Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-02 00:00:00

У червні 2018 року позивачка звернулись до суду з позовом про визнання [PERSON] таким, що втратив право користування жилим приміщенням. У обґрунтування позову зазначила, що вона є власницею 1/2 частини житлового будинку [ADDRESS], на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 04 серпня 2006 року. У вказаному будинку також зареєстрований відповідач по справі [PERSON], який за вказаною вище адресою тривалий час не проживає, а саме з 2014 року, не сплачує комунальні послуги та не приймає участі в утриманні будинку. У будинку не знаходиться ніяких особистих речей відповідача. Позивачка просила визнати відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням, розташованим за адресою: [ADDRESS]. Позивачка в судове засідання не з'явилась, надала заяву про розгляд справи за її відсутності, підтримує вимоги, просить позов задовольнити, не заперечує проти ухвалення заочного рішення. Відповідач у судове засідання не з'явився з невідомих суду причин, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив. У відповідності до п.3, п.4 ч. 1 ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо відповідач не подав відзив та позивач не заперечує проти такого вирішення справи. У зв'язку із тим, що відповідач своєчасно і належним чином повідомлений про час і місце судового розгляду справи, не використав наданого законом права на подачу відзиву на позовну заяву, тому суд, враховуючи згоду позивача, відповідно до положень частини першої статті 280 ЦПК України, вважає можливим провести заочний розгляд справи, вирішити справу за наявними в матеріалах доказами та ухвалити заочне рішення. Суд, дослідивши письмові матеріали, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, дійшов висновку про те, що позов знайшов своє підтвердження представленими доказами і підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Частиною 1 ст. 319 ЦК України передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Статтею 391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Отже, гарантуючи захист права власності, закон надає власнику права вимагати усунення будь-яких порушень його права хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Права власника жилого будинку, квартири визначені ст.383 ЦК України та ст.150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом від 04 серпня 2006 року [PERSON] отримала у власність 1/2 частину житлового будинку [ADDRESS]. Відповідно до витягу з Державного реєстру правочинів № 12615083 від 23 листопада 2006 року, [PERSON] належить 1/2 частина будинку [ADDRESS] Відповідно до свідоцтва про шлюб № [NUMBER], [PERSON], [INFO], уклав шлюб з [PERSON], [INFO], 16 грудня 2017 року. Після реєстрації шлюбу дружині змінено прізвище на «[PERSON]». З викладеного суд дійшов висновку про те, що позивачка є власницею спірного будинку, а отже, наділені повноваженнями звернення до суду з будь-яких питань, що пов'язані з володінням та користуванням цим майном. З письмових матеріалів справи вбачається, а саме з інформації відділу реєстрації місця проживання фізичних осіб, що відповідач [PERSON], [INFO], зареєстрований у вказаному домоволодінні з 07 березня 2012 року. Відповідно до акту КСН «Лучистий» №32 від 05 червня 2018 року, [PERSON] не проживає з 2014 року за адресою: [ADDRESS]. Крім того, в матеріалах справи містяться пояснення свідків [PERSON], [PERSON] та [PERSON], які є сусідами позивачки, в яких зазначено, що відповідач по справі у вказаному в позові житловому будинку не мешкає з 2014 року, його особистих речей в будинку не має. Відповідно до ч.2 ст.405 ЦК України, член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Згідно ст. 7 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні", зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. З наведеного суд дійшов висновку про те, що оскільки відповідач не проживає в будинку [ADDRESS] з 2014 року, він втратив право користування цим житловим приміщенням.

Outcome: approved