Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-04 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що між Відкритим акціонерним товариством «РОДОВІД БАНК», найменування якого з 17.06.2009 року у відповідності до вимог Закону України «Про акціонерні товариства» було змінено на Публічне акціонерне товариство «РОДОВІД БАНК» (далі - АТ «РОДОВІД БАНК»/Банк /Позивач) та [PERSON] (далі - Відповідач 1/Позичальник) 20.09.2007 року було укладено кредитний договір № 37.3/АА-099.07.2 (далі - кредитний договір). Згідно з п. 1.1 кредитного договору, Банк відкриває Позичальнику відновлювану кредитну лінію на загальну суму 34 652,00 дол. США терміном по 20.09.2014 включно. Згідно з п. 1.5 кредитного договору, процентна ставка за кредитами встановлюється в розмірі 12,5% річних (відповідно до Додаткової угоди до кредитного договору від 16.10.2008 року - 16 % річних). Позичальник зобов'язався повністю погасити заборгованість за кредитом. За порушення строків повернення кредитів чи сплати процентів, сплачувати Банку за кожний день прострочення пеню у розмірі 1,6 процента від суми простроченої заборгованості (п. 3.9. Кредитного договору). Банк свої зобов'язання щодо видачі коштів виконав у повному обсязі. Позивач вказував, що оскільки Позичальником систематично порушувались умови кредитного договору та відбувалось несвоєчасне виконання зобов'язань щодо сплати щомісячних платежів (повернення кредитних коштів, сплати процентів за користування кредитом) протягом строку дії кредитного договору, що призвело до виникнення заборгованості, АТ «РОДОВІД БАНК» звернувся до Святошинського районного суду міста Києва із позовом про стягнення заборгованості з Відповідача 1 та Відповідача 2. Позивач вказував, що 20.09.2007 року з метою повного та своєчасного виконання зобовязань [PERSON] за Кредитним договором, між Банком та [PERSON] було укладено Договір поруки. Згідно з п.1.1 Договору поруки [PERSON] зобов'язався солідарно відповідати перед Банком у повному обсязі за своєчасне та повне виконання зобов'язань Відповідач -1 за Кредитним договором, а також усіх додаткових угод, які можуть бути укладені до закінчення строку дії Кредитного договору. У відповідності до ст. 541 ЦК України солідарний обов'язок або солідарна вимога виникають у випадках, встановлених договором або законом, зокрема у разі неподільності предмета зобов'язання. Представник позивача зазначив, що оскільки [PERSON] та [PERSON] продовжують не виконуватись зобов'язання за кредитним договором та не виконується рішення суду від 16.12.2013 року, у них виникла заборгованість перед Банком у розмірі 5 665,25 дол. США та 957 846,93 грн., що складається з наступної заборгованості: суми нарахованих процентів по кредиту (за період з 16.12.2015 по 16.12.2016 року) -5665,25 дол. США; суми пені за несвоєчасне погашення заборгованості за кредитом (за період з 16.12.2015 по 16.12.2016 року) - 452 489,56 грн. суми пені за несвоєчасне погашення заборгованості процентів по кредиту (за період з 16.12.2015 по 16.12.2016 року) - 373 009,86 грн. суми трьох процентів річних від суми простроченої основної заборгованості за кредитом (за період з 19.06.2013 по 16.12.2016 року) - 71 741,02 грн.; суми трьох процентів річних від суми прострочених процентів за кредитом (за період з 19.06.2013 по 16.12.2016 року) -60 606,49 грн. Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 12.04.2017 року відкрито провадження у справі. Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 14.05.2018 року позов залишено без руху. Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 24.05.2018 року продовжено розгляд справи. Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 05.09.2018 року позов залишено без руху. Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 16.01.2019 року продовжено розгляд справи. Представник Позивача у судовому засіданні не з`явився, просив суд слухати справи без його участі. Відповідач -1, Відповідач - 2 у судове засідання не з'явилися, представник відповідача не направили. Судом встановлено, щоАТ «РОДОВІД БАНК»/Банк /Позивач) та [PERSON] (далі - Відповідач 1/Позичальник) 20.09.2007 року було укладено кредитний договір № 37.3/АА-099.07.2 (далі - кредитний договір). Згідно з п. 1.1 кредитного договору, Банк відкриває Позичальнику відновлювану кредитну лінію на загальну суму 34 652,00 дол. США терміном по 20.09.2014 включно. Згідно з п. 1.5 кредитного договору, процентна ставка за кредитами встановлюється в розмірі 12,5% річних (відповідно до Додаткової угоди до кредитного договору від 16.10.2008 року - 16 % річних). Позичальник зобов'язався повністю погасити заборгованість за кредитом. За порушення строків повернення кредитів чи сплати процентів, сплачувати Банку за кожний день прострочення пеню у розмірі 1,6 процента від суми простроченої заборгованості (п. 3.9. Кредитного договору). Банк свої зобов'язання щодо видачі коштів виконав у повному обсязі. Судом встановлено, що як вказує позивач, що відповідачі систематитчно порушують умови кредитного договору та відбувалось несвоєчасне виконання зобов"язань щодо сплати щомісячних платежів протягом строку дії кредитного договору, що призвело до звернення до Святошинського районного суду м. Києва із позовом та ухвалення рішення суду 16.12.2013 року про стягнення з відповідачів заборгованості. Судом встановлено, що позивач у справі не надав суду у якості доказів рішення Святошинського районного суду м. Києві від 16.12.2013 року, яке набрало законнлої сили. Судом встановлено, що згідно розрахунку заборгованості за період 16.12.2015 року по 16.12.2016 року ( а.с.21) по факту вказано період з 19.06.2013 р по16.12.2016 року, по процентам по кредиту за період з 27.06.2013 року по 22.09.2014 року, розрахунок пені та трьох відсоьтків річних за період з 19.06.2013 року по16.12.2016 року. Судом встановлено, що кредитний договів № 37.3/АА-099.07.2 було укладено 20.09.2007 року з терміном дії до 20.09.2014 року включно ( а.с.6). Судом встаоволено, що позивач у справу всуперокеч вимогам п.4 ч.1 ст. 43 ЦПК України при наявності рішення суду від 16.12.2013 року приховав таке рішення суду, при цьому закінчився строк дії кредитного договору 20.09.2014 року, Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України, підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є: договори та інші правочини. У ст. 629 ЦК України зазначено про те, що договір є обов'язковим для виконання сторонами. Статтею 509 ЦК України передбачено, що зобов'язанням є правовідношення, в яких одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь іншої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Відповідно до ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином, відповідно до умов договору та вимог ЦК України. Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк ( ч. 1 ст. 530 ЦК України ). Згідно ст. 598 ЦК України обов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Припинення зобов'язання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених договором або законом. Згідно ст. 1054 ЦК України а кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Згідно ч.1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Тобто за викллюченням гарантії ( ст.562 ЦК України), лише дійсні вимоги можуть бути забезпечені. Згідно ст. 546 ЦК України зобов"язання може забезпечуватись порукою. Відповідно до ч.1 ст. 554 ЦК України, у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Згідно до ч. 2 ст. 554 ЦК України, Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Відповідно до ч.3 ст. 554 ЦК України, особи, які спільно дали поруку, відповідають перед кредитором солідарно, якщо інше не встановлено договором поруки. Згідно ст. 610 ЦК України Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Згідно ст. 611 ЦК України У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема:1) припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору;2) зміна умов зобов'язання;3) сплата неустойки;4) відшкодування збитків та моральної шкоди. Відповідно до частини першої, другої статті 554 ЦК України у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Тобто порука є додатковим (акцесорний) способом забезпечення виконання зобов'язань, а тому такі правочини щодо встановлення забезпечення матимуть юридичне значення тільки тоді, коли мають юридичну силу основні зобов'язання. Якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу (частина друга статті 1050 ЦК України). Пунктом 1.3 кредитного договору встановлено строк повернення кредиту, процентів не пізніше 13 вересня 2013 року. Згідно з пунктами 1.1. договору поруки поручитель у випадку невиконання боржником обов'язків за кредитним договором, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники. Згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то у разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього кодексу. Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Умовами спірного кредитного договору встановлено щомісячну сплату (до 10-го числа) частково погашати заборгованість за кредитним договором. Судом встановлено, що позивач приховав ріщення суду від 16.12.2013 рроку про стягення кредитної заборгованості з відповідачів, а тому суд на підставі наданих доказів не може встановити чи використав вже позивач своє право вимоги дострокового повернення усієї суми кредиту, що залишилася несплаченою, а також сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 ЦК України, та пені за порушення умов договору, згідно рішення суду від 1612.2013 року, з яких підстав звертається до суду про стягнення кредитної заборгованості за період 16.12.2015 року пло 16.12.2016 року, суми пені, трьох відсотків рісних від суми основної заборгованості та прострочених процентів. А тому суд дійшов висновку, що позов не доведено та задовленню не підлягає. Враховуючи, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, судові витрати не підлягають стягненню.

Outcome: dismissed