Jurisdiction: civil
Date: 2019-06-09 00:00:00

Процесуальні дії у справі. 26.11.2018 Каховська центральна районна лікарня звернулася в суд з позовною заявою відповідано до якої просить стягнути з [PERSON] 35580,12 гривень. В обґрунтування позову наведено таке. Відповідач була направлена у розпорядження Департаменту охорони здоров`я Херсонської обсласної державної адміністрації та зарахована на посаду лікаря-інтерна до позивача на період з 01.08.2015 по 30.06.2016. Між сторонами було укладено трудовий договір від 03.08.2015, згідно з умовами якого відповідач повинна була пройти інтернатуру з 03.08.2015 до 30.06.2016, а також обов`язково відпрацювати у позивача з 01.08.2016 по 01.08.2019. 10.08.2017 відповідач подала заяву про звільнення за власним бажанням та на підставі наказу від 31.08.2017 її було звільнено на підставі ст.38 КЗпП України. У випадку звільнення за власним бажанням відповідач повинна відшкодувати позивачу кошти витрачені на її навчання та інші витрати. Позивач поніс витрати з оплати праці відповідача у розмірі 35580,12 гривень, які відповідач позивачу не відшкодувала. 02.01.2019 суд прийняв позовну заяву до розгляду і відкрив провадження у справі, постановив проводити розгляд справи у порядку загального позовного провадження. 31.01.2019 до суду надійшов відзив на позовну заяву, згідно з яким відповідач зазначила, що позов не визнає, оскільки односторонньої відмови від договору у розумінні ст.651 ЦК України не було. Позивач дав згоду на розірвання договору, видавши наказ про звільнення, а отже розірвання договору відбувалося за взаємною згодою сторін. Під час проходження інтернатури позивач був заобов`язаний платити відповідачу заробітну плату, яка в розумінні ст.22 ЦК України не може бути визнана збитками, а отже, згідно з умовами договору від 03.08.2015, - не підлягає поверненню. 26.02.2019 позивач подав відповідь на відзив, зазначивши, що до спірних правовідносин не можуть бути застосовані норми ЦК України щодо укладення договорів, оскільки з позивачем було укладено трудовий договір, а тому спірні правовідносини врегульовує КЗпП України. Оскільки згідно з Конституцією України не допускається примусова праця, то позивач не міг відмовити відповідачу у розірванні трудового договору за її бажанням. Однак, законодавством встановлено відповідальність працівника у випадку розірвання такого трудового договору у виді відшкодування вартості навчання і компенсації всіх витрат. Враховуючи наведене, позов підлягає до задоволення. 10.04.2019 суд закрив підготовче провадження і призначив справу до судового розгляду. Суд встановив: Наказом Департаменту охорони здоров`я Херсонської обласної державної адміністрації від 30.07.2015 №443-к, відповідача зарахували на посаду лікаря-інтерна до Каховської центральної районної лікарні з 01.08.2015 до 30.06.2016; після закінчення навчання в інтернатурі відповідача слід перевести на посаду лікаря-лаборанта. Згідно з наказом від 31.07.2015 №225-к, позивач на підставі наказу Департаменту охорони здоров`я Херсонської обласної державної адміністрації від 30.07.2015 №443-к зарахував відповідача на посаду лікаря-інтерна на вказаний період. 03.08.2015 з відповідачем було укладено строковий трудовий договір, відповідно до якого відповідач повинна була пройти інтернатуру з 03.08.2015 до 30.06.2016, а також обов`язково відпрацювати у позивача з 01.08.2016 по 01.08.2019. Відповідно до п. 4.2.3. даного договору визначено обов`язок відповідача виплатити позивачу повну суму витрат на навчання і під час навчання в інтернатурі, у випадку дострокового припинення договору без поважних причин з боку відповідача. На підставі наказу від 01.08.2016 №223-1к, позивач перевів відповідача на посаду лікаря-лаборанта з 01.08.2016. 10.08.2017 відповідач подала заяву про звільнення за власним бажанням. На підставі цієї заяви позивач 30.08.2017 видав наказ №277-к про припинення трудового договору з відповідачем. Відповідно до реєстру витрат на заробітну плату лікаря-інтерна, за період з 03.08.2015 по 30.06.2016 відповідачу було нараховано заробітну плату у розмірі 35580,12 гривень, з яких на сплату ЄСВ було відраховано 7667,90 гривень. Оцінка суду. Спірні правовідносини є трудовими правовідносинами, що врегульовані нормами КЗпП України та спеціальними нормами, що передбачені Порядком працевлаштування випускників державних вищих медичних (фармацевтичних) закладів освіти, підготовка яких здійснювалась за державним замовленням, затв. наказом МОЗ від 25 грудня 1997 р. N 367. Покликання представника відповідача на те, що спірні правовідносини врегульовані нормами ЦК України, зокрема, ст.651 не відповідає природі спірних правовідносин, а тому суд відхиляє їх. Відповідно до п. 21 Порядку працевлаштування випускників державних вищих медичних (фармацевтичних) закладів освіти, підготовка яких здійснювалась за державним замовленням, затв. наказом МОЗ від 25 грудня 1997 р. N 367 у разі, якщо випускника звільнено за власним бажанням протягом навчання в інтернатурі та трьох років після закінчення останньої, він зобов`язаний відшкодувати у встановленому порядку відповідно до державного або місцевого бюджетів вартість навчання та компенсувати замовникові всі витрати. Судом встановлено, що відповідач звільнена з роботи за власним бажанням і у неї виник обов`язок відшкодувати вартість навчання та компенсувати замовникові всі витрати, оскільки вона не відпрацювала три роки на посаді лікаря-лаборанта у Каховській центральній районній лікарні після закінчення інтернатури, як визначено Порядком працевлаштування випускників державних вищих медичних (фармацевтичних) закладів освіти, підготовка яких здійснювалась за державним замовленням, затв. наказом МОЗ від 25 грудня 1997 р. N 367. Пунктом 8.1. Порядком працевлаштування випускників державних вищих медичних (фармацевтичних) закладів освіти, підготовка яких здійснювалась за державним замовленням, затв. наказом МОЗ від 25 грудня 1997 р. N 367 визначено поняття замовника навчання, а саме це: Міністерства, відомства, інші центральні органи виконавчої влади, Міністерство охорони здоров`я Автономної Республіки Крим, управління охорони здоров`я обласних, Київської та Севастопольської міських державних адміністрацій, обласні, Київська та Севастопольська міські санепідстанції, обласні, Київська та Севастопольська структурні міські підрозділи "Фармація". Замовником навчання відповідача є Херсонська обласна державна адміністрація в особі Департаменту охорони здоров`я, що стверджується також наказом від 30.07.2015 №443-к. Враховуючи наведене, суд доходить висновку, що невиконанням обов`язку відшкодувати вартість навчання та компенсувати всі витрати відповідач не порушила прав позивача, оскільки він не є замовником навчання відповідача, згідно з законодавством, і не може претендувати на відшкодування, а тому у задоволенні позову слід відмовити. Відповідно до ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи те, що суд відмовив у задоволенні позову судовий збір стягненню з відповідача на користь позивача не підлягає.

Outcome: dismissed