overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-04 00:00:00

У серпні 2014 року позивач [PERSON] звернувся до суду в порядку цивільного судочинства з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення гонорару за угодою про надання юридичних послуг. Позивачем одночасно з поданням позовної заяви подано до суду заяву про забезпечення позову, в якій він просив суд накласти арешт на автомобіль марки HONDA PILOT 3471, 2008 року випуску, двигун [NUMBER], кузов [NUMBER], д.н.з. [NUMBER], та автомобіль марки CHRYSLER 300C2736, 2005 року випуску, кузов [NUMBER], д.н.з.[NUMBER], що належать на праві власності [PERSON] Позивач та відповідач в судове засідання не з'явилися. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що заява [PERSON] про забезпечення позову не підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч.1, ч.3 ст.151 ЦПК України суд за заявою осіб, які беруть участь у справі, може вжити, передбачені цим Кодексом, заходи забезпечення позову. Згідно з ч.3 ст.151 ЦПК України забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити в подальшому неможливим виконання рішення суду. Ч.2 ст.152 ЦПК України передбачено, що у заяві про забезпечення позову повинно бути зазначено причини, у зв'язку з якими потрібно забезпечити позов; вид забезпечення позову, який належить застосувати, з обґрунтуванням його необхідності; інші відомості, потрібні для забезпечення позову. Відповідно до абз.1 ч.4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.2006 року №9 "Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову" суд (суддя), розглядаючи заяву про забезпечення позову, має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. Позивачем долучено до матеріалів справи довідку УДАІ ГУ МВС України в м. Києві №10/32 аз про те, що станом на 27.01.2014 року [PERSON] належать на праві власності автомобіль марки HONDA PILOT 3471, 2008 року випуску, двигун [NUMBER], кузов [NUMBER], д.н.з. [NUMBER], та автомобіль марки CHRYSLER 300C2736, 2005 року випуску, кузов [NUMBER], д.н.з.[NUMBER]. Однак, [PERSON] не зазначено доказів на підтвердження того, зазначені автомобілі належать відповідачеві на праві власності на час розгляду справи. Крім того, в матеріалах справи відсутні посилання на докази на підтвердження дійсної вартості автомобілів, на які просить накласти арешт [PERSON], що не дає можливості суду оцінити співмірність застосування вказаних заходів забезпечення позову із заявленими позивачем вимогами. Враховуючи вищевикладене,

Outcome: dismissed
Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-22 00:00:00

У серпні 2015 року позивач [PERSON] звернувся до суду в порядку цивільного судочинства з позовом до відповідача [PERSON] про відшкодування частини витрат на придбання спільного майна. Одночасно з поданням позовної заяви позивачем подано до суду заяву про забезпечення позову, в якій він просив суд накласти арешт на будь-яке нерухоме та рухоме майно, що належить на праві власності [PERSON] Позивач в судовому засіданні заяву про забезпечення позову підтримав, просив суд її задовольнити. Представник відповідача проти задоволення заяви про забезпечення позову заперечувала, просила суд відмовити у її задоволенні. Заслухавши думку позивача та представника відповідача, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що заява [PERSON] про забезпечення позову не підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч.1, ч.3 ст.151 Цивільного процесуального кодексу України суд за заявою осіб, які беруть участь у справі, може вжити, передбачені цим Кодексом, заходи забезпечення позову. Забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду. Ч.2 ст.152 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що у заяві про забезпечення позову повинно бути зазначено причини, у зв'язку з якими потрібно забезпечити позов; вид забезпечення позову, який належить застосувати, з обґрунтуванням його необхідності; інші відомості, потрібні для забезпечення позову. Відповідно до абз.1 ч.4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.2006 року №9 "Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову" суд (суддя), розглядаючи заяву про забезпечення позову, має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. Як вбачається з заяви про забезпечення позову, заявником не конкретизовано, на яке саме майно [PERSON] позивач просить суд накласти арешт, що не дає можливості суду оцінити співмірність застосування вказаних заходів забезпечення позову із заявленими позивачем вимогами. Враховуючи вищевикладене,

Outcome: dismissed
Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-16 00:00:00

У серпні 2015 року позивач [PERSON] звернувся до суду в порядку цивільного судочинства з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення заборгованості. Одночасно з поданням позовної заяви позивачем подано до суду заяву про забезпечення позову, в якій він просив суд накласти арешт на все майно, що належить на праві власності [PERSON] Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що заява [PERSON] про забезпечення позову не підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч.1, ч.3 ст.151 ЦПК України суд за заявою осіб, які беруть участь у справі, може вжити, передбачені цим Кодексом, заходи забезпечення позову. Згідно з ч.3 ст.151 ЦПК України забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити в подальшому неможливим виконання рішення суду. Ч.2 ст.152 ЦПК України передбачено, що у заяві про забезпечення позову повинно бути зазначено причини, у зв'язку з якими потрібно забезпечити позов; вид забезпечення позову, який належить застосувати, з обґрунтуванням його необхідності; інші відомості, потрібні для забезпечення позову. Відповідно до абз.1 ч.4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року №9 "Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову" суд (суддя), розглядаючи заяву про забезпечення позову, має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. Заявником не зазначено жодного доказу на підтвердження наявності обставин, що утруднюють чи можуть зробити неможливим в майбутньому виконання рішення у справі. Крім того, доказів на підтвердження того, що [PERSON] належить на праві власності будь-яке рухоме та нерухоме майно, заявником не надано, що не дає можливості суду оцінити співмірність застосування вказаних заходів забезпечення позову із заявленими позивачем вимогами. Також заявником не конкретизовано, на яке саме майно [PERSON] позивач просить суд накласти арешт. Таким чином, заява про забезпечення позову не містить підстав та обґрунтування необхідності застосування вказаних обмежень. Враховуючи вищевикладене,

Outcome: dismissed
Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-23 00:00:00

У січні 2014 року [PERSON], звернулася в суд з позовом до [PERSON] про зміну розміру аліментів на утримання дитини, посилаючись на те, що судовим наказом Чемеровецького районного суду від 12.08.2011 року з відповідача стягуються аліменти на утримання сина [PERSON] [INFO] в розмірі 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 25.07.2011 року і до його повноліття. Однак у зв'язку з погіршенням стану здоров'я сина та важким матеріальним станом та як відомо позивачу [PERSON] на даний час має стабільний заробіток, позивач просить винести рішення, за яким змінити розмір стягнення аліментів та визначити його в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу), але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і до досягнення сином повноліття. В судове засідання позивач з'явилася, вимоги позову підтримала та просила їх задовольнити. Відповідач в судове засідання не з'явився, на підставі ст.224 ЦПК України "у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи ". Заслухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що в задоволенні позову слід відмовити. Судом об'єктивно встановлено, що згідно свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 17.01.2011 року [PERSON] [INFO], його батьками є [PERSON] та [PERSON] Відповідно до судового наказу виданого Чемеровецьким районним судом від 12.08.2011 року з [PERSON], стягуються аліменти на утримання сина [PERSON] [INFO] в розмірі 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 25.07.2011 року і до його повноліття. Згідно рішення Чемеровецького районного суду від 04.09.2012 року шлюб між [PERSON], та [PERSON], розірвано. Як вбачається із довідки виданої відокремленим підрозділом «Хмельницької атомної електростанції» № 412 від 08.04.2014 року [PERSON], працює на вищевказаному підприємстві на посаді електромонтера з ремонту та обслуговування апаратури і його заробіток з жовтня 2013 року по березень 2014 року складає 32360, 13 грн. Згідно ст. 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Враховуючи вищевикладене, та те, що [PERSON], не надала жодних доказів на підтвердження того, що погіршився стан її здоров'я та стан здоров'я їхнього сина, змінився матеріальний стан, суд вважає що в задоволенні позову слід відмовити.

Outcome: dismissed
Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-17 00:00:00

У січні 2015 року позивач [PERSON] звернувся до суду в порядку цивільного судочинства з позовом до відповідача [PERSON] про відшкодування збитків, завданих невиконанням грошового зобов'язання. 18 лютого 2015 року представником позивача подано до суду заяву про забезпечення позову, в якій він просив суд накласти арешт на квартиру [ADDRESS], що належить на праві власності [PERSON] Сторони в судове засідання не з'явилися. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що заява представника позивача [PERSON] про забезпечення позову не підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч.1, ч.3 ст.151 ЦПК України суд за заявою осіб, які беруть участь у справі, може вжити, передбачені цим Кодексом, заходи забезпечення позову. Згідно з ч.3 ст.151 ЦПК України забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити в подальшому неможливим виконання рішення суду. Ч.2 ст.152 ЦПК України передбачено, що у заяві про забезпечення позову повинно бути зазначено причини, у зв'язку з якими потрібно забезпечити позов; вид забезпечення позову, який належить застосувати, з обґрунтуванням його необхідності; інші відомості, потрібні для забезпечення позову. Відповідно до абз.1 ч.4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року №9 "Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову" суд (суддя), розглядаючи заяву про забезпечення позову, має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. Заявником не зазначено жодного доказу на підтвердження наявності обставин, що утруднюють чи можуть зробити неможливим в майбутньому виконання рішення у справі. Крім того, доказів на підтвердження того, що [PERSON] належить на праві власності будь-яке нерухоме майно, заявником не надано, що не дає можливості суду оцінити співмірність застосування вказаних заходів забезпечення позову із заявленими позивачем вимогами. Таким чином, заява про забезпечення позову не містить підстав та обґрунтування необхідності застосування вказаних обмежень. Враховуючи вищевикладене,

Outcome: dismissed
Jurisdiction: civil
Date: 2019-08-21 00:00:00

У січні 2019 року ТОВ "АГРОПАРТНЕР-1" звернулося до суду із вищезазначеним позовом. Позовна заява мотивована тим, що діючи у відповідності до ст. 2, 3, 6 Закону України «Про оренду землі», позивач та Хмельницька РДА, 01 серпня 2008 року уклали договір оренди земельних ділянок №344. Згідно якого товариство прийняло в строкове, платне користування земельні ділянки площами 40 та 30 га із земель державної власності розташовані за межами населених пунктів на території Миколаївської сільської ради, Хмельницького району. Хмельницької області загальною площею 70.00 га строком на 10 років. Договір зареєстровано в Хмельницькому районному відділі Хмельницької регіональної філії ДП «Центр державного земельного кадастру при Держкомземі України, про що в книзі записів державної реєстрації договорів оренди землі вчинено запис за № 040874300002 від 06 серпня 2008 року, тобто договір діє до 06 серпня 2018 року та в силу статті 33 Закону України «Про оренду землі» є поновленим на той самий строк. З моменту укладення договору та на даний час позивач користується земельною ділянкою та використовує її для товарного сільськогосподарського виробництва. 14.03.2016 року Головним управлінням Держгеокадастру Хмельницькій області видано Наказ №22-5495-сг «Про затвердження документації із землеустрою та надання земельної ділянки у власність», згідно якого [PERSON] передано у власність земельну ділянку площею 2,0000 га кадастровий номер 6825084800:03:008:0001 для ведення особистого селянського господарства шляхом приватизації за рахунок безоплатного права, яка знаходиться в межах земельної ділянки орендованої Позивачем у відповідності до договору оренди №344. 16.03.2016 року [PERSON] провів реєстрацію речового права у державному реєстрі на підставі правоустановчого документу наказ, серія та номер: 22-5495-сг від 14.03.2016 року, видавник Головне управління Держгеокадастру в Хмельницькій області. 14.07.2016 року [PERSON] та [PERSON] , уклали договір купівлі-продажу земельної ділянки, у відповідності до якого відчужувана земельна ділянка площею 2,0000 га кадастровий номер 6825084800:03:008:0001 передається у приватну власність [PERSON] який зареєстровано в реєстрі речових прав, номер запису 15403571. 09.04.2017 року, з відомостей розміщених у Публічній кадастровій карті України ПОЗИВАЧЕВІ стало відомо про порушення права, оскільки Головне управління Держгеокадастру Хмельницькій області розпорядилося земельною ділянкою на свій розсуд без відома орендаря та без його згоди.

Outcome: dismissed
Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-10 00:00:00

У судовому засіданні 11 березня 2014 року представником [PERSON] [PERSON] заявлено відвід головуючому у справі судді, з посиланням на те, що судом необґрунтовано відхилено його клопотання. Представник ПАТ "Універсал Банк" не підтримала заявлений відвід головуючому у справі судді у зв'язку з його необґрунтованістю. Представник [PERSON] та [PERSON] [PERSON] підтримав заявлений відвід головуючому у справі судді. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що заява представника відповідача [PERSON] про відвід головуючому у справі судді не підлягає задоволенню з огляду на наступне. Відповідно до ст.20 ЦПК України, суддя не може брати участь в розгляді справи і підлягає відводу (самовідводу), якщо: під час попереднього вирішення цієї справи він брав участь у процесі як свідок, експерт, спеціаліст, перекладач, представник, секретар судового засідання; він прямо чи побічно заінтересований у результаті розгляду справи; він є членом сім'ї або близьким родичем (чоловік, дружина, батько, мати, вітчим, мачуха, син, дочка, пасинок, падчерка, брат, сестра, дід, баба, внук, внучка, усиновлювач чи усиновлений, опікун чи піклувальник, член сім'ї або близький родич цих осіб, сторони або інших осіб, які беруть участь у справі; якщо є інші обставини, які викликають сумнів в об'єктивності та неупередженості судді; було порушено порядок визначення судді для розгляду справи, встановлений ч.3 ст.11-1 цього Кодексу). До складу суду не можуть входити особи, які є членами сім'ї або близькими родичами між собою. Обставини, на які посилається особа, що заявила відвід, є недостатніми для того, щоб піддати сумніву об'єктивність і неупередженість головуючого у справі судді, якому заявлено відвід. За таких обставин,

Outcome: dismissed
Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-13 00:00:00

У судовому засіданні 14 грудня 2017 року стягувачем [PERSON] заявлено відвід головуючому у справі судді, з посиланням на те, що суддею Андрейчуком Т.В. ухвалювалися рішення у справах, стороною в яких був [PERSON], та які в подальшому були скасовані судами вищих інстанцій. Крім цього, [PERSON] як на підставу для відводу головуючому у справі судді покликався на те, що указана справа розглядається тривалий час, постановлені у справі ухвали скасовуються вищестоящими судами. Представник Оболонського районного відділу державної виконавчої служби м. Київ Головного територіального управління юстиції у м. Києві проти заявленого відводу заперечувала, вважала його необґрунтованим. Представник ВАТ трест "Київміськбуд-1" ім. М.П. Загороднього у судове засідання не з'явився, про дату час та місце розгляду справи повідомлявся, про причини неявки в судове засідання свого представника суд не повідомив. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що заява стягувача [PERSON] про відвід головуючому у справі судді не підлягає задоволенню з огляду на наступне. Відповідно до ст. 20 ЦПК України, суддя не може брати участь в розгляді справи і підлягає відводу (самовідводу), якщо: під час попереднього вирішення цієї справи він брав участь у процесі як свідок, експерт, спеціаліст, перекладач, представник, секретар судового засідання; він прямо чи побічно заінтересований у результаті розгляду справи; він є членом сім'ї або близьким родичем (чоловік, дружина, батько, мати, вітчим, мачуха, син, дочка, пасинок, падчерка, брат, сестра, дід, баба, внук, внучка, усиновлювач чи усиновлений, опікун чи піклувальник, член сім'ї або близький родич цих осіб, сторони або інших осіб, які беруть участь у справі; якщо є інші обставини, які викликають сумнів в об'єктивності та неупередженості судді; було порушено порядок визначення судді для розгляду справи, встановлений ч. 3 ст. 11-1 цього Кодексу). До складу суду не можуть входити особи, які є членами сім'ї або близькими родичами між собою. Обставини, на які посилається особа, що заявила відвід, є недостатніми для того, щоб піддати сумніву об'єктивність і неупередженість головуючого у справі судді, якому заявлено відвід. За таких обставин,

Outcome: dismissed
Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-05 00:00:00

У травні 2014 року [PERSON] в інтересах [PERSON] звернувся в суд з позовом до ПАТ КБ "Приват Банк", третя особа на стороні позивача [PERSON] про визнання кредитного договору припиненим. Враховуючи складність виготовлення мотивувальної частини рішення, суд вважає за доцільне в даному судовому засіданні оголосити його вступну та резолютивну частини.

Outcome: dismissed
Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-17 00:00:00

у травні 2015 року [PERSON] звернулася у суд з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості. В обгрунтування своїх вимог позивач поислається на те, що 05 липня 2013 року між позивачем та відповідачем був укладений договір позики, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Верповською О.В., за умовами якого [PERSON] отримав у позику від [PERSON] грошові кошти в розмірі, еквівалентному 35 400 доларів США, строком повернення до 05 січня 2014 року. Незважаючи, що строк повернення позики вже давно настав та попри неодноразові звернення позивача до відповідача з приводу повернення коштів, [PERSON] гроші не повертає та ухиляється від спілкування з позивачем. Заочним рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 04 вересн 2014 року постановлено стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] 425 968,20 грн. заборгованості за договором позики та 5 041,60 грн. 3% річних, розрахованих станом на 29 травня 2014 року. Позивач зазначає, що вказане судове рішення було звернено озивачем до примусового виконання, однак рішення не виконано. На думку позивача, з часу постановлення судового рішення гривня значно девальвувала, у зв"язку з чим [PERSON] зазнає значних збитків. Згідно офіціних даних НБУ станом на 28 травня 2015 року середньозважений курс долара США на готівковому ринку становить 21,041285 грн. за 1 долар США. Отже сума боргу [PERSON] перед [PERSON] на сьогоднішній день становить 744 861,49 грн.. З урахуванням суми, стугнутої за рішенням суду від 04.09.2014 р. з [PERSON], на думку позивача, додатково підлягає стягненню 318 893,29 грн. Крім того, оскільки відповідач продовжує користуватися грошовими коштами позивача протягом 365 днів, на думку позивача, з відповідача необхідно стягнути 3% річних за період з 29 травня 2014 року по 28 травня 2015 року. Також п. 3 договору позики передбачено, що при неповерненні суми позики своєчасно, тобто до 05 січня 2014 року, позичальник сплачує штраф у сумі 5% від суми позики за кожний день прострочки. З урахуванням строку позовної давності щодо позовних вимог про стягнення неустойки позивачем нараховано пеню за рік, що передує даті звернення з позовом, тобто за період з 29 травня 2014 року по 28 травня 2015 року. Розмір пені за договором позики за вказаний період становить 13 593 722,17 грн. Таким чином, загальна сума боргу [PERSON] перед [PERSON] складає 13 934 961,3 грн. В судове засідання представник позивача надіслав заяву, в якій просить розглянути справу без його участі. Проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Відповідач [PERSON] в судове засідання повторно не з"явився, хоча про час та місце розгляду справу повідомлявся судом. Суд за згодою представника позивача ухвалив постановити заочне рішення згідно положень ч. 1 ст. 224 ЦПК України на підставі наявних у справі доказів. Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши надані докази, суд приходить до наступного.

Outcome: dismissed