Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-15 00:00:00

Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача. [PERSON] звернувся у суд з позовом до Державної установи «Роменська виправна колонія (№ 56)», про відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення права засудженого до довічного позбавлення волі. Свою позицію мотивував тим, що він є засудженим до довічного позбавлення волі та відбуває покарання у Державній установі «Роменська виправна колонія № 56» з 04.05.2005 року. 30.11.2016 року відповідач вручив йому лист Роменського міськрайонного суду Сумської області від 28.11.2016 року № 585/2136/16-ц/23891/16 щодо направлення йому копії довідки Роменської ВК № 56 від 23.06.2016 року про стан особового рахунку, згідно його заяви від 21.11.2016 року. Даний лист суду відповідач зареєстрував у Журналі обліку вхідної кореспонденції осіб, які тримаються в установі 30.11.2016 року за № 5298 у відкритому вигляді, - про що свідчить штемпель колонії з відповідним реєстраційним індексом на цьому листі. Лист був адресований на його ім`я. Роменська ВК - 56 як адресат в листі суду не зазначена, судового рішення на перегляд його кореспонденції відповідач не має. Пояснити, чому ця кореспонденція суду не зареєстрована в Журналі в закритому вигляді з приміткою «Закритий конверт» та вручена йому у відкритому вигляді, тобто без конверта в якому вона надійшла, відповідач відмовився. З огляду на зазначене, відповідач не виконав приписів ч. 4 ст. 113 КВК України та п. 5 розділу ІІ Інструкції № 1304/5, чим порушив його права на таємницю кореспонденції з суду, передбачені ч. 2 ст. 7 КВК України, ст. 31 Конституції України, ст. 306 ЦК України та параграфом 1 ст. 8 Конвенції. Вважає, що протиправність поведінки відповідача полягає у невиконанні юридичного обов`язку, встановленому нормами права. Посилається на те, що порушення права на повагу до таємниці кореспонденції осіб, які перебувають у місцях несвободи, констатовано у рішеннях Європейського суду з прав людини, зокрема, «Тросін проти України», «Кляхін проти Росії», тощо. Європейський суд з прав людини наголошує, що відкриття листа само по собі достатньо для встановлення втручання у право заявника на повагу до кореспонденції, гарантованого ст. 8 Конвенції. Незаконні дії відповідача завдали йому моральної шкоди. Здійснивши перегляд кореспонденції суду, кореспондованої на його ім`я, відповідач порушив його право на таємницю кореспонденції, передбачене ч. 1 ст. 14 КПК України, ч. 4 ст. 113 КВК України, ч. 1 ст. 306 ЦК України, ст. 31 Конституції України. Дії відповідача завдали йому моральної шкоди, між ним та адміністрацією виник конфлікт, який викликав у нього нервове потрясіння та тривалу нервову напругу, оскільки в силу тих чи інших обставин йому доводиться звертатися у суд з позовом до Роменської ВК № 56 про визнання дій незаконними, а тому він знаходиться у вразливому становищі, адже розкриття відповідачем кореспонденції, адресованої судом на його ім`я, може призвести до того, що при нагоді працівники пенітенціарної установи можуть йому помститися. Дані обставини порушили нормальний хід його життя, призвели до відчаю та посилили його душевні страждання, що безумовно не сприяло його психологічного стану. Між протиправними діями відповідача і завданням йому моральної поведінки існує причинний зв`язок. Завдану йому моральну шкоди, виходячи з його суб`єктивної оцінки фактичних обставин, характеру дій відповідача, а також глибини та тривалості психологічних страждань, які виникли в результаті протиправного діяння відповідача - він оцінює в розмірі 1000 грн., яку вимагає відшкодувати. Відповідач до суду подав відзив, згідно яких вимоги позивача не визнав у повному обсязі, просив суд відмовити в задоволенні позову. Свою позицію мотивує тим, що ДУ «Роменська виправна колонія», де відбуває покарання позивач, вела Журнал реєстрації вхідної кореспонденції, що адресувалася самій установі та Журнал обліку вхідної кореспонденції осіб, які тримаються в установі у відповідності до Інструкції з організації перегляду кореспонденції (листування) осіб, які тримаються в установах виконання покарань та слідчих ізоляторах, затвердженої Наказом Міністерства юстиції 02.07.2013 року № 1304/5 в межах календарного року. Відповідно до вимог статті 7 Закону України «Про попереднє ув`язнення» і статей 8, 113 КВК України, скарги, заяви, клопотання і листи (кореспонденція) осіб, узятих під варту, та засуджених, які відбувають покарання у виправних колоніях мінімального рівня безпеки із загальними умовами тримання, середнього та максимального рівня безпеки підлягають перегляду, за винятком кореспонденції, яку засуджені чи особи, взяті під варту, адресують Уповноваженому Верховної Ради України з прав людини, Європейському суду з прав людини, а також іншим відповідним органам міжнародних організацій, членом або учасником яких є Україна, уповноваженим особам таких міжнародних організацій, до суду та прокуророві чи захиснику у кримінальному провадженні, що здійснює свої повноваження відповідно до КПК України. Кореспонденція, яку засуджені та особи, взяті під варту, одержують від зазначених органів та осіб, перегляду не підлягає. 30.11.2016 року працівником канцелярії держаної установи був отриманий рекомендований лист за вх. № 585/2136/16-ц/23891/16, адресоване начальнику ДУ «Роменська ВК № 56» для вручення засудженому [PERSON] , в якому повідомлялося про направлення йому копії довідки ДУ «Роменська ВК № 56» від 23.06.2016 року про стан особового рахунку. Це повідомлення було передано працівниками суду без конверта, про що свідчать матеріали архівної справи Роменського міськрайонного суду за № 585/2136/16-ц, а саме: відсутність доказів про направлення даного листа поштою. Довіреність на отримання кореспонденції при цьому не вимагалася. Таким чином, даний лист було зареєстровано в журналі вхідної кореспонденції Роменської ВК № 56 за вхідним номером 5298. Вищевказаний лист з Роменського міськрайонного суду був вручений позивачу 30.11.2016 року, згідно витягу з журналу обліку вхідної кореспонденції за 2016 рік. Так як дане повідомлення з Роменського міськрайонного суду надійшло на адресу ДУ «Роменська ВК № 56» без конверта, у відкритому вигляді, вважає, що дії відповідача щодо перегляду листа в даному випадку є законними, оскільки згідно з п. 5 розділу І Інструкції з організації перегляду кореспонденції (листування) осіб, які тримаються в установах покарань та слідчих ізоляторах, затвердженої наказом Міністерства юстиції України 02.07.2013 року № 1304/5, кореспонденція засудженим, що надходить з суду в запечатаному вигляді (конверті) вручається протягом доби засудженим (особам, узятим під варту). Вважає, що відсутні підстави для стягнення на користь позивача моральної шкоди, оскільки позивач не надав належних доказів про спричинення йому діями відповідача моральної шкоди, а обмежився лише цитатами з нормативних актів. Позивач підтримує соціально - корисні зв`язки шляхом листування, телефонних розмов, отримує посилки, приймає участь у програмних диференційованого виховного впливу на засуджених, займається самоосвітою, що свідчить про відсутність порушення нормального укладу його життя. Просить відмовити у задоволенні позовних вимог. У судовому засіданні позивач свою позицію підтримав і пояснив про обставини, викладені у позовній заяві. Крім цього, пояснив, що адміністрація ВК порушила його право на таємницю кореспонденції з суду. Так, 30.11.2016 року відповідач вручив йому лист Роменського міськрайонного суду Сумської області від 28.11.2016 року, адресований безпосередньо на його ім`я у відкритому вигляді. Кореспонденція, яка надійшла із суду, перегляду працівниками колонії не підлягає. Відповідь із суду була на його звернення. Представник колонії отримав у суді листа у відкритому вигляді, що порушило його право, чим завдано моральної шкоди його здоров`ю. У нього - гіпертонія, йому не можна хвилюватися, а порушення його прав відповідачем завдає йому стресу. Представник відповідача в судовому засіданні проти позову заперечувала, просила відмовити у його задоволенні у повному обсязі. Пояснила про обставини, викладені у відзиві на позов. Крім того вважає, що позивачем не надано доказів спричинення йому моральної шкоди, оскільки його спосіб життя не змінився і завдання моральної шкоди [PERSON] обгрунтовує лише нормативними актами. Не заперечує, що представником ВК цей лист був вручений позивачеві у відкритому вигляді, оскільки представник ВК 56 отримав його у канцелярії суду на руки без конверта, тому працівники установи не мали можливості вручити кореспонденцію у закритому вигляді. Інші процесуальні дії, передбачені п.3 ч.3 ст. 265 ЦПК України, у справі судом не застосовувались. Заяви, клопотання та інші процесуальні дії у справі. 11 квітня 2019 року судом справу прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження. 27 травня 2019 року за підготовче провадження закрито. Постановлено ухвалу про призначення справи до розгляду на 15 год. 00 хв. 25 червня 2019 року. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин. Встановлено, що [PERSON] засуджений до довічного позбавлення волі і відбуває покарання в Державній установі «Роменська виправна колонія № 56», про що зазначив позивач і визнала представник відповідача. Також сторони визнали, що зазначена у позові кореспонденція була вручена позивачу у розкритому вигляді. З ксерокопії супровідного листа від 28.11.2016 року, вих. № 585/2136/16-ц/23891/2016, наданого позивачем, вбачається, що лист суду адресований «засудженому [PERSON] » ( [ADDRESS] ), яким позивачеві надіслано копію довідки Роменської ВК № 56 від 23.06.2016 року про стан особового рахунку. На зазначеному листі наявний штамп «РВК (№56) 5298, 30.11.2016» (а.с. 7). Проте суд не може прийняти до уваги наданий позивачем доказ, оскільки він суперечить доказам, наданим відповідачем. Як вбачається із ксерокопій супровідного листа від 28.11.2016 року, вих. № 585/2136/16-ц/23891/2016 Роменський міськрайонний суд надіслав на адресу начальника Роменської виправної колонії УДПтСУ в Сумській області №56 для вручення засудженому [PERSON] ( [ADDRESS] ) копію довідки Роменської ВК № 56 від 23.06.2016 року про стан особового рахунку. На зазначеному листі наявний штамп «РВК (№56) 5298, 30.11.2016» (а.с. 35). Надана ксерокопія повністю відповідає оригіналу копії супровідного листа, яка міститься в матеріалах цивільної справи № 2/585/619/16 (а.с. 157). Вказані докази підтверджують пояснення представника відповідача про те, що лист був адресований не особисто засудженому Карпенку, а начальнику установи для вручення засудженому. В журналі № 1230 обліку вхідної кореспонденції (який розпочато 07.11.16 року, закінчено 30.12.16 року) мається запис, внесений 30.11.2016 року за № 5297, згідно якого документ № 4074/16/24025 надійшов з міськрайсуду Ромни щодо надання інформації для [PERSON] (а.с. 20-21). Наведені факти свідчать, що між сторонами виник спір про відшкодування моральної шкоди внаслідок порушення права засудженого на таємницю кореспонденції. Норми права, застосовані судом: Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. За приписами ст. 31 Конституції України кожному гарантується таємниця листування. Винятками можуть бути встановлені лише судом у випадках, передбачених законом, з метою запобігти злочинності чи з`ясувати істину під час розслідування кримінальної справи, якщо іншим способом одержати інформацію неможливо. В ч. 1, ч.2 ст. 270 ЦК України зазначено, що відповідно до Конституції України фізична особа має право на життя, право на охорону здоров`я, право на безпечне для життя і здоров`я довкілля, право на свободу та особисту недоторканність, право на недоторканність особистого і сімейного життя, право на повагу до гідності та честі, право на таємницю листування, телефонних розмов, телеграфної та іншої кореспонденції, право на недоторканність житла, право на вільний вибір місця проживання та на свободу пересування, право на свободу літературної, художньої, наукової і технічної творчості. Цим Кодексом та іншим законом можуть бути передбачені й інші особисті немайнові права фізичної особи. Частинами 1, 2 ст. 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визначено, що кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб. Частинами 3, 4 ст. 113 Кримінально-виконавчого кодексу України (з змінами та доповненнями внесеними законом від 08.04.2014 року) визначено, що кореспонденція, яку одержують і надсилають засуджені до відбування покарання у виправних колоніях мінімального рівня безпеки із загальними умовами тримання, середнього та максимального рівня безпеки, підлягає перегляду. Кореспонденція, яку засуджені адресують Уповноваженому Верховної Ради України з прав людини, Європейському суду з прав людини, а також іншим відповідним органам міжнародних організацій, членом або учасником яких є Україна, уповноваженим особам таких міжнародних організацій, суду та прокуророві, перегляду не підлягає і надсилається за адресою протягом доби з часу її подачі. Кореспонденція, яку засуджені одержують від зазначених органів та осіб, перегляду не підлягає. Відповідно до Прикінцевих положень Закону України «Про внесення змін до Кримінально-виконавчого кодексу України щодо адаптації правового статусу засудженого до європейських стандартів», прийнятого 8.04.2014 року, яким було унесені зміни до ч.4 ст.113 КВК України було передбачено, що цей Закон набирає чинності з дня, наступного за днем його опублікування і доручено Кабінету Міністрів України у тримісячний строк після набрання чинності цим Законом привести свої нормативно-правові акти у відповідність з цим Законом та забезпечити перегляд і скасування центральним органом виконавчої влади з питань виконання покарань, іншими центральними органами виконавчої влади їх нормативно-правових актів, що суперечать цьому Закону. Вищезазначений Закону України набрав чинності з 07.05.2014 року. Згідно п.4 Наказу Міністерства юстиції України «Про затвердження Інструкції з організації перегляду кореспонденції (листування) осіб, які тримаються в установах виконання покарань та слідчих ізоляторах» від 02.07.2013 року № 1304/5 відповідно до вимог статті 7 Закону України «Про попереднє ув`язнення» і статей 8,113 Кримінально-виконавчого кодексу України скарги, заяви, клопотання і листи (кореспонденція) осіб, узятих під варту, та засуджених, які відбувають покарання у виправних колоніях мінімального рівня безпеки із загальними умовами тримання, середнього та максимального рівня безпеки, підлягають перегляду, за винятком випадків, передбачених абзацом другим цього пункту. Кореспонденція, яку засуджені чи особи, взяті під варту, адресують Уповноваженому Верховної Ради України з прав людини, Європейському суду з прав людини, а також іншим відповідним органам міжнародних організацій, членом або учасником яких є Україна, уповноваженим особам таких міжнародних організацій, до суду та прокуророві чи захиснику у кримінальному провадженні, що здійснює свої повноваження відповідно до Кримінального процесуального кодексу України, перегляду не підлягає і надсилається за адресою протягом доби з часу її подачі. Кореспонденція, яку засуджені та особи, взяті під варту, одержують від зазначених органів та осіб, перегляду не підлягає. Частина 7 статті 130 ЦПК України, в редакції 2004 року, чинній на час виникнення спірних правовідносин, передбачала, що якщо учасник справи перебуває під вартою або відбуває покарання у виді довічного позбавлення волі, позбавлення волі на певний строк, тримання у дисциплінарному батальйоні військовослужбовців, обмеження волі, арешту, повістка та інші судові документи вручаються йому під розписку адміністрацією місця утримання учасника справи, яка негайно надсилає розписку та письмові пояснення цього учасника справи до суду. Відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішення, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Згідно ст. 23 ч.2 п.2 ЦК України моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. На підставі положення п. 5 постанови Пленуму ВС України від 31 березня 1995 року №4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Мотиви суду щодо позовних вимог. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши докази зібрані у справі, оцінюючи їх належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок їх у сукупності, суд дійшов висновку, що позов не обґрунтований і задоволенню не підлягає. У порушення вимог ст. 81 ЦПК України позивачем не надано доказів, що лист був адресований йому безпосередньо, оскільки в копіях супровідного листа, наданого відповідачем та дослідженим у справі № 2/585/619/16 зазначено адресатом начальника установи. При цьому позивач не надав також конверта, у якому надійшло повідомлення, що дає підстави вважати, що пояснення представника відповідача про отримання зазначеного листа у відкритому вигляді у канцелярії суду не є безпідставними. У той же час, через відсутність належних і допустимих доказів, щодо даної обставини, будь - який висновок суду щодо цього, буде припущенням, яке не ґрунтується на досліджених судом доказах, а випливає з міркувань та припущень тієї чи іншої сторони. Ураховуючи вищевикладене, відсутні беззаперечні підстави вважати, що відповідач порушив право позивача на таємницю кореспонденції. Крім того, позивачем взагалі не надано будь яких доказів щодо спричинення йому моральної шкоди, яка знаходиться у причинному зв`язку з діями відповідача щодо вручення йому листа від 28.11.2016 року. Позивач [PERSON] ухвалою Роменського міськрайонного суду від 18 березня 2019 року звільнений від сплати судового збору. Згідно з ч.1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони, пропорційно розміру задоволених позовних вимог. З урахуванням того, що позивач звільнений від сплати судового збору, а суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову, витрати зі сплати судового збору в даній справі необхідно віднести на рахунок держави.

Outcome: dismissed