Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-04 00:00:00

Позивач звернулася з даним позовом, обґрунтувавши його тим, що з 27.08.2008 року вона має у особистій власності квартиру, яка розташована за адресою: [ADDRESS]. Під час шлюбу її сина [PERSON] з його колишньою дружиною - [PERSON], вона не заперечувала щодо постановлення на реєстраційний облік [PERSON] у своїй власній квартирі. Подружнє життя її сина та [PERSON] не склалося, а тому їх шлюб було розірвано. Після офіційного розірвання шлюбу у 2009 році до теперішнього часу [PERSON] досі залишається бути зареєстрованою за вищевказаною адресою, і не бажає добровільно знятись з реєстраційного обліку. Платежі, які належать до обов'язкової оплати щодо утримання її власної квартири несе вона у повному обсязі. Відповідач з листопада 2010 року і по теперішній час у належній їй на праві власності квартирі не проживає, оплату за користування комунальними послугами не проводить, в добровільному порядку знятись з реєстраційного обліку не бажає, чим чинить їй перешкоди у користуванні належним їй майном. Просить усунути перешкоди в користуванні належним їй на праві власності майном шляхом зняття з реєстраційного обліку відповідача за адресою: [ADDRESS]. Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримала, просила їх задовольнити, посилаючись на обставини, викладені в позові. Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги не визнала, пояснила, що вона перебуває у зареєстрованому шлюбі з сином позивача. Шлюб між нею та [PERSON] був офіційно розірваний 04 березня 2011 року, який було зареєстровано у 2003 році, а 10 грудня 2011 року шлюб між ними був знову офіційно зареєстрований. Вона являється законною дружиною сина позивача і має повне право бути зареєстрованою у квартирі [ADDRESS] разом зі своїм чоловіком та донькою [PERSON], [INFO]. У спірній квартирі проживала з 2008 року разом з чоловіком та донькою, потім чоловік став її бити, тому вона у листопаді 2011 року пішла від чоловіка та вимушена була знімати квартиру, в грудні 2011 році позивач замінила замки, не заперечує, що вона не являється членом сім'ї позивача, ніколи не вели спільне господарство, позивач не дозволяє їй разом з донькою проживати у зазначеній квартирі, але ніколи з даного приводу ні до ЖЕКу, ні до суду не зверталася з вимогами щодо усунення їй перешкод в користуванні квартирою та вселення. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд дійшов до висновку, що позовні вимоги задоволенню не підлягають з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що [PERSON] на підставі договору купівлі - продажу від 27.08.2008 року на праві приватної власності належить квартира, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] ( а.с. 8-10 ). Згідно довідки КРЕП №9 від 04.11.2010 року за адресою: [ADDRESS] зареєстровані: [PERSON], 1975 року народження, [PERSON], 1974 року народження, [PERSON], 2004 року народження ( а.с. 11 ). З акту від 20 січня 2011 року, складеного сусідами та завіреного начальником КРЕП №9 вбачається, що [PERSON], [INFO] та [PERSON], 2004 року народження не проживають за адресою: [ADDRESS] з листопада 2010 року. З ксерокопії паспорту [PERSON] вбачається, що вона зареєстрована за адресою: [ADDRESS] з 03.09.2008 року ( а.с. 50-51 ). Судом встановлено та не заперечувалося сторонами, що власником квартири за адресою: [ADDRESS] являється позивач, з її дозволу [PERSON], як її невістка, була зареєстрована у квартирі з 2008 року та проживала в ній до 2010 року, [PERSON] ніколи не була членом сім'ї позивача, вони не вели спільне господарство та не проживали разом в квартирі. Частиною 3 п. 7 ст. 71 ЖК України жиле приміщення зберігається за тимчасово відсутнім наймачем або членами його сім'ї понад шість місяців у випадках: взяття під варту або засудження до арешту, обмеження волі, позбавлення волі на певний строк чи довічне позбавлення волі - протягом усього часу перебування під вартою або відбування покарання, якщо в цьому будинку, квартирі (їх частині) залишилися проживати інші члени сім'ї. Згідно ст. 163 ЖК України у разі тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається займане жиле приміщення у випадках і в межах строків, установлених частиною першою, пунктами 1 і 5 частини третьої і частиною четвертою статті 71 цього Кодексу. У відповідності до ч. 1, 2 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Статтею 321 передбачено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Статтею ст.150 ЖК України передбачено, що громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Згідно ч. 4 ст. 156 ЖК України до членів сім'ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу. Водночас відповідно до ст. 7 Закону України від 11 грудня 2003 року "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть. В постанові Верховного суду України від 16 січня 2012 року № 6-57 цс 11р. сформульована обов'язкова для всіх судів України правова позиція про те, що за змістом ст. 7 Закону України від 11 грудня 2003 р. № 1382-ІV «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання може бути здійснено на підставі рішення суду виключно про: 1) позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) визнання особи безвісно відсутньою; 4) оголошення фізичної особи померлою. У зв'язку з тим, що зазначений Закон є спеціальним нормативно-правовим актом, який регулює правовідносини, пов'язані із зняттям з реєстрації місця проживання, положення ст. 7 цього Закону підлягають застосуванню до усіх правовідносин, виникнення, зміна чи припинення яких пов'язані з юридичним фактом зняття з реєстрації місця проживання. Отже, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм житловим приміщенням, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред'явивши одночасно одну із таких вимог: 1) про позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) про позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) про визнання особи безвісно відсутньою; 4) про оголошення фізичної особи померлою. З огляду на це вирішення питання про зняття особи з реєстраційного обліку залежить, зокрема, від вирішення питання про право користування такої особи житловим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства - статей 71, 72, 116, 156 ЖК України, ст. 405 ЦК України . Наведене свідчить, що судове рішення є підставою для зняття особи з реєстраційного обліку, якщо воно ухвалене про позбавлення особи права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою, а не про усунення перешкод в користуванні власністю, тому заявлені на підставі ст. 150 ЖК України позовні вимоги про усунення перешкод у користуванні власністю шляхом зняття відповідача з реєстраційного обліку задоволенню не підлягають. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed