Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-03 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, який у подальшому був уточнений, просив усунути перешкоди у користуванні майновим паєм, який йому належить шляхом зобов`язання [PERSON] не чинити перешкоди у користуванні власністю та надання вільного доступу до земельної ділянки на якій знаходиться його майновий пай. У обґрунтування позовних вимог зазначив, що він був обраний колгоспними зборами уповноваженими групи, що тимчасово не можуть отримати майновий пай. Дана група складалась з 98 осіб. Згідно акту приймання передачі об`єктів та майна основних засобів для проведення розрахунків з групою співвласників, що тимчасово не отримали майна та об`єктів від 06.07.2006 року, йому як уповноваженому було передано наступне майно: 1. їдальня інвентарний №003 - вартістю 37170 грн.; 2. санпропускник інвентарний № 027 - вартістю 976 грн.; 3. кормокухня інвентарний № 028 - вартістю 709 грн.; 4. силосховище інвентарний № 047 - вартістю 17253 грн.; 5. силосховище інвентарний № 048 - вартістю 20787 грн.; 6. ємність інвентарний № 051 - вартістю 4000 грн.; 7. артсвердловина інвентарний № 074 - вартістю 7874 грн. ; 8 артсвердловина інвентарний № 075 - вартістю 6586 грн.; 9. автомобіль УАЗ 3303 55-21 інвентарний № 099 - вартістю 2500 грн.; 10. автопричіп інвентарний №108 - вартістю 5129 грн.; 11. причіп 3 ПТС - 12 інвентарний № 152 - вартістю 2500 грн.; 12. причіп ПІМ - 40 (х. Яково) інвентарний № 170-171 - вартістю 7000 грн.; 13. культиватори КПП - 3, 2 інвентарний № 184 - вартістю 8475 грн.; 14. АВМ - 1,5 - інвентарний номер 265 - вартістю 50000 грн.; 15. станок токарський інвентарний № 493 - вартістю 1243 грн.; 16. молот кузнечний - інвентарний номер № 500 - вартістю 1580 грн., 17. електрична жарова піч - інвентарний номер 509 - вартістю 360 грн., 18. камера охолоджувальна - інвентарний номер 511 - вартістю 1500 грн. Він добросовісно користувався цим майном до червня 2015 року. Потім він мав певні проблеми із здоров`ям та в червні 2015 року знаходився на стаціонарному лікуванні та йому було зроблено тяжку операцію. Коли він повернувся із лікарні та почав налагоджувати своє звичайне життя, він не знайшов речей, які йому були передані за актом приймання- передачі а саме: ємність інвентарний № 051 - вартістю 4000 грн.; автомобіль УАЗ 3303 55-21 інвентарний № 099 - вартістю 2500 грн.; автопричіп інвентарний №108 - вартістю 5129 грн.; причіп 3 ПТС - 12 інвентарний № 152 - вартістю 2500 грн.; причіп ПІМ - 40 (х. Яково) інвентарний № 170-171 - вартістю 7000 грн.; культиватори КПП - 3, 2 інвентарний № 184 - вартістю 8475 грн.; АВМ - 1,5 - інвентарний номер 265 - вартістю 50000 грн.; молот кузнечний - інвентарний номер № 500 - вартістю 1580 грн. Коли він почав з`ясовувати куди поділося його майно, йому стало відомо, що всі вище перелічені предмети були незаконно у нього відібрані відповідачем [PERSON] та на даний час всі ці речі перебувають на земельній ділянці, що належить відповідачу. Зазначена ділянка огороджена, вона охороняється, тому вільного доступу у нього немає. В судовому засіданні позивач позов підтримав та просив його задовольнити, в подальшому надав суду заяву про підтримання позовних вимог та розгляд справи без його участі. Відповідач у судових засіданнях в яких був присутній, зазначав що вказане майно в нього не перебуває та він ним не користується, [PERSON] вже звертався до суду із тотожними вимогами та йому було відмовлено в їх задоволенні. Крім того зазначив, що згідно акту від 05.07.2006 року, зазначене майно отримали п`ять осіб, а не лише позивач та жодних доказів, які б свідчили, що позивач одноособово набув право користування цим майном відсутні. У зв`язку з чим просив відмовити у задоволенні позову. В подальшому подав заяву про розгляд справи за його відсутність та про не визнання позовних вимог. В ході судового розгляду, судом були допитані свідки: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про допит яких заявив клопотання позивач та з боку відповідача: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . Розглянувши позовну заяву, вивчивши матеріали справи, відзив на позов, покази свідків, суд приходить до висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню виходячи з наступного. Судовим розглядом встановлено, що відповідно до акту приймання - передачі об`єктів та майна основних засобів для проведення розрахунків з групою співвласників, що тимчасово не отримали майна та об`єктів від 05.07.2006 р., Шомполівська сільська рада передає, а група уповноважених осіб співвласників тимчасово не отриманих майна та об`єктів: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , приймають тимчасово не отримане нижчевказане майно та об`єкти в кількості 18 одиниць. Серед них, зокрема: ємність інвентарний № 051 - вартістю 4000 грн.; автомобіль УАЗ 3303 55-21 інвентарний № 099 - вартістю 2500 грн.; автопричіп інвентарний №108 - вартістю 5129 грн.; причіп 3 ПТС - 12 інвентарний № 152 - вартістю 2500 грн.; причіп ПІМ - 40 (х. Яково) інвентарний № 170-171 - вартістю 7000 грн.; культиватори КПП - 3, 2 інвентарний № 184 - вартістю 8475 грн.; АВМ - 1,5 - інвентарний номер 265 - вартістю 50000 грн.; молот кузнечний - інвентарний номер № 500 - вартістю 1580 грн./а.с.23/. Відмовляючи у задоволенні позову суд приймає до уваги показання свідків з боку відповідача, а саме [PERSON] та [PERSON] та не приймає до уваги показання свідків [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] [PERSON] , [PERSON] , оскільки покази надані даними свідками мають загальний характер, які гуртуються на їх догадках та здебільшого на плітках, які не можуть бути визнані судом належними та допустимими та такими, що не мають значення правильного вирішення вказаної справи. Відмовляючи у задоволенні позову суд приймає до уваги покази свідка [PERSON] в частині того, що вона була членом комісії по розподілу майна та те, що позивач [PERSON] ніколи не офіційно не був обраний уповноваженою особою від групи на зібранні. Також суд приймає до уваги покази свідка [PERSON] , щодо того, що [PERSON] не був обраний уповноваженою особою від «невизначених» осіб, майно передавалось [PERSON] , а [PERSON] не має жодних повноважень діяти від імені групи. Крім того, суд приймає до уваги те, що рішенням Комінтернівського районного суду Одеської області від 02.12.2016 року та ухвалою апеляційного суду Одеської області від 03.08.2017 року спірні питання між сторонами вирішені і звернення [PERSON] до [PERSON] з формально зміненими позовними вимогами є спробою зловживання процесуальними правами /а.с.55-62/. Як визначено ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов`язку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 44 ЦПК України залежно від конкретних обставин суд може визнати зловживанням процесуальними правами дії, що суперечать завданню цивільного судочинства, зокрема: подання скарги на судове рішення, яке не підлягає оскарженню, не є чинним або дія якого закінчилася (вичерпана), подання клопотання (заяви) для вирішення питання, яке вже вирішено судом, за відсутності інших підстав або нових обставин, заявлення завідомо безпідставного відводу або вчинення інших аналогічних дій, що спрямовані на безпідставне затягування чи перешкоджання розгляду справи чи виконання судового рішення. Згідно з Указом Президента від 29.01.2001р., "Про заходи щодо забезпечення захисту майнових прав селян у процесі реформування аграрного сектора економіки ", в Україні забезпечено виділення групі осіб (окремим особам), які є власниками паїв, індивідуально визначених об`єктів зі складу майна реорганізованих колективних сільськогосподарських підприємств чи їх правонаступників стосовно майна. Згідно з п.9 Порядку розподілу та використання майна реорганізованих колективних сільськогосподарських підприємств, затвердженого наказом Міністерства аграрної політики України від 14 березня 2001 р. N 62, виділення із складу пайового фонду майна у натурі окремим власникам чи групам власників за їх бажанням у процесі вирішення майнових питань здійснюється підприємством-правонаступником (користувачем) на підставі рішення зборів співвласників. Відповідно до п.15 Порядку розподілу та використання майна реорганізованих колективних сільськогосподарських підприємств, затвердженого наказом Міністерства аграрної політики України від 14 березня 2001 р. N 62, свідоцтво з відміткою про виділення майна в натурі індивідуально, акт приймання-передавання майна можуть бути підставою для оформлення прав власності на зазначене майно в установленому порядку. Пунктом 3 Порядку державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів, затвердженого постановою КМ України від 7 вересня 1998 р. N 1388 (у редакції постанови Кабінету Міністрів України від 23 грудня 2009 р. N 1371, передбачена державна реєстрація транспортних засобів. У відповідності до ст. 316 ч.1 ЦК України, право власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Статтею 321 ч. 1 ЦК України передбачено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно зі ст.328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону, або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ч. 2 ст. 386 ЦК України власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. За положеннями статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ст. 41 Конституції України, ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Згідно зі змістом ст.12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст.13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність. Згідно ч. 1 та ч. 2 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні рішення. Достовірними, відповідно до ст. 79 ЦПК України, є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Відповідно до ч. 1 ст. 80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмету доказування. Згідно ч. 1 та ч. 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених законом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Таким чином із врахуванням вищевикладеного, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] є не обґрунтованими, не доведеними та не підтверджені належними доказами, а тому в задоволенні позову необхідно відмовити повністю На підставі ст.ст. 16, 316, 321, 328, 386, 391 ЦК України, ст. 41 Конституції України та

Outcome: dismissed