Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-16 00:00:00

у лютому 2014 року державний виконавець ВДВС Оболонського РУЮ у м. Києві звернулась до суду з даним поданням. Свої вимоги обґрунтовує тим, що рішенням Старобільського районного суду Луганської обл. № 2-239 від 20.02.2012 року стягнено з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти у розмірі ? частини всіх видів заробітку, починаючи з 23.02.2010 року. Рішення суду не виконується [PERSON] та всіляко уникає його виконання, що зумовлює необхідність обмежити його у праві виїзду за межі України. В судовому засіданні представник ВДВС Оболонського РУЮ в м. Києві підтримав подання та просив суд його задовольнити. Суд, вислухавши пояснення представника заявника, дослідивши письмові докази, встановив наступне. 02.03.2012 року постановою ВДВС Оболонського РУЮ в м. Києві відкрито виконавче провадження по примусовому виконанню виконавчого листа № 2-239 від 20.02.2012 року виданого Старобільського районного суду Луганської обл. про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти у розмірі ? частини. В процесі виконання виконавчого листа державним виконавцем вживались наступні заходи: накладено арешт на все майно, що належить боржнику; примусовий привід боржника через Оболонське РУ ГУ МВС України в м. Києві; виклик боржника до державного виконавця; вихід державного виконавця за адресою місце проживання боржника. Відповідно до п. 18 ст. 11 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець у процесі здійснення виконавчого провадження має право, у разі ухилення боржника від виконання зобов'язань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи або керівника боржника - юридичної особи за межі України - до виконання зобов'язань за рішенням. Згідно п. 2 ч. 2 ст. 6 Закону України «Про порядок виїзду з України та в'їзд в Україну громадян України» громадянинові України може бути тимчасово відмовлено у виїзді за кордон, якщо він ухиляється від виконання зобов'язань, покладених на нього судовим рішенням, - до виконання зобов'язань. Відповідно до ст. 377-1 ЦПК України питання про тимчасове обмеження боржника - фізичної особи або керівника боржника - юридичної особи у праві виїзду за межі України при виконанні судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) вирішується судом за місцезнаходженням органу державної виконавчої служби за поданням державного виконавця, погодженим з начальником відділу державної виконавчої служби. Суд негайно розглядає подання, зазначене в частині першій цієї статті, без виклику чи повідомлення сторін та інших заінтересованих осіб за участю державного виконавця. Відповідно до ст. 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України за винятком обмежень, які встановлюються законом. За ч. 2 ст. 6 Закону України "Про порядок виїзду з України та в'їзду в Україну громадян України", громадянинові України, який має паспорт, може бути тимчасово відмовлено у виїзді за кордон у випадках, передбачених пунктами 1-9 частини першої цієї статті. Судом встановлено, що постанови державного виконавця про привід боржника не виконані, про результати державного виконавця не повідомлено. Заявником не було надано суду доказів про наявність у боржника закордонного паспорта та намір боржника виїхати за кордон. За таких обставин, суд не вбачає підстав для необхідності встановлення обмеження [PERSON] права виїзду за кордон. Враховуючи наведене, суд вважає, що у задоволенні даного подання слід відмовити.

Outcome: dismissed