Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-15 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до [PERSON] про захист права власності громадянина на землю, усунення порушення його прав, до неї було заявлено зустрічні позовні вимоги про визнання недійсним державного акту на землю. Позовні вимоги сторін були об'єднані в одне провадження для їх спільного розгляду. Справа прийнята до провадження, спір по суті не вирішено. Позивач за первісним позовом в своєму позові та в ході судового засідання посилався на те, що має у власності 73/100 частини домоволодіння за адресою [ADDRESS], власником 27/100 частин будинку є відповідач. В кінці 2013 року її право власності на землю було грубо порушено відповідачем [PERSON], який по факту, не маючи законних підстав, у вигляді права власності на землю або права на оренду землі, всупереч ст. 81 ЗК України, користується суміжною з її земельною ділянкою. Порушення її права власності на земельну ділянку з боку відповідача [PERSON] полягає у тому, що він приблизно у листопаді 2013 року самоправно, без законних підстав, ігноруючи її право власності, порушивши межу її земельної ділянки, незаконно захопив приблизно 180 кв. м. її приватної землі, котру незаконно утримує у своєму володінні та користуванні, приєднав її приватну землю до ділянки, якою він фактично користується та обгородив її огорожею, (парканом) унеможлививши у такий протиправний спосіб для неї здійснення правомочностей володіння, користування та розпорядження її землею. Звернення до відповідача [PERSON] з пропозицією прибрати огорожу (паркан), та добровільно повернути їй незаконно захоплені ним 180 кв. м. землі, що належить їй на праві приватної власності, він ігнорує, продовжує порушувати її право на землю, а саме, землю їй не повернув, огорожу не демонтував, землю незаконно використовує у власних інтересах. Вартість протиправно вилученої у неї відповідачем [PERSON] її приватної землі в кількості 180 кв. м. за оцінкою, наведеною у свідоцтві про право на спадщину від 17.01.2006 року, складає 3733 грн. 37 коп. Факт захоплення відповідачем [PERSON] частини її земельної ділянки, та факт встановлення огорожі (паркану), яка перешкоджає їй доступ до цієї землі у межах та розмірах згідно з Державним актом про право власності на землю від 17.01.2006 року та кадастровим планом до нього, представником [PERSON] - [PERSON] та членами комісії не заперечувалися і не спростовувалися. Згідно протоколу № 70 засідання комісії по вирішенню земельних спорів при виконкомі Канівської міської ради від 18.02.2014 року спір вирішити не вдалося, їй було рекомендовано для усунення перешкод для вільного доступу до її земельної ділянки звернутися до суду. З урахуванням уточнених позовних вимог просить суд винести судове рішення, яким в порядку усунення будь-яких порушень і для захисту права приватної власності на землю позивача [PERSON], встановленого «Державним актом на право власності на земельну ділянку» серії ЯГ № 627522 від 11 липня 2006 року та свідоцтвами про право власності на землю від 13.11.2014 року за індексними номерами 29414616 на 0.0435 га. та 29418032 на 0.0013 га., разом на 448 кв. м., котра розташована навколо 73/100 житлового будинку за адресою [ADDRESS], та що належить [PERSON] на праві приватної власності за заповітом, витребувати з незаконного володіння і користування у відповідача Канівської міської ради та у відповідача [PERSON] ту частину її приватної земельної ділянки, площею 180 кв. м., котру відповідач [PERSON] у листопаді 2013 року, порушивши межи приватної земельної ділянки [PERSON], самоправно захопив у своє володіння та незаконно припинив доступ власника [PERSON] до власної землі встановленою ним огорожею (парканом), а також звільнити землю від незаконної огорожі (паркану) і передати вказану землю власнику [PERSON] для відновлення її права власності на землю в кордонах встановлених кадастровим планом та схемами меж земельної ділянки за матеріалами Технічної Документації з на ім'я [PERSON], тобто відновити стан цієї земельної ділянки, який існував до порушення права відповідачем [PERSON] Судові витрати по справі покласти на відповідача [PERSON] Зустрічний позов представник позивача [PERSON] - [PERSON] мотивує тим, що рішенням Апеляційного суду Черкаської області встановлено від 18.03.2013 року встановлено обставини набуття права власності на земельну ділянку [PERSON], встановлено припинення право власності на частину земельної ділянки котра набута в порядку спадкування і встановлено повністю всю хронологію набуття права на нерухоме майно будинковолодіння позивачем та відповідачем за первісним позовом. Зазначене рішення фактично спростовує всі обставини на які вказує [PERSON] При розгляді справи про припинення права власності на частину земельної ділянки ставилося питання про скасування правоустановчого документа (державного акту). Про те законом не передбачено скасування правоустановчого документа при частковому припинення права власності, а державний акт можливо визнати не дійсним враховуючи положення ст. 155 ЗК України. Так під час судових засідань [PERSON] повідомляла, що вона в добровільному порядку звернеться до організації, яка видавала державні акти на земельну ділянку і виготовить державний акт, який би відповідав рішенню Апеляційного суду Черкаської області від 18.03.2014 року. Проте відповідач не провела реєстрацію зміни права власності на земельну ділянку і наданий час в первісному позові посилається на правоустановчий документ, який фактично суперечить зазначеному рішенню. Враховуючи те, що вищевказаним рішенням Апеляційного суду Черкаської області, також визнано право користування на земельну ділянку на якій розміщено житлові кімнати 1-1 площею 5,3 кв. м. та 1-5 площею 4,4 кв.м. в будинку [ADDRESS], тому такий державний акт суперечить правам [PERSON] Так як органом місцевого самоврядування видано акт, яким порушуються права особи щодо користування земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним (ст. 155 ЗК України). Станом на 2004 рік (рік видачі державного акту [PERSON]). не було припинено право часткової власності на будинковолодіння і до цього часу не припинено право часткової власності. Представник позивача за зустрічним позовом [PERSON] - [PERSON] користуючись своїми процесуальними правами передбаченими ст..ст. 31,44 ЦПК України збільшив розмір позовних вимог та виклав їх у письмовій заяві від 20.08.2014р. (а.с.150-151) просить суд винести рішення, яким: визнати частково недійсним рішення Канівської міської ради 22-15 від 10.06.2004 року в частині передачі у власність [PERSON] земельну ділянку площею 448кв. м. по [ADDRESS] визнати недійсним Державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЧР № 125888 від 20.07.2004 року виданого на [PERSON]. визнати свідоцтво про право на спадщину за законом від 17.01.2014р. виданого державним нотаріусом Канівської державної нотаріальної контори та зареєстрованого в реєстрі №1-161 в частині визнання за [PERSON] права на спадщину за заповітом на земельну ділянку, площею 448 кв.м. в межах згідно з планом, що розташована на території [ADDRESS], яка була надана померлій для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд та належить їй на підставі Державного акту на право приватної власності на землю серії ЧР № 126888, виданого Канівською міською радою 20.07.2004р. визнати недійсним Державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯГ № 627522 від 11.07.2006 року виданого на відповідача [PERSON]. Судові витрати, які понесені [PERSON] по сплаті судового збору та витрат на правову допомогу стягнути з [PERSON] В судовому засіданні [PERSON] та її представник [PERSON] підтримали свої позовні вимоги посилаючись на обставини, викладені у позові та просять їх задовольнити у повному обсязі, в задоволенні зустрічного позову просять відмовити за його безпідставністю. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності в присутності свого представника [PERSON] (а.с.38 ) Представник відповідача [PERSON] - [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнав та вважає їх безпідставними в той же час просить задовольнити в повному обсязі зустрічний позов з збільшеними позовними вимогами. Представник відповідача - Канівської міської ради в судове засідання не з'явився, хоча належним чином повідомлений про дату, час і місце слухання справи. Причини неявки суду не повідомив. Представник третьої особи, яка не заявляє самостійні вимоги на предмет спору -за первісним позовом та представника відповідача за зустрічним позовом - управління Держземагенства в Канівському районі - Овчаренко О.М. відносить розгляд справи на розсуд суду. Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - відділу комунального майна та земельних ресурсів Канівської міської ради в судове засідання не з'явився, хоча належним чином повідомлений про дату, час і місце слухання справи. Причини неявки суду не повідомив. Вислухавши пояснення учасників процесу, оцінивши надані сторонами докази, перевіривши матеріали справи, суд приходить до наступного. Відповідно до частини першої статті 14 Конституції України земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави, яка полягає в забезпеченні раціонального використання земельних ресурсів, збереженні й відтворенні родючості ґрунтів, захисті їх від псування і забруднення, реалізації громадянами, юридичними особами та державою їхніх прав власності та землекористування відповідно до закону. Важлива роль у захисті прав і законних інтересів громадян, юридичних осіб та держави в земельних і пов'язаних із ними майнових правовідносинах належить судам. Судом встановлено такі факти та відповідні їм правовідносини. Відповідно до роз'яснень, викладених у Постанові Пленуму ВСУ «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» від 16 квітня 2004 р. № 7, із змінами, внесеними згідно з постановою Пленуму Верховного Суду України від 19 березня 2010 року № 2) - власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його права, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється згідно з частиною третьою статті 152 ЗК шляхом: визнання прав; відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; визнання угоди недійсною; визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; відшкодування заподіяних збитків; застосування інших, передбачених законом, способів захисту (стаття 16 ЦК). Відповідно до ст. 158 Земельного кодексу України земельні спори вирішуються судами, органами місцевого самоврядування та органами виконавчої влади з питань земельних ресурсів. Виключно судом вирішуються земельні спори з приводу володіння, користування і розпорядження земельними ділянками, що перебувають у власності громадян і юридичних осіб, а також спори щодо розмежування територій сіл, селищ, міст, районів та областей. Органи місцевого самоврядування вирішують земельні спори у межах населених пунктів щодо меж земельних ділянок, що перебувають у власності і користуванні громадян, та додержання громадянами правил добросусідства. Відповідно до Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" до виключної компетенції сільських рад відноситься вирішення відповідно до закону питань регулювання земельних відносин. Відповідно до ч.1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст.ст.10, 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами які беруть участь у справі. Судом встановлено, що сторонам на праві спільної часткової власності належить будинковолодіння [ADDRESS]. [PERSON] є власником 27/100 домоволодіння, [PERSON] є власницею 73/100 домоволодіння від загальної площі будинковолодіння з наявними присадибними земельними ділянками площею 600 кв.м. та 448 кв.м. згідно рішень Канівської міської ради №814 від 13.11.1954 р. та №22-15 від 10.06.2004р. (а.с.69). Судом встановлено, що [PERSON] набула право власності на 73/100 частини домоволодіння з відповідною частиною господарчих та побутових будівель і споруд, що знаходиться в [ADDRESS] на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом ВСО №204238 від 17.01.2006р., яке зареєстроване у реєстрі за № 1-159 (а.с.102) Рішенням апеляційного суду Черкаської області від 27 березня 2007 року, рішення Канівського міськрайонного суду Черкаської області від 20 грудня 2006 року по справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 17 січня 2006 року скасоване та визнано частково недійсним свідоцтво про право на спадщину за заповітом від 17 січня 2006 року в частині визнання за [PERSON] права на спадщину за заповітом на житлову прибудову, веранду, підвал, погріб, огорожу. Відповідно до рішення Канівської міської ради № 22-15 від 10 червня 2004 року [PERSON] (мати сторін) отримала державний акт на право приватної власності на земельну ділянку серії ЯГ № 627522 від 20 липня 2004 року (а.с. 44). Згідно свідоцтва про право на спадщину за законом від 17 січня 2006 року серії ВСО № 204239 зареєстрованого державним нотаріусом Канівської державної нотаріальної контори в реєстрі №1-161, спадкоємицею майна, яке складається із земельної ділянки площею 448 кв.м. по [ADDRESS], яка була надана померлій [PERSON] для будівництва та обслуговування житлового будинку і споруд і належала їй на підставі Державного акту на право приватної власності на землю, серія ЧР № 126888, виданого Канівською міською радою 20.07.2004р., є її дочка -[PERSON]. (а.с.16) На підставі вказаного свідоцтва про право на спадщину [PERSON] отримала державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯГ № 627522 від 11 липня 2006 року (а.с. 38). Рішенням апеляційного суду Черкаської області № 22ц-793/946/2013 від 18.03.2013р. (а.с.63-67) визнано за [PERSON] право користування на земельну ділянку, на якій розміщені житлові кімнати 1-1 площею 5,3 кв.м та 1-5 площею 4,4 кв.м в будинку [ADDRESS]. Припинено право власності на земельну ділянку, яка належить [PERSON], на якій розміщені житлові кімнати 1-1 площею 5,3 кв.м та 1-5 площею 4,4 кв.м в будинку [ADDRESS]. На виконання рішення апеляційного суду Черкаської області від 18.03.2013р. [PERSON] звернулася до реєстраційної служби Канівського міськрайонного управління юстиції та отримала 13.11.2014р. свідоцтва про право власності на нерухоме майно - земельну ділянку за адресою: [ADDRESS] для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд площею 0,0013 га (т.2 а.с.47) та земельну ділянку за адресою: [ADDRESS] для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд площею 0,0435 га (т.2 а.с.50). Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, зокрема, протоколом комісії по врегулюванню земельних спорів виконавчого комітету Канівської міської ради від 18.02.2014 р. (а.с.12) за результатами розгляду заяви [PERSON] комісією рекомендовано: гр..[PERSON] звернутися до суду щодо усунення перешкод для вільного доступу до її земельної ділянки. Гр. [PERSON] та гр.. [PERSON] звернутися до будь-якої організації, яка має відповідні ліцензії на проведення обмірів земельних ділянок з метою проведення експертизи розподілу земельної ділянки по [ADDRESS]. З акту щодо перевірки незаконного встановлення огорожі на земельній ділянці площею 448 кв.м. по [ADDRESS] від 10.07.2014р. (а.с.141 т.1) вбачається, що при огляді прибудинкової території будинку виявлено огорожу, яка змонтована із підручних матеріалів (листів заліза, труб та ін..) і встановлена по межі кута будинку та перешкоджає вільному доступу до іншої частини земельної ділянки, яка належить гр..[PERSON] на праві власності. Заслухавши сторони, дослідивши матеріали справи, оцінюючи докази в їх сукупності суд приходить до висновку, що в задоволенні первісного позову [PERSON] необхідно відмовити в зв'язку з недоведеністю, оскільки позивачем та ї представником не надано суду належних та допустимих доказів у підтвердження своїх позовних вимог в частині самоправного захоплення відповідачем [PERSON] у своє володіння земельної ділянки площею 180 кв.м., встановлення на цій земельній ділянці ним огорожі (паркану). Як не надано доказів на підтвердження позовних вимог заявлених до Канівської міської ради щодо незаконного володіння останньою земельною ділянкою та необхідності її витребування у останньої. Суд вивчивши матеріали справи, оцінюючи докази в їх сукупності суд приходить до висновку, що зустрічний позов [PERSON] в інтересах [PERSON] до [PERSON], управління Держземагенства у Канівському районі, Канівської міської ради, Канівської державної нотаріальної контори про визнання державного акту недійсним на право власності на земельну ділянку також не підлягає задоволенню з наступних підстав. Представник позивача [PERSON] стверджує, що рішення Канівської міської ради № 22-15 від 10 червня 2004 року прийняте з порушенням положень ч. 4 ст. 120 ЗК України (у редакції чинній на момент виникнення спірних відносин), оскільки при його прийнятті не враховано право його довірителя [PERSON] на земельну ділянку пропорційно до його частки у праві власності жилого будинку, будівлі або споруди (27/100 частин). Суд не погоджується з таким твердженням, оскільки дані твердження спростовуються протоколом комісії по вирішенню земельних спорів (т.2 а.с.10) від 11.03.2004р., який міститься в технічній документації по підготовці Державного акту на право приватної власності на землю площею 448 кв.м. для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд [ADDRESS] гр.[PERSON] (т.2.а.с.2-28), з якого встановлено, що плани земельних ділянок, виконані Канівським міським відділом Державного земельного кадастру, відповідають фактичним землекористуванням. Відмова гр..[PERSON] від погодження межі землекористування з гр..[PERSON] є безпідставною. Судом встановлено, що на час прийняття оскаржуваного рішення Канівської міської ради частки будинковолодіння між його співвласниками [PERSON] та [PERSON] не були виділені в натурі, а за будинковолодінням згідно рішення Канівської міської ради №814 від 13.11.1954р. та №22-15 від 10.06.2004р. за ним рахувалися присадибні земельні ділянки площею 600 кв.м. та 448 кв.м. (т.1 а.с.163). З огляду на викладене суд не вбачає підстав для визнання частково недійсним рішення Канівської міської ради 22-15 від 10.06.2004 року в частині передачі у власність [PERSON] земельної ділянки площею 448кв. м. по [ADDRESS] Судом встановлено, що [PERSON] померла [INFO], а тому її правоздатність відповідно до ст..25 ЦК України припинена. Згідно свідоцтва про право на спадщину за законом від 17 січня 2006 року серії ВСО № 204239 зареєстрованого державним нотаріусом Канівської державної нотаріальної контори в реєстрі №1-161, спадкоємицею майна, яке складається із земельної ділянки площею 448 кв.м. по [ADDRESS], яка була надана померлій [PERSON] для будівництва та обслуговування житлового будинку і споруд і належала їй на підставі Державного акту на право приватної власності на землю, серія ЧР № 126888, виданого Канівською міською радою 20.07.2004р., є її дочка -[PERSON]. (а.с.16) На підставі вказаного свідоцтва про право на спадщину [PERSON] отримала державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯГ № 627522 від 11 липня 2006 року (а.с. 38). Рішенням апеляційного суду Черкаської області № 22ц-793/946/2013 від 18.03.2013р. (а.с.63-67) визнано за [PERSON] право користування на земельну ділянку, на якій розміщені житлові кімнати 1-1 площею 5,3 кв.м та 1-5 площею 4,4 кв.м в будинку [ADDRESS]. Припинено право власності на земельну ділянку, яка належить [PERSON], на якій розміщені житлові кімнати 1-1 площею 5,3 кв.м та 1-5 площею 4,4 кв.м в будинку [ADDRESS]. На виконання рішення апеляційного суду Черкаської області від 18.03.2013р. [PERSON] звернулася до реєстраційної служби Канівського міськрайонного управління юстиції та отримала 13.11.2014р. свідоцтва про право власності на нерухоме майно - земельну ділянку за адресою: [ADDRESS] для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд площею 0,0013 га (т.2 а.с.47) та земельну ділянку за адресою: [ADDRESS] для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд площею 0,0435 га (т.2 а.с.50). Аналізуючи викладене, суд не вбачає підстав для визнання недійсними недійсним Державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЧР № 125888 від 20.07.2004 року виданого на ім'я [PERSON], свідоцтва про право на спадщину за законом від 17.01.2014р. виданого державним нотаріусом Канівської державної нотаріальної контори та зареєстрованого в реєстрі №1-161 в частині визнання за [PERSON] права на спадщину за заповітом на земельну ділянку, площею 448 кв.м., Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯГ № 627522 від 11.07.2006 року виданого на відповідача [PERSON] У судовому засіданні відповідачем [PERSON] та її представником [PERSON] в судовому засіданні до ухвалення рішення суду заявлено клопотання про застосування строку позовної давності до позовних вимог зустрічного позову. Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України). Частинами першою, п'ятою статті 261 ЦК України встановлено, що перебіг починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права. За зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. Позовна давність відповідно до частини першої статті 260 ЦК України обчислюється за загальними правилами визначення строків, встановленими статтями 253-255 цього Кодексу. Представник позивача за зустрічним позовом [PERSON] просить поновити строк звернення до суду в зв'язку з тим, що його довіритель дізнався про порушення своїх прав лише 18.03.2013р., після ухвалення рішення апеляційним судом Черкаської області, а тому вважає, що з цієї дати необхідно відраховувати перебіг позовної давності. Дані твердження спростовуються матеріалами справи, зокрема, протоколом комісії по вирішенню земельних спорів (т.2 а.с.10) від 11.03.2004р., який міститься в технічній документації по підготовці Державного акту на право приватної власності на землю площею 448 кв.м. для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд [ADDRESS] гр.[PERSON] (т.2.а.с.2-28), з якого що відмова гр..[PERSON] від погодження межі землекористування з гр..[PERSON] є безпідставною. Відповідно до п.11 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судове рішенняв цивільній справі» 18.12.2009 N 14 Встановивши, що строк для звернення з позовом пропущено без поважної причини, суд у рішенні зазначає про відмову в позові з цих підстав, якщо про застосування позовної давності заявлено стороною у спорі, зробленою до ухвалення ним рішення, крім випадків, коли позов не доведено, що є самостійною підставою для цього. Всебічне дослідження усіх обставин справи та письмових доказів, з урахуванням допустимості доказів та узгодженістю і несуперечністю між собою дають об'єктивні підстави вважати, що позовні вимоги первісного та зустрічного позову не підлягають задоволенню, а ні повністю, а ні частково в зв'язку з їх недоведеністю. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed