Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-05 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] , [PERSON] , третя особа: приватний нотаріус Карайкоза Г.І., про порушення цілісності майнового комплексу. Зазначає, що він та [PERSON] являються співвласниками майнового комплексу по [ADDRESS] , що підтверджено Договором дарування від 27.05.1994 р. з особливим правовим статусом для здійснення приватної діяльності, який включає земельну ділянку, житловий будинок і господарську інфраструктуру. В зв?язку з передачею [PERSON] спільного майна своїм правонаступникам, його співвласниками стали - [PERSON] по суміжному Договору дарування від 29.08.2017 р. на мораторну земельну ділянку пл. 150 кв.м. і [PERSON] по Договору дарування від 29.08.2017 р. на 1/6 частку спільної власності комплексу. Нотаріальне посвідчення договорів здійснила приватний нотаріус Карайкоза Г.І. Вказує, що ці два договори суперечать Договору дарування від 27.05.1994 р., оскільки за предметними ознаками мають самостійний зміст. Так сутність одного полягає в передачі землі, як відокремлене від комплексу майно, а другий спрямований на створення нової структури власності поза комплексом, що порушує цілісність майнового комплексу, позбавляє його частково права власності, веде до ризику пошкодження і крадіжки майна, знижує рівень утримання спільного майна, гальмує розбудову інфраструктури комплексу і інші несприятливі наслідки. А спричинено це було кількома порушеннями: [PERSON] по домовленості з зарубіжними партнерами без необхідних повноважень і його згоди передала частину спільної власності комплексу двічі, повністю - [PERSON] і повторно - [PERSON] у вигляді індивідуального майнового комплексу; [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] і Карайкоза Г.І. як ділові партнери по особливому порядку оформили документальну передачу прав власності без його нотаріальної письмової згоди як співвласника комплексу. Тому такі договори не відповідають вимогам ст. 228 ЦК України і є нікчемними, а все що одержане за ними повинно бути повернено до об"єктів єдиного комплексу Договору дарування від 27.05.1994р.. Просить відновити у встановленому порядку цілісність майнового комплексу по [ADDRESS] відповідно Договору дарування від 27.05.1994 р. і зобов"язати [PERSON] і [PERSON] повернути в натурі до його складу все що отримано за нікчемним договором; призупинити виконання Договору дарування від 29.08.2017 р. з [PERSON] і Договору дарування від 29.08.2017 р. [PERSON] до набрання законної сили рішенням суду; стягнути з відповідачів судовий збір в дохід держави, солідарно. Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явився, подав на адресу суду заяву в якій просив суд розглядати справу у його відсутність. Відповідачі [PERSON] , [PERSON] в судове засідання не з`явилися, 09.04.2020 р. на адресу суду надійшов Відзив від відповідачів на позовну заяву [PERSON] в якому вважають позовну необґрунтованою, безпідставно, безпредметною та незаконною поданою з метою завдання їм шкоди, психологічного тиску шляхом подання біля сотні позовів до суду та примушування їх до передачі йому їхнього майна, що порушує їх права, свободи та інтереси, що є неприпустимим в даному випадку, тому має бути судом взято до уваги. За змістом позовних вимог та викладом обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги зводяться до незгоди двох Договорів дарування укладених між [PERSON] і [PERSON] та [PERSON] , які позивач помилково вважає нікчемними та які не відповідають вимогам ст. 228 ЦК України. Проте, вказані Договори дарування укладені та посвідчені у відповідності до закону, є чинними. Крім того, позивач їх вже оскаржував до суду в різних імпретаціях, але ВСУ відмовляючи [PERSON] , ставив крапку на судових зверненнях [PERSON] до них. Так, посилаючись на норми ЦК України, зокрема судом зазначено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд; власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону; усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно ч. 1 ст. 44 ЦПК України передбачена неприпустимість зловживання процесуальними правами - 1. Учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається. Пунктами 2. 3 ч. 2 цієї статті вказано: - Залежно від конкретних обставин суд може визнати зловживанням процесуальними правами дії, що суперечать завданню цивільного судочинства, зокрема: 2) подання декількох позовів до одного й того самого відповідача (відповідачів) з тим самим предметом та з тих самих підстав, або подання декількох позовів з аналогічним предметом і з аналогічних підстав, або вчинення інших дій, метою яких є маніпуляції автоматизованим розподілом справ між суддями; 3) подання завідомо безпідставного позову, позову за відсутності предмета спору або у спорі, який має очевидно штучний характер. Аналізуючи позовну заяву [PERSON] до них та аналізуючи інші позови [PERSON] до них та судові рішення ВСУ, є всі встановлені підстави визнати зловживанням процесуальними правами дії, по поданню декількох позовів до одних і тих же відповідачів та позовів з аналогічним предметом та подання завідомо безпідставного позову, позову за відсутності предмета спору або у спорі, який має очевидно штучний характер, що суперечать завданню цивільного судочинства. Просить відмовити у задоволенні позову повністю; визнати зловживанням процесуальними правами дії [PERSON] по поданню цього позову. Третя особа приватний нотаріус Карайкоза Г.І. в судове засідання не з`явилася, попередньо подала суду заяву в якій просить справу розглядати без її присутності. Вивчивши матеріали справи, надані сторонами докази, дослідивши їх всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у сукупності, з`ясувавши усі обставини справи, суддя вважає позовну заяву не обґрунтованою та такою, що не підлягає до задоволення, виходячи із наступного. Судом встановлено, що 27 травня 1994 року [PERSON] подарувала [PERSON] та [PERSON] 1/3 частину житлового будинку в рівних долях з відповідною частиною надвірних споруд, що знаходиться на присадибній земельній ділянці розміром 2035 кв.м., що підтверджується договором дарування від 27.05.1994 року, посвідчений державним нотаріусом Уманської міської державної нотаріальної контори Очеретяною В.В. У якості підстави своїх позовних вимог позивач [PERSON] зазначив набуття права власності [PERSON] та [PERSON] на майновий комплекс по [ADDRESS] з підстав заборонених законом. Відповідно до ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних, або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно ст. 19 ЦПК України, суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових правовідносин. За змістом вказаних процесуальних норм, об`єктом захисту є порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес, і саме вони є підставою для звернення особи за захистом із застосуванням відповідного способу захисту. Відповідно до статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Згідно зі статтею 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Позивачем не надано суду належних та допустимих доказів на підтвердження своїх доводів щодо порушення його прав, свобод чи законних інтересів відповідачами [PERSON] та [PERSON] при розпорядженні (як зазначає позивач) своєю часткою майна. Згідно ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно частини першої ст. 78 ЦПК України, суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 82 ЦПК України. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. На позивача покладений обов`язок довести в суді ті обставини, що позивач уповноважений звертатися до суду з відповідним позовом і відповідно, що є підстави до застосування до спірних правовідносин відповідних положень цивільного законодавства України. Тобто, позивач повинен був довести за допомогою належних та допустимих доказів, з урахуванням положень ст.ст. 76-83 ЦПК України, зазначені ним обставини. Однак таких доказів він не надав. Таким чином, при викладених обставинах, у зв`язку з тим, що позивач не довів тих обставин, на які він посилається в своїй позовній заяві - позов не підлягає задоволенню. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed