Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-18 00:00:00

У грудні 2020 року Управління соціального захисту населення адміністрації Шевченківського району Харківської міської ради звернулось до суду із позовом до [PERSON] про стягнення надміру нарахованих грошових коштів у вигляді щомісячної адресної допомоги, в обґрунтування якого зазначила, що відповідно до ст. 1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених особ» внутрішньо переміщеною особою є громадянин України, іноземець або особа без громадянства, яка перебуває на території України на законних підставах та має право на постійне проживання в Україні, яку змусило залишити або покинути своє місце проживання у результаті або з метою уникнення негативних наслідків збройного конфлікту тимчасової окупації, повсюдних проявів насильства, порушень прав людини та надзвичайних ситуацій природного чи техногенного характеру. Відповідно до довідки від 25 грудня 2014 р. №6326007237 [PERSON] (далі - відповідач) є особою, переміщеною з тимчасово окупованої території України та районів проведення антитерористичної операції. 06 січня 2015 р. відповідач подала до Управління заяву про призначення щомісячної адресної допомоги особам, які переміщуються з тимчасово окупованої території України та районів проведення антитерористичної операції, для покриття витрат на проживання, у тому числі на оплату житлово-комунальних послуг. У подальшому відповідачем подавалися заяви на продовження тимчасової допомоги від 05 листопада 2015 року, від 11 травня 2016 року, від 29 червня 2016 року, від 29 грудня 2016 року. Управлінням на підставі заяв відповідача приймалися рішення про призначення відповідачу тимчасової допомоги від 13 січня 2015 року на період з 06 січня 2015 року по 05 липня 2015 року, від 11 листопада 2015 року на період з 05 листопада 2015 року по 04 травня 2016 року, від 19 травня 2016 року на період з 11 травня 2016 року по 24 червня 2016 року, від 07 липня 2016 року на період з 29 червня 2016 року по 28 грудня 2016 року, від 12 січня 2017 року на період з 12 січня 2017 року по 28 червня 2017 року в розмірі 884 грн щомісячно. У заявах про призначення тимчасової допомоги відповідач зазначав, що у неї або будь-кого із членів сім`ї не перебуває у власності житлового приміщення/частини житлового приміщення, розташованого в регіонах, інших ніж тимчасово окупована територія України, населені пункти, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, та населені пункти, що розташовані на лінії зіткнення, крім житлових приміщень, які непридатні для проживання. За результатами перевірки правильності призначення відповідачу щомісячної адресної допомоги, проведеної Управлінням, було встановлено, що відповідно до відомостей з державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 04 липня 2017 року у власності відповідача перебуває будинок за адресою: [ADDRESS] . Зазначена нерухомість набута у власність на підставі договору купівлі-продажу серія та номер: 1180 від 20 травня 2008 року. Таким чином, відповідач не мав права на грошову допомогу з 06 січня 2015 року. Згідно довідки Обласного центру по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат від 10 серпня 2017 року № 500 переплата щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам відповідачу складає за період з 06 січня 2015 року по 05 липня 2015 року, з 05 листопада 2015 року по 02 травня 2016 року, з 11 травня 2016 року по 24 квітня 2016 року, з 29 червня 2016 року по 28 червня 2017 року у розмірі 22461,20 грн. Відповідно до п. 11 Порядку суми грошової допомоги виплачені надміру внаслідок подання документів з недостовірними відомостями, повертаються уповноваженим представником сім`ї на вимогу уповноваженого органу. У разі відмови добровільного повернення надміру перерахованих сум грошової допомоги вони стягуються у судовому порядку. На теперішній час відповідач переплату не повернув. Заборгованість складає 22461,20 грн. Позивач просить суд стягнути з [PERSON] надміру нарахованих грошових коштів у вигляді щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг, у розмірі 22461 грн 20 коп. на користь Управління соціального захисту населення адміністрації Шевченківського району Харьківської міської ради та витрати по сплаті судового збору у розміри 2102 грн. Ухвалою суду від 19 січня 2021 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження. Відповідач отримала копію ухвали разом з копією позовної заяви та доданими до неї документами 08 лютого 2021 року, про свідчить рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення (а.с.38). У відзиві на позовну заяву відповідач [PERSON] , від імені якої діє представник [PERSON] , у задоволенні позовних вимог просив відмовити з підстав пропуску позивачем строку позовної давності для звернення до суду та безпідставністю посилань позивача на наявність державного карантину як підставу для поновлення строку для звернення до суду. Також зазначив, що відповідач отримувала грошову допомогу на законних підставах, оскільки приміщення, яке належить їй на праві власності не відповідає встановленим законодавством України санітарним та технічним вимогам, а відтак є нежилим. У відповіді на відзив позивач просив позовні вимоги задовольнити з підстав, викладених у позовній заяві. Зазначив, що твердження відповідача про непридатність житлового приміщення є неправильними, оскільки відсутні відповідні акти технічного стану житлового приміщення за адресою: [ADDRESS] , які би підтвердили його непридатність для проживання. Окрім того, позивач зазначив, що Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)» продовжено процесуальні строки, зокрема і строк позовної давності. В запереченнях на відповідь на відзив відповідач [PERSON] , від імені якої діє представник [PERSON] , просила у задоволенні позову відмовити з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву. В судове засідання сторони не з`явилися, до суду надали заяву про розгляд справи за їх відсутністю. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову з наступних підстав. Судом встановлено, відповідно до довідки про взяття на облік особи, переміщеної з тимчасово окупованої території України та районів проведення антитерористичної операції від 25 грудня 2014 року №6326007237 [PERSON] є особою, переміщеною з тимчасово окупованої території України та районів проведення антитерористичної операції (а.с. 5). 06 січня 2015 року відповідачка подала до Управління заяву про призначення щомісячної адресної допомоги особам, які переміщуються з тимчасово окупованої території України та районів проведення антитерористичної операції, для покриття витрат на проживання, у тому числі на оплату житлово-комунальних послуг (а.с. 6). У подальшому відповідачкою подавалися заяви на продовження тимчасової допомоги від 05 листопада 2015 року (а.с. 7), від 11 травня 2016 року (а.с. 8), від 29 червня 2016 року (а.с. 9), від 29 грудня 2016 року (а.с. 10). Управлінням на підставі заяв відповідача приймалися рішення про призначення відповідачу тимчасової допомоги від 13 січня 2015 року на період з 06 січня 2015 року по 05 липня 2015 року (а.с. 11), від 11 листопада 2015 року на період з 05 листопада 2015 року по 04 травня 2016 року (а.с. 12), від 19 травня 2016 року на період з 11 травня 2016 року по 24 червня 2016 року (а.с. 13), від 07 липня 2016 року на період з 29 червня 2016 року по 28 грудня 2016 року (а.с. 14), від 12 січня 2017 року на період з 29 грудня 2016 року по 28 червня 2017 року (а.с. 15) в розмірі 884 грн щомісячно. У заявах про призначення тимчасової допомоги відповідач зазначала, що у неї або будь-кого із членів сім`ї не перебуває у власності житлового приміщення/частини житлового приміщення, розташованого в регіонах, інших ніж тимчасово окупована територія України, населені пункти, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, та населені пункти, що розташовані на лінії зіткнення, крім житлових приміщень, які непридатні для проживання. Відповідно до інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно від 04 липня 2015 року [PERSON] має у власності будинок за адресою: [ADDRESS] , який вона набула у власність на підставі договору купівлі-продажу серія та номер: 1180, 20 травня 2008 року (а. с. 16). Згідно довідки Обласного центру по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат від 10 серпня 2017 року № 500 переплата щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам відповідачу складає за період з 06 січня 2015 року по 05 липня 2015 року, з 05 листопада 2015 року по 02 травня 2016 року, з 11 травня 2016 року по 24 квітня 2016 року, з 29 червня 2016 року по 28 червня 2017 року у розмірі 22461 грн (а.с. 17). Відповідно до ст. 1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» внутрішньо переміщеною особою є громадянин України, іноземець або особа без громадянства, яка перебуває на території України на законних підставах та має право на постійне проживання в Україні, яку змусило залишити або покинути своє місце проживання у результаті або з метою уникнення негативних наслідків збройного конфлікту тимчасової окупації, повсюдних проявів насильства, порушень прав людини та надзвичайних ситуацій природного чи техногенного характеру. Статтею 2 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» передбачено, що Україна вживає всіх можливих заходів, передбачених Конституцією та законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, щодо запобігання виникненню передумов вимушеного внутрішнього переміщення осіб, захисту та дотримання прав і свобод внутрішньо переміщених осіб, створення умов для добровільного повернення таких осіб до покинутого місця проживання або інтеграції за новим місцем проживання в Україні. Згідно ст. 4 цього ж Закону факт внутрішнього переміщення підтверджується довідкою про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, що діє безстроково, крім випадків, передбачених статтею 12 цього Закону. Відповідно до ст. 5 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» довідка про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи засвідчує місце проживання внутрішньо переміщеної особи на період наявності підстав, зазначених у статті 1 цього Закону. Механізм надання щомісячної адресної допомоги особам, які переміщуються з тимчасово окупованої території України та районів проведення антитерористичної операції, для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг визначено Порядком надання щомісячної адресної допомоги особам, які переміщуються з тимчасово окупованої території України та районів проведення антитерористичної операції, для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 01 жовтня 2014 року № 505 «Про надання щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг» (далі - Порядок № 505). Відповідно до Порядку № 505 такі особи мають право на щомісячну адресну допомогу для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг (далі - грошова допомога). Пунктом 2 Порядку № 505 визначено, що грошова допомога надається громадянам України, іноземцям та особам без громадянства, які постійно проживають на території України і переміщуються з тимчасово окупованої території України та районів проведення антитерористичної операції або змушені були покинути своє постійне місце проживання в населених пунктах, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють або здійснюють не в повному обсязі свої повноваження, і перемістилися в населені пункти, на території яких органи державної влади здійснюють свої повноваження в повному обсязі, а також стоять на обліку в структурних підрозділах з питань соціального захисту населення районних, районних у м. Києві держадміністрацій, структурних підрозділах з питань соціального захисту населення виконавчих органів міських, районних у містах (у разі утворення) рад, з дня звернення за її призначенням та виплачується по місяць зняття з такого обліку включно, але не більше ніж шість місяців. Відповідно до абзацу першого пункту 5 Порядку № 505 для отримання грошової допомоги (у тому числі у разі призначення грошової допомоги на наступний шестимісячний строк, якщо її виплата раніше не здійснювалася через установи уповноваженого банку) уповноважений представник сім`ї звертається за фактичним місцем проживання (перебування) сім`ї до установи уповноваженого банку для відкриття в установленому порядку поточного рахунка, пред`являє паспорт громадянина України або інший документ, що посвідчує особу та підтверджує громадянство України, та подає на адресу уповноваженого органу відповідну заяву про надання грошової допомоги (для призначення грошової допомоги вперше) або заяву, в якій повідомляє про відсутність змін, що впливають на призначення грошової допомоги (у разі призначення грошової допомоги на наступний шестимісячний строк, якщо її виплата раніше не здійснювалася через установи уповноваженого банку). З метою визначення дати, часу та адреси подання заяви уповноважений представник сім`ї звертається у контакт-центр уповноваженого банку. У заяві про надання грошової допомоги зазначаються такі відомості про всіх членів сім`ї, які претендують на отримання грошової допомоги, зокрема, наявність у будь-якого із членів сім`ї у власності житлового приміщення, розташованого в інших регіонах, ніж тимчасово окупована територія України, населені пункти, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, та населені пункти, що розташовані на лінії зіткнення (пункт 5 Порядку № 505). Пунктом 6 Порядку № 505 визначено, що грошова допомога не призначається у разі, коли будь-хто із членів сім`ї (крім сімей, до складу яких входять військовослужбовці з числа внутрішньо переміщених осіб, які захищають незалежність, суверенітет і територіальну цілісність України та беруть безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах антитерористичної операції) має у власності житлове приміщення/частину житлового приміщення, що розташоване в інших регіонах, ніж тимчасово окупована територія України, населені пункти, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, та населені пункти, що розташовані на лінії зіткнення, крім житлових приміщень, які непридатні для проживання, що підтверджується відповідним актом технічного стану. Згідно з пунктом 10 Порядку № 505 уповноважені органи мають право перевіряти обґрунтованість видачі та достовірність документів, поданих для призначення грошової допомоги, а також здійснювати запити та безоплатно отримувати відомості від підприємств, установ та організацій усіх форм власності, необхідні для призначення грошової допомоги та контролю за правильністю її надання. Питання щодо повернення безпідставно сплачених коштів вирішується відповідно до пункту 11 Порядку № 505, згідно з яким уповноважений представник сім`ї, якому призначено грошову допомогу, зобов`язаний повідомляти уповноваженому органу про зміну обставин, які впливають на призначення грошової допомоги, протягом трьох днів з дня настання таких обставин. Суми грошової допомоги, виплачені надміру внаслідок подання документів з недостовірними відомостями, повертаються уповноваженим представником сім`ї на вимогу уповноваженого органу. У разі відмови добровільного повернення надміру перерахованих сум грошової допомоги вони стягуються у судовому порядку. Тобто, наведеним пунктом Порядку передбачений обов`язок відповідача повідомити уповноважений орган про зміну обставин, які впливають на призначення грошової допомоги та обов`язок повернути грошову допомогу внаслідок подання документів з недостовірними відомостями добровільно або в судовому порядку. Якщо особа при призначені допомоги повідомила недостовірні відомості про наявність у будь-кого із членів сім`ї житлового приміщення/частини житлового приміщення, то виплачена грошова допомога підлягає поверненню. Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 1215 ЦК України не підлягає поверненню безпідставно набуті заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача. Натомість правильність виконаних розрахунків, за якими була проведена виплата, а також добросовісність набувача презюмуються. Тому, законодавець пов`язує повернення надмірно отриманих коштів, наданих у вигляді щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг, саме з недобросовісністю набувача, яку згідно зі ст. 81 ЦПК України має довести позивач. Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України). Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України). Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України). Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Відповідно до частини першої статті 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку, в силу частини третьої цієї статті після переривання перебіг позовної давності починається заново. Вчинення боржником дій з виконання зобов`язання вважається таким, що перериває перебіг позовної давності, лише за умови, якщо такі дії вчинено, крім боржника, уповноваженою на це особою, яка представляє боржника у відносинах з кредитором у силу закону, на підставі установчих документів або довіреності. Судом встановлено, що відносно відповідачки приймалися рішення про призначення тимчасової допомоги від 13 січня 2015 року на період з 06 січня 2015 року по 05 липня 2015 року, від 11 листопада 2015 року на період з 05 листопада 2015 року по 04 травня 2016 року, від 19 травня 2016 року на період з 11 травня 2016 року по 24 червня 2016 року, від 07 липня 2016 року на період з 29 червня 2016 року по 28 грудня 2016 року, від 12 січня 2017 року на період з 29 грудня 2016 року по 28 червня 2017 року. У відзиві на позовну заяву відповідачкою заявлено про застосування строку позовної давності (а.с. 40-42). Відповідно до частини четвертої статті 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Європейський суд з прав людини вказав, що інститут позовної давності є спільною рисою правових систем Держав-учасниць і має на меті гарантувати: юридичну визначеність і остаточність, захищати потенційних відповідачів від прострочених позовів, спростувати які може виявитися нелегким завданням, та запобігати несправедливості, яка може статися в разі, якщо суди будуть змушені вирішувати справи про події, що які відбули у далекому минулому, спираючись на докази, які вже, можливо, втратили достовірність і повноту із спливом часу (STUBBINGS AND OTHERS v. THE UNITED KINGDOM, № 22083/93, № 22095/93, § 51, ЄСПЛ, від 22 жовтня 1996 року; ZOLOTAS v. GREECE (№o. 2), № 66610/09, § 43, ЄСПЛ, від 29 січня 2013 року). Отже, з урахуванням викладеного, враховуючи, що з позовом до суду Управління соціального захисту населення адміністрації Шевченківського району Харківської міської ради звернулося лише у грудні 2020 року, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову у зв`язку з пропуском позовної давності. Щодо поновлення строку позовної давності, яке було заявлено позивачем у позовній заяві та відповіді на відзив на позовну заяву, суд зазначає наступне. Відповідно до ст. 2 Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо перебігу процесуальних строків під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)» від 18 червня 2020 року, пункт 3 РОЗДІЛУ XII "Прикінцеві положення" Цивільного процесуального кодексу України п. № 48, ст. 436) викладено в такій редакції: під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (СОУГО-19), суд за заявою учасників справи та осіб, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки (у разі наявності у них права на вчинення відповідних процесуальних дій, передбачених цим Кодексом), поновлює процесуальні строки, встановлені нормами цього Кодексу, якщо визнає причини їх пропуску поважними і такими, що зумовлені обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином. Суд може поновити відповідний строк як до, так і після його закінчення. Суд за заявою особи продовжує процесуальний строк, встановлений судом, якщо неможливість вчинення відповідної процесуальної дії у визначений строк зумовлена обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином. Відповідно до розділу 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо перебігу процесуальних строків під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (СОУШ-19)» від 18 червня 2020 року, цей Закон набирає чинності з дня, наступного за днем його опублікування. Процесуальні строки, які були продовжені відповідно до пункту 4 розділу X «Прикінцеві положення» Господарського процесуального кодексу України, пункту 3 розділу XII «Прикінцеві положення» Цивільного процесуального кодексу України. пункту З розділу VI «Прикінцеві положення» Кодексу адміністративного судочинства України в редакції Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)» № 540-ІХ від 30 березня 2020 року, закінчуються через 20 днів після набрання чинності цим Законом. Протягом цього 20-денного строку учасники справи та особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки (у разі наявності у них права на вчинення відповідних процесуальних дій, передбачених цими кодексами), мають право на продовження процесуальних строків з підстав, встановлених цим Законом. Враховуючи ту обставину, що наведений закон вступив в силу 17 липня 2020 року, то строк позовної давності не підлягає поновленню (оскільки за вказаний період строк звернення до суду закінчувався 06 серпня 2020 року, то позивач пропустив строк, котрий вже не підлягає поновленню з посиланням на наявність державного карантину, оскільки він звернувся до суду аж 24 грудня 2020 року). Оскільки позовні вимоги не підлягають задоволенню, тому підстав для розподілу судових витрат, понесених позивачем у зв`язку з розглядом справи, немає.

Outcome: dismissed