Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-03 00:00:00

У вересні 2017 року Публічне акціонерне товариство Комерційний банк "ПриватБанк" (далі - позивач) звернувся до Фастівського міськрайонного суду Київської області з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що між Банком та [PERSON], 12.02.2008 р. був укладений кредитний договір № б/н, відповідно до умов якого відповідач отримала кредит в розмірі 500,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 22.80 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. В порушення умов договору відповідач своїх зобовязань не виконала, що призвело до виникнення заборгованості, яка станом на 30.06.2017 року складає 11036,46 грн. Тому просить стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором та судові витрати. У судове засідання представник позивача не з'явився, направив до суду клопотання в якому просив суд розглянути справу без участі представника позивача, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, проти винесення судом заочного рішення не заперечує. Відповідач в судове засідання не з'явилася, направила до суду клопотання, в якому просила суд розглянути справу за її відсутності. Разом з тим, направила до суду письмові заперечення проти задоволення позовних вимог та просила суд застосувати наслідки спливу позовної давності, передбачені частиною 4 статті 267 Цивільного кодексу України. Суд, з'ясувавши позицію сторін у справі, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, надавши їм оцінку, дійшов наступних висновків. Судом встановлено, що 12.02.2008 року між відповідачем та ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» був укладений договір, який складається з заяви позичальника, Умов та правил надання банківських послуг. За умовами договору відповідач отримала кредит у розмірі 500,00 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 22.80 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Згідно ч. 3 ст. 254 ЦК України строк, що визначений місяцями, спливає у відповідне число останнього місяця строку. Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну. Відповідно до ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Згідно частини 5 статті 261 ЦК України, за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. За змістом зазначених норм початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Статтею 267 ЦК України\~встановлено, що позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Як вбачається з наданого позивачем розрахунку суми заборгованості остання оплата [PERSON] за користування кредитними коштами була здійснена 17.04.2009 року, в сумі 50.00 грн., будь-яких даних про визначення строку позовної давності немає, даних, що кінцевий термін виконання зобовязань був пролонгований за домовленістю між сторонами також немає, тому позовна давність визначається на загальних умовах - три роки. З матеріалів справи вбачається, що позивач ПАТ КБ «ПриватБанк» звернувся до Фастівського міськрайонного суду Київської області 06.09.2017 року, про що свідчить вхідний номер 11990/17. Статтею 253 ЦК України визначено, що перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок. Саме таку правову позицію висловлено у справі № 6-116-цс 13 постанови Верховного Суду України від 06.11.2013 року. Відповідно до ст. 360-7 ЦПК України Висновок Верховного Суду України щодо застосування норми права, викладений у його постанові, прийнятій за результатами розгляду справи з підстав, передбачених пунктами 1 і 2 частини першої статті 355 цього Кодексу, є обовязковим для всіх субєктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права. Висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права. Суд має право відступити від правової позиції, викладеної у висновках Верховного Суду України, з одночасним наведенням відповідних мотивів. Невиконання судових рішень тягне за собою відповідальність, установлену законом. Постанови Верховного Суду України, прийняті за результатами розгляду заяв про перегляд судового рішення, підлягають опублікуванню на офіційному веб-сайті Верховного Суду України не пізніш як через пятнадцять днів з дня їх прийняття. Суд також враховує, що, пунктом 31 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних i кримінальних справ з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 30.03.2012 року та листом Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних i кримінальних справ з розгляду цивільних і кримінальних справ №10-70/0/4-13 від 16.01.2013 року судам роз'яснено, що у спорах щодо споживчого кредитування кредитодавцю забороняється вимагати повернення споживчого кредиту, строк давності якого минув. У зв'язку із цим позовна давність за позовом про повернення споживчого кредиту застосовується незалежно від наявності заяви сторони у спорі. Оскільки зі спливом строків позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо), зазначене вище правило застосовується й до додаткових вимог банку (іншої фінансової установи). Аналізуючи умови договору сторін та зміст зазначених правових норм, слід дійти висновку про те, що у випадку неналежного виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором, позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу. Беручи до уваги, що остання добровільна проплата відповідачем, проведена 17.04.2009 року, тому строк позовної давності, який в даному випадку складає три роки, починається саме з цієї дати та закінчився 17.04.2012 року. Враховуючи те, що сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина 4статті 267 ЦК України), а тому в зв'язку зі спливом позовної давності до основної вимоги, позовна давність спливає і до додаткової вимоги - стягнення неустойки, звернення стягнення на заставлене майно тощо (стаття 266 ЦК України). За таких обставин, повно та об'єктивно з'ясувавши фактичні обставини даної справи, надавши їм належну правову оцінку, дослідивши надані сторонами докази, на підставі яких суд дійшов висновку, про наявність об'єктивних підстав для відмови позивачу у задоволенні позову в зв'язку зі спливом строку позовної давності про застосування якої заявлено стороною у справі - відповідачем. На підставі викладеного, відповідно до ст. 252-256, 258, 261, 264, 266, 267 ЦК України,

Outcome: dismissed