Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-02 00:00:00

01 вересня 2021 року [PERSON] в особі свого представника - адвоката Давиденка К.В. звер- нулася до суду з позовною заявою, в якій просила визнати за нею право власності на земельні ді- лянки в порядку спадкування за заповітом, посилаючись на наступні обставини. [INFO] помер її дідусь [PERSON] , після смерті якого відкрилась спадщина, до її складу входять земельні ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 2,23 га та 1,13 га, що розташовані на території Борисівської сільської ради Білгород-Дністровсь- кого (Татарбунарського) району Одеської області, згідно державного акта на право приватної вла- сності на землю серії ІІІ-ОД № 083905 від 15.07.2004 р., виданого на ім`я [PERSON] . За життя, а саме 08.07.2005 р., дідусь вчинив заповіт, яким заповів їй зазначені земельні ділянки. Звернувши- сь до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини вона отримала відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом у зв`язку з тим, що вона пропустила строк для подачі заяви про прийняття спадщини. Також нотаріус порекомендовав звернутися до суду до суду із заявою про вс тановлення факту постійного проживання із спадкодавцем на час відкриття спадщини. Разом з тим, на її думку, з урахуванням ч.3 ст.1268 ЦК України, вона вважається такою, що прийняла спа- дщину, оскільки на час відкриття спадщини, проживала разом з спадкодавцем за однією адресою, який був людиною похилого віку та потребував стороннього догляду. ЇЇ брат [PERSON] був пості- йно на роботі та здійснювати догляд за дідусем він не міг. Крім того, у позивача відсутній оригі- нал правовстановлюючого документу, про його втрату на ім`я спадкодавця була опублікована об`ява в газеті "Татарбунарський вісник". Зважаючи на те, що успадкувати земельні ділянки у но- таріальному порядку вона не має можливості, просила визнати за нею право власності на спадкове майно. Представник позивача у судове засідання не з`явився, надав до суду заяву про розгляд справи у його відсутність, повністю підтримуючи позовні вимоги. (а.с.25). Представник відповідача також у судове засідання не з`явився, надав відзив на позов, в якому позовні вимоги визнав, просив розгляд справи провести за його відсутності (а.с.24). Третя особа у судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи у його відсутність, проти задоволення позовним вимог не заперечував (а.с.23). Відповідно до ч.3 ст.211 ЦПК України, учасник справи має право заявити клопотання про роз- гляд справи за його відсутності. У такому разі фіксування судового засідання за допомогою звуко- записувального технічного засобу, у відповідності з вимогами ч.2 ст.247 ЦПК України, не здій- снюється. Як передбачено ч.3 ст.200 ЦПК України, суд ухвалює рішення за результатами підготовчого провадження за наявними у справі доказами у зв`язку з визнанням позову відповідачем. Згідно ч.4 ст.206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того за конних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову су- перечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. В силу ч.1 ст.82 ЦПК України, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають до- казуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добро- вільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по су- ті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог З копії: паспорту серії [NUMBER] та свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] (а.с.4, 8) вба- чається, що позивач народилася [INFO] в с.Борисівка Татарбунарського району Одеської об- ласті. 05.09.1998 р. був укладений шлюб між нею та [PERSON] , 1976 р. народження, та пілся чого позивач змінила прізвище на « [PERSON] ». Згідно копій: свідоцтва про народження серії [NUMBER] та свідоцтва про укладення шлюбу серії [NUMBER] (а.с.7) слідує, що [PERSON] (мати позивача) народилася [INFO] в с.Бо- рисівка Татарбунарського району Одеської області, її батьком був [PERSON] 16.11.1978 р. був за- реєстрований шлюб між нею та [PERSON] , 1954 р. народження, після чого змінила прізвище на « [PERSON] ». Як вбачається з копії державного акту на право приватної власності на землю серії ІІІ-ОД № 08 3905 від 15.07.2004 р. (а.с.11), [PERSON] було передано у приватну власність земельну ділянку площею 3,36 га, яка складається з двох земельних ділянок площею 2,23 га та 1,13 га, що розташо- вана на території Борисівської сільської ради, виділеної для ведення товарного сільськогосподар- ського виробництва. Відповідно до заповіту, складеного 08.07.2005 р. (а.с.10), [PERSON] є спадкоємцем за запо- вітом земельної ділянки площею 3,36 га, згідно державного акта на право приватної власності на землю серії ІІІ-ОД № 083905, яка належало [PERSON] на день його смерті. Даний заповіт є чин- ним , що підтверджується Витягом про реєстрацію в Спадковому реєстру (а.с.9). Копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] (а.с.6) підтвнрджується, що спадкодавець [PERSON] помер [INFO] в с.Борисівка Татарбунарського району Одеської області. Листом нотаріуса від 10.08.2021 р. (а.с.12) позивачу відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом після померлого [PERSON] з причини втрати шестимісячного строку для прийняття спадщини та ненадання доказів сумісного проживання зі спадкодавцем. За змістом довідок №№ 290, 292, виданих Борисівською сільською радою (а.с.13, 14), [PERSON] , на день своєї смерті, яка настала [INFO] , був зареєстрований та проживавав за адресою: [ADDRESS] . Крім нього за вказаною адресою були зареєстровані: онук [PERSON] , 1977 р. народження, його дружи- на [PERSON] , 1977 р. народження, та правнуки - [PERSON] , 1999 р. народження, та [PERSON] , 2001 р. народження. У період з вересня 2007 р. по 24.05.2008 р. у вказаному будинку разом зі сво- їм дідусем [PERSON] фактично без реєстрації проживала [PERSON] , 1981 р. народження.. Вартість земельних ділянок площею 1,13 га та 2,23 га, загальна площа 3,36 га, що перебувала у власності [PERSON] , становить 91244 грн., що видно з витягу із технічної документації про нор- мативну грошову оцінку земельної ділянки від 13.08.2021 р. (а.с.15-16). Газета "Татарбунарский вестник" № 43 від 28.10.2021 р. містила оголошення про недійсність де ржавного акта на право власності на земельну ділянку серії ІІІ-ОД № 083905, виданого на ім`я [PERSON] (а.с.26). Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у п.23 (абз.3) своєї постанови № 7 від 30.05. 2008 р. «Про судову практику у справах про спадкування», у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. В силу ст.1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків /спадщини/ від фізичної особи, яка померла /спадкодавця/, до інших осіб /спадкоємців/. Спадкування здійснюється за запо- вітом або за законом, як передбачено ст.1217 ЦК України. Згідно ст.1233 ЦК України, заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок сво єї смерті. Відповідно до ч.1 ст.1235 ЦК України, заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних ві- дносин, а також інших учасників цивільних відносин. Як передбачено ст.1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийня- ти спадщину чи не прийняти її. Право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збе- реженням її цільового призначення, що визначено ч.1 ст.1225 ЦК України. У судовому засіданні встановлено, що [PERSON] є спадкоємцем за заповітом, а також те, що земельні ділянки площею 2,23 га та 1,13 га, що розташовані на території Борисівської сільської ради, належала її дідусеві [PERSON] , але перешкодою в отриманні позивачем свідоцтва про пра- во на спадщину на земельні ділянки є те, що останньою не було доведено факт постійного про- живання разом із спадкодавцем [PERSON] на час відкриття спадщини, а також через відсутність правовстановлюючого документу на земельні ділянки. Отже, суд вважає, що за позивачем має бути визнано право власності на зазначені земельні ді- лянки площею 2,23 га та 1,13 га. На підставі викладеного,

Outcome: approved