Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-11 00:00:00

У травні 2014 року до Миргородського міськрайонного суду Полтавської області з позовною заявою до [PERSON] про стягнення заборгованості звернулось ПУБЛІЧНЕ АКЦІОНЕРНЕ ТОВАРИСТВО КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК „ПРИВАТБАНК". Позивач, обґрунтовуючи свої позовні вимоги, вказав, що відповідно укладеного договору № PLIWSE00000353 від 17 січня 2007 року відповідач отримав кредит у розмірі 6000,00 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 24% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. В порушення умов договору та відповідного законодавства відповідач належним чином не виконує взяті на себе зобов'язання по погашенню кредиту, в результаті чого станом на 16.04.2014р. має заборгованість у розмірі 38135,16 грн., що складається з: заборгованості за кредитом - 3246,52 грн., заборгованості по процентам за користування кредитом - 16662,97 грн., пені за несвоєчасне виконання зобов'язань за договором - 18225,67 грн. Позивач просить стягнути з відповідача суму заборгованості за винятком 6681,63 грн., яка була стягнута судовим наказом Миргородського міськрайонного суду від 11.11.2008 року, та судові витрати у розмірі 314,54 грн. Представник позивача у судове засідання не з'явився, направив до суду клопотання, в якому просив розгляд справи проводити без його участі, позовні вимоги підтримав у повному обсязі, проти заочного розгляду справи не заперечував (а.с. 23). Відповідач [PERSON] у судове засідання не з'явилася, про місце та час розгляду справи відповідно до ч.5 ст.74 ЦПК України повідомлена належним чином (а.с. 18, 22). Відповідно до правил ст. 224 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути дану справу на підставі наявних доказів у справі, постановивши заочне рішення. Суд, дослідивши та проаналізувавши письмові докази по справі, приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з таких підстав. Згідно ч.1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. За правилами ст.ст.1054, 1055 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Судом встановлено, що між позивачем та відповідачем 17 січня 2007 року укладено кредитно-заставний договір № PLIWSE00000353, за яким відповідач отримала кредит у розмірі 6000,00 грн. на строк до 15.01.2010р., зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 2,00% на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом. Згідно умов договору погашення заборгованості здійснюється щомісяця з 18 по 25 число кожного місяця шляхом сплати щомісячного платежу в сумі 326,45 грн. (а.с.8-11). Відповідач свої зобов'язання по поверненню суми кредиту та сплаті процентів за користування кредитом та інших витрат згідно умов кредитного договору № PLIWSE00000353 від 17 січня 2007 року не виконує, в результаті чого станом на 16.04.2014р. загальна заборгованість по кредиту становить 38135,16 грн., що складається з: заборгованості за кредитом - 3246,52 грн., заборгованості по процентам за користування кредитом - 16662,97 грн., пені за несвоєчасне виконання зобов'язань за договором - 18225,67 грн., що підтверджується розрахунком позивача (а.с. 5-7). Згідно ст.ст. 526, 527, 530 ЦК України зобов'язання повинні виконуватися належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону. Відповідно до ч.1 статті 598 ЦК України зобов'язання припиняється з підстав, передбачених договором або законом. Такі підстави, зокрема, зазначені у статях 599-601, 604-609 ЦК України, на даний час відсутні. Наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє правовідносин сторін кредитного договору, не звільняє останнього від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених частиною другою статті 625 ЦК, оскільки зобов'язання залишається невиконаним належним чином відповідно до вимог статей 526, 599 ЦК України. Тому суд приходить до висновку, що наявність судового наказу від 11.11.2008 року по цивільній справі № 2-н-389/2008, яким стягнуто з [PERSON] заборгованість за кредитним договором № PLIWSE00000353 від 17 січня 2007 року в сумі 6681,63 грн. (а.с.4) не припиняє правовідносин сторін кредитного договору та не позбавляє кредитора права на отримання сум, належних йому за договором. Згідно свого Статуту ПУБЛІЧНЕ АКЦІОНЕРНЕ ТОВАРИСТВО КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК „ПРИВАТБАНК" є правонаступником всіх прав та зобов'язань Закритого акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» (а.с.15) Статтями 610 та 623 ЦК України передбачено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов визначених змістом зобов'язання. Боржник, який порушив зобов'язання, має відшкодувати кредиторові завдані збитки. Оскільки зобов'язання залишається невиконаним належним чином відповідно до вимог статей 526, 599 ЦК України, відповідач повинен нести відповідальність за невиконання грошового зобов'язання. Пунктом 5.1. кредитно-заставного договору за порушення позичальником зобов'язань за договором передбачена сплата пені в розмірі 0,15% від суми простроченого платежу, але не менше 1 грн. за кожний день прострочки. Таким чином, заборгованість, яка підлягає до стягнення в межах заявлених вимог з відповідача [PERSON] на користь позивача складає 31453 гривень 53 коп. Відповідно до ч.1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. На підставі викладеного з [PERSON] необхідно стягнути на користь ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» заборгованість по кредиту в сумі 31453,53 грн. та понесені позивачем судові витрати в розмірі 314,54 грн.

Outcome: approved