Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-25 00:00:00

Позивач звернулася до суду із вищевказаним позовом, а саме просить розірвати договір в частині купівлі-продажу SPC Falquon Wood Aviila 2003 у кількості 34,2 м.кв., вартістю 28044,00 грн.; стягнути із продавця ФОП [PERSON] грошові кошти у розмірі 28044,00 грн.; стягнути із ФОП [PERSON] грошові кошти у розмірі 5000,00 грн. для компенсації завданої моральної шкоди. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 03.09.2020 року ФОП [PERSON] одержав замовлення №00000002083 на поставку SPC Falquon Wood Aviila 2003 у кількості 34,2 м.кв. та SPC Ado Fortica 1402 у кількості 47,696 кв.м. для устилання ними підлоги. Загальна вартість замовлення становила 54992,24 грн. Відповідно до квитанції до прибуткового касового ордеру №2792 від 02.09.2020 року ФОП [PERSON] одержав від [PERSON] 16500,00 грн. Відповідно до квитанції до прибуткового касового ордеру №3106 від 29.10.2020 року ФОП [PERSON] одержав від [PERSON] 38500,00 грн. Всього відповідно до згаданих квитанцій ФОП [PERSON] одержав 55 000,00 гн. Матеріали SPC Ado Fortica 1402 у кількості 47,696 кв.м. задовольнили потреби споживача, але матеріали SPC Falquon Wood Aviila 2003 у кількості 34,2 м.кв., вартістю 28044,00 грн. є неналежної якості, оскільки складалися з деталей, які не пасували один до одного. [PERSON] , діючи як член родини покупця, подав до ФОП [PERSON] заяву від 04.02.2021 року, в якій зазначив про недолік придбаного товару і про його повернення. У відповіді на заяву [PERSON] (чоловіка позивачки) від 11.02.2021 року про повернення товару неналежної якості (SPC Falquon Wood Aviila 2003 у кількості 34,2 м.кв.) ФОП [PERSON] зазначив, що представник виробника має пересвідчитися у тому, що вимоги щодо правил інсталяції та користування товаром були дотримані. Було зазначено, що після одержання звіту від представника виробника, буде прийнято рішення. Проте, станом на 06.09.2021 року, заява про повернення товару неналежної якості де-факто не вирішена. Позивачка зазначає, що відповідач не зреагував та не розглянув по суті заяву про повернення товару, не здійснив перевірку проданого ним товару на якість, як обіцяв у своєму листі. Позивачка вказує, що моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких вона зазнала у зв`язку із протиправною поведінкою щодо неї самої та її чоловіка від ФОП [PERSON] . Відповідач тривалий час відмовляв позивачці у відновленні порушених прав, майже рік поводив себе таким чином, що наче навіював думку про безрезультатність захисту прав позивачки, неможливість його притягнути до відповідальності. Якби позивачка зупинила ремонт у квартирі і чекала, поки ФОП [PERSON] належним чином виконає його зобов`язання, то позивачка весь цей час жила б у приміщенні, у якому відсутня нормальна підлога. З огляду на те, що позивачка придбала аналогічний товар в іншого продавця, то бракований товар ФОП [PERSON] лежить у її приміщенні, займає місце та створює незручності. Позивачка оцінює моральну шкоду, завдану діями відповідача, у розмірі 5000,00 грн. Тому позивачка змушена звернутися із даним позовом до суду. Позивачка в судовому засіданні позов підтримала. Пояснила, що частина купленого в підприємця [PERSON] підлогового покриття була нею використана за належністю, а частина підлогового покриття виявилась неналежності якості і її неможливо було використати за призначенням. Декілька різних груп майстрів, в т.ч. і майстри від підприємця [PERSON] пробували встановити це підлогове покриття, але безуспішно. Підприємець [PERSON] спершу обіцяв виправити цю ситуацію, але насправді тягнув час і в кінцевому результаті позивач вимушена була купити інше підлогове покриття. Через це ремонтні роботи затягнулись і її сім`я зазнала моральних страждань. Також позивачка не заперечила щодо заочного розгляду справи. Відповідач в судове засідання не з`явився з невідомих для суду причин, відзиву на позов не подав, хоча про час та місце розгляду справи повідомлявся в установленому законом порядку, в тому числі, шляхом розміщення оголошення про виклик на офіційному веб-сайті судової влади України (а.с. 31). З опублікуванням оголошення про виклик особа вважається повідомленою про дату, час і місце розгляду справи. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.280 ЦПК України. Суд, заслухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що 29.10.2020 року ФОП [PERSON] продав позивачці SPC Falquon Wood Aviila 2003 у кількості 34,2 м.кв. та SPC Ado Fortica 1402 у кількості 47,696 кв.м.Ю загальна вартість замовлення становила 54992,24 грн. (а.с.4). Частиною 1 ст. 655 ЦК України визначено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 673 ЦК України продавець повинен передати покупцеві товар, якість якого відповідає умовам договору купівлі-продажу. У разі відсутності в договорі купівлі-продажу умов щодо якості товару продавець зобов`язаний передати покупцеві товар, придатний для мети, з якою товар такого роду звичайно використовується. Згідно з ч. 1 ст. 675 ЦК України товар, який продавець передає або зобов`язаний передати покупцеві, має відповідати вимогам щодо його якості в момент його передання покупцеві, якщо інший момент визначення відповідності товару цим вимогам не встановлено договором купівлі-продажу. Частина 3 ст. 698 ЦК України передбачає, що до відносин за договором роздрібної купівлі-продажу з участю покупця фізичної особи, не врегульованих цим Кодексом, застосовується законодавство про захист прав споживачів. Відносини між споживачами товарів, робіт і послуг та виробниками та продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг різних форм власності регулюються Законом України «Про захист прав споживачів». Цим Законом установлено права споживачів, а також визначено механізм їх захисту та основи реалізації державної політики у сфері захисту прав споживачів. За умовами ч. 1 ст. 6 Закону України «Про захист прав споживачів» продавець (виробник, виконавець) зобов`язаний передати споживачеві продукцію належної якості, а також надати інформацію про цю продукцію. Відповідно до ст. 7 Закону України "Про захист прав споживачів" виробник (виконавець) забезпечує належну роботу (застосування, використання) продукції, в тому числі комплектуючих виробів, протягом гарантійного строку, встановленого нормативно-правовими актами, нормативними документами чи договором. Гарантійний строк зазначається в паспорті на продукцію або будь-якому іншому документі, що додається до продукції. Відповідно до ч. 1 ст. 8 Закону України «Про захист прав споживачів» у разі виявлення протягом встановленого гарантійного строку істотних недоліків, які виникли з вини виробника товару (продавця, виконавця), або фальсифікації товару, підтверджених за необхідності висновком експертизи, споживач, в порядку та у строки, що встановлені законодавством і на підставі обов`язкових для сторін правил чи договору, має право за своїм вибором вимагати від продавця або виробника: 1) розірвання договору та повернення сплаченої за товар грошової суми; 2) вимагати заміни товару на такий же товар або на аналогічний, з числа наявних у продавця (виробника), товар. У випадку ж, якщо протягом встановленого гарантійного строку були виявлені недоліки, які не відносяться до істотних, то споживач, згідно із законом в порядку та у строки, що встановлені законодавством, має право вимагати: 1) пропорційного зменшення ціни; 2) безоплатного усунення недоліків товару в розумний строк; 3) відшкодування витрат на усунення недоліків товару (абзац 1 ч. 1ст. 8 Закону № 1023-XII). Законодавець у ст. 8 Закону України «Про захист прав споживачів» розмежував товари неналежної якості на такі категорії: товари, що мають недоліки; товари, що мають істотні недоліки; фальсифіковані товари. Пунктом 12 ст. 1 Закону України «Про захист прав споживачів» встановлено, що істотний недолік це недолік, який робить неможливим чи недопустимим використання товару відповідно до його цільового призначення, виник з вини виробника (продавця, виконавця), після його усунення проявляється знову з незалежних від споживача причин і при цьому наділений хоча б однією із нижченаведених ознак: а) він взагалі не може бути усунутий; б) його усунення потребує понад чотирнадцять календарних днів; в) він робить товар суттєво іншим, ніж передбачено договором. Таким чином, для визнання недоліків товару істотними в наявності мають бути три обов`язкові ознаки та хоча б одна із факультативних ознак, які передбачені пунктами «а», «б» чи «в» п. 12 ст. 1 Закону № 1023-XII. Зі змісту заяви від 04.02.2021 року вбачається, що [PERSON] , діючи як член родини позивачки, повідомив ФОП [PERSON] про недолік придбаного товару (SPC Falquon Wood Aviila 2003 у кількості 34,2 м.кв.) і вимагав повернення сплачених коштів за даний товар (а.с.5). Відповідно до відповіді від 11.02.2021 року (а.с.6) ФОП [PERSON] зазначив, що представник виробника ТМ Falquon має пересвідчитися у тому, чи були дотримані вимоги щодо правил інсталяції та користування товаром, а також пересвідчитись на наявність рекламації чи браку товару. Частиною 14 ст. 8 Закону України «Про захист прав споживачів» визначено, що вимоги споживача, передбачені цією статтею, не підлягають задоволенню, якщо продавець, виробник (підприємство, що задовольняє вимоги споживача, встановлені частиною першою цієї статті) доведуть, що недоліки товару виникли внаслідок порушення споживачем правил користування товаром або його зберігання. Споживач має право брати участь у перевірці якості товару особисто або через свого представника. Статтею 17 Закону України «Про захист прав споживачів» передбачено, що за умови виникнення необхідності у визначенні причин втрати якості товару під час гарантійного строку продавець зобов`язаний провести експертизу продукції. У разі коли під час гарантійного строку необхідно визначити причини втрати якості продукції, продавець (виконавець, виробник) зобов`язаний у триденний строк з дня одержання від споживача письмової згоди організувати проведення експертизи продукції. Експертиза проводиться за рахунок продавця (виконавця, виробника). Якщо у висновках експертизи буде доведено, що недоліки виникли після передачі продукції споживачеві внаслідок порушення ним встановлених правил використання, зберігання чи транспортування або дій третіх осіб, вимоги споживача не підлягають задоволенню, а споживач зобов`язаний відшкодувати продавцю (виконавцю, підприємству, яке виконує його функції) витрати на проведення експертизи. Споживач, продавець (виконавець, виробник) мають право на оскарження висновків експертизи у судовому порядку. Таким чином, саме на споживача покладається обов`язок довести наявність істотного дефекту продукції й дати згоду на проведення експертизи продукції, тягар доказування причин виникнення недоліку товару покладений на продавця. Водночас в матеріалах справи відсутня письмова заява позивачки про проведення експертизи товару. За положеннями ч.ч. 1-4 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. За правилами ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч.1 ст.77 ЦПК України), а доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч.6 ст.81 ЦПК України). При цьому, належність доказів - правова категорія, яка свідчить про взаємозв`язок доказів з обставинами, що підлягають встановленню, як для вирішення всієї справи, так і для здійснення окремих процесуальних дій. Правила допустимості доказів визначають легітимну можливість конкретного доказу підтверджувати певну обставину в справі. Правила допустимості доказів встановлені з метою об`єктивності та добросовісності у підтвердженні доказами обставин у справі, виходячи з того, що нелегітимні засоби не можуть використовуватися для досягнення легітимної мети, а також враховуючи те, що правосудність судового рішення, яке було ухвалене з урахуванням нелегітимного доказу, завжди буде під сумнівом. Допустимість доказів є важливою ознакою доказів, що характеризує їх форму та означає, що обставини справи, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами. Згідно з ч.2 ст.77 ЦПК України, предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Відповідно до ч.2 ст.43 ЦПК України обов`язок надання усіх наявних доказів до початку розгляду справи по суті покладається саме на осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. За ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Водночас, в порушення вищевказаних вимог, позивачем до суду не надано жодних належних, допустимих, достовірних та достатніх доказів на підтвердження факту продажу відповідачем товару неналежної якості. Позивачка до звернення до суду не вжила жодних заходів для об`єктивного підтвердження обставин, на які посилається, зокрема, не звернулася до спеціалізованої організації або фахівця для фіксації вказаних недоліків. Крім того, жодних клопотань про забезпечення доказів або витребування доказів, призначення експертизи під час судового розгляду позивачем також не було заявлено, хоча суд роз`яснив позивачці право заявляти клопотання про призначення експертизи. Доказів на підтвердження обставин заподіяння моральної шкоди, в розумінні ст.ст. 76-81 ЦПК України, позивачем також не надано. Згідно з ч.7 ст. 81 ЦПК України суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Статтею 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таким чином, оскільки позивачем не надано жодних доказів на підтвердження заявлених вимог, в задоволенні позову [PERSON] слід відмовити за його недоведеністю. На підставі викладеного, ст.ст. 655, 673, 675, 698 ЦК України, ст.ст.1,6,7,8,17 Закону України «Про захист прав споживачів»,

Outcome: dismissed