Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-29 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON], третя особа, яка не заявляє самостійних вимог: Хворостянівська сільська рада про стягнення матеріальних збитків, заподіяних в результаті знищення посівів, у якому просить суд стягнути з відповідача [PERSON] на його користь відшкодування матеріальної шкоди у розмірі 1820,00 гривень та судовий збір у розмірі 551,20 гривень. В обґрунтування позову позивач посилається на те, що восени 2013 р. він звернувся до землевпорядника Хворостянівської сільської ради [PERSON] з питанням можливості обробки земельної ділянки, площею 0,27 га, яка не використовується протягом декілька років та заросла бур'яном. Землевпорядник [PERSON] дозволив йому обробляти та засівати земельну ділянку, щоб вона використовувалась за цільовим призначенням. Він користувався даною земельною ділянкою протягом 3-х років, обробляв її та засівав, використовуючи зібраний врожай у власних потребах, так як він людина літня, додаткових доходів до пенсії не має. За користування земельною ділянкою він сплачував земельний податок у сільську раду. Про те, що земельну ділянку потрібно ще якось оформляти він не знав, а представники Хворостянівської сільської ради жодного разу йому цього не повідомили. Те, що землевпорядник сільської ради дозволив йому користуватись земельною ділянкою підтверджено і в постанові слідчого відділення Старобільського відділу поліції від 25.01.16 р. (лист від 25.01.2016 р. № 526/111/43-2016), де зазначено, що [PERSON] рекомендував йому, як приватна особа, приймати заходи щоб земельна ділянка не заростала. На його погляд, землевпорядник сільської ради не може надавати дозвіл на використання земельної ділянки, як приватна особа, але слідчий орган не звернув на це жодної уваги. Те, що земельна ділянка не відноситься до розпорядження сільської ради, [PERSON] йому ніколи не повідомляв і про це він дізнався лише з постанови про закриття кримінального провадження. Весною 2015 р. на даній земельній ділянці він посіяв соняшник. На обробку земельної ділянки та посів він затратив 1820,0 грн., що підтвердив на досудовому розслідуванні і гр. [PERSON], який показав, що в нього в користуванні є трактор МТЗ-80 з обладнанням для обробки землі. Восени 2014 р. він попросив гр. [PERSON] провести обробку даної земельної ділянки, він погодився і провів роботи по оранці та культивації земельної ділянки площею 0,27 га. За дані роботи він йому заплатив 1820,0 грн., що він і підтвердив на досудовому розслідуванні. Весною 2015 р. він знову обробив земельну ділянку та провів її засів соняшником. У вартість, яку він заплатив гр. [PERSON] входить вартість соняшника, дизельного палива, вартість добрив та плата за його роботу. Вартість соняшника, дизельного палива, добрив та роботи у 2015 р. підтверджується довідкою управління АПР при Старобільській РДА. Крім того, у травні місяці на обробленій земельній ділянці вже були паростки соняшника на 4-5 листиків, що слідчому підтвердив і гр. [PERSON] Наприкінці травня, коли він прийшов подивитись на посіви, то побачив, що відповідач по справі [PERSON] переорала всю земельну ділянку та засіяла її травою. Про якісь свої претензії до нього вона ніколи та нічого не казала, документів на дану земельну ділянку не мала, ніколи її не обробляла, так як мешкає у с. Шульгинка, що підтверджується і довідками Хворостянівської сільської ради та Відділом Держгеокадастру у Старобільському районі. Такими діями вона нанесла йому матеріальну шкоду, що враховуючи те, що він пенсіонер та мешкає один - дуже для нього значна. Такі її дії підтвердив і слідчий по досудовій справі [PERSON] При розгляді справи, гр. [PERSON] заявила, що начебто ця ділянка належала її батькові, який помер ще у 2004 р. і вона, отримавши спадщину, почала використовувати цю земельну ділянку, що не є правдою, так як навіть слідчим Джурою С.В. встановлено, що землевпорядник сільської ради [PERSON] підтвердив невикористання земельної ділянки за цільовим призначенням ще станом на 2013 р. На підставі того, що вона начебто спадкоємиця даної земельної ділянки, вона і засіяла траву поверх соняшника, який вже було посіяно ним і який було вже видно над землею, що підтверджують і свідки по справі, таким чином скоїла хуліганські дії та нанесла йому матеріальну шкоду у розмірі 1820,0 грн. Працівники Хворостянівської сільської ради в наданих свідченнях та в наданій довідці від 24.02.2016 р. підтвердили, що до 2015 р. земельна ділянка гр. [PERSON] не використовувалась, а також те, що з 2013 р. він вже 2 роки засівав дану земельну ділянку і вона не зверталась до нього з питанням, що бажає оформити права на цю ділянку і планує її використовувати. При розгляді справи слідчий Джура С.В. не провів перевірку щодо того, чи дійсно гр. [PERSON] вступила в права саме на цю земельну ділянку, так як відповідно до ст. ст. 125, 126 Земельного кодексу України право на земельну ділянку підтверджується державним актом на право власності на землю, або з 01.01.2013 р. свідоцтвом на право власності. На його погляд слідчий повинен був витребувати такий документ, а гр. [PERSON] надати б його не змогла у звязку із тим, що у її батька жодного правовстановлюючого документа на дану земельну ділянку також не було, що підтверджено і довідкою Відділу Держгеокадастру від 09.03.2016 р. Відповідно до діючого законодавства України, громадянин не може вступити в права спадщини на земельну ділянку, які не підтверджені правовстановлюючими документами. Таким чином, слідчий Джура С.В. проігнорував даний факт і вирішив закрити справу на тій підставі, що гр. [PERSON] виступає як спадкоємиця свого батька, що в даному випадку нічим не підтверджено. Те, що в неї не було жодних прав на дану земельну ділянку підтверджує і той факт, що вона лише у липні 2015 р. звернулась з заявою про надання дозволу на розробку проекту землеустрою на відведення земельної ділянки до Головного управління Держгеокадастру у Луганській області. Відповідно до ст. 79-1 ЗК України - проект землеустрою виготовляється при формуванні земельної ділянки (вперше), таким чином це ще раз доводить, що гр. [PERSON] не мала жодних підстав використовувати дану земельну ділянку, мотивуючи тим, що це її спадщина після батька, і наносити йому матеріальну шкоду. Крім того, ще у травні 2015 р. він звернувся до Хворостянівської сільської ради з питанням оформлення права на цю ділянку, але на момент звернення до суду жодних розяснень з даного питання не отримав. На момент подання його позову до суду, відповідач по справі [PERSON] так і не має жодного документу, що підтверджує саме її право на дану земельну ділянку і що, на її погляд, дало їй право на хуліганські дії навесні 2015 р. по нанесенню йому матеріальної шкоди у розмірі 1820,0 грн. Жодного разу з 2013 р. до нього ніхто не пред'являв претензій, що він незаконно використовує земельну ділянку, що йому її якось потрібно оформити та т. і. Він вважає, що постанова про закриття кримінального провадження була закрита слідчим передчасно, так як він що у перший раз, так і на вимогу прокуратури вдруге, так і не довів справу до завершення і не виявив, що йому дійсно нанесена матеріальна шкода хуліганськими діями гр. [PERSON] Це і вимушує його, відповідно до Конституції України та ст. ст. 19, 20 Цивільного кодексу України використати свої права на самозахист та звернутись за захистом своїх прав до суду. Він не знає, яким чином, гр. [PERSON] може довести у суді, що збитки були йому нанесені не з її вини, коли наприкінці травня 2015 р. вона своїми очима бачила, що на ділянці зростає соняшник, але не прийняла жодних заходів на встановлення того, хто його посіяв, яким чином врегулювати дану проблему і не маючи жодних документів, які б підтверджували її право на цю земельну ділянку - переорала соняшник та посіяла поверх траву. Також вважає, безвідповідальними дії представників Хворостянівської сільської ради, які дозволили йому використовувати земельну ділянку площею 0,27 га, не пояснивши літній людині порядку її оформлення та використання, не прийняття ними заходів до жительки Шульгинської сільської ради, яка не мала жодних підстав, переорати вже засіяну земельну ділянку. Представники Хворостянівської сільської ради не прийняли жодних заходів для врегулювання земельного спору ними ж спровокованого і такими безвідповідальними діями сприяли хуліганським діям відповідача по справі [PERSON] в нанесенні йому матеріальної шкоди у розмірі 1820,0 грн. Позивач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримав повністю та просив їх задовольнити. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнала, вважала їх безпідставними та необґрунтованими, пояснила, що на спірну земельну ділянку у неї немає правовстановлюючих документів. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, вважав їх необґрунтованими та просив у задоволенні позову відмовити. Представник третьої особи - Хворостянівської сільської ради [PERSON]в судовому засіданні заперечує проти задоволення позову [PERSON] Вислухавши пояснення сторін, дослідивши докази по справі, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав: З копії постанови слідчого слідчого відділення Старобільського РВ ГУМВС України у Луганській області про закриття кримінального провадження від 25 січня 2016 року вбачається, що кримінальне провадження за фактом спричинення [PERSON] позивачу [PERSON] майнової шкоди у сумі 1820 гривень за ст. 356 КК України закрито у звязку з відсутністю складу кримінального правопорушення (а.с. 11-13). 26 травня 2015 року [PERSON] звернувся до Хворостянівської сільської ради з заявою про надання йому в користування для ведення підсобного господарства земельну ділянку розміром 0,25 га, яка знаходиться в полі, поряд з земельною ділянкою [PERSON] (а.с. 14) Згідно інформації Хворостянівської сільської ради від 24.02.2016 року, земельна ділянка знаходиться за межами населеного пункту. (а.с. 15) Згідно інформації Відділу Держгеокадастру у Старобільському районі Луганської області від 09.03.2016 року, зазначена у заяві [PERSON] земельна ділянка, що розташована на території Хворостянівської сільської ради, відноситься до земель сільськогосподарського призначення державної власності (резервний фонд), згідно даних державного земельного кадастру, станом на 01.03.2016 р., державна реєстрація виказаної земельної ділянки не проводилася, інформація про реєстрацію права власності на дану земельну ділянку у Відділі відсутня. (а.с.16) З доданих документів неможливо зробити конкретний висновок з приводу розташування спірної земельної ділянки, її приналежності. Зі свідчень представника третьої особи [PERSON] встановлю, що дана земельна ділянка не виділялася ні позивачу [PERSON], ні відповідачу [PERSON] Ця земля знаходиться у резервному фонді та належить державі. Статтею 19 Конституції України встановлено, що правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. У відповідності до ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. 2. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов'язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. 3. Суд може відмовити у захисті цивільного права та інтересу особи в разі порушення нею положень\~частин другої - п'ятої статті 13\~цього Кодексу. Земельні відносини це суспільні відносини щодо володіння, користування і розпорядження землею. Вони регулюються Конституцією України, Земельним кодексом України, а також прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами (ч. 1 ст. 1 Земельного кодексу України). Згідно статті 116 Земельного кодексу України, громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом. Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування. Безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться у разі: а) приватизації земельних ділянок, які перебувають у користуванні громадян; б) одержання земельних ділянок внаслідок приватизації державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій; в) одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених цим Кодексом. Передача земельних ділянок безоплатно у власність громадян у межах норм, визначених цим Кодексом, провадиться один раз по кожному виду використання. Відповідно до ст. 125 Земельного кодексу України, п раво власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Статтею 126 Земельного кодексу України передбачено, що п раво власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до\~Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень". Статтею 141 Земельного кодексу України передбачено, що підставами припинення права користування земельною ділянкою є: а) добровільна відмова від права користування земельною ділянкою; б) вилучення земельної ділянки у випадках, передбачених цим Кодексом; в) припинення діяльності релігійних організацій, державних чи комунальних підприємств, установ та організацій; г) використання земельної ділянки способами, які суперечать екологічним вимогам; ґ) використання земельної ділянки не за цільовим призначенням; д) систематична несплата земельного податку або орендної плати; е) набуття іншою особою права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, які розташовані на земельній ділянці; є) використання земельної ділянки у спосіб, що суперечить вимогам охорони культурної спадщини. У відповідності до ст.ст. 11, 60 ЦПК України, суд розглядає справу не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін чи інших осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і докази подаються сторонами і іншими особами, які беруть участь у справі. Відповідно до ч. 1 ст. 10 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Відповідно до ч. 3 ст. 10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до\~ст. 57 ЦПК України\~\~доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги та заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів тощо. Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Сторони по справі у судовому засіданні не клопотали перед судом про витребування будь-яких доказів по справі. Відповідно до ч. 3 ст. 60 ЦПК України, доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Враховуючи вищевикладене, проаналізувавши в сукупності надані докази, суд вважає, що позивачем [PERSON] не надано доказів про виділення йому у користування спірної земельної ділянки, не доведено розмір матеріальних збитків, заподіяних в результаті знищення посівів, також не підтверджено факт того, чи засівав він вказану земельну ділянку чи ні. Сторони та інші особи, які брали участь у справі, мали рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. З урахуванням вищевикладеного, суд в задоволенні позову відмовляє за необґрунтованістю. На підставі ст. 19 Конституції України, ст.ст.15, 16, ЦК України, ст.ст. 116, 125, 126, 141 Земельного кодексу України,

Outcome: dismissed