Jurisdiction: civil
Date: 2015-01-21 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду із вказаним позовом до [PERSON], [PERSON], мотивуючи свої вимоги тим, що перебуває з відповідачкою [PERSON] у зареєстрованому шлюбі, за час шлюбу придбали автомобіль марки «MITSUBISHI OUTLENDER» р.н. [NUMBER]. Так як відповідачка одноособово користується автомобілем і не надає автомобіль позивачу, порушуючи його права як співвласника автомобіля, просить усунути перешкоди в користуванні автомобілем марки «MITSUBISHI OUTLENDER» р.н. [NUMBER] шляхом витребування автомобіля з поміщенням його для зберігання в с. Тинне Сарненського району Рівненської області, вул. Польова, 32, встановлення порядку користування ним. У судовому засіданні позивач вимоги позовної заяви підтримав, просить позов задовольнити, просить визначити, що автомобілем повинні користуватися 1 місяць відповідачка та 1 місяць позивач слідом за нею, та навпаки. Пояснив, що його дружина з вересня 2014 року по даний час сама користувалася автомобілем марки «MITSUBISHI OUTLENDER» р.н. [NUMBER], не допускаючи до нього позивача, тому ним поданий такий позов до суду. При цьому він розуміє, що почергове користування автомобілем призведе до нових спорів між подружжям. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позов не визнала, пояснила, що дійсно вона з вересня 2014 року по даний час іноді користувалася автомобілем марки «MITSUBISHI OUTLENDER» р.н. [NUMBER] для потреб неповнолітніх дітей для поїздок у лікарню та поїздок на роботу, але з позивачем фактично не проживає, в них триває процес розірвання шлюбу та поділу майна подружжя, а позивач фактично користується житловим будинком, який спільно побудували. Відповідач [PERSON] позов не визнав, пояснив, що не має будь-якого відношення до автомобіля та не користується ним. Суд, заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, дослідивши матеріали справи, надані сторонами докази, вважає, що позов є необґрунтованим та не підлягає до задоволення із наступних підстав. Відповідно до ч.2 ст.61 Цивільного процесуального кодексу України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Судом встановлено, та сторонами не заперечується, що сторони по справі [PERSON] та [PERSON] придбали під час перебування у шлюбі автомобіль марки «MITSUBISHI OUTLENDER» р.н. [NUMBER]. На даний час в них триває процес розірвання шлюбу та поділу майна подружжя, а позивач [PERSON] фактично користується житловим будинком, який спільно побудували, а відповідач [PERSON] перебралася жити з неповнолітніми дітьми до своїх батьків. Між подружжям [PERSON] склалися вкрай напружені відносини. Відповідно до ст. 60 Сімейного кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. У даний час автомобіль марки «MITSUBISHI OUTLENDER» р.н. [NUMBER] знаходиться у користуванні відповідачки [PERSON] Ст. 358 ч. 2, 3 ЦК України передбачає, що співвласники можуть домовитись про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. Відповідно до ст. ст. 66, 71 Сімейного кодексу України, подружжя має право домовитися між собою про порядок користування майном, що йому належить на праві спільної сумісної власності. Майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Як вбачається зі справи, позивач звернувся до суду із позовом про витребування автомобіля та встановлення порядку користування автомобілем марки «MITSUBISHI OUTLENDER» р.н. [NUMBER], тобто між сторонами домовленості про порядок користування спільним майном не досягнуто. Надання сторонам у користування часток спільного майна (автомобілю) в натурі не є можливим, оскільки автомобіль є неподільною річчю. Вимоги щодо отримання грошової компенсації за належну йому частку автомобілю позивач не заявляв. Суд вважає, що визначення порядку користування автомобілем між подружжям у спосіб, вказаний позивачем, не захистить права сторін, а з урахуванням складних відносин між подружжям, призведе до виникнення нових спорів з приводу спільного почергового користування автомобілем, його обслуговування. При цьому суд враховує, що на даний час [PERSON] та [PERSON] фактично проживають окремо, з майна, набутим подружжям за час шлюбу, [PERSON] користується спільно побудованим житловим будинком, [PERSON] користується автомобілем марки «MITSUBISHI OUTLENDER» р.н. [NUMBER], а між [PERSON] та [PERSON] судом розглядається спір про поділ майна, набутого подружжям за час шлюбу, свої права співвласника автомобіля позивач може захистити іншим способом, зокрема, відповідно до ст. 364 ч. 2 ЦК України вимагати грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. За вказаних обставин, коли подружжя [PERSON] та [PERSON] фактично володіють окремо кожен по половині майна, набутим подружжям за час шлюбу, витребувати автомобіль та визначити порядок його користування, до розгляду по суті спору про поділ майна, передчасно. На підставі викладеного, ст. 364 ЦК України, Постанови Пленуму Верховного Суду України № 20 від 22 грудня 1995 року "Про судову практику по справах по позовах про захист права приватної власності",

Outcome: dismissed