Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-22 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з позовом до відповідача, посилаючись на те, що 02.04.2003 року померла її мати [PERSON], після смерті якої залишилося спадкове майно, в тому числі, земельна ділянка площею 6,05 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва на території Республіканської сільської ради Нікольського району Донецької області. Спадкоємцями після смерті матері були вона та її рідний брат [PERSON], батько відповідача по справі. Позивачка відмовилася від спадщини, 13.11.2003 року її рідний брат [PERSON] отримав свідоцтво про право на спадщину за законом після смерті матері [PERSON]. При цьому між нею та братом відбулася усна домовленість про те, що після оформлення спадкового майна на [PERSON], користуватися вказаною земельною ділянкою будуть разом. В 2006 році між [PERSON] та ДП Ілліч-Агро Донбас було укладено договір оренди землі, оригінал якого знаходився у позивачки, крім того у неї зберігався оригінал державного акту на право приватної власності на земельну ділянку, виданий на ім'я [PERSON] До листопада 2015 року вона отримувала свою частку від орендної плати за землю і не мала претензій до брата. 28.11.2015 року її брат [PERSON] помер. Спадкоємцем першої черги після смерті брата є його син [PERSON] - відповідач по справі. В добровільному порядку відповідач відмовляється розподілити спадкові права на 1/2 частину земельної ділянки площею 6,05 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яку успадкував [PERSON] після смерті матері. Вважала, що відмовилася від спадщини після смерті матері під впливом помилки, оскільки не правильно розуміла наслідки такої відмови. Просила суд визнати недійсною відмову від спадщини після смерті [PERSON], померлої 02.04.2003 року, та частково недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом від 13.11.2003 року, видане на ім'я [PERSON], на земельну ділянку площею 6,05 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташовану на території Республіканської сільської ради. У судовому засіданні позивачка позовні вимоги підтримала, надала пояснення аналогічні викладеному у позові, додала, що після смерті матері [PERSON] вона не заперечувала щоб все спадкове майно було оформлено на брата [PERSON], оскільки не мала коштів на сплату послуг нотаріуса, відмовилася від спадщини добровільно, про що склала заяву. Між нею та братом склалися довірчі відносини і було досягнуто домовленості щодо спільного користування земельною ділянкою площею 6,05 га, яка залишилася у спадок від матері. [PERSON] добровільно передав їй договір оренди землі та державний акт на право власності на земельну ділянку, які зберігаються у неї до теперішнього часу. До смерті брата орендну плату за землю ділили навпіл і її це влаштовувало. На даний час вважає її право порушене відповідачем, оскільки він не бажає віддати їй 1/2 частину земельної ділянки, яка належала матері [PERSON], а потім її брату. Також зазначила, що відмовилася від спадщини після смерті матері під впливом помилки, оскільки не зрозуміла наслідків такої відмови, а саме, що після смерті брата вона буде позбавлена можливості користуватися ? частиною земельної ділянки. Просила суд задовольнити позов, вважає що її право порушене відповідачем в грудні 2015 року, а тому строк звернення до суду з позовом нею не пропущений. Відповідач позов не визнав, пояснив, що його батько [PERSON] отримав спадщину після смерті матері [PERSON], позивачка від спадщини відмовилась. При житті у батька з позивачкою були усні домовленості щодо поділу орендної плати за землю, яку він отримав у спадок, і батько їх виконував. Після смерті батька він єдиний спадкоємець першої черги. У встановлений законом строк він звернувся до нотоконтори з заявою про прийняття спадщини, яка складається з квартири в місті Маріуполі та двох земельних ділянок в селі Ксенівка Нікольського району Донецької області. Позивачка також звернулася до нотконтори з заявою про прийняття спадщини після смерті брата [PERSON]. Він пропонував позивачці користуватися спірною земельною ділянкою на тих же умовах як вони користувалися з батьком, після оформлення ним прав на спадкове майно, однак остання відмовилася. Додав, що батько міг би скласти заповіт на ім'я позивачки, заповідаючи їй земельну ділянку, яку отримав у спадок від їх матері, однак не зробив цього. Просив суд відмовити в позові. Представник відповідача адвокат [PERSON] позов не визнала, пояснила, якщо між [PERSON] та [PERSON] і були домовленості з приводу користування земельною ділянкою, яку [PERSON] успадкував після смерті матері, то вони припинилися після смерті [PERSON]. На теперішній час єдиним спадкоємцем після смерті [PERSON]К є його син [PERSON], заповіту померлий не залишив. Таким чином відповідач не порушував прав позивачки. Щодо помилки з боку позивачки зазначила, що нотаріуси зобов'язанні роз'яснювати наслідки відмови від спадщини і вони були роз'ясненні позивачці, що нею не заперечується. Вона розуміла, що втрачає назавжди свої права на спадкове майно і її це влаштовувало, оскільки брат, будучи добропорядною людиною, віддавав їй частину від орендної плати а землю, тим самим допомагав сестрі. Таким чином підстав для скасування відмови від спадщини та свідоцтва про право на спадщину не має. Крім того, з моменту відмови від спадщини та видачі свідоцтва про право на спадщину минуло більше 10 років і строки звернення до суду з позовом пропущені. Просила відмовити в позові. Представник позивача [PERSON] у судовому засіданні пояснила, що вона є колишньою дружиною [PERSON] та матір'ю відповідача по справі [PERSON]. Після смерті матері чоловіка він оформив все спадкове майно на себе, пояснюючи тим, що [PERSON], не бажає приймати спадщину. З того часу і до смерті [PERSON] позивачка жодного разу не предявила претензій до свого брата щодо недійсності відмови від спадщини та свідоцтва про право на спадщину, яке він отримав, бо відмовилася добровільно, розуміла наслідки такої відмови. Просила в позові відмовити. Заслухавши пояснення позивачки, відповідача, представників відповідача, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Так судом встановлено, що 02.04.2003 року померла [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть виданим повторно відділом ДРАЦС Володарського РУЮ у Донецькій області від 14.04.2003 року, актовий запис №03. 09.10.2003 року донька померлої [PERSON] звернулася до Володарської держнотконтори з заявою про те, що строк для прийняття спадщини нею пропущений, на спадщину не претендує, звертатися до суду за продовження строку для прийняття спадщини не буде (заява №617, спадкова справа №111). 11.11.2003 року син померлої [PERSON] звернувся до Володарської держноконтори з заявою про прийняття спадщини, яка складається з ? частини житлового будинку №37 по вулиці Центральній в селі Ксенівка Володарського району Донецької області, земельного сертифікату ДН №0210449 КСП «Родіна», майнового паю ДН №VІ 046439, грошових внесків (заява №683, спадкова справа №111). 13.11.2003 року [PERSON] видане свідоцтво про право на спадщину за законом після смерті 02.04.2003 року [PERSON], спадкове майно складається з: ? частини жилого будинку №37 по вулиці Центральній в селі Ксенівка Володарського району Донецької області зі всіма надвірними побудовами, ? частини земельної ділянки площею 0,54 га для будівництва та обслуговування жилого будинку, сертифікату на земельний пай серії ДН №0210449, ? частини сертифікату на право на земельний пай серії ДН №0210450, майнового паю КСП «Родіна» розміром 3900 гривень, ? частини майнового паю розміром 13200 гривень (6600 гривень) в КСП «Родіна», грошових внесків з відсотками та компенсаційними виплатами, двох тисяч простих іменних акцій вартістю 500 гривень ВАТ «Володарське районне ремонтне підприємство», однієї тисячі простих іменних акцій вартістю 210 гривень ВАТ ««Володарське районне ремонтне підприємство». [PERSON] помер 28.11.2015 року, що підтверджується свідоцтвом про смерть виданим повторно Жовтневим відділом ДРАЦС Маріупольського МУЮ у Донецькій області від 10.02.2016 року, актовий запис №2695. 17.02.2016 року [PERSON] звернувся з заявою до приватного нотаріуса [PERSON] про прийняття спадщини після смерті 28.11.2015 року його батька [PERSON] (заява №45, спадкова справа №13/2016). 05.04.2016 року [PERSON] звернулася з заявою про прийняття спадщини після смерті 28.11.2015 року її рідного брата [PERSON] (заява №83 спадкова справа №13/2016). При вирішенні спорів про спадкування, спадщина по яких відкрилась і була прийнята до 1 січня 2004 року, не допускається застосування судами норм\~ЦК 2003 року, а застосуванню підлягають норми законодавства, чинного на час відкриття спадщини, зокрема\~ЦК УРСР. Відповідно до ч.1 ст.524 ЦК УРСР спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Відповідно до ч.1 ст.548, ч.1,2 ст.549 ЦК УРСР для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Визнається, що спадкоємець прийняв спадщину якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном, якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені дії повинні бути чинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця (ст.525 ЦК УРСР). Згідно ст.553 ЦК УРСР спадкоємець за законом або за заповітом вправі відмовитись від спадщини протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Наступне скасування спадкоємцем такої заяви не допускається. Вважається, що відмовився від спадщини також той спадкоємець, який не вчинив жодної з дій, що свідчать про прийняття спадщини (стаття 549 цього Кодексу). Отже, прийняття спадщини як за заповітом, так і за законом було правом спадкоємця й залежало виключно від його власного волевиявлення. Для прийняття спадщини необхідне волевиявлення спадкоємця і здійснення ним певних дій. Неприйняття спадкоємцем спадщини може бути виражено фактично, коли спадкоємець протягом строку, встановленого для прийняття спадщини, не здійснює дій, що свідчать про намір прийняти спадщину, або може бути виражено явно, коли спадкоємець шляхом подачі заяви в нотаріальну контору виражає свою незгоду прийняти спадщину. Така правова позиція висловлена ВСУ в постанові від 06.02.2013 року в справі 6-167цс12. Пунктом 5 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 18.06.1994 року №18/5 (далі Інструкції), в редакції яка діяла на час виникнення спірних правовідносин, передбачено, що нотаріуси зобов'язані здійснювати свої професійні обов'язки відповідно до Закону "Про нотаріат" і принесеної присяги, сприяти громадянам, підприємствам, установам і організаціям у здійсненні їх прав та захисті інтересів, роз'яснювати права і обов'язки, попереджати про наслідки вчинюваних нотаріальних дій для того, щоб юридична необізнаність не могла бути використана їм на шкоду, зберігати в таємниці відомості, одержані ними, у зв'язку з вчиненням нотаріальних дій, відмовити у вчиненні нотаріальної дії в разі її невідповідності законодавству України або міжнародним договорам. Пунктом 111 Інструкції зазначено, що заяви про прийняття спадщини, а також заяви про відмову від спадщини не можуть бути повернуті спадкоємцям або скасовані ними. Відповідно до ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. [PERSON] подала заяву про відмову від спадщини після смерті 02.04.2003 року її матері [PERSON] лише 09.10.2003 року, тобто поза межами шестимісячного строку для прийняття спадщини, що суперечить вимогам ст.553 ЦК УРСР, однак вона не вчинила жодних дій, які б свідчили про прийняття нею спадщини за законом відповідно до ст.549 ЦК УРСР, і таким чином вважається такою, що відмовилася від спадщини. Відповідно до ч.1 ст. 56 ЦК УРСР угода укладена внаслідок помилки, що має істотне значення, може бути визнана недійсною за позовом сторони, яка діяла під впливом помилки. Під помилкою в даному випадку слід розуміти таке неправильне сприйняття стороною субєкта, предмета чи інших істотних умов угоди, що вплинуло на її волевиявлення, при відсутності якого за обставинами можна вважати, що угода не була б укладена. У судовому засіданні позивачка пояснила, що вона не заперечувала, щоб все майно, що залишилося після смерті матері, успадкував її брат [PERSON], що вона розуміла, що після отримання свідоцтва про право на спадщину брат буде власником спадкового майна і вправі розпоряджатися ним на власний розсуд. Претензій до [PERSON] з приводу помилкової відмови від спадщини або недійсності свідоцтва про право на спадщину, з часу його отримання і до смерті [PERSON] не предявляла. Пояснення позивачки про те, що вона не розуміла наслідків відмови від спадщини після смерті [PERSON], які настануть після смерті [PERSON], а саме, що вона буде позбавлена можливості користуватися земельною ділянкою після смерті брата на тих же умовах що і при його житті, на думку суду не є помилкою, оскільки відмовившись від спадщини після смерті матері [PERSON], померлої 02.04.2003 року, позивачка розпорядилася своїм правом на спадкування, все майно успадкував [PERSON], при цьому будь-яких договірних відносин між ним та позивачкою щодо спільного користування успадкованою земельною ділянкою, як при його житті, так і після його смерті не було, а були лише усна домовленість та волевиявлення [PERSON] допомагати своїй сестрі. Таким чином правових підстав розраховувати на використання земельної ділянки в майбутньому після смерті [PERSON] у позивачки не має. Отже, позивачкою не доведено обставини, щодо яких вона помилилася на момент складання заяви про відмову від спадщини після смерті матері, що така помилка дійсно мала місце і це вплинуло на її волевиявлення, а тому в частині позову про визнання недійсною відмови від спадщини внаслідок помилки слід відмовити. Відповідно до ст.560, 561 ЦК УРСР спадкоємці, закликані до спадкоємства, можуть одержати в державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини свідоцтво про право на спадщину. Свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям за законом після закінчення шести місяців з дня відкриття спадщини. Позивачка просить скасувати свідоцтво про право на спадщину від 13.11.2003 року, видане на ім'я [PERSON] після смерті 02.04.2003 року [PERSON] з підстави визнання недійсною відмови від спадщини після смерті матері. Враховуючи, що судом відмовлено в частині позову про визнання недійсною відмови [PERSON] від спадщини після смерті матері [PERSON], померлої 02.04.2003 року, підстав для скасування свідоцтва про право на спадщину від 13.11.2003 року, після смерті матері [PERSON], померлої 02.04.2003 року, виданого на ім'я [PERSON] не має і в цій частині позову слід також відмовити. Крім того, позивачка просила суд поновити строк звернення до суду з зазначеним позовом, хоча вважала, що її право порушене в грудні 2015 року, а тому строк нею не пропущений. Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. За змістом частини першої статті 261 ЦК України позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи. Оскільки суд дійшов висновку, що право позивачки не порушено, суд відмовляє в позові з підстав його необґрунтованості, а не з підстав спливу позовної давності. На підставі ст.88 ЦПК України, враховуючи, що в позові [PERSON] Н.К. відмовлено, понесені нею при зверненні до суду з позовом судові витрати на її користь відшкодуванню не підлягають.

Outcome: dismissed