Jurisdiction: civil
Date: 2017-08-16 00:00:00

Позивачі звернулись до суду з вказаним позовом, яким просили визнати за ними по 1/2 частині права власності на квартиру 2а у будинку №6 по вул.Воробйова у м.Харкові. В обгрунтування позовних вимог зазначили, що 27.06.2001 року [PERSON] було придбано трикімнатну квартиру №2а у будинку 6 по вул.Воробйова у м.Харкові, що підтверджується договором купівлі-продажу, який посвідчено приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу [PERSON] 09.07.2001 року [PERSON] було придбано 43/100 частини квартири [ADDRESS], що підтверджується договором купівлі-продажу, який посвідчено приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу [PERSON] В процесі проведення позивачами реконструкції зазначених квартир, шляхом зєднання квартир №6 та квартири №2а, було створено новий обєкт нерухомого майна квартира №2а загальною площею 132,3 кв.м. та житловою площею 96,2 кв.м., що підтверджується технічним паспортом. Рішенням Харківської міської ради від 20.04 .2016 року №187/16 позивачам було дозволено збереження самочинно виконаної реконструкції квартири №6 та №2а по вул.Воробйова у м.Харкові. Позивачі звернулися до суду з метою визнання права власності на створений обєкт нерухомого майна. У судовому засіданні позивач [PERSON] позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити. Представник позивача [PERSON] [PERSON] у судовому засідання підтримала позовні вимоги та просила їх задовольнити. Представник відповідача у судове засідання не зявився, надав суду письмові пояснення та просив справу розглядати у його відсутність, просив вирішити питання на розсуд суду. Суд, вислухавши пояснення позивачів, дослідивши матеріали справи, вважає що позовні вимоги не підлягають задоволенню з огляду на наступне. 27.06.2001 року [PERSON] було придбано трикімнатну квартиру №2а у будинку 6 по вул.Воробйова у м.Харкові, що підтверджується договором купівлі-продажу, який посвідчено приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу [PERSON], за реєстровим №6619. 09.07.2001 року [PERSON] було придбано 43/100 частини квартири [ADDRESS], що підтверджується договором купівлі-продажу, який посвідчено приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу [PERSON], за реєстровим №1-1950. У судовому засіданні встановлено, що в процесі проведення позивачами реконструкції зазначених квартир, шляхом зєднання квартир №6 та квартири №2а, було створено новий обєкт нерухомого майна квартира №2а загальною площею 132,3 кв.м. та житловою площею 96,2 кв.м., що підтверджується технічним паспортом. Відповідно до технічного висновку ТОВ «Харківреконструкція», наданого у серпні 2014 року, виконанна реконструкція приміщень квартир №6 та №2а під дві ізольовані квартири не вплинула негативно на несущю здатність головних будівельних конструкцій дому та може бути збережена. Рішенням Харківської міської ради від 20.04 .2016 року №187/16 позивачам було дозволено збереження самочинно виконаної реконструкції квартири №6 та №2а по вул.Воробйова у м.Харкові. Відповідно до ст.9 ЗУ «Про архітектурну діяльність» будівництво (нове будівництво, реконструкція, реставрація, капітальний ремонт) обєкта архітектури здійснюється відповідно до затвердженої проектної документації, державних стандартів, норм і правил у порядку, визначеному ЗУ «Про регулювання містобудівної діяльності». Відповідно до ст.10 ЗУ «Про архітектурну діяльність» для забезпечення під час забудови територій, розміщення і будівництва об'єктів архітектури додержання суб'єктами архітектурної діяльності затвердженої містобудівної та іншої проектної документації, вимог вихідних даних, а також з метою захисту державою прав споживачів будівельної продукції здійснюється в установленому законодавством порядку державний архітектурно-будівельний контроль та нагляд. Державний архітектурно-будівельний контроль здійснюють органи державного архітектурно-будівельного контролю, визначені статтею 6 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності". Згідно з Законом України «Про регулювання містобудівної діяльності», Положенням про Державну архітектурно-будівельну інспекцію України, затвердженого Постановою Кабінету Мінстрів України №294 від 09.07.2014 року, та Порядку здійснення державного архітектурно-будівельного контролю, затвердженого постановою КМУ №553 від 23.05.2011 року, основними завданнями Держархбудінспекції та її територіальних органів є виконання дозвільних, реєстраційних функцій та здійснення контролю і нагляду у сфері будівництва, містобудування та архітектури. Крім того, інспекції державного архітектурно-будівельного контролю є єдиним органом державної влади уповноваженим на встановлення факту готовності обєкту до експлуатації та приймати в експлуатацію закінчені будівництвом обєкти. Прийняття в експлуатацію обєктів проводиться шляхом реєстрації Державного архітектурно-будівельною інспекцією та її територіальними органами поданої замовником декларації про готовність обєкта до експлуатації або на підставі акта готовності обєкта до експлуатації шляхом видачі Інспекцією сертифікату. Вимогами діючого законодавства передбачений певний порядок набуття права власності та право на виконання будівельних робіт, введення обєкта вексплуатацію, в тому числі за рішенням суду, у встановленому законом порядку. Відповідно до ст.34 ЗУ «Про регулювання містобудівної діяльності» (далі - Закон) (в ред. Закону, що діяла на момент виникнення спірних правовідносин), замовник має право виконувати будівельні роботи після: реєстрації органом державного архітектурно-будівельного контролю декларації про початок виконання будівле них робіт щодо обєктів будівництва, що належить до І-ІІІ категорії складності. Статтею 39 Закону визначено, що датою прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом обєкта є дата реєстрації декларації про готовність обєкта до експлуатації або видачі сертифіката. Експлуатація закінчених будівництвом обєктів, не прийнятих в експлуатацію, забороняється. З матеріалів справи не вбачається наявність у позивачів дозвільних документів на право виконання будівельних робіт з реконструкції обєкту та вводу його в експлуатацію у встановленому законодавством порядку. Згідно ч.1 ст.376 ЦК України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил. Крім того, згідно п.12 Постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику застосування судами ст.376 ЦК України (про правовий режим самочинного будівництва)» від 30.03.2012 року №6 у справах, повязаних із самочинним будівництвом нерухомого майна, суди мають враховувати, що за загальним правилом особа, яка здійснила таке будівництво, не набуває права власності на нього. Відповідно до ч.2 ст.331 ЦК України право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Також, ДБН А.2.2-3-2012 встановлено порядок розробки, узгодження та затвердження проектної документації на нове будівництво та реконструкцію будівель та споруд, а також визначено, що будівництво починається після затвердження проектної документації. Таким чином, як випливає зі змісту вищезазначеної статті ЦК України, у випадку наявності певних обставин для набуття права власності на нове реконструйоване нерухоме майно, заінтересована у цьому особа, повинна дотримуватись передбачених законом умов. Це свідчить про встановлення Цмвільним кодексом України спеціального режиму правового регулювання відносин у сфері набуття права власності на новостворене нерухоме майно. Враховуючи викладене, передумою для набуття права власності на новостворене нерухоме майно, реконструйоване, перебудоване тощо, є прийняття його в експлуатацію відповідно до вимог чинного законодавства. На підставі викладеного, суд вважає за необхідне відмовити у задоволенні позовних вимог. На підставі ст.88 ЦПК України витрати по сплаті судового збору віднести за рахунок позивача.

Outcome: dismissed