Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-26 00:00:00

04 квітня 2017 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «АВТО ЛАЙФ» (далі ТОВ «Лізингова компанія «АВТО ЛАЙФ») про захист прав споживача, визнання договору фінансового лізингу недійсним та стягнення грошових коштів, в якій просив визнати Договір фінансового лізингу № 1331, укладеного 15 грудня 2016 року\~між ТОВ «Лізингова компанія «АВТО ЛАЙФ» та [PERSON] недійсним, стягнути з ТОВ\~«Лізингова компанія «АВТО ЛАЙФ» на його користь грошові кошти у сумі 62992 грн. 50 коп., а також витрати на оплату судового збору. В судовому засіданні позивач підтримав позовні вимоги з підстав, викладених в позовній заяві, просив їх задовольнити. Представник позивача в судовому засіданні підтримав позовні вимоги, просив їх задовольнити. Представник відповідача в судове засідання не зявився, належним чином повідомлявся про час та місце розгляду справи, надав письмові заперечення проти позову, в яких просив відмовити в задоволенні позовних вимог. Свідок [PERSON] в судовому засіданні показала, що позивач [PERSON] являється її цивільним чоловіком. В грудні 2016 року він в мережі Інтернет знайшов оголошення про продаж автомобіля [PERSON] за 200\~000 грн. Вони звязалися із компанією [PERSON], в якій підтвердили ціну автомобіля і запропонували приїхати до м. Одеса для оформлення купівлі-продажу. 15 грудня 2016 року вони приїхали в офіс відповідача, де їм запропонували спочатку сплатити перший внесок в рахунок вартості автомобіля, а потім укладати договір. Після того, як [PERSON] заплатив 62992,50 грн. менеджер компанії надав договір для підпису, в якому було зазначено суму 600000 грн., і як їм пояснили, що цей договір на новий автомобіль, а при отриманні автомобіля 2014 року випуску, який зазначений в оголошенні, документи, а саме договір їм поміняють, в якому буде зазначена вже сума 200\~000 грн. На наступний день [PERSON] і вона прийшли до офісу, де їм повідомили, що автомобіль вже прямує до [PERSON] і їм потрібно негайно виїжджати додому. В [PERSON], не дочекавшись автомобіля, [PERSON] зателефонував менеджеру [PERSON], і йому повідомили, що автомобіль не пройшов переддоговірну перевірку, і їм потрібно написати заяву про розірвання договору, на що [PERSON] не погодився, побоюючись обману зі сторони компанії, а потім порадившись з юристами вирішив подати позов до суду. Суд, вислухавши позивача та його представника, свідка, дослідивши матеріали справи, дійшов висновку про задоволення позову з таких підстав. Судом встановлено, що 15 грудня 2016 року між сторонами в письмовій формі був укладений письмовий договір № 1331 фінансового лізингу, відповідно до умов якого лізингодавець взяв на себе зобов'язання придбати предмет лізингу автомобіль марки Toyota Corolla вартістю 23\~244 долари 46 центів США, що станом на день підписання договору складало 629\~925 грн., у власність та передати предмет лізингу у користування лізингоодержувачу на строк та на умовах, передбачених договором (а.с. 6-13). В цей же день 15.12.2016 позивачем відповідно до квитанції № 0.0.670183485.1 на розрахунковий рахунок № 26002514569 ТОВ «Лізингова компанія «АВТО ЛАЙФ», який відкритий в АТ «[PERSON] Аваль м. Київ проведено перерахунок грошових коштів в як перший внесок у сумі 62992 грн. 50 коп., як оплата згідно Договору фінансового лізингу № 1331 за автомобіль (а.с. 15 зворотній бік). Лізингодавець умов договору не виконав і предмет лізингу лізингоодержувачу не передав, що сторонами по справі визнається, і, у відповідності до положень ст.61 ЦПК України, доказуванню не підлягає. Пунктом 12.3 Договору фінансового лізингу від 16.12.2016 передбачено, що у випадку розірвання договору лізингоодержувачем лізингодавець повертає сплачені кошти з вирахуванням штрафу за дострокове розірвання - 20 % від сплаченої суми авансового платежу. У такому випадку комісія за організацію договору лізингоодержувачу не повертається. Окрім того, умовами договору, а саме пунктом 12 спірного договору, передбачено право лізингодавця розірвати договір в односторонньому порядку за умови невиконання лізингоодержувачем його положень зі стягненням з останнього певних штрафних санкцій, однак таке право у лізингоодержувача умовами договору не передбачено. Відповідно до частин першої, другої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, пятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Відносини, що виникають у звязку з договором фінансового лізингу, регулюються положеннями ЦК України про лізинг, найм (оренду), купівлю-продаж, Законом України «Про фінансовий лізинг». Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Стаття 18 Закону України "Про захист прав споживачів" містить самостійні підстави визнання угоди (чи її умов) недійсною. Так, за змістом частини пятої цієї норми у разі визнання окремого положення договору, включаючи ціну договору, несправедливим може бути визнано недійсним або змінено саме це положення, а не сам договір. Тільки у разі, коли зміна окремих положень або визнання їх недійсними зумовлює зміну інших положень договору, на вимогу споживача такі положення підлягають зміні або договір може бути визнаний недійсним у цілому (частина шоста статті 18 Закону). Визначення поняття «несправедливі умови договору» закріплено в частині другій статті 18 цього Закону умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживачу. Аналізуючи норму статті 18 Закону України "Про захист прав споживачів" можна дійти висновку, що для кваліфікації умов договору несправедливими необхідна наявність одночасно таких ознак: по-перше, умови договору порушують принцип добросовісності (пункт 6 частини першої статті 3, частина третя статті 509 ЦК України); по-друге, умови договору призводять до істотного дисбалансу договірних прав та обовязків сторін; по-третє, умови договору завдають шкоди споживачеві. Несправедливими є, зокрема, умови договору про: виключення або обмеження прав споживача стосовно продавця (виконавця, виробника) або третьої особи у разі повного або часткового невиконання чи неналежного виконання продавцем (виконавцем, виробником) договірних зобовязань, включаючи умови про взаємозалік, зобовязання споживача з оплати та його вимог у разі порушення договору з боку продавця (виконавця, виробника); встановлення жорстких обовязків споживача, тоді як надання послуги обумовлене лише власним розсудом виконавця; (пункти 2,3 частини третьої статті 18 Закону «Про захист прав споживачів); надання можливості продавцю (виконавцю, виробнику) не повертати кошти на оплату, здійснену споживачем, у разі відмови споживача укласти або виконати договір, без встановлення права споживача на одержання відповідної компенсації від продавця (виконавця, виробника) у звязку з розірвання або невиконанням ним договору (пункт 4 частини третьої статті 18 Закону). Аналіз змісту спірного правочину фінансового лізингу від 15 грудня 2016 року, укладеного між сторонами, дає підстави прийти до висновку, що в договорі виключені та обмежені права лізингоодержувача як споживача стосовно лізингодавця у разі неналежного виконання ним обовязків, передбачених договором та законом, звужені обовязки лізингодавця, які передбачені в Законі України «Про фінансовий лізинг», положеннях ЦК України, повністю виключена відповідальність лізингодавця за невиконання або неналежне виконання обовязків щодо передачі предмета лізингу та передачі цієї речі належної якості, одночасно значно розширені права лізингодавця, які суперечать вимогам чинного законодавства. За змістом статті 808 ЦК України, якщо відповідно до договору непрямого лізингу вибір продавця (постачальника) предмета договору лізингу був здійснений лізингоодержувачем, продавець (постачальник) несе відповідальність перед лізингоодержувачем за порушення зобовязання щодо якості, комплектності, справності предмета договору лізингу, його доставки, монтажу, запуску в експлуатацію, тощо. Якщо вибір продавця (постачальника) предмета договору лізингу був здійснений лізингодавцем, продавець та лізингодавець несуть перед лізингоодержувачем солідарну відповідальність за зобовязанням щодо продажу (поставки) предмета договору лізингу. Таким чином, в оспорюваному договорі не конкретизовано предмет лізингу (рік випуску, колір, індивідуальні технічні характеристики, індивідуальна комплектація, тощо) , а також в договорі лізингу відсутні будь-які відомості про продавця товару, його найменування та місцезнаходження, куди має завертатись споживач у випадку порушення якості, комплектності та інших умов з продажу товару, то пункт 1.5 договору, щодо усунення лізингодавця від відповідальності в частині якості, комплектності, справності та ін. суперечить положенням статті 808 ЦК України. Пункт 1.5 укладеного Договору передбачає, що лізингодавець разом із продавцем солідарно відповідають перед лізингоодержувачем\~виключно\~за зобовязаннями щодо продажу якісного предмету лізингу. Умови гарантійного обслуговування можуть бути передбачені договором купівлі-продажу та / або окремим договором. Отже, даний пункт договору не містить солідарної відповідальності лізингодавця за комплектність автомобіля, а також відсутня відповідальність лізингодавця за постачання товару неналежної якості та передачу його лізінгоодержувачу. Тому, суд вважає посилання представника відповідача в своїх запереченнях проти позову про справедливі умови договору про солідарну відповідальність лізінгодавця із постачальником такими, що лише частково відповідають умовам укладеного договору. Відповідно до частини другої статті 806 ЦК України до договору лізингу застосовуються загальні положення про найом (оренду) з урахуванням особливостей, встановлених цим параграфом та законом. До відносин, пов'язаних з лізингом, застосовуються загальні положення про купівлю-продаж та положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом. Виходячи з аналізу норм чинного законодавства за своєю правовою природою є змішаним договором та містить елементи договору оренди (найму) та договору купівлі-продажу транспортного засобу, що випливає зі змісту договору відповідно до статті 628 ЦК України. Згідно статті 799 ЦК України договір найму транспортного засобу укладається у письмовій формі; договір найму транспортного засобу за участю фізичної особи підлягає нотаріальному посвідченню. Відповідно до частини першої статті 220 ЦК України у разі недодержання сторонами вимоги закону\~про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним. Така правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду України від 16 грудня 2015 року у справі № 6-2766цс15, яка відповідно до ч. 1 ст. 360-7 ЦПК України має ураховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права. Судом встановлено, що договір фінансового лізингу від 16 грудня 2016 року, укладений між\~[PERSON] та\~ТОВ «ЛК «АВТО ЛАЙФ», нотаріально посвідчено не було. З урахуванням наведеного, суд дійшов висновку про застосування наслідків недійсності правочину та стягнення з відповідача на користь позивача сплаченого останнім авансового платежу у розмірі 62992,50 грн. Судові витрати розподіляються згідно положень ст.88 ЦПК України.

Outcome: approved