Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-26 00:00:00

05.04.2017 року позивач [PERSON] звернулась до суду з позовними вимогами, якими просить визнати за нею, як за спадкоємицею за законом першої черги, право власності на 1/25 частку житлового будинку з надвірними спорудами, яка входить до складу квартири №4, що розташована за адресою: Одеська область, м. Ізмаїл, вул. Білгород-Дністровська, №87 і залишилась після померлої 30.12.2007 року [PERSON] Свої вимоги мотивує тим, що 1/25 частка вищевказаного будинку належить її матері [PERSON]. 30.12.2007 року [PERSON] померла. Після її смерті відкрилась спадщина на спадкове майно, яке складається з 1/25 частки житлового будинку з надвірними спорудами, яка входить до складу квартири №4, що розташована за адресою: Одеська область, м. Ізмаїл, вул. Білгород-Дністровська, №87. Позивач прийняла спадщину, оскільки у встановлений законом строк подала заяву до нотаріуса про прийняття спадщини. При зверненні до нотаріуса для видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, позивачу було відмовлено, у звязку із тим, що відсутній оригінал будинкової книги і неможливо встановити факт прийняття спадщини спадкоємцями. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав та наполягав на їх задоволенні. Відповідачі [PERSON], [PERSON], [PERSON] в судове засідання не зявилися, про час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином, надали до суду письмові заяви про визнання позову та розгляд справи без їх участі. Дослідивши матеріали справи, оцінивши надані учасниками судового процесу докази в їх сукупності, заслухавши пояснення сторін, проаналізувавши положення чинного законодавства, суд дійшов наступного. Судом встановлено, що [PERSON] належить 1/25 частки житлового будинку з надвірними спорудами, яка входить до складу квартири №4, що розташована за адресою: Одеська область, м. Ізмаїл, вул. Білгород-Дністровська, №87, на підставі свідоцтва про право приватної власності на житло №3430 від 26.08.1993 року, виданого Ізмаїльським міжміським бюро технічної інвентаризації, записаного в реєстрову книгу за №50Б-232. Відповідно до свідоцтва про смерть серії І-ЖД № 120918 від 03.01.2006 року, виданого відділом реєстрації актів цивільного стану по м. Ізмаїл Ізмаїльського міськрайонного управління юстиції Одеської області, [PERSON] померла 30.12.2006 року. Після смерті [PERSON], згідно ст.1220 ЦК України відкрилася спадщина на спадкове майно, до якої входить1/25 частки житлового будинку з надвірними спорудами, яка входить до складу квартири №4, що розташована за адресою: Одеська область, м. Ізмаїл, вул. Білгород-Дністровська, №87. Відповідно до інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (заповіти/ спадкові договори) № 43348646 від 23.03.2016р., наданої Ізмаїльською державною нотаріальною конторою, інформація про заповіт, складений та посвідчений від імені [PERSON], померлої 30.12.2007 року відсутня. Спадкоємцем за законом першої черги відповідно до ст. 1261 ЦК України після смерті [PERSON] являється її донька [PERSON], що підтверджено свідоцтвом народження серії 1-ЖД № 132787, виданим повторно 10.05.2008 року відділом реєстрації актів цивільного стану по м. Ізмаїл Ізмаїльського міськрайонного управління юстиції Одеської області. В судовому засіданні було встановлено, що [PERSON] зареєструвала шлюб з [PERSON], що підтверджено свідоцтвом про одруження серії 11-ЖД № 317954, виданим 19.05.1983 року відділом запису актів громадянського стану громадянського стану Виконавчого комітету Ізмаїльської міської ради народних депутатів, та після реєстрації шлюбу [PERSON] змінила прізвище на «Урсул». Інших спадкоємців, які заявили свої права на спадкове майно, немає. Як вбачається із наявної у матеріалах справи копії будинкової книги, із померлою 30.12.2007р. [PERSON] на час її смерті ніхто не був зареєстрований та не проживав. [PERSON] у встановлений законом строк звернулась до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини, що підтверджено відповідною заявою наявною у матеріалах справи, тобто вважається такою, яка фактично прийняла спадщину. На подану позивачем заяву Ізмаїльською державною нотаріальної контори позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, у звязку з тим, що відсутній оригінал будинкової книги і неможливо встановити факт прийняття спадщини спадкоємцями. Згідно до ст. 1216 ЦК України спадкування є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно із ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Частиною 1 статті 1220 ЦК України встановлено, що спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Відповідно до ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261 - 1265 цього Кодексу. Згідно ст. 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. До спадкоємців житлового будинку, інших будівель та споруд переходить право власності або право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені. До спадкоємців житлового будинку, інших будівель та споруд переходить право власності або право користування земельною ділянкою, яка необхідна для їх обслуговування, якщо інший її розмір не визначений заповітом. Відповідно до ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Згідно ч. 1 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Відповідно до ч. 1 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Згідно до ч. 1 ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Згідно ч. 1 ст. 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відповідно до п.п. 4.15 глави 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, провадиться нотаріусом після подання правовстановлюючих документів. Спадкоємець повинен надати нотаріусу правовстановлюючий документ, що підтверджує право власності спадкодавця на нерухоме майно. Згідно із п. 23 Постанови Пленуму Верховного суду України від 30.05.2008 року № 7 "Про судову практику у справах про спадкування", за наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутись до суду за правилами позовного провадження. Згідно п. 3.1 Інформаційного листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 р. № 24-753/0/4-13 "Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування" умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об'єкти нерухомості, в тому числі житловий будинок, інші споруди, земельну ділянку є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку. Відповідно до ст. 316 Цивільного Кодексу України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. У відповідності зі ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Статтями 15 та 16 ЦК України передбачено право особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. У відповідності до роз'яснень п. 24 ч.3 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 12 червня 2009 року «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без зясування і дослідження інших обставин справи. Стаття 57 ЦПК України, передбачає, що доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін та інших обставин, що мають істотне значення для вирішення справи. Згідно з ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до ч.4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності до того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Відповідно до вимог ст.ст. 10, 11, 59, 60, 61 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях, обставини, визнані сторонами, не підлягають доказуванню, а обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню у повному обсязі, у тому числі, з огляду на те, що відповідач визнав позов і обставини визнані сторонами не підлягають доказуванню у відповідності до ст. 61 ч.1 ЦПК України. Судом не виявлено обставин, що суперечать закону або порушують права, свободи чи інтереси інших осіб.

Outcome: approved