Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-26 00:00:00

У листопаді 2017 року [PERSON] звернулась до суду з позовом до Ріпкинського районного спортивно-технічного клубу Товариства сприяння обороні України, зазначивши що до 31.05.2017 року вона працювала у відповідача та була звільнена з роботи за власним бажанням, у зв'язку з виходом на пенсію. У зв'язку з тим, що при звільненні позивачеві не було проведено розрахунку, [PERSON] просить стягнути з відповідача 23419 грн. 94 коп. заборгованості по заробітній платі та розрахункові при звільненні, а також середній заробіток за час затримки розрахунку, допустивши негайне виконання рішення в межах сум платежів за один місяць. В судовому засіданні позивач підтримала свої вимоги, обґрунтовуючи їх обставинами, викладеними в позовній заяві. Представник відповідача в судовому засіданні позов визнав, пояснивши, що заборгованість перед [PERSON] виникла внаслідок відсутності прибутку у Ріпкинського РСТК ТСОУ. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню. Представник відповідача відмовився від реалізації свого права на надання відзиву та письмових заперечень на позовну заяву. В судовому засіданні встановлено, що позивач працювала у відповідача, починаючи з 06.07.1982 року, та була звільнена 31.05.2017 року на підставі ст.38 КЗпП України, за власним бажанням. Представник відповідача в судовому засіданні не оспорював той факт, що в день звільнення з роботи [PERSON] не було виплачено заробітну плату та компенсацію за невикористані відпустки. З довідки виданої відповідачем вбачається, що заборгованість по заробітній платі перед [PERSON] складала 23419 грн. 94 коп. Як слідує з пояснень сторін, вказаний розмір заборгованості існував на день звільнення позивача з роботи, і на момент розгляду справи судом розрахунок з [PERSON] взагалі не проводився. Спору про розмір належних позивачеві до виплат при звільненні, між сторонами не існувало. Статтями 47, 116 КЗпП України визначено, що власник або уповноважений ним орган зобов'язаний у день звільнення провести з працівником повний розрахунок. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. Частиною 1 ст.117 КЗпП України передбачено, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Частиною 2 ст.233 КЗпП України передбачено, що у випадку порушення законодавства про оплату праці, працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком. Пунктом 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 13 від 24.12.1999 року, передбачено, що суд, встановивши при розгляді справи, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, на підставі ст. 117 КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при непроведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. Суд вважає надуманими твердження представника відповідача про неможливість виплатити належні [PERSON] кошти через скрутне фінансове становище, оскільки п.1.4 Розділу 1 Статуту Ріпкинського РСТК ТСОУ передбачено, що засновником відповідача є Чернігівська обласна організація ТСОУ, а п.6.2 Розділу 6 Статуту передбачено, що джерелами формування майна відповідача є: а) грошові кошти та матеріальні цінності, передані ТСО України; б) отримані доходи від надання послуг, виконаних робіт, а також від інших видів господарської діяльності; в) доходи від здачі в оренду приміщень, споруд, обладнань; г) кошти засновника; д) кошти фізичних, юридичних осіб; г) благодійні внески юридичних і фізичних осіб, в тому числі іноземних; е) інших джерел не заборонених чинним законодавством України. Таким чином, на користь позивача з РСТК ТСОУ підлягає стягненню середній заробіток за час затримки розрахунку починаючи з 01.06.2017 року і по день постановлення рішення у справі, тобто по 27.12.2017 року. При обчисленні середнього заробітку за час затримки розрахунку суд керується п.8 Розділу 4 "Порядку обчислення середньої заробітної плати", затвердженого Постановою КМУ № 100 від 08.02.1995 року. Так, позивач була звільнена з роботи 31.05.2017 року, отже для обчислення її середнього заробітку необхідно використовувати розмір плати, нарахованої [PERSON] за два останніх місяці роботи у квітні та травні 2017 року (1600+1600) = 3200 грн., яка підтверджується довідкою про доходи № 1/11 від 06.12.2017 року. Середньоденна заробітна плата [PERSON], згідно довідки про доходи, за вказаний вище період складає (1600 грн. : 19.5 робочих днів) = 82 грн. 05 коп. Кількість робочих днів за період затримки розрахунку, з 01.06.2017 року по 27.12.2017 року, тобто по день постановлення рішення судом, становить 145 днів, а загальна сума яка підлягає стягненню на користь позивача становить (82 грн. 05 коп. х 145 дні) = 11897 грн. 25 коп. Правовою позицією ВСУ по справі № 6-144 цс13 від 29.01.2014 року, визначено, що не проведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у строки, передбачені ст.116 КЗпП України, є підставою для відповідальності, передбаченої ст.117 Кодексу, тобто виплати середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Згідно правової позиції по справі № 6-76 цс14 від 02.07.2014 року, передбачений ч.1 ст.117 КЗпП обов'язок роботодавця з виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні настає при невиплаті з його вини належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст.116 КЗпП, при цьому визначальними є такі обставини, як невиплата належних працівникові сум при звільненні та факт проведення з ним остаточного розрахунку. Всього стягненню з відповідача підлягає 23419 грн. 94 коп. + 11897 грн. 25 коп. = 35317 грн. 19 коп. Згідно п.2 ч.1 ст.430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішень у справах про присудження працівникові виплати заробітної плати, але не більше ніж за один місяць. У відповідності до ст.141 ЦПК України, з відповідача підлягає стягненню судовий збір в дохід держави.

Outcome: approved