Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-15 00:00:00

02.03.2015 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідачки, де просить стягнути заборгованість за кредитним договором у розмірі 14 163,46 грн. та судовий збір в сумі 243,60 грн. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що між позивачем та відповідачкою 04.03.2010 року був укладений кредитний договір б/н, згідно якого банк надав відповідачу кредит у сумі 7 480,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. В результаті невиконання умов кредитного договору, згідно наданого розрахунку, станом на 31.10.2015 року заборгованість складає 14 163,46 грн., із них: 7 267,00 грн. - заборгованість за кредитом; 4986,15 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 759,67 грн. - заборгованість з комісії за користування кредитом; а також штрафи відповідно до умов кредитного договору: 500,00грн. штрафу (фіксована частина) та 650,64 грн. штрафу (процентна складова). Також позивач просить стягнути з відповідачки понесені судові витрати. Представник позивача подав заяву про розгляд справи у його відсутність, де вказав, що підтримує позовні вимоги в повному обсязі з підстав вказаних в позові, зазначивши, що не заперечує проти заочного розгляду справи та винесення заочного рішення. Відповідачка в судовому засіданні позов визнала в повному обсязі, пояснивши, що згодна з усією сумою заборгованості, кредит не погашала з 05.06.2014 року, тобто з того часу як була поставлена на облік в Олександрійському міськрайонному центрі зайнятості як безробітна. В останнє отримала кредитну картку в 2014 році, яка діє до лютого 2018 року. Відповідно до діючого законодавства, суд розглядає справу в межах заявлених вимог і ч., ч.1, 4 ст. 60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. За змістом ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Згідно зі ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Відповідно ст.11 ЦК України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини. Частина 1 ст. 207 ЦК України встановлює, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Згідно ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Стаття 638 ЦК України передбачає, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Як убачається із заяви [PERSON], вона містить пункт наступного змісту: "Я згоден, що ця заява разом з Пам'яткою клієнта, Умовами і правилами надання банківських послуг, а також Тарифами складає між мною та Банком договір про надання банківських послуг. Я ознайомився та згоден з Умовами та правилами надання банківських послуг, які були надані мені для ознайомлення у письмовому вигляді" (а.с.7). Таким чином, під час укладення договору від 04.03.2010 року були дотримані вимоги як частини 1, так і частини 2 ст. 207 К України, оскільки всі умови договору викладені у письмовій формі на паперових носіях, а сам договір скріплений підписами обох сторін. З врахуванням наведеного, вказаний вище кредитний договір складається із заяви позичальника, умов та правил надання банківських послуг. Позичальникові були запропоновані саме такі умови кредитного договору і відповідач з ними погодилася шляхом підписання відповідної заяви позичальника. Аналогічна правова позиція викладена і у Постанові Верховного Суду України № 6-116цс13 від 06 листопада 2013 року в справі за позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором, яка, відповідно до положень статті 360-7 ЦПК України, є обов'язковою для усіх судів України. Отже, доведеним є факт, що 04 березня 2010 року між ПАТ КБ "ПриватБанк" та [PERSON] укладений кредитний договір № б/н., згідно з яким остання отримала 7 480,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, за умови сплати 30 % річних на суму залишку заборгованості за кредитом та комісії за користування кредитом, з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки (а.с. 7 - 33). Зокрема, судом встановлено, що пунктом 2.1.1.2.3 Умов сторони погодили, що після отримання Банком від Клієнта необхідних документів, а також Заяви, Банк здійснює перевірку наданих документів та приймає рішення про можливість встановлення кредитного ліміті на кредитну карту. Клієнт дає свою згоду на те, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням банку, і Клієнт надає Банку право у будь який момент змінити (зменшити, збільшити анулювати) кредитний ліміт (а.с.26). Також пункт 2.1.1.2.4 Умов передбачає, що підписання даного договору є прямою та безумовною згодою Клієнта стосовно прийняття будь якого розміру кредитного ліміту, встановленого Банком. Таким чином, рішення про розмір кредитного ліміту банк приймає вже після підписання заяви. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Відповідно до п. 2.1.1.5.5 умов та правил надання банківських послуг, - позичальник зобов'язується погашати заборгованість за кредитом, за відсотками за його використання, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених цим договором. Згідно п. 2.1.1.7.6 умов та правил надання банківських послуг, - при порушенні позичальником строків платежів по якомусь з грошових зобов'язань, передбачених цим договором більш ніж на 30 днів, позичальник зобов'язаний сплатити банку штраф в розмірі 500 грн . + 5% від суми заборгованості по кредитним карткам з врахуванням нарахованих і прострочених процентів і комісій. Штраф обліковується на окремому рахунку та підлягає оплаті в першу чергу. (а.с.29). Згідно ч.1 ст.610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Відповідно ст.612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Боржник, який прострочив виконання зобов'язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення. Якщо внаслідок прострочення боржника виконання зобов'язання втратило інтерес для кредитора, він може відмовитися від прийняття виконання і вимагати відшкодування збитків. На порушення умов кредитного договору, відповідачка взятих за цим договором зобов'язань не виконала, у зв'язку з чим станом на 31 січня 2015 року має заборгованість у розмірі 14 163,46 грн., з яких: 7267,00 грн. - заборгованість за кредитом; 4986, 15 грн. - заборгованість по процентами за користування кредитом; 759,67 грн. - заборгованість по комісії; 500 грн. - штраф (фіксована частина); 650,64грн. - штраф (процентна складова). Частиною першою статті 611 цього Кодексу передбачено, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Пунктом 1.1.2.5 Умов надання банківських послуг, передбачено, що позичальник зобов'язується погашати заборгованість за кредитом, відсотки за його використання, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених цим договором. Згідно п.1.1.2.6 Умов - у разі невиконання зобов'язань за договором, на вимогу банку виконати зобов'язання з повернення кредиту (у тому числі простроченого кредиту та овердрафту), оплати винагороди банку. В судовому засіданні відповідач визнала позов в повному обсязі, не оспорює розрахунок заборгованості. Оскільки відповідачка позов визнала, умов договору не виконувала, то банк-кредитор має право вимагати виконання зобов'язання від боржника, відповідно до зазначеного договору. Розрахунки по заборгованості надані позивачем, на думку суду, не викликають сумнівів у їх вірності та визнані відповідачем. На підставі викладеного, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі. Відповідно до ст.88 ЦПК України стороні на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Outcome: approved