Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-25 00:00:00

У березні 2020 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у м. Києві про скасування арештів. Свої вимоги мотивує тим, що 27.04.2011 року на підставі постанови №1022/16 державним виконавцем ВДВС Шевченківського районного управління юстиції у м. Києві Черновою І.В. внесено обтяження на все нерухоме майно [PERSON] . Зазначає, що 24.03.2011 року до Відділу виконавчої служби надійшов виконавчий лист №2-162 від 14.02.2011 року, виданий Печерським районним судом м. Києва про стягнення боргу зі [PERSON] у сумі 2609220,88 грн. на користь ПАТ «Універсал Банк». 25.08.2011 року державним виконавцем Черновою І.В. винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувану у відповідності до вимог п. 2 ст. 47 ЗУ «Про виконавче провадження». Також 15.06.2015 року на підставі постанови №467206367 старшим державним виконавцем ВДВС Шевченківського РУЮ у м. Києві Волошиною М.Д. накладено обтяження у вигляді заборони відчуження всього нерухомого майна, належаного [PERSON] 30.06.2015 року державним виконавцем внесено обтяження на все нерухому майно боржника до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. 28.12.2015 року державним виконавцем Бойко (Волошиною) В.Д. винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу. Зазначає, що на даний час виконавчий лист №2-162/10 від 14.02.2011 року, виданий Печерським районним судом м. Києві про стягнення боргу зі [PERSON] у сумі 2609220,88 грн. на користь ПАТ «Універсал Банк» хоч і виконано не було, а матеріали виконавчих проваджень знищені. Позивач вважає, що виконати рішення про стягнення коштів зі [PERSON] в рамках виконавчих проваджень №1022/16 та №467206367 не вбачається можливим, оскільки виконавчі листи двічі було повернуто стягувачу, а матеріали виконавчого провадження знищено, що свідчить про те, що чинність арештів, що були накладні не має жодних підстав, порушує майнові права позивача та жодним чином не забезпечує виконання рішення суду. Тому позивач просив скасувати арешт на нерухоме майно, яке належить [PERSON] РНОКПП [NUMBER] (обтяження зареєстроване 27.04.2011 17:55:39 за №11120999 реєстратором: Державне підприємство «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України), накладений на підставі постанови №1022/16 від 28.03.2011 року держаного виконавця Шевченківського ВДВС Шевченківського РУЮ м. Києві Черонової І.В. Скасувати арешт на нерухоме майно, яке належить [PERSON] , РНОКПП [NUMBER] (обтяження зареєстроване 30.06.2015 14:29:41 за №10221091 реєстратором Управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції у м. Києві Кузьмик М.В.), накладений на підставі постанови про арешт майна та оголошення заборони на його відчуження №22466301 від 30.06.2015 року старшого державного виконавця ВДВС Шевченківського РУЮ у м. Києві Бойко (Волошиної) М.Д. У судовому засіданні представник позивача підтримав позов з викладених у ньому підстав та просив позов задовольнити у повному обсязі. Шевченківський районний відділ державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) в судове засідання не з`явився, причини неявки суду не повідомив. Представник третьої особи в судовому засіданні просив відмовити в задоволенні позову. Вислухавши пояснення представника позивача та представника третьої особи, дослідивши та оцінивши письмові докази в справі в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, на підставі постанов державних виконавців було накладено арешт на майно яке належить [PERSON] . 28.03.2011 року Державним виконавцем Черновою І.В. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження №25377560, на підставі виконавчого листа 2-162/10 від 14.02.2011 року виданого Печерським районним судом м.Києва, про стягнення боргу з [PERSON] у сумі 2609220,88 грн на користь ПАТ «Універсал Банк». 27.04.2011 року державним виконавцем внесено обтяження на все нерухоме майно боржника до Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна. 25.08.2011 року державним виконавцем Черновою І.В. винесено постанову про повернення виконавчого документу стягувачу у відповідності до вимог п.2 ст. 47 ЗУ «Про виконавче провадження». Постанова про зняття арешту у даному виконавчому провадженні не приймалась. 03.03.2015 року державним виконавцем Бойко (Волошиною) М.Д. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження 46720637, на підставі виконавчого листа 2-162/10 від 14.02.2011 року виданого Печерським районним судом м.Києва, про стягнення боргу з [PERSON] у сумі 2609220,88 грн на користь ПАТ «Універсал Банк». 15.06.2015 року винесено постанову про арешт майна боржника. 30.06.2015 року державним виконавцем внесено обтяження на все нерухоме майно боржника до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. 28.12.2015 року державним виконавцем Бойко (Волошиною) М.Д. винесено постанову про повернення виконавчого документу стягувачу у відповідності до вимог п.2 ст. 47 ЗУ «Про виконавче провадження». Постанова про зняття арешту у даному виконавчому провадженні не виносилась. З матеріалів справи вбачається, що вищевказані виконавчі провадження були знищені. Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, а в частині другій цієї статті визначив способи здійснення захисту цивільних справ та інтересів судом. Частиною другою статті 16 ЦК встановлено способи захисту цивільних прав та інтересів судом. Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення. Відповідно до ч.ч. 1-4 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. У разі набрання законної сили судовим рішенням про зняття арешту з майна боржника арешт з такого майна знімається згідно з постановою виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини. Виконавець зобов`язаний зняти арешт з коштів на рахунку боржника не пізніше наступного робочого дня з дня надходження від банку документів, які підтверджують, що на кошти, які знаходяться на рахунку, заборонено звертати стягнення згідно із цим Законом, а також у випадку, передбаченому пунктом 10 частини першої статті 34 цього Закону. У разі виявлення порушення порядку накладення арешту, встановленого цим Законом, арешт з майна боржника знімається згідно з постановою начальника відповідного відділу державної виконавчої служби, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець. Підставами для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є: 1) отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом; 2) надходження на рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця суми коштів, стягнених з боржника (у тому числі від реалізації майна боржника), необхідної для задоволення вимог усіх стягувачів, стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження та штрафів, накладених на боржника; 3) отримання виконавцем документів, що підтверджують про повний розрахунок за придбане майно на електронних торгах; 4) наявність письмового висновку експерта, суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання щодо неможливості чи недоцільності реалізації арештованого майна боржника у зв`язку із значним ступенем його зношення, пошкодженням; 5) відсутність у строк до 10 робочих днів з дня отримання повідомлення виконавця, зазначеного у частині шостій статті 61 цього Закону, письмової заяви стягувача про його бажання залишити за собою нереалізоване майно; 6) отримання виконавцем судового рішення про скасування заходів забезпечення позову; 7) погашення заборгованості із сплати періодичних платежів, якщо виконання рішення може бути забезпечено в інший спосіб, ніж звернення стягнення на майно боржника; 8) отримання виконавцем документального підтвердження наявності на одному чи кількох рахунках боржника коштів, достатніх для виконання рішення про забезпечення позову; 9) підстави, передбачені пунктом 1-2 розділу XIII "Прикінцеві та перехідні положення" цього Закону. Частиною 5 вказаної статті визначено, що в всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду. Відповідно до роз`яснень Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, викладених у п. 2 постанови від 3 червня 2016 року № 5 «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна» у разі, якщо опис та арешт майна проводився державним виконавцем, вимоги сторони виконавчого провадження про звільнення майна з-під арешту розглядається в порядку, передбаченому для розгляду скарг на дії виконавця. Інші особи, які не є учасниками виконавчого провадження та є власниками або володільцями майна, можуть заявити свої вимоги про звільнення майна з-під арешту в порядку позовного провадження. Враховуючи вищевикладене,суд вважає, що в даному випадку відсутні правові підстави вважати, що вказані постанови прийняті державними виконавцями з порушенням вимог законодавства, звернення позивача, який є боржником у виконавчих провадженнях, з позовом про звільнення майна з-під арешту, що зумовлює відсутність підстав й для зняття відповідного арешту майна, а тому правових підстав для задоволення позову немає. Обґрунтовуючи своє рішення, суд приймає до уваги вимоги ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», відповідно до якої суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини зазначені в рішенні у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, № 303А, п. 2958. Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

Outcome: dismissed