник гарантує, що майно яке відчужується за цим договором на момент укладення іншому не продане, не подароване, під заставою, забороною, арештом не перебуває. Відповідно до декларацій поданих [PERSON] за 2019, 2020 роки відповідно до ЗУ «Про запобігання корупції» встановлено що, остання спільно проживає з [PERSON] , але не перебувають у шлюбі. Відповідно до частин другої та четвертої статті 3 СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства. Таким чином, вказав позивач, Відповідач [PERSON] та Відповідач [PERSON] є членами сім`ї. Також, стверджує позивач, [PERSON] було відомо про наявність рішень судів, оскільки останній подав заяву АБ «УКРГАЗБАНК», щодо можливості погашення заборгованості від 02.06.2016 року. Таким чином, на думку позивача, відчуження 1/3 двокімнатної квартири за адресою: [ADDRESS] здійснювалося для ухилення від виконання рішення суду. Враховуючи вищевикладені обставини та те, що відчуження оспорюваного об`єкту нерухомого майна на підставі договору дарування Відповідачу [PERSON] було спрямоване на уникнення [PERSON] від виконання рішення суду по справі №2-5137/09 від 28.09.2009 року наявні підстав для визнання даного договору недійсним. Позивач вказав, що вправі звернутися до суду із позовом про визнання оспорюваного договору недійсним, як такого, що направлений на уникнення звернення стягнення на майно боржника, на підставі загальних засад цивільного законодавства (пункт 6 статті З ЦК України) та недопустимості зловживання правом (частина третя статті 13 ЦК України), і послатися на спеціальну норму, що передбачає підставу визнання правочину недійсним, якою може бути як підстава, передбачена статтею 234 ЦК України, так і інша, наприклад, підстава, передбачена статтею 228 ЦК України. Цивільно-правовий договір (в тому числі й договір дарування) не може використовуватися учасниками цивільних відносин для уникнення сплати боргу або виконання судового рішення. Позивач вказав, що боржник (дарувальник), який відчужує майно на підставі безвідплатного договору на користь свого сина після виникнення у нього зобов`язання із повернення суми позики діє очевидно недобросовісно та зловживає правами стосовно кредитора, оскільки укладається договір дарування, який порушує майнові інтереси кредитора і направлений на недопущення звернення стягнення на майно боржника. Тому, правопорядок не може залишати поза реакцією такі дії, які хоч і не порушують конкретних імперативних норм, але є очевидно недобросовісними та зводяться до суперечливої поведінки й зловживання правом. Добросовісність (пункт 6 статті З ЦК України) - це певний стандарт поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення. Як наслідок, не виключається визнання недійсним договору, спрямованого на уникнення звернення стягнення на майно боржника, на підставі загальних засад цивільного законодавства (пункт 6 статті З ЦК України), заборони суперечливої поведінки та недопустимості зловживання правом (частина третя статті 13 ЦК України). Із вказаних підстав позивач просить визнати недійсним договір дарування 1/3 частки квартири від 04.04.2019 року, що находиться за адресою [ADDRESS] укладений між [PERSON] та [PERSON] та посвідчений державним нотаріусом Першої тернопільської нотаріальної державної контори Височан Ю.В., зареєстровано в реєстрі за №3-377 та стягнути з відповідачів на користь АБ "УКРГАЗБАНК" понесені судові витрати в рівних частках. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі з підстав наведених у позовній заяві, просить їх задовольнити. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні заперечив щодо задоволення позовних вимог з підстав їх неправомірності та необґрунтованості. Вказав, що дійсно відчужив належну йому 1/3 частку квартири [ADDRESS] в користь дружини [PERSON] . Відчуження належної йому частки у квартирі не мало на меті уникнення цивільної відповідальності пов`язаної із сплатою боргу на підставі судового рішення, а мало на меті врегулювати аліментні зобов`язанні пов`язані із утриманням сина [PERSON] , який є власником інших 2/3 часток у вказаній квартирі, оскільки перебуваючи у зареєстрованому шлюбі, він факично не проживає однією сім`єю із [PERSON] , в зв`язку із чим безоплатно відчужив на підставі договору дарування у її користь 1/3 частку квартири. Просить взяти до уваги, що виконавче провадження №17427259 про стягнення заборгованості в користь позивача було закінчене 27.06.2013 року, в той час, як належну йому часку у квартирі він відчужив 04.04.2019 року, тобто більше як через п`ять років після закінчення виконавчого провадження. Крім цього, відповідач вказав, що на час укладення спірного договору жодних арештів на належну йому частку у квартирі [ADDRESS] не існувало. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні заперечила щодо задоволення позовних вимог з підстав їх необґрунтованості та неправомірності. Вказала, що як у неї, так і у [PERSON] , при укладенні оспорюваного договору, не було не меті ухилитись від виконання покладеного на [PERSON] грошового зобов`язання. Щодо мотивів укладенні оспорюваного договору просить взяти до уваги пояснення [PERSON] , які є об`єктивними та відповідають фактичним обставинам справи. Суд, дослідивши та оцінивши докази у справі, заслухавши пояснення сторін встановив наступні обставини справи. 28.09.2009 року рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області по справі №2-5137/09 позовні вимоги ВАТ АБ «УКРГАЗБАНК» задоволено та стягнуто солідарно із [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] на користь ПАТ АБ «УКРГАЗБАНК» заборгованість в сумі 21129,83 доларів США. 15.02.2010 року старшим державним виконавцем Губіцьким А.О. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження №17427259 на підставі виконавчого листа №2-5137/09 від 13.01.2010 року про солідарне стягнення із [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] на користь ПАТ АБ «УКРГАЗБАНК» заборгованості в сумі 21129,83 Доларів СПІД, в частині стягнення з [PERSON] 22.02.2010 року в рамках даного виконавчого провадження винесено постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження. 27.06.2013 року винесено постанову про закінчення виконавчого провадження на підставі п. 10 ч.1 ст. 49 ЗУ «Про виконавче провадження» ( в редакції N 783-ХІУ ( 783-14 ) від 30.06.99). 16.08.2020 року Тернопільський міський відділ ДВС Головного Територіального управління юстиції на запит АБ «УКРГАЗБАНК» повідомив про відсутність на виконанні виконавчого листа №2-5137/09 від 13.01.2010 станом на 14.08.2019 року. Одночасно, 16.03.2020 Тернопільським міськрайонним судом Тернопільської області видано дублікат виконавчого листа № №2-5137/09. На підставі даного дублікату виконавчого листа 06.04.2021 року приватним виконавцем виконавчого округу Тернопільської області Вариводою Д.В. відкрито виконавче провадження №65045868. В ході вчинення виконавчих дій було встановлено, що відповідно до інформаційної довідки з РРПНМ №251861987 від 08.04.2021 року за Відповідачем [PERSON] зареєстровано на праві спільної часткової власності 1/3 двокімнатної квартири за адресою: [ADDRESS] Згідно договору дарування 1/3 частки квартири від 04.04.2015 року [PERSON] подарував, а [PERSON] прийняла у дар належну [PERSON] 1/3 частку квартири [ADDRESS] . Відповідно до п. 8 вказаного Договору дарування зокрема, зазначено, що Дарувальник гарантує, що майно яке відчужується за цим договором на момент укладення іншому не продане, не подароване, під заставою, забороною, арештом не перебуває. Згідно п. 10 вказаного Договору - дозвіл на укладення дарування 1/3 частки квартири на ім`я [PERSON] , де малолітній [PERSON] , [INFO] має у власності 2/3 частки квартири, надано згідно рішення виконавчого комітету Тернопільської міської ради від 27.03.2019 року за №316. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (стаття 5 ЦПК України). Відповідно до частини першої статті 202 Цивільного кодексу України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків. Згідно із статтею 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою- третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Відповідно до частини п`ятої статті 203 ЦК України правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Згідно зі статтею 717 ЦК України за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов`язується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність. Частинами першою, другою статті 234 ЦК України передбачено, що фіктивним є правочин, який вчинено без наміру створення правових наслідків, які обумовлювалися цим правочином. Фіктивний правочин визнається судом недійсним. Для визнання правочину фіктивним суди повинні встановити наявність умислу в усіх сторін правочину. При цьому необхідно враховувати, що саме по собі невиконання правочину сторонами не означає, що укладено фіктивний правочин. Якщо сторонами не вчинено будь- яких дій на виконання такого правочину, суд ухвалює рішення про визнання правочину недійсним без застосування будь-яких наслідків. У фіктивних правочинах внутрішня воля сторін не відповідає зовнішньому її прояву, тобто обидві сторони, вчиняючи фіктивний правочин, знають заздалегідь, що він не буде виконаний, тобто мають інші цілі, ніж передбачені правочином. Такий правочин завжди укладається умисно. Основними ознаками фіктивного правочину є: введення в оману (до або в момент укладення угоди) третьої особи щодо фактичних обставин правочину або дійсних намірів учасників; свідомий намір невиконання зобов`язань договору; приховування справжніх намірів учасників правочину. Укладення договору, який за своїм змістом суперечить вимогам закону, оскільки не спрямований на реальне настання обумовлених ним правових наслідків, є порушенням частин першої та п`ятої статті 203 ЦК України, що за правилами статті 215 цього Кодексу є підставою для визнання його недійсним відповідно до статті 234 ЦК України. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 03 липня 2019 року у справі N 369/11268/16-ц (провадження N 14-260цс19) зазначила, що фіктивний правочин характеризується тим, що сторони вчиняють такий правочин лише для виду, знають заздалегідь, що він не буде виконаний. Така протизаконна ціль, як укладення особою договору дарування майна зі своїм родичем з метою приховання цього майна від конфіскації чи звернення стягнення на вказане майно в рахунок погашення боргу, свідчить, що його правова мета є іншою, ніж та, що безпосередньо передбачена правочином (реальне безоплатне передання майна у власність іншій особі), а тому цей правочин є фіктивним і може бути визнаний судом недійсним. Суд, заслухавши пояснення учасників справи, проаналізувавши встановлені обставини справи та наведені норми права, якими врегульовані спірні правовідносини вважає, що у задоволенні позовних вимог слід відмовити у повному обсязі оскільки судом становлено, що майно відповідача [PERSON] , а саме 1/3 частки квартири [ADDRESS] , перебувала під арештом, зокрема із 22.02.2010 року і відповідач протягом тривалого періоду часу, зокрема з моменту відкриття провадження у справі та накладення арешту на його майно (22.02.2010 року) не вчиняв жодних дій щодо відчуження належного йому майна. Суд зауважує, що позивач лише більше як через 5 років відчужив належну йому частку у квартирі в користь дружини [PERSON] , в той час, як власником інших 2/3 часток у квартирі є його син [PERSON] і відповідач [PERSON] пояснив, що метою відчуження належної йому частки у квартирі було врегулювання аліментних відносин, оскільки у фактичних шлюбних відносинах із [PERSON] він не перебуває і їх спільний син проживає разом із [PERSON] , в той час, як позивач, починаючи із 2013 року та до 2020 року, тобто 7 років не цікавився станом виконавчого провадження та не вчиняв жодних дій спрямованих на звернення стягнення на належне відповідачу майно. Пояснення відповідача [PERSON] щодо мотивів укладення оспорюваного договору, на думку суду, заслуговують на увагу. Крім цього, відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд бере до уваги той факт, що на момент укладення оспорюваного договору не було накладено жодних арештів на майно відповідача [PERSON] і належна йому спірна 1/3 частка у квартирі не знаходилась під арештом. Отже, встановлені у справі обставини не свідчать, що спірний договір має ознаки фіктивного правочину і позивачем не доведено, що укладаючи оспорюваний правочин, його сторони мали на меті уникнути виконання існуючого щодо [PERSON] грошового зобов`язання, а тому у задоволенні позовних вимог слід відмовити у повному обсязі. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed