Jurisdiction: civil
Date: 2020-03-09 00:00:00

Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача. У січні 2020 року [PERSON] звернувся з позовом до [PERSON] з вимогами: - визнати недостовірною інформацію про нього, поширеною [PERSON] у колективному зверненні від 23 липня 2019 року, адресованому виконавчому комітету Верхньолипицької сільської ради Рогатинського району Івано-Франківської області та сільському голові с. Верхня Липиця; - зобов`язати [PERSON] спростувати недостовірну інформацію шляхом подання звернення до виконавчого комітету Верхньолипицької сільської ради Рогатинського району Івано-Франківської області та сільського голови с. Верхня Липиця; - стягнути з [PERSON] моральну шкоду в розмірі 10\~000,00 грн. Позов обгрунтував тим, що відповідач [PERSON] , будучи з ним у неприязних стосунках, у змові з іншими жителями села Гоноратівка склав колективне звернення, адресоване виконавчому комітету Верхньолипицької сільської ради Рогатинського району Івано-Франківської області та сільському голові [PERSON] , в якому в дванадцяти пунктах поширив щодо нього недостовірну інформацію, зокрема, про вчинення ним розбійного нападу, провокацію конфліктів, поширення неправдивої інформації про односельчан, нецензурну лайку тощо, а також вказав, що його необхідно «ізолювати від суспільства», чим принизив його честь, гідність та завдав йому моральної шкоди. Посилаючись на роз`яснення пленуму Верховного Суду України, які викладені в п.16 постанови від 27 лютого 2009 року № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи», вважає, що відомості, які зазначені у колективному зверненні є наклепом та не можуть бути визнані оціночним судженням. Відповідач [PERSON] відзив на позовну заяву не подав. Заяви, клопотання та інші процесуальні дії у справі. \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~Ухвалою \~суду від\~ 13\~ січня\~2020\~року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження. На підставі ч.2 ст.8 Закону України "Про судовий збір" позивача [PERSON] звільнено від сплати судового збору. В судовому засіданні [PERSON] позов підтримав з підстав наведених у позовній заяві. Також вказав, що не вчиняв ніякого розбою, оскільки немає відповідного вироку суду. Вважає, що [PERSON] є одним із організаторів складання колективного звернення, а тому повинен понести цивільну відповідальність за поширення недостовірної інформації. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився, про причину своєї неявки суд не повідомив, хоча про день, час та місце розгляду справи був повідомлений в установленому законом порядку. Враховуючи те, що відповідач був належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, в судове засідання не з`явився, відзиву на позовну заяву не подав, суд провів заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Фактичні обставини, встановлені судом та зміст спірних правовідносин, з посиланням на докази. \~ \~ \~ \~Заслухавши вступне слово позивача, показання свідків, дослідивши письмові докази, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позову повністю з огляду на таке. \~ \~ \~ \~Вироком Рогатинського районного суду Івано-Франківської області від 20 червня 2019 року, який набрав законної сили 10 жовтня 2019 року встановлено, що 12 листопада 2017 року приблизно о 16 год 40 хв. [PERSON] знаходячись на території ставків, що розташовані в с.Гоноратівка Рогатинського району Івано-Франківської області погрожував вбивством [PERSON] , при тому, що були реальні підстави побоюватися здійснення цієї погрози. \~ \~ \~ \~Відповідно до копії протоколу про адміністративне правопорушення серія [NUMBER] , складеного 09 серпня 2108 року щодо [PERSON] , [INFO] , жительки с.Гоноратівка Рогатинського району Івано-Франківської області, остання 29 червня 2018 року приблизно о 10 год 25 хв. в с.Гоноратівка по вулиці Центральній в громадському місці образливо чіплялася до [PERSON] , чим порушила громадський порядок. \~ \~ \~ \~З копії листа виданого Верхньолипицькою сільською радою Рогатинського району Івано-Франківської області від 19 липня 2018 року №217 вбачається, що секретарем сільської ради [PERSON] було проведено бесіду з сільським депутатом [PERSON] про недопустиму її поведінку щодо виборця [PERSON] . \~ \~ \~ \~В колективному зверненні мешканців села Гоноратівка Рогатинського району Івано-Франківської області від 23 липня 2019 року, адресованому виконавчому комітету Верхньолипицької сільської ради Рогатинського району Івано-Франківської області та сільському голові с. Верхня Липиця [PERSON] , яке підписано 13 особами, в тому числі відповідачем по справі [PERSON] , міститься прохання вжити заходи щодо [PERSON] , який створює умови, що унеможливлюють цивілізоване проживання в селі, а саме: «1. Вчинив розбійний напад на старшу людину на вулиці. Якби не допомога свідків нападу, то забив би до смерті; \~ \~ \~ \~2. В грубій формі висловлюється до дітей. Діти бояться проходити повз їхнє подвір`я. 3. Провокує, створює конфліктні ситуації, в яких він завжди правий і через цивільний позов вимагає компенсації. 4. Розповсюджує неправдиву інформацію про односельчан. 5. Проявляє неприховану агресію при спілкуванні. Ми боїмося, що жертвою його поведінки наступним може бути кожен із нас або наших дітей. 6. Подає неправдиві свідчення у правоохоронні органи і до суду. 7. Погрожує тим, хто йому заперечує, судовими розправами до кінця життя. 8. При зверненні допомогти в громадських роботах за останні декілька років ніколи не приймав участь. 9. Ображає нецензурною лайкою громадян, чим принижує честь і гідність односельчан, користуючись тим, що люди не подають на нього скарг. 10. Хизується перед камерою дорогим телефоном, при цьому подаючи до суду довідки про неможливість сплачувати судові витрати. 11. Мама і брат підтримують його при цьому, подаючи неправдиві свідчення проти односельчан. 12. Просимо вжити заходів, ізолювати від суспільства, оскільки перебування в суспільстві може нести непередбачувані трагічні наслідки». У колективному звернені вказано, що відповідь на нього необхідно надати депутату сільської ради [PERSON] Світлані Мирославівні. На зверненні міститься резолюція (рішення) сільського голови [PERSON] про направлення документу до Рогатинського відділення поліції. Свідок [PERSON] дала показання про те, що в серпні 2019 року прийшла із старшим сином [PERSON] у Верхньолипицьку сільську раду по земельних питаннях. Секретар сільської ради їм вручила колективне звернення відносно її молодшого сина [PERSON] . Інформація, яка зазначена у колективному зверненні є неправдивою, її син ніякого розбійного нападу не вчиняв, а навпаки неправомірні дії щодо її молодшого сина вчинив [PERSON] , який за це поніс відповідальність. Коли син прочитав вище зазначене звернення, він переніс стрес та душевні страждання, змушений був приймати заспокійливі ліки, такі як персен, валеріану, а також від головного болю - ібупрофен. Аналогічні показання дав свідок [PERSON] , який є рідним братом позивача. Свідок [PERSON] дав показання про те, що до нього прийшли односельчани [PERSON] та [PERSON] та запропонували підписати колективне звернення , яке він підписав, однак в подальшому ознайомившись більш детальніше з інформацією, яка була викладена у зверненні він прийшов у господарство [PERSON] та вибачився за те, що поставив свій підпис під зверненням. Норми права, які застосував суд та мотиви їх застосування. Статтею 32 Конституції України\~кожному гарантується судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім`ї та права вимагати вилучення будь-якої інформації, а також право на відшкодування матеріальної і моральної шкоди, завданої збиранням, зберіганням, використанням та поширенням такої недостовірної інформації. Згідно з частиною 1\~статті 201 ЦК України\~честь, гідність і ділова репутація є особистими немайновими благами, які охороняються цивільним законодавством. Відповідно до ст. 297\~ЦК України\~кожен має право на повагу до його гідності та честі. Гідність та честь фізичної особи є недоторканними. Фізична особа має право звернутися до суду з позовом про захист її гідності та честі. Згідно з частиною 1\~статті 277 ЦК України\~фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї недостовірної інформації, має право на спростування цієї інформації. В пунктах 15 та 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 лютого 2009 року № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» судам роз`яснено, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову про захист честі та гідності, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право. Відповідно до статті 40 Конституції України усі мають право направляти індивідуальні чи колективні письмові звернення або особисто звертатися до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів, що зобов`язані розглянути звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк. У випадку, коли особа звертається до зазначених органів із заявою, в якій міститься та чи інша інформація, і в разі, якщо цей орган компетентний перевірити таку інформацію та надати відповідь, проте в ході перевірки інформація не знайшла свого підтвердження, вказана обставина не може сама по собі бути підставою для задоволення позову, оскільки у такому випадку мала місце реалізація особою конституційного права, передбаченого статтею 40 Конституції, а не поширення недостовірної інформації. Разом з тим наявність у такому зверненні завідомо неправдивих відомостей, а також у разі встановлення, що для звернення особи до вказаних органів не було жодних підстав і було викликано не наміром виконати свій громадський обов`язок або захистити свої права, свободи чи законні інтереси, тягне відповідальність, передбачену законодавством України. Також згідно усталеної практики Європейського суду з прав людини необхідно уважно розрізняти факти та оціночні судження. Наявність фактів можна довести, а правдивість оціночних суджень не можна (LINGENS v. AUSTRIA, №9815/82, §42, 46, ЄСПЛ, 08 липня 1986 року, Instytut Ekonomichnykh Reform, TOV v. Ukraine, №61561/08, §45 ЄСПЛ, 17 жовтня 2016 року). На підставі наведенного, суд дійшов висновку, що відомості, які викладені в колективному зверненні від 23 липня 2019 року, є оціночними судженнями, тобто оцінкою дій [PERSON] його односельчанами, в тому числі відповідачем по справі [PERSON] , а його подання до органу місцевого самоврядування є реалізацією конституційного права, передбаченого\~статтею 40\~Конституції України на колективне звернення з метою захисту особистих прав і законних інтересів. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1\~статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (справа «Серявін та інші проти України», № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Відповідно до ч.7 ст.141 ЦПК України, якщо інше не передбачено законом, у разі залишення позову без задоволення, закриття провадження у справі або залишення без розгляду позову позивача, звільненого від сплати судових витрат, судові витрати, понесені відповідачем, компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Оскільки, позивача було звільнено судом від сплати судового збору при поданні позовної заяви, позов залишено без задоволення, відповідач в судове засідання не з`явився , а тому при розподілі судових витрат відсутні підстави для застосування ч.7 ст.141 ЦПК України.

Outcome: dismissed