Jurisdiction: civil
Date: 2018-08-27 00:00:00

02.05.2018 року позивач звернулася до суду з даним позовом і просить визнати відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме квартирою №58 по вул.Шевченка, 17 в м.Корсуні-Шевченківському Черкаської області. В обґрунтування свої вимог позивач вказала, що є власником квартири [ADDRESS]. Відповідач є колишнім власником, зареєстрований за вказаною адресою та не проживає у квартирі протягом десяти років, тому позивач просить визнати [PERSON] таким, що втратив право користування даною квартирою. У суді представник позивача [PERSON] позовні вимоги повністю підтримала, надала пояснення аналогічні до змісту позову. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з»явився, про дату, час, місце розгляду справи був повідомлений в порядку ч.11 ст.128 ЦПК України шляхом опублікування оголошення про його виклик на офіційному веб-сайті судової влади України, причини неявки не повідомив . Від третьої особи надійшла заява про розгляд справи у їхню відсутність. Згідно договору купівлі-продажу від 09.06.2007 року, який посвідчений приватним нотаріусом Корсунь-Шевченківського районного нотаріального округу [PERSON], [PERSON] передав, а [PERSON] прийняла у власність належну продавцеві квартиру [ADDRESS] (а.с.5-6). На підставі вказаного договору купівлі-продажу право власності на квартиру було зареєстровано за [PERSON] Корсунь-Шевченківським виробничим відділком комунального підприємства «Черкаське обласне об'єднане бюро технічної інвентаризації», реєстраційний номер 18646325, що підтверджується витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно №14965864 від 20.06.2007 року (а.с.7). Із записів будинкової книги вбачається, що [PERSON] зареєстрований у квартирі позивача з 01.06.2007 року (а.с.8-9). Згідно акту обстеження житлово-побутових умов від 23.04.2018 року [PERSON] зареєстрований у [INFO], але не проживає протягом десяти років (а.с.12). Вказане також підтверджується довідкою КП «ВЖ РЕУ» від 19.04.2018 року (а.с.13). Вислухавши пояснення представника позивача, зясувавши обставини справи та перевіривши їх доказами, суд вважає, що даний позов підлягає до повного задоволення. Судом встановлено, що позивач [PERSON] є власником квартири [ADDRESS]. Відповідач [PERSON] є колишнім власником вказаної квартири, з 01.06.2007 року зареєстрований за даною адресою та не проживає протягом десяти років. У правовій позиції Верховного Суду України у справі №6-709цс16 від 16.11.2016 року зазначено, що частиною першою статті 383 ЦК України та статтею 150 ЖК УРСР закріплені положення, відповідно до яких громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб, мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд. Частиною першою статті 156 ЖК УРСР передбачено, що члени сім'ї власника жилого будинку, які проживають разом із ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Аналогічну норму містить також стаття 405 ЦК України. Відповідно до частини четвертої статті 156 ЖК України до членів сім'ї власника відносяться особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу, а саме подружжя, їх діти і батьки. Членами сім'ї власника може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство. За змістом зазначених норм матеріального права правом користування житлом, який знаходиться у власності особи, мають члени сім'ї власника нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням, а також інші особи, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство. Згідно з положеннями статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Аналіз зазначеної норми дає підстави для висновку про те, що власник має право вимагати від осіб, які не є членами його сім'ї, а також не відносяться до кола осіб, які постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство, усунення порушень свого права власності у будь-який час. Відповідно до ст. 7 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" однією з підстав для зняття особи з реєстрації місця проживання є рішення суду про позбавлення права користування житловим приміщенням. Відповідно до ст. З Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" органами реєстрації є виконавчий орган сільської, селищної або міської ради, сільський голова (у разі якщо відповідно до закону виконавчий орган сільської ради не утворено), що здійснює реєстрацію, зняття з реєстрації місця проживання особи на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці, на яку поширюються повноваження відповідної сільської, селищної або міської ради. Таким чином, враховуючи, що відповідач є колишнім власником квартири [ADDRESS], зареєстрований за даною адресою, факт реєстрації відповідача порушує право власності позивача на дану квартиру, створює незручності, оскільки позбавляє можливості в повній мірі вільно реалізувати повноваження власника - володіти, користуватися та розпоряджатися квартирою, тому суд приходить до висновку про задоволення позову. Задовольняючи позов, суд стягує з відповідача на користь позивача судові витрати зі сплати судового збору в сумі 704,80 грн.

Outcome: approved