Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-16 00:00:00

26.05. 2014 року до Пустомитівського районного суду Львівської області надійшла позовна заява ПАТ «Укрсоцбанк» до [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: орган опіки та піклування Пустомитівської РДА Львівської області, третя особа,яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідачів: [PERSON], про виселення та зняття з реєстрації. Позивач у позовній заяві просить суд виселити та зняти з реєстрації [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] з житлового будинку, позначеного в технічній документації літерою А-1, з господарськими будівлями та спорудами в [ADDRESS], що переданий в іпотеку ПАТ «Укрсоцбанк» у звязку із зверненням на нього стягнення. У позовній заяві позивач як на підстави для задоволення заявлених позовних вимог покликається на наступні обставини: 14.09. 2007р. між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк», правонаступником якого є ПАТ «Укрсоцбанк» та [PERSON] було укладено Договір кредиту № 605/31-54, згідно з умовами якого позичальнику було надано грошові кошти на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання грошові кошти в сумі 350 000,00 грн. зі сплатою 15,00 процентів річних та комісій, та кінцевим терміном погашення заборгованості по Кредиту до 14.09.2022р. Позичальник отримавши суму кредиту перестав виконувати свої зобовязання за Договором кредиту в частині погашення заборгованості за тілом кредиту та відсотками за користування кредитними коштами, у звязку із чим на виконання рішення Постійно діючого третейського суду при асоціації українських банків 18.07.2012р. Відділом державної виконавчої служби Пустомитівського районного управління юстиції відкрито виконавче провадження № 33460131 з примусового виконання виконавчого листа виданого 19.06.2012р. Дніпровським районним судом міста Києва по справі № 2604/6096/12 про солідарне стягнення з [PERSON], [PERSON], [PERSON], як солідарних боржників, на користь Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» заборгованості за договором кредиту в сумі 328 874,19 грн. та третейський збір в розмірі 3 688,74 грн. 14.09.2007р. між позивачем та відповідачем укладено Іпотечний договір посвідчений приватним нотаріусом Пустомитівського районного нотаріального округу Львівської області Бризіцькою Г.П., зареєстрований за № 1680. Предметом іпотеки за вказаним іпотечним договором є : житловий будинок, позначений в технічній документації літерою А-1, з господарськими будівлями та спорудами в [ADDRESS]. Житловий будинок складається з трьох житлових кімнат, житловою площею 48,9 кв.м. та кухні, загальною площею 183,9 кв.м. До житлового будинку відноситься: Б. літня кухня, В-сарай, № 1 ворота, № 2 - огорожа, І - замощення, Д теплиця. 10.04.2013 р. державним виконавцем Відділу державної виконавчої служби Пустомитівського районного управління юстиції складено акт опису й арешту майна боржника яким відповідно описано та арештовано предмет іпотеки, та винесено постанову про призначення експерта, субєкта оціночної діяльності - субєкта господарювання для участі у виконавчому провадженні та зобовязано останнього надати письмовий висновок, звіт про оцінку майна з питань встановлення вартості описаного та арештованого майна - Предмету іпотеки. Таким чином, розпочата процедура звернення стягнення за рахунок іпотеки. Позивач звернувся до відповідачів у строк встановлений законом із вимогами про звільнення приміщення, що є предметом іпотеки, проте відповідачів приміщення не звільняють та не виселяються, тому позивач був змушений звертатися до суду із цим позовом. Представник позивача ПАТ «Укрсоцбанк» у судове засідання не зявився, проте подав суду письмове клопотання про розгляд справи без його участі, заявлені позовні вимоги визнає, позов просить задоволити, проти ухвалення судом заочного рішення не заперечує. Відповідачі [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] у судове засідання не зявилися. У процесі судового розгляду справи у судовому процесі брав участь представник відповідача [PERSON] [PERSON], який заявлені позивачем позовні вимоги не визнавав, подавав суду заперечення проти позову з яких слідує, що рішення Постійно діючого третейського суду при асоціації українських банків на виконання якого 18.07.2012р. Відділом державної виконавчої служби Пустомитівського районного управління юстиції відкрито виконавче провадження № 33460131 з примусового виконання виконавчого листа виданого 19.06.2012р. Дніпровським районним судом міста Києва по справі № 2604/6096/12 полягало у стягненні коштів, а не звернення стягнення на предмет іпотеки. Не існує жодного рішення суду або виконавчого напису нотаріуса на підставі якого б здійснювалося стягнення на предмет іпотеки житловий будинок [ADDRESS]. Таким чином, підстав для виселення відповідачів із зазначеного будинку немає. На підставі наведеного представник позивача просив суд відмовити у задоволенні позову. Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: орган опіки та піклування Пустомитівської РДА Львівської області [PERSON] не зявився, проте подав суду письмову заяву у якій просить суд розглядати справу без його участі, при вирішенні позовних вимог покликається на розсуд суду. Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідачів: [PERSON] у судове засідання не зявилася. Згідно ч. 2 ст. 197 ЦПК України фіксування судового процесу технічними засобами не здійснюється. Проаналізувавши матеріали цивільної справи, повно та всебічно дослідивши докази у справі в їх сукупності, судом встановлено наступні обставини, що мають значення для правильного вирішення справи: Згідно зі статтею 47 Конституції України кожен має право на житло; держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду; громадянам, які потребують соціального захисту, житло надається державою та органами місцевого самоврядування безоплатно або за доступну для них плату відповідно до закону; ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Право на житло передбачено в міжнародно-правових актах Організації Обєднаних Націй та Ради Європи. У Загальній декларації прав людини 1948 року визначено, що кожна людина має право на житло (пункт 1 статті 25). У Міжнародному пакті про економічні, соціальні і культурні права 1966 року державиучасниці визнали право кожного на достатній життєвий рівень, у тому числі на житло (пункт 1 статті 11). Зазначене право наведено в пункті 31 частини I та конкретизовано у статті 31 частини II Європейської соціальної хартії (переглянутої) 1996 року , ратифікованої Законом України «Про ратифікацію Європейської соціальної хартії (переглянутої)» від 14 вересня 2006 року № 137V. Відповідно до статті 31 частини II Хартії держави зобовязуються вживати заходів, спрямованих на сприяння доступові до житла належного рівня; встановлювати на житло ціни, доступні для малозабезпечених осіб. Право на житло здійснюється громадянами в порядку, визначеному ЖК України, законами та іншими нормативно-правовими актами України. Встановлено, що рішенням постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків від 09.09. 2011 року, яке набрало законної сили у справі № 1127/09 за позовом Акціонерно комерційного банку соціального розвитку «Укрсоцбанк» до [PERSON], [PERSON] та [PERSON] про стягнення заборгованості (а.с. 71-72), вирішено: позов Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» до [PERSON], [PERSON] та [PERSON] про стягнення заборгованості задовольнити частково; стягнути солідарно з [PERSON] ([INFO], ідентифікаційний номер [NUMBER], паспорт: серія [NUMBER], виданий Пустомитівським РВ ГУМВС України у Львівській області 1 березня 1996 року, зареєстрованого у [ADDRESS]), [PERSON] ([INFO], ідентифікаційний номер [NUMBER], паспорт: серія [NUMBER], виданий Пустомитівським РВ УМВС України у Львівській області 6 лютого 2002 року, зареєстрованої у [ADDRESS]) та [PERSON] ([INFO], ідентифікаційний номер [NUMBER], паспорт: серія [NUMBER], виданий Пустомитівським РВ УМВС України у Львівській області 24 червня 1999 року, зареєстрованого у [ADDRESS]) на користь Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» заборгованість по договору кредиту в сумі 328 874 (триста двадцять кім тисяч вісімсот сімдесят чотири) гривні 19 копійок; вирішення питання про стягнення третейського збору. Зазначеним рішенням суду, встановлено наступні обставини, що згідно вимог ч. 3 ст. 61 ЦПК України не потребують доказування: 14.09. 2007 р. між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк», правонаступником якого є ПАТ «Укрсоцбанк» та [PERSON] було укладено Договір кредиту № 605/31-54. Відповідно до п.п. 1.1., 1.1.1. Договору кредиту, позивач надав відповідачу у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру грошові кошти в сумі 350 000 гривень, із сплатою 15 процентів річних, з щомісячний погашенням суми основної заборгованості рівними частинами по 1944 гривні 44 копійки. Відповідачем 1 отримано кредитні кошти в сумі 350000 гривень, що підтверджується Заявою на видачу готівки №52-007 від 14 вересня 2007 року, копію якої долучено до справи. Відповідно до п.п. 3.3.7., 3.3.8. Договору кредиту, позичальник зобовязаний сплачувати проценти за користування кредитом, а також своєчасно та в повному обсязі погашати кредит згідно з умовами договору. Свої зобовязання по погашенню кредиту та нарахованих процентів відповідач 1 не виконав, що підтверджується розрахунками заборгованості та поясненнями представника позивача. Однак, третейський суд вважає, що позовні вимоги про стягнення прострочених відсотків в сумі 55143 гривні 26 копійок, задоволенню не підлягають, оскільки відповідно до умов Договору кредиту відсоткова ставка по кредиту становить 15 процентів річних, а не 21 процент річних, як зазначено в розрахунку заборгованості, при цьому третейський суд приймає до уваги, що позивачем не надано Додаткової угоди про підняття відсоткової ставки по договору, а також детального розрахунку заборгованості про процентах, що позбавляє третейський суд можливості перевірити правильність нарахування цієї заборгованості. Також у зв'язку з цим, третейський суд вважає, що не підлягають задоволенню позовні вимоги про стягнення пені за прострочення по відсотках в сумі 5991 гривня 41 копійка. П.п. 4.2. Договору кредиту передбачено, що у разі прострочення позичальником строків сплати процентів, а також повернення кредиту, він зобовязаний сплатити кредитору пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що дії у цей період, від несвоєчасно сплаченої суми зі кожен день прострочення. Відповідно до вимог п.п. 4.3. Договору кредиту, у разі порушення позичальником вимог п.п. 3.3.2.-3.3.13. цього Договору, він зобов'язаний сплатити кредитору штраф у розмірі 5 процентів від суми кредиту, за кожний випадок. Третейський суд вважає, що позовні вимоги про стягнення штрафу в сумі 231000 гривень задоволенню не підлягають, оскільки ні позовна заява, а ні розрахунок заборгованості не містять посилання на конкретні пункти договору, що порушив позичальник, кількості порушень, а також самого розрахунку розміру штрафу. Згідно з п.п. 3.3.9., 4.5. Договору кредиту, позичальник зобовязаний дострокової погасити кредит, сплати нараховані проценти та можливі штрафні санкції, у разі невиконання (неналежного) виконання обовязків, визначених п.п. 3.3.6., 3.3.7. Договору кредиту протягом більше, ніж 60 календарних днів. 14 вересня 2007 року між позивачем та [PERSON] укладено Договір поруки №605/31-54/1, а з [PERSON] Договір поруки №605/31-54/2, за якими відповідачі 2 та 3 зобовязалися перед позивачем солідарно відповідати за виконання відповідачем 1 зобовязань за вищезазначеним Договором кредиту, в тому числі повернені суми кредиту, сплати відсотків, а також можливих штрафних санкцій. Таким чином, неналежне виконання взятих на себе зобовязань відповідачами за Договором, а саме непогашення кредиту та несплата процентів за користування кредитом, призвели до виникнення заборгованості, яка станом на 20 серпня 2009 року складає 328874 гривні 19 копійок, в тому числі: заборгованість за кредитом в розмірі 326 666 гривень 53 копійки та пеня за прострочення по кредиту 2207 гривень 66 копійок, що підтверджується відповідним розрахунком, наданим третейському суду. Судом встановлено, що на підставі рішенням постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків від 09.09. 2011 року, яке набрало законної сили у справі № 1127/09 за позовом Акціонерно комерційного банку соціального розвитку «Укрсоцбанк» до [PERSON], [PERSON] та [PERSON] про стягнення заборгованості (а.с. 71-72), Дніпровським районним судом м. Києва 19.06. 2012 року видано виконавчий лист (справа №м 2604/6096/2012, провадження № 6/2604/1347/2012) (а.с. 12). Встановлено, що 18.07. 2012 року державним виконавцем Пакош О.С. ВДВС Пустомитівського РУЮ Львівської області винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 33460131 (а.с. 13). Встановлено, що 14.09. 2007 року між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк», правонаступником якого є ПАТ «Укрсоцбанк» та [PERSON] укладено Іпотечний договір, посвідчений Бризіцькою Г.П. приватним нотаріусом Пустомитівського районного нотаріального округу Львівської області, зареєстровано в реєстрі за № 1680 (а.с. 7 -11). Згідно п.п. 1.1 вказаного Іпотечного договору цей договір іпотеки забезпечує виконання зобов'язань Іпотекодавця перед Іпотекодержателем за договором кредиту №605/31-54 від 14.09.2007 року, який укладено між Іпотекодавцем та Іпотекодержателем, а також усіх додаткових договорів до нього, які можуть бути укладені в майбутньому, стосовно повернення отриманої суми кредиту, несплачених відсотків, комісій, неустойок і штрафів у повному обсязі ( далі основне зобовязання). Іпотекодавець передає в іпотеку Іпотекодержателю у якості забезпечення виконання Іпотекодавцем Кредитного договору, наступне майно, надалі за текстом житловий будинок, позначений в технічній документації літерою А-1, з господарськими будівлями та спорудами в [ADDRESS] Житловий будинок складається з трьох житлових кімнат, житловою площею 43,9кв.м. та кухні, загальною площею 183,9 кв.м. До житлового будинку відноситься : Б-літня кухня, В-сарай, № 1- ворота, № 2 -огорожа, Г - замощення, Д-теплиця. Цей житловий будинок належить іпотекодавцю на підставі договору про надання у безстрокове користування земельної, ділянки, посвідчений Пустомитівською державною нотаріальною конторою Львівської області 15.06.1979 року за р. № 1278, ату про закінчення будівництва будинку від 28.02.1985 року, затверджений рішенням виконкому Пустомитівської селищної ради народних депутатів Львівської області від 14.11.1985 року за № 362, які зареєстровані у Львівському МБТІ 16.12.1985 року за № 10565, записано в реєстрову книгу за р. № 738. Згідно Акту опису та арешту майна від 10.04. 2013 року (а.с. 14-16), складений державним виконавцем Пакош О.С. ВДВС Пустомитівського РУЮ Львівської області описано житловий будинок та належні до нього споруди за адресою ([ADDRESS]). Постановою державного виконавця Пакош О.С. ВДВС Пустомитівського РУЮ Львівської області від 10.04. 2013 року про призначення експерта, субєкта оціночної діяльності субєкта господарювання для участі у виконавчому провадженні (а.с. 17 -18) призначено [PERSON], який має Свідоцтво про реєстрацію в Державному реєстрі оцінювачів, видану 30.07.2007 року за № 5726 Фонд державного майна України (строк дії: 18.09.2012) експертом, суб'єктом оціночної діяльності - суб'єктом господарюванню у виконавчому провадженні з примусового виконання виконавчого листа № 2604/6096/12 виданий 19.06.2012 року Дніпровським районним судом м. Києва про стягнути солідарно з [PERSON], [PERSON], [PERSON] як солідарних боржників, на користь Публічного акціонерного товариства "Укрсоцбанк" заборгованості за договором кредиту в сумі 328 874,19 грн. та третейський збір в розмірі 3 688,74 грн.; експерту, суб'єкту оціночної діяльності - суб'єкту господарювання [PERSON] надати письмовий висновок, звіт про оцінку майна (акт оцінки мийна) з питань встановлення вартості Описаного майна. За змістом частини першої статті 575 ЦК України та статті 1 ЗУ «Про іпотеку» іпотека як різновид застави, предметом якої є нерухоме майно, це вид забезпечення виконання зобовязання, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобовязання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, передбаченому цим Законом. Відповідно до статті 589 ЦК України, частини першої статті 33 ЗУ «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобовязання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобовязанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону. Загальне правило про звернення стягнення на предмет застави (іпотеки) закріплене у статті 590 ЦК України й передбачає можливість такого звернення на підставі рішення суду в примусовому порядку, якщо інше не встановлено договором або законом. Крім того, правове регулювання звернення стягнення на іпотечне майно передбачено Законом України «Про іпотеку». Згідно із частиною третьою статті 33 Закону України «Про іпотеку» звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. Звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі рішення суду здійснюється відповідно до статті 39 Закону України «Про іпотеку». Так, згідно із частинами першою, другою статті 39 цього Закону у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки одночасно з рішенням про звернення стягнення на предмет іпотеки суд за заявою іпотекодержателя виносить рішення про виселення мешканців за наявності підстав, передбачених законом, якщо предметом іпотеки є житловий будинок або житлове приміщення. Частиною першою статті 40 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців, за винятком наймачів та членів їх сімей. Виселення проводиться у порядку, встановленому законом. Нормою, яка встановлює порядок виселення із займаного житлового приміщення, є стаття 109 ЖК Української РСР, у частині першій якої передбачені підстави виселення. Частина третя статті 109 ЖК Української РСР регулює порядок виселення громадян. За змістом частини другої статті 40 Закону України «Про іпотеку» та частини третьої статті 109 ЖК Української РСР після прийняття рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення шляхом позасудового врегулювання на підставі договору всі мешканці зобов'язані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги. Якщо мешканці не звільняють житловий будинок або житлове приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду. Відповідно до частини другої статті 109 ЖК Української РСР громадянам, яких виселяють з жилих приміщень, одночасно надається інше постійне жиле приміщення, за винятком виселення громадян при зверненні стягнення на жилі приміщення, що були придбані ними за рахунок кредиту (позики) банку чи іншої особи, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення. Постійне жиле приміщення, що надається особі, яку виселяють, повинно бути зазначено в рішенні суду. Таким чином, частина друга статті 109 ЖК Української РСР встановлює загальне правило про неможливість виселення громадян без надання іншого жилого приміщення. Як виняток, допускається виселення громадян без надання іншого жилого приміщення при зверненні стягнення на жиле приміщення, що було придбане громадянином за рахунок кредиту, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення. Відтак, аналіз зазначених правових норм дає підстави для висновку про те, що під час ухвалення судового рішення про виселення мешканців на підставі частини другої статті 39 Закону України «Про іпотеку» підлягають застосуванню як положення статті 40 цього Закону, так і норма статті 109 ЖК Української РСР. Згідно ч.ч. 1, 3 ст. 10, ч. 1 ст. 60 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Всупереч зазначених норм процесуального закону представником позивача суду не представлено доказів, що свідчили б про прийняття рішення про звернення стягнення на переданий в іпотеку житловий будинок [ADDRESS] Таким чином, враховуючи те, що житловий будинок [ADDRESS] набутий не за рахунок кредиту (позики) отриманої у позивача, повернення якого забезпечене іпотекою вказаного будинку (п. 1.1 Іпотечного договору від 14.09. 2007 року, посвідчений Бризіцькою Г.П. приватним нотаріусом Пустомитівського районного нотаріального округу Львівської області, зареєстровано в реєстрі за № 1680 (а.с. 7 -11); те, що позивачем заявлено вимоги про виселення та зняття з реєстрації відповідачів, без надання останнім іншого житлового приміщення, суд прийшов до висновку, що заявлені позивачем позовні вимоги не обґрунтовані, а тому задоволенню не підлягають. Аналогічна позиція висловлена колегією судової палати у цивільних справах Верховного Суду України у постанові від 18.03. 2015 року у справі № 6 39 цс 15. В силу вимог п. 1 ч. 2 ст. 214 ЦПК України суд враховує зазначені висновки Верховного Суду України. Документально підтвердженні понесені сторонами судові витрати підлягаю розподілу у відповідності до вимог ч. 1 ст. 88 ЦПК України. На підставі вищенаведеного та

Outcome: dismissed