Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-12 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до Вінницької районної державної нотаріальної контори про визнання бездіяльності та вчинення дії, посилаючись на те, що з 19.05.1989 року по [INFO] року мати позивачки [PERSON] постійно проживала в збудованому житловому будинку, який їй належить за адресою: [ADDRESS]. [INFO] року померла мати позивачки в с. Степанівка у віці 90 років. Родинні стосунки позивачки з померлою матір'ю зазначені в її свідоцтві про народження від 08.10.1951 року. 16.06.1977 року позивачка уклала шлюб з [PERSON], [INFO], та змінила прізвище з [PERSON] на [PERSON]. Протягом всього життя позивачка у всьому допомагала, та здійснювала догляд за матір'ю. Позивачка постійно проживала зі своєю матір'ю за адресою: [ADDRESS]. 30.12.2016 року представник позивача звернувся до Вінницької районної нотаріальної контори з питанням про видачу свідоцтва на право на спадщину за законом на земельну частку (пай) та на житловий будинок за адресою: [ADDRESS]. Того ж дня було видано свідоцтво про право на спадщину за законом лише на земельну ділянку (пай). У видачі свідоцтва про право на спадщину на житловий будинок було відмовлено, у зв'язку з тим, що даний будинок відноситься до категорії колгоспних дворів, тому не можливо визначити яка саме частка належить померлій матері позивачки, тому нотаріус своєю постановою відмовив у вчинені нотаріальної дії. Вважаючи дії нотаріальної контори неправомірними, позивачка звернулася до суду за захистом своїх прав. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] позовні вимоги підтримав повністю, змін та доповнень немає, просив вимоги позову задоволити. Суду пояснив, що за життя померла спадкодавець [PERSON] отримала свідоцтво на право власності на колгоспний двір, у якому була єдиним членом та головою двору. Нотаріусу було представлено доказ того, що станом на квітень 1991р. вона були єдиним членом, а отже и власником колгоспного двору - виписку з господарської книги, тому відмова нотаріуса від видачі свідоцтва про право на спадщину її доньці є незаконною. Відповідач по справі, представник Вінницької державної районної нотаріальної контори Лещенко В.В. в судовому засіданні позовні вимоги не визнала повністю, в задоволені позову просила відмовити. Суду пояснила, що нотаріус засвідчує право власності на майно колгоспного двору чи будь яке інше майно на підставі відповідного правоустановчого документу. Таким документом не є надане позивачкою свідоцтво про право на колгоспний двір, видане 1989р., так як воно посвідчує лише право власності колгоспного двору, а не право власності [PERSON] на житловий будинок з спорудами та будівлями. Дане свідоцтво видане на колгоспний двір, засвідчує реєстрацію колгоспного двору і не є правоустановчим документом, на підставі якого нотаріус може зробити висновок щодо наявності у спадкодавця права власності на житловий будинок з спорудами та будівлями. Відмову ноатріуса просить визнати законною. Заслухавши сторін по справі, оцінивши докази в їх сукупності, дійшов до висновку, що позовна заява не підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом є встановленим, що [INFO] року померла мати позивачки [PERSON] в с. Степанівка, Вінницького району Вінницької області, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER]. Відповідно до довідки № 791 від 16.09.2016 року виданої виконавчим комітетом Степанівської сільської ради, про те, що [PERSON] є дочкою [PERSON], яка померла [INFO] року; дочка проживала з матір'ю до дня смерті, здійснювала догляд та надавала допомогу. Зі свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 11.03.1985 року виданого повторно, вбачається, що матір'ю [PERSON] є [PERSON]. 16 червня 1977 року [PERSON] уклала шлюб з [PERSON] та змінила прізвище на «[PERSON]», що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] від 11.03.1985 року виданого повторно. 04.01.2016 року за вих. № 3/02-31 Постановою нотаріуса Вінницької районної державної нотаріальної контори відмовлено у вчинені нотаріальної дії [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на ім'я [PERSON] (а.с.4). 1.11.1989р. було видано за рішенням виконкому Вінницької районної ради за №128 від 19.05.1989р. свідоцтво про право власності на колгоспний двір, який знаходиться за адресою: [ADDRESS] (а.с.14). Дане свідоцтво видане до 15.04.1991р., тобто, до моменту прийняття ЗУ «Про власність». На час видачі вищевказаного свідоцтва законодавством було визначено за ст.86 ЦК України ( ред.1963р.) наступні види права власності: приватна, колективна, державна. Колгоспні дворі, чиє виникнення пов»язувалося з спільним вкладом у створення даного майна членами колгоспного двору належали до спільної сумісної власності членів колгоспного двору. Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців), що потребує відповідного підтвердження факту закріплення за спадкодавцями права власності на спадкове майно відповідними правоустановчим документами. Так, за ст. 1218 Цивільного кодексу України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ч. 1 ст. 120 Цивільного кодексу Української РСР ( ред.1963р.) майно колгоспного двору належить його членам на праві спільної сумісної власності. Згідно статті 123 ч. 2 Цивільного кодексу Української РСР, розмір долі члена двору встановлюється виходячи з рівності долей всіх членів двору, включаючи неповнолітніх та непрацездатних. Розглядаючи правомірність відмови нотаріуса у вчинені нотаріальної дії , а саме, видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на ім'я [PERSON] , суд виходить з того, що відповідно до статті 7 Закону України "Про нотаріат" (3425-12) нотаріуси у своїй діяльності керуються законами України, постановами Верховної Ради України, указами і розпорядженнями Президента України, постановами і розпорядженнями Кабінету Міністрів України, а на території Республіки Крим, крім того, - законодавством Республіки Крим; наказами Міністерства юстиції України; нормативними актами обласних, Київської та Севастопольської міських державних адміністрацій. Також, при вчиненні нотаріальних дій нотаріуси в установленому порядку та в межах своєї компетенції вирішують питання, що випливають з норм міжнародного права, а також чинних міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України. Відповідно до глави 13 «Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України» затвердженого Наказом МЮУ 22.02.2012 року № 296/5 - при зверненні громадян до нотаріальної контори з приводу оформлення спадкових прав, відмова у вчинені нотаріальної дії надається у формі «Постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії» як того вимагає ст. 49 Закону України «Про нотаріат», а саме - нотаріус або посадова особа, яка вчиняє нотаріальні дії, відмовляє у вчиненні нотаріальної дії, якщо: 1) вчинення такої дії суперечить законодавству України; 2) не подано відомості (інформацію) та документи, необхідні для вчинення нотаріальної дії; 3) дія підлягає вчиненню іншим нотаріусом або посадовою особою, яка вчиняє нотаріальні дії; 4) є сумніви у тому, що фізична особа, яка звернулася за вчиненням нотаріальної дії, усвідомлює значення, зміст, правові наслідки цієї дії або ця особа діє під впливом насильства; 5) з проханням про вчинення нотаріальної дії звернулась особа, яка в установленому порядку визнана недієздатною, або уповноважений представник не має необхідних повноважень; 6) правочин, що укладається від імені юридичної особи, суперечить цілям, зазначеним у їх статуті чи положенні, або виходить за межі їх діяльності; 7) особа, яка звернулася з проханням про вчинення нотаріальної дії, не внесла плату за її вчинення; 8) особа, яка звернулася з проханням про вчинення нотаріальної дії, не внесла встановлені законодавством платежі, пов'язані з її вчиненням; 9) в інших випадках, передбачених законом. Нотаріус або посадова особа, яка вчиняє нотаріальні дії, не приймає для вчинення нотаріальних дій документи, якщо вони не відповідають вимогам, встановленим у статті 47 цього Закону, або містять відомості, передбачені частиною третьою статті 47 цього Закону. Нотаріусу або посадовій особі, яка вчиняє нотаріальні дії, забороняється безпідставно відмовляти у вчиненні нотаріальної дії. На вимогу особи, якій відмовлено у вчиненні нотаріальної дії, нотаріус або посадова особа, яка вчиняє нотаріальні дії, зобов'язані викласти причини відмови в письмовій формі і роз'яснити порядок її оскарження. Про відмову у вчиненні нотаріальної дії нотаріус протягом трьох робочих днів виносить відповідну постанову. Згідно з ч. 1 ст. 1 Закону № 3425-XII нотаріальними діями є посвідчення права, а також фактів, що мають юридичне значення, та інші дії, передбачені цим Законом, з метою надання їм юридичної вірогідності. Нотаріальні дії нотаріусом вчиняються на підставі належиним чином підтверджених документів, що посвідчують право власності спадкодавця на те, чи інше майно, що входить до складу спадкової маси. За ст.46 ЗУ «Про нотаріат» нотаріуси або посадова особа, яка вчиняє нотаріальні дії, має право витребовувати від фізичних та юридичних осіб відомості та документи, необхідні для вчинення нотаріальної дії. Відомості та документи, необхідні для вчинення нотаріальних дій, повинні бути подані в строк, визначений нотаріусом. Цей строк не може перевищувати одного місяця. Неподання відомостей та документів на вимогу нотаріуса є підставою для відкладення, зупинення вчинення нотаріальної дії або відмови у її вчиненні. У відповідності до п.4.15 п.4 Глави 10 Розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, проводиться нотаріусом після подання документів, які підтверджують право власності спадкодавця. Як встановлено по справі, позивачкою в особі свого представника до нотаріального органу було подано для видачі свідоцтва про право власності на спадкове майно, зокрема, свідоцтво про право власності на колгоспний двір, який знаходиться за адресою: [ADDRESS] від 19.05.1989р., свідоцтво про народження та шлюб позивачки. Нотаріусу не було подано правоустановчий документ на право особистої власності спадкодавця на вищевказане будинковолодіння з відповідною реєстрацією даного майна, що стало підставою для винесення постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії. Виписка з господарської книжки за 1991р. та вищевказане свідоцтво на колгоспний двір від 01.10.1989р. не є правоустановчими документами, які належним чином посвідчують право особистої власності на будинковолодіння [PERSON], а отже відмова нотаріуса грунтується на вимогах закону, тому позов до задоволення не підлягає.

Outcome: dismissed