Jurisdiction: civil
Date: 2021-08-17 00:00:00

01 лютого 2021 року на адресу Шевченківського районного суду м. Львова надійшла позовна заява [PERSON] до Товариства з обмеженою відповідальності «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» про захист прав споживачів, у якій просить суд ухвалити рішення, яким визнати недійсним договір № 0310-9939 від 10.02.2020, укладений між нею, [PERSON] та Товариством з обмеженою відповідальності «УКР КРЕДИТ ФІНАНС». Стислий виклад позиції позивача. Обґрунтування позивача. Позивач вказує, що між нею та Товариством з обмеженою відповідальності «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» було укладено договір про надання їй кредитних коштів № 0310-9939 від 10.02.2020, відповідно до якого вона отримала позику. Вважає даний договір позики недійсним, оскільки договір було укладено з порушенням порядку його укладення та укладено за допомогою інформаційно-телекомунікаційної системи. Позивач стверджує, що не підписувала договору, оскільки порядок акцептування пропозиції відповідачем не відповідає положенням абз. 3 ч. 6ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію», відповідно, укладений договір є таким, що не прирівнюється до договору, укладеного в письмовій формі. Також відсутні докази того, що саме вона підписала електронним цифровим підписом договір. Крім того, Товариство з обмеженою відповідальності «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» не повідомило всю необхідну інформацію щодо умов договору. Також вказаний договір містить ознаки кредитного договору. Оспорюваний договір не місить ціни та сукупної вартості кредиту. Вважає, що відповідачем здійснено щодо неї нечесну підприємницьку діяльність, її введено в оману на рахунок істотних умов договору, зокрема, щодо відсоткової ставки за користування кредитом, її не повідомлено про непомірно велику відсоткову ставку у випадку порушення зобов`язання, натомість їй повідомлено значно меншу ціну кредиту (відсотків), через що вона погодилася на такий кредит. При укладенні договору було порушено принцип рівності сторін, оскільки їй було запропоновано укласти договір на відомих лише відповідачу умовах. Звертає увагу на те, що розмір нарахованих відсотків значно перевищує розмір заборгованості за кредитом. Таким чином, правочин, здійснений з використання нечесної підприємницької практики є недійсним. Вважає, що договір порушує вимоги чинного законодавства щодо захисту прав споживачів та укладення кредитних договорів, а тому просить позовні вимоги задовольнити. Обґрунтування заперечень відповідача. 10 березня 2021 року на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву, у якому представник відповідача Товариства з обмеженою відповідальності «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» Васільєва Т. В. позовні вимоги заперечила в повному обсязі, вважає позовні вимоги безпідставними, необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню. У відзиві зазначено, що оспорюваний договір між сторонами укладений в порядку, передбаченому законом України «Про електронну комерцію» та відповідно до Правил надання грошових коштів у кредит, які діяли на момент укладення Договору та є його невід`ємною частиною, забезпечує дотримання відповідачем вимоги щодо письмової форми для даного виду Договору. Кредитний договір укладений з використанням інформаційно-телекомунікаційної системи - Веб-сайту відповідача (https//www.creditkasa.com.ua, надалі - Сайт), який є сукупністю інформаційних та телекомунікаційних систем відповідача, в рамках якої реалізуються технології обробки інформації з використанням технічних і програмних засобів, і які у процесі обробки інформації діють як єдине ціле. Представник відповідача вказує, що позивач в момент реєстрації на Сайті відповідача створила власний Особистий кабінет (п.2.1.12 Правил), який є сукупністю захищених сторінок. Особистий кабінет забезпечує позивачу повну взаємодію з відповідачем, постійний доступ до Договору та іншої інформації. Правилами надання грошових коштів у кредит, які діяли на момент укладення Договору та є його невід`ємною частиною встановлюється порядок укладення Кредитного Договору між позивачем та відповідачем, а саме: - позивач на Сайті відповідача здійснила заповнення Заявки на отримання Кредиту, вказала всі дані, відмічені в Заявці в якості обов`язкових для заповнення (п. 2.1.7 Правил); - заявка подавалася позивачем через Особистий кабінет (п. 4.9. Правил); - відповідач проінформувала позивача (п. 4.16. Правил) про прийняте рішення щодо видачі Кредиту (смс-повідомленням на телефонний номер - [NUMBER] та електронним листом на адресу електронної пошти позивача - [INFO] ) з гіперпосиланням на пропозицію позивача щодо укладення Договору відповідно до Закону України «Про електронну комерцію» та ст. 641 та 642 Цивільного кодексу України; - позивач в Особистому кабінеті ознайомилась з пропозицією відповідача щодо укладання Електронного договору (офертою), яка була розміщена в Інформаційно- телекомунікаційній системі відповідача; - позивач надала відповідь відповідачу електронним повідомленням (п.5.2 Правил) про ознайомлення та повне і безумовне прийняття (акцепт) оферти відповідача, підписаного електронним підписом одноразовим ідентифікатором (пароль надісланий позивачу в смс-повідомленні), у відповідності до абз. 2 ч. 6 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»; - відповідач надала підтвердження про укладання Договору шляхом розміщення інформації в Особистому кабінеті позивача та направлення примірника Договору на адресу електронної пошти позивача. Із наведеного порядку при укладенні Договору позивачем здійснені дії, які чітко свідчать про її свідомий вибір щодо укладення Договору. Без відповідних дій з боку позивача укладення Договору було б неможливе. Укладення Кредитного договору визнається як позивачем, так і відповідачем, а відтак, відповідно до ст. 82 ЦПК України дані обставини не підлягають доказуванню. Як зазначено у відзиві, на офіційному веб-сайті відповідача - https://creditkasa.com.ua, у вільному доступі для всіх клієнтів відповідача розміщена повна інформація щодо Договору кредиту (примірний Договір) та порядку його укладення, а саме, документи: Договір кредиту (примірний Договір на момент укладення); Правила надання грошових коштів у кредит (діючі на момент укладення Договору); Згода на обробку персональних даних; Публічна інформація; Положення про конфіденційність, і т.д. Крім того на веб-сайті відповідача розміщена довідкова інформація з наданням розгорнутої інформації щодо порядку та умов надання послуг. Відповідачем надано позивачу повну та чітку інформацію щодо умов укладення Договорів кредиту, яка передбачена чинним законодавством, та яка розміщена і доступна для вільного ознайомлення на сайті відповідача: https://creditkasa.com.ua. Посилання позивача на недобросовісність відповідача щодо надання інформації, надання неповної інформації чи приховування інформації під час укладання Договору є безпідставними та не відповідають дійсності. Щодо порушення норм статей 11, 18, 19 Закону України «Про захист прав споживачів» та здійснення нечесної підприємницької практики шляхом введення в оману позивача відповідно до ст. 230 ЦК України, зазначено, що позивач зверталась до відповідача з метою укладення кредиту за умовами, які вважала зручними для себе. Крім того, відповідно до ч. 2 ст. 3 Закону України «Про споживче кредитування», цей Закон не поширюється на договори, що містять умову про споживчий кредит у формі кредитування рахунку зі строком погашення кредиту до одного місяця та кредитні договори, що укладаються на строк до одного місяця. Кредитний договір № 0310-9939 від 10.02.2020 укладений з відповідачем терміном на 14 днів, відтак згідно прямої норми Закону України «Про споживче кредитування», даний Закон не розповсюджується на правовідносини за зазначеним Договором. Товариство з обмеженою відповідальності « «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» є фінансовою, а не банківською установою та здійснює свою діяльність відповідно до Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг». Крім того, відповідно до п. 5 Договору, сукупна вартість Кредиту (вартість користування Кредитом) складає 128.00 % від суми Кредиту (у відсотковому вираженні) або 11904,00 грн. та включає в себе проценти за користування Кредитом 28.00 % від суми Кредиту (у відсотковому вираженні) або 2604,00 грн. (у грошовому вираженні), а тому твердження позивача про відсутність інформації про сукупну вартість кредиту не відповідає дійсності та є безпідставним. Враховуючи викладене, представник відповідача просить суд відмовити у позові повністю. Процесуальні дії суду по справі. Ухвалою судді Шевченківського районного суду м. Львова від 01 лютого 2021 року провадження у справі відкрито за правилами загального позовного провадження у підготовчому засіданні. Ухвалою Шевченківського районного суду м. Львова від 18 травня 2021 року визнано явку позивача [PERSON] обов`язковою. Постановлено проводити підготовче засідання у режимі відеоконференції із Господарським судом м. Києва. Ухвалою Шевченківського районного суду м. Львова від 25 червня 2021 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. Визнано явку позивача [PERSON] обов`язковою. Постановлено проводити судове засідання у режимі відеоконференції із Господарським судом м. Києва. Ухвалою Шевченківського районного суду м. Львова від 06 липня 2021 року повторно визнано явку позивача [PERSON] обов`язковою. Фактичні обставини встановлені судом, зміст спірних правовідносин, оцінка доказів та висновки суду. У судове засідання позивач [PERSON] не з`явилась, хоча належним чином повідомлялась про місце, час та дату розгляду справи. Разом із позовною заявою подала до суду клопотання про розгляд справи без її участі. У судове засідання представник відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» не з`явився, 05.07.2021 на електронну адресу суду подано клопотання про розгляд справи у відсутності представника, у якому також зазначено про заперечення позовних вимог в повному обсязі. Суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності сторін, оскільки в ній наявні достатні дані про їх права та взаємовідносини. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно, повно, об`єктивно оцінивши надані докази та давши їм належну оцінку, встановив наступне. Згідно ст. 626 Цивільного кодексу України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до ст. 628 Цивільного кодексу України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до положень ст. 638 Цивільного кодексу України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Статтею 638 Цивільного кодексу України передбачено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Такі умови встановлені ст. ст. 1048-1052, 1054 Цивільного кодексу України. Відповідно до положень вказаних статей істотними умовами є мета, сума і строк кредиту, умови і порядок його видачі та погашення, види забезпечення зобов`язань позичальника, відсоткові ставки, порядок плати за кредит, порядок зміни і припинення дії договору, відповідальність сторін за невиконання або неналежне виконання умов договору. Згідно з ч. ч. 1, 3 ст. 207 Цивільного кодексу України, правочин вважається таким, що вчинено письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Використання при вчинені правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразок відповідного аналога їхніх власноручних підписів. Згідно із ст. 205 Цивільного кодексу України, правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Правочин, для якого законом не встановлена обов`язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків. У випадках, встановлених договором або законом, воля сторони до вчинення правочину може виражатися її мовчанням. Судом встановлено, що 10 лютого 2020 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» та [PERSON] укладено кредитний договір № 0310-9939 на суму 9300,00 грн. зі сплатою процентів строком на 14 календарних днів за допомогою інформаційно-телекомунікаційної системи - Веб-сайту відповідача (https//www.creditkasa.com.ua), який є сукупністю інформаційних та телекомунікаційних систем відповідача, в рамках якої реалізуються технології обробки інформації з використанням технічних і програмних засобів, і які у процесі обробки інформації діють як єдине ціле (а. с. 91). Відповідно до п. 5 Договору, сукупна вартість кредиту (вартість користування кредитом) складає 128.00% від суми кредиту (у відсотковому відношенні) або 11904,00 грн. та включає в себе проценти за користування кредитом 28.00% від суми кредиту (у відсотковому вираженні) або 2604,00 грн. (у грошовому вираженні). Відповідно до п. 8 Договору, Кредитний договір та Правила надання грошових коштів у кредит разом складають єдиний договір та визначають усі істотні умови надання кредиту. Укладаючи цей Кредитний договір позичальник підтвердив, що він ознайомлений, повністю розуміє всі умови, зобов`язується та погоджується неухильно дотримуватись цього Кредитного договору та Правил надання грошових коштів у кредит (які є невід`ємними частинами Договору та разом складають Договір), текст яких розміщено на веб-сайті Кредитодавця (https//creditkasa.com.ua) та, відповідно, укладає Договір. Відповідно до п. 10 Договору, позичальник підтверджує, що до укладення Договору отримав від Кредитора інформацію, надання якої передбачено чинним законодавством України, зокрема ч. 2 ст. 12 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг та забезпечує вірне розуміння позичальником суті фінансової послуги без нав`язування її придбання. Посилання позивача про те, що оспорюваний правочин нею не підписано, споживача послуг не проінформовано про вартість послуг та розмір витрат, реальну ставку річних та сукупну вартість сум, що входять до кредитної заборгованості суд не бере до уваги з огляду на наступне. Оспорюваний договір було укладено з використанням інформаційно-телекомунікаційної системи - Веб-сайту відповідача (https//www.creditkasa.com.ua), який є сукупністю інформаційних та телекомунікаційних систем відповідача, в рамках якої реалізуються технології обробки інформації з використанням технічних і програмних засобів, і які у процесі обробки інформації діють як єдине ціле. Згідно із ст. 1046 Цивільного кодексу України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Зі змісту оспорюваного договору встановлено, що в ньому визначено основні істотні умови, характерні для такого виду договорів, зазначено суму кредиту, дату його видачі, строк надання коштів, розмір процентів, умови кредитування. Фінансова установа виконала вказані вимоги закону та визначила термін погашення заборгованості по кредиту, визначила сукупну вартість кредиту і проценти, розписала, які суми позивач зобов`язаний буде сплатити. В свою чергу позичальник погодилася на укладення договору саме такого змісту, про що свідчить її заявка до Товариства з обмеженою відповідальністю «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» та підписання договору за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором. З урахуванням викладеного, суд вважає, що сторонами узгоджено розмір кредиту, грошову одиницю, в якій надано кредит, строку та умов кредитування, що свідчить про наявність волі позивача для укладення такого договору шляхом підписання договору за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором. Положеннями ч. 1 ст. 215 Цивільного кодексу України передбачено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою ст. 203 цього Кодексу. При цьому, відповідно до вимог ч. ч. 1-3, 5, 6 ст. 203 Цивільного кодексу України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Щодо тверджень позивача про те, що нею не було підписаного договір, суд зазначає наступне. Правилами надання грошових коштів у кредит, які діяли на момент укладення Кредитного договору № 0310-9939 від 10.02.2020 та є його невід`ємною частиною встановлюється порядок укладення Кредитного Договору між позивачем та відповідачем, а саме: - позивач на Сайті відповідача здійснила заповнення Заявки на отримання Кредиту, вказала всі дані, відмічені в Заявці в якості обов`язкових для заповнення (п. 2.1.7 Правил); - заявка подавалася позивачем через Особистий кабінет (п. 4.9. Правил); - відповідач проінформувала позивача (п. 4.16. Правил) про прийняте рішення щодо видачі Кредиту (смс-повідомленням на телефонний номер - [NUMBER] та електронним листом на адресу електронної пошти позивача - [INFO] ) з гіперпосиланням на пропозицію позивача щодо укладення Договору відповідно до Закону України «Про електронну комерцію» та ст. 641 та 642 Цивільного кодексу України; - позивач в Особистому кабінеті ознайомилась з пропозицією відповідача щодо укладання Електронного договору (офертою), яка була розміщена в Інформаційно- телекомунікаційній системі відповідача; - позивач надала відповідь відповідачу електронним повідомленням (п.5.2 Правил) про ознайомлення та повне і безумовне прийняття (акцепт) оферти відповідача, підписаного електронним підписом одноразовим ідентифікатором (пароль надісланий позивачу в смс-повідомленні), у відповідності до абз. 2 ч. 6 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»; - відповідач надала підтвердження про укладання Договору шляхом розміщення інформації в Особистому кабінеті позивача та направлення примірника Договору на адресу електронної пошти позивача. Із наведеного порядку при укладенні Договору позивачем здійснені дії, які чітко свідчать про її свідомий вибір щодо укладення Договору. Без відповідних дій з боку позивача укладення Договору було б неможливе. Відповідно до п. 12 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію», електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Відповідно до п. 5.2 Правил надання грошових коштів у кредит, Заявник надає Кредитодавцю відповідь про повне та безумовне прийняття Оферти (Акцепт) щодо укладення Договору в електронній формі (в рамках ІТС Кредитодавця) в Особистому Кабінеті Заявника/Позичальника, шляхом надсилання електронного повідомлення, підписаного шляхом використання Електронного підпису одноразовим ідентифікатором (одноразовим паролем), який надсилається (відповідний ідентифікатор) Кредитодавцем в СМС-повідомленні на номер телефону, вказаний Заявником/Позичальником в Заявці, що вважається підписанням Договору відповідно до ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію». Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію», електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. Відповідно до п. 12 Кредитного договору (реквізити сторін) наявний електронний підпис одноразовим ідентифікатором. Тобто, порядок підпису договору погоджений між сторонами та визначений відповідно до Закону України «Про електронну комерцію», а відтак сторонами дотриманого вимоги щодо укладення правочину, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі (п. 12 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»). Отже, твердження позивача [PERSON] про недотримання порядку укладення електронного договору не відповідають дійсності. Суд критично оцінює доводи позивача щодо незаконності умов кредитного договору та посилання на порушення відповідачем вимог ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів», з огляду на наступне. Згідно ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів», продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. У ч. 3 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» визначений (невичерпний) перелік несправедливих умов договору, зокрема, встановлення жорстких обов`язків споживача, тоді як надання послуги обумовлене лише власним розсудом виконавця; установлення обов`язкових для споживача умов, з якими він не мав реальної можливості ознайомитися перед укладенням договору; надання продавцю (виконавцю, виробнику) права в односторонньому порядку змінювати умови договору на власний розсуд або на підставах, не зазначених у договорі; визначення ціни товару на момент його поставки споживачеві або надання продавцю (виконавцю, виробнику) можливості збільшувати ціну без надання споживачеві права розірвати договір у разі збільшення ціни порівняно з тією, що була погоджена на момент укладення договору; обмеження відповідальності продавця (виконавця, виробника) стосовно зобов`язань, прийнятих його агентами, або обумовлення прийняття ним таких зобов`язань додержанням зайвих формальностей. Частиною 5 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» передбачено, що до договорів із споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема положення, згідно з якими: 1) для надання кредиту необхідно передати як забезпечення повну суму або частину суми кредиту чи використати її повністю або частково для покладення на депозит, або викупу цінних паперів, або інших фінансових інструментів, крім випадків, коли споживач одержує за таким депозитом, такими цінними паперами чи іншими фінансовими інструментами таку ж або більшу відсоткову ставку, як і ставка за його кредитом; 2) споживач зобов`язаний під час укладення договору укласти інший договір з кредитодавцем або третьою особою, визначеною кредитодавцем, крім випадків, коли укладення такого договору вимагається законодавством та/або коли витрати за таким договором прямо передбачені у складі сукупної вартості кредиту для споживача; 3) передбачаються зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки; 4) встановлюються дискримінаційні стосовно споживача правила зміни відсоткової ставки. Згідно положень ч. ч. 1, 2, 5 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів», продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним. Суд зазначає, що позивач не надала належних та допустимих доказів, які дають підстави вважати, що кредитний договір, укладений між сторонами, є несправедливим до неї, оскільки при підписанні даного договору вона ознайомилась та погодилась з його умовами, а відтак, проаналізувавши умови кредитного договору та встановлені обставини, суд дійшов висновку про відсутність в останньому несправедливих умов, а всі твердження позивача з даного приводу судом розцінюються як спосіб захисту власних інтересів від наслідків, можливість настання яких залежить лише від її добросовісної поведінки при виконанні взятих на себе за кредитним договором зобов`язань. Відповідно до п. 14 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», при вирішенні спорів про визнання кредитного договору недійсним суди мають враховувати вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, зокрема Цивільного кодексу (статті 215, 1048 - 1052, 1054 - 1055), статті 18-19 Закону України "Про захист прав споживачів". Зокрема, кредитний договір обов`язково має укладатись у письмовій формі (ст. 1055 Цивільного кодексу України); недодержання письмової форми тягне його нікчемність та не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його нікчемністю. При вирішенні справ про визнання кредитного договору недійсним суди повинні враховувати роз`яснення, наведені у постанові Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними». Суди повинні розмежовувати кредитний договір, який є недійсним у силу закону (нікчемний), або може бути визнаний таким у судовому порядку (оспорюваний) з підстав, встановлених ч. 1 ст. 215 Цивільного кодексу України, та кредитний договір, який є неукладеним (не відбувся), що не може бути визнаний недійсним, зокрема, у випадку, коли сторони в належній формі не досягли згоди щодо хоча б з однієї його істотної умови або зміст яких неможливо встановити, виходячи з норм чинного законодавства (статті 536, 638, 1056-1 Цивільного кодексу України). З матеріалів справи судом встановлено, що договір укладений в письмовій формі, він підписаний повноважними особами, містить всі суттєві умови передбачені законом для договорів і які мають істотне значення, а також які були узгоджені сторонами. Відповідно до правової позиції, висловленої Верховним Судом України у постанові від 16 січня 2013 року № 6-161цс12, відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч. ч. 1-3, 5 та 6 ст. 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. За положеннями ч. 1, п. 7 ч. 3, ч. 6 ст. 19 Закону України «Про захист прав споживачів», нечесна підприємницька практика забороняється. Нечесна підприємницька практика включає в себе будь-яку діяльність (дії або бездіяльність), що вводить споживача в оману або є агресивною. Забороняються як такі, що вводять в оману, утворення, експлуатація або сприяння розвитку пірамідальних схем, коли споживач сплачує за можливість одержання компенсації, яка надається за рахунок залучення інших споживачів до такої схеми, а не за рахунок продажу або споживання продукції. Правочини, здійснені з використанням нечесної підприємницької практики, є недійсними. Таким чином, указаний Закон установив недійсність правочинів, здійснених із використанням нечесної підприємницької діяльності, яка полягає, зокрема, у введенні в оману споживачів шляхом залучення їхніх коштів із метою реалізації діяльності пірамідальної схеми. Так, за ч. 1 ст. 230 Цивільного кодексу України, якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (частина перша статті 229 цього Кодексу), такий правочин визнається судом недійсним. Згідно із ч. 1 ст. 229 Цивільного кодексу України, істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обов`язків сторін, таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Помилка щодо мотивів правочину не має істотного значення, крім випадків, встановлених законом. Згідно із п. 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», правочин визнається вчиненим під впливом обману у випадку навмисного введення іншої сторони в оману щодо обставин, які впливають на вчинення правочину. На відміну від помилки, ознакою обману є умисел у діях однієї зі сторін правочину. Наявність умислу в діях відповідача, істотність значення обставин, щодо яких особу введено в оману, і сам факт обману повинна довести особа, яка діяла під впливом обману. Обман щодо мотивів правочину не має істотного значення. Разом з тим, суд вважає, що під час розгляду даної справи позивачем не доведено, що вказаний спірний договір є нечесною підприємницькою практикою та був укладений під впливом введення її в оману, як і не доведено умислу відповідача щодо вчинення дій по введенню позивача в оману. Щодо отримання коштів позивачем [PERSON] суд зазначає, що таке позивачем визнається та не заперечується. Що стосується доводів щодо не відповідності угоди вимогам Закону України «Про захист прав споживачів» через несправедливі умови, слід зазначити наступне. Згідно ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів», продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Стаття 19 Закону встановлює, що нечесна підприємницька практика забороняється. Нечесна підприємницька практика включає: 1) вчинення дій, що кваліфікуються законодавством як прояв недобросовісної конкуренції; 2) будь-яку діяльність (дії або бездіяльність), що вводить споживача в оману або є агресивною. Підприємницька практика є такою, що вводить в оману, якщо під час пропонування продукції споживачу не надається або надається у нечіткий, незрозумілий або двозначний спосіб інформація, необхідна для здійснення свідомого вибору. Кредит на суму 9300,00 гривень надавався строком на 14 днів, на умовах строковості, зворотності та платності, Твердження позивача про те, що кредитний договір № 0310-9939 за своїм змістом не відповідає вимогам закону, так як в ньому не зазначено розпису загальної вартості кредиту, не ґрунтуються на встановлених обставинах справи та досліджених судом доказах, оскільки сукупна вартість кредиту, в процентному та грошовому виразі, вказана у договорі, який був підписаний позивачем [PERSON] за допомогою інформаційно-телекомунікаційної системи. Позичальник прийняла на себе зобов`язання повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитом, нараховані згідно п. п. 4-7 укладеного Договору. Доводи позивача про те, що умови кредитного договору № 0310-9939 є несправедливими, так як річна ставка за користування кредитом та штрафні санкції за порушення строків є непомірно високими, суд відхиляє, оскільки кредит надавався позивачу на строк до чотирнадцяти днів, місячна відсоткова ставка за користування кредитними була їй відома в момент укладення договору. Умовами кредитного договору № 0310-9939 від 10.02.2020, що був підписаний позивачем, підтверджується факт надання позичальнику кредиту строком на чотирнадцять днів, з огляду на що обсяг її кредитного зобов`язання підлягав обрахуванню і зазначенню в договорі саме, виходячи з такого строку користування кредитними коштами, а не з строку в один рік. За чотирнадцять днів користування кредитом, із застосуванням передбаченої договором відсоткової ставки, сукупний обсяг кредитування становив 11904,00 грн., про що позичальнику було доведено до відома шляхом зазначення даної суми у Договорі. Переконливих та істотних доводів щодо несправедливості умов кредитного договору, існування суттєвого дисбалансу між договірними правами і обов`язками сторін на шкоду споживачеві, позивачем не наведено. Крім того, відповідно до п. 8 укладеного Договору, при підписанні такого позичальник засвідчує, що він ознайомлений, повністю розуміє всі умови, зобов`язується та погоджується неухильно дотримуватись цього Кредитного договору та Правил надання грошових коштів у кредит (які є невід`ємними частинами Договору та разом складають Договір), текст яких розміщено на веб-сайті Кредитодавця (https//creditkasa.com.ua) та, відповідно, укладає Договір. Матеріали справи не містять доказів, які б свідчили, що короткий строк користування кредитними коштами (14 днів) за умовами договору порушує справедливий баланс прав та обов`язків сторін цього договору, є несправедливим чи незрозумілим для позивача, або негативно вплинули на її свідомий вибір при укладенні договору. Отже, позивачем не доведено, а матеріали справи не містять доказів, які б свідчили про невідповідність умов кредитного договору вимогам законодавства. Щодо непомірно високої пені та штрафних санкцій, суд зазначає наступне. Відповідно до ст.549 Цивільного кодексу України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Згідно п. 2 ч. 21 Закону України «Про споживче кредитування», у договорах про споживчий кредит пеня за невиконання зобов`язання щодо повернення кредиту та процентів за ним не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня, та не може бути більшою за 15 відсотків суми простроченого платежу. Сукупна сума неустойки (штраф, пеня), нарахована за порушення зобов`язань споживачем на підставі договору про споживчий кредит, не може перевищувати половини суми, одержаної споживачем за таким договором, і не може бути збільшена за домовленістю сторін. Однак, позивачем не надано конкретного розрахунку нарахованої пені, відсотків і штрафних санкцій та обґрунтування їх завищення та невідповідність наведеній нормі Закону України «Про споживче кредитування». Також суд зазначає, що позивач може в судовому порядку оскаржити нараховану суму штрафних санкцій або оспорити її під час розгляду справи про стягнення заборгованості за вказаним кредитним договором (у разі подання такого позову стягувачем). За таких обставин, вимоги позивача про визнання кредитного договору недійсним не знайшли свого підтвердження, тому у задоволенні позову слід відмовити. Крім того, судом неодноразово визнавалась явка позивача [PERSON] у судове засідання обов`язковою для надання пояснень щодо доказів, на які вона посилається. Проте, позивач [PERSON] у судові засідання не з`являлась. Також суд зазначає, що Законом України «Про захист прав споживачів» передбачено право споживача відмовитись в односторонньому порядку від укладеного кредитного договору протягом 14 днів з моменту з моменту отримання копії примірника договору, проте реалізація вказаного права споживача і припинення дії кредитного договору можлива при дотриманні споживачем трьох умов, передбачених законом, а саме: подача письмового повідомлення кредитодавцю про відмову від кредитного договору в строки, встановлені законом; одночасного/разом з відкликанням згоди/ повернення виданого кредиту або отриманого товару по договору; сплати нарахованих процентів, які були нараховані банком за весь час користування грошовими коштами. Проте, позивач правом споживача відмовитись в односторонньому порядку від укладеного кредитного договору протягом чотирнадцяти днів не скористалась. Відповідно до ч. 3 ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів», споживачі звільняються від сплати судового збору за позовами, що пов`язані з порушенням їх прав Відповідно до ч. ч. 1, 2 статті ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позивач була звільнена від сплати судового збору та в задоволенні позовних вимог відмовлено повністю, то судовий збір відповідно компенсується за рахунок держави.

Outcome: dismissed