Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-14 00:00:00

У січні 2017 року позивач звернувся до суду з позовом де вказує, що перебуває з відповідачем у шлюбі, який був зареєстрований 15 вересня 2007 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Ровеньківського міського управління юстиції Луганської області за актовим записом №349. Від цього шлюбу мають неповнолітнього сина - [PERSON], [INFO]. Шлюбні відносини між ним та відповідачем припинені з вересня 2016 року, спільне господарство не ведуть, мешкають окремо. Вважає, що подальше збереження їх родини недоцільне і тому просив шлюб розірвати. Позивач у судове засідання не з'явився, надав суду письмову заяву з проханням розглядати справу у його відсутність, позовні вимоги підтримав та просив задовольнити у повному обсязі. Відповідач у судове засідання не з'явилася, надала суду письмову заяву з проханням розглядати справу у її відсутність, не заперечувала проти задоволення позову. Враховуючи, що розгляд справи відбувався у відсутність сторін, відповідно до ч.2 ст.197 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Перевіривши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню частково з огляду на наступне. У відповідності зі ст.112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. У відповідності зі ст.113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Як встановлено у судовому засіданні сторони перебувають у шлюбі, який був зареєстрований 15 вересня 2007 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Ровеньківського міського управління юстиції Луганської області за актовим записом №349. Від цього шлюбу мають неповнолітнього сина - [PERSON], [INFO] (а.с.6-7). У судовому засіданні встановлено, що сторони припинили шлюбні відносини з вересня 2016 року, спільне господарство не ведуть, мешкають окремо. Таким чином, оголошена та досліджена у судовому засіданні сукупність доказів призводить суд до висновку про можливість задоволення позову і розірвання шлюбу між сторонами. В резолютивній частині позовної заяви позивач просив залишити сина проживати з відповідачем. При цьому зміст позовної заяви не містить будь-яких обгрунтування щодо наявності між сторонами спору з питання визначення місця проживання дитини. Окрім того вирішення спору про місце проживання малолітніх дітей має відбуватись з урахуванням положень ст.161 та ч.4 ст.19 Сімейного Кодексу України, тобто за обов"язкової згоди органу опіки та піклування та за наявності письмового висновку щодо розв"язання спору на підставі відомостей, одержаних в результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні. Таким чином, оголошена та досліджена у судовому засіданні сукупність доказів призводить суд до висновку, що в цій частині позов задоволенню не підлягає. На підставі вищевикладеного, ст.ст.112, 113 СК України,

Outcome: dismissed