Jurisdiction: civil
Date: 2019-06-18 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду із позовом і просить, з врахуванням збільшених позовних вимог, встановити факт її фактичного прийняття спадщини після смерті [INFO] [PERSON] шляхом вступу в управління та володіння спадковим майном; визнати недійсним заповіт, складений від імені [PERSON] на користь [PERSON] , посвідчений 26 січня 1994 року секретарем виконкому Циблівської сільської ради народних депутатів; визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину за заповітом, видане 16 вересня 1994 року державним нотаріусом Переяслав-Хмельницької державної нотаріальної контори Герасько С.І. після смерті [PERSON] на ім`я [PERSON] на 1/2 частину житлового будинку в с.Циблі Переяслав-Хмельницького району Київської області та зареєстроване в реєстрі за номером 1511 та скасувати його державну реєстрацію, а також визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину за заповітом, що було видане після смерті [INFO] [PERSON] на ім`я [PERSON] на житловий будинок, що розташований за адресою: [ADDRESS] , та скасувати державну реєстрацію права власності на вищезазначений житловий будинок за [PERSON] . Крім того, просить визнати за нею право власності на спірний житловий будинок. Посилається на те, що [INFO] померла її мати [PERSON] . Після її смерті відкрилася спадщина на житловий будинок, що розташований по [ADDRESS] . За життя [PERSON] склала заповіт, відповідно до якого заповідала все своє майно онукам, які є відповідачами по справі. У встановлений законом строк спадкоємці із заявами про прийняття спадщини до нотаріальної контори не зверталися. Однак, вона вважає себе такою, що прийняла спадщину, оскільки фактично вступила в управління та володіння спадковим майном. 16 вересня 1994 року державним нотаріусом Переяслав-Хмельницької державної нотаріальної контори Герасько С.І. [PERSON] було видане свідоцтво про право на спадщину за заповітом, посвідченим 26 січня 1994 року виконкомом Циблівської сільської ради народних депутатів, на вищезазначений житловий будинок після померлої [INFO] [PERSON] . Вважає, що померла [PERSON] не підписувала заповіт на користь [PERSON] , оскільки вона не могла заповісти все своє майно одній дочці. Крім того, [PERSON] вже визначилася із долею свого майна, заповівши його раніше своїм онукам. З врахуванням вищевикладеного, вважає, що свідоцтво на спадщину за заповітом, видане 16 вересня 1994 року на ім`я [PERSON] на 1/2 частину вищезазначеного будинку є недійсним. Як наслідок, видане в подальшому свідоцтво про право на спадщину на ім`я [PERSON] після смерті [PERSON] також є недійсним. 27 квітня 2017 року до суду надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] , третя особа: Циблівська сільська рада Переяслав-Хмельницького району Київської області про визнання права власності в порядку спадкування. Позивач просила встановити, що [PERSON] , яка померла [INFO] , володіла на праві власності житловим будинком, що розташований по [ADDRESS] . Встановити, що вона фактично прийняла спадщину після смерті своєї матері [PERSON] , яка померла [INFO] , шляхом вступу в управління та володіння спадковим майном. Просила визнати за нею право власності на даний житловий будинок (а.с.8-11). Ухвалою від 03 травня 2017 року позовну заяву було залишено без руху і позивачу надано строк для усунення недоліків терміном п`ять днів з дня отримання позивачем копії ухвали (а.с.21). 15 травня 2017 року до суду надійшла заява позивача на виконання вищезазначеної ухвали (а.с.24). Ухвалою від 16 травня 2017 року відкрито провадження в даній справі (а.с.27). 14 червня 2017 року до суду від відповідача [PERSON] надійшов відзив на позов, відповідно до якого відповідач просить застосувати наслідки пропуску позивачем строку позовної давності. Посилається на те, що на протязі тривалого часу його мама [PERSON] володіла та користувалася спадковим майном, про що знала позивач, яка на протязі двадцяти двох років не претендувала на вищезазначене майно. Тому вважає, що позов поданий з порушенням строків позовної давності (а.с.39-40). 29 листопада 2017 року позивач подала заяву про зміну предмета позову та збільшення позовних вимог (а.с.72-79). Ухвалою від 29 листопада 2017 року вищезазначена заява була залишена без руху і позивачу надано строк для усунення недоліків терміном п`ять днів з дня отримання позивачем копії ухвали (а.с.84). На виконання вищезазначеної ухвали позивачем 07 грудня 2017 року були надані дві квитанції про сплату судового збору (а.с.90-92). Ухвалою від 14 грудня 2017 року було закінчено підготовче провадження у справі, справу призначено до судового розгляду, задоволено клопотання представника позивача про виклик свідків та витребування доказів (а.с.96). Ухвалою від 04 вересня 2018 року за клопотанням представника позивача [PERSON] була призначена посмертна судово-почеркознавча експертиза, проведення якої було доручене експертам Київського науково-дослідного інституту судових експертиз (а.с.156-158). 23 жовтня 2018 року до суду надійшло клопотання експерта про надання додаткових матеріалів, необхідних для проведення експертизи (а.с.161-165). Копія клопотання експерта була направлена на адресу позивача для виконання (а.с.167). 13 листопада 2018 року до суду від представника позивача [PERSON] до суду надійшло клопотання про поновлення провадження у справі в зв`язку із необхідністю витребування доказів. Одночасно із ним представником позивача було подане клопотання про витребування доказів (а.с.173-177). Ухвалою від 14 листопада 2018 року було поновлено провадження по справі (а.с.178). Згідно ухвали від 23 листопада 2018 року було постановлено витребувати від Переяслав-Хмельницького районного відділу управління Державної міграційної служби України в Київській області заяву на видачу паспорта (форма № 1) [PERSON] (а.с.185). 28 листопада 2018 року до суду надійшов лист Переяслав-Хмельницького районного відділу управління Державної міграційної служби України в Київській області № 2775 від 28 листопада 2018 року про відсутність в архівах заяви про видачу паспорта [PERSON] (а.с.187). Ухвалою від 03 грудня 2018 року провадження по справі було зупинене для можливості проведення посмертної судово-почеркознавчої експертизи (а.с.191). 02 квітня 2019 року до суду надійшло повідомлення експерта про неможливість надання висновку в зв`язку із ненаданням позивачем експерту додаткових матеріалів (а.с.194). Ухвалою від 19 червня 2019 року в задоволенні клопотання представника позивача [PERSON] про призначення повторної посмертної судово-почеркознавчої експертизи було відмовлено. В судовому засіданні позивач [PERSON] та її представник [PERSON] позовні вимоги підтримали, просили їх задовольнити. [PERSON] пояснила, що загалом проживала за іншою адресою по вул. Юнатів . Однак з чоловіком жила погано, тому після сварок з ним іноді переїздила жити до матері. Діти в таких випадках залишалися із чоловіком. Коли мати захворіла, доглядала за нею. Доглядати допомагали і брат, і сестра [PERSON] [PERSON] приїздила рідко. За городом доглядали всі разом. В цей час також бувала і в себе вдома, бо там була її сім`я. Після смерті матері забрала сіркарню та швейну машинку. До нотаріуса не зверталася, оскільки думала, що спадщина поділиться на її дочку на племінника (відповідачів по справі). Відповідач [PERSON] та його представник [PERSON] позовні вимоги не визнали, заперечували проти їх задоволення. Посилаються на те, що [PERSON] взагалі не має права претендувати на майно, оскільки в разі якщо і буде визнано спірний заповіт недійсним, існує інший заповіт, відповідно до якого спадщину повинні прийняти онуки (відповідачі по справі); позивачем не доведено, що спірний заповіт підписано не [PERSON] ; щодо вимог про визнання недійсними свідоцтва про право на спадщину, то позивачем пропущено строк звернення до суду. Відповідач [PERSON] позовні вимоги визнала, не заперечувала проти їх задоволення. При цьому зазначила, що не може сказати, чому після смерті баби не зверталася до нотаріуса. Її мати (позивач) проживала вдома, однак дуже часто бувала у баби ( [PERSON] ), особливо коли та захворіла. Представник третьої особи, Циблівської сільської ради Переяслав-Хмельницького району Київської області Єфіменко А.Ф. після уточнення та збільшення позовних вимог позивачем вважає, що позов в частині визнання недійсним заповіту задоволенню не підлягає, оскільки він підписаний безпосередньо спадкодавцем. Щодо решти позовних вимог - поклалася на розсуд суду. Судом встановлено наступне. Позивач є донькою [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 28 жовтня 1952 року Козинським сільським ЗАГС Переяслав-Хмельницького району Київської області (а.с.14). Згідно копії свідоцтва про одруження серії [NUMBER] від 09 грудня 1966 року [PERSON] уклала шлюбі із [PERSON] і змінила своє прізвище на « [PERSON] » (а.с. 13). [PERSON] померла [INFO] в с.Циблі Переяслав-Хмельницького району Київської області (а.с.103). Після її смерті відкрилася спадщина на житловий будинок, розташований по [ADDRESS] (а.с.110). Згідно довідки Циблівської сільської ради Переяслав-Хмельницького району Київської області № 1351 від 15 серпня 2016 року будинок, що розташований по [ADDRESS] , належав [PERSON] , 1911 року народження. [PERSON] на день смерті була зареєстрована та проживала в будинку одна (а.с.17). Відповідно до копії заповіту, посвідченого 22 лютого 1991 року секретарем Циблівської сільської ради Переяслав-Хмельницького району Київської області, [PERSON] заповідала все своє майно онукам: [PERSON] , [PERSON] (а.с.15). Згідно копії заповіту, посвідченого 26 січня 1994 року секретарем виконавчого комітету Циблівської сільської ради Переяслав-Хмельницького району Київської області (реєстровий номер 12), [PERSON] заповідала все своє майно [PERSON] (а.с.105). Приватний нотаріус Переяслав-Хмельницького міського нотаріального округу Кучеренко Н.М. своїм листом № 103/01-16 від 15 травня 2016 року відмовила позивачу у заведенні спадкової справи після померлої [PERSON] в зв`язку із пропуском шестимісячного строку для подання заяви про прийняття спадщини (а.с.25). Згідно відповіді на запит № 1157/01-16 від 03 червня 2017 року, наданої Переяслав-Хмельницькою районною державною нотаріальною конторою Київської області, спадкова справа після померлої [INFO] [PERSON] не заводилася (а.с.36-37). Згідно відповіді на запит № 111/01-16 від 24 травня 2017 року, наданої приватним нотаріусом Переяслав-Хмельницького міського нотаріального округу Кучеренко Н.М., спадкова справа після померлої [INFO] [PERSON] не заводилася (а.с.38). Із копії спадкової справи, заведеної після померлої [INFO] [PERSON] , вбачається, що із заявою про прийняття спадщини після її смерті до Переяслав-Хмельницької районної державної нотаріальної контори звернулася [PERSON] (а.с.102). Згідно копії свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 16 вересня 1994 року, виданого державним нотаріусом Переяслав-Хмельницької державної нотаріальної контори, [PERSON] є власником 1/2 частини будинку, розташованого в [ADDRESS] , який належав померлій [INFO] [PERSON] (а.с.41). Відповідно до довідки Циблівської сільської ради Переяслав-Хмельницького району Київської області потерпіла [PERSON] мала у користуванні земельну ділянку, площею 0,12 га, що розташована по [ADDRESS] . Земельна ділянка використовувалася з 1995 року (а.с.18). Відповідно до витягу із Державного земельного кадастру № НВ-3209167672017 від 12 червня 2017 року земельна ділянка для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, площею 0,1204 га, що розташована по [ADDRESS] належить [PERSON] (а.с.43-45). Згідно копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 14 січня 1981 року Відділом ЗАГС Московського району м. Києва, [PERSON] є сином [PERSON] (а.с.47). Відповідно до копії заповіту, посвідченого 11 грудня 2008 року державним нотаріусом двадцять другої київської державної нотаріальної контори, [PERSON] заповіла житловий будинок з відповідними надвірним будівлями та земельну ділянку, розташовані по [ADDRESS] [PERSON] (а.с.42). Як вбачається з копії свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 08 лютого 2016 року, [PERSON] померла [INFO] в м. Києві (а.с.46). Спадкоємцем за заповітом після її смерті є її син [PERSON] - відповідач по справі. Свідок [PERSON] показала суду, що працювала секретарем Циблівської сільської ради. Всіх нюансів посвідчення заповіту 26 січня 1994 року не пам`ятає, однак може ствердно сказати, що [PERSON] самостійно особисто підписала заповіт. Свідок [PERSON] показала суду, що знала і покійну [PERSON] , і її сім`ю. Перед смертю [PERSON] 2-3 місяці була лежачою і [PERSON] доглядала її, можливо і проживала там. Після смерті матері позивач забрала січкарню і швейну машинку. Свідок [PERSON] , брат позивача та дядько відповідачів, показав суду, що про наявність заповіту йому нічого не відомо. Після смерті матері не говорили, кому буде будинок, однак він вважав його загальним майном. Коли мати хворіла, в основному доглядала [PERSON] , інколи приїздив він чи сестра [PERSON] [PERSON] жила в Києві і приїздила рідко. [PERSON] жила у себе вдома, однак дуже часто ходила до матері. Свідок [PERSON] , сестра позивача та тітка відповідачів, показала суду, що [PERSON] (позивач) постійно допомагала матері. Вона особисто приїздила разів 3 на рік. Після смерті матері не вирішували, кому буде будинок. Спір почався вже після смерті сестри [PERSON] , яка постійно жила в хаті після виходу на пенсію. [PERSON] показала, що знає і померлу [PERSON] , і її дітей. Коли мати захворіла, то найбільше її доглядала [PERSON] (позивач), після смерті матері [PERSON] забрала січкарню. Потім в будинку жила [PERSON] , обробляла город. Після її смерті в будинку проживав син [PERSON] (відповідач). Ухвалою від 04 вересня 2018 року за клопотанням представника позивача [PERSON] по даній справі була призначена посмертна судово-почеркознавча експертиза, проведення якої було доручене експертам Київського науково-дослідного інституту судових експертиз (а.с.156-158). 02 квітня 2019 року до суду надійшло повідомлення експерта про неможливість проведення експертизи в зв`язку із ненаданням позивачем додаткових матеріалів, зазначених у його клопотанні (а.с.193-194). При цьому, як вже зазначалося, судом були задоволенні клопотання позивача та її представника про витребування певних доказів для можливості виконання клопотання експерта. Інших клопотань з цього приводу не заявлялося. Клопотання про проведення повторної експертизи було залишено без задоволення з підстав, зазначених в ухвалі суду від 19.06.2019( а.с. 215-216). Таким чином, проведення експертизи було неможливим з незалежних від суду чи відповідачів причин, через неподання позивачем необхідних матеріалів. Суд приймає до уваги подані позивачем та відповідачами докази, на підставі яких встановлені обставини справи, та вважає їх належними, допустимими та достовірними. Будь-яких клопотань з цього приводу учасниками справи заявлено не було. Оскільки спадщина після смерті [PERSON] відкрилася [INFO] , після смерті [PERSON] - [INFO], то до спірних правовідносин слід застосувати положення і Цивільного кодексу України ( в ред. 1963 року), і Цивільного кодексу України ( в ред. 2013 року), Закону України «Про нотаріат». Відповідно до ст.524 ЦК України ( в ред. 1963 року) спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Згідно ст.534 ЦК України ( в ред. 1963 року)кожний громадянин може залишити за заповітом усе своє майно або частину його (не виключаючи предметів звичайної домашньої обстановки і вжитку) одній або кільком особам як тим, що входять, так і тим, що не входять до кола спадкоємців за законом, а також державі або окремим державним, кооперативним та іншим громадським організаціям. В силу ст. 544 цього Кодексу, заповідач вправі у будь-який час змінити або скасувати зроблений ним заповіт, склавши новий заповіт. Заповіт, складений пізніше, скасовує попередній заповіт повністю або в частині, в якій він йому суперечить. Відповідно до ч. 2 ст. 545 цього Кодексу, якщо заповіт буде визнаний недійсним, то спадкоємець, який за цим заповітом був позбавлений спадщини, одержує право на спадкування на загальних підставах. Таким чином, після складення 26 січня 1994 року заповіту на користь [PERSON] , попередній заповіт, складений нею 22 лютого 1991 року на ім`я [PERSON] , [PERSON] , є скасованим. І у разі визнання недійсним цього заповіту [PERSON] як дочка спадкодавця і спадкоємець першої черги за законом могла одержати право на спадкування на загальних підставах. Тому посилання представника відповідача [PERSON] . [PERSON] , що позивач [PERSON] взагалі не має права на спадщину навіть і в разі визнання заповіту недійсним до уваги судом не береться. Відповідно до ст.548 ЦК України ( в ред. 1963 року) для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Згідно ст. 549 ЦК України ( в ред. 1963 року) визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Згідно ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Стаття 1217 ЦК України передбачає, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ст.1220 ЦК України, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Відповідно до ст.1233 ЦК України, заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Законодавець визначив пріоритет спадкування за заповітом над спадкуванням за законом, зазначивши у ч.2 ст.1223 ЦК України, що спадкування за законом має місце лише у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також не охоплення заповітом всієї спадщини. Відповідно до ч.5 ст.1268 ЦК України, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкодавцеві з часу відкриття спадщини. Згідно ч.1 ст.1269 ЦК України, спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Тобто право на спадщину належить спадкоємцеві з моменту її відкриття і закон зобов`язує спадкоємця, який постійно не проживав із спадкодавцем, у шестимісячний строк подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Згідно ст.1301 ЦК України, свідоцтво про право на спадщину визнається недійсним за рішенням суду, якщо буде встановлено, що особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, а також в інших випадках, встановлених законом. Пунктом 27 Постанови Пленуму Верхового Суду України №7 від 30.05.2008 "Про судову практику у справах про спадкування" роз`яснено, що у відповідності до ст.1301 ЦК України свідоцтво про право на спадщину може бути визнано недійсним не лише тоді, коли особа, якій воно видано, не мала права на спадкування, але й за інших підстав, установлених законом. Іншими підставами можуть бути: визнання заповіту недійсним, визнання відмови від спадщини недійсною, визнання шлюбу недійсним, порушення у зв`язку з видачею свідоцтва про право на спадщину прав інших осіб тощо. Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно з п.3 ч.1 ст.34 Закону України «Про нотаріат» (в редакції, яка діяла на момент видачі відповідачу свідоцтва про право на спадщину за законом) нотаріуси вчиняють, зокрема такі нотаріальні дії, як видача свідоцтва про право на спадщину. Відповідно до ч.1 ст.68 Закону України «Про нотаріат» (в редакції, яка діяла на момент видачі відповідачам свідоцтв про право на спадщину за законом) державний нотаріус при видачі свідоцтва про право на спадщину за законом перевіряє факт смерті спадкодавця, час і місце відкриття спадщини, наявність підстав для закликання до спадкоємства за законом осіб, які подали заяву про видачу свідоцтва, та склад спадкового майна. Відповідно до п. 8 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України (що була чинна на момент подачі позивачем заяви про відмову від спадщини та видачі відповідачеві свідоцтва про право на спадщину), нотаріуси зобов`язані здійснювати свої професійні обов`язки відповідно до Закону України «Про нотаріат» і складеної присяги, сприяти фізичним та юридичним особам у здійсненні їх прав та захисті законних інтересів, роз`яснювати права й обов`язки, попереджати про наслідки нотаріальних дій, що вчиняються для того, щоб юридична необізнаність не могла їм зашкодити, зберігати в таємниці відомості, одержані ними у зв`язку з вчиненням нотаріальних дій, відмовляти у вчиненні нотаріальної дії у разі її невідповідності законодавству України або чинним міжнародним договорам, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Як було вже зазначено, подані позивачем та відповідачами докази суд вважає належними, допустимими та достовірними. Будь-яких клопотань з цього приводу учасниками справи заявлено не було. Щодо достатності поданих доказів, слід зазначити наступне. В силу ст. 80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Згідно з ч. 3 ст. 12 та ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обгрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до положень ст. 83 ЦПК України позивач повинен подати докази разом з поданням позовної заяви. Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу. Як передбачено ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що грунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Проаналізувавши наявні докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позивачем не надано достатніх доказів того, що оскаржуваний заповіт, посвідчений 26 січня 1994 року, був підписаний не заповідачем [PERSON] , тому в задоволенні позовних вимог в частині визнання такого заповіту недійсним слід відмовити. Інших підстав недійсності заповіту позивачем зазначено не було. При чому, для можливості подання чи витребування доказів на підтвердження цієї обставини перешкод зі сторони відповідачів чи не вирішення клопотань судом не було. Оскільки суд дійшов висновку про відсутність підстав для визнання заповіту недійним, не підлягають задоволенню і позовні вимоги про визнання недійсним Свідоцтва про право на спадщину за заповітом на будинок, яке було видане [PERSON] як єдиній спадкоємиці [PERSON] за вищезазначеним заповітом, та позовні вимоги про визнання недійсним Свідоцтва про право на спадщину за заповітом на спірний будинок, яке було видане відповідачу [PERSON] після смерті [PERSON] , та скасування державної реєстрації його права власності на будинок. Щодо вимоги про встановлення факту прийняття позивачем спадщини після смерті матері шляхом вступу в управління та володіння спадковим майном, слід зазначити наступне. З матеріалів справи вбачається, що [PERSON] на день смерті ( [INFO] ) була зареєстрована та проживала одна по [ADDRESS] (а.с.17, 108). Позивач [PERSON] проживала та було зареєстрована за іншою адресою ( [ADDRESS] ). Після сварок із чоловіком інколи переходила проживати до матері, залишаючи при цьому дітей із чоловіком. Коли мати захворіла, доглядала за нею, хазяйнуючи при цьому і в домоволодінні матері, і себе в домоволодінні по вул . Юнатів . Доглядали матір і інші діти (свідки [PERSON] , [PERSON] , рідко - мати відповідача [PERSON]. [PERSON] ) Після смерті матері позивач забрала січкарню та швейну машинку, яка їй належала. Після смерті матері в будинку проживала [PERSON] , яка звернулася до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини. До нотаріуса після смерті матері [PERSON] не зверталася. Таким чином, проаналізувавши вищезазначене в сукупності, суд вважає, що догляд за хворою матір`ю (спадкодавцем), обробляння городу в домоволодінні матері та взяття із домоволодіння декількох речей домашнього вжитку (при чому одна з них - швейна машинка - належала позивачеві) не може слугувати достатнім доказом прийняття позивачем спадщини після смерті матері шляхом вступу в управління та володіння спадковим майном, при тому, що й інші діти (свідки по справі та мати відповідача [PERSON] ), хоча і в значно меншому розмірі та набагато рідше, також доглядали за матір`ю та поралися по господарству. Тому в задоволенні позову в цій частині також слід відмовити. Не підлягають до задоволення і позовні вимоги щодо визнання за позивачем права власності на житловий будинок по [ADDRESS] , оскільки право власності на нього зареєстровано за відповідачем [PERSON] і підстав для визнання недійним документу, який таке право посвідчує, та скасування державної реєстрації такого права за ним судом не встановлено. На підставі викладеного, відповідно до ст.ст. 524, 548, 549, 560 ЦК України ( в ред. 1963 року), ст.ст.328, 1216, 1217, 1218, 1220, 1223, 1233, 1254, 1268, 1269, 1301 ЦК України ( в ред. 2003 року), ст.ст.34, 68, 71 Закону України «Про нотаріат»,

Outcome: dismissed