Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-31 00:00:00

08.04.2016 року позивач звернувся до суду із позовом до [PERSON] про стягнення боргу. Але 13.07.2016 року до суду надійшла заява про уточнення позовних вимог. В обґрунтування позову [PERSON] і. зазначає, що «30» грудня 2013 року між ним та громадянкою України [PERSON] було укладено Договір позики від «30» грудня 2013 року., у відповідності до умов якого [PERSON] передав [PERSON] грошову позику у розмірі 2 849 доларів США зі строком повернення «15» січня 2014 року. Станом на «01» квітня 2016 р. сума позики не повернута, тому відповідач зобов'язаний сплатити на користь Позивача, крім суми боргу, 3 (три) % річних від простроченої суми за період часу починаючи з «16» січня 2014 року по «01» квітня 2016 року. Всього позивач просить стягнути з [PERSON] суму основного боргу у розмірі 2 849 доларів США та 3% річних від простроченої суми за невиконання грошових зобов'язань, у розмірі 4 624,74 грн., а також витрати повязанні із зверненням до суду. У судове засідання 01.09.2016 року не зявилася представник позивача [PERSON] (діє на підставі довіреності від 01.04.2016року), але від нього надійшла заява, відповідно до якої він просив справу розглядати без його участі та не заперечував проти винесення заочного рішення по справі. Відповідач [PERSON] у судові засідання жодного разу не зявилась,\~\~ хоча була повідомлена належним чином у встановленому порядку про дату, час та місце судових засідань. Заяви про розгляд справи без її участі суду не надавала. Згідно ч. 2 ст. 197 ЦПК України у разі неявки у судове засідання всіх\~осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. \~ Суд, у звязку з неявкою відповідача та неповідомленням про поважність причин такої неявки в судове засідання, ухвалив слухати справу у його відсутність, згідно ч. 4 ст. 169 ЦПК України, у порядку ст. 224-225 ЦПК України, при заочному розгляді на підставі наявних у справі доказів. \~ Суд, дослідивши та проаналізувавши матеріали справи, додані до неї документи приходить до висновку, що даний позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що «30» грудня 2013 року між громадянином України [PERSON], паспорт: серії КЕ номер 695107, виданий Київським РВ УМВС України в Одеській області «01» липня 1997 року (далі Позивач, Позикодавець), та громадянкою України [PERSON], паспорт: серії КЕ номер 605868, виданий Жовтневим РВ ОМУ УМВС України в Одеській області «13» травня 1997 року (далі Відповідач. Позичальник), було укладено Договір позики від «30» грудня 2013 року. (а.с. 3-4), у відповідності до умов якого [PERSON] передав [PERSON] грошову позику у розмірі 2 849 доларів США (дві тисячі вісімсот сорок дев'ять доларів США) зі строком повернення «15» січня 2014 року. Факт укладення Договору позики підтверджується розпискою [PERSON] від «30» грудня 2013 року (а. с. 5), що є письмовим доказом факту вчинення Договору позики відповідно до ст. 218 ЦК України. Згідно ст. 11 ЦКУ, цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини. Стаття 202 ЦКУ вказує, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Дво- чи багатостороннім правочином є погоджена дія двох або більше сторін. Відповідно до ст. 1046 ЦКУ, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Статтею 1047 ЦКУ визначені вимоги до форми договору позики, а саме, договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. Згідно із ч. 2 ст. 1047 ЦКУ, на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Відповідно до Постанови Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від «18» вересня 2013 р. у справі № 6-63цс13, договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов'язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. Отже, досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, незалежно від найменування документа, і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки. На зазначену Постанову Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від «18» вересня 2013 р. у справі № 6-63цс 13 Верховний суд посилається у Постанові Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від «02» липня 2014 р. у справі № 6-79цс14, у якій додатково зазначає, що за змістом частин 1, 2 статті 207 і частини другої статті 1047 ЦК України дотримання письмової форми договору позики має місце у тому разі, якщо на підтвердження укладення договору представлена розписка або інший письмовий документ, підписаний позичальником, з якого вбачається як сам факт отримання позичальником певної грошової суми в борг (тобто із зобов'язанням її повернення), так і дати її отримання. Таким чином, за своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики після отримання коштів, підтверджуючи як факт укладення договору та зміст умов договору, так і факт отримання боржником від кредитора певної грошової суми. Відповідно до ч. 2 ст. 1047 ЦКУ Позичальником на підтвердження укладення договору позики та його умов була представлена розписка, яка посвідчує передання йому Позикодавцем визначеної грошової суми. Згідно зі ст. 1046 ЦКУ, договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Отже, Договір позики слід вважати укладеним у момент видачі розписки. Розписка на яку посилається Позивач, як на доказ своїх вимог, підписана Позичальником, що відповідає вимогам цивільного законодавства. Грошові кошти у розмірі 2 849 доларів США (дві тисячі вісімсот сорок дев'ять доларів США) були передані Відповідачу у момент підписання розписки. Згідно ст. 1046 ЦКУ за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Отже, предметом договору позики є речі, визначені родовими ознаками (згідно з ч. 2 ст. 184 ЦКУ, річ є визначеною родовими ознаками, якщо вона має ознаки, властиві усім речам того ж роду, та вимірюється числом, вагою, мірою. Річ, що має лише родові ознаки, є замінною). У відповідності до вимог ст. 1049 ЦКУ, Позичальник зобов'язаний повернути Позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до Закону України "Про банки і банківську діяльність", грошовими коштами є гроші у національній або іноземній валюті чи їх еквівалент. Таким чином, з урахуванням того, що предметом договору позики є грошові кошти, грошовими коштами є гроші, у тому числі, в іноземній валюті, а поверненню Позикодавцеві підлягає така сама сума грошових коштів, Позичальник зобов'язаний повернути Позикодавцеві грошові кошти саме в іноземній валюті, оскільки саме такі грошові кошти були предметом позики. Такий висновок підтверджується п. 12 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ "Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин" від 30 березня 2012 p., відповідно до якого у разі якщо кредит правомірно наданий в іноземній валюті та кредитодавець (позивач) просить стягнути кошти в іноземній валюті, суд у резолютивній частині рішення зазначає про стягнення таких коштів саме в іноземній валюті, що відповідає вимогам частини третьої статті 533 ЦКУ. Положення вказаної Постанови можуть бути застосовані й до відносин позики, оскільки виходячи з положень ч. 2 ст. 1054 ЦКУ, кредит є окремим випадком договору позики, оскільки згідно з ч. 2 ст. 1054 ЦКУ, до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави (положення про позику), якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Відповідно до ст. 526 ЦКУ, зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно зі ст. 525 ЦКУ, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено законом або договором. Згідно зі ст. 530 ЦКУ, якщо у зобов'язанні встановлено строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦКУ, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Розпискою визначено, що позика надається до «15» січня 2014 року. Позичальник зобов'язується повернути позику до «15» січня 2014 року. Станом на «01» квітня 2016 р. сума позики в розмірі 2 849 доларів США (дві тисячі вісімсот сорок дев'ять доларів США) не повернута. Розрахунок основної суми боргу в національній валюті судом: 2,849 х 2608,1250 / 100 = 74305,49 грн.. Згідно вимог ст. 1050 ЦКУ, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов'язаний сплатити неустойку відповідно до статей 549-552 цього Кодексу, яка нараховується від дня. коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Згідно зі ст. 625 ЦКУ, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до Узагальнення судової практики розгляду цивільних справ, які виникають з кредитних правовідносин (2009 - 2010 роки) від 07 жовтня 2010 року, з огляду на те, що виконання договірних зобов'язань в іноземній валюті не суперечить чинному законодавству, то разом зі стягненням заборгованості в іноземній валюті суд має право стягнути й проценти за кредитним договором чи проценти на банківський вклад (статті 1054, 1061 ЦКУ) в іноземній валюті, оскільки такий процент є не фінансовою санкцією, а платою за користування грошима. Проте при застосуванні ч. 2 ст. 625 ЦКУ. згідно з якою боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, слід керуватися тим, що внаслідок знецінення лише грошова одиниця України (гривня) підлягає індексації, а іноземна валюта, яка була предметом позики, не підлягає. Оскільки позика була надана строком до «15» січня 2014 року, останнім днем належного виконання зобов'язання з повернення суми позики було «15» січня 2014 року, коли Відповідач зобов'язаний був повернути Позивачеві грошову суму коштів у розмірі 2 849 доларів США (дві тисячі вісімсот сорок дев'ять доларів США), однак не повернув її, а тому зобов'язаний сплатити на користь Позивача за період часу починаючи з «16» січня 2014 року по «01» квітня 2016 року, крім суми боргу, також три проценти річних від простроченої суми. Отже, розрахунок суду 3 % річних за договором позики: 1. За період з 16.01.2014 р. до 31.12.2015 р. (2 849 х 715 х 3 / 365) / 100 = 167,43 доларів США. 2. За період з 01.01.2016р. до 01.04.2016р. (2 849 х 92 х 3 / 366) / 100 = 21,48 доларів США. Загальна сума 3% річних в доларах США за період з 16.01.2014 року по 01.04.2016 року складає: 167,43 + 21,48 = 188,91 доларів США (сто вісімдесят вісім доларів та дев'яносто один цент). Згідно п. 5 Аналізу практики по використанню ст. 625 ЦК України по цивільним провадженням, підготовленим Верховним судом України враховуючи правову природу 3% річних, передбачених ч. 2 ст. 625 ЦК України, як особливої міри відповідальності, правильною є практика судів, які стягують їх виключно в національній валюті Україні гривні. Розрахунок суду 3% річних в національній валюті України гривні: за період з 16.01.2014 року по 01.04.2016 року складає: 188,91 х 2448,1163 / 100 = 4 624,74 грн.. Відповідно до\~ст. 88 ЦПК України\~стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. З врахуванням сплаченого позивачем судового збору за звернення до суду з позовом до відповідача, на користь позивача підлягає стягненню 788 грн. 55 коп. судового збору. Після всебічного, повного дослідження й оцінки наявних матеріалів та обставин справи,

Outcome: approved