Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-03 00:00:00

03.03.2018 року позивач звернулась до Орджонікідзевського районного суду м. Харкова з позовом, в якому просить надати їй дозвіл оформляти проїзні документи для тимчасового виїзду за межі України неповнолітнього [PERSON], [INFO] до досягнення ним повноліття - до [INFO] року без згоди його батька - [PERSON]. Також позивач просить надати їй дозвіл на виїзд за межі України у її супроводі неповнолітньої дитини - [PERSON], [INFO], до досягнення ним повноліття без згоди та супроводу його батька до країн СНД, Шенгенської угоди ЄС і будь-яких інших країн. В обґрунтування позову позивач посилалася на те, що вони з відповідачем перебували в зареєстрованому шлюбі, який був розірваний. Від шлюбних відношень у них є неповнолітня дитина - [PERSON], [INFO]. 18.03.2010 року дитині присвоєно статус інваліда. З моменту розлучення дитина мешкає з позивачем та знаходиться на її утриманні. Рішенням судом з відповідача були стягнути аліменти на утримання неповнолітньої дитини [PERSON], але відповідач їх не сплачує, що привело до заборгованості по сплаті аліментів більш ніж 80 000 грн. Дитина має закордонний паспорт і раніше неодноразово виїжджав з нею закордон на відпочинок, лікування та з метою туризму. Але у зв'язку з тим, що відповідач обурений розміром аліментів, він повідомив, що надалі не буде надавати дозвіл на вивезення сина за кордон, доки вона не відкличе виконавчий лист, за яким з нього відбувається стягнення аліментів. У зв'язку з чим вона була вимушена звернутись з вищевказаним позовом до суду. Сторони в судове засідання не з'явилися. Представник позивача надала суду заяву про розгляд справи за її відсутності, зазначив, що просить позовні вимоги задовольнити у повному обсязі. Відповідач в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином та своєчасно. Направив до суду нотаріально завірену заяву, в якій просить розгляд справи проводити у його відсутність. Також зазначив, що з вимогами позивача [PERSON] він ознайомлений, не заперечує проти задоволення позову. Представник третьої особи надала суду заяву про розгляд справи за її відсутності. Позов підтримує в повному обсязі, просить врахувати інтереси дитини. Відповідно до ч. 3 ст. 200, ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову на підготовчому судовому засіданні, та у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, за відсутності всіх осіб, які беруть участь у справі, суд проводить розгляд цивільної справи без фіксування технічними засобами, за наявними у справі матеріалами. Дослідивши письмові докази, які містяться в матеріалах справи, суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог з наступних підстав. [PERSON] та [PERSON] перебували в зареєстрованому шлюбі, який рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 16.12.2010 року був розірваний. (а.с. 37) Від шлюбних відношень мають неповнолітню дитину - [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER](а.с. 34) Як вбачається з посвідчення серії [NUMBER] від 18.03.2010 року неповнолітній [PERSON], [INFO] є дитиною - інвалідом. (а.с. 49). Активно вихованням та забезпеченням дитини займається позивач [PERSON] Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім'я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Згідно із частиною сьомою статті 7 СК України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України. Пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка набрала чинності для України 27 вересня 1991 року, передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов'язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. На підставі ст. 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишити територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом. Відповідно до вимог ст. 313 ЦК України фізична особа, яка не досягла чотирнадцяти років, має право пересування по території України лише за згодою батьків (усиновлювачів), опікунів та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними. Фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними. Вимогами ст. 141 СК України передбачено, що мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Питання виховання дитини за вимогами ст. 157 СК України вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. За умовами ч. 2 ст. 4 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» оформлення проїзного документу дитини проводиться на підставі нотаріально засвідченого клопотання батьків або законних представників батьків чи дітей у разі потреби самостійного виїзду неповнолітнього за кордон. З відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду. Згідно з п. 4 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 27.01.1995 р. № 57, виїзд з України громадян, які не досягли 16 - річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється: за нотаріально посвідченою згодою другого з батьків із зазначенням у ній держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі, якщо другий з батьків відсутній у пункті пропуску або без нотаріально посвідченої згоди другого з батьків, зокрема, у разі пред'явлення рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків. Виходячи з наведеного, суд приходить висновку, що виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон не обмежується законом, а законом лише встановлюється певний порядок оформлення такого виїзду. Згідно з Принципом 2 Декларації прав дитини від 20 листопада 1959 року дитині законом або іншими засобами повинен бути забезпечений спеціальний захист і надані можливості та сприятливі умови, які б дозволяли їй розвиватися фізично, розумово, морально, духовно та у соціальному розумінні здоровим та нормальним шляхом і в умовах свободи та гідності. Відповідно до ч. 2 статті 155 СК України батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Таким чином, виїзд за межі України громадян, які не досягли 16 річного віку у супроводі одного з батьків та при відсутності згоди другого з батьків, здійснюється на підставі рішення суду про надання дозволу на виїзд за межі України громадянина, який не досяг 16 річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків. Згідно статті 8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Статтею 6 Закону України "Про охорону дитинства", ст.ст.17,31 Конвенції про права дитини визначають право дитини на відпочинок та охорону здоров'я. Ст.10 Конвенції про права дитини передбачає право дитини залишати будь-яку країну, включаючи власну, і повертатися в свою країну. Відповідно до ст.12 Закону України "Про охорону дитинства", на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Суд вбачає, що не надання дозволу на виїзд [PERSON], [INFO] за кордон в супроводі матері, з метою відпочинку та духовного розвитку, порушує його права та інтереси. Враховуючи вказані обставини, суд приходить до висновку, що бажання позивача отримати дозвіл на виїзд сина за кордон повністю узгоджується з її правами та обов'язками, покладеними на неї Сімейним кодексом України, тому суд не вбачає жодних обставин, що обмежують згідно із законодавством право виїзду дитини за кордон і вважає, що це буде відповідати інтересам неповнолітнього [PERSON], [INFO]. З огляду на встановлені в судовому засіданні обставини, з метою забезпечення гарантованих державою прав та інтересів дитини, приймаючи до уваги потребу останньої у профілактичному лікуванні за показниками стану здоров'я, суд приходить до висновку про необхідність задоволення позовних вимог. Розподіл судових витрат суд вирішує в порядку ст. 141 ЦПК України та Закону України «Про судовий збір». Таким чином, суд приходить до висновку, що з відповідача на користь держави необхідно стягнути судові витрати по сплаті судового збору розмірі 704,80 грн. На підставі ст. ст. 33, 51 Конституції України, Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України», Правил перетинання державного кордону громадянами України, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 27.01.1995 р. № 57, ст. 3 «Конвенції про права дитини» від 20.11.1989 р., ст. ст. 6, 8 Закону України «Про охорону дитинства», ст. ст. 141, 155, 157 Сімейного кодексу України, ст. 313 Цивільного кодексу України,

Outcome: approved