Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-12 00:00:00

20 жовтня 2020 року [PERSON] звернулася до Рівненського міського суду Рівненської області з позовом до [PERSON] про усунення спадкоємця від права на спадкування. В обґрунтування позовних вимог позивачка зазначає, що [INFO] померла її мати - [PERSON] , у віці 69 років. На день смерті мати була зареєстрована за адресою: [ADDRESS] . Після її смерті відкрилася спадщина, на все належне їй майно. Спадкоємцями є вона - донька спадкодавиці та її брат - [PERSON] , як спадкоємці першої черги. Інші спадкоємці за законом чи за заповітом відсутні. Після смерті матері позивачка звернулася із відповідною заявою про прийняття спадщини до Кам`янець- Подільської державної нотаріальної контори за останнім місцем проживання спадкодавиці в установлений законом строк. Зазначає, що мати постійно проживала сама у будинку в селі Рогізна Кам`янець-Подільського району Хмельницької області. Вона із братом (відповідачем) проживали у місті Рівне та час від часу навідувалися до мами. Однак, останні роки свого життя стан її здоров`я постійно погіршувався. Вона вже не могла самостійно обробляти город та доглядати за будинком і прибудинковою територією та потребувала стороннього догляду і піклування. Вважає, що брат спонукав матір, щоб на нього вона склала заповіт на належний їй будинок та земельну ділянку в селі Рогізна Кам`янець-Подільського району Хмельницької області. Також стверджує, що брат (відповідач) в цей час переймався лише власними майновими інтересами (оформлення мамою на його ім`я заповіту, використання маминої пенсії, тощо) при цьому не надаючи мамі необхідну турботу, догляд та піклування. Відповідач не приймав ніякої участі у покращенні становища нашої матері, не переймався її життям і здоров`ям, не провідував матір в той час коли вона потребувала сторонньої допомоги. Не надав жодної копійки на її лікування чи на придбання продуктів харчування. Не з`являвся щоб провідати матір та навіть не телефонував, щоб поцікавитись чи має вона що їсти чи за що лікуватись. А тому вважає, що відповідач своєю бездіяльністю по відношенню до становища матері порушив не лише норми моралі, але й приписи закону, що тягне за собою наслідки у вигляді застосування до нього ч. 5 ст. 1224 ЦК України, згідно якої за рішенням суду особа може бути усунена від права на спадкування, якщо буде встановлено, що вона ухилялася від надання допомоги спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані. Ухвалою Рівненського\~міського\~суду\~Рівненської області\~від\~05 листопада 2020 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито загальне позовне провадження, підготовче судове засідання призначено на 02 грудня 2020 року. 14 грудня 2020 року відповідачем подано відзив на позовну заяву, відповідно до якого останній зазначає, що часто навідувався до своєї матері. Він та його дружина привозили матері продукти. Вказує, що усі дні коли мати лежала в лікарні він був біля неї та купував їй необхідні медикаменти. З довідки про причину смерті встановлено, що причиною смерті матері були Гепатит та Поліорганна недостатність. За наведеного просить суд відмовити у задоволенні позову. 22 грудня 2020 року, 26 січня 2021 року розгляд справи в підготовчому засіданні було відкладено на 26 січня 2021 року та 24 лютого 2021 року відповідно. Ухвалою суду від 24 лютого 2021 року підготовче провадження\~у\~справі закрито та призначено справу до судового розгляду по суті на\~29\~березня 2021\~року. Ухвалою суду від 29 березня 2021 року клопотання представника позивачки про призначення експертизи та виклик свідків залишено без розгляду. В судовому засіданні 29 березня 2021 року, за клопотання представника позивачки, розгляд справи було відкладено на 13 квітня 2021 року. Відповідач у судове засідання 13 квітня 2021 року не з`явився, хоч про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, про що свідчить підпис останнього у матеріалах справи. Позивачка та її представник у судове засідання 13 квітня 2021 року не з`явилися. Водночас, 13 квітня 2021 року від позивачки надійшла заява про відкладення розгляду справи, у зв`язку з поганим самопочуттям (ознаки захворювання на ГРВІ). Крім того, представником позивачки 13 квітня 2021 року подано клопотання про відкладення розгляду справи, у зв`язку з поганим самопочуттям позивачки та ситуацією, яка склалася в країні через швидке зростання захворюваності населення на коронавірус. Розглядаючи заяви (клопотання) позивачки та її представника про відкладення розгляду справи суд не вбачає підстав для їх задоволення з огляду на таке. Відповідно до положень частин 1-2 статті 223 ЦПК України, суд відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано судом поважними. Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи. Суд наголошує, що відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представника сторони, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні. Така правова позиція викладена Верховним Судом 24 січня 2018 року у справі № 907/425/16. Окрім того, суд зауважує, що ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основних свобод гарантовано кожній фізичній або юридичній особі право на розгляд судом упродовж розумного строку справи, в якій вона є стороною. Порушення права на розгляд справи упродовж розумного строку було неодноразово предметом розгляду Європейським судом з прав людини у справах проти України. Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції (§ 66 - 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 у справі "Смірнова проти України"). Приймаючи до уваги обмеження строків розгляду справи, які встановлені процесуальним законом, ненадання доказів поважності неявки, суд вважає за можливе розглянути справу за наявними у ній документами, оскільки зібрані матеріали справи містять всі необхідні докази для вирішення спору. Крім того, явка учасників справи у судове засідання не визнавалася судом обов`язковою. Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. [INFO] померла мати сторін - [PERSON] , у віці 69 років. На день смерті вона була зареєстрована за адресою: [ADDRESS] . Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина, на все належне їй майно. Спадкоємцями є сторони по справі, як спадкоємці першої черги. Відповідно до витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі від 07 травня 2020 року № 60131550 після смерті [PERSON] 07 травня 2020 року нотаріус Другої Кам`янець-Подільської державної нотаріальної контори відкрив спадкову справу №65805626 щодо майна померлої [PERSON] . Згідно заповіту [PERSON] від 13 грудня 2019 року, посвідченого секретарем виконавчого комітету Китайгородської сільської ради Кам`янець-Подільського району Хмельницької області, остання заповіла належний їй будинок та земельну ділянку в селі Рогізна Кам`янець-Подільського району Хмельницької області відповідачу - [PERSON] . Відповідно до статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі, якщо заповітом не охоплено усієї спадкової маси, право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу (спадкоємці за законом першої-п`ятої черг). Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Відповідно до статей 1233, 1234 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Право на заповіт має фізична особа з повною цивільною дієздатністю. Право на заповіт здійснюється особисто. Вчинення заповіту через представника не допускається. Згідно зі змістом частини другої статті 1223 ЦК України у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Відповідно до частини п`ятої статті 1224 ЦК України за рішенням суду особа може бути усунена від права на спадкування за законом, якщо буде встановлено, що вона ухилялася від надання допомоги спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані. Для задоволення позовних вимог у справах про усунення від права на спадкування відповідно до частини п`ятої статті 1224 ЦК України має значення сукупність таких обставин: ухилення особи від надання спадкодавцеві допомоги при можливості її надання; перебування спадкодавця в безпорадному стані; потреба спадкодавця в допомозі саме цієї особи. Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у пункті 6 постанови від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» правило абзацу другого частини третьої статті 1224 ЦК України стосується особи, яка зобов`язана була утримувати спадкодавця згідно з нормами СК України. Факт ухилення особи від виконання обов`язку щодо утримання спадкодавця встановлюється судом за заявою заінтересованої особи (інших спадкоємців або територіальної громади). При цьому слід враховувати поведінку особи, розуміння нею свого обов`язку щодо надання допомоги, її необхідність для існування спадкодавця, наявність можливості для цього та свідомого невиконання такою особою встановленого законом обов`язку. Правило частини п`ятої статті 1224 ЦК України стосується всіх спадкоємців за законом, зокрема й тих, які відповідно до СК України не були зобов`язані утримувати спадкодавця. Безпорадним слід розуміти стан особи, зумовлений похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом, коли вона не може самостійно забезпечити умови свого життя, потребує стороннього догляду, допомоги та піклування. Суд зазначає, що ухилення особи від надання допомоги спадкодавцеві, який її потребував, полягає в умисних діях чи бездіяльності особи, спрямованих на уникнення від обов`язку забезпечити підтримку та допомогу спадкодавцю. Ухилення пов`язане з винною поведінкою особи, яка усвідомлювала свій обов`язок, мала можливість його виконувати, але не вчиняла необхідних дій. Відповідні висновки містяться також у постановах Верховного Суду від 05 березня 2020 року у справі № 554/5287/18, від 05 квітня 2018 року у справі №205/8894/16-ц, від 31 жовтня 2018 у справі №589/3209/16-ц). Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встанолено, що позивачкою не надано належних та допустимих доказів, які б свідчили про безпорадний стан [PERSON] , її потреби у допомозі та догляді саме від [PERSON] та ухилення останнього від виконання обов`язку щодо надання спадкодавцю допомоги при можливості її надання, що могло бути підставою для усунення від права на спадкування. Окрім того позивачка, в обґрунтування позовних вимог вказувала на наявність підстав для застосування до спірних правовідносин частини п`ятої статті 1224 ЦК України, якою передбачено, що за рішенням суду особа може бути усунена від права на спадкування за законом, якщо буде встановлено, що вона ухилялася від надання допомоги спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані. Так, згідно з частиною шостою статті 1224 ЦК України положення цієї статті поширюються на всіх спадкоємців, у тому числі й на тих, хто має право на обов`язкову частку у спадщині, а також на осіб, на користь яких зроблено заповідальний відказ. У справі встановлено, що згідно заповіту [PERSON] від 13 грудня 2019 року, посвідченого секретарем виконавчого комітету Китайгородської сільської ради Кам`янець-Подільського району Хмельницької області, остання заповіла належний їй будинок та земельну ділянку в селі Рогізна Кам`янець-Подільського району Хмельницької області відповідачу - [PERSON] . Необхідно зазначити, що заповіт є внутрішнім волевиявленням спадкодавця, яка вважала за необхідне залишити вказані будинок та земельну ділянку саме [PERSON] , в свою чергу позивачкою не доведено, що остання має право на обов`язкову частку. Таким чином, ч. 5 ст. 1224 ЦК України в даному випадку не може бути підставою для усунення від спадкування спадкоємця за заповітом. Згідно положень ст. 2 ЦПК України, завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Статтями 12, 13 ЦПК України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених позовних вимог і на підставі наданих сторонами доказів. За приписами ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Згідно вимог ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказі в їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу, який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). З огляду на викладене више, суд дійшов висновку, що позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] про усунення спадкоємця від права на спадкування є необґрунтованими, безпідставними, а відтак не підлягають задоволенню судом. На підставі вимог ст. 141 ЦПК України, судові витрати зі сплати судового збору в сумі 840 грн 80 коп., понесені позивачем при подачі позову до суду, покладаються на позивача.

Outcome: dismissed