Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-07 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про виселення. В обґрунтуванні позову зазначив, що ним та [PERSON] 19.04.2006 року укладено Кредитний Договір №DO1DGK01000014. Відповідно до умов Кредитного Договору, Банк надав позичальнику кредит у вигляді грошових коштів на сумі 22000.00 гривень, зі сплатою відсотків за користування кредитом, строком до 19.04.2016 року. В забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором ПАТ "ПриватБанк" та відповідач 08.12.2006 року уклали договір іпотеки із вищевказаним номером основного зобов'язання. Згідно з договором іпотеки, [PERSON] надав в іпотеку нерухоме майно, а саме 1/2 ідеальну частину житлового будинку загальною площею 53,7 кв.м., житловою площею 32,8 кв.м., що розташовано за адресою: [ADDRESS]. Вказане майно належить йому на праві власності на підставі договору купівлі-продажу. Рішенням Добропільського суду від 07.02.2013 року звернуто стягнення на предмет іпотеки, а саме на 1/2 ідеальну частину вищевказаного житлового будинку, яка належить відповідачу. Зазначає, що після прийняття рішення про звернення стягнення на переданий в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення всі мешканці зобов'язані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги. Якщо мешканці не звільняють житловий будинок або житлове приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду. Також, договором іпотеки, укладеним між відповідачем та позивачем, передбачено право іпотекодавця на реєстрацію у предметі іпотеки інших осіб лише при умові отримання від іпотекодержателя письмової згоди на такі дії. Враховуючи те, що іпотекодержатель не надавав своєї згоди на відповідну реєстрацію осіб за адресою. предмета іпотеки, позивач вважає, що реєстрація осіб у предметі іпотеки є порушенням умов цивільно-правового договору та ст.629 ЦК України і зняття з реєстраційного обліку є захистом прав іпотекодержателя. Позивач просить суд виселити відповідача та інших осіб, які зареєстровані та/або проживають в 1/2 ідеальній частині житлового будинку, який розташований за адресою: [ADDRESS]. У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримує у повному обсязі та просить їх задовольнити. Не заперечує проти винесення заочного рішення. Відповідач у судове засідання не з'явився, про час та дату слухання справи повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив. Суд зі згоди представника позивача вважає за можливе розглянути справу у відсутність відповідача та ухвалити по справі заочне рішення, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав: 19.04.2006 року між позивачем та відповідачем був укладений Кредитний Договір №DO1DGK01000014. Відповідно до п. 1.1 Договору, позичкодавець надав позичальнику кредит у вигляді грошових коштів у сумі 22000 гривень на строк до 19.04.2016 р. на придбання житла. Пунктом 1.1 встановлено, що відсотки за користування кредитом складають 1 % на місяць на суму залишку заборгованості. 08 травня 2006 року між позивачем та банком був укладений договір іпотеки житла, а саме в рахунок забезпечення виконання зобов'язання за кредитним договором від 19.04.2006 року [PERSON] надав іпотеку нерухоме майно у вигляді 1/2 ідеальної частини житлового будинку із спорудами та будівлями загальною площею 53,7 кв.м., житловою площею 32,8 кв.м., що розташоване за адресою: [ADDRESS] (а.с.6). Рішенням Добропільського міськрайонного суду від 07.02.2013 року, яке набрало законної сили 28 лютого 2013 року, в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № DO1DGK01000014 від 19.04.2006 року звернуто стягнення на цю частину житлового будинку шляхом продажу вказаного предмету іпотеки (а.с.9-10) Відповідно до ст. 40 Закону України «Про іпотеку», звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців, за винятком наймачів та членів їх сімей. Виселення проводиться у порядку, встановленому законом. Після прийняття рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення шляхом позасудового врегулювання на підставі договору всі мешканці зобов'язані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги. Якщо мешканці не звільняють житловий будинок або житлове приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду. Відповідно до ст.109 Житлового кодексу України, виселення із займаного жилого приміщення допускається зпідстав, установлених законом. Виселення проводиться добровільно або в судовому порядку. Допускається виселення в адміністративному порядку з санкції прокурора лише осіб, які самоправно зайняли жиле приміщення або проживають у будинках, що загрожують обвалом. Громадянам, яких виселяють з жилих приміщень, одночасно надається інше постійне жиле приміщення, за винятком виселення громадян при зверненні стягнення на жилі приміщення, що були придбані ними за рахунок кредиту (позики) банку чи іншої особи, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення. Постійне жиле приміщення, що надається особі, яку виселяють, повинно бути зазначено в рішенні суду. Позивачем 07.09.2013 року було надіслано відповідачу лист про добровільне звільнення майна, а саме 1/2 ідеальної частини житла за адресою: [ADDRESS]. (а.с.11) З урахуванням принципу диспозитивності і змагальності цивільного процесу, що передбачені ст.ст.10, 11 ЦПК України, сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Суд розглядає цивільні справи за зверненнями осіб в межах заявлених ними вимог і на підставі наданих ними доказів. Доказів отримання листа з вимогою банку про виселення суду не надано. Суд вбачає, що виселення банк просить здійснити не з усього житлового будинку, а з 1/2 ідеальної його частини, яка ніяким чином не виділена в натурі, що в розумінні ст..109 ЖК України неможливо. Крім того, суд встановив, що [PERSON] зареєстрований згідно паспорту в [ADDRESS] (а.с.15), але ж банк просить виселити його із іншої адреси: [ADDRESS] (а.с.1-2) Тобто заявлені вимоги щодо адреси проживання [PERSON] і повідомлення його про звільнення житлового будинку різняться з дійсним місцем реєстрації відповідача. Уточнення в суді заявлених вимог банком не відбувалось. За таких підстав позовні вимоги задоволенню не підлягають. Крім того, суду не надано ніяких відомостей про осіб, які проживають разом із [PERSON], і які зареєстровані за адресою знаходження нерухомого майна - предмета іпотеки. Тому позовні вимоги в частині виселення інших осіб задоволенню також не підлягають, так як до інших осіб позов не пред'являвся. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed