Jurisdiction: civil
Date: 2019-08-21 00:00:00

18 жовтня 2016 року [PERSON] звернулася до Смілянського міськрайонного суду Черкаської області з позовом до виконавчого комітету Смілянської міської ради та Публічного акціонерного товариства «Черкасиобленерго», в якому просить: відповідно до ст.393 ЦК України визнати незаконним присвоєння управлінням архітектури виконавчого комітету Смілянської міської ради приміщенню трансформаторної підстанції номера 9/8 по вул. Ржевська в м. Сміла та скасувати його; визнати за нею право приватної власності та витребувати у ВАТ «Черкасиобленерго» належній їй на праві приватної власності приміщення трансформаторної підстанції ЗТП №119 разом з наявним у ньому технічним обладнанням, які розташовані в цілісному майновому комплексі по [ADDRESS] ; зобов`язати ВАТ «Черкасиобленерго» не чинити їй перепон у вільному володінні, користуванні, розпорядженні належним їй приміщенням та іншим майном трансформаторної підстанції ЗТП №119; стягнути з відповідача на її користь судовий збір. Позов обґрунтовує тим, що відповідно до договору купівлі-продажу частини комплексу нежитлових будівель цеху по виготовленню посуду між Товариством з обмеженою відповідальністю «Строй-ка» від 03 жовтня 2007 року, посвідченого нотаріусом та зареєстрованого 19 січня 2008 року Смілянським виробничим відділком комунального підприємства «Черкаське обласне об`єднане бюро технічної інвентаризації», ТОВ «Строй-ка» продало їй частину комплексу нежитлових приміщень цеху по виготовленню посуду загальною площею 2778,9 м.кв., який розташований по [ADDRESS] подальшому [ADDRESS] , в тому числі будівлю трансформаторної станції з її обладнанням, яка є невід`ємною частиною будівлі та внутрішніх технічних комунікацій. В кінці 2013 року про своє право власності на будівлю трансформаторної станції з наявним у ній обладнанням заявило ПАТ «Черкасиобленерго» з посиланням на те, що трансформаторний пункт ЗТР №110 відповідно до переліку нерухомого майна, що передається у власність ВАТ «Черкасиобленерго», затвердженого заступником Державного секретаря Мінпаливенерго України від 02 квітня 2003 року, згідно з наказом №124 від 19 липня 1995 року про створення «Черкасиобленерго» було передано у власність енергопостачальнику. Враховуючи виникнення конфліктної ситуації між ПАТ «Черкасиобленерго» з приводу придбаного нею майна, вона звернулася 06 листопада 2013 року та в травні 2014 року за роз`ясненнями з даного приводу до Міністерства енергетики та вугільної промисловості України,\~ на що отримала непереконливу відповідь, що трансформаторний пункт ЗТП №119 був переданий у власність ВАТ «Черкасиобленерго» на законних підставах і що йому рішенням виконавчого комітету Смілянської міської ради від 25 грудня 2008 року призначено адресу: вул. Ржевська [ADDRESS] . В той же час на її запит заступник Смілянського міського голови листом від 28 липня 2015 року повідомив, що у вищевказаному рішенні виконавчого комітету не значиться призначення адреси ЗТП №119 по вул. Ржевська, 9/ [ADDRESS] . Відповідне призначення здійснено управлінням архітектури міського виконавчого комітету. В подальшому працівниками ПАТ «Черкасиобленерго» приміщення трансформаторного пункту №119 було захоплено, зачинено на замки, чим її позбавлено права вільно володіти та розпоряджатися приватною власністю. Вказана будівля з обладнанням ніколи не була власністю Міністерства енергетики та вугільної промисловості, оскільки відповідно до акту приймання передачі від 12 квітня 2003 року та акту приймання-здачі від 01 липня 2003 року майновий комплекс ВАТ «Смілянський завод «Металіст» передано на баланс відділу комунальної власності та господарського аналізу виконавчого комітету Смілянської міської ради, а в подальшому, відповідно до договору купівлі продажу комунального майна від 07 жовтня 2005 року та акту №5 від 11 жовтня 2005 року, був придбаний ТОВ «Строй-ка». Крім того, ВАТ «Смілянський завод «Металіст» ніколи не відносився до підприємств Міністерства енергетики та вугільної промисловості України, оскільки входив до Управління міністерства місцевої промисловості УРСР, а в подальшому України, що свідчить про неправомірність посилань про передачу складової вказаного підприємства, а саме будівлі ЗТП №119, ВАТ «Черкасиобленерго». З врахуванням вищевикладеного, вважає, що її права порушені, в зв`язку з чим звернулася з даним позовом до суду. 15 грудня 2017 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» № 2147-VIIІ від 03 жовтня 2017 року, яким зокрема Цивільний процесуальний кодекс викладений в новій редакції. Відповідно до п. 9 розділу ХІІ Перехідних положень ЦПК України справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу. Позивач [PERSON] у судовому засіданні позов підтримала та просила його задовольнити з наведених у ньому підстав. Крім того, надала суду додаткові письмові пояснення, відповідно до яких, належному їй об`єкту нерухомого майна була присвоєна адреса: [ADDRESS] . 16 грудня 2007 року виконавчим комітетом Смілянської міської ради їй було видано свідоцтво про право власності на цех по виготовленню посуду під літ. «В-І, вв1», площею 2778,9 м.кв. Згідно інвентаризаційної справи і експлуатації внутрішніх площ будівлі під літ. «В-І» площа цеху посуду становить 2778,9 м.кв., включаючи 47,2 м.кв. трансформаторної підстанції. Її було повідомлено, що згідно рішення виконавчого комітету Смілянської міської ради від 25 грудня 2008 року №1199 «Про затвердження порядку надання та зміни адресної нумерації об`єктів нерухомості м. Сміла», чергового адресного плану міста, будівлі ЗТП №119, що знаходиться на території колишнього заводу «Металіст» за адресою вул. Жовтнева, 75а, призначено адресу вул. Ржевська [ADDRESS] (довідка управління архітектури від 04 вересня 2008 року №18). Своїм листом від 19 серпня 2014 року виконавчий комітет Смілянської міської ради підтвердив вказану інформацію щодо присвоєння належному їй об`єкту нерухомого майна адреси [ADDRESS] . На її звернення до виконавчого комітету Смілянської міської ради про скасування пункту в рішенні виконкому від 25 грудня 2008 року №1199 «Про затвердження Порядку надання та зміни адресної нумерації в м. Сміла» та помилкового призначення адреси трансформаторній підстанції №119, листом від 28 липня 2015 року її повідомлено, що у вказаному рішенні виконавчого комітету прописаний загальний порядок надання адрес, що діє на території міста і пункту про призначення адреси трансформаторній підстанції по вул. Ржевській в даному рішенні не зазначено. Також у вказаному листі зазначено, що ТП №119 була призначена адреса довідкою управління архітектури з врахуванням представленого Смілянським РЕМ переліку будинків і трансформаторних підстанцій, які знаходяться на балансі ВАТ «Черкасиобленерго» та закріплені за Смілянським РЕМ. Оскільки рішення про призначення адреси ТП №119 не приймалося, а довідка носить інформаційний характер, скасувати її рішенням сесії неможливо. Крім того, їй стало відомо, що 18 листопада 2016 року за ПАТ «Черкасиобленерго» було зареєстровано право власності на спірне приміщення трансформаторної підстанції за адресою: [ADDRESS] . Оскільки рішення про призначення адреси ТП №119 Смілянською міською радою не приймалося, відтак адреса: вул. Ржевська, 9 [ADDRESS] в м [ADDRESS] , відсутня. Вважає, що ПАТ «Черкасиобленерго» зверталося до Смілянського відділку комунального підприємства «Черкаське обласне об`єднане бюро технічної інвентаризації» з проханням провести технічну інвентаризацію трансформаторної підстанції, проте отримало відмову, оскільки вказаний об`єкт нерухомості проінвентаризовано та на нього оформлені правовстановлюючі документи на іншу особу. В зв`язку з цим, до 2013 року ПАТ «Черкасиобленерго» було позбавлено можливості провести технічну інвентаризацію спірного майна. Починаючи з 2013 року проведення інвентаризації було дозволено приватним особам, в зв`язку з чим, на її думку, ПАТ «Черкасиобленерго» звернулося до приватної особи, яка виготовила інвентаризаційну справу не маючи архіву і даних про перебування спірного майно у її власності. В зв`язку з наявністю інвентаризаційної справи в Смілянському відділку комунального підприємства «Черкаське об`єднане бюро технічної інвентаризації» інші суб`єкти господарювання не мали права проводити інвентаризацію належного їй майна. На підставі незаконно проведеної інвентаризації та незаконно виданої довідки про присвоєння належному їй об`єкту нерухомого майна іншої адреси, ПАТ «Черкасиобленерго» порушивши її право власності, здійснило реєстрацію права власності за собою, при цьому передача спірного майна ПАТ «Черкасиобленерго» відбулося незаконно, оскільки вказаний об`єкт нерухомого майна не належав Міністерству енергетики та вугільної промисловості, а перебував у Черкаській обласній комунальній власності. Перелік нерухомого майна, затверджений 02 квітня 2003 року заступником Державного секретаря Мінпаливенерго України Тітенко С.М. є одностороннім документом, при тому, що передача майна ПАТ «Черкасиобленерго» не підкріплена доказами належності спірного об`єкта нерухомості до державної власності станом на момент такої передачі. Крім того, необхідною умовою для захисту порушеного права в порядку ст.392 ЦК України є наявність права власності на момент звернення з позовом. В силу положень ст.392 ЦК України, позов про визнання права власності є речово-правовим, і при зверненні до суду позивач повинен підтвердити наявність у нього права власності на спірне майно. Об`єктом даного позову є усунення невизначеності відносин права власності позивача щодо індивідуально визначеного майна. Підставою позову є обставини, що підтверджують право власності на майно. Умовами задоволення позову про визнання права власності на майно є наявність у позивача доказів на підтвердження в судовому порядку факту приналежності йому спірного майна на праві власності. Такими доказами можуть бути правовстановлюючі документи, а також будь-які інші докази, що підтверджують приналежність позивачеві спірного майна. При цьому, власник майна має право витребувати своє майно в усіх випадках від особи, яка заволоділа ним незаконно, без відповідної правової підстави та від особи, яка набула його безвідплатно в особи, яка не мала право його відчужувати. Представник позивача [PERSON] - [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити та зазначив, що, на його думку, вимога щодо визнання, у відповідності до ст.393 ЦК України, незаконним присвоєння управлінням архітектури виконавчого комітету Смілянської міської ради приміщенню трансформаторної підстанції номера 9/8 по вул. Ржевській в м. Сміла та скасування його є чіткою, однак який саме правовий акт органу місцевого самоврядування позивач просить скасувати пояснити не зміг. Довідкою управління архітектури виконавчого комітету Смілянського міської ради порушено право позивача, оскільки така стала підставою для реєстрації права власності на спірне майно за ПАТ «Черкасиобленерго». Видавши вказану довідку посадова особа вчинила незаконні дії та злочин. В кінці 2013 року представники ПАТ «Черкасиобленерго» на вхідні двері трансформаторної підстанції ЗТП №119 почепили замки, що перешкоджає з вказаного часу позивачу вільно користуватися вказаним приміщенням. З даного часу у позивача виникло питання щодо правомірності дій ПАТ «Черкасиобленерго» щодо спірного майна. В період з 2007 року по 2013 рік спірне приміщення було відчинене, до нього позивач мала вільний доступ та вона могла ним розпоряджатися. Яке обладнання на даний час перебуває у спірному приміщенні позивачу не відомо, оскільки доступу до нього вона не має. В період з 2007 року по 2013 рік у спірному приміщенні перебував весь комплекс технічного обладнання необхідний для відповідної підстанції, однак його чіткого переліку вказати не зміг. Виконавчий комітет Смілянської міської ради сприяв та на даний час сприяє фальсифікації документів щодо присвоєння окремого номеру спірному майну, передачі вказаного майна неналежній особі, яка жодного відношення до нього не має. Доказів на підтвердження вказаних дій він надати не може. Представник позивача [PERSON] адвокат Терещенко С.І. під час судових дебатів позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив їх задовольнити та висловив думку та відомості, які є аналогічними викладеним у додаткових письмових поясненнях позивача, які викладені вище. Представник відповідача виконавчого комітету Смілянської міської ради Возний С.І. у судовому засіданні позовні вимоги в частині визнання незаконним та скасування присвоєння адреси управління архітектури, регулювання забудови та земельних відносин міста не визнав та зазначив, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Виконавчі органи рад органи, які відповідно до Конституції України та Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» створюються міськими радами для здійснення виконавчих функцій і повноважень місцевого самоврядування у межах, визначених вказаним та іншими законами. Система місцевого самоврядування включає в тому числі й виконавчі органи міської ради. Виконавчими органами міських рад є їх виконавчі комітети, відділи, управління та інші створювані радами виконавчі органи. Представницькі органи місцевого самоврядування, міські голови, виконавчі органи місцевого самоврядування діють за принципом розподілу повноважень у порядку і в межах, визначених Законом України «Про місцеве самоврядування в Україні» та іншими законами. Органи місцевого самоврядування є юридичними особами і наділяються власними повноваженням, в межах яких діють самостійно і несуть відповідальність за свою діяльність відповідно до закону. Виконавчий комітет є виконавчим органом міської ради, який утворюється відповідною радою на строк її повноважень. Виконавчий комітет утворюється у складі відповідно міського голови, заступника міського голови, керуючого справами виконавчого комітету, а також керівників відділів, управлінь та інших виконавчих органів ради, інших осіб. Основною формою роботи виконавчого комітету міської ради є його засідання. З позовної заяви не вбачається, яким саме рішенням чи іншим розпорядчим документом виконавчий комітет Смілянської міської ради порушив права позивача та вчинив перешкод у його здійсненні. Довідкою №18 від 04 серпня 2008 року управління архітектури, регулювання забудови та земельних відносин міста, відповідно до чергового плану міста та проведення впорядкування адресної нумерації, приміщенню ЗТП №119 призначено адресу. Зазначена довідка носить інформаційний характер, зокрема, інформує лише про призначення адреси ЗТП №119, при цьому не визначає та не встановлює право власності на вказане приміщення, тому не є правовим актом. Виконавчим комітетом Смілянської міської ради не приймалось рішення про призначення адреси вказаній трансформаторній підстанції. Посилання позивача у позовній заяві на те, що рішенням виконавчого комітету Смілянської міської ради №1199 від 25 грудня 2008 року присвоєно адресу спірному майну, не відповідає дійсності, оскільки вказаним рішенням визначено лише порядок призначення та зміни адреси нерухомому об`єкту, яке приймається на засіданні виконавчого комітету. Присвоєння номеру спірному майну відбулося на підставі довідки №18 від 04 серпня 2008 року. Вказана довідка видана начальником управління архітектури, регулювання забудови та земельних відносин міста виконавчого комітету Смілянської міської ради Черкаської області Браунер С.М. Зазначене управління є виконавчим органом, а не виконавчим комітетом. Управління архітектури, регулювання забудови та земельних відносин міста виконавчого комітету Смілянської міської ради Черкаської області підзвітне та підконтрольне виконавчому комітету Смілянської міської ради. Яким чином відбулася реєстрація спірного майна за ПАТ «Черкасиобленерго» на підставі вищевказаної довідки він не знає, оскільки виконавчий комітет Смілянської міської ради вказаних дій не вчиняв. Вважає позов необґрунтованим, в зв`язку з чим просив у його задоволенні відмовити. Крім того, надав заяву про застосування строку позовної давності в частині позовної вимоги про визнання незаконним та скасування присвоєння адреси управлінням архітектури. Представник відповідача Публічного акціонерного товариства «Черкасиобленерго» Нечипоренко В.Ф. у судовому засідання позовні вимоги не визнав та зазначив, що дійсно довідка №18 від 04 серпня 2008 року видана на той час Відкритому акціонерному товариству «Черкасиобленерго» відповідно до чергового плану міста та проведення впорядкування адресної нумерації, приміщенню трансформаторної підстанції №119 (ЗТП-119), яка знаходиться на балансі ВАТ «Черкасиобленерго» відповідно з листом від 13 травня 2008 року №383 та розміщена по вул. Ржевська вбудована в будівлю ФОП [PERSON] , призначено адресу: [ADDRESS] . Спірне майно зареєстровано на праві приватної власності за юридичною особою Приватне акціонерне товариство «Черкасиобленерго», в зв`язку з чим позовні вимоги є необґрунтованими та безпідставними. Право власності на спірне майно було набуто ПАТ «Черкасиобленерго» на підставі акту приймання передачі. Мінпаливенерго передало ПАТ «Черкасиобленерго» майно, яке перебувало у його власності. Акт приймання передачі є первинним документом, в якому зазначений номер трансформаторної підстанції. На даний час наявна інвентарна справа на спірне майно, технічна документація на будівлю та на обладнання, яке перебуває в ній, що стало підставою для державної реєстрації 18 листопада 2016 року права власності на нього за ПАТ «Черкасиобленерго». Не виключає, що у позові зазначена інша трансформаторна підстанція, ніж ЗТП № [NUMBER] , на яку позивач просить суд визнати право власності. Безпосередня площа ЗТП №119 відповідає площі 47,2 м.кв. трансформаторній підстанції, яка зазначена у позовній заяві. Спірним майном ПАТ «Черкасиобленерго» користується з 90-х років, обладнання є діючим та ним до даного часу забезпечуються потреби юридичних осіб споживачів електричної енергії. Перешкод щодо вільного доступу до спірного майна з боку позивача не було. ПАТ «Черкасиобленерго» користується спірним майном по даний час, обслуговує його та утримує у належному стані.\~\~ Під час судового розгляду сторона позивача від допиту заявленого нею свідка [PERSON] відмовилася. Суд, заслухавши доводи позивача, її представників та представників відповідачів, дослідивши надані документи, матеріали та речові докази, всебічно та повно з`ясувавши обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення відповідача, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, приходить до наступного висновку. Згідно ст.ст.15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Як вбачається з акту приймання-здачі від 12 квітня 2003 року, арбітражний керуючий (керуючий ліквідацією) ВАТ «Смілянський завод «Металіст» - Пащенко О.О., діючий на підставі ухвали господарського суду Черкаської області від 29 травня 2001 року та 26 листопада 2001 року в матеріалах справи №08/844, з однієї сторони, та в.о. голови Правління ВАТ «Смілянський завод «Металіст» - Колесник А.В., діючий на підставі наказу ФДМУ по Черкаській області від 10 квітня 2003 року за №57-ГП, з другої сторони, склали даний акт про наступне: відповідно з вимогами ст.31 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом», керуючий ліквідацією [PERSON] вважається таким, що передав, а в.о. голови Правління [PERSON] прийняв майно, яке залишилося внаслідок реалізації ліквідаційної маси банкрута ВАТ «Смілянський завод «Металіст» станом на 12 квітня 2003 року. Майно, що передається до відання представника власника складається: а) будівля адміністративного корпусу, інв. №010001, 1973 р. (стан задовільний без обладнання); б) будівля виробничого корпусу №1, інв. №010002, 1973 р. (стан задовільний без обладнання); в) будівля парової котельні, інв. №01009, 1973 р. (стан аварійний без обладнання); г) ворота в`їзні металеві, інв. №02001, 1973 р. (стан задовільний); д) ворота виїзні металеві, інв. №020016, 1973 р. (стан задовільний); е) трансформаторна підстанція ТП-119, інв. №041369, 1978 р. (стан задовільний); і) під`їзні шляхи (замощення), інв. №020007, 1973 р. (стан задовільний) (а.с.16). Відповідно до акту від 01 липня 2003 року, виконуючий обов`язки голови Правління ВАТ «Смілянський завод «Металіст» Колесник [PERSON] В. та завідувач відділу комунальної власності та господарського аналізу виконавчого комітету Смілянської міської ради Петренко В.М. склали цей акт про наступне: згідно рішення виконавчого комітету Смілянської міської ради від 20 червня 2003 року №498 передано на баланс відділу комунальної власності та господарського аналізу групу інвентарних об`єктів колишнього ВАТ «Смілянський завод «Металіст»: 1). Будівля адміністративного корпусу, інв. №010001, рік введення в експлуатацію - 1973; 2). Будівля виробничого корпусу №1, інв. № [NUMBER] , рік введення в експлуатацію 1973; 3). Будівля парової котельні, інв. №01009, рік введення в експлуатацію - 1973; 4). Ворота в`їзні металеві, інв. №02001, рік введення в експлуатацію - 1973; 5). Ворота виїзні металеві, інв. №020016, рік введення в експлуатацію - 1973; 6). Трансформаторна підстанція, інв. № [NUMBER] , рік введення в експлуатацію 1978; 7). Під`їзні шляхи, інв. №020007, рік введення в експлуатацію - 1973 (а.с.17). Як вбачається з матеріалів цивільної справи, зазначені в актах від 12 квітня 2003 року та 01 липня 2003 року, на час їх складання, об`єкти нерухомого майна знаходилися за адресою: [ADDRESS] а. Листом №341 від 03 серпня 2005 року відділ комунальної власності та господарського аналізу виконавчого комітету Смілянської міської ради звернувся до бюро технічної інвентаризації, в якому просило останнє виготовити свідоцтво про право власності на нежилу будівлю по [ADDRESS] Жовтневому [ADDRESS] а (згідно інвентаризаційної справи будівля під літерами В-І, в, в1), загальною площею 2778,9 кв.м., яка є власністю територіальної громади міста Сміла, згідно з рішенням сесії міської ради від 19 червня 2003 року №9-5 «Про прийняття у комунальну власність міста Сміла майна ВАТ «Смілянський завод «металіст» та рішення Черкаської обласної ради від 24 квітня 2003 року №8-9, для подальшого її відчуження (а.с.42). Згідно Інвентаризаційної справи №414, в подальшому №317, заведеної Черкаським обласним об`єднаним бюро технічної інвентаризації, 27 липня 2005 року Комунальним підприємством «Черкаське обласне об`єднане бюро технічної інвентаризації» складено схематичний план земельної ділянки №75а по [ADDRESS] , відповідно до якого, за вказаною адресою наявні будівлі: «А-3» - адміністративна будівля; «Б, Г» - перехідні галереї; «В-І, в, в1» - цех виготовлення посуду; «Д-І» - майстерня; «Е» - прохідна; «Ж-І» - столярний цех; «З-І, З1-ІІІ, з, И» - котельня; «К-І» - гаражі; «Л» - ГРП; «М» - сховище; «№1-4» - огорожа; «І» - замощення; «Н» - водонапірна вежа (а.с.11). Відповідно до оцінювального акту на будинок літер «В-І» по [ADDRESS] , складеного Комунальним підприємством «Черкаське обласне об`єднане бюро технічної інвентаризації» 27 липня 2005 року, призначення будинку цех посуду, об`єкт оцінки: «В-І» - цех посуду, площею 2638,8 м.кв.; «в» - прибудова, площею 40,6 м.кв.; «в1» - прибудова, площею 50,2 кв.м. (а.с.12). Згідно експлуатації внутрішні з площ до плану будівлі літера «В-І» цех посуду, що розташований по [ADDRESS] Жовтневому [ADDRESS] а, складеного Комунальним підприємством «Черкаське обласне об`єднане бюро технічної інвентаризації» 27 липня 2005 року, до складу даного цеху входить допоміжне приміщення - «трансформаторна» площею 47,2 м.кв., загальна площа будівлі 2778,9 м.кв. (а.с.15). Як вбачається з Інвентаризаційної справи №414, в подальшому №317, заведеної Черкаським обласним об`єднаним бюро технічної інвентаризації, а саме з довідки про належність будинку, станом на 05 вересня 2005 року власником майна приміщень «В-І, в, в1» по [ADDRESS] , була Смілянська міська рада, згідно свідоцтва про власність від 02 вересня 2005 року (а.с.10). Згідно матеріалів цивільної справи, назву [ADDRESS] Жовтневий [ADDRESS] 79 [ADDRESS] , [ADDRESS] та нумерацію в 2005 році змінено на [ADDRESS] . Відповідно до ст. 202 ЦК України, договір купівлі-продажу є правочином. Статтею 203 ЦК України, встановлюються загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, зазначається, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Згідно ст.204 ЦК України, правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Відповідно до ст.655 ЦК України, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність іншій стороні (покупцю), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) та уплатити за нього визначену грошову суму. Згідно ч.1 ст. 656 ЦК України, предметом договору купівлі-продажу може бути товар, який є у продавця на момент укладання договору або буде створений продавцем у майбутньому. Відповідно до ст.657 ЦК України (в початковій редакції), договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню. 07 жовтня 2005 року між Представництвом Фонду державного майна України в м. Сміла (Продавець) в особі начальника представництва [PERSON] , який діяв на підставі Положення про Представництво ФДМУ, з однієї боку, та Товариством з обмеженою відповідальністю «СТРОЙ-КА» в особі директора [PERSON] (Покупець), який діяв на підставі статуту товариства, зареєстрованого Смілянською міською радою від 07 березня 2003 року, з другої сторони, укладено договір купівлі-продажу комунального майна, який в цей же день посвідчено приватним нотаріусом Смілянського міського нотаріального округу Таран Г.В. та зареєстровано в реєстрі за №5153 (а.с.8). Згідно пункту 1.1 вказаного договору, продавець зобов`язується передати у власність покупцю частину комплексу нежитлових будівель, який знаходиться за адресою: [ADDRESS] , (питання землекористування не вирішені), в який входить цех по виготовленню посуду літ. «В-І вв1» загальною площею 2778,9 кв.м., а покупець зобов`язується сплатити за вказану частину комплексу нежитлових будівель ціну продажу, прийняти за актом приймання передачі частину комплексу нежитлових будівель і виконати умови, передбачені цим договором. На земельній ділянці розташовані: адмінбудинок під літ. «А-3»; цех по виготовленню посуду літ. «В вв1»; майстерня з перехідною галереєю під літ. «Д-І, Г»; прохідна під літ. «Е»; гаражі під літ. «К-І»; перехідна галерея під літ. «Б»; теслярський цех під літ. «Ж-І»; котельні з прибудовами під літ. «З-І, З1-ІІІ, з, И»; ГРП під літ. «Л»; сховище під літ. «М»; водонапірна вежа під літ. «Н»; огорожа під №1-4; замощення під літ. «І». Згадана частина комплексу нежитлових будівель, цех по виготовленню посуду під літ. «В-І, вв1» загальною площею 2778,9 кв.м., належить продавцю на підставі свідоцтва про право власності, виданого виконкомом Смілянської міської ради від 02 вересня 2005 року та зареєстрованого в Смілянському виробничому підрозділі Черкаського обласного об`єднання бюро технічної інвентаризації в реєстрову книгу №7, по реєстру 414 (а.с.8). 11 жовтня 2005 року Представництвом Фонду державного майна України в м. Сміла, в особі начальника представництва [PERSON] , який діяв на підставі Положення про Представництво ФДМУ (продавець), з одного боку, та Товариством з обмеженою відповідальністю «СТРОЙ-КА», в особі директора Крупенко [PERSON] , (покупець), з другої сторони, складно акт №5 передачі цілісного майнового комплексу колишнього заводу «Металіст», який знаходиться за адресою: 20700, Черкаська область, м. Сміла, вул. Промислова, 4 (а.с.18). Як вбачається з вказаного акту, відповідно до договору купівлі продажу ЦМК колишнього заводу «Металіст» №5153 від 07 жовтня 2005 року, який нотаріально посвідчений приватним нотаріусом Смілянського міського нотаріального округу Таран Г.В., продавець передав, а покупець прийняв у власність ЦМК станом на 07 жовтня 2005 року, який складається з переліку об`єктів нерухомості: 1). Будівля виробничого корпусу (цех по виготовленню посуду) В-І вв1 площею 2731,70 кв.м., інвентарний номер 4; 2). Приміщення трансформаторної підстанції площею 47,2 кв.м., інвентарний номер 1; 3). Ворота виїзні металеві, інвентарний номер 2; 4). Ворота в`їзні, інвентарний номер, інвентарний номер 3. Зазначені об`єкти нерухомості розташовані за адресою: [ADDRESS] . [ADDRESS] (а.с.18). Згідно довідки про належність будинку по [ADDRESS] ) в [ADDRESS] , ТОВ «СТРОЙКА [ADDRESS] КА», після Смілянської міської ради, є власником приміщень під літ. «В-І, в, в1» за вказаною адресою. В подальшому, 03 жовтня 2007 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «СТРОЙ-КА», в особі [PERSON] , діючого на підставі Протоколу №7 зборів засновників ТОВ від 10 вересня 2007 року (Продавець), з однієї сторони, та [PERSON] , (ідентифікаційний номер [NUMBER] ), з другої сторони, укладено договір купівлі-продажу частини комплексу нежитлових будівель цех по виготовленню посуду, який посвідчений приватним нотаріусом Смілянського районного нотаріального округу Новіковим І.М. та зареєстрований в реєстрі №7736 (а.с.5). Відповідно до п.п.1, 2, 5 вказаного договору, ТОВ «СТРОЙ-КА» продало, а [PERSON] купила частину комплексу нежитлових будівель цех по виготовленню посуду, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . За цим договором відчужується частина комплексу нежитлових будівель: цех по виготовленню посуду літ. В-І вв1, площею 2778,9 кв.м. Ця частина комплексу нежитлових будівель цех по виготовленню посуду належить продавцю, тобто ТОВ «СТРОЙ-КА» на підставі договору купівлі продажу, посвідченому 07 жовтня 2005 року при ватним нотаріусом Смілянського міського нотаріального округу Таран Г.В. за №5153 та зареєстрованого в Смілянському виробничому підрозділі Черкаського обласного об`єднаного бюро технічної інвентаризації в реєстровій книзі №7 по реєстру №414; витяг №15991636 про реєстрацію права власності на нерухоме майно, виданий 19 вересня 2007 року Смілянським виробничим підрозділом Черкаського обласного об`єднаного бюро технічної інвентаризації, реєстраційний №20340805. Право власності на цю частину комплексу нежитлових будівель цеху по виготовленню посуду виникає у покупця після реєстрації цього договору в Єдиному Державному реєстрі правочинів та згідно ч.4 ст.334 ЦК України, після державної реєстрації його у Комунальному підприємстві «Смілянський відділок бюро технічної інвентаризації» (а.с.5). 04 жовтня 2007 року Товариство з обмеженою відповідальністю «СТРОЙ-КА», в особі директора Крупенко [PERSON] (продавець), з одної сторони, та [PERSON] , (покупець) з другої сторони, склали акт №1 передачі частини комплексу нежитлових будівель цех по виготовленню посуду, який знаходиться за адресою: [ADDRESS] . [ADDRESS] (а.с.103). Згідно вказаного акту, відповідно до договору купівлі продажу частини комплексу нежитлових будівель цеху по виготовленню посуду №7736 від 03 жовтня 2007 року, який нотаріально посвідчений приватним нотаріусом Смілянського районного нотаріального округу Новіковим І.М., продавець передає, покупець приймає у власність цех по виготовленню посуду станом на 03 жовтня 2007 року. Перелік об`єктів нерухомості, які передаються: 1). Будівля виробничого корпусу (цех по виготовленню посуду) «В-І вв» площею 2731,70 кв.м.; 2). Приміщення трансформаторної підстанції площею 47,2 кв.м.; 3). Ворота виїзні металеві; 4). Ворота в`їзні. Вказане майно розташоване за адресою: [ADDRESS] , [ADDRESS] (а.с.103).\~\~\~ Як вбачається з матеріалів цивільної справи, назву [ADDRESS] Промислова, [ADDRESS] та нумерацію, після укладення вищевказаного договору, змінено на [ADDRESS] . Відповідно до ч.4 ст.334 ЦК України (в редакції чинній станом на 03 жовтня 2007 року), якщо договір про відчуження майна підлягає державній реєстрації, право власності у набувача виникає з моменту такої реєстрації. 16 грудня 2007 року виконавчий комітет Смілянської міської ради, на підставі рішення виконавчого комітету Смілянської міської ради №1325 від 06 грудня 2007 року, видав [PERSON] свідоцтво серії [NUMBER] 526739 про право власності на нерухоме майно, а саме на нежитлову будівлю, цех по виготовленню посуду, площею 2778,9 кв.м., за адресою: [ADDRESS] . Опис об`єкта цех по виготовленню посуду «В-І вв1», 2778,9 кв.м. (а.с.7). Відповідно до витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно №17420556, виданого Смілянським виробничим відділком комунального підприємства «Черкаське обласне об`єднане бюро технічної інвентаризації» 18 січня 2008 року, право приватної власності на нежитлову будівлю, цех по виготовленню посуду площею 2778,9 кв.м., яка розташована за адресою: [ADDRESS] , на підставі свідоцтва про право власності САВ 526739 від 16 грудня 2007 року, виданого виконавчим комітетом Смілянської міської ради, 18 січня 2008 року зареєстровано за [PERSON] (а.с.6). Доказів визнання недійсними вищевказаних рішень про передачу майна, яке залишилося внаслідок реалізації ліквідаційної маси банкрута ВАТ «Смілянський завод «Металіст» по пров. Жовтнева, 75а, в м. Сміла Черкаської області, в подальшому вул. Промислова, 4, в м. Сміла Черкаської [ADDRESS] , та договорів купівлі продажу: комунального майна від 07 жовтня 2005 року, який в цей же день посвідчено приватним нотаріусом Смілянського міського нотаріального округу Таран Г.В. та зареєстровано в реєстрі за №5153, на підставі якого ТОВ «СТРОЙ-КА» набуло право власності на частину комплексу нежитлових будівель, який знаходиться в за адресою: [ADDRESS] подальшому [ADDRESS] - цех по виготовленню посуду літ. «В-І вв1» загальною площею 2778,9 кв.м.; частини комплексу нежитлових будівель цех по виготовленню посуду від 03 жовтня 2007 року, який посвідчений приватним нотаріусом Смілянського районного нотаріального округу Новіковим І.М. та зареєстрований в реєстрі №7736, на підставі якого [PERSON] набула право власності на частину комплексу нежитлових будівель цех по виготовленню посуду, що розташований за адресою: [ADDRESS] подальшому [ADDRESS] - цех по виготовленню посуду літ. «В-І вв1» загальною площею 2778,9 кв.м., матеріали справи не містять та відповідачами не надано. При цьому, як вбачається з листа №К-190/9-24/3.3-15 від 28 лютого 2018 року Головного територіального управління юстиції у Черкаській області, адресованого [PERSON] К [PERSON] , станом на 19 лютого 2018 року у Реєстрі прав власності на нерухоме майно, що є невід`ємною архівною складовою частиною Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, містяться відомості про те, що 18 січня 2008 року [PERSON] зареєстровано право власності на нежитлову будівлю, цех по виготовленню посуду площею 2778,9 кв.м. (літ.В-І в в1), що розташований по [ADDRESS] на підставі свідоцтва про право власності від 16 грудня 2007 року, виданого виконавчим комітетом Смілянської міської ради (а.с.104-106). Згідно довідки №18, виданої начальником управління архітектури, регулювання забудови та земельних відносин міста виконавчого комітету Смілянської міської ради Черкаської області Брайнер С.М. 04 серпня 2008 року, приміщення трансформаторної підстанції №119 (ЗТП-119), яка розміщена по вул. Ржевська, вбудована в будівлі ФОП [PERSON] (а.с.34). Відповідно до свідоцтва про державну реєстрацію (перереєстрацію) суб`єкта підприємницької діяльності фізичної особи та виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб підприємців, [PERSON] , ідентифікаційний номер [NUMBER] , з 27 лютого 2003 року зареєстрована як фізична особа підприємець (а.с.76, 77). Як вбачається з інвентаризаційної справи №414, в подальшому №317, заведеної Черкаським обласним об`єднаним бюро технічної інвентаризації, 27 липня 2005 року Комунальним підприємством «Черкаське обласне об`єднане бюро технічної інвентаризації» складено схематичний план земельної ділянки №75а по [ADDRESS] подальшому [ADDRESS] та [ADDRESS] , інші приміщення трансформаторної підстанції, окрім як вбудованого в цех виготовлення посуду, на вказаній земельній ділянці не розташовані (а.с.9-15). Відповідно до ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються, зокрема, письмовими доказами. Згідно ч.1 та ч.2 ст.77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Відповідно до ст.79 ЦПК України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Згідно ст.80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Відповідно до ст.89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Враховуючи сукупність відомостей, які викладені у акті приймання-здачі від 12 квітня 2003 року, акті приймання-здачі від 01 липня 2003 року, інвентаризаційній справі №414, в подальшому №317, договорі купівлі продажу комунального майна від 07 жовтня 2005 року, акті№5 передачі цілісного майнового комплексу колишнього заводу «Металіст» від 11 жовтня 2005 року, договорі купівлі продажу частини комплексу нежитлових будівель цех по виготовленню посуду від 03 жовтня 2007 року, акті №1 передачі частини комплексу нежитлових будівель цех по виготовленню посуду, довідці №18 від 04 серпня 2008 року, суд приходить до беззаперечного висновку, що [PERSON] зареєструвавши 18 січня 2008 року своє право приватної власності на нежитлову будівлю, цех по виготовленню посуду площею 2778,9 кв.м., що розташована за адресою: [ADDRESS] , набула право приватної власності на майно до якого входить, зокрема, приміщення трансформаторної підстанції ЗТП №119, яке у схематичному плані земельної ділянки [ADDRESS] [ADDRESS] подальшому [ADDRESS] , позначено літерою «в1». Відповідно до ч.1 ст.386 ЦК України, держава забезпечує рівний захист прав усіх субєктів права власності. Згідно ч.1 ст.317 ЦК України, власникові належать право володіння, користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ч.1 ст.321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідност.328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до п.7 ч.1 ст.92 Конституції України,\~ правовий режим власності визначається виключно законами України. Згідно ст. 41 Конституції України, держава гарантує належне забезпечення захисту права власності на нерухоме майно, право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Статтею 9 Конституції України передбачено, що міжнародні договори, згода на обовязковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства. Так, відповідно до ст.1 Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Вказані положення конкретизовані у практиці Європейського суду з прав людини, рішення якого відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року №3477-IV застосовуються судами як джерело права. Так, у рішенні по справі «Україна-Тюмень» проти України» (Заява № 22603/02) від 22 листопада 2007 року ЄСПЛ дійшов висновку, що перша та найважливіша вимога статті 1 Першого протоколу полягає в тому, що будь-яке втручання в право на мирне володіння майном має бути законним: друге речення першого пункту дозволяє позбавлення власності лише «на умовах, передбачених законом», а другий пункт визнає, що держави\~ мають\~ право\~ здійснювати\~ контроль\~ за користуванням майном шляхом введення в дію «законів». Більше того, верховенство\~ права,\~\~ один\~\~ з\~\~ фундаментальних\~\~ принципів демократичного суспільства, є наскрізним принципом всіх статей [PERSON] (див. рішення у справах «Амюр проти Франції» (Amuur v. France) від 25 червня 1996, Reports of Judgments and Decisions 1996-III, pp. 850-51, параграф 50; «[PERSON] Греції та інші проти Греції» (Former King of Greece and Others v. Greece), N 25701/94, параграф 79, ECHR 2000-XII; та «Малама проти Греції» (Malama\~\~ v.\~\~ Greece),\~ N\~ 43622/98,\~ параграф\~ 43, ECHR 2001-II). В подальшому ЄСПЛ прийшов до висновку, що втручання в право на мирне володіння майном повинно бути здійснено з\~ дотриманням\~ «справедливого балансу» між вимогами загального інтересу та вимогами захисту основоположних прав особи (рішення у справі «Спорронг та Льонрот проти Швеції» (Sporrong and Lonnroth v. Sweden), від 23 вересня 1982 року, Series A no. 52, p. 26, параграф 69). Вимога досягнення такого балансу відображена в цілому в побудові статті 1 Першого протоколу, включно із другим реченням, яке необхідно розуміти в світлі загального принципу, викладеного в першому реченні. Зокрема, має існувати обґрунтоване\~ пропорційне\~ співвідношення\~ між\~ засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти шляхом вжиття будь-якого заходу для позбавлення особи її власності (див. рішення у справі «Прессос Компанія Навієра та інші проти Бельгії» (Pressos Compania\~ Naviera S.A. and Others v. Belgium), від 20 листопада 1995 року, Series A no. 332, p. 23, параграф 38). Під час судового розгляду стороною позивача зазначено, що в кінці 2013 року представники ПАТ «Черкасиобленерго» на вхідні двері трансформаторної підстанції ЗТП №119 почепило замки, що перешкоджає з вказаного часу позивачу вільно користуватися вказаним приміщенням. З даного часу у позивача виникло питання щодо правомірності дій ПАТ «Черкасиобленерго» щодо спірного майна. В судовому засіданні представник відповідача ПАТ «Черкасиобленерго» не заперечував, що ПАТ «Черкасиобленерго» на вхідні двері трансформаторної підстанції ЗТП №119 почепило замки, однак зазначив, що вказані дії є законними, оскільки спірне майно належить вказаному товариству на праві приватної власності. Як вбачається з листа №6051/19-02 від 14 жовтня 2013 року направленого Публічним акціонерним товариством «Черкасиобленерго» на адресу [PERSON] , останню повідомлено, що на виконання Указу Президента України від 15 червня 1993 року №210/93 Міністерством палива та енергетики України прийнято наказ від 19 липня 1995 року №24 про створення відкритого акціонерного товариства «Черкасиобленерго». Відповідно до ст.12 Закону України «Про господарські товариства» від 19 вересня 1991 року №1576-ХІІ, який був чинний на момент створення ВАТ «Черкасиобленерго», передбачалося, що товариство є власником майна, переданого йому учасниками у власність як вклад до статутного (складеного) капіталу. Згідно Переліку нерухомого майна, що передається у власність відкритому акціонерному товариству, який затверджено Заступником державного секретаря Мінпаливенерго України 02 квітня 2003 року у власність ВАТ «Черкасиобленерго» передано певну сукупність майна, до складу якого зокрема віднесено ЗТП-119 в м. Сміла, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] м. Сміла. Після проведення впорядкування адресної нумерації у місті Сміла, приміщенню ЗТП119 присвоєно адресу: вул. Ржевська №9/ [ADDRESS] . Таким чином, вказана трансформаторна підстанція належить ПАТ «Черкасиобленерго» на праві приватної власності. На даний час ЗТП №119 з відповідним обладнанням (2 трансформатори Т-1 ТМ-400 кВа (інв. №67615806), Т-2 ТМ -400 кВа (інв. №67615807) та кабельна лінія КЛ 10 кВ від ТП 67-ТП119 (інв. №63366) є складовою єдиної інженерної інфраструктури, що забезпечує постачання електричної енергії належної якості у м. Сміла. Враховуючи вищевикладене, її твердження про те, що згадана трансформаторна підстанція належить їй є необґрунтованими та не відповідають дійсності (а.с.23). Листом №03/12-6816 від 09 грудня 2013 року Міністерство енергетики та вугільної промисловості України повідомило [PERSON] , що Міністерство енергетики та вугільної промисловості України розглянуло її звернення від 06 листопада 2013 року щодо підстав передачі у власність ВАТ «Черкасиобленерго» трансформаторної підстанції ЗТП №119, що знаходиться за адресою: вул. Ржевська, [ADDRESS] ), [ADDRESS] та зазначило, що вказане майно Мінпаливенерго передало у власність Відкритому акціонерному товариству «Черкасиобленерго» відповідно до переліку нерухомого майна, що передається у власність Відкритому акціонерному товариству «Черкасиобленерго», затвердженого заступником Державного секретаря Мінпаливенерго України С.М. Тітенком 02 квітня 2003 року, згідно з наказом про створення Відкритого акціонерного товариства від 19 липня 1995 року №124. Тобто, будівля ЗТП №119 м. Сміла з інвентарним номером 00738 була передана у власність ВАТ «Черкасиобленерго» раніше, ніж вона придбала у 2007 році нежитлову будівлю цех по виготовленню посуду площею 2778,9 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Враховуючи зазначене, питання щодо встановлення права власності на нерухоме майно будівлю ЗТП №119, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , потребує вирішення у судовому порядку (а.с.24). Листом №03/32-3206 від 19 травня 2014 року Міністерство енергетики та вугільної промисловості України повідомило [PERSON] про те, що трансформаторний пункт ЗТП №119 (інвентарний номер 00738) відповідно до переліку нерухомого майна, що передається у власність ВАТ «Черкасиобленерго», затвердженого заступником Державного секретаря Мінпаливенерго України [PERSON] С [PERSON] 02 квітня 2003 року згідно з наказом від 19 липня 1995 року №124 про створення ВАТ «Черкасиобленерго», був переданий у власність енергопостачальника. Тобто, будівля ЗТП №119 м. Сміла з інвентарним номером 00738 була передана у власність ВАТ «Черкасиобленерго» раніше, ніж вона придбала у 2007 році нежитлову будівлю цех по виготовленню посуду площею 2778,9 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Крім того, довели до її відома, що згідно з рішенням виконавчого комітету Смілянської міської ради від 25 грудня 2008 року №1199 «Про затвердження порядку надання та зміни адресної нумерації об`єктам нерухомості м. Сміла», чергового адресного плану міста, будівлі ЗТП №119, що знаходиться на території колишнього заводу «Металіст» за адресою: вул. Жовтнева [ADDRESS] буд.75а, призначено адресу: [ADDRESS] (довідка управління архітектури від 04 серпня 2008 року). Окремо проінформовано, що у неї відсутні документи, які підтверджують право власності на зазначений трансформаторний пункт. Право власності на будівлю (споруду) не є документом, що підтверджує право власності на ЗТП №119 (а.с.22). Відповідно до Правил безпечної експлуатації електроустановок, затверджених наказом Державного комітету України по нагляду за охороною праці від 06 жовтня 1997 року №257, трансформаторна підстанція (ТП) це електрична підстанція, призначена для перетворення електричної енергії однієї напруги в енергію іншої напруги за допомогою трансформаторів.\~\~\~\~ Згідно ст.1\~ Закону України «Про землі енергетики та правовий режим спеціальних зон енергетичних об`єктів» від 09 липня 2010 року №2480-VI, трансформаторна підстанція - електрична установка відкритого або закритого типу, призначена для розподілу або перетворення електричної енергії. Закрита трансформаторна підстанція ТП, обладнання якої розміщене в приміщені або в металевій оболонці (на російській мові: Справочник по проектированию электроснабжения./Под ред. Ю [PERSON] . Барыбина и др. М.: Энергоатомиздат, 1990. 576 с). Враховуючи зазначені визначення, суд приходить до висновку, що приміщення, в якому розташована трансформаторна підстанція, не є її складовою та вони не є одним цілим. Таким чином, знаходження трансформаторної підстанції, яка перебуває у власності особи, у певному приміщенні, не може свідчити, що це приміщення також належить вказаній особі, відтак факт належності як трансформаторної підстанції, так і приміщення в якому вона розміщена, одній особі, у даному випадку - ПАТ «Черкасиобленерго», має бути підтверджений відповідними документами. Як вбачається з вищевказаних листів Публічного акціонерного товариства «Черкасиобленерго» та Міністерства енергетики та вугільної промисловості України, в них зазначено про передачу у власність ВАТ «Черкасиобленерго» виключно трансформаторної підстанції ЗТП №119, що розташована за адресою: Черкаська область, м. Сміла, вул. Ржевська, 9/7 (Жовтнева [ADDRESS] ), при цьому відомості про передачу у власність вказаному товариству приміщення, в якому розташована вказана трансформаторна підстанція, у листах відсутні. Відповідно до ч.1 ст.82 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ч.5 та ч.6 ст.82 ЦПК України, докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Разом з тим, жодного доказу про належність у період з 02 квітня 2003 року (дата зазначена у листах Публічного акціонерного товариства «Черкасиобленерго» та Міністерства енергетики та вугільної промисловості України, з якої, на їх думку, ВАТ «Черкасиобленерго» набуло право власності на спірне майно) по 18 листопада 2016 року (дата державної реєстрації ПАТ «Черкасиобленерго» права власності на спірне майно) як самої трансформаторної підстанції ЗТП №119, так і приміщення, в якому вона розташована по [ADDRESS] , [ADDRESS] (до перейменування [ADDRESS] зміни нумерації пров [ADDRESS] , та [ADDRESS] , матеріали справи не містять та представником відповідача ПАТ «Черкасиобленерго» не надано, що позбавляє суд об`єктивної можливості встановити достовірність викладеної у вищевказаних листах Публічного акціонерного товариства «Черкасиобленерго» та Міністерства енергетики та вугільної промисловості України інформації. На підставі вищевикладеного, суд приходить до висновку, що відповідачем ПАТ «Черкасиобленерго» не доведено належність йому на законній підставі у період з 02 квітня 2003 року по 18 листопада 2016 року спірного приміщення трансформаторної підстанції ЗТП №119, що розташована за адресою: вул [ADDRESS] , [ADDRESS] до перейменування та зміни [ADDRESS] [ADDRESS] та [ADDRESS] . 04 серпня 2008 року начальник управління архітектури, регулювання забудови та земельних відносин міста виконавчого комітету Смілянської міської ради Черкаської області [PERSON] С.М. направив на адресу ВАТ «Черкасиобленерго» Смілянський РЕМ довідку №18, в якій зазначено, що відповідно до чергового плану міста та проведення впорядкування адресної нумерації, приміщення трансформаторної підстанції №119 (ЗТП-119), яка знаходиться на балансі ВАТ «Черкасиобленерго» відповідно з листом від 13 травня 2008 року №383 та розміщена по вул. Ржевській вбудована в будівлі ФОП [PERSON] , призначено адресу: [ADDRESS] (а.с.34, 41). Разом з тим, на час видачі вказаної довідки право власності на приміщення трансформаторної підстанції ЗТП №119, як встановлено судом на законних підставах, було зареєстроване за [PERSON] відповідно до свідоцтва про право власності серії [NUMBER] , виданого виконавчим комітетом Смілянської міської ради від 16 грудня 2007 року. В зв`язку з викладеними обставинами позивач [PERSON] просить суд, відповідно до вимог ст.393 ЦК України, визнати незаконним присвоєння управлінням архітектури виконавчого комітету Смілянської міської ради приміщенню трансформаторної підстанції номера 9/8 по вул. Ржевській м. Сміла та скасувати його. Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадови особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Згідно ч.3 ст.24 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» від 21 травня 1997 року №280/97-ВР, органи місцевого самоврядування та їх посадові особи діють лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, передбачені Конституцією і законами України, та керуються у своїй діяльності Конституцією і законами України, актами Президента України, Кабінету Міністрів України, а в Автономній Республіці Крим - також нормативно-правовими актами Верховної Ради і Ради міністрів Автономної Республіки Крим, прийнятими у межах їхньої компетенції. Відповідно до ст.1 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» від 21 травня 1997 року №280/97-ВР, виконавчі органи рад - органи, які відповідно до Конституції України та цього Закону створюються сільськими, селищними, міськими, районними в містах (у разі їх створення) радами для здійснення виконавчих функцій і повноважень місцевого самоврядування у межах, визначених цим та іншими законами. Згідно ч.1 ст.5 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» від 21 травня 1997 року №280/97-ВР, система місцевого самоврядування включає: територіальну громаду; сільську, селищну, міську раду; сільського, селищного, міського голову; виконавчі органи сільської, селищної, міської ради; старосту; районні та обласні ради, що представляють спільні інтереси територіальних громад сіл, селищ, міст; органи самоорганізації населення. Відповідно до ч.1 ст.11 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» від 21 травня 1997 року №280/97-ВР, виконавчими органами сільських, селищних, міських, районних у містах (у разі їх створення) рад є їх виконавчі комітети, відділи, управління та інші створювані радами виконавчі органи. Згідно ч.3 ст.10 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» від 21 травня 1997 року №280/97-ВР, представницькі органи місцевого самоврядування, сільські, селищні, міські голови, виконавчі органи місцевого самоврядування діють за принципом розподілу повноважень у порядку і межах, визначених цим та іншими законами. Відповідно до ч.1 ст.37 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» від 21 травня 1997 року №280/97-ВР, до відання виконавчих органів сільських, селищних, міських рад належать такі власні (самоврядні) повноваження: 1) підготовка і внесення на розгляд ради питань щодо найменування (перейменування) вулиць, провулків, проспектів, площ, парків, скверів, мостів та інших споруд, розташованих на території відповідного населеного пункту; 2) підготовка і внесення на розгляд ради пропозицій щодо питань адміністративно-територіального устрою в порядку і межах повноважень, визначених законом. Згідно ч.6 ст.59 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» від 21 травня 1997 року №280/97-ВР, виконавчий комітет сільської, селищної, міської, районної у місті (у разі її створення) ради в межах своїх повноважень приймає рішення. Рішення виконавчого комітету приймаються на його засіданні більшістю голосів від загального складу виконавчого комітету і підписуються сільським, селищним, міським головою, головою районної у місті ради. Враховуючи зазначені норми чинного законодавства України, суд приходить до висновку, що питання щодо найменування (перейменування) вулиць, провулків, проспектів, площ, парків, скверів, мостів та інших споруд, в тому числі щодо присвоєння та зміни адрес об`єктам нерухомого майна на місцевому рівні віднесено до компетенції виконавчих органів та вирішуються шляхом прийняття відповідного рішення. Листом №К-274/02-03-2 від 19 серпня 2014 року виконавчий комітет Смілянської міської ради Черкаської області на звернення [PERSON] щодо надання інформації та копій документів про присвоєння адреси вбудованому приміщенню ТП №119 площею 47,2 кв.м. Смілянського міського РЕМ на вул. [ADDRESS] , [ADDRESS] , останню повідомлено, що відповідно до рішення виконавчого комітету Смілянської міської ради від 25 грудня 2008 року №1199 «Про затвердження порядку надання та зміни адресної нумерації об`єктам нерухомості м. Сміла», чергового адресного плану міста та звернення ПАТ «Черкасиобленерго» Смілянського міського РЕМ, вбудованій будівлі трансформаторної підстанції №119 (ЗТП-119), яка знаходиться на балансі вищезазначеного підприємства була присвоєна адреса: вул. Ржевська №9/8 (а.с.20). Відповідно до ч.9 ст.59 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» від 21 травня 1997 року №280/97-ВР, рішення виконавчого комітету ради з питань, віднесених до власної компетенції виконавчих органів ради, можуть бути скасовані відповідною радою. Листом №К-331/02-03-2 від 28 липня 2015 року виконавчий комітет Смілянської міської ради Черкаської області на звернення [PERSON] щодо скасування пункту в рішенні виконавчого комітету від 25 грудня 2008 року №1199 «Про затвердження Порядку надання та зміни адресної нумерації в м. Сміла» та помилкового призначення адреси\~ трансформаторній підстанції №119 на вул. Ржевська, що знаходиться на балансі ПАТ «Черкасиобленерго», останню повідомлено, що в рішенні виконавчого комітету від 25 грудня 2008 року №1199 «Про затвердження Порядку надання та зміни адресної нумерації в м. Сміла» прописаний загальний порядок надання адрес, що діє на території міста і пункту про призначення адреси трансформаторній підстанції на вул. Ржевській в даному рішенні не зазначено. ТП №119 була призначена адреса довідкою управління архітектури з врахуванням представленого Смілянським РЕМ «Переліку будинків і трансформаторних підстанцій, які знаходяться на балансі ВАТ «Черкасиобленерго» та закріплені за Смілянським РЕМ». Рішення про призначення адреси ТП №119 не приймалося, в зв`язку з тим, що довідка носить інформаційний характер, скасувати її рішенням сесії неможливо (а.с.31). Рішенням виконавчого комітету Смілянської міської ради Черкаської області від 25 грудня 2008 року №1199 «Про затвердження Порядку надання та зміни адресної нумерації об`єктам нерухомості в м. Сміла» вирішено затвердити Порядок надання та зміни адресної нумерації об`єктам нерухомості в м. Сміла (а.с.168). Як вбачається з Порядку надання та зміни адрес об`єктам нерухомості у місті Сміла, затвердженого рішенням виконавчого комітету міської ради від 25 грудня 2008 року №1199, в такому визначений загальний порядок надання адрес та їх зміну (а.с.169-171). Вищевказаними Порядком та рішенням питання щодо зміни адреси приміщення трансформаторної підстанції ЗТП №119, що була розташована за адресою: Черкаська область, м. Сміла, вул. Ржевська, 9/7, на адресу: [ADDRESS] область, м [ADDRESS] , [ADDRESS] , не приймалося. Крім того, вищевказані порядок та рішення прийняті 25 грудня 2008 року, тобто після видачі 04 серпня 2008 року начальником управління архітектури, регулювання забудови та земельних відносин міста виконавчого комітету Смілянської міської ради Черкаської області Браунер С.М. довідки №18. Доказів, які свідчать про зміну адреси приміщення трансформаторної підстанції ЗТП №119, що була розташована за адресою: Черкаська [ADDRESS] , [ADDRESS] , [ADDRESS] / [ADDRESS] , на адресу: [ADDRESS] область [ADDRESS] вул [ADDRESS] , [ADDRESS] , на підставі рішення виконавчого комітету Смілянської міської ради Черкаської області, матеріали справи не містять та сторонами не надано. Відповідно до ч.10 ст.59 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» від 21 травня 1997 року №280/97-ВР, акти органів та посадових осіб місцевого самоврядування з мотивів їхньої невідповідності Конституції або законам України визнаються незаконними в судовому порядку. Згідно ч.1 ст.393 ЦК України, правовий акт органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, який не відповідає законові і порушує права власника, за позовом власника майна визнається судом незаконним та скасовується. Таким чином, на підставі ч.1 ст.393 ЦК України, за позовом власника майна судом може бути визнано незаконним та скасовано виключно правовий акт органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, який не відповідає законові і порушує права власника. Правовий акт акт-волевиявлення (рішення) уповноваженого суб`єкта права, що регулює суспільні відносини за допомогою встановлення (зміни, скасування, зміни сфери дії) правових норм, а також визначення (зміни, припинення) на основі цих норм прав і обов`язків учасників конкретних правовідносин, міри відповідальності конкретних осіб за скоєне ними правопорушення. Він оформляється у встановлених законом випадках у вигляді письмового документа (акта-документа). Ознаки правового акта: 1) виражає волю (волевиявлення) уповноваженого суб`єкта права, його владні веління; 2) має офіційний характер, обов`язковий для виконання; 3) спрямований на регулювання суспільних відносин; 4) встановлює правові норми, а також конкретні правовідносини; 5) може бути актом-документом, зміст якого фіксується у встановленій законом документальній формі, і актом-дією, за допомогою якого виникає юридичний результат (встановлення правових норм, їх застосування і т.д.); 6) становить юридичний факт, що спричиняє певні правові наслідки. Довідка це документ, який містить опис та підтвердження юридичних та біографічних фактів і подій, пов`язаних з діяльністю окремих осіб, обставинами діяльності установ, організацій. Таким чином, довідка №18 від 04 серпня 2008 року, видана начальником управлінням архітектури, регулювання забудови та земельних відносин міста виконавчого комітету Смілянської міської ради Черкаської області [PERSON] , не є правовим актом, оскільки носить виключно інформаційний характер, в зв`язку з чим не може бути визнана не законною та скасована у відповідності до вимог ч.1 ст.393 ЦК України. Крім того, вимога позивача [PERSON] щодо визнання незаконним присвоєння управлінням архітектури виконавчого комітету Смілянської міської ради приміщенню трансформаторної підстанції номера 9/8 по вул. Ржевській м. Сміла та скасування його відповідно до ст.393 ЦК України, є неконкретизованою, оскільки з такої неможливо встановити правовий акт, який підлягає визнанню незаконним та скасуванню. На підставі вищевикладеного, суд не знаходить підстав для задоволення позову [PERSON] в частині визнання, відповідно до ст.393 ЦК України, незаконним присвоєння управлінням архітектури виконавчого комітету Смілянської міської ради приміщенню трансформаторної підстанції номера 9/8 по вул. Ржевській м. Сміла та скасування його. Як вбачається з позовної заяви, позивач [PERSON] просить суду, серед іншого, визнати за нею право приватної власності та витребувати у ВАТ «Черкасиобленерго» належне їй на праві приватної власності приміщення трансформаторної підстанції ЗТП №119 разом з наявним в ньому технічним обладнанням, які розташовані в цілісному майновому комплексі по [ADDRESS] . Вказана позовна вимога складається з двох окремих частин, при цьому вимога щодо визнання права приватної власності є неконкретизованою, оскільки не зазначено майно, на яке необхідно визнати право власності. Відповідно до ч.1 ст.316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно ч.ч.1-3 ст.325 ЦК України, суб`єктами права приватної власності є фізичні та юридичні особи. Фізичні та юридичні особи можуть бути власниками будь-якого майна, за винятком окремих видів майна, які відповідно до закону не можуть їм належати. Склад, кількість та вартість майна, яке може бути у власності фізичних та юридичних осіб, не є обмеженими. Відповідно до ст.328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Як вже встановлено судом, [PERSON] на підставі: договору купівлі продажу частини комплексу нежитлових будівель цех по виготовленню посуду від 03 жовтня 2007 року, який посвідчений приватним нотаріусом Смілянського районного нотаріального округу Новіковим І.М. та зареєстрований в реєстрі за №7736; свідоцтва про право власності на нерухоме майно серії [NUMBER] , виданого 16 грудня 2007 року виконавчим комітетом Смілянської міської ради, набула право приватної власності на нежитлову будівлю цех по виготовленню посуду площею 2778,9 кв.м., зокрема і на приміщення трансформаторної підстанції ЗТП №119 - літ. «в1», що розташоване за адресою: [ADDRESS] , та зареєструвала його 18 січня 2008 року у Смілянському виробничому відділку комунального підприємства «Черкаське обласне об`єднане бюро технічної інвентаризації». Вказане право приватної власності [PERSON] , станом на дань розгляду даної справи по суті та постановлення у ній рішення, не скасоване. Чинним законодавством України не передбачено повторне визнання права власності за однією і тією ж особою на одне й те саме майно, яке набуте на законних підставах. Крім того, як вбачається з договору купівлі продажу частини комплексу нежитлових будівель цех по виготовленню посуду від 03 жовтня 2007 року, який посвідчений приватним нотаріусом Смілянського районного нотаріального округу Новіковим І.М. та зареєстрований в реєстрі за №7736, а також акту передачі частини комплексу нежитлових будівель цех по виготовленню посуду від 04 жовтня 2007 року, [PERSON] передано виключно приміщення трансформаторної підстанції ЗТП №119 - літ. «в1», що розташоване за адресою: [ADDRESS] , м [ADDRESS] вул [ADDRESS] , а не технічне обладнання, яке розташоване в ньому. При цьому, будь-яких доказів набуття [PERSON] права власності на технічне обладнання, яке розташоване в приміщенні трансформаторної підстанції ЗТП №119 - літ. «в1», що розташоване за адресою: Черкаська область, м. Сміла, вул. Ржевська, 9 [ADDRESS] , а також, що технічне обладнання є невід`ємною частиною вказаного приміщення, матеріали справи не містять та стороною позивача не надано. На підставі вищевикладеного, суд не знаходить підстав для задоволення позову [PERSON] в частині визнання права власності. Відповідно до ст.387 ЦК України, власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним. Як вбачається з відтиску штампу вхідної кореспонденції, яка надійшла до Смілянського міськрайонного суду Черкаської області, позовна заява [PERSON] надійшла до суду 18 жовтня 2016 року. Під час судового засідання, яке відбулося 15 лютого 2017 року під головуванням судді Калашник В.П., в якому приймали участь як позивач [PERSON] , так і її представник [PERSON] , до матеріалів цивільної справи, за клопотанням представника відповідача ПАТ «Черкасиобленерго», приєднано витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності за №76071431 від 16 грудня 2016 року (а.с.40,43-44). Згідно вказаного витягу, 18 листопада 2016 року право приватної власності на будівлю трансформаторної підстанції №119 (ЗТП-119), що розташована за адресою: [ADDRESS] область, м [ADDRESS] , вул [ADDRESS] , буд. [ADDRESS] , зареєстровано за Публічним акціонерним товариством «Черкасиобленерго». Складова частина об`єкта нерухомого майна трансформаторна підстанція №119 (ЗТП-119), А-1. Підставою виникнення права власності зазначено: довідка №18, видана 04 серпня 2008 року управлінням архітектури, регулювання забудови та земельних відносин міста; наказ №31, виданий 17 лютого 1995 року Міністерством енергетики та електрифікації України; акт приймання передачі нерухомого майна, перелік нерухомого майна, що передається у власність Відкритому акціонерному товариству, виданий 02 квітня 2003 року Мінпаливенерго України (а.с.40). Таким чином, ПАТ «Черкасиобленерго» 18 листопада 2016 року набуло право власності на будівлю трансформаторної підстанції №119 (ЗТП-119), що розташована за адресою: [ADDRESS] область, м [ADDRESS] вул [ADDRESS] , [ADDRESS] . [ADDRESS] 8. Як вбачається з матеріалів цивільної справи, приміщення трансформаторної підстанції ЗТП №119, що розташоване за адресою: [ADDRESS] , яке на праві приватної власності належить [PERSON] , та приміщення трансформаторної підстанції ЗТП №119, що розташоване за адресою: [ADDRESS] , яке на праві приватної власності належить ПАТ «Черкасиобленерго», є одним і тим же приміщенням. Таким чином, з 15 лютого 2017 року стороні позивача достовірно було відомо, що спірне майно з 18 листопада 2016 року на праві приватної власності належить ПАТ «Черкасиобленерго». Листом №К-190/9-24/3.3-15 від 28 лютого 2018 року Головне територіальне управління юстиції у Черкаській області направленого на адресу [PERSON] повідомлено, що станом на 19 лютого 2018 року у Реєстрі прав власності на нерухоме майно, що є невід`ємною архівною складовою частиною Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, містяться відомості про те, що 18 листопада 2016 року державним реєстратором виконавчого комітету Смілянської міської ради Черкаської області Миколенко Т.О. зареєстровано право власності за Публічним акціонерним товариством «Черкасиобленерго» на трансформаторну підстанцію №119 (ЗТП-119), площею 55,44 кв.м. (літ. А-1), що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , на підставі довідки управління архітектури, регулювання забудови та земельних відносин міста Смілянської міської ради Черкаської області №18 від 04 серпня 2008 року, наказу Міністерства енергетики та електрифікації України №31 від 17 лютого 1995 року «Про реорганізацію державних підприємств ВЕО «Київенерго», акту приймання передавання нерухомого майна від 02 квітня 2003 року. У разі незгоди з проведеною державною реєстрацією для оскарження рішення державного реєстратора вона має право звернутися до Міністерства юстиції України або до суду (а.с.104-106). Відповідно до п.1 ч.1 ст.2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 01 липня 2004 року №1952-IV, державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Згідно ст.3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 01 липня 2004 року №1952-IV, загальними засадами державної реєстрації прав є: гарантування державою об`єктивності, достовірності та повноти відомостей про зареєстровані права на нерухоме майно та їх обтяження; обов`язковість державної реєстрації прав у Державному реєстрі прав; публічність державної реєстрації прав; внесення відомостей до Державного реєстру прав виключно на підставах та в порядку, визначених цим Законом; відкритість та доступність відомостей Державного реєстру прав. Речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. Відповідно до ч.1 ст.37 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 01 липня 2004 року №1952-IV, рішення, дії або бездіяльність державного реєстратора, суб`єкта державної реєстрації прав можуть бути оскаржені до Міністерства юстиції України, його територіальних органів або до суду. Згідно п.1 ч.2 ст.37\~ Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 01 липня 2004 року №1952-IV, Міністерство юстиції України розглядає скарги на рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав (крім випадків, коли таке право набуто на підставі рішення суду, а також коли щодо нерухомого майна наявний судовий спір). Відповідно до ч.6 ст.37 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 01 липня 2004 року №1952-IV, за результатами розгляду скарги Міністерство юстиції України та його територіальні органи приймають мотивоване рішення про задоволення (повне чи часткове) скарги шляхом прийняття рішення про скасування рішення про державну реєстрацію прав, скасування рішення територіального органу Міністерства юстиції України, прийнятого за результатами розгляду скарги. Згідно ч.2 ст.26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 01 липня 2004 року №1952-IV, у разі скасування на підставі рішення суду рішення про державну реєстрацію прав, документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування записів про проведену державну реєстрацію прав, а також у випадку, передбаченому підпунктом "а" пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону, до Державного реєстру прав вноситься запис про скасування державної реєстрації прав. Разом з тим, доказів звернення [PERSON] до Міністерства юстиції України зі скаргою на дії державного реєстратора виконавчого комітету Смілянської міської ради Черкаської області Миколенко Т.О., яким прийнято рішення про реєстрацію права власності за Публічним акціонерним товариством «Черкасиобленерго» на трансформаторну підстанцію №119 (ЗТП-119), площею 55,44 кв.м. (літ. А-1), що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , скасування такого рішення як вказаним Міністерством, так і судом, матеріали справи не містять та стороною позивача не надано. Відповідно до ч.1 та ч.2 ст.31 ЦПК України (в редакції чинній до 15 грудня 2017 року), сторони мають рівні процесуальні права і обов`язки. Крім прав та обов`язків, визначених у статті 27 цього Кодексу, позивач має право протягом усього часу розгляду справи збільшити або зменшити розмір позовних вимог, відмовитися від позову, а відповідач має право визнати позов повністю або частково. До початку розгляду судом справи по суті позивач має право шляхом подання письмової заяви змінити предмет або підставу позову, а відповідач - пред`явити зустрічний позов. Згідно п.2 ч.2 ст.49 ЦПК України (в редакції чинній з 15 грудня 2017 року), сторони користуються рівними процесуальними правами. Крім прав та обов`язків, визначених у статті 43 цього Кодексу, позивач вправі збільшити або зменшити розмір позовних вимог до закінчення підготовчого засідання або до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження. Згідно ч.3 ст.49 ЦПК України, до закінчення підготовчого засідання позивач має право змінити предмет або підстави позову шляхом подання письмової заяви. У справі, що розглядається за правилами спрощеного позовного провадження, зміна предмета або підстав позову допускається не пізніше ніж за п`ять днів до початку першого судового засідання у справі. Однак, позивач [PERSON] та її представник [PERSON] , достовірно знаючи з 15 лютого 2017 року, що державним реєстратором 18 листопада 2016 року проведено державну реєстрацію права власності ПАТ «Черкасиобленерго» на спірне майно, позовні вимоги, у визначені ЦПК України, в редакції як до 17 грудня 2017 року, так і з 17 грудня 2017 року, строки не збільшено та на вирішення суду питання про скасування вказаної державної реєстрації не поставлено. З врахуванням ст.5 ЦПК України, суд не знаходить підстав для вирішення питання щодо законності проведення 18 листопада 2016 року державної реєстрації права власності ПАТ «Черкасиобленерго» на будівлю трансформаторної підстанції №119 (ЗТП-119), що розташована за адресою: Черкаська область, м [ADDRESS] , вул [ADDRESS] , буд. [ADDRESS] , та її скасування. Таким чином, враховуючи, що ПАТ «Черкасиобленерго» набуло право власності на приміщення трансформаторної підстанції ЗТП №119, що розташоване за адресою: [ADDRESS] область, м. [ADDRESS] , вул. [ADDRESS] , [ADDRESS] 8, у спосіб та у порядку, передбаченому законодавством України, відтак і володіє вказаним майном на законних підставах. На підставі вищевикладеного та приймаючи до уваги, що приміщення трансформаторної підстанції ЗТП №119, що розташоване за адресою: [ADDRESS] , яке на праві приватної власності належить [PERSON] , та приміщення трансформаторної підстанції ЗТП №119, що розташоване за адресою: [ADDRESS] , яке на праві приватної власності належить ПАТ «Черкасиобленерго», є одним і тим же приміщенням, право власності на таке набуте як [PERSON] , так і ПАТ «Черкасиобленерго», у спосіб та в порядку, які визначені законодавством України, а також враховуючи, що позивачем не доведено належність їй на праві власності технічного обладнання, яке перебуває у вказаному приміщенні, а також те, що таке є невід`ємною його частиною, суд приходить до висновку, що підстави для задоволення позову [PERSON] в частині витребування у ВАТ «Черкасиобленерго» належного їй на праві приватної власності приміщення трансформаторної підстанції ЗТП №119 разом з наявним в ньому технічним обладнанням, які розташовані в цілісному майновому комплексі по [ADDRESS] , відсутні. Також позивач [PERSON] просить суд зобов`язати ВАТ «Черкасиобленерго» не чинити їй перешкод у вільному володінні, користуванні, розпорядженні належним їй приміщенням та іншим майном трансформаторної підстанції ЗТП №119. Відповідно до ст.391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Позов, поданий на підставі норми ст.393 ЦК України, є негаторним позовом. Однією з особливостей негаторного позову, як правило, є відсутність спорів з приводу належності позивачу майна на праві власності, де відповідач перешкоджає позивачеві у здійсненні його законного права користування чи розпорядження майном, при цьому, в розпорядження суду мають бути надані докази, що підтверджують дії відповідача у створенні позивачеві перешкод щодо здійснення ним правомочностей щодо належного йому майна. У пункті 33 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014року №5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» містяться роз`яснення, що застосовуючи положення ст.391ЦК, відповідно до якої власник майна має право вимагати усунення перешкоду здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, навіть якщо вони непов`язані із позбавленням права володіння, суд має виходити із такого. У постанові Верховного Суду України від 27 травня 2015 року у справі № 6-92цс15 зроблено висновок, що положення статті 391 ЦК України підлягають застосуванню лише в тих випадках, коли між сторонами не існує договірних відносин і майно перебуває у користуванні відповідача не на підставі укладеного з позивачем договору. Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю. Як зазначив під час судового розгляду представник позивача, в кінці 2013 року представники ПАТ «Черкасиобленерго» на вхідні двері трансформаторної підстанції ЗТП №119 почепило замки, що перешкоджає з вказаного часу позивачу вільно користуватися спірним приміщенням. Разом з тим, будь-яких доказів на підтвердження своїх доводів щодо перешкод у користуванні спірним майном, матеріали справи не містять та позивачем не надано. При цьому, 11 лютого 2017 року між фізичною особою [PERSON] (орендодавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю «МАЕСТРО ПЛЮС» (орендар) укладено договір оренди житлового приміщення (а.с.99-101). Відповідно до п.1.1 та п.1.2 вказаного договору, орендодавець зобов`язується передати, а орендар зобов`язується прийняти в строкове платне користування частину нежитлового приміщення площею 1000 м.кв. (надалі в тексті «Об`єкт оренди»), що розташоване за адресою: [ADDRESS] . Приміщення, яке надається в оренду, зазначене на плані, який є додатком №1 до цього договору. Об`єкт оренди знаходиться у користуванні орендодавця на підставі свідоцтва про право власності САВ 526739 від 16 грудня 2007 року, виданого виконавчим комітетом Смілянської міської ради (а.с.99). Згідно п.3.2 вказаного договору, при переданні та поверненні об`єкта оренди складаються акти приймання передачі, які підписуються уповноваженими представниками сторін та скріплюються печатками сторін за наявності (а.с.99). Як вбачається з плану-схеми, яка є додатком №1 до договору оренди нежитлового приміщення від 11 лютого 2017 року, до майна, яке передається в оренду ТОВ «МАЕСТРО ПЛЮС», входить приміщення, яке відповідно до матеріалів цивільної справи, є приміщенням трансформаторної підстанції ЗТП №119, що розташоване по вул. [ADDRESS] . Сміла Черкаської області, та є спірним майном у даній справі (а.с.101). Відповідно до акту приймання передачі до договору оренди нежитлового приміщення від 11 лютого 2017 року, складеного 12 лютого 2017 року фізичною особою [PERSON] та ТОВ «МАЕСТРО ПЛЮС», в особі директора [PERSON] , орендодавець передав, а орендар прийняв у строкове платне користування частину нежитлового приміщення площею 1000 м.кв., розташоване за адресою: [ADDRESS] вул. Ржевська, 9 [ADDRESS] , та вказане у додатку №1 до договору. Обєкт оренди має також додаткове устаткування: електричний шкаф з рубильником; вирівнювач току; кабель силовий 40 м.; буржуйка та 15 труби до неї; електричний щиток. Акт підписаний [PERSON] та директором ТОВ «МАЕСТРО ПЛЮС», а також скріплений відтиском печатки ТОВ «МАЕСТРО ПЛЮС» (а.с.102). Укладення позивачем [PERSON] вказаного договору свідчить про відсутність будь-яких перешкод з боку відповідача ПАТ «Черкасиобленерго» у здійсненні нею права власності на приміщення трансформаторної підстанції ЗТП №119, що розташоване по [ADDRESS] . Одночасно, враховуючи, що приміщення трансформаторної підстанції ЗТП №119, що розташоване за адресою: [ADDRESS] , яке на праві приватної власності належить [PERSON] , та приміщення трансформаторної підстанції ЗТП №119, що розташоване за адресою: [ADDRESS] , яке на праві приватної власності належить ПАТ «Черкасиобленерго», є одним і тим же приміщенням, та право власності на яке щодо [PERSON] та ПАТ «Черкасиобленерго» не скасовано, суд приходить до висновку, що [PERSON] та ПАТ «Черкасиобленерго» мають право вільно володіти, користуватися та розпоряджатися на власний розсуд вказаним приміщенням без узгодження один з одним до вирішення питання належності вказаного майна одному з них. На підставі вищевикладеного, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] в частині зобов`язання ВАТ «Черкасиобленерго» не чинити їй перешкод у вільному володінні, користуванні, розпорядженні належним їй приміщенням та іншим майном трансформаторної підстанції ЗТП №119 задоволенню не підлягають. Крім того, суд також враховує, що відповідачем у даній справі позивач [PERSON] визначила ПАТ «Черкасиобленерго», натомість просить суд витребувати спірне майно у ВАТ «Черкасиобленерго» та зобов`язати останнє не чинити їй перешкод у володінні, користуванні та розпорядженні ним, однак будь-яких доказів перебування у віддані саме ВАТ «Черкасиобленерго» спірного майна та що таке вчиняє перешкоди позивачу у здійсненні нею права власності вказаним майном, матеріали справи не містять та позивачем не надано. Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ст.5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. Підсумовуючи вищевикладене, суд вважає, що позивачем [PERSON] обрано невірний спосіб захисту своїх порушених прав та інтересів, оскільки такий не вирішує спір по суті.\~ Відповідно до ч.ч.1-5 ст.12 ЦПК Ураїни, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. На підставі вищевикладеного, суд приходить до висновку, що у задоволенні позову [PERSON] слід відмовити у повному обсязі. Щодо заяви представника відповідача виконавчого комітету Смілянської міської ради про застосування строку позовної давності в частині позовної вимоги про визнання незаконним та скасування присвоєння адреси управлінням архітектури виконавчого комітету Смілянської міської ради, суд зазначає наступне. Частинами 4, 5 ст.267 ЦК України передбачено, що сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту. Відповідно до п.11 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року №14 «Про судове рішення у цивільній справі», встановивши, що строк для звернення з позовом пропущено без поважної причини, суд у рішенні зазначає про відмову в позові з цих підстав, якщо про застосування позовної давності заявлено стороною у спорі, зробленою до ухвалення ним рішення, крім випадків, коли позов не задоволено, що є самостійною підставою для цього. Враховуючи, що позовні вимоги [PERSON] не підлягають до задоволення у повному обсязі, суд не вбачає підстав для вирішення питання щодо застосування строку позовної давності в частині позовної вимоги про визнання незаконним та скасування присвоєння адреси управлінням архітектури виконавчого комітету Смілянської міської ради. Згідно ч.1 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи, що позовні вимоги [PERSON] задоволенню не підлягають, відтак понесені нею судові витрати при зверненні з даним позовом до суду з відповідачів стягненню також не підлягають.\~\~

Outcome: dismissed