Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-09 00:00:00

[PERSON] звернувся в суд з позовом до Новичківської сільської ради Долинського району Івано-Франківської області, в якому просив визначити йому додатковий строк, достатній для подання заяви про прийняття спадщини за законом, яка відкрилась після смерті його батьків. До початку розгляду справи по суті, позивач уточнив позовні вимоги, подавши позовну заяву про визнання за ним право власності на будинковолодіння, що знаходиться по [ADDRESS] Долинського району Івано-Франківської області та належало його батькові [PERSON], який помер [INFO] року. Свої вимоги мотивував тим, що [INFO] року помер його батько [PERSON], в зв'язку з чим відкрилась спадщина, до складу якої входить будинковолодіння по [ADDRESS] Долинського району Івано-Франківської області. Після смерті батька він прийняв спадщину, так як фактично вступив в управління та володіння спадковим майном - здійснював ремонт житлового будинку та господарських споруд, розпоряджався речами батька. Дочки спадкодавця відмовились від прийняття спадщини на його користь, про що подали відповідні заяви. Однак, він не зміг своєчасно звернутись до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини та отримати відповідне свідоцтво, так як був відсутній технічний паспорт та інші документи на вказане будинковолодіння, які необхідні для цього. Окрім того, у цей період важко захворів його син і він змушений був тривалий час знаходитись при ньому у лікарні. Оскільки на даний час виникла необхідність в отриманні свідоцтва про право на спадщину на вищевказане нерухоме майно, то він змушений звернутись в суд з даним позовом. В судовому засіданні [PERSON] підтримав заявлені позовні вимоги та просив їх задоволити з вищезазначених підстав. При цьому додатково пояснив, що після смерті батька [PERSON] в будинковолодінні жив його брат [PERSON], який через де-який час привів туди свою співмешканку [PERSON] Поки брат був живий, він не знав, чи останній оформив спадщину після смерті батька, тому в нотаріальну контору не звертався. Вважає, що після смерті батька він вступив в управління та володіння спадковим майном, оскільки доглядав за будинком, іноді ночував там, робив біжучий ремонт. Також батько дав йому свої речі з каплички (чашу, хрест та інші), якими він користується і на даний час, що свідчить про вступ його в управління та володіння спадковим майном. Тому просив позов задоволити та визнати за ним право власності на будинковолодіння, що знаходиться по [ADDRESS] Долинського району Івано-Франківської області і належало його батькові [PERSON], який помер [INFO] року. Представник відповідача Новичківської сільської ради Долинського району сільський голова Шеремета Г.М. в судовому засіданні позов визнала частково та вказала, що померлий син спадкодавця [PERSON] не отримав свідоцтва про право на спадщину на спірне будинковолодіння, а тому вважає, що на даний час право на спадщину мають всі діти спадкодавця. Подала заяву, в якій просила продовжувати розгляд справи у її відсутності. Відповідачки [PERSON], [PERSON] і [PERSON] позов визнали та пояснили, що за життя їх батько [PERSON] говорив, що його спадкоємцем має бути наймолодший син [PERSON], тому вони відмовляються від своїх часток у спадковому майні на користь брата. Після смерті батька в спірному будинковолодінні жив їх брат [PERSON] зі своєю співмешканкою [PERSON], однак вони та [PERSON] постійно приходили до батьківської хати, робили там порядки. Відповідачка [PERSON] позов не визнала та вказала, що будь-яких підстав для визнання права власності за позивачем не має, оскільки єдиним спадкоємцем після смерті [PERSON], який помер [INFO] року, був його син [PERSON], з яким вона проживала у фактичних шлюбних відносинах з 1996 року і який залишився проживати в спадковому будинковолодіння та успадкував все майно. Поки був живий її чоловік [PERSON], ніхто ніяких претензій щодо будинковолодіння не заявляв, а після його смерті позивач та його сестри почали виганяти її з хати. Ніяких ремонтів чи будь-яких інших робіт в спірному будинковолодінні ніхто крім неї та [PERSON] не проводив. Вважає заявлений позов безпідставним та просить в його задоволенні відмовити. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнали, пояснивши суду, що після смерті їх батька все майно успадкував брат [PERSON], який проживав у спірному будинковолодінні від народження і до смерті [INFO] року. Позивач є інвалідом і не міг проводити будь-яких робіт у спірному будинковолодінні, навіть за життя батьків ніколи їм не допомагав. Просили в задоволенні позову [PERSON] відмовити. Дослідивши та оцінивши здобуті й перевірені в судовому засіданні докази в їх сукупності, суд вважає, що позов [PERSON] до задоволення не підлягає, виходячи з наступного. Відповідно до п.4 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України, який набрав чинності з 01 січня 2004 року, даний кодекс застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Таким чином, до даних спірних правовідносин щодо визнання права власності на спадкове майно після смерті [PERSON], який помер [INFO] року, застосовуються положення Цивільного кодексу Української РСР від 18 липня 1963 року, з відповідними змінами та доповненнями. Згідно зі ст. 524 ч.1 Цивільного кодексу УРСР, спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Відповідно до ст. 529 даного кодексу, за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. Для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями (ч.ч.1-2 ст. 548 ЦК УРСР). За змістом ст. 549 ЦК УРСР передбачено, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він або фактично вступив в управління або володіння спадковим майном, або якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Відповідно до ч.2 ст. 553 вказаного кодексу, вважається, що відмовився від спадщини також той спадкоємець, який не вчинив жодної з дій, що свідчать про прийняття спадщини (стаття 549 цього Кодексу). Як встановлено в судовому засіданні та підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER], що повторно видане відділом ДРАЦС реєстраційної служби Долинського районного управління юстиції в Івано-Франківській області 20.11.2013 року (а.с. 11), [PERSON] помер [INFO] року. Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом, що видане державним нотаріусом Долинської міської державної нотаріальної контори 03.10.2003 року та зареєстроване в реєстрі за реєстраційним номером № Д-1285 (а.с. 25), спадкоємцем майна [PERSON], який помер [INFO] року, є син [PERSON]. Спадкове майно, на яке видане це свідоцтво, складається із грошових вкладів з процентами, що знаходяться в Долинському відділенні Ощадного банку № 6343 по рахунках: [NUMBER]; [NUMBER]; [NUMBER], що належать спадкодавцю на підставі ощадних книжок. Як вбачається з відповіді завідувача Долинською міською державною нотаріальною конторою на запит суду № 240/01-16 від 06.05.2014 року (а.с. 23), за заявою [PERSON], який фактично прийняв спадок після смерті свого батька, так як проживав разом зі спадкодавцем на день його смерті в спадковому будинку та мав на руках ощадні книжки на ім»я батька, Долинською міською ДНК була заведена спадкова справа за № 288/03 на майно померлого [INFO] року [PERSON]. На грошові вклади, що знаходились в Долинському відділенні Ощадного банку № 6343 та належали [PERSON], видано свідоцтво про право на спадщину за законом за реєстровим № Д-1285 на ім»я сина [PERSON]. Заяву про прийняття спадщини до 6 місяців з дня смерті спадкодавця ніхто зі спадкоємців не подавав. Відповідно до ст. 548 ЦК УРСР не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням, а тому зі змісту цих норм вбачається, що спадкоємець приймає (або не приймає) спадщину в повному обсязі. Таким чином судом встановлено, що [PERSON] прийняв спадщину після смерті свого батька [PERSON], який помер [INFO] року, оскільки отримав свідоцтво про право на спадщину за законом на належні спадкодавцеві грошові вклади, а також вступив в управління та володіння спадковим нерухомим майном - будинковолодінням по [ADDRESS] Долинського району Івано-Франківської області, так як з 1996 року і до дня своєї смерті постійно проживав в даному будинколодінні. Даного факту не заперечив в судовому засіданні і сам позивач [PERSON], а також він встановлений рішенням Долинського районного суду Івано-Франківської області у справі № 343/3697/14 від 11.02.2014 року (а.с. 27). З огляду на вищевикладене суд вважає, що відсутні підстави для задоволення позову [PERSON] про визнання за ним права власності спадкове нерухоме майно - будинковолодіння по [ADDRESS] Долинського району Івано-Франківської області після смерті його батька [PERSON], який помер [INFO] року, оскільки встановлено, що дане майно успадкував інший його син спадкоємець [PERSON] При цьому суд враховує, що позивач навіть не заявив вимоги про встановлення факту прийняття ним спадщини після смерті його батька [PERSON], що помер [INFO] року. Суд критично оцінює посилання позивача на те, що він користується речами з каплички (чаша, хрест та інші), як доказ вступу в управління та володіння спадковим майном, оскільки він сам ствердив в судовому засіданні, що ці речі батько передав йому ще за життя, а отже володіння ними не може свідчити про його вступ в управління та володіння спадковим майном. Також суд не приймає до уваги твердження [PERSON] про те, що після смерті свого батька [PERSON], він прийняв спадщину, так як фактично вступив в управління та володіння спадковим майном - здійснював ремонт житлового будинку та господарських споруд, прибирав на подвір»ї, оскільки вони нічим не підтверджені та спростовуються дослідженими в судовому засіданні доказами. Так, навіть допитані за клопотанням позивача свідки [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON], з яких двоє останніх є чоловіками сестер позивача відповідачок [PERSON] та [PERSON], підтвердили, що в спірному будинковлодінні після смерті [PERSON] постійно проживав його син [PERSON], а їхні показання про те, що позивач [PERSON] кілька разів робив де-які дрібні роботи у спірному будинковолодінні, на думку суду, не можуть служити доказом того, що він вступив в управління та володіння даним спадковим майном. При прийнятті рішення щодо відмови у задоволенні позову, суд також враховує позицію Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, викладену в листі № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», в якому зазначено, що якщо спадкоємець не прийняв спадщину, його вимоги про визнання права власності на спадкове майно не підлягають задоволенню судом. Прийняття спадщини спадкоємцем, який звертається з вимогою про визнання права власності на спадкове майно, має встановлюватись належними доказами: копіями документів із спадкової справи, якщо така справа заводилася нотаріусом, довідками з житлово-експлуатаційних організацій, сільських, селищних рад за місцем проживання спадкодавця. Однак, жодних доказів прийняття спадщини після смерті батька [PERSON] позивачем суду не надано та в судовому засіданні не встановлено. Враховуючи наведене та розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, суд приходить до висновку, що в судовому засіданні не здобутого жодних доказів того, що [PERSON] прийняв спадщину після смерті свого батька [PERSON], який помер [INFO] року, а тому в задоволенні його позову про визнання права власності на спадкове нерухоме майно слід відмовити. На підставі викладеного, ст.ст. 524,529,543,548,549 ЦК УРСР (в редакції 1963 року), п. 4 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, Листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16 травня 2013 року № 24-753/0/4-13 "Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування",

Outcome: dismissed