Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-18 00:00:00

02.09.2020 року позивач звернулася до суду з даним позовом і просила визнати відповідача [PERSON] та її дітей [PERSON] , [PERSON] такими, що втратили право користування жилим приміщенням, а саме будинком [ADDRESS] . В обґрунтування своїх вимог позивач вказала, що є власником 1/3 частини будинку [ADDRESS] . Відповідач [PERSON] є її дочкою, [PERSON] , [PERSON] є її внуками, зареєстровані за вказаною адресою, але не проживають у будинку, тому позивач просить визнати останніх такими, що втратили право користування даним будинком. У судове засідання позивач [PERSON] не з`явилася, просила справу розглянути у її відсутність, позовні вимоги підтримала. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилася, направила до суду нотаріально посвідчену заяву, згідно якої позов визнає, розгляд справи просить провести у її відсутність. Відповідно до ч.2\~ст.247\~ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. Суд, з`ясувавши обставини справи та перевіривши їх доказами, вважає, що даний позов підлягає до повного задоволення. Судом встановлено, що [PERSON] є дочкою [PERSON] . Згідно договору купівлі продажу будинку від 06.04.2009 року [PERSON] передав, а [PERSON] прийняла у власність належну продавцеві 1/3 частину житлового будинку [ADDRESS] (а.с.7-8). На підставі вказаного договору купівлі продажу за [PERSON] зареєстровано право власності на вказану частину будинку, що підтверджується Витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно №22716600 від 13.05.2009 (а.с.10). Вулицю Леніна у м.Корсуні-Шевченківському перейменовано на [ADDRESS] . Із записів будинкової книги вбачається, що [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] зареєстровані в будинку [ADDRESS] (а.с.12-14). Згідно акту обстеження від 08.08.2020 року (а.с.15) [PERSON] ,\~ [PERSON] ,\~ [PERSON] зареєстровані у будинку позивача, але не проживають за вказаною адресою близько шести років. Жодних інших домовленостей між відповідачем та позивачем щодо користування будинком не встановлено. Відповідно до ст.41, 55\~Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Статтею 321\~ЦК України визначено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Стаття 391 ЦК України передбачає, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Отже, приватна власність громадян охороняється законом і її захист здійснюється судом, а тому власник може вимагати усунення будь-яких порушень його права. Відповідно до приписів ч.2.ст.405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Відповідно до ст. 7 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" однією з підстав для зняття особи з реєстрації місця проживання є рішення суду про позбавлення права користування житловим приміщенням. Така ж норма закріплена і в абз.2 п. 26 Правил реєстрації місця проживання, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 02 березня 2016 року №207, зняття з реєстрації місця проживання особи, здійснюється на підставі в тому числі, рішення суду, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про зняття з реєстрації місця проживання особи, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Відповідно до ст.3 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" органами реєстрації є виконавчий орган сільської, селищної або міської ради, сільський голова (у разі якщо відповідно до закону виконавчий орган сільської ради не утворено), що здійснює реєстрацію, зняття з реєстрації місця проживання особи на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці, на яку поширюються повноваження відповідної сільської, селищної або міської ради. Таким чином, враховуючи, що відповідач та її діти у строк понад один рік без поважних причин відсутні у житлі позивача, приймаючи до уваги, що інших домовленостей між сторонами немає, суд приходить до висновку, що даний позов підлягає до повного задоволення шляхом визнання останніх такими, що втратили право користування жилим приміщенням позивача. Згідно ч.1 ст.142 ЦПК України у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. При подачі позову позивачем сплачений судовий збір в сумі 840,80 грн, відповідач до початку розгляду справи по суті визнала позов, про що подана заява, тому суд повертає позивачу [PERSON] 50 відсотків судового збору, сплаченого нею при поданні даного позову відповідно до квитанції, виданої ПАТ АБ «Укргазбанк» №51245374 від 31.08.2020 року, що становить 420,40 грн. Задовольняючи позов, суд стягує з відповідача на користь позивача судові витрати зі сплати судового збору в сумі 420,40 грн відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України.

Outcome: approved