Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-04 00:00:00

30.05.2016 р. позивач звернувся до суду з позовом, в якому просив суд ухвалити рішення, яким стягнути з відповідача на користь ПАТ КБ «Приватбанк» заборгованість за кредитним договором в сумі 12 937,03 грн. та судові витрати. В обґрунтування вимог покликається на те, що 15.06.2010 року між ПАТ КБ «Приватбанк» та відповідачем було укладено кредитний договір б/н згідно умов якого Позивачем було надано останньому кредит в сумі 1200 грн, шляхом встановлення кредитного ліміту на платіжну картку, із сплатою 30 % відсотків річних на суму залишку заборгованості за кредитом. Проте, відповідач не виконує належним чином взяті на себе зобовязання, щодо повернення суми кредиту та сплати відсотків та допустив заборгованість перед позивачем, яка станом на 31.03.2016р. становить 12 937,03 грн., а тому змушене звернутись до суду. Представник позивача в судове засідання не зявився, проте подав на адресу суду заяву, в якій просив справу розглядати без його участі, позов підтримує в повному обсязі. Відповідач в судове засідання не зявився, проте подав письмове заперечення, в якому просить в задоволенні позову відмовити у звязку з пропуском строку позовної давності звернення до суду. Вивчивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що в задоволенні позову слід відмовити з наступних підстав. Судом встановлено, що 15.06.2010 року між ПАТ КБ «Приватбанк» та відповідачем [PERSON] було укладено кредитний договір б/н згідно умов якого Позивачем було надано останньому кредит в сумі 1200 грн., шляхом встановлення кредитного ліміту на платіжну картку, із сплатою 30 % відсотків річних на суму залишку заборгованості за кредитом. З умов кредитного договору вбачається, що відповідач [PERSON] взяв на себе зобовязання погашати заборгованість по кредиту, відсотках за його користування, по перерахунку платіжного ліміту, а також сплачувати комісію, на умовах, визначених даним договором. Згідно ст.ст. 526, 527, 530 ЦК України зобовязання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону. Як вбачається з розрахунку заборгованості за кредитним договором (а.с. 5-6), відповідач перестав обслуговувати кредит в 2013 році, остання проплата в погашення кредиту була здійснена останнім 22.04.2013р., а ПАТ «Приватбанк» звернулось до суду 30.05.2016 року. Статтями 256, 257 Цивільного кодексу України визначено, що позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. А згідно ст. 258 ЦК України, позовна давність щодо вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) встановлена строком в один рік. Частиною 4 ст. 267 ЦК України передбачено, що сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою відмови у позові. Відповідно до ч.1 ст.261 ЦК України, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила, тобто початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов. У Правовій позиції ВСУ у справі № 6-116цс13 зазначено: «Перебіг позовної давності за вимогами кредитора, які випливають з порушення боржником умов договору (графіка погашення кредиту) про погашення боргу частинами (щомісячними платежами) починається стосовно кожної окремої частини, від дня, коли відбулося це порушення. У таких випадках позовна давність обчислюється окремо по кожному простроченому платежу. Відповідно до роз'яснень п. 31 Постанови № 5 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», враховуючи положення пункту 7 частини тринадцятої статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів», суди мають виходити з того, що у спорах щодо споживчого кредитування кредитодавцю забороняється вимагати повернення споживчого кредиту, строк давності якого минув. У зв'язку із цим позовна давність за позовом про повернення споживчого кредиту застосовується незалежно від наявності заяви сторони у спорі. Оскільки зі спливом строків позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги, що стосується стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо, положення п. 7 ч. 13 ст.11 Закону України "Про захист прав споживачів" застосовуються й до додаткових вимог банку (іншої фінансової установи). Як зазначалось вище, частиною 4 ст.267 ЦК України встановлено, що сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Крім того, ПАТ «Приватбанк» не навело жодних обставин щодо неможливості звернення з вимогами до відповідача в межах строків позовної давності. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що в задоволені позову слід відмовити , у звязку з пропуском строку позовної давності. Згідно ч.2 ст. 197 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Outcome: dismissed