Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-12 00:00:00

05 вересня 2019 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до Харківської міської ради, зазначивши третьою особою приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу Лук`янову О.Б., в якому просить встановити факт постійного проживання [PERSON] , [INFO] , зі спадкодавцем [PERSON] , [INFO] , на час відкриття спадщини. Позовні вимоги позивач обгрунтовує тим, що 13.04.2017 його матір`ю , [PERSON] був складений заповіт, в якому вона все своє майно заповідала позивачеві [PERSON] , [INFO] . Після смерті матері [INFO] відкрилась спадщина, що складається з 2/3 частини житлового будинку з надвірними побудовами, який знаходиться за адресою: [ADDRESS] . На час відкриття спадщини позивач був зареєстрований за іншою адресою, але фактично постійно проживав зі своєю матір`ю по [ADDRESS] , здійснював за нею догляд, піклувався про неї, а після її смерті здійснив її поховання. Маючи намір прийняти спадщину після смерті матері, [PERSON] звернувся до приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу Лук`янової О.Б. із заявою про оформлення та видачу йому свідоцтва про право на спадщину за заповітом, проте у видачі свідоцтва нотаріусом було відмовлено у зв`язку із пропуском шестимісячного строку для звернення до нотаріальної контори та відсутності підтвердження факту постійного проживання із спадкодавцем на час відкриття спадщини. Тому позивач вимушений звернутись до суду з даним позовом. Ухвалою Жовтневого районного суду м. Харкова від 09.09.2019 вказану вище позовну заяву [PERSON] залишено без руху, оскільки подано з порушенням ч.4 ст. 177 ЦПК України. Ухвалою Жовтневого районного суду м. Харкова від 17.09.2019 відкрито загальне позовне провадження у цивільній справі за позовом [PERSON] до Харківської міської ради, третя особа приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Лук`янова Олена Борисівна, про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, призначено підготовче засідання. Ухвалою суду від 17.10.2019 у підготовчому засіданні задоволено клопотання представника позивача про виклик у судове засідання для допиту свідків. До матеріалів справи долучено відзив Харківської міської ради на позовну заяву (а.с.37-40) та відповідь на відзив представника позивача (а.с.69-70), копію акту Комітету району в місті жителів приватного сектору Новобаварського району міста Харкова від 25.10.2019 № 195 (а.с.75). Ухвалою суду від 11.11.2019 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду. Позивачем та третьою особою подано до суду заяви про розгляд справи за їх відсутністю (а.с.63, 67). У судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги, просив задовольнити, посилаючись на зазначені у позові обставини та надані докази. Представник відповідача заперечувала проти задоволення позовної заяви, посилаючись на її недоведеність належними доказами. Заслухавши пояснення представників сторін, свідків, дослідивши наявні в справі докази, суд прийшов до наступного. Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Судом встановлено, що [PERSON] померла [INFO] у місті Харкові, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , виданим Харківським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану ГТУЮ у Харківській області, про що 16.10.2017 зроблено відповідний актовий запис № 14611 (а.с. 7). За життя [PERSON] належало на праві власності 2/3 частини житлового будинку з надвірними побудовами за адресою: [ADDRESS] (а.с.15-17). На випадок своєї смерті [PERSON] склала заповіт, згідно якого вона все своє майно, що буде належати їй на день смерті, де б воно не було та з чого б воно не складалося, і взагалі, все те, на що вона за законом матиме право, заповідала синові [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією заповіту від 13.04.2017 року, посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Шеметовою О.В., зареєстрованого в реєстрі за № 609 (а.с.10,11). Постановою приватного нотаріуса Лук`янової О.Б. від 28.08.2019 відмовлено позивачеві у видачі свідоцтва про право на спадщину після померлої [INFO] матері [PERSON] , [INFO] , що постійно проживала за адресою: [ADDRESS] , оскільки встановлений ст.1270 ЦК України строк для прийняття спадщини після померлої [INFO] [PERSON] вичерпаний, а інформаційна довідка з Реєстру територіальної громади м. Харкова про осіб, місце проживання яких зареєстровано станом на 14.10.2017 року за адресою: [ADDRESS] , яка могла б свідчити про факт прийняття спадщини, свідчить про факт, що спадкоємець [PERSON] не проживав постійно із спадкодавцем на час відкриття спадщини(а.с.13). Частиною третьою статті 1268 ЦК визначено, що спадкоємець, який постійно проживав із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Місцем проживання фізичної особи згідно з ч. 1 ст. 29 ЦК (в редакції, яка діяла на час відкриття спадщини) є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово. Місце проживання необхідно відрізняти від місця перебування фізичної особи, тобто того місця, де вона не проживає, а тимчасово знаходиться. Згідно зі статтею 2 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні",\~реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження. Відповідно до ч.10 ст. 6 того ж Закону реєстрація місця проживання здійснюється тільки за однією адресою. У разі якщо особа проживає у двох і більше місцях, вона здійснює реєстрацію місця проживання за однією з цих адрес за власним вибором. За адресою зареєстрованого місця проживання з особою ведеться офіційне листування та вручення офіційної кореспонденції. Відповідно до п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008, № 7 "Про судову практику у справах про спадкування» якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв`язку із чим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутися в суд із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не про встановлення факту прийняття спадщини. Відповідно до п.3.22. Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Мінюстом від 22.02.2012 року № 296/5 (в редакції, яка діє з 08.12.2017 року) у разі відсутності у паспорті такого спадкоємця відмітки про реєстрацію його місця проживання доказом постійного проживання із спадкодавцем можуть бути: довідка органу реєстрації місця проживання про те, що місце проживання спадкоємця на день смерті спадкодавця було зареєстровано за однією адресою зі спадкодавцем. Аналіз наведених норм закону та судової практики свідчить про те, що суди можуть розглядати заяви про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, при їх розгляді слід встановити чи було місце проживання позивача за зазначеною ним в позові адресою постійним, переважним чи тимчасовим, маючи при цьому на увазі, що, реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження. Зі справи вбачається, що мати позивача була [INFO] року народження. (а.с.7). Допитані у судовому засіданні свідки [PERSON] , [PERSON] пояснили, що мати позивача потребувала догляду у зв`язку з онкологічним захворюванням. Згідно паспорта позивача , він з 18.08.2010 року по теперішній час зареєстрований в [ADDRESS] (а.с.8-9). Однак, з дослідженого у судовому засіданні Акту Комітету району в місті жителів приватного сектору Новобаварського району міста Харкова від 25.10.2019 року вбачається, що [PERSON] з грудня 2016 року по теперішній час постійно проживає за адресою: [ADDRESS] (а.с.75). У судовому засіданні свідки [PERSON] , [PERSON] пояснили суду, що [PERSON] дійсно з 2016 року по час смерті [PERSON] постійно проживав разом зі своєю матір`ю [PERSON] в [ADDRESS] , доглядав та піклувався про неї, відвозив її в лікарню та на відпочинок до санаторію, а після її смерті здійснив її поховання. Докази того, що позивач протягом 2016-2017 років постійно проживав за місцем своєї реєстрації, чи в іншому місці, крім як в [ADDRESS] , в справі відсутні. Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами:1) письмовими, речовими і електронними доказами ; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України). Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (частина друга статті 80 ЦПК України). Стаття 129 Конституції України визначає основні засади судочинства, однією з яких є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості (пункт 3 частини першої). Суд вважає, що надані позивачем та представником позивача докази відповідно до вимог ст. 76, 78-80 ЦПК України є допустимими, достовірним та достатніми. Оцінюючи їх у сукупності, суд приходить до висновку про доведеність позову. За змістом ст. 1268 ЦК України причини постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини вказана норма закону не передбачає. Стаття 2 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» наголошує на тому, що реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією.\~Відсутність реєстрації місця проживання відповідача за місцем проживання спадкодавця не може бути доказом того, що він не проживав із спадкодавцем, оскільки сама по собі відсутність такої реєстрації не є абсолютним підтвердженням обставин про те, що спадкоємець не проживав із спадкодавцем на час відкриття спадщини, якщо передбачені частиною третьою статті 1268 ЦК України обставини підтверджуються іншими належними і допустимими доказами. Анологічна правова позиція викладена Верховним Судом в постанові від 10.01.2019 по справі № 484/747/17. Посилання представника відповідача на те, що позивач не довів факту постійного проживання з матір`ю на час відкриття спадщини, суперечить тим поясненням, які надали свідки в судовому засіданні, та досліджені судом докази, які містяться в матеріалах справи. Враховуючи наведене, суд приходить до висновку про те, що позов підлягає задоволенню. На підставі викладеного та

Outcome: approved