Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-11 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про оспорювання актового запису про батьківство .Свої вимоги обґрунтував тим, що 14 листопада 2015 року між ним та відповідачем відділом державної реєстрації актів цивільного стану Нововолинського міського управління юстиції Волинської області зареєстровано шлюб , про що зроблено актовий запис № 404 . 22 квітня 2016 року у них народилася дитина [PERSON], батьком якої записаний він. Вважає, що він не являється біологічним батьком дитини, а записаний лише тому, що на день народження дитини формально вони були подружжям. На день можливого зачаття дитини він з відповідачем [PERSON] не підтримували жодних фактичних шлюбних стосунків, не мали наміру одружуватися. На день одруження [PERSON] перебувала на 5 місяці вагітності. Крім того, після одруження неодноразово стверджувала, що він не є біологічним батьком дитини. Враховуючи, що спільне життя з відповідачем не склалося , а також сам факт того, що він не являється біологічним батьком дитини, тому також звернувся до суду і з позовом про розірвання шлюбу. Так як він не підтримував жодних стосунків з відповідачем на момент можливого зачаття дитини, то це стало підставою для звернення до суду із позовом про оспорювання актового запису про батьківство. Просить виключити запис про нього як батька [PERSON], [INFO], з актового запису про народження дитини, зробленого Нововолинським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Волинській області в книзі реєстрації актів про народження від 07 травня 2016 року №202. В судовому засіданні позивач позов підтримав та суду пояснив, що він знав, що не є біологічним батьком дитини [PERSON], [INFO]. Однак, між ним та відповідачем склалися теплі відносини, вони покохали один одного і вирішили одружитися. Також він її повідомив про те, що бажає бути записаним батьком дитини . За його ініціативою в подальшому разом з дружиною в органах ДРАЦС зареєстрували народження дитини. Проте, подружнє життя не склалося, тому вони проживають окремо та уже на даний час їх шлюб розірвано. Вважає, що оскільки він не є біологічним батьком дитини, то його позов підлягає задоволенню. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позов визнала та пояснила, що на момент зачаття дитини не підтримувала жодних відносин з [PERSON] та він не являється біологічним батьком її дочки [PERSON]. Під час їх зустрічі вона була уже вагітна і про це йому повідомила перед реєстрацією шлюбу. Проте, позивач все таки мав намір одружитися і добровільно виявив бажання записати його батьком дитини. На даний час їх шлюб розірвано, тому відносно виключення позивача як батька з актового запису про народження дочки не заперечує. Суд, вислухавши сторони, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що у задоволенні позовних вимог слід відмовити з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб 14 листопада 2015 року у відділі державної реєстрації актів цивільного стану Нововолинського міського управління юстиції у Волинській області , про що зроблено актовий запис № 404. 10 листопада 2017 року\~\~шлюб між сторонами розірваний за рішенням Іваничівського районного суду Волинської області, яке набрало законної сили. Відповідно до свідоцтва про народження дитини [PERSON], [INFO], виданого Нововолинськи міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Волинській області, батьками дитини в ньому записані [PERSON] та [PERSON] (а.с.4). Відповідно до вимог ч.1 ст. 136 Сімейного Кодексу України, особа, яка записана батьком дитини відповідно до статей 122, 124, 126 і 127 цього Кодексу, має право оспорити своє батьківство, пред'явивши позов про виключення запису про нього як батька з актового запису про народження дитини. Відповідно до ч. 2 ст. 136 СК України у разі доведення відсутності кровного споріднення між особою, яка записана батьком, та дитиною суд постановляє рішення про виключення відомостей про особу як батька дитини з актового запису про її народження. Згідно ч. 3 ст. 136 СК України оспорювання батьківства можливе лише після народження дитини і до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч. 5 ст. 136 СК України не має права оспорювати батьківство особа, записана батьком дитини, якщо в момент реєстрації себе батьком дитини вона знала, що не є її батьком, а також особа, яка дала згоду на застосування допоміжних репродуктивних технологій відповідно до частини першої статті 12З цього Кодексу. Згідно п. 10 постанови № 3 Пленуму Верховного суду України від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» судам розясняється, що в судовому порядку батьківство може бути оспорено як у випадках, коли в Книзі реєстрації народжень батьками дитини записано осіб, які перебували у шлюбі між собою (статті 122, 124 СК), так і тоді, коли при реєстрації народження дитини її батьком на підставі спільної заяви батьків або заяви чоловіка, котрий визнавав себе батьком, записано особу, яка не перебувала у шлюбі з матір'ю дитини (статті 126, 127 СК). У п. 11 вказаної постанови № 3 Пленуму ВСУ від 15 травня 2006 року зазначається, що судам слід ураховувати, що відповідно до ст. 136 СК оспорювання батьківства можливе тільки після реєстрації народження дитини і до досягнення нею повноліття, а в разі її смерті не допускається. Оспорити батьківство мають право особа, яка записана батьком дитини в Книзі реєстрації народжень (ст. 136 СК) шляхом предявлення позову про виключення відомостей про неї як батька з актового запису про народження дитини, а також жінка, котра народила дитину в шлюбі (ст. 138 СК), - звернувшись із позовом про виключення із цього запису відомостей про її чоловіка як батька дитини. Предметом доказування в таких справах є відсутність кровного споріднення між особою, записаною батьком, і дитиною. У разі доведеності цієї обставини суд постановляє рішення про виключення оспорених відомостей: актового запису про народження дитини. При цьому відповідні вимоги жінки суд може задовольнити лише за умови подання іншою особою заяви про своє батьківство. Особа, яка в момент реєстрації її батьком дитини знала, що не є таким, а також особа, котра дала згоду на штучне запліднення своєї оружини, не мають права оспорювати батьківство. Для вимог чоловіка про виключення відомостей про нього як батька з актового запису про народження дитини позовної давності не встановлено, а для вимог жінки про виключення з цього запису відомостей про її чоловіка як батька позовна давність становить один рік і її перебіг починається з дня реєстрації дитини. Згідно ч. 2 ст. 19 Конституції України орган державної влади, місцевого самоврядування та їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, у межах повноважень та у спосіб передбачений Конституцією та законами України. Згідно із Конвенцією про права дитини, ратифікованою Постановою Верховної Ради від 27 лютого 1991 року держави-учасниці зобов'язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її; благополуччя, беручи до уваги права й обов'язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Держави - учасниці вживають всіх необхідних законодавчих, адміністративних, соціальних і просвітніх заходів з метою захисту дитини від усіх форм фізичного та психологічного насильства, образи чи зловживань, відсутності піклування чи недбалого і брутального поводження та експлуатації, включаючи сексуальні зловживання, з боку батьків, законних опікунів чи будь-якої іншої особи, яка турбується про дитину. Відповідно до ч. 2 ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» № 2398-VI від 01 липня 2010 року державна реєстрація актів цивільного стану проводиться відповідно до цього Закону, Цивільного та Сімейного кодексів України та інших актів законодавства органами державної реєстрації актів цивільного стану. Згідно ч. 2 ст. 13 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» державна реєстрація народження дитини проводиться за письмовою або усною заявою батьків чи одного з них за місцем її народження або за місцем проживання батьків. Відповідно до ст. 133 СК України якщо дитина народилася у подружжя, дружина записується матірю, а чоловік батьком дитини. Таким чином, в звязку з тим, що дитина народилася у подружжя , то [PERSON] записаний батьком, а [PERSON] - матір'ю дитини [PERSON] В судовому засіданні на підставі пояснень сторін було встановлено, що [PERSON] в момент реєстрації себе батьком дитини знав, що не є біологічним батьком цієї дитини та погодився на державну реєстрацію себе батьком дитини при відсутності у нього з нею кровного споріднення. У частині 5 ст. 136 СК закріплене правило, згідно з яким, якщо особа визнала своє батьківство, завідомо знаючи, що вона не є батьком дитини, то оспорювати такий запис вона не може, оскільки ніякого порушення її прав не було - подаючи заяву про визнання свого батьківства, вона сама бажала, щоб такий запис був здійснений органами ДРАЦС. Зазначена норма спрямована на захист законних інтересів дитини. Вважається, що при прийнятті рішення про "оформлення" свого батьківства чоловік враховував усі можливі правові наслідки для себе, навіть з урахуванням того, що фактично батьком дитини є інша особа. Саме тому довільна зміна ним у майбутньому початкового рішення чи відзив поданої заяви до органу ДРАЦС про встановлення батьківства після його державної реєстрації не допускається . Враховуючи наведене суд приходить до висновку, що у відповідності до положень ч. 5 ст. 136 СК України [PERSON] не має права на оспорювання батьківства, в звязку з тим, що на момент реєстрації себе батьком дитини він достовірно знав, що не є її батьком, чого сам не спростовує у своєму позові та в судовому засіданні . Таким чином, суд не має підстав для задоволення позовних вимог, навіть за наявності визнання позову відповідачем.

Outcome: dismissed