Jurisdiction: civil
Date: 2020-07-29 00:00:00

У лютому 2020 року, [PERSON] , звернулась до суду з позовом про розірвання шлюбу укладеного з [PERSON] . В обґрунтування позовних вимог зазначила, що з 22 січня 1998 року перебуває в зареєстрованому шлюбі з відповідачем. Від шлюбу мають дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Спільне життя з відповідачем не склалося через різні погляди на спільне життя, на ведення спільного господарства, права та обов`язки подружжя в шлюбі. В зв`язку з цим відсутні нормальні сімейні стосунки, взаємоповага один до одного. Вважає, що за таких обставин збереження шлюбу та подальше спільне проживання суперечить інтересам сім"ї та унеможливлює примирення з відповідачем. Ухвалою судді Кіровського районного суду міста Кіровограда від 19 лютого 2020 року відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження та призначено судове засідання (а.с. 20-22). Позивач в судове засідання не з`явилась, подала через канцелярію Кіровського районного суду міста Кіровограда заяву (вх. № 9443 від 06.03.2020 року, вх. № 11062 від 19.03.2020 року) про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримує, просить позов задовольнити. Не заперечує проти винесення заочного рішення (а.с. 28, 29-30). Відповідач в судове засідання не з`явився, про час і місце розгляду справи належним чином повідомлений, (а.с. 31, 40, 48), подав заяву (вх. № 23005 від 03.07.2020 року) про розгляд справи без його участі, позовні вимоги визнає, не заперечує проти розірвання шлюбу (а.с. 52). Розглянувши матеріали справи, оцінивши наявні в матеріалах справи та досліджені в судовому засіданні докази, суд встановив таке. Кіровським райвідділом реєстрації актів громадянського стану міста Кіровограда 22 січня 1998 року зареєстровано шлюб між [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , про що в книзі реєстрації актів про одруження зроблено запис за № 30. Прізвище після реєстрації шлюбу чоловіка: [PERSON] , дружини: [PERSON] . Зазначене підтверджується свідоцтвом про одруження, серії [NUMBER] від 22.01.1998 року (а.с. 8). Судом встановлено, що шлюбні відносини між сторонами фактично припинились, не ведуть спільне господарство, між собою втратили порозуміння, мають різні характери і погляди на життя, примирення не бажають. Вказані обставини свідчать про неможливість примирення подружжя та збереження сім`ї. За змістом статті 55 Сімейного кодексу України дружина та чоловік зобов`язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім`ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги, що в даному випадку не відбулось і підтверджується доказами, що є у справі. Згідно частини третьої статті 105 Сімейного кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. За приписом частини першої статті 110 Сімейного кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. У відповідності до частини другої статті 112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Частиною першою статті 24 Сімейного кодексу України визначено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. За таких обставин, враховуючи, що сімейні стосунки між подружжям не склалися, як зазначено в позові, через різні погляди на життя, призначення сім`ї, що призвело до фактичного припинення шлюбних відносин, намірів зберегти сім`ю у сторін немає, суд вважає встановленим, що збереження сім`ї буде суперечити інтересам сторін у справі. Шлюб сторін існує формально і може бути розірваний. Крім того, положеннями частини шостої статті 263 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, якщо одна із сторін визнала пред`явлену до неї позовну вимогу під час судового розгляду повністю або частково, рішення щодо цієї сторони ухвалюється судом згідно з таким визнанням, якщо це не суперечить вимогам статті 206 цього Кодексу. За частиною четвертою статті 206 Цивільного процесуального кодексу України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Судом з`ясовано, що визнання позову відповідачем не суперечить закону та не порушує права, свободи та інтереси інших осіб. Витрати по сплаті судового збору відповідно до вимог частин першої, другої статті 141 Цивільного процесуального кодексу України покладаються на відповідача. Щодо стягнення з відповідача витрат на професійну правничу допомогу в сумі 3000,00 грн., суд зазначає, що в пункті 1 частини третьої статті 133 Цивільного процесуального кодексу України визначено, до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема і витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до частини першої статті 134 Цивільного процесуального кодексу України, разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи. В частині першій та другій статті 137 Цивільного процесуального кодексу України зазначено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Згідно з вимогами частини третьої статті 137 Цивільного процесуального кодексу України, для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. За змістом частини четвертої статті 137 Цивільного процесуального кодексу України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг), часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. В частині восьмій статті 141 Цивільного процесуального кодексу України встановлено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). На підтвердження витрат понесених позивачем за надання правничої допомоги надано договір про надання професійної правничої допомоги, згідно якого адвокат Адвокатського об`єднання «Адвокатська фірма Ромаданова і партнери» отримав від [PERSON] гонорар в розмірі 3000,00 гривень за надання професійної правничої допомоги та представлення інтересів позивача (а.с. 13). При цьому доказів, які підтверджують розмір витрат, які позивач сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, суду не надано. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі "Двойних проти України" (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі "Гімайдуліна і інших проти України" (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року у справі "East/West Alliance Limited" проти України", від 26 лютого 2015 року у справі "Баришевський проти України" (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим. Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Аналогічна правова позиція викладна у постанові Великої Палати Верховного Суду від 27.06.2018 року у справі 826/1216/16. Водночас, позивачем не надано суду достатніх доказів на підтвердження реального та фактичного понесення ним витрат на професійну правничу допомогу, а відтак, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для стягнення з відповідача 3000,00 грн., витрат, пов`язаних з правничою допомогою адвоката. На підставі викладеного,

Outcome: approved