Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-14 00:00:00

Позивач Публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк» (далі - ПАТ «Укрсоцбанк») звернулося до суду з позовом до [PERSON], [PERSON] в якому просить стягнути з відповідачів заборгованість за кредитним договором № 39.29-50/273к від 02.06.2006 року в розмірі 15 286,36 євро, що становить по курсу НБУ на 03.03.2015 року 461 472,67 грн. В обґрунтування своїх позовних вимог, позивач зазначив, що 02 червня 2006 року між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» (далі - АКБ «Укрсоцбанк») в особі Київської міської філії та фізичною особою [PERSON] був укладений договір кредиту № 39.29-50/273к від 02.06.2006 року, відповідно до умов якого відповідачу було надано у користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання грошові кошти. Відповідно до п. 1.1 надання кредиту здійснювалось одним траншем у сумі 13 624 євро, зі сплатою 9,5 % річних. Згідно п. 1.2 договору кредиту, кредит надавався відповідачу для оплати придбаного автомобіля марки Mitsubishi Cold 1.3, 2006 року випуску, червоного кольору. В якості забезпечення виконання кредитних зобов'язань з відповідачем [PERSON] був укладений договір застави № 39.29-50/149з від 02.06.2006 року, за умовами якого відповідач [PERSON] передав в заставу наступне майно: транспортний засіб марки Mitsubishi, модель Cold 1.3, 2006 року випуску, кузов № [NUMBER], реєстраційний номер № [NUMBER], зареєстровано в УДАІ ГУМВС України в м. Києві, 24.05.2006 року. 21 серпня 2008 року між позивачем, відповідачем [PERSON] та [PERSON] було укладено договір поруки № 39.29-50/110п від 02 червня 2006 року, згідно умов якого відповідач [PERSON] зобов'язався перед позивачем у повному обсязі солідарно відповідати за виконання відповідачем [PERSON] умов, щодо повернення суми кредиту, сплати відсотків за користування кредитом, комісій, а також можливих штрафних санкцій (пені, штрафу) у розмірі, в строки та в порядку передбачених договором кредиту № 39.29-50/273к від 02.06.2006 року. Позивач свої зобов'язання за кредитним договором перед відповідачем виконав, що підтверджується заявою на видачу готівки №06/05 від 02 червня 2006 року на суму 13 624 євро, а в свою чергу відповідач взяті на себе зобов'язання за кредитним договором не виконує, у зв'язку з чим позивач був вимушений звернутися до суду з позовом. 03 червня 2015 року відповідач [PERSON] звернувся до суду з зустрічним позовом до [PERSON], ПАТ «Укрсоцбанк» про визнання договору поруки припиненим. В обґрунтування зустрічного позову зазначив, що договір поруки № 39.29-50/110п було укладено між [PERSON] та [PERSON] і АКБ «Укрсоцбанк» 02 червня 2006 року для забезпечення виконання зобов'язань за договором кредиту № 39.29-50/273к від 02 червня 2006 року, укладеним між [PERSON] та АКБ «Укрсоцбанк», відповідно до якого банк надав [PERSON] у тимчасове користування на умовах забезпечення, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання грошових коштів в сумі 13 624 євро з кінцевим терміном повернення основної заборгованості до 01 червня 2012 року. З розрахунку вимог банку випливає, що у зв'язку з неповерненням [PERSON], наданого ПАТ «Укрсоцбанк» разом з позовною заявою, прострочення щодо виконання [PERSON] зобов'язань за кредитним договором № 39.29-50/273к від 02 червня 2006 року відбулося 16 лютого 2009 року, відповідно враховуючи положення п. 4.4 кредитного договору строк повного виконання зобов'язань за договором настав 16 квітня 2009 року. ПАТ «Укрсоцбанк» на протязі шести місяців починаючи з 16 квітня 2009 року, мав можливість звернутися до [PERSON], як до поручителя для виконання зобов'язань передбачених договором, однак позивач не скористався таким правом. Просив позовні вимоги позивача залишити без задоволення та визнати припиненим договір поруки. Представник позивача [PERSON] в судове засідання не з'явився, надав через канцелярію суду заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав в повному обсязі, не заперечував проти ухвалення заочного рішення по справі. В наданих до суду письмових поясненнях зазначив, що відповідно до п. 4.1 договору кредиту, у разі прострочення відповідачем строків сплати відсотків визначених п. 2.4 кредитного договору, а також прострочення строків повернення кредиту, визначених п. 1.1 кредитного договору, відповідач сплачує позивачу пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від несвоєчасно сплаченої суми за кожен день прострочення, що діє у період прострочення. В розрахунку заборгованості, що міститься в матеріалах справи, а саме таблиця «розрахунок пені за несвоєчасне погашення кредиту», а також таблиця «розрахунок пені за несвоєчасне погашення відсотків». У вказаних таблицях міститься розрахунок пені, нарахованої за невиконання відповідачем взятих на себе зобов'язань. Таблиця містить наступні дані: дата початку періоду, дата кінця періоду, кількість днів, сума, що береться до розрахунку, подвоєна облікова ставка НБУ, розмір пені у валюті кредиту, курс на дату формування розрахунку, еквівалент у гривні. Пеня розраховується за наступною формулою: розмір пені=сума прострочена боргу*кількість днів прострочки*(подвоєна облікова ставка НБУ)/360. Просив задовольнити позовні вимоги у повному обсязі. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з'явилася, про день, час і місце судового засідання була повідомлена належним чином, про причину своєї не явки суду не повідомила. Відповідач [PERSON] до судового засідання не з'явився, надав до суду заяву в якій просив розглянути справу за його відсутності, застосувати до позовних вимог позивача строк позовної давності та задовольнити вимоги зустрічного позову. В судовому засіданні та наданих до суду запереченнях представник відповідача [PERSON] - [PERSON] проти позову заперечував в повному обсязі, та пояснив, що відповідно до п. 2.1 договору кредиту № 39.29-50/273к від 02 червня 2006 року надання кредиту здійснюється шляхом видачі позичальнику готівкових грошей в іноземній валют з наступною їх конвертацією через операційну касу кредитора в гривні та прийняттям суми в гривнях. А з п. 1.1 кредитного договору випливає, що [PERSON] взяла на себе зобов'язання щодо сплати кредиту у фіксованих сумах та у строк до 15-го числа кожного місяця згідно графіку, встановленому договором. Відповідачем [PERSON] було допущену прострочення щодо погашення чергових платежів, належних до сплати за умовами договору кредиту № 39.29-50/273к від 02 червня 2006 року, а останній платіж в рахунок погашення заборгованості відповідачем було проведено у лютому 2009 року. Також, посилаючись на положення ст. 257 ЦК України зазначив, що ПАТ «Укрсоцбанк» звернулось до Комінтернівського районного суду м. Харкова з позовною заявою про стягнення заборгованості за договором кредиту № 39.29-50/273к від 02 червня 2006 року лише у квітні 2015 року, тобто позивачем пропущено строк звернення до суду з вказаною вимогою. Просив відмовити позивачу в задоволенні позовних вимог у повному обсязі та задовольнити зустрічний позов [PERSON] Дослідивши матеріали справи, докази в їх сукупності, заслухавши пояснення представника відповідача [PERSON], суд приходить до висновку, що позовні вимоги первісної позовної заяви задоволенню не підлягають, виходячи з наступного. Судом встановлено, що 02 червня 2006 року між АКБ «Укрсоцбанк» в особі Київської міської філії правонаступником якого є ПАТ «Укрсоцбанк» та фізичною особою [PERSON] був укладений договір кредиту № 39.29-50/273к від 02.06.2006 року, відповідно до умов якого відповідачу було надано у користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання грошові кошти (а.с. 7-9). Відповідно до п. 1.1 надання кредиту здійснювалось одним траншем у сумі 13 624 євро, зі сплатою 9,5 % річних. Згідно п. 1.2 договору кредиту, кредит надавався відповідачу для оплати придбаного автомобіля марки Mitsubishi Cold 1.3, 2006 року випуску, червоного кольору. В забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором № 39.29-50/273к від 02.06.2006 року між АКБ «Укрсоцбанк» та [PERSON] був укладений договір застави № 39.29-50/149з від 02.06.2006 року, відповідно до умов якого відповідач [PERSON] передала в заставу наступне майно: транспортний засіб марки Mitsubishi, модель Cold 1.3, 2006 року випуску, кузов № [NUMBER], реєстраційний номер № [NUMBER], зареєстровано в УДАІ ГУМВС України в м. Києві, 24.05.2006 року (а.с. 12-13). 02 червня 2006 року між АКБ «Укрсоцбанк», відповідачем [PERSON] та [PERSON] було укладено договір поруки № 39.29-50/110п від 02 червня 2006 року, згідно умов якого відповідач [PERSON] зобов'язався перед позивачем у повному обсязі солідарно відповідати за виконання відповідачем [PERSON] умов, щодо повернення суми кредиту, сплати відсотків за користування кредитом, комісій, а також можливих штрафних санкцій (пені, штрафу) у розмірі, в строки та в порядку передбачених договором кредиту № 39.29-50/273к від 02.06.2006 року (а.с. 10-11). В результаті неналежного виконання [PERSON] умов кредитного договору та станом на 03.03.2015 року утворилася заборгованість за кредитним договором № 39.29-50/273к від 02.06.2006 року в розмірі 15 286,36 євро, що становить по курсу НБУ на 03.03.2015 року 461 472,67 грн.: заборгованість за кредитом в розмірі 7734 євро, що становить по курсу НБУ на 03.03.2015 року 233 478,01 грн., заборгованість за відсотками 4574,58 євро, що становить по курсу НБУ на 03.03.2015 року 138 099,79 грн., пеня за несвоєчасне повернення кредиту за кожен випадок 1862,39 євро, що становить по курсу НБУ на 03.03.2015 року 56 222,80 грн., пеня за несвоєчасне повернення відсотків за кожен випадок 1115,39 євро, що становить по курсу НБУ на 03.03.2015 року 33 672,06 грн. (а.с. 5-6). Згідно ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Статтею 1062 ЦК України визначено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, якщо при цьому були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. При цьому, в судовому засіданні представник відповідача [PERSON] - [PERSON] та відповідач [PERSON] у своїй заяві просили про застосування до позовних вимог наслідків пропуску строку позовної давності. Щодо заяви представника відповідача про застосування строків позовної давності, суд вважає за необхідне зазначити наступне. Згідно ч. 1 ст. 610 цього Кодексу порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). У ч. 1 ст. 530 ЦК України зазначено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання., строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка може неминуче настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Частиною 1 ст. 631 ЦК України визначено, що строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов'язки відповідно до договору. Пунктом 1.1.1 кредитного договору визначений кінцевий термін погашення заборгованості 01 червня 2012 року. Пунктом 1.1 кредитного договору визначено, що повернення кредиту повинно здійснюватись до 15-го числа кожного місяця згідно графіку, який вказаний в п.п. 1.1.1, 1.1 ст. 1 договору. Тобто, сторони встановили як строк дії договору - до моменту виконання сторонами в повному обсязі взятих на себе зобов'язань, та і строки виконання зобов'язань зі щомісячним погашенням платежів, останній з яких у визначеній сумі підлягав виконанню 01 червня 2012 року. Таким чином, графіком платежів, який є складовою частиною договору, погашення кредитної заборгованості та строки сплати чергових платежів визначено місяцями. Отже, поряд із встановленням строку дії договору сторони встановили і строки виконання боржником окремих зобов'язань (внесення щомісячних платежів), що входять до змісту зобов'язання, яке виникло на основі договору. Згідно з ч. 3 ст. 254 ЦК України строк виконання кожного щомісячного зобов'язання спливає у відповідне число останнього місяця строку. Сторони в договорі визначили обставини, при настанні яких змінюється строк виконання зобов'язань позичальника за кредитним договором. Можливість урегулювання прав і обов'язків сторін у договорі на їх власний розсуд передбачено ст. 6 ЦК України. Так, відповідно до положень п. 4.4 кредитного договору у разі невиконання (неналежного виконання) позичальником обов'язків, визначених п.п. 3.3.7, 3.3.8 договору, протягом більше, ніж 60 календарних днів, строк користування кредитом вважається таким, що сплив, та відповідно, позичальник зобов'язаний протягом одного робочого дня погасити кредит в повному обсязі, сплатити проценти за фактичний час використання кредиту та нараховані штрафні санкції )штраф, пеню). Згідно до наданого позивачем до суду розрахунку заборгованості за кредитним договором № 39-50273/к від 02.06.2006 року, зроблений станом на 03.03.2015 року (а.с. 5-6), вбачається, що останній платіж за зазначеним договором відповідачем було зроблено 03.02.2009 року. У відповідності до графіка погашення заборгованості зазначений платіж мав був внесений відповідачем до 15.01.2009 року. Тобто відповідач [PERSON] в результаті неналежного виконання обов'язків за кредитним договором та було допущено порушення умов передбачених п. 3.3.8 кредитного договору 15 лютого 2009 року, у зв'язку з чим у відповідності до п.п. 4.4. вищезазначеного договору строк користування кредитом вважається таким, що сплив 16 квітня 2009 року, та відповідач [PERSON] мала протягом одного робочого дня погасити кредит в повному обсязі. Разом з тим, відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду х вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч. 4 ст. 267 ЦК України). Статтею 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. За загальним правилом перебіг позовної давності починається з дня, коли особа довідалась або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України). З урахуванням особливостей конкретних правовідносин початок перебігу позовної давності пов'язаний з певними юридичними фактами та їх оцінкою управомоченою особою. Так, за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (ч. 5 ст. 261 ЦК України). При цьому початок перебігу позовної давності пов'язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, як з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи (ст. 261 ЦК України). За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони право на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Відповідно до висновків, які містяться в постанові Верховного Суду України від 6 листопада 2013 року та є обов'язковими для застосування судом відповідно до ст. 360-7 ЦПК України перебіг позовної давності за вимогами кредитора, які випливають з порушення боржником умов договору про погашення боргу частинами (щомісячними платежами) починається стосовно кожної окремої частини, від дня коли відбулося це порушення. Оскільки умовами договору (графіком погашення кредиту) встановлені окремі самостійні зобов'язання, які деталізують обов'язок боржника повернути весь борг частинами та встановлюють самостійну відповідальність за невиконання цього обов'язку, то право кредитора вважається порушеним з моменту недотримання боржником строку погашення кожного чергового траншу, а, відтак, і початок перебігу позовної давності за кожний черговий платіж починається з моменту порушення строку його погашення. Відповідач [PERSON] порушила зобов'язання 15 лютого 2009 року, а позов пред'явлено у березні 2015 року. Також, слід зазначити, що за умовами договору погашення кредиту повинно здійснюватись позичальником частинами 15-го числа кожного місяця, та процентів - не пізніше 15-го числа місяця, наступного за звітнім, початок позовної давності для стягнення цих платежів необхідно обчислювати з моменту (місяця, дня) невиконання позичальником кожного із цих зобов'язань. Таким чином, як вбачається з матеріалів справи, з даним позовом до суду ПАТ «Укрсоцбанк» звернувся лише 17.03.2015 року, тобто з пропуском строку позовної давності. Позивач під час розгляду справи поновити строк звернення до суду з вимогою про стягнення заборгованості за кредитним договором не просив, та не надав обґрунтованих доказів щодо наявності поважних причин його пропуску. Щодо позовних вимог за зустрічним позовом відповідача [PERSON], суд вважає за необхідне зазначити наступне. У поданій зустрічній позовній заяві відповідач у справі [PERSON] просив суд постановити рішення, яким визнати припиненим договір поруки № 39.29-50/110п від 02 червня 2006 року, укладений між [PERSON] та АКБ «Укрсоцбанк». Дослідивши матеріали справи та доводи зустрічної позовної заяви [PERSON], суд приходить до висновку, що зазначений позов задоволенню не підлягає, виходячи з наступного. Відповідно до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є визнання права. Право поручителя підлягає судовому захисту за позовом поручителя шляхом визнання поруки такою, що припинена, а не шляхом припинення договору поруки відповідно до п. 7 ч. 2 ст. 16 ЦК, оскільки це суперечило б положенням ч. 1 ст. 559 цього Кодексу Зазначена правова позиція викладена у постановах Верховного Суду України від 5 грудня 2012 р. у справі № 6-147цс12, 21 травня 2012 р. у справі № 6-69цс11, від 21 травня 2012 р. у справі № 6-88цс11. Виходячи з вищевикладеного, суд приходить до висновку, що відповідач звернувся до суду з позовними вимогами в непередбачений законом спосіб захисту своїх прав, у зв'язку з чим вони не підлягають задоволенню. Окрім того, слід зазначити, що відповідно п. 5.2 договору поруки встановлено, що договір набирає чинності з дати його укладення та діє до повного виконання всіх вимог, забезпечених порукою, визначених п.п. 2.1.1.-2.1.3 договору. За змістом ч. 4 ст. 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Відповідно до п. 24 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 5 "Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин" суд має враховувати, що згідно зі ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Отже, якщо кредитним договором не визначено інші умови виконання основного зобов'язання, то у разі неналежного виконання позичальником своїх зобов'язань за цим договором строк пред'явлення кредитором до поручителя вимоги про повернення отриманих у кредит коштів має обчислюватися з моменту настання строку погашення зобов'язання згідно з такими умовами, тобто з моменту настання строку виконання зобов'язання у повному обсязі або у зв'язку із застосуванням права на повернення кредиту достроково. Пред'явленням вимоги до поручителя є як направлення/вручення йому вимоги про погашення боргу (залежно від умов договору), так і пред'явлення до нього позову. При цьому в разі пред'явлення вимоги до поручителя кредитор може звернутися до суду протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання. Таким чином, умови договору поруки про його дію до повного припинення всіх зобов'язань боржника не свідчать про те, що договором встановлено строк припинення поруки в розумінні ст. 251, ч. 4 ст. 559 ЦК України, тому в цьому разі підлягають застосуванню норми ч. 4 ст. 559 ЦК України про те, що порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. При цьому сама по собі умова договору про дію поруки до повного виконання позичальником зобов'язання перед кредитодавцем або до повного виконання поручителем взятих на себе зобов'язань не може розглядатися як установлення строку дії поруки, оскільки це не відповідає вимогам ст. 252 ЦК України, згідно з якою строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами. Термін визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати. Позивачем під час розгляду справи до суду даних щодо направлення досудової вимоги на адресу відповідача [PERSON] чи поручителя [PERSON] із вимогою дострокового виконання зобов'язань за кредитним договором надано не було . Відповідно до положень п. 4.4 кредитного договору строк користування кредитом вважається таким, що сплив 16 квітня 2009 року. Однак, позивач із позовом до суду звернувся лише 17.03.2015 року, тобто до поручителя звернувся з позовом до суду із пропуском строку, визначеного ч. 4 ст. 559 ЦК України. Враховуючи вищенаведене та зважаючи на те, що договором поруки не визначено строк, після закінчення якого порука припиняється, оскільки пунктом 5.2 договору поруки встановлено, що він діє до повного виконання всіх вимог, забезпечених порукою, визначених п.п. 2.1.1.-2.1.3 договору, та те що кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання, який настав з 16 квітня 2009 року, не пред'явив вимоги до поручителя, договір поруки, укладений між АКБ «Укрсоцбанк» та відповідачем [PERSON] слід вважати припиненим на підставі ч. 4 ст. 559 ЦК України. Зазначена правова позиція висловлена Верховним Судом України у своїх постановах № 6-33цс12 від 23 травня 2012 року та № 6-155цс13 від 29 січня 2014 року та № 6-190цс14 від 21.01.2015 року, які є обов'язковими для всіх судів України. Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як по зверненню фізичної чи юридичної особи, в межах заявлених ними вимог на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у розгляді справи. У відповідності до ст. 60 ЦПК України кожна особа зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 ЦПК України. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. На підставі викладеного, суд приходить до висновку, що позовні вимоги первісного позиву ПАТ «Укрсоцбанк» про стягнення з відповідачів заборгованості за кредитним договором № 39.29-50/273к від 02.06.2006 року та позовні вимоги за зустрічним позовом відповідача [PERSON] задоволенню не підлягають. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed