Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-06 00:00:00

Шепетівський міжрайонний прокурор звернувся до суду з позовом в інтересах малолітньої [PERSON], [PERSON], [PERSON], за участю третьої особи без самостійних вимог - служби у справах дітей виконавчого комітету Шепетівської міської ради до [PERSON] про вселення. В обґрунтування позовних вимог послався на те, що відповідно до договору дарування від 16.09.2003р. [PERSON] є власником будинку [ADDRESS] у м. Шепетівка, де, крім нього, зареєстровані його малолітня дочка [PERSON], колишня дружина [PERSON] та падчерка [PERSON] У січні 2015 року внаслідок побутової сварки, відповідач спричинив [PERSON] тілесні ушкодження та вигнав її із дітьми з будинку, в якому вони проживали. Оскільки особи, в інтересах яких звернувся прокурор, іншого житла не мають, а також не мають можливості винаймати житло, а відповідач чинить їм перешкоди в користуванні будинком та майном, яке в ньому знаходиться, просив вселити їх примусово в будинок [ADDRESS] Прокурор у судовому засіданні позов підтримала з підстав, викладених у позовній заяві, суду пояснила, що малолітня [PERSON] підлягає вселенню як член сім'ї власника, [PERSON] та падчерка [PERSON] - як колишні члени сім'ї власника, оскільки припинення сімейних відносин з власником будинку не позбавляє їх права користування жилим приміщенням. [PERSON] та її представник позовні вимоги підтримали з тих же підстав, суду пояснили, що [PERSON] перебували у шлюбі з 06.03.2003 р., який був розірваний рішенням суду від 02.02.2015р. [PERSON] зареєстрована у будинку з 29.08.2007р., а проживала з 2003 року по 26.01.2015р., до того часу поки її не вигнав чоловік. Стверджує, що відповідач змінив вхідні замки та чинить їй перешкоди в користуванні житлом. Вона з дітьми вимушено проживає у знайомої [PERSON], оскільки немає іншого житла. [PERSON] позов підтримала, пояснивши, що з 2003 року постійно проживала у будинку на правах члена сім'ї власника [PERSON], який у 2009 році зареєстрував її в будинку. Вважала його батьком, а він називав її дочкою, утримував її, сплачував за навчання, приймав участь у вихованні. Відносини між ними погіршились у 2013 році та остаточно припинились 26.01.2015р., після того як відповідач вигнав їх з матір'ю та сестрою з будинку. Допитана судом малолітня [PERSON] підтвердила, що батько вигнав їх з будинку та чинить перешкоди у користуванні житлом. Представник третьої особи без самостійних вимог - служби у справах дітей виконавчого комітету Шепетівської міської ради у судовому засіданні позов прокурора підтримав. Відповідач у судовому засіданні позов не визнав, суду пояснив, що не заперечує проти проживання у будинку його дочки [PERSON], однак вважає, що дитина бажає проживати з матір'ю [PERSON], яка не має права користування його будинком, оскільки шлюб між ними розірваний. Щодо вселення [PERSON] також заперечив, посилаючись на те, що вона не була членом його сім'ї, а проживала та була прописана ним в будинку як дочка [PERSON] від першого шлюбу. Також стверджував, що не виганяв позивачів з будинку та не чинив їм перешкоди у користуванні житлом, не міняв замки, а вони пішли з будинку добровільно 26.01.2015р. Представник відповідача у судовому засіданні позовні вимоги не визнав, пояснив, що [PERSON] та [PERSON] не є членами сім'ї власника будинку, вважає, що на спірні правовідносини не поширюються норми ЖК УРСР. Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь в справі, свідків, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов належить задовольнити, з огляду на таке. Судом встановлено, що відповідно до договору дарування жилого будинку від 16 вересня 2003 року, посвідченого приватним нотаріусом Шепетівського міського нотаріального округу, зареєстрованого в реєстрі за №4032, відповідач [PERSON] став власником житлового будинку з надвірними будівлями, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] Право власності на вказаний будинок зареєстроване за [PERSON] 16.03.2003р., що підтверджується витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно, виданого КП Шепетівське бюро технічної інвентаризації від 16.03.2003р. Відповідно до даних свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] від 17.07.2013р. [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб 06.03.2003р., який був розірваний рішенням Шепетівського міськрайонного суду Хмельницької області від 02.02.2015р. Від шлюбу є малолітня дочка [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] З паспорта громадянина України серії [NUMBER] вбачається, що [PERSON] з 10.01.2004 року зареєстрований в належному йому будинку за адресою: [ADDRESS] З паспорта громадянина України серії [NUMBER] вбачається, що [PERSON] з 29.08.2007 року по даний час зареєстрована в належному відповідачеві будинку за адресою: [ADDRESS] Вказані обставини також підтверджуються даними домової книги та не заперечуються сторонами. З паспорта громадянина України серії [NUMBER] вбачається, що [PERSON] з 26.12.2009 року (дати отримання паспорта) по 15.10.2011 року була зареєстрована у [ADDRESS]; з 04.01.2012р. по 03.07.2012 р. була зареєстрована в [ADDRESS], де проживала у період навчання, з 17.07.2012р. по даний час зареєстрована в належному відповідачеві будинку за адресою: [ADDRESS] Сторони у судовому засіданні не заперечували, що вселились в будинок [ADDRESS] у 2003 році як сім'я: [PERSON], [PERSON] та [PERSON], [INFO]. Допитані у судовому засіданні свідки [PERSON], [PERSON] суду пояснили, що працюють у Шепетівському міському центрі соціальних служб для сім'ї, дітей та молоді, 05.02.2015р. до них звернулася [PERSON] із заявою про вчинення економічного, психологічного та фізичного насильства в сім'ї стосовно неї та дітей [PERSON] Під час обстеження матеріально-побутових умов сім'ї ними встановлено, що [PERSON] перешкоджає вільному користуванню житлом [PERSON], малолітній дочці [PERSON] та [PERSON] Допитана у судовому засіданні свідок [PERSON] суду пояснила, що з 26.01.2015р. [PERSON] з дітьми проживають в її будинку, що по [ADDRESS], оскільки [PERSON] вигнав їх з будинку та перешкоджає їм у користуванні житлом, змінив вхідні замки. Допитані свідки [PERSON], [PERSON] суду пояснили, що проживають по сусідству з [PERSON] Знають про те, що дружина з дітьми не проживають у будинку з лютого 2015 року, причини їм невідомі. При розгляді справ про вселення, необхідно чітко розмежовувати правовідносини, які виникають між власником житла та членами його сім'ї, а також колишніми членами його сім'ї. Відповідно до ст. 64 ЖК УРСР до членів сім'ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім'ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Тобто серед членів сім'ї наймача виділяють дві категорії:1) безспірні члени сім'ї (дружина (чоловік) наймача; діти наймача; батьки наймача); 2) особи, які постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. До таких осіб належать не тільки близькі родичі (рідні брати, сестри, онуки, дід і баба), але й інші родичі чи особи, які не перебувають з наймачем у безпосередніх родинних зв'язках (брати, сестри дружини (чоловіка), неповнорідні брати і сестри; вітчим, мачуха; опікуни, піклувальники, пасинки, падчерки та інші). Відповідно до ст. 156 ЖК УРСР члени сім'ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Відповідно до п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» №2 від 12.04.1985р., вирішуючи спори про право користування жилим приміщенням осіб, які вселилися до наймача, суд повинен з'ясувати, чи дотриманий встановлений порядок при їх вселенні, зокрема: чи була письмова згода на це всіх членів сім'ї наймача, чи приписані вони в даному жилому приміщенні, чи було це приміщення постійним місцем їх проживання, чи вели вони з наймачем спільне господарство, тривалість часу їх проживання, чи не обумовлювався угодою між цими особами, наймачем і членами сім'ї, що проживають з ним, певний порядок користування жилим приміщенням. При цьому, як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в п. 15 постанови від 1 листопада 1996 р. N 9 "Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя", наявність чи відсутність прописки сама по собі не може бути підставою для визнання права користування жилим приміщенням за особою, яка там проживала чи вселилась туди як член сім'ї наймача (власника) приміщення, або ж для відмови їй у цьому. Відповідно до змісту ст.ст. 9, 156, 157 ЖК УРСР, які підлягають застосуванню до спірних правовідносин, власне факт припинення сімейних відносин з власником будинку не позбавляє колишніх членів його сім'ї права користуватися займаним приміщенням і не є підставою для їх виселення з цього жилого приміщення. Як встановлено судом, малолітня дочка [PERSON], [INFO] в силу ч. 2 ст. 64 ЖК УРСР, ст. 3 СК України є членом сім'ї власника будинку [PERSON], місцем її проживання було місце проживання її батьків: [ADDRESS] [PERSON] станом на 26.01.2015р. була членом сім'ї власника будинку - дружиною [PERSON] та мала право користуватися жилим приміщенням, після набрання рішенням суду про розірвання шлюбу законної сили вона стала колишнім членом сім'ї власника будинку, що не позбавляє її права користування займаним приміщенням, і не є підставою для її виселення. [PERSON] вселилася до будинку за згодою власника, постійно проживала у спірному будинку з 2003 року, зареєстрована у ньому, а тому суд вважає, що вона проживала у будинку [PERSON] як член його сім'ї. Відповідач не надав суду належних та допустимих доказів того, що [PERSON] проживала у будинку [PERSON], не будучи членом його сім'ї. Сам відповідач у судовому засіданні підтвердив факт утримання та виховання [PERSON], називав її дочкою, а вона його батьком. Право вимагати в судовому порядку виселення колишніх членів сім'ї власник жилого будинку має відповідно до ст. 157 ЖК, але за наявності обставин, передбачених ч. 1 ст. 116 цього Кодексу. Передбачені ст.ст. 9, 156, 157 ЖК обмеження щодо виселення колишніх членів сім'ї власника не є порушенням права власності. Із матеріалів справи вбачається, що позивачі іншого житла не мають, відповідач чинить їм перешкоди для проживання у спірному будинку, про що свідчать неодноразові звернення [PERSON] до компетентних органів. За таких обставин, суд дійшов висновку, що право позивачів на проживання та користування спірним будинком порушене і підлягає захисту шляхом вселення. Посилання відповідача про вселення до будинку у майбутньому його батьків не є підставою для відмови у позові. Відповідно до ч. 3 ст. 88 ЦПК України якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави.

Outcome: approved