Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-30 00:00:00

У поданій в суд позовній заяві позивач [PERSON] просить шлюб, укладений із відповідачем [PERSON] та зареєстрований 09 березня 2002 року Здолбунівським відділом реєстрації актів громадянського стану районного управління юстиції Рівненської області /актовий запис №29/, розірвати, залишивши їй прізвище «[PERSON]», визначити місце проживання їх дітей [PERSON] [INFO] і [PERSON] [INFO] із матерію та стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання дітей у твердій грошовій сумі в розмірі 2000 грн. на кожну дитину, але не менше 50% від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. В обґрунтування своїх вимог покликається на те, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі, від якого мають малолітніх дітей, які проживають з матір'ю, а відповідач проживає окремо, що призвело до припинення з вересня 2016 року сімейних стосунків. За вказаних обставин шлюб існує формально і подальше його збереження є неможливим, суперечить їх інтересам. Відзив на позовну заяву відповідач не подавав. У судовому засіданні позивач позовні вимоги за виключенням вимоги про визначення місця проживання дітей підтримала повністю з наведених у позові підстав. Відповідач позовні вимоги визнав частково, не погодившись із запропонованим позивачем розміром аліментів на дітей та просить стягувати їх у розмірі 50% від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, мотивуючи тим, що він офіційно не працевлаштований та має мінливий нерегулярний дохід. Заслухавши пояснення сторін, з'ясувавши обставини та вивчивши матеріали справи, суд дійшов такого висновку. Установлено судом та підтверджується відповідними свідоцтвами, що позивач [PERSON] та [PERSON] з 09 березня 2002 року перебувають у шлюбі, зареєстрованому Здолбунівським відділом реєстрації актів громадянського стану районного управління юстиції Рівненської області /актовий запис №29/, від якого мають малолітніх дітей [PERSON] [INFO] і [PERSON] [INFO]. Згідно положень ст.ст.21, 24 СК України шлюб є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований в органі державної реєстрації актів цивільного стану, який ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Сторони втратили один до одного почуття любові та поваги, відсутність взаєморозуміння та взаємоповаги призвели до відчуження між сторонами, миритись вони не бажають, шлюб існує формально і подальше його збереження є недоцільним. На підставі всебічного дослідження матеріалів, з'ясувавши фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, суд дійшов висновку, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу стало неможливим, оскільки суперечить інтересам сторін, а тому шлюб між сторонами необхідно розірвати. Статтею 180 Сімейного кодексу України визначено, що батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідач не надає достатніх коштів на утримання своїх дітей, які проживають з матір'ю, що свідчить про наявність спору та є підставою для вирішення питання стягнення аліментів у судовому порядку. Вимога позивача про стягнення аліментів у твердій грошовій сумі є законною і передбачена ст.184 СК України, оскільки відповідач на даний час офіційно не працевлаштований, проте має нерегулярні, мінливі доходи і має змогу виплачувати кошти на утримання своєї неповнолітньої дитини. Таку обставину суд визнає такою, що має істотне значення для визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі, який відповідно до ч.2 ст.184 СК України підлягає індексації відповідно до закону. При визначенні розміру аліментів суд враховує думку позивача, стан здоров'я та матеріальне становище дитини, стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів, який є працездатним, офіційно не працевлаштованим, але отримує реальні неофіційні доходи і має можливість виплачувати аліменти. Згідно частин 1, 2 ст.27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Частиною ч.2 ст.182 СК України визначено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Законом України "Про Державний бюджет України на 2018 рік" від 07 грудня 2017 року визначено, що розмір прожиткового мінімуму на одну особу в розрахунку на місяць для дітей віком до6 років з 1 січня 2018 року становить 1492 грн., а для дітей віком від 6 до 18 років - 1860 грн. А тому, з урахуванням вище викладеного та відсутності належних і допустимих доказів про доходи відповідача, які б свідчили про можливість сплати аліментів у визначеному позивачем розмірі, при взаємному обов'язку батьків утримувати дитину суд вважає, що розмір аліментів на дітей слід визначити в сумі по 1000 грн. на кожну дитину, а тому позовні вимоги підлягаю частковому задоволенню. Позов до суду пред'явлений 23 травня 2018 року, а тому відповідно до ст.191 Сімейного кодексу України аліменти на дитину повинні стягуватися з указаної дати. При постановлені рішення згідно положень ст.141 ЦПК України з відповідача підлягає до стягнення у доход держави судовий збір з позовних вимог про стягнення аліментів у розмірі 704,80 грн., оскільки позивач звільнена від їх сплати, а також на користь [PERSON] половину понесених нею витрат в сумі 352 грн. 40 коп. з вимог про розірвання шлюбу. Згідно п.1 ч.1 ст.430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішення в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. На підставі наведеного та

Outcome: approved