Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-10 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з позовом про визнання права на земельну частку (пай) та про зобов`язання виділити із земель комунальної власності у натурі на місцевості земельний пай, площею 5,32 умовних кадастрових гектарів. На обґрунтування своїх вимог посилається на те, що вона з 1966 року по 1988 рік працювала у колгоспі «Маяк» на різних посадах, здебільшого на посаді «доярка» у зв`язку з чим має право на земельну частку (пай) із земель, що перебували в колективній власності вказаного колгоспу. У червні 2020 року з метою реалізації свого права на земельну частку (пай), позивачка звернулася до відділу Солонянського району Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області, однак у відповідь отримала лист від 24 червня 2020 року №604/175-20 про те, що її не було включено до списку пайщиків до державного акту на право колективної власності на землю колишнього КСП «Маяк», а також про те, що сертифікат на право власності на земельну частку (пай) та державний акт не виготовлялися. Позивачка в позові посилається на те, що з 1991 року вона пішла на пенсію з КПС «Маяк» по інвалідності, а відповідно до ст. ст. 1,2 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)», Указу Президента України від 08 серпня 1995 року №720/85 «Про порядок паювання земель, переданих у комунальну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» основним документом, що посвідчує право на земельну частку (пай) мають, зокрема, колишні члени КСП , а також пенсіонери з їх числа, відповідно до списку, що додається до державного акту на право колективної власності на землю. [PERSON] вважає, що її помилково не було включено до списку пайщиків до державного акту на право колективної власності на землю колишнього КСП «Маяк», і тому під час паювання по невідомим причинам її не було включено до списку осіб, які мали право на земельні частки (паї). Оскільки КСП «Маяк» здійснювало свою діяльність на території Привільнянської сільської ради Солонянського району Дніпропетровської області, тому вважає, що саме з земель цієї ради їй слід виділити земельну частку (пай). Ухвалою від 25 травня 2021 року було здійснено заміну неналежного відповідача - Привільнянська сільська рада належним відповідачем - Солонянська селищна рада (а.с.54). У судове засідання позивачка не з`явилася, а згідно поданої заяви свої вимоги підтримала та просила їх задовольнити (а.с.56,58). Представник відповідача, який належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явився. Надав суду заяву, відповідно до якої просив суд розглянути справу за відсутності їх представника (а.с.65,66). У зв`язку з неявкою у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, у відповідності з ч. 2 ст. 247 ЦПК України розгляд справи здійснювався, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Суд, дослідивши надані докази, приходить до наступного висновку. Відповідно до положень ст.ст. 12, 13, 81 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках, а кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Відповідно до частини першої\~статті 81 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (частини п`ята та шоста\~статті 81 ЦПК України). Згідно\~статті 89 ЦПК України\~виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Судом встановлено, що спірні відносин сторін регулюються положеннями ЦК України, ЗК України, Указом Президента України від 08 серпня 1995 року № 720/95 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям», Законом України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)». Так, згідно зі ст.22 Земельного кодексу України 1990 року\~право власності на землю виникає після встановлення землевпорядними організаціями меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) і одержання документа, що посвідчує це право. Відповідно до ст. 23 Земельного кодексу 1990 року право власності посвідчується державним актом. Державний акт на право колективної власності на землю видається колективному сільськогосподарському підприємству із зазначенням розміру земель, що перебувають у колективній власності громадян, до державного акту додається список цих громадян. Відповідно до ст.7 Закону України "Про колективне сільськогосподарське підприємство" від 14 лютого 1992 року земля є об`єктом права колективної власності підприємства, майно у підприємстві належить на праві спільної часткової власності його членам, суб`єктом права власності у підприємстві є підприємство як юридична особа, а його члени - в частині майна, яку вони одержують при виході з підприємства. Відповідно до п. 2 Указу Президента України від 08 серпня 1995 року № 720/95 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» право на земельну частку (пай) мають члени колективною сільськогосподарського підприємства сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства, в тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишаються членами зазначеного підприємства, кооперативу, товариства, відповідно до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю. При паюванні вартість і розміри в умовних кадастрових гектарах земельних часток (паїв) всіх членів підприємства, кооперативу, товариства є рівними та має бути надана із земель запасу, створеного місцевою радою під час передачі землі у колективну власність. Судом встановлено, що згідно листа відділу у Солонянському районі Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області від 24 червня 2020 року (а.с.11) [PERSON] в списках пайщиків до державного акту на право колективної власності на землю колишнього КСП «Маяк» на території Привільнянської сільської ради не значиться, сертифікат на право на земельну частку (пай) та державний акт не виготовлялися. За змістом ст. ст. 22, 23 ЗК України (в редакції 1990 року) та Указу Президента України від 8 серпня 1995 року N 720/95 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» особа набуває право на земельний пай за наявності трьох умов: - перебування в членах КСП на час паювання, - включення до списку осіб, доданого до державного акта на право колективної власності на землю, - одержання КСП цього акта. Статтею 55 Конституції України\~кожному гарантовано право на судовий захист оспорюваних або не визнаних прав. Відповідно\~ст.41 Конституції України\~кожен має право володіти, користуватися та розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності набувається в порядку визначеному законом. Право власності є непорушним. Статтею 2\~Закону України\~«Про порядок\~виділення в\~натурі (на\~місцевості)\~земельних ділянок\~власникам земельних\~часток (паїв)» передбачено, що основним документом, що посвідчує право на земельну частку (пай), є сертифікат на право на земельну частку (пай), виданий районною державною адміністрацією. Документами, що посвідчують право на земельну частку (пай), також є рішення суду про визнання права на земельну частку (пай). У відповідності до\~ст. 5 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)»\~сільські, селищні, міські ради та районні державні адміністрації в межах їх повноважень щодо виділення земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості), зокрема розглядають заяви власників земельних часток (паїв) щодо виділення їм в натурі (на місцевості) земельних ділянок і видачі документів, що посвідчують право власності на земельну ділянку; приймають рішення щодо виділення земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості). Сільські, селищні, міські ради приймають рішення щодо виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв) у межах населених пунктів, а районні державні адміністрації - за межами населених пунктів. Відповідно до пунктів 16, 17\~Перехідних положень Земельного кодексу України, громадянам - власникам земельних часток (паїв) за їх бажанням виділяються в натурі (на місцевості) земельні ділянки з видачею державних актів на право власності на землю. Сертифікати на право на земельну частку (пай), отримані громадянами, вважаються правовстановлюючими документами при реалізації ними прав вимоги на відведення земельної частки (пай) в натурі (на місцевості) відповідно до законодавства. Сертифікати на право на земельну частку (пай), є дійсними до виділення власникам земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості) земельних ділянок та видачі їм державних актів на право власності на землю. Згідно п. 6\~Указу Президента України від 08 серпня 1995 року № 720/95\~у разі виходу власника земельної частки (паю) з колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства за його заявою здійснюється відведення земельної ділянки в натурі в установленому порядку і видається державний акт на право приватної власності на цю земельну ділянку. Після видачі громадянинові державного акта на право приватної власності на земельну ділянку сертифікат на право на земельну частку (пай) повертається до районної державної адміністрації. Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування. У разі неприйняття сільською, селищною, міською радою чи райдержадміністрацією рішення (розпорядження) щодо коригування проекту або надання таких ділянок із земель резервного фонду питання вирішується у судовому порядку. Таким чином, право на земельну частку (пай) виникає не з часу внесення членів КСП до списків, доданих до державного акта на право колективної власності на землю, перевірки, уточнення і затвердження цих списків, а з моменту передачі права власності на землю конкретному КСП, членом якого вони є. З довідки відділу Держкомзему у Солонянському районі Дніпропетровській області від 07 червня 2011 року №2709 (а.с.35) з`ясовано, що [PERSON] в списку до державного акту на право колективної власності на землю КСП Маяк» (Сл І Дп №000087, реєстраційний № 24 від 25 грудня 1995 року) не значиться. Згідно ст.22 Земельного кодексу України 1991 року, який був чинним на день виникнення спірних правовідносин, право колективної власності на землю юридичної особи виникало після встановлення землевпорядними організаціями меж земельної ділянки в натурі та отримання документа, що посвідчує це право, що свідчить про те, що право розпаювати землі колективної власності виникло у КСП «Маяк» лише після отримання державного акту та встановлення меж земельної ділянки в натурі, а відповідно у члена КСП право на земельну частку (пай) могло виникнути лише з дня одержання колективним сільськогосподарським підприємством державного акту на право колективної власності на землю, тобто у КСП «Маяк» Солонянського району лише з 25 грудня 1995 року. Тому, істотною обставиною для визнання за позивачкою права на земельну частку (пай) є встановлення факту членства [PERSON] в КПС «Маяк» на момент видачі Державного акту вказаному КСП. Згідно\~ст. 89 ЦПК України\~виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Судом було досліджено в судовому засіданні копію архівної довідки від 16 червня 2020 року № Т-06 (а.с.26), згідно якої по документах архівного фонду «Колгосп «Маяк» (колгосп ім. Чкалова, колгосп «Червоий Яр», КСП «Маяк», ВСК «Маяк», СТОВ «Гайдамацьке», ТОВ «Гайдамацьке») в книгах обліку трудового стажу і заробітку колгоспників значиться « [PERSON] ) [PERSON] » - так в документах. По наявних документах працювала з 1996 року по 1968 рік та з 1970 року по 1975 рік, з 1977 року по 1989 рік. З копії свідоцтва про одруження серії [NUMBER] встановлено, що [PERSON] змінила своє прізвище на « [PERSON] » у зв`язку з реєстрацією шлюбу. Згідно копії Довідки від 14 листопада 2007 року №48/02-82 [PERSON] змінила своє прізвище на « [PERSON] », а згідно копії свідоцтва про укладення шлюбу серії [NUMBER] на « [PERSON] » (а.с.29-31). Згідно дослідженої судом копії Книги обліку трудового стажу та заробітку колгоспників колгоспу «Маяк» за період з січня 1944 року по грудень 2006 року містяться відомості про роботу [PERSON] ( [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] ) (а.с. 27-28) за період з 1966 року по 1989 року на наступних посадах: доярка, учетчик, різноробоча. Також судом встановлено, що відомості про прийняття в члени КСП «Маяк» позивачки у досліджених судом доказах відсутні. Частинами 1, 6 ст. 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, а доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом встановлено, що позивачка є пенсіонером та отримала посвідчення серії [NUMBER] , згідно якого їй призначено пенсію по інвалідності з 01 вересня 1999 року (а.с.24). відомості про те, що позивачка вийшла на пенсію з КСП «Маяк» відсутні, оскільки згідно Книги обліку трудового стажу та заробітку колгоспників колгоспу «Маяк» позивачка працювала в КСП «Маяк» по 1989 рік, а пенсію їй призначили 01 вересня 1999 року, тобто через 10 років після звільнення. Тому посилання позивачки на те, що вона має право на земельну частку (пай) як пенсіонер КСП не знайшли свого підтвердження. З довідки\~відділу Держкомзему\~у Солонянському\~районі Дніпропетровській\~області від\~07\~червня 2011\~року №2709\~(а.с.35)\~з`ясовано,\~що КСП\~Маяк» отримало\~Державний акт\~на право\~колективної власності\~на землю\~серії Сл\~І Дп\~№000087,\~реєстраційний №\~24\~від 25\~грудня 1995\~року,\~а [PERSON] \~працювала в\~КСП «Маяк»\~до 1989\~року,\~тобто на\~момент отримання\~державного акту\~не була\~навіть працівником\~цього КСП.\~Також з матеріалів цивільної справи вбачається, що позивачка не була прийнята в члени КСП «Маяка», хоча і працювала у вказаному підприємстві. Докази про те, що позивачка є пенсіонером, яка раніше працювала в КСП «Маяк» і залишилася членом зазначеного підприємства, кооперативу, товариства, також суду не надані. Позивачка не довела суду ані факт того, що вона була членом КСП «Маяк», ані факт того що вона є пенсіонером цього підприємства. Про необхідність надання суду вказаних доказів було зазначено в листі Дніпропетровської обласної державної адміністрації, який додано до позову та зі змістом якого була знайома позивачка (а.с.33-34). Відповідно до п.п. 23,24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 16.04.2004 р. №7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» потрібно мати на увазі, що згідно зі ст. 25 ЗК України при приватизації земель державних та комунальних сільськогосподарських підприємств, установ, організацій земельні ділянки передаються їх працівникам, з визначенням кожному з них земельної частки (паю) за рішенням органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування і кожна з цих осіб має гарантоване право одержати безоплатно свою земельну частку (пай), виділену в натурі (на місцевості). Член колективного сільськогосподарського підприємства, включений до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю, набуває права на земельну частку (пай) з дня видачі цього акта, і в разі його смерті успадкування права на земельний пай здійснюється за нормами ЦК, у тому числі й у випадку, коли з різних причин ця особа не отримала сертифікат на право на земельну частку (пай). Таким чином, суд вважає, що позивачкою в порушення положень ст. 81 ЦПК України, не надано суду належних та допустимих доказів того, що вона була членом КСП «Маяк», або є пенсіонером вказаного підприємства та набула право на земельну частку (пай) КСП «Маяк», у зв`язку з чим позовні вимоги задоволенню не підлягають. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог. Таким чином,\~у зв`язку з відмовою в задоволенні позову, судові витрати по справі, відповідно до ст. 141 КПК України, покладаються на позивачку.

Outcome: dismissed