Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-23 00:00:00

Вільнянська районна державна адміністрація як орган опіки та піклування звернулася до суду з позовом до [PERSON], в якому вимагає позбавити відповідачку батьківських прав відносно сина [PERSON], [INFO], та стягнути з відповідачки аліменти на утримання дитини. Як зазначив позивач у своїй позовній заяві, відповідачка у справі самоусунулася від виховання дитини, в теперішній час дитина перебуває у Вільнянській загальноосвітній школі-інтернаті, потребує лікування, мати дитину не відвідує, її станом не цікавиться; при цьому відповідачка негативно характеризується, зловживає спиртними напоями. Вважаючи, що матір неналежним чином виконує свої батьківські обов'язки, Вільнянська райдержадміністрація звернулася до суду із зазначеними вимогами. Під час судового розгляду справи представник позивача Пазинич В.М. підтримав позовні вимоги, зазначаючи, що матір не займається вихованням дитини, що підтверджується документами, доданими до позову. Відповідачка [PERSON] позов не визнала, пояснила суду, що доглядала за дитиною, перебувала з ним у лікарнях, причини, з яких заявлений позов, їй незрозумілі; не заперечує, що не відвідує дитину в інтернаті, але вважає, що тим самим оберігає його психічний стан, в інтернат дитину влаштувала, оскільки школу той не тягне; раніше вона з дитиною жила у бабусі, дитина постійно проживала з нею та бабусею; просить у задоволенні позову відмовити. Суд, заслухавши пояснення сторін та дослідивши надані докази, підстав для задоволення позову не знаходить. Так, відповідно до ч.1 ст.164 СК України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров'я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини. З переліку доказів, наданих представником позивача, лише два з них - висновок органу опіки та піклування (а.с.4-5) та характеристика Максимівської сільради (а.с.16) - стосується обставин, які б могли, згідно ст.164 СК України, бути підставами для позбавлення відповідачки батьківських прав. Згідно цих документів, відповідачка за місцем проживання дійсно характеризується негативно, як особа, що зловживає спиртними напоями, дитиною не піклується; при цьому документи містять твердження про проведення рейдів опікунською радою та проведення бесід з матір'ю про відповідальне батьківство, але ніяких доказів щодо того, коли саме і ким проводились ці рейди та бесіди, які саме обставини були ними встановлені, суду не надано. При цьому дані про те, що відповідачка нібито вчиняла дебоші за місцем проживання, суперечить довідці Вільнянського РВ ГУМВС (а.с.25), згідно якої відповідачка жодного разу до адміністративної чи кримінальної відповідальності не притягалася. З поданих доказів вбачається, що дитина є інвалідом дитинства, догляд за яким здійснює саме відповідачка (а.с.20), страждає певними тяжкими хворобами (а.с.26), сім'я відповідачки перебуває на обліку як така, що опинилася в складних життєвих обставинах (а.с.23). При цьому позивач не надав суду доказів щодо того, з приводу яких саме складних життєвих обставин сім'я відповідачки поставлена на відповідний облік, чи не заважають ці обставини відповідачці виховувати дитину та належним чином її утримувати. Згідно ст.ст.10, 60 ЦПК України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, при цьому докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, а доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. За змістом ст.164 СК України, п.15 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30.03.2007 року "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав", позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків. Суд вважає, що докази, надані позивачем, враховуючи їх явну неповноту та суперечливість, не дають підстав для застосування такого крайнього заходу впливу, як позбавлення батьківських прав, відносно відповідачки [PERSON], а тому у задоволенні вимог відповідних вимог позивача має бути відмовлено. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed