Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-14 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, який уточнив 27.03.2014р., до відповідача, в якому просив зменшити розмір стягуваних з нього аліментів на користь [PERSON] на утримання сина [PERSON],[INFO], до 363грн. щомісяця, але не менше ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Позивач зазначив, що за рішенням Бердянського міськрайонного суду від 20.12.2010року з нього стягнуто аліменти на користь відповідача [PERSON] на утримання сина [PERSON], [INFO], в розмірі 600грн. щомісячно. На момент ухвалення зазначеного рішення позивач мав змогу сплачувати аліменти у розмірі 600грн. у місяць, оскільки на той час він займався підприємницькою діяльністю. На сьогоднішній день підприємницькою діяльністю він не займається. З вересня 2011р. по сьогоднішній день він працюю ТОВ «РУ спільне НВП «Агрінол» штамповником, отримує заробітну плату у розмірі 1 358, 24грн. у місяць. Після утримання аліментів у нього залишається приблизно 700грн. З урахуванням утримання з нього боргу по аліментам на руки позивач отримує приблизно 500грн., тобто після утримання аліментів в позивача залишається сума менша за прожитковий мінімум, що ускладнює його існування і у зв"язку з цим позивач просить зменшити розмір стягуваних аліментів на користь відповідача до 363грн. щомісяця, але не менше ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. У судовому засіданні позивач підтримав свій позов в повному обсязі і пояснив, що він на теперішній час не займається підприємницькою діяльністю, працює, отримує мінімальну зарплату, має іншу сім»ю, а тому платити аліменти в розмірі 600грн. на утримання сина він не може, оскіьки йому не вистачає коштів на життя. Відповідач позов не визнала та пояснила, що за рішенням Бердянського міськрайонного суду від 20 грудня 2010року на її користь, на утримання сина [PERSON], [INFO], було стягнуто з позивача аліменти у розмірі 600грн. щомісяця, до досягнення дитиною повноліття, аліменти на утримання сина з відповідача стягнуті з 23.06.2010року, але протягом цього часу він не повністью платив аліментии на утримання дитини і злісно ухиляється від сплати аліментів, оскільки на теперішній час заборгованість по аліментам складає 5513,61грн. Дитина росте, треба сина одягати, кормити, а також відповідач несе витрати для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини, як-то придбання іграшок, книг, медичне лікування та навчання дитини, відповідач також отримує мінімальну зарплату, на яку утримує свого сина, а позивач інших утриманців не має, він працездатний, його стан здоров'я дозволяє працювати, а тому він може сплачувати розмір аліментів, встановлений рішенням суду від 20.12.2010року, тому вона не згодна на зменшення розміру аліментів, просить в позові відмовити. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку щодо безпідставності позову та необхідності відмови в його задоволенні. В судовому засіданні встановлено, що за рішенням Бердянського міськрайонного суду від 20.12.2010року з позивача [PERSON] стягнуто аліменти на користь відповідача [PERSON] на утримання сина [PERSON], [INFO], в розмірі 600грн. щомісячно, починаючи з 23.06.2010р. до повноліття дитини, що підтверджується копією виконавчого листа. Відповідно до ч.1 ст. 192 Сімейного кодексу України, розмір аліментів, визначений за рішенням суду може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров’я когось із них. Позивач в обґрунтування позовних вимог щодо зменшення розміру стягуваних з нього аліментів посилається на те, що після сплати аліментів на дитину йому не залишається коштів на своє утримання і сплата аліментів на користь відповідача негативно впливає на матеріальний стан відповідача . Відповідно до ч.1, 2, 3 ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов’язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі. Позивач з вересня 2011року працює ТОВ «РУ спільне НВП «Агрінол» штамповником та отримує заробітну плату у розмірі 1 358, 24грн. у місяць, що підтверджується довідками про отриманий дохід за 2011р., 2012р., 2013р. Твердження позивача щодо наявності погіршення матеріального стану через сплату аліментів відповідачу не знайшло свого підтвердження в судовому засіданні, бо позивачем не надані докази такого тяжкого матеріального стану. Крім того, згідно розрахунку заборгованості боржника по аліментам, наданого відповідачем , позивач злісно ухиляється від сплати аліментів і станом на 24.11.2013року має заборгованість по аліментам на користь відповідача в сумі 5513,61грн. Тому його посилання на тяжкий матеріальний стан через сплату аліментів на утримання сина та неможливість внаслідок цього утримувати себе є неспроможними, бо фактично позивач не утримує свою дитину в порушення ст.180 СК України, в якій зазначено, що батьки зобов"язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Враховуючи, що позивач фактично не утримує свою дитину і не представив суду доказів про тяжкий матеріальний стан, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позову. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed