Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-13 00:00:00

02.10.2017 року позивач [PERSON] звернулася до суду з позовною заявою, в якій, просила стягнути з відповідача [PERSON] на її користь заборгованість по аліментах на утримання дитини [PERSON] [PERSON] Сергіївни, [INFO], в розмірі 35840, 40 грн.; стягнути з відповідача [PERSON] на її користь неустойку за несплату аліментів в період часу з березня 2014 року по вересень 2015 року в розмірі 35840,40 грн. В обґрунтування позову вказала, що рішенням Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 01.04.2009 року з відповідача стягнуто аліменти на її користь на утримання неповнолітньої дочки [PERSON], [INFO], у розмірі ? частини з усіх видів доходів, але не менше 30 % мінімального прожиткового мінімуму на одну дитину відповідного віку. Однак відповідач ухиляється від сплати аліментів у зв»язку з чим утворилася заборгованість, яка станом на 31.08.2017 року становить 35840, 40 грн. А тому звернулася до суду з заявою про стягнення заборгованості по аліментах та неустойки у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів та до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості. В судовому засіданні представник позивача зменшив позовні вимоги, просив стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість по аліментах на утримання неповнолітньої дитини в розмірі 35840,40 грн. та неустойку (пеню) за несплату аліментів в сумі 10906,21 грн. Представник відповідача зменшені позовні вимоги не визнав, просив відмовити в їх задоволенні у повному обсязі, пояснивши, що відповідачу не було відомо про заборгованість у зв»язку з несплатою аліментів та на даний час аліменти ним сплачуються. За наслідками з»ясування і аналізу обставин справи, поясненнями представників сторін, дослідження та оцінки наявних в матеріалах справи доказів за своїм внутрішнім переконанням, що грунтується на всебічному, повному, об»єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, суд приходить до наступних висновків. За змістом ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Так, встановлено, що на підставі рішення Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 01.04.2009 року видано виконавчий лист у справі № 2-689/2009 за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів, за яким стягнуто з відповідача [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання неповнолітньої доньки [PERSON] [PERSON] Сергіївни, [INFO], у розмірі ? частини з усіх видів його заробітку, але не менше 30% мінімального прожиткового мінімуму на одну дитину відповідного віку, щомісяця, до її повноліття, починаючи з лютого 2009 року/а.с.8/. Згідно копії свідоцтва про зміну імені, відповідач [PERSON] 06.09.2013 року змінив своє прізвище на «Голумбовський « /а.с.9/. Як повідомляє Новоград-Волинський МВ ДВС ГТУЮ в Житомирській області [PERSON] має заборгованість по аліментах на користь [PERSON] понад 3 роки та ухиляється від сплати аліментів/а.с.10/. З довідки розрахунку Новоград-Волинського МВ ДВС ГТУЮ у Житомирській області слідує, що станом на 31.08.2017 року борг відповідача [PERSON] по виконавчому листу № 2-689 становить 35840, 40 Згідно ч. 3\~ст. 12 Закону України «Про виконавче провадження»\~виконавчий документ про стягнення періодичних платежів у справах про стягнення аліментів, тощо може бути пред'явлено до виконання протягом усього періоду, на який присуджені платежі. Порядок стягнення аліментів на утримання дітей визначено ст.\~ст. 194-197 СК України\~та\~ст. 71 Закону України «Про виконавче провадження». За змістом зазначених норм законодавства розмір заборгованості із сплати аліментів визначається державним виконавцем. У разі наявності заборгованості із сплати аліментів понад три місяці стягнення може бути звернуто на майно боржника. При цьому звернення стягнення на заробітну плату не перешкоджає зверненню стягнення на майно боржника. Державний виконавець обчислює розмір заборгованості із сплати аліментів, складає відповідний розрахунок та повідомляє про нього стягувачу і боржнику: у разі якщо виконавчий документ уперше надійшов для виконання; за заявою сторін виконавчого провадження; у разі надсилання постанови до адміністрації підприємства, установи, організації, фізичної особи-підприємця для проведення відрахування із заробітної плати (доходів), пенсії, та стипендії боржника; у разі закінчення виконавчого провадження у зв'язку з надходженням виконавчого документа за належністю до іншого органу державної виконавчої служби, за власною ініціативою; і інших передбачених законом випадках. Пунктом 12 розділу Х Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої\~наказом Міністерства юстиції України від 29 вересня 2016 року № 2832/5\~встановлено, що виконавець у разі надходження виконавчого документа про стягнення аліментів у день відкриття виконавчого провадження повинен підрахувати розмір заборгованості зі сплати аліментів та разом з постановою про відкриття виконавчого провадження повідомити про нього стягувача і боржника. Розрахунок заборгованості має бути помісячним і містити суму заробітної плати та інших доходів боржника, що залишилася після утримання податків, відсоток або частку заробітку (доходу), визначений виконавчим документом, загальну суму заборгованості. Визначення суми заборгованості із сплати аліментів, присуджених як частка від заробітку (доходу), визначається виконавцем у порядку, встановленому\~статтею 195 Сімейного кодексу України. Стягнення аліментів за виконавчими листами за минулий час провадиться в межах трирічного строку, що передував пред'явленню виконавчого листа до виконання (п. 15 Інструкції). Відповідно до ч. 8\~ст. 71 Закону України «Про виконавче провадження»\~спори щодо розміру заборгованості із сплати аліментів вирішуються судом за заявою заінтересованої особи у порядку, встановленому законом. Таким чином діючим законодавством передбачено стягнення заборгованості із сплати аліментів не шляхом ухвалення судового рішення, а в межах виконавчого провадження. Стягнення заборгованості за аліментами за рішенням суду сімейне законодавство (ч. 3\~ст. 194 СК України) передбачає лише у випадку відрахування аліментів на дитину за ініціативою платника (ст. 187 СК України). За таких обставин суд приходить до висновку, що сам факт наявності у відповідача заборгованості за аліментами за період з січня 2013 року по серпень 2017 року згідно з розрахунком державного виконавця, розмір якої на час ухвалення цього рішення не оспорений ані стягувачем, ані боржником у порядку, встановленому законом, може бути прийнятий в якості підстав для стягнення цієї заборгованості у судовому порядку за окремим рішенням суду. Адже, права стягувача аліментів є захищеними в силу закону, оскільки, виконавчий лист про стягнення аліментів перебуває на виконанні у Державній виконавчій службі і обчислена державним виконавцем заборгованість підлягає стягненню у рамках виконавчого провадження про стягнення аліментів, зі сплати яких і виникла ця заборгованість. Підсумовуючи викладене, суд приходить до висновку, що вимога позивача про стягнення заборгованості по аліментах є безспірною та задоволенню не підлягає, а тому в цій частині слід відмовити. Відповідно до ч. 1\~ст. 196 СК України у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов'язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості. Станом на час виникнення правовідносин між сторонами ч. 1\~ст. 196 СК України\~було передбачено, що при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов'язана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення. Верховним Судом України в постанові від 02 листопада 2016 року у справі № 6-1554цс16 (ураховуючи редакцію\~ст. 196 СК України станом на час виникнення правовідносин між сторонами) висловлена правова позиція, згідно з якою з урахуванням правої природи пені, як дієвого стимулу належного виконання обов'язку та виходячи з того, що аліменти призначаються та виплачуються (стягуються) щомісячно, за змістом\~статті 196 СК України\~пеня нараховується на суму заборгованості за той місяць, в якому не проводилось стягнення аліментів. При цьому сума заборгованості зі сплати аліментів за попередні місяці не додається до заборгованості за наступні місяці, а кількість днів прострочення обчислюється виходячи з того місяця, в якому аліменти не сплачувались. У п. 22\~постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів»\~роз»яснено, що відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені), визначена у\~ст. 196 СК України, настає лише за наявності вини цієї особи; на платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин, зокрема, у зв"язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. В інших випадках стягується неустойка за весь час прострочення сплати аліментів. \~Таким чином, виходячи зі змісту\~ст. 196 СК України, суд відповідно до вимог\~ст.214 ЦПК України\~повинен встановити факт заборгованості за аліментами й наявність чи відсутність вини особи, яка зобов»язана сплачувати аліменти за рішенням суду, у її виникненні, та залежно від цього вирішити питання про наявність чи відсутність у одержувача аліментів права на стягнення неустойки. При цьому право одержувача аліментів на стягнення неустойки, передбачене\~ст. 196 СК України, не пов"язується з дотриманням державним виконавцем вимог\~Закону України «Про виконавче провадження». \~\~Відповідно до вимог\~ст. 18 ЦПК України\~судові рішення, що набрали законної сили, обов»язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов"язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. \~\~Виходячи з наведеного, законодавець не ставить обов»язок по сплаті аліментів, у разі обізнаності платника аліментів про їх стягнення, в залежність від стягнення таких за виконавчим листом шляхом відрахування із заробітної плати чи іншого доходу, оскільки судові рішення, що набрали законної сили, підлягають обов»язковому виконанню. \~\~З матеріалів справи вбачається, що відповідач у 2013 році сплачував аліменти, та на момент грудня 2013 року він сплатив 41040,00 грн. при нарахованій сумі аліментів 2357,90. Відповідно до особистої заяви позивача [PERSON], державним виконавцем було винесено постанову про повернення виконавчого листа від 19.06.2014 року по виконавчому листу № 2-689 за рішенням суду від 01.04.2009 року/а.с.50,51,58/. У подальшому державним виконавцем лише знову 03.08.2016 року було відкрито виконавче провадження по виконавчому листу № 2-689, постанову про що було направлено боржнику [PERSON] рекомендованим листом 20.09.2017 року , однак в матеріалах справи відсутні та сторонами не надано доказів на підтвердження того, що останній дану постанову отримав. Натомість у матеріалах справи міститься копія попередження ВДВС щодо виконання виконавчого листа 2-689 про злісне ухилення [PERSON] від сплати аліментів, в результаті чого станом на 01.08.2017 року утворилася заборгованість в сумі 20638,60, де міститься особистий підпис [PERSON] від 18.12.2017 року /а.с.57/. Враховуючи викладене, на думку суду, саме з 18.12.2017 року нарахування пені відповідатиме положенням\~ст. 196 СК України. Як стверджує представник відповідача, саме з даного часу відповідач дізнався про наявність заборгованості по аліментах та став їх сплачувати на користь позивача, що підтверджується наданими квитанціями від 18.12.2017 року та від 04.01.2018 року /а.с.59/. За таких обставин суд встановив, що заборгованість по аліментам утворилась з незалежних від відповідача причин, відповідно, неустойка (пеня) може бути нарахована лише з того моменту, коли відповідачу стало достеменно відомо про сам факт стягнення з нього аліментів та наявність у нього відповідного обов»язку по сплаті цих аліментів, за умови, що він цей обов»язок не виконував, наслідком чого стало утворення заборгованості по аліментам. \~\~З урахуванням правової природи пені, яка є дієвим стимулом належного виконання обов»язку та виходячи з того, що аліменти призначаються та виплачуються (стягуються) щомісячно, за змістом\~статті 196 СК України\~пеня нараховується на суму заборгованості за той місяць, в якому не проводилось стягнення аліментів. \~\~Беручи до уваги, що представником позивача ставиться вимога про стягнення неустойки (пені ) за несплату аліментів в сумі 10906, 21 грн. за період з березня 2014 року по серпень 2017 року та з урахування того, що лише з 18.12.2017 року нарахування пені відповідатиме положенням\~ст. 196 СК України, слід відмовити в задоволенні позовних вимог в цій частині . Відповідно до\~ст. 12, 81 ЦПК України\~цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов"язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов»язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Згідно із ч. 1\~ст. 13 ЦПК України\~суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до\~ст. 89 ЦПК України\~суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. За таких обставин суд відмовляє позивачу у задоволенні її позовних вимог повністю.

Outcome: dismissed