Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-01 00:00:00

03.03.2014 року позивач – ПАТ КБ «ПриватБанк» звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором у розмірі 15281,03 грн., мотивуючи свої вимоги тим, що 06.11.2007 року між Закритим акціонерним товариством Комерційний банк «ПриватБанк», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» та [PERSON] було укладено кредитний договір № ZRXRRX08460402, відповідно до якого останній отримав кредит у розмірі 4236,00 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 12,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами надання споживчого кредиту фізичним особам «Розстрочка» (Стандарт) складає між ним та банком договір, що підтверджується підписом у заяві. Договором передбачено порядок та умови погашення кредиту, погашення заборгованості по кредиту, сплата нарахованих за період користування кредитом відсотків, комісії за користування кредитом та інших витрат. Відповідач зобов’язання за вказаним договором належним чином не виконував, у зв’язку з чим станом на 07.02.2014 року має заборгованість 45233,68 грн., яка складається з наступного: 4136,00 грн. – заборгованість за кредитом; 549,15 грн. – заборгованість по процентам за користування кредитом; 2439,84 грн. - заборгованість по комісії за користування кредитом; 38108,69 грн. - пеня за несвоєчасність виконання зобов’язань за договором; 500,00 грн. – штраф (фіксована частина); 703,86 грн. – штраф (процентна складова). Рішенням Романівського районного суду Житомирської області від 21.02.2011 року з відповідача [PERSON] на користь позивача ПАТ КБ «ПриватБанк» стягнуто суму у розмірі 31156,51 грн., а тому позивач просить стягнути загальну суму заборгованості за договором у розмірі 15281,03 грн. за вирахуванням суми, стягнутої вказаним рішенням суду. Представник позивача у судове засідання не з’явився. До суду 28.04.2014 року, 26.05.2014 року, 02.07.2014 року надійшли заяви, у яких представники позивача [PERSON] та [PERSON] заявляють клопотання про розгляд справи за їх відсутності, позовні вимоги підтримують у повному обсязі, не заперечують проти заочного розгляду справи (а.с. 29, 37, 44, 46). Відповідач [PERSON] про розгляд справи був повідомлений належним чином – копію ухвали про відкриття провадження у справі від 11.03.2014 року та копію позовної заяви з доданими до неї документами отримав 20.03.2014 року, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений завчасно та належним чином за зареєстрованою адресою місця проживання (а.с. 23, 28, 36, 43), однак, в судові засідання 07.04.2014 року, 28.04.2014 року, 26.05.2014 року та 02.07.2014 року не з’явився, причини неявки суду не повідомив. На підставі статей 158, 169, 224 ЦПК України суд вважає можливим розглядати справу за відсутності сторін та ухвалити заочне рішення у справі на підставі наявних в ній доказів, оскільки позивач не заперечує проти заочного розгляду справи. Суд, дослідивши матеріали справи, давши оцінку доказам у їх сукупності, встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що 06.11.2007 року між Закритим акціонерним товариством Комерційний банк «ПриватБанк» та відповідачем [PERSON] укладено кредитний договір №ZRXRRX08460402, відповідно до умов якого відповідачем отримано кредит в розмірі 4236,00 грн. на строк 24 місяці з 06.11.2007 року по 05.11.2009 року зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 12 % на рік на суму залишку заборгованості по кредиту (а.с. 9-12). Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» є правонаступником усіх прав та обов’язків Закритого акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» (а.с. 158). Згідно умов кредитного договору для виконання зобов’язань Банк відкриває Позичальнику рахунок 29091058721594 для зарахування коштів, спрямованих на погашення заборгованості по кредиту, відсоткам, винагороді та іншим платежам (а.с. 9). Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов’язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Позивачем не надано суду жодних належних доказів руху коштів по рахунку №29091058721594, відкритому згідно умов кредитного договору для позичальника [PERSON] для зарахування коштів, спрямованих на погашення заборгованості по кредиту, відсоткам, винагороді та іншим платежам. До позовної заяви додано лише розрахунок заборгованості за договором № ZRXRRX08460402 від 06.11.2007 року, підписаний представником позивача за довіреністю, однак розрахунки, зроблені представником позивача у формі таблиці суд не може прийняти до уваги, оскільки вони не підтверджені доказами (а.с. 8). Разом з тим, з матеріалів справи встановлено і не оспорюється позивачем, що рішенням Романівського районного суду Житомирської області від 21.02.2011 року у цивільній справі №2-92/11 було стягнуто зі [PERSON], [INFO], на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором № ZRXRRX08460402 від 06.11.2007 року в розмірі 31156,51 грн. (а.с. 6-7). Відповідно до ч.3 ст.61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Умовами кредитного договору, укладеного між сторонами, визначено обов’язок позичальника щодо повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом періодичними щомісячними платежами. Зокрема, сторони договору дійшли згоди, що погашення заборгованості здійснюється у наступному порядку: щомісяця в період сплати, за який приймається період з 25 по 30 число кожного місяця позичальник повинен надавати банку грошові кошти (щомісячний платіж) у сумі 301,39 грн. для погашення заборгованості за кредитом, яка складається із заборгованості за кредитом, відсотків, винагороди, комісії, а також інших витрат згідно з Умовами (а.с. 9). Відповідно до ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк зобов’язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов’язується повернути кредит та сплатити проценти. Рішенням Романівського районного суду Житомирської області від 21.02.2011 року було встановлено загальний розмір грошових зобов’язань за кредитним договором, не виконаних позичальником [PERSON], та задоволено вимогу ПАТ КБ «ПриватБанк» - стягнуто з [PERSON] заборгованість за даним кредитним договором від 06.11.2007 року в розмірі 31156,51 грн. (а.с. 6-7). Отже, позивачем вже було реалізовано своє право на судовий захист своїх майнових інтересів, які ґрунтуються на правочині, укладеному із відповідачем. Тому суд вважає безпідставною позовну вимогу позивача про стягнення заборгованості за кредитом, оскільки щодо даної вимоги вже існує судове рішення, що вступило в законну силу. Позовні вимоги про стягнення процентів за користування кредитом, заборгованості по комісії за користування кредитом та пені за несвоєчасність виконання зобов’язань за договором, нарахованих позивачем за період з дати закінчення дії договору (05.11.2009 року) і до 07.02.2014 року суд також вважає безпідставними та необґрунтованими, оскільки, починаючи із 05.11.2009 року договірні правовідносини між сторонами припинились за закінченням їх строку. Починаючи із дати набрання законної сили рішенням суду від 21.02.2011 року між сторонами склались правовідносини, пов’язані із примусовим виконанням судового рішення, яким було встановлено ким із договірних сторін порушено умови договору, кому належить право вимоги, що ґрунтується на правочині, а також розмір такої вимоги. Згідно з роз’ясненнями, наданими судам Пленумом Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ у пункті 17 постанови №5 від 30.03.2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» "зобов’язання припиняється з підстав, передбачених договором або законом (частина перша статті 598 ЦК). Такі підстави, зокрема, зазначені у статтях 599–601, 604–609 ЦК. Наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє правовідносин сторін кредитного договору, не звільняє останнього від відповідальності за невиконання грошового зобов’язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених частиною другою статті 625 ЦК, оскільки зобов’язання залишається невиконаним належним чином відповідно до вимог статей 526, 599 ЦК. Наявність виконавчого напису нотаріуса, вчиненого за невиконання кредитного договору, за відсутності реального виконання боржником свого зобов’язання, не свідчить про припинення договірних правовідносин сторін й не звільняє боржника від відповідальності за невиконання ним грошового зобов’язання та не позбавляє кредитора права на отримання процентів за користування кредитом і пені, передбачених договором за несвоєчасну сплату кредиту". Отже, позивач – ПАТ КБ «ПриватБанк» як кредитор за договором, за наявності судового рішення про задоволення його вимог позбавлений права вимагати повторного стягнення з боржника суми заборгованості за кредитом, процентів за користування кредитом і пені, передбачених договором за несвоєчасну сплату кредиту. Лише за умови, що наявне судове рішення не виконано боржником, кредитор має право на стягнення з відповідача сум інфляційних втрат та трьох процентів річних за весь час, поки судове рішення залишається не виконаним. З матеріалів цивільної справи № 2-92/11, отриманої на запит суду з архіву Романівського районного суду Житомирської області, а також з відповіді начальника відділу ДВС Романівського РУЮ Житомирської області на запит суду встановлено, що рішення Романівського районного суду Житомирської області від 21.02.2011 року було повністю виконано боржником [PERSON] та постановою державного виконавця Каленського С.В. від 24.06.2011 року було закінчено виконавче провадження №26394268 з примусового виконання виконавчого листа № 2-92/11 на підставі пункту 8 статті 49 Закону України «Про виконавче провадження у зв’язку» з повним фактичним виконанням рішення відповідно до квитанції № 145 від 22.06.2011 року (а.с. 48-49). Відповідно до статті 599 ЦК України зобов’язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Рішення Романівського районного суду Житомирської області від 21.02.2011 року у справі №2-92/11 залишалось невиконаним у період з 12.03.2011 року по 24.06.2011 року, однак, позивачем не заявлено вимог про стягнення з відповідача сум, передбачених частиною другою статті 625 ЦК України, натомість повторно заявлено вимогу про стягнення заборгованості. Розглядаючи згідно положень ч.1 статті 11 ЦПК України дану справу, суд вирішує спір у межах заявлених ПАТ КБ «ПриватБанк» позовних вимог та приходить до висновку, що позов є безпідставним та не обґрунтованим: позивачем не доведено підстави повторного, за наявності виконаного судового рішення, нарахування відповідачу заборгованості по кредиту, процентів за користування кредитом і неустойки (пені та двох штрафів). З урахуванням вказаних обставин слід відмовити у задоволенні позову ПАТ КБ «ПриватБанк». На підставі наведеного вище обґрунтування та

Outcome: dismissed