Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-02 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з даним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що вона з 15 березня 2010 року розпочала працювати в Комунальному підприємстві «Боярка-Водоканал» (надалі КП «Боярка-Водоканал») на посаді юрисконсульта, а з 2012 р. на посаді провідного юрисконсульта. 18.11.2016 р. наказом КП «Брярка-Водоканал» № 162-к позивача було звільнено за п.3,ч.1. ст.40 КЗпП. 06.03.2018 р. Постановою Апеляційного суду Київської області справа № 369/10358/16-ц надалі Постанова Апеляційного суду) вищезазначене звільнення визнане незаконним та винесено рішення про поновлення мене на роботі, та про виплату заробітної плати за час вимушеного прогулу з 18.11.2016 р. по 14.11.2017 р. Верховним Судом у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду Постанова апеляційного суду Київської області від 20 серпня 2018 року залишена без змін. Поновлення позивача на роботі відбулося лише 20.03.2018 р.. згідно наказу № 21 від 20.03.2018 р. Період з 15.11.2017 р. до 20.03.2018 р. не увійшов до матеріалів розгляду справи Апеляційним судом Київської області. Однак за визначенням юридичних словників вимушеним прогулом вважається «час, протягом якого працівник з вини власника або уповноваженого ним органу був позбавлений змоги працювати». На письмове прохання добровільно сплатити заробітну плату за вимушений прогул в період з 15.11.2017 р. по 20.03.2018 р., КП «Боярка-Водоканал» відмовилось. В Постанові Апеляційного суду від 06.03.2018 р. застосовано розрахунок середньої заробітної плати провідного юрисконсульта КП «Боярка-Водоканал», помісячно за час вимушеного прогулу в розмірі 6 668,64 грн. (шість тисяч шістсот шістдесят вісім гривень 64 коп.). Отже, розрахунок заробітної плати за вимушений прогул в період з 15 листопада 2017 р. по 20 березня 2018 р. є наступний: з 15 по 31 листопада 2017 року (6668,64(оклад):22(робочі дні місяця)* 12(фактично відпрацьовані дні))-3 637,44 грн. - заробітна плата за листопад грудень 2017року (6668,64:20*20) = 6668.64 грн; січень 2018 року (6668,64:20*20)=6668,64 грн; лютий 2018 року (6668,64:20*20)=6668,64 грн; з 01 по 20 березня 2018 року (6668,64:21 * 13)= 4 128,21 Всього розмір середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу в період з 15.11.201 7 р. по 20.03.2018 р., що підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, складає 27 771,57 грн. (двадцять сім тисяч сімсот сімдесят одна гривня 57 коп.) Ст. 95 КЗпП України передбачає Індексацію заробітної плати. Разом з тим індексацію заробітної плати передбачає і Закон України «Про оплату праці» (ст. 33), а також компенсацію втрати частини заробітної плати у зв`язку з затримкою термінів її виплати (ст.34) Оскільки в Постанові Апеляційного суду від 06.03.2018 р. визнано зміну окладу станом на травень місяць 2017 р. в розмірі 6668,64 гри., а ст. 33 ЗУ «Про оплату праці» передбачено, що в період між переглядом розміру мінімальної заробітної плати індивідуальна заробітна плата підлягає індексації згідно з чинним законодавством. Відповідно до показників індексу інфляції, що опубліковані в газеті «Урядовий кур`єр» приріст індексу споживчих цін за період з 01 червня 2017 року по 01 липня 2019 року складає: 22,1% (оскільки підвищення заробітної плати зафіксовано травнем місяцем 2017 р, індексація проводиться з червня 2017 р.) 1.016 (Червень 2017) х 1.002 (Липень 2017) х 0.999 (Серпень 2017) х 1.02 (Вересень 2017) = 1.037354 ~ 1.037; 1.012 (Жовтень 2017) х 1.009 (Листопад 2017) х 1.01 (Грудень 2017) = 1.0313.19 ~ 1.031; 1.015 (Січень 201 8) х 1.009 (Лютий 2018) х 1,011 (Березень 2018) = 1.035400 ~ 1.035; 1.008 (Квітень 2018) х 1 (Травень 2018) х 1 (Червень 2018) х 0.993 (Липень 2018) х 1 (Серпень 2018) х 1.019 (Вересень 2018) х 1.017 (Жовтень 2018)= 1.037301 ~ 1.037; 1.014 (Листопад 2018) х 1.008 (Грудень 201 8) х 1,01 (Січень 2019)= 1.03233 ~ 1.032 1,005 (Лютий 2019) х 1,009 (Березень 2019) х 1,01 (Квітень 2019 ) х 1,007(Травень 2019) = 1,031354- 1.031 Результат: 1.037 х 1.031 х 1.035 х 1.037 х 1,032 х 1,031= 1.221 х 100-100 => 22.1% Індексація суми заборгованості по заробітній платі за період з листопада 2017 року по травень 2019 року включно, складає: 27 771,57 х 22,1% = 6 137,52 гри. Стаття 34. «Компенсацію працівникам втрати частини заробітної плати у зв`язку з затримкою термінів її виплати» Закону України «Про оплату праці» визначає, що Компенсація працівникам втрати частини заробітної плати у зв`язку із порушенням строків її витати провадиться відповідно до індексу зростання цін на споживчі товари і тарифів на послуги у порядку, встановленому чинним законодавством. Порядок проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати (надалі Порядок компенсації), що затверджений Постановою Кабінету Міністрів України від 21 лютого 2001 р. № 159. надає приклади обчислення суми, компенсації, які наведені у додатку до Порядку компенсації. Сума компенсації обчислюється як добуток нарахованого, але невиплаченого грошового доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) і приросту індексу споживчих цін (індексу інфляції) у відсотках для визначення суми компенсації, поділений на 100. Індекс споживчих цін для визначення суми компенсації обчислюється шляхом множення місячних індексів споживчих цін за період невиплати грошового доходу. Якщо ж заробітна плата виплачується за 2 або більше місяців, то сума компенсації розраховується за кожен місяць окремо. Розрахунок компенсації за невиплачену заробітну плату в період з 15.11.201 7 р. по 30.03.2018 р. надається в додатку № 1 до позовної заяви. На підставі вказаного розрахунку стягненню підлягає сума компенсації в розмірі 2 629,90 грн. (дві тисячі шістсот двадцять дев`ять гривень 90 коп.) Крім того, виплата Комунальним підприємством «Боярка-Водоканал» заробітної плати за вимушений прогул за період з 18.11.2016 р. по 14.11.2017 р. відповідно Постанови Апеляційного суду Київської області № 369/10158/16 від 06.03.2018 р., відбулась лише в квітні місяці 2018 р., що порушило терміни виплати грошових доходів громадян, і також підпадає під застосування ст. 34 Закону України «Про оплату праці» і має бути проведена компенсація за втрату частини грошових доходів, так як затримка відбулася на один і більше календарних місяців, відповідно до п. 2 Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати. А саме затримка сягнула 13 місяців. Позивачем надається розрахунок компенсації за невчасно виплачену заробітну плату за вимушений прогул в період з 18.11.2016 р. по 14.11.2017 р. в розмірі 7 205,74 грн. - додаток до позовної заяви № 2. Комунальне підприємство «Боярка-Водоканал» зобов`язане сплатити збитки від інфляції в розмірі 3 703,65 грн.(три тисячі сімсот три гривні 65 коп.) та три проценти річних за користування коштами, від простроченої суми в розмірі 1 240,83 гри. (одна тисяча двісті сорок гривень 83 коп.). оскільки були порушенні зобов`язання виплати заробітної плати. Тому позивач просила стягнути з Комунального підприємства «Боярка-Водоканал» на її користь не виплачену заробітну плату за час вимушеного прогулу в період з 15.11.2017 р. по 20.03.201 8 р. в розмірі 27 771,57 грн. (двадцять сім тисяч сімсот сімдесят одна гривня 57 коп.). Стягнути з Комунального підприємства «Боярка-Водоканал» на її користь індексацію суми заборгованості по заробітній платі за період з 01 листопада 2017 року по 01 липень 2019 року в розмірі 6 137,52 грн. Стягнути з Комунального підприємства «Боярка -Водоканал» на користь позивача компенсацію за невиплачену заробітну плату в період з 15.11.2017 р. по 20.03.2018 р. в розмірі 2 629,90 грн. Стягнути з Комунального підприємства «Боярка-Водоканал» на користь позивача компенсацію за невиплачену заробітну плату в період з 18.11.2016 р. по 14.11.201 7 р. в розмірі 7 205,74 грн. Стягнути з Комунального підприємства «Боярка-Водоканал» на користь позивача збитки від інфляції в розмірі 3 703,65 грн. Стягнути з Комунального підприємства «Боярка-Водоканал» на користь позивача три проценти річних за користування коштами, від простроченої суми в розмірі 1 240,83 грн. Відповідачем було подано до суду відзив, в якому зазначалось що на виконання постанови Апеляційного суду Київської області 20.03.2018р. КП «Боярка-Водоканал» поновлено [PERSON] на посаді провідного юристконсульта. Крім того, згідно вищевказаної постанови на користь [PERSON] було сплачено середній заробіток за час вимушеного прогулу у розмірі 75 968,64 грн. за період з 18.11.2016 по 14.11.2017р. У позовній заяві про стягнення заробітної плати за вимушений прогул [PERSON] посилається на ст.235 КЗпП України ч.2 ст. 233 КЗпП України, якою передбачено, що у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутись до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком позовної заяви виходячи із наступного. Ст. 233 КЗпП України передбачено, що працівник може звернутися із заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права. А ч. 2 ст. 233 КЗпП України визначено, що у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком. Конституційний Суд України у своєму рішенні від 15 жовтня 2013 року № 8-рп/2013, встановив, що положення ч. 2 ст. 233 КЗпП України у системному зв`язку з положеннями ст. ст. 1, 12 Закону України «Про оплату праці» від 24 березня 1995 року № 108/95-ВР зі змінами необхідно розуміти так, що у разі порушення роботодавцем законодавства про оплату праці не обмежується будь-яким строком звернення працівника до суду з позовом про стягнення заробітної плати, яка йому належить, тобто усіх виплат, на які працівник має право згідно з умовами трудового наговору і відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством, зокрема й за час простою, який мав місце не з вини працівника, незалежно від того, чи було здійснене роботодавцем нарахування таких виплат. Сума середнього заробітку за час затримки не входить до структури заробітної плати, за своєю природою є санкцією, яка застосовується до роботодавця у разі не виконання рішення суду. Тому посилання у позовній заяві [PERSON] про те що її вимоги в силу ч. 2 ст. 233 КЗпП України не обмежуються будь-яким строком звернення до суду, не є обґрунтованими, оскільки ч. 2 ст. 233 КЗпП України не підлягає застосуванню у випадку стягнення середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду про поновлення на роботі. Постанова Апеляційного суду Київської області суду про поновлення Місаілової на посаді була прийнята 06 березня 2018 року. [PERSON] була поновлена на посаді 20 березня 2018 року. З наказом про поновлення її на посаді [PERSON] була ознайомлена 22 березня 2018 року. Отже, 22 березня 2018 року почався перебіг строку звернення до суду з позовом про стягнення заробітної плати і в час вимушеного прогулу. Такий строк сплинув 22 червня 2019 року. Таким чином, при подані позовної заяви [PERSON] не дотримано строків і передбачених ч. 1 ст.233 КЗпП України. Крім того, у позовній заяві [PERSON] вказує на право компенсації працівника втрати частини заробітної плата у зв`язку із затримкою термінів її виплати, згідно ст. 34 ЗУ «Про оплату праці», та вказує термін затримки 13 місяців, КП «Боярка-Водоканал» заперечує щодо цього з огляду на наступне. Законом України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у разі втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 21.02.2001 року № 159, передбачено, що компенсація громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати проводиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати грошових доходів, нарахованих громадянам за період. Проте, затримки у виплаті заробітної плати за час вимушеного прогулу, згідно постанови Апеляційного суду Київської області не було, оскільки між КП «Боярка-Водоканал» та [PERSON] було укладеного договір № 07-1/91-18, згідно якого Сторонами було досягнуто згоди щодо виплати середнього заробітку за час вимушеного прогулу з 18.11.2016р. по 14.11.2017р. у розмірі 75968.64 гри. частинами, починаючи з 26.03.2018р. з кінцевим терміном виплати 06.04.2018р. З огляду на зазначене затримка у виплаті грошових доходів відсутня, оскільки компенсація за несвоєчасну виплату середньої заробітної плати пов`язана з затримкою її виплати, а КП «Боярка-Водоканал» дотримано строків виплати середнього заробітку за час вимушеного прогулу визначеного Сторонами у Договорі № 07-1/91-18, тому підстав для її застосування немає. Тому відповідач просив у задоволені позову [PERSON] про стягнення заробітної плати за вимушений прогул - відмовити. В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала та просила їх задоволити. Представник відповідача проти вимог позову заперечувала та просила в позові відмовити. Третя особа про дату, час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином. Суд заслухавши пояснення сторін по справі, дослідивши матеріали справи та збірнаі в ній письмові докази, приходить до висновку що позовні вимоги не підлягають до задоволення виходячи з наступного. Як встановлено в судовому засіданні, постановою Апеляційного суду Київської області від 06.03.2018 р. визнано незаконним та скасовано наказ № 134-К від 04 жовтня 2016 року про притягнення до дисциплінарної відповідальності провідного юрисконсульта [PERSON] . Визнано незаконним та скасувати наказ № 148-К від 26 жовтня 2016 року про дисциплінарне стягнення. Визнано незаконним та скасувати наказ № 149-К від 26 жовтня 2016 року про дисциплінарне стягнення. Визнано незаконним та скасувати наказ № 162-К від 18 листопада 2016 року про звільнення провідного юрисконсульта [PERSON] . Скасовано запис в трудовій книжці про звільнення за п.3 ч. 1 ст. 40 КЗпП України. Поновлено [PERSON] на посаді провідного юрисконсульта Комунального підприємства «Боярка-Водоканал». Стягнуто з Комунального підприємства «Боярка-Водоканал» середній заробіток за час вимушеного прогулу з 18 листопада 2016 року по 14 листопада 2017 року у розмірі 75968,64 грн. Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 20 серпня 2018 року постанова Апеляційного суду Київської області від 20 серпня 2018 року залишена без змін. Наказом Директора КП «Боярка-Водоканал» від 20 березня 2018 року № 21-К [PERSON] визнано незаконним та скасовано наказ 3 162-к від 18 листопада 2016 року про звільнення провідного юрисконсульта [PERSON] 22 березня 2018 року між КП «Боярка-Водоканал» та [PERSON] була укладена угода № 07-1/91-18 про виплату середнього заробітку за час вимушеного прогулу. Згідно даної угоди КП «Боярка-Водоканал» на виконання постанови Апеляційного суду Київської області по справі № 369/10158/16 щодо стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу з 18.11.2016 р. по 14.11.2017 року здійснює [PERSON] виплату 75 968,64 грн. частинами. КП «Боярка-Водоканал» розпочинає виплати [PERSON] середнього заробітку за час вимушеного прогулу з 26 березня 2018 року. Кінцевич термін виплати середнього заробітку за час вимушеного прогулу 06 квітня 2018 року. Згідно довідки КП «Боярка-Водоканал» від 05.05.2018 року № 01-8/140, [PERSON] за рішенням суду за період з 18.11.2016 по 14.11.2017 було нараховано 75 968,64 грн. грн.. середнього заробітку за час вимушеного прогулу, та з урахуванням утримання виплачено 60 395,07 грн. За змістом статті 27 Закону України «Про оплату праці» порядок обчислення середньої заробітної плати працівника у випадках, передбачених законодавством, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Такий порядок затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100 (з наступними змінами та доповненнями) (далі Порядок). Відповідно до пункту 5 розділу IV Порядку нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати. Згідно з абзацом першим пункту 8 розділу IV Порядку нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні 2 місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (середньогодинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - календарних днів за цей період. Відповідно до статті 94 КЗпП України заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу. Аналогічне визначення заробітної плати міститься й у статті 1 Закону України «Про оплату праці». Стаття 2 Закону України «Про оплату праці» у свою чергу визначає таку структуру заробітної плати: основна заробітна плата - винагорода за виконану роботу відповідно до встановлених норм праці (норми часу, виробітку, обслуговування, посадові обов`язки), яка встановлюється у вигляді тарифних ставок (окладів) і відрядних розцінок для робітників та посадових окладів для службовців; додаткова заробітна плата - винагорода за працю понад установлені норми, за трудові успіхи та винахідливість і за особливі умови праці, яка включає доплати, надбавки, гарантійні і компенсаційні виплати, передбачені чинним законодавством, премії, пов`язані з виконанням виробничих завдань і функцій; інші заохочувальні та компенсаційні виплати, до яких належать виплати у формі винагород за підсумками роботи за рік, премії за спеціальними системами і положеннями, виплати в рамках грантів, компенсаційні та інші грошові і матеріальні виплати, які не передбачені актами чинного законодавства або які провадяться понад встановлені зазначеними актами норми. Відповідно до статті 34 Закону України «Про оплату праці» компенсація працівникам втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням строків її виплати провадиться відповідно до індексу зростання цін на споживчі товари і тарифів на послуги у порядку, встановленому чинним законодавством. Пунктом 3 Порядку індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2003 року № 1078, встановлено, що до об`єктів індексації не відносяться, зокрема, виплати, які обчислюються із середньої заробітної плати, цільова разова матеріальна допомога, одноразова допомога при виході на пенсію, суми соціальних пільг, компенсації (крім виплат, визначених пунктом 2 цього Порядку), винагорода за підсумки роботи за рік тощо. У рішенні від 15 жовтня 2013 року № 8-рп/2013 у справі № 1-13/2013 Конституційний Суд України зазначив, що поняття «заробітна плата» й «оплата праці», які використані у законах, що регулюють трудові правовідносини, є рівнозначними в аспекті наявності у сторін, які перебувають у трудових відносинах, прав і обов`язків щодо оплати праці, умов їх реалізації та наслідків, що мають настати у разі невиконання цих обов`язків (абзац третій пункту 2.1 мотивувальної частини). Крім того, Конституційний Суд України у тому ж рішенні дійшов висновку, що під заробітною платою, що належить працівникові, або, за визначенням, використаним у частині другій статті 233 КЗпП України, належною працівнику заробітною платою необхідно розуміти усі виплати, на отримання яких працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, установлених законодавством для осіб, які перебувають у трудових правовідносинах з роботодавцем, незалежно від того, чи було здійснене нарахування таких виплат (абзац восьмий пункту 2.1 мотивувальної частини). Стягнутий судовими рішеннями від 06.03.2018 року середній заробіток за час вимушеного прогулу є виплатою, яка обчислюється із середньої заробітної плати, що відповідно до Порядку проведення індексації грошових коштів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2003 року № 1078, не відносить до об`єктів індексації. Стягнення заробітної за час вимушеного прогулу має разовий характер після ухвалення судового рішення. А отже, період з 15.11.2017 по 20.03.2018 року вже не може вважатись вимушеним прогулом оскільки позивача було поновлено на посаді судовим рішенням 06 березня 2018, і визначено період за який підлягає стягненню заробітна плата за час вимушеного прогулу. Статтею 1 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи). Відповідно до частин першої, другої статті 2 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» компенсація громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом. Під доходами у цьому Законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру: пенсії, соціальні виплати, стипендії, заробітна плата (грошове забезпечення) та інші. А тому до таких виплат згідно з частиною другою статті 2 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» гарантії цього Закону незастосовні. За таких обставин, у позивача відсутнє право на отримання компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати. Стаття 625 ЦК України розміщена в розділі "Загальні положення про зобов`язання" книги 5 цього Кодексу і визначає загальні правила відповідальності за порушення грошового зобов`язання та поширює свою дію на всі види зобов`язань, якщо інше не передбачено спеціальними нормами, що регулюють суспільні правовідносини з виникнення, зміни чи припинення окремих видів зобов`язань. Частиною другою статті 625 ЦК України встановлено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Передбачена статтею 625 ЦК України норма не застосовується до трудових правовідносин (заборгованості із заробітної плати, відшкодування шкоди працівникові внаслідок трудового каліцтва), сімейних та інших правовідносин, які регулюються спеціальним законодавством. У даній справі, виник спір у зв`язку з тривалим, на думку позивача, невиконанням рішення суду про поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, Таким чином, оскільки спірні правовідносини виникли у зв`язку з виконанням судового рішення, то до них не можуть застосовуватися норми, що передбачають цивільну-правову відповідальність за невиконання грошового зобов`язання (стаття 625 ЦК України). Таким чином, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, оцінив їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у сукупності, з`ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, суд дійшов висновку про необхідність відмови у вимогах позову. Відповідно до Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати», Закону України «Про оплату праці», Постанови Кабінету Міністрів України від 17 липня 2003 року № 1078 Про затвердження Порядку проведення індексації грошових доходів населення, та

Outcome: dismissed