Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-18 00:00:00

У грудні 2017 року позивач Центральне об`єднань управління Пенсійного фонду України в м.Києві (далі - позивач) звернулися до Шевченківського районного суду м Києва з позовом до [PERSON] (надалі по тексту - відповідач) про [PERSON] про відшкодування шкоди (переплати пенсії). Свої позовні вимоги позивач обґрунтовав тим, що відповідач перебуває на пенсійному обліку у позивача та отримує пенсію по вислузі років згідно ЗУ «Про прокуратуру» на підставі його ж заяви про призначення пенсії та перерахунок пенсії від 16.07.2004 року та від 05.05.2013 року, подальших заяв про звільнення від 30.03.2015 року та від 13.04.2017 року. В 2010 та в 2015 роках відповідачу було видано пам`ятку пенсіонера, де останній був обізнаний про свій обов`язок повідомляти органи пенсійного фонду України про всі обставини, що спричиняють зміну розміру пенсії або припинення її виплати, про вступ і звільнення з роботи, тощо. У відповідності до ЗУ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 року був встановлений особливих порядок виплати пенсій працюючим пенсіонерам, де вимоги абзацу 2 ч.15 ст.86 ЗУ «Про прокуратуру» викладено у такий редакції, що в період з 01.04.2015 року по 31.12.2015 року особам, на яких поширюється дія цього Закону, пенсія не виплачується. В подальшому дію вказаного Закону щодо припинення виплати пенсії працюючим пенсіонерам на 2016, 2017 роки було продовжено. 22.11.2016 року до позивача надійшли відомості про те, що відповідач працевлаштований в Генеральній прокуратурі України, а саме на підставі постанови Київського окружного адміністративного суду від 06.06.2015 року за наказом Генерального прокурора від 04.08.2016 року відповідача було поновлено на посаді начальника організаційно-методичного відділу управління ГПУ з 27.03.2015 року із відповідним записом до його трудової книжки. При цьому, жодного повідомлення на виконання зобов`язання про це щодо працевлаштування від відповідача до Пенсійного фонду не надходило, а лише 13.04.2017 року ним було подано заяву про його звільнення з ГПУ та проведення перерахунку пенсії. Відтак, позивач вважає наявну переплату з його боку пенсію відповідачу за період з 01.04.2015 року по 28.02.2017 року в сумі понад 435 298 грн. 86 коп. у зв`язку з не повідомленням про працевлаштування на посаду, яка дає право на призначення пенсії у відповідності до ЗУ «Про прокуратуру». З огляду на викладене, із урахування вимог ст..1166 ЦК України, ч.1 ст.50 ЗУ «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» вказану переплату пенсії слід повернути на користь позивача шляхом її стягнення як збитків в судовому порядку. У відзиві на позовну заяву відповідач вказує про невизнання позовних вимог в повному обсязі, оскільки представникам позивача достовірно відомо, що з 27.03.2015 року відповідача було звільнено з роботи, але лише 04.08.2016 року на підставі постанови суду його було поновлено на роботі з часу звільнення з 27.03.2015 року, про що позивач був повідомлений відповідачем власноручно написаною заявою від 11.08.2016 року. Більше того, про наказ про його поновлення на роботі управлінню Пенсійного фонду стало відомо ще й з ухвали Броварського міськрайонного суду від 11.08.2018 року, а сам запис до трудової книжки було зроблено після 04.08.2016 року. Між тим, відповідач після поновлення на роботі фактично жодного дня не працював, оскільки тієї посади, на яку його було поновлено вже не існувало. Наведені позивачем підстави для стягнення переплати пенсії як то вимоги ст..1166 ЦК України, ч.1 ст.50 ЗУ «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» до спірних правовідносин застосуванню не підлягаю, оскільки цими нормами передбачені різні підстави для стягнення коштів. Таким чином, просив відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі. У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала та просила суд їх задовольнити з викладених у позові підстав. Відповідач в судовому засіданні заперечував проти задоволення позовних вимог та просив відмовити в повному обсязі. 29.01.2018 року ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва було відкрито провадження по даній справі та призначено її розгляд в загальному позовному провадженні. Постановою Апеляційного суду м.Києва від 20.06.2018 року вказану ухвалу суду першої інстанції про відкриття провадження у справі було залишено без змін. Постановою Верховного суду від 15.05.2019 року вказані ухвали суду першої та апеляційної інстанції було залишено без змін,а касацій скаргу відповідача [PERSON] залишено без задоволення. Ухвалою Шевченківського районного суду від 09.09.2019 року було замінено первісного позивача - Центральне об`єднане управління Пенсійного фонду України в м.Києві на його правонаступника - Головне управління Пенсійного фонду України в м.Києві та закрите підготовче провадження у справі. Суд, дослідивши надані докази, дійшов висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено та не заперечувалось сторонами по справі, що відповідач [PERSON] перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в м.Києві, де отримує пенсію по вислузі років згідно ЗУ «Про прокуратуру» на підставі його ж заяви про призначення пенсії та перерахунок пенсії від 16.07.2004 року та від 05.05.2013 року. У відповідності до наказу Генерального прокурора України від 27.03.2015 року №503 відповідача було звільнено з посади начальника відділу ГПУ у зв`язку з змінами в організації виробництва та праці по п.1 ч.1 ст.40 КЗпП України (а.с.16). 30.03.2015 року відповідач отримав та розписався у пам`ятці-зобов`язанні про його обов`язок повідомлення органи ПФУ про обставини, що спричиняють зміну або припинення пенсійних виплат, а саме: про вступ на роботу, звільнення з роботи, тощо (а.с.15). У відповідності до ЗУ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 року був встановлений особливих порядок виплати пенсій працюючим пенсіонерам, де вимоги абзацу 2 ч.15 ст.86 ЗУ «Про прокуратуру» викладено у такий редакції, що в період з 01.04.2015 року по 31.12.2015 року особам, на яких поширюється дія цього Закону, пенсія не виплачується. В подальшому дію вказаного Закону щодо припинення виплати працюючим пенсіонерам на 2016, 2017 роки було продовжено ЗУ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 24.12.2015 року та аналогічним Законом від 06.12.2016 року. Як вбачається з листа начальника відділу Генеральної прокуратури від 03.01.2017 року та довідок від 07.09.2016 року відповідач [PERSON] працевлаштований в Генеральній прокуратурі України, а саме на підставі постанови Київського окружного адміністративного суду від 05.06.2015 року за наказом Генерального прокурора від 04.08.2016 року відповідача було поновлено на посаді начальника організаційно-методичного відділу управління ГПУ з 27.03.2015 року із відповідним записом до його трудової книжки (а.с.20,21, 24-29). У зв`язку з цим, листом від 12.04.2017 року позивач направив на адресу відповідача лист про виникнення у нього переплати пенсії з 01.04.2015 року по 31.03.2017 року в сумі - 457 003 грн. 57 коп. у зв`язку з не повідомленням про його працевлаштування на роботу по спеціальному Закону. Вказану суму коштів позивач просив повернути як надлишково сплачені кошти (а.с.34-38). Статтею 102 Закону України "Про пенсійне забезпечення" зобов`язано пенсіонерів повідомляти орган, що призначає пенсії, про обставини, що спричиняють зміну розміру пенсії або припинення її виплати. У разі невиконання цього обов`язку і одержання у зв`язку з цим зайвих сум пенсії пенсіонери повинні відшкодувати органу, що призначає пенсії, заподіяну шкоду. В той же час, суд приймає до уваги доводи відповідача щодо повідомлення ним позивача про його працевлаштування шляхом поновлення його на роботі на посаді начальника відділу ГПУ за рішенням суду, оскільки [PERSON] за заявою від 12.08.16 звертався до позивача про виконання ухвали про забезпечення позову від 11.08.2016 року та отримав відповідь на неї (а.с.48-53). Відтак, суд не приймає до уваги та вважає помилковими доводи позивача, що відповідач не повідомив Пенсійний фонд про його працевлаштування, оскільки вказаний факт спростовується за змістом вказаної заяви, що виключає порушення вимог наданих ним зобов`язань перед позивачем. Посилаючись на безпідставну виплату відповідачу пенсії за період з квітня 2015 року по березень 2017 року, представник Пенсійного фонду просив стягнути розраховану суму переплати за цей період в розмірі - 435 298 грн. 86 коп. (а.с.160). Обгрунтовуючи матеріально-правову підставу для звернення до суду за захистом свого порушеного права, позивач посилається на ст..1166 ЦК України, ч.1 ст.50 ЗУ «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Між тим, вимогами ст..1166 ЦК України визначено, що шкода, завдана майну юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Вказана стаття передбачає існування юридичного складу матеріальної відповідальності заподіювача як то вина, наслідки та причинний зв`язок між ними, як обов`язкові передумови для стягнення такої шкоди. Як зазначено у п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» від 27 березня 1992р. № 6, розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи. В свою черги за вимогами ч.1 ст.50 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» визначено, що суми пенсій визначені надміру внаслідок зловживання з боку пенсіонера або подання страхувальником недостовірних даних, можуть бути повернуті пенсіонером добровільно або стягуються на підставі рішень територіальних органів Пенсійного фонду чи в судовому порядку. В даному випадку обставини зловживання з боку пенсіонера мають містити активні умисні дії з наміром отримати пенсію при відсутності на це законних підстав. За правилами ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Зважаючи на заявлені позивачем підстави для стягнення саме заподіяних збитків на його користь у відповідності саме до вказаних норм матеріального права, суд не вбачає підстав для задоволення таких позовних вимог, оскільки в діях відповідача відсутні ознаки прямого умислу на вчинення ним зловживання щодо отримання пенсії або вчинення інших дій з наміром її отримання. Зокрема, його було поновлено на роботі саме на підставі наказу Генерального прокурора від 04.08.2016 року з 27.03.2015 року на підставі рішення суду, про що відповідач добросовісно повідомив позивача листом від 12.08.2016 року, тобто одразу після винесення наказу про поновлення на роботі (а.с.50). Між тим, органи Пенсійного фонду добровільно продовжували нарахування і виплату пенсії відповідачу за спірний період. Підстав для стягнення виплаченої пенсії за визначений період також судом не вбачається і на підставі ст..1166 ЦК України, оскільки в даному випадку в діях відповідача відсутній увесь юридичний склад вказаного порушення (вина, наслідки та причинний зв`язок). Представником позивача не доведено причинно-наслідкового зв`язку між завданою шкодою та активними умисними та протиправними діями з боку відповідача з метою заволодіння пенсійними коштами без законних підстав. Приписами ч.ч. 1,6 ст. 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Пенсія була виплачена відповідачу добровільно, на законних підставах, а недобросовісності з боку відповідача судом не встановлено. Розглядаючи справу в межах заявлених позовних вимог на підставі наявних у справі матеріалів, в яких відсутні докази завдання саме відповідачем шкоди шляхом отримання ним пенсії, оскільки вимоги щодо повідомлення про працевлаштування ним виконано, а також доказів зловживання з його боку також не надано, а тому позов про стягнення збитків у вигляді надлишково сплачених коштів пенсії задоволенню не підлягає. Згідно п.п.15.5) п.п.15 п. 1 Розділу ХШ Перехідних Положень ЦПК України в новій редакції, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed