Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-14 00:00:00

У серпні 2013 року ТОВ КБ «ПриватБанк» звернулось до суду з вищезазначеним позовом, вимоги в якому змінив і в остаточній редакції послався на те, що 26.06.2007 року між ПАТ КБ «ПриватБанк», та відповідачем [PERSON] було укладено кредитний договір відповідно до умов якого банк надав, а [PERSON] отримав кредит в розмірі 20000,00 доларів США зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 12,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом, з кінцевим терміном повернення\~до 25.06.2037 року. В забезпечення вищезазначеного кредитного договору, 26.06.2007 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] було укладено договір іпотеки, відповідно до якого належна відповідачу на праві власності квартира загальною площею 53,20 кв.м., житловою площею 42,10 кв.м., яка розташована за адресою: [ADDRESS], була передана в іпотеку ПАТ КБ «ПриватБанк». Посилаючись на те, що у зв'язку з неналежним виконанням відповідачем своїх зобов'язань за кредитним договором станом на 07.08.2013 року утворилася заборгованість в сумі 59475,81 доларів США, позивач просить звернути стягнення зазначеної заборгованості на предмет іпотеки шляхом продажу предмета іпотеки, виселення відповідачів по справі, та зняття їх з реєстраційного обліку. В судовому засідання представник позивача позов підтримав та просив його задовольнити у повному обсязі, пославшись на обставини зазначені у позовній заяві. Представник відповідача [PERSON] позов не визнав, та пояснив суду, що дійсно укладався кредитний договір та укладався іпотечний договір. Сума боргу тіла кредиту 20000,00 доларів США, пеня перевищує суму боргу. Що стосується пені та штрафних санкцій, просив застосувати строк позовної давності в один рік. Стосовно людей які зареєстровані в зазначеній квартирі, то зареєстровані вони до того як був укладений кредитний договір. На підставі набрання законної сили ЗУ Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті № 1304-УІІ від 03.06.2014 року просив відмовити в задоволенні позову. Відповідач [PERSON] у позові просив відмовити та суду пояснив, що квартира [ADDRESS] належала його дружині після смерті її тітки. Вони переїхали з м. Дніпропетровська у 1984 році, посилились в зазначеній квартирі, зареєструвались. Вони жили в цій квартирі, дружина доглядала за тіткою, тітка померла в 90-х роках, квартира перейшла дружині. Відповідачка [PERSON] у позові просила відмовити та суду пояснила, що їй було рік, як вони сімєю переїхали з м. Дніпропетровська до бабусі в м. Дніпродзержинськ жити. Після смерті бабусі, мати прийняла спадщину. Квартира була не приватизована. Вони були прописані в зазначеній квартирі, квартиру приватизували ще до смерті мами. В 2004 році вони всі, а саме: вона, мама, тато, брат, стали власниками квартири. [PERSON] вона не знає. Зараз в квартирі прописані: вона, донька [PERSON], батько. В банку ніхто з них кредит не брав. Представник третьої особи Заводського районного відділу у м.Дніпродзержинську головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області [PERSON] в судове засідання не з'явилась подавши до суду заяву про розгляд справи у її відсутність. Представник третьої особи Органу опіки та піклування Виконавчого комітету Заводської районної у м. Дніпродзержинську ради - [PERSON] проти позовних вимог Банку заперечувала, вказала, що у даному помешканні зареєстровані та проживають малолітня дитина: [PERSON], [INFO], яка не має іншого помешкання і згідно з ЗУ Про охорону дитинства, ЗУ Про основи захисту дітей не можуть бути позбавлені права на проживання. Підтримала позицію відповідачів щодо застосування ЗУ Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті. Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Згідно ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Вислухавши сторони, дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступні факти та відповідні до них правовідносини.\~ \~ \~Судом встановлено, 26.06.2007 року між ПАТ КБ «ПриватБанк», та відповідачем [PERSON] було укладено кредитний договір № DNK0G100000037 відповідно до умов якого банк надав, а [PERSON] отримав кредит в розмірі 20000,00 доларів США зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 12,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом, з кінцевим терміном повернення\~до 25.06.2037 року. В забезпечення вищезазначеного кредитного договору, 26.06.2007 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] було укладено договір іпотеки № DNK0G100000037, відповідно до якого належна відповідачу на праві власності майно, а саме: квартира загальною площею 53,20 кв.м., житловою площею 42,10 кв.м., яка розташована за адресою: [ADDRESS], була передана в іпотеку ПАТ КБ «ПриватБанк». Згідно зі ст. 526 ЦК України, зобовязання має вконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Банк свої зобовязання за кредитним договором виконав в повному обсязі, а позичальник порушив умови кредитного договору, припинивши повертати банку кошти та сплачувати відсотки за користування кредитом, внаслідок чого станом на 07.08.2013 року, згідно наданого позивачем розрахунку, утворилася заборгованість в сумі 59475,81 доларів США. Позивач просить звернути стягнення зазначеної заборгованості на предмет іпотеки шляхом продажу предмета іпотеки, виселення відповідачів по справі, та зняття їх з реєстраційного обліку. Згідно ст.ст.\~530 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону. Відповідно до ч.1 ст.575 ЦК України, іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи. Звернення стягнення на предмет застави здійснюється за рішенням суду, якщо інше не встановлено договором або законом, як передбачено ст.590 ЦК України. Відповідно до ч.1 ст.7 Закону України Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні зняття з реєстрації місця проживання здійснюється на підставі остаточного рішення суду про позбавлення права власності або права користування житловим приміщенням. Відповідно до ч. 1 ст. 40 Закону України Про іпотеку звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців, за винятком наймачів та членів їх сімей. Виселення проводиться в порядку, встановленому законом. Частинами 2 і 3 ст. 40 Закону України Про іпотеку встановлений певний порядок дій банку: після прийняття рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення всі мешканці зобов'язані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги. Якщо мешканці не звільняють житлове приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду Згідно ч. 1, 3 ст. 109 ЖК України виселення із займаного жилого приміщення допускається з підстав, установлених законом. Звернення стягнення на передане в іпотеку жиле приміщення є підставою для виселення всіх громадян, що мешкають у ньому, за винятками, встановленими законом. Згідно з ч. 4 ст. 9, ст. 109 ЖК України, ст. 39-40 Закону України Про іпотеку виселення мешканців із житлового будинку чи житлового приміщення, яке є предметом іпотеки, проводиться в порядку, встановленому законом. При цьому примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду тільки за певних умов: якщо мешканці добровільно не звільнили житловий будинок чи житлове приміщення, на яке звернуто стягнення як на предмет іпотеки, протягом одного місяця з дня отримання письмової вимоги іпотекодержателя або нового власника або в інший погоджений сторонами строк. Відповідно до п.43 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 30 березня 2012 року Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин при розгляді позову іпотекодержателя про виселення мешканців із житлового будинку чи житлового приміщення в разі задоволення вимог про звернення стягнення на предмет іпотеки суд має враховувати, що примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду тільки за певних умов: якщо мешканці добровільно не звільнили житловий будинок чи житлове приміщення, на яке звернуто стягнення як на предмет іпотеки, протягом одного місяця з дня отримання письмової вимоги іпотекодержателя або нового власника або в інший погоджений сторонами строк. Як вбачається з матеріалів справи позивачем на адресу відповідача 30.07.2013 року було направлено лист-претензію (а.с. 18-19), що підтверджується реєстром згрупованих поштових відправлень-рекомендованих листів з повідомленням, копія якого міститься в матеріалах справи (а.с. 20-23), згідно якого Банк пред'явив свої вимоги та просив добровільно, в тридцяти денний строк, звільнити квартиру під номером 6 у будинку № 15/49 по вул. Спортивній у м. Дніпродзержинську, загальною площею - 53,20 кв. м., житловою площею 42,10 кв.м. Однак дана вимога залишилася без виконання відповідачами. Судом враховано, що відповідачами не надано суду переконливих доказів на спростування позовних вимог, які суд знаходить обґрунтованими та виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивача щодо звернення стягнення на іпотечне майно виселення [PERSON], [PERSON] є обґрунтованими та підлягають задоволенню. 07 червня 2014 року набрав чинності ЗУ Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті № 1304-УІІ від 03.06.2014 року. Частиною 4 ЗУ Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті № 1304-УІІ від 03.06.2014 року, встановлено, що протягом дії цього Закону інші закони України з питань майнового забезпечення кредитів діють з урахуванням його норм. Позовні вимоги ПАТ КБ "Приватбанк" про виселення відповідачів та зняття їх з реєстраційного обліку є похідними від основної вимоги банку про звернення стягнення на предмет іпотеки. Суд вважає, що Закон України Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті розповсюджується на правовідносини, що виникли між позивачем та боржником [PERSON], тому, хоча вимоги позивача про виселення підлягають задоволенню, але зважаючи на набрання 07 червня 2014 року Законом України Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті від 03 червня 2014 року № 1304-VII , суд згідно ст. 217 ЦПК України вважає, що рішення суду не підлягає виконанню на час дії Закону України Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті від 03 червня 2014 року № 1304-УІІ. Оскільки, при подачі позовної заяви позивачем було сплачено судовий збір у розмірі 3441 грн. 00 коп. згідно наданої квитанції про сплату судового збору, тому відповідно до вимог\~ст. 88 ЦПК України, суд вважає, що ці кошти необхідно стягнути з відповідачів на користь позивача. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved