Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-27 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] та просив визнати недійсним та скасувати свідоцтво про право на спадщину на земельну ділянку, площею 5,83 га, яка розташована на території Бобринецької міської ради і належала спадкодавцю [PERSON] , а також просив визнати його законним спадкоємцем, який на час відкриття спадщин постійно проживав із спадкодавцем відповідно до чинного законодавства. На обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що [INFO] померла його хрещена мати [PERSON] , яка до смерті проживала в сім`ї позивача як член сім`ї. Вони разом вели господарство, за кошти позивача проводилося лікування [PERSON] та поховання. За життя [PERSON] склала заповіт, який було посвідчено 23.12.2005 року секретарем Мар`янівської сільської ради Бобринецького району Кіровоградської області та заповідала належну їй земельну ділянку, площею 5,83 га, що розташована на території Бобринецької міської ради [PERSON] . За сімейними обставинами він не мав змоги займатися питаннями оформлення спадщини самостійно та надав усі документи племінниці [PERSON] - [PERSON] , яка мала оформити спадщину в його інтересах, однак остання цього не зробила. Пізніше йому стало відомо, що відповідач самостійно прийняла спадщину, не повідомивши нотаріуса про наявний заповіт на ім`я [PERSON] . Позивач вважає, що відповідач незаконно отримала свідоцтво про право на спадщину після смерті [PERSON] , оскільки шляхом умисного обману не повідомила нотаріуса про наявність заповіту на іншу особу. Позивач вважає, що він є єдиним законним спадкоємцем після смерті [PERSON] як за заповітом так і за законом, оскільки на час її смерті (відкриття спадщини) проживав разом з спадкодавцем та вважається таким, що прийняв спадщину. Ухвалою Бобринецького районного суду Кіровоградської області від 28.12.2018 року відкрито провадження у справі та призначено справу до розгляду за правилами загального позовного провадження. Під час підготовки справи до судового розгляду ухвалою Бобринецького районного суду від 11.03.2019 року залучено третю особу, яка не заявляє самостійних вимог [PERSON] , вирішено питання про виклик свідків та ухвалою від 20.03.2019 року закрито підготовче провадження, призначено справу до судового розгляду. Позивач в судовому засіданні позов підтримав. Зазначив про те, що на час смерті [PERSON] проживав за адресою [ADDRESS] за місцем проживання [PERSON] , зареєстрований був за адресою [ADDRESS] ). До нотаріуса з питанням прийняття спадщини за заповітом звернувся в 2015 році, однак йому було відмовлено через пропущення строку звернення, тому він звернувся до Бобринецького районного суду з позовом про встановлення додаткового строку для прийняття спадщини. Рішенням суду у задоволенні позову було відмовлено. Позивач зазначив, що він є єдиним законним спадкоємцем, оскільки проживав разом з спадкодавцем на час відкриття спадщини. Представник відповідача адвокат Пономарьов О.В. в судовому засіданні заперечив позовні вимоги з тих підстав, що позивачем першочергово було пропущено строк звернення до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини за заповітом. Нотаріусом було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину з тих підстав, що було пропущено строк для прийняття спадщини та не встановлено факту прийняття спадщини. Представник відповідача також заперечив надану позивачем довідку Бобринецької міської ради від 27.03.2018 року, за змістом якої позивач [PERSON] проживав в [ADDRESS] з 1979 року по даний час, вказуючи на те, що ця довідка містить недостовірну інформацію, так як посадовою особою міської ради не було перевірено вказаного факту, а зроблено запис зі слів [PERSON] В подальшому, після проведено перевірки, ця довідка була відкликана міською радою як помилково видана, про що повідомлено [PERSON] , який відмовився її повертати та пред`явив до суду як доказ. Зазначив, що відповідач [PERSON] у встановлений строк подала до нотаріуса заяву про прийняття спадщини за законом як спадкоємець другої черги. Оскільки не було встановлено інших спадкоємців, нотаріусом було видане свідоцтво про право на спадщину за законом. Вважає, що позивачем не доведено факту прийняття спадщини за законом, пропущений строк прийняття спадщини за заповітом, тому просив у задоволенні позову відмовити. Аналогічну позицію висловлено [PERSON] як третьою особою, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору. Судом встановлені наступні фактичні обставини та відповідні правовідносини. [PERSON] була власником земельної ділянки, площею 5,38 га, розташовано на території Бобринецької міської ради, що підтверджено Державним актом на право приватної власності на землю серії [NUMBER] , виданого 29.03.2002 року (а.с.9). 23.12.2005 року [PERSON] складено заповіт, за змістом якого вона заповідала належну їй земельну ділянку [PERSON] . Заповіт посвідчений секретарем Мар`янівської сільської ради Бобринецького району Кіровоградської області 23.12.2005 року, зареєстрований у реєстрі за № 200 (а.с.8). [INFO] [PERSON] померла, що підтверджено змістом свідоцтва про смерть про вчинення актового запису № 12 від 23.01.2006 року відділом реєстрації актів цивільного стану Бобринецького районного управління юстиції Кіровоградської області (а.с.10). 17.07.2006 року до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини після смерті [PERSON] звернулася [PERSON] (а.с.41) та в подальшому, зі слів позивача, отримала свідоцтво про право на спадщину на належну [PERSON] земельну ділянку. Позивач, оспорюючи свідоцтво про прийняття спадщини відповідачем, не надав до суду жодних доказів вчинення такої нотаріальної дії, дати видачі свідоцтва, його змісту тощо. Вказана обставина судом встановлювалася лише з пояснень сторін, при цьому представником відповідача не спростовувалася та не заперечувалася та обставина, що [PERSON] прийняла у спадок за законом земельну ділянку, яка належала спадкодавцю [PERSON] на підставі Державного акту серії [NUMBER] , виданого 29.03.2002 року. Відповідно до ст. 1268 ч. 1 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Відповідно ст.\~1268\~ч.\~3\~ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Відповідно ст.\~1220\~ЦК України часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою. Позивач, звертаючись до суду з позовом про визнання недійсним та скасування свідоцтва про право на спадщину, обґрунтовував позовні вимоги тим, що він вважається таким, що прийняв спадщину як такий, що постійно проживав зі спадкодавцем на час відкриття спадщини та заявив вимогу про визнання його законним спадкоємцем. Судом роз`яснено позивачу про відсутність у цивільному праві такого способу захисту порушеного права як визнання законним спадкоємцем та запропоновано уточнити позовні вимоги, на що отримано заперечення. Разом з тим, зважаючи на викладений зміст позовної заяви, вбачається, що позивач має намір встановити факт проживання його зі спадкодавцем на час відкриття спадщини для подальшого прийняття спадщини, тому суд оцінює надані докази як такі, що спрямовані саме на такий спосіб захисту порушеного права. Відповідно до положень ст. ст. 55, 124\~Конституції України та ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизначених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно із ст. 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданими учасниками справи. Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами є\~будь-які\~дані,\~на підставі\~яких суд\~встановлює наявність\~або відсутність\~обставин (фактів),\~що обґрунтовують\~вимоги і\~заперечення учасників\~справи,\~та інших\~обставин,\~які мають\~значення для\~вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1)\~письмовими,\~речовими і\~електронними доказами; 2)\~висновками експертів; 3) показаннями свідків. Суд, оцінюючі надані сторонами докази, зобов`язаний дати оцінку щодо їх належності, допустимості та достовірності. Так,\~за змістом\~ст. 77\~ЦПК України належними\~є докази,\~які містять\~інформацію щодо\~предмета доказування. Предметом\~доказування є\~обставини,\~що підтверджують\~заявлені вимоги\~чи заперечення\~або мають\~інше значення\~для розгляду\~справи і\~підлягають встановленню\~при ухваленні\~судового рішення. Сторони\~мають право\~обґрунтовувати належність\~конкретного доказу\~для підтвердження\~їхніх вимог\~або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України). На підтвердження факту проживання зі спадкодавцем на час її смерті позивач посилався на довідку, видану Бобринецькою міською радою 27.03.2018 року за № 03-41/402/2, за змістом якої [PERSON] згідно записів погосподарської книги № 3 Бобринецької міської ради з 1979 року по даний час дійсно зареєстрований в [ADDRESS] , а проживав за адресою [ADDRESS] (а.с.18). З метою перевірки достовірності наданого доказу за клопотанням представника відповідача судом були вжиті заходи щодо витребування відповідної інформації. Так, 27.03.2018 року посадовою особою Бобринецької міської ради на ім`я першого заступника міського голови була надана пояснювальна записка, зі змісту якої вбачається, що при видачі довідки [PERSON] була допущена технічна помилка, не вірно зазначено адресу місця проживання [ADDRESS] , тоді як повинна бути [ADDRESS] . У зв`язку з цим виникла необхідність замінити дану довідку та зареєструвати її за номером 03-41/402/2 (а.с.101). Також надано копію довідки від 27.03.2018 року за № 03-41/402/2, яка видана [PERSON] в тім, що він згідно записів погосподарської книги № 3 Бобринецької міської ради з 1979 року по даний час дійсно зареєстрований в [ADDRESS] , а проживав за адресою [ADDRESS] (а.с.100). Позивач підтвердив той факт, що його повідомляли посадові особи міської ради про необхідність повернення довідки як помилково виданої, однак він відмовився це робити, оскільки вважає викладену в ній інформацію вірною. Зважаючи на те, що викладена в первинній довідці від 27.03.2018 року, на яку як на доказ посилається позивач, інформація щодо його місця проживання зазначена невірно, зміст довідки виправлений органом, який видав довідку, суд не може оцінити вказану довідку як належний вказаний письмовий доказ та відхиляє його. Відповідно до частини третьої статті 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв`язку із чим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутися в суд із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Отже, для підтвердження прийняття спадщини має значення встановлення факту постійного проживання спадкоємця за законом чи заповітом із спадкодавцем на час відкриття спадщини. З наданого позивачем листа про надання інформації, виготовленого завідувачем державної нотаріальної контори О.П. Дроздовою за вих. № 256/01-16 від 06.05.2019 року встановлено, що 18 вересня 2015 року за вихідним № 848/02-14 [PERSON] , державним нотаріусом Бобринецької державної нотаріальної контори Кіровоградської області Радецькому Олексію Олексійовичу винесено постанову про відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, посвідченим [PERSON] ., секретарем Мар`янівської сільської ради Бобринецького району Кіровоградської області 23 грудня 2005 року за реєстровим № 200, на земельну ділянку №11, площею 5,83 га., кадастровий номер [NUMBER] , передану для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташовану на території Бобринецької міської ради Бобринецького району Кіровоградської області, після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] , у зв`язку з порушенням вимог ст.ст.1270 та 1272 Цивільного кодексу України (а.с.85). Отже, позивач не надавав нотаріусу документи, що підтверджують факт проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини та нотаріусом не відмовлялося в оформленні спадщини з цих підстав. Судом допитані свідки, на показання яких посилався позивач, зокрема, свідок [PERSON] надала показання про те, що знає позивача як односельця, який проживає в [ADDRESS] . Він проживав разом з [PERSON] , доглядав за нею та здійснював поховання. До цього проживав по вул. Тельмана. Свідок [PERSON] також зазначила, що [PERSON] є її односельцем, їй відомо, що позивач допомагав [PERSON] , коли та хворіла, жив біля неї. Адресу, де проживала [PERSON] , не пам`ятає. Відповідно до ст. 80 ЦПК України суд оцінює докази на предмет їх достатності. Так, достатніми є\~докази,\~які у\~своїй сукупності\~дають змогу\~дійти висновку\~про наявність\~або відсутність\~обставин справи,\~які входять\~до предмета\~доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Зважаючи на надану недостовірну інформацію, викладену у довідці від 27.03.2018 року, неповідомлення позивачем усіх обставин, що мають значення для справи, зокрема звернення його до нотаріуса, підстави відмови нотаріуса у вчинені нотаріальної дії, відмова суду у встановленні додаткового строку для прийняття спадщини, які встановлювалися судом уже під час судового розгляду справи, суд не може стверджувати про достатність наданих доказів на підтвердження факту проживання на час смерті із спадкодавцем лише з показань свідків, які не в повній мірі підтвердили період приживання позивача зі спадкодавцем та адресу місця проживання. Що стосується позовної вимоги про визнання недійсним та скасування свідоцтва про право на спадщину слід відзначити наступне. Відповідно до статті 1301\~ЦК України свідоцтво про право на спадщину може бути визнано недійсним не лише тоді, коли особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, але й за інших підстав, установлених законом. Іншими підставами можуть бути: визнання заповіту недійсним, визнання відмови від спадщини недійсною, визнання шлюбу недійсним, порушення у зв`язку з видачею свідоцтва про право на спадщину прав інших осіб тощо. Стаття 68\~Закону України\~"Про\~нотаріат" визначає, що нотаріус при видачі свідоцтва про право на спадщину за законом перевіряє факт смерті спадкодавця, час і місце відкриття спадщини, наявність підстав для закликання до спадкоємства за законом осіб, які подали заяву про видачу свідоцтва, та склад спадкового майна. Після смерті [PERSON] свідоцтво про право на спадщину за законом на земельну ділянку, площею 5,83 га, яка розташована на території Бобринецької міської ради отримала [PERSON] . Суд був позбавлений можливості перевірити вказану інформацію та встановити дату, місце видачі свідоцтва, склад спадкового майна, оскільки на підтвердження цих обставин докази позивачем не були надані. Позивачем було зазначено, що відповідач, маючи на руках наданий ним заповіт, приховала його від нотаріуса, не повідомила про всіх спадкоємців, відтак у незаконний спосіб отримала свідоцтво про право на спадщину та заволоділа майном, яка має належати позивачу. Зазначене твердження позивача не обґрунтоване належними доказами та розцінюється судом як припущення в силу того, що позивачем не доведено, коли, на якій підставі він передавав документи, в тому числі заповіт відповідачу і, тим більше, на якій правовій підставі Ложечнікова Т.Б. мала оформити спадщину в інтересах [PERSON] в силу того, що відповідно до ч.2 ст.1269 ЦК України заява про прийняття спадщини подається спадкодавцем особисто. За змістом ст. 12 ЦПК України, сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу свої вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Таким чином, позовні вимоги не ґрунтуються на вимогах закону і не підлягають задоволенню в повному обсязі. Понесені позивачем судові витрати слід залишити за позивачем відповідно до пункту 2 ч. 2 ст. 141 ЦПК України.

Outcome: dismissed