Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-04 00:00:00

позивач [PERSON] звернулась до суду із позовом до [PERSON], третя особа: Перша філія ВАТ «Кредобанк», в якому просить встановити, що сторонами в кредитному договорі № А430005 від 17 червня 2008 року про надання їй кредиту в розмірі 94000,00 доларів США до 17 червня 2028 року є [PERSON] та [PERSON] та визнати вищевказаний кредитний договір недійсним з 17 червня 2008 року. В обґрунтування внесеного позову покликається на те, що 17 червня 2008 року нею був укладений кредитний договір № А430005. Про те, що вона є стороною у договорі посвідчено записом у такому та її підписами. Вважає, що той факт, що [PERSON] є іншою стороною в договорі підтверджується відтиском печатки з написом «Відкрите акціонерне товариство «Кредобанк». Перша львівська філія «Кредобанк». 22360822». В договорі зазначається, що відповідач на час укладення такого перебував на посаді заступника директора Першої Львівської філії ВАТ «Кредобанк». Свій підпис він посвідчив печаткою філії. Вказує, що до договору не надається копія довіреності, якою б [PERSON] уповноважувався укласти кредитний договір, тому вважає, що стороною у кредитному договорі є відповідач [PERSON] Предметом у спірному договорі є кредит у доларах США, надання кредиту у валюті є валютною операцією, яка здійснюється в порядку, визначеному ДКМ «Про систему валютного регулювання і валютного контролю» з врахуванням си.4 ЦК України. Для здійснення такої діяльності, як надання кредиту в іноземній валюті, слід мати ліцензію, яку видає [PERSON] України. Вказує, що вона станом на 17 червня 2008 року такої ліцензії не мала, про наявність такої у [PERSON] у договорі не вказується. Вважає, що при укладенні спірного договору було порушено ст.1054 ЦК України, оскільки такий був укладений фізичними особами, які не мають права за законом бути сторонами в кредитному договорі. Вважає договір недійсним, оскільки під час укладення такого не було додержано вимог, які встановлені законом, а відтак таким, що не має юридичних наслідків. Вказує, що [PERSON] не може по цьому договору вимагати від неї грошей. Протокольною ухвалою судового засідання від 21 вересня 2015 року, постановленою без виходу до нарадчої кімнати, судом залучено в якості третьої особи ПАТ «Кредобанк». В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав повністю, надав пояснення, аналогічні до викладених у позовній заяві та просив таку задоволити. Відповідач в судове засідання не зявився, хоча належним чином був повідомленим про час та місце розгляду справи, а тому, зі згоди представника позивача, згідно з ст.224 ЦПК України, суд вважає за можливе розглядати справу заочно, у його відсутності, на підставі наявних у справі доказів. Представник третьої особи ПАТ «Кредобанк» в судовому засіданні проти задоволення позову заперечив, подав письмове заперечення проти позову, в якому вказує, що попереднє найменування Публічного акціонерного товариства «Кредобанк» - Відкрите акціонерне товариство «Кредобанк». Вказує, що у Банку немає і не було відокремленого підрозділу з найменуванням «Перша філія ВАТ «Кредобанк». На час укладення Кредитного договору відокремленим підрозділом Банку була Перша Львівська філія ВАТ «Кредобанк». В подальшому найменування даної філії було змінено на «Центральна філія ПАТ «Кредобанк». На даний момент Центральну філію ПАТ «Кредобанк» ліквідовано. Сторонами Кредитного договору вказані [PERSON] та позивач, відповідно взаємні права та зобовязання на його підставі виникли у Банку та позивача. Кредитний договір відповідач підписав як представник Банку за Довіреністю, виданою 24 січня 2008 року Банком в особі Голови Правління [PERSON], посвідченою приватним нотаріусом ЛМНО [PERSON] за реєстровим №186. Стосовно валюти кредиту, зазначає, що у Банку на момент укладення Кредитного договору було наявна банківська ліцензія та відповідний письмовий дозвіл і в силу чинного на момент укладення договору законодавства, ліцензування позивача не було необхідним. Просить відмовити в задоволенні позову. Заслухавши пояснення учасників процесу, зясувавши дійсні обставини справи, права, обовязки сторін та перевіривши їх доказами, суд приходить до висновку, що у задоволенні позову слід відмовити з наступних підстав. Судом встановлено, що 17 червня 2008 року між ВАТ «Кредобанк» в особі заступника директора Першої Львівської філії ВАТ «Кредобанк» [PERSON], який діє на підставі Положення про філію та довіреності від 24 січня 2008 року, посвідченої приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу [PERSON] та зареєстрованої в реєстрі №186, з однієї сторони та [PERSON], яка проживає та зареєстрована за адресою: [INFO] був укладений Кредитний договір №А430005, що стверджується підписами вказаних осіб на примірнику договору та печаткою ВАТ «Кредобанк» (а.с.4-8). Статтею 203 ЦК України встановлено загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, відповідно до яких: зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей. Суд не приймає до уваги покликання позивача на той факт, що відповідач [PERSON] є стороною у Кредитному договорі №А430005, виходячи із наступного. Як вбачається із оскаржуваного Кредитного договору, [PERSON], укладаючи договір, діяв на підставі Положення про філію та довіреності від 24 січня 2008 року, посвідченої приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу [PERSON] та зареєстрованої в реєстрі №186. Відповідно до ч.4 ст.95 ЦК України, керівники філій та представництв призначаються юридичною особою і діють на підставі виданої нею довіреності. Згідно з наявною в матеріалах справи довіреністю, виданою 24 січня 2008 року, ВАТ «Кредобанк» в особі голови правління [PERSON], уповноважує заступника директора Першої Львівської філії Банку [PERSON], укладати від імені Банку договори на здійснення операцій (а.с.67). Відповідно до ч.1 ст.237 ЦК України, представництвом є правовідношення, в якому одна сторона (представник) зобов'язана або має право вчинити правочин від імені другої сторони, яку вона представляє. Згідно з ч.3 ст.244 ЦК України, довіреністю є письмовий документ, що видається однією особою іншій особі для представництва перед третіми особами. Довіреність на вчинення правочину представником може бути надана особою, яку представляють (довірителем), безпосередньо третій особі. Таким чином, судом встановлено, що відповідач [PERSON], укладаючи Кредитний договір №А430005 від 17 червня 2008 року, діяв від імені ВАТ «Кредобанк» за виданою ВАТ «Кредобанк» довіреністю. З приводу покликання позивача на необхідність визнання кредитного договору недійсним у звязку із його валютою укладення, суд не приймає такі до уваги, виходячи із наступного. Згідно з п.1 ч.2 ст.47 Закону України «Про банки і банківську діяльність» (чинного на дату укладення кредитного договору), банк, має право здійснювати операції з валютними цінностями. Відповідно до п.\~5.3. Положення про порядок видачі банкам банківських ліцензій, письмових дозволів та ліцензій на виконання окремих операцій, затвердженого Постановою Правління НБУ № 275 від 17 липня 2001 року (чинним на дату укладення кредитного договору), письмовий дозвіл на здійснення операцій з валютними цінностями є генеральною ліцензією на здійснення валютних операцій згідно з Декретом Кабінету Міністрів України "Про систему валютного регулювання і валютного контролю" від 19.02.93 за N 15-93 ( 15-93 ) та може видаватися за умови дотримання банком відповідних спеціальних вимог щодо одного чи кількох напрямів діяльності, зокрема таких: неторговельні операції з валютними цінностями; ведення рахунків клієнтів (резидентів та нерезидентів) в іноземній валюті та клієнтів-нерезидентів у грошовій одиниці України; ведення кореспондентських рахунків банків (резидентів і нерезидентів) в іноземній валюті; ведення кореспондентських рахунків банків (нерезидентів) у грошовій одиниці України; відкриття кореспондентських рахунків в уповноважених банках України в іноземній валюті та здійснення операцій за ними; відкриття кореспондентських рахунків у банках (нерезидентах) в іноземній валюті та здійснення операцій за ними; залучення та розміщення іноземної валюти на валютному ринку України; залучення та розміщення іноземної валюти на міжнародних ринках; операції з банківськими металами на валютному ринку України; операції з банківськими металами на міжнародних ринках; інші операції з валютними цінностями на міжнародних ринках. Як вбачається із матеріалів справи, 27 січня 2006 року [PERSON] банком України було видано ВАТ «Кредобанк» Банківську ліцензію №43, на право здійснювати банківські операції, визначені ч.1 та п.п.5-11 ч.2 ст.47 Закону України «Про банки і банківську діяльність» (а.с.77). Крім цього, 27 січня 2006 року [PERSON] банком України ВАТ «Кредобанк» було надано Дозвіл №43-2 на право здійснення операцій, визначених п.п.1-4 ч.2 та ч.4 ст.47 Закону України «Про банки і банківську діяльність» згідно з додатком до цього дозволу (а.с.78). Відповідно до п.5 ст.5 Декрету Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання і валютного контролю» (чинною на дату укладення кредитного договору), одержання індивідуальної ліцензії однією із сторін валютної операції означає також дозвіл на її здійснення іншою стороною або третьою особою,яка має відношення до цієї операції, якщо інше не передбачено умовами індивідуальної ліцензії. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно із ч.ч.1,2 ст.57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Таким чином, враховуючи вищенаведене, суд вважає вимоги позивача безпідставними, так як такі не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні, оскільки позивачем не надано жодного належного та допустимого доказу в підтвердження позовних вимог, а тому суд приходить до переконання, що у задоволенні позову слід відмовити.

Outcome: dismissed