Jurisdiction: civil
Date: 2021-07-25 00:00:00

Позивач [PERSON] через свого представника - адвоката Одуда А.А. звернувся до суду із позовом до відповідача [PERSON] , просить суд ухвалити рішення, яким здійснити перерахунок заборгованості по аліментам, розстрочити виплату заборгованості, яка утворилася з 16.08.2012 за аліментами, присудженими на користь відповідача на утримання доньки [PERSON] , а також змінити спосіб присуджених аліментів, встановлений рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 24.10.2011 у справі №2-5345/2011. В обгрунтування позовних вимог вказує, що 24.10.2011 Оболонським районним судом м. Києва у справі №2-5345/2011 було ухвалено рішення за позовом [PERSON] про стягнення з [PERSON] аліментів на утримання малолітньої дитини [PERSON] у розмірі ј частини всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 06.09.2011 і до досягнення дитиною повноліття. З метою добровільного виконання обов`язку по сплаті аліментів протягом 2011-2012 років позивач неодноразово намагався сплатити аліменти шляхом поштового переказу на ім`я відповідача, але остання принципово не отримувала дані кошти та наполягала, щоб всі розрахунки велися через державну виконавчу службу. Позивач погодився та очікував повідомлення від органів ДВС, які мали повідомити йому порядок, строки та розмір аліментів. І лише на початку 2021 року, після того як було заблоковано платіжну карту позивача, він дізнався про відкрите відносно нього виконавче провадження. Так, з метою з`ясування підстав та причин арешту коштів позивач звернувся до Шевченківського районного відділу Державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ). Позивачем було з`ясовано, що постановою державного виконавця Стельмах О.О. 01.08.2014 відкрите виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа Оболонського районного суду м. Києва від 04.01.2011 №2-5345/11 про стягнення аліментів. Звертає увагу, що рішення про стягнення аліментів з позивача ухвалено 24.10.2011, а виконавчий лист, на підставі якого відкрито виконавче провадження видано 04.01.2011. Також, позивач стверджує, що на даний час йому не вручена постанова про відкриття виконавчого провадження. Окрім того, державний виконавець взагалі не здійснював ніяких процесуальних дій з приводу повідомлення позивача про відкриття виконавчого провадження та повідомлення про утворення боргу по аліментам. А також, у постанові про відкриття виконавчого провадження зазначено невірно прізвище « [PERSON] » та по батькові боржника « [PERSON] ». Лише тільки 28.07.2020 іншим державним виконавцем Марченко О.А. винесено постанову про зміну (доповнення) даних боржника, якою виправлено прізвище на [PERSON] , а по батькові на [PERSON] . На жаль оскаржити зазначені постанови позивач не має можливості, оскільки до цього часу вони йому не вручені. Окрім того, державним виконавцем Марченко О.А. неналежним чином виконуються службові обов`язки, оскільки останній здійснював виходи з метою перевірки майнового стану [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , не перевіривши при цьому, що квартира була відчужена боржником ще у 2013 році. Станом на 01.02.2021 державним виконавцем здійснено розрахунок заборгованості по аліментам за період з 16.08.2012 по 01.02.2021, відповідно до якого заборгованості становить 272 698,92 грн. Окрім того, накладено штраф у розмірі 126 511,96 грн. Позивач стверджує, що з лютого 2013 року він проживав у своєї рідної сестри в с. Грузьке Кролевецького району Сумської області, а з лютого 2016 року він переїхав жити в с. Мотижин Бужанського району Київської області. При розрахунку заборгованості державним виконавцем взято середню заробітну плату не того регіону. Відповідно до положення ст. 195 СК України в разі виникнення спору щодо розміру заборгованості за аліментами, розмір обчислюється судом. Позивач надає свої розрахунки розміру заборгованості з урахуванням того, що боржник [PERSON] не працював на час виникнення заборгованості та з урахуванням середньої заробітної плати працівника для місцевості, в якій проживав боржник. Відповідно до розрахунку загальна сума боргу за період з 16.08.2012 по 01.02.2021 становить 172 125,55 грн. Не дивлячись на порушення з боку державних виконавців позивач визнає, що неналежним чином виконував свої батьківські обов`язки перед своєю донькою [PERSON] , [INFO] , та визнає, що в результаті своєї бездіяльності утворилась заборгованість, але визнає її розмір в наданому ним розрахунку та готовий відразу після обчислення та затвердження її судом сплатити значну її частину. Беручи до уваги, що сума заборгованості по аліментам є дуже значною для позивача, а матеріальне становище із запровадженням карантинних заходів у державі тільки погіршується та з метою запобігання накопичення більшого боргу, просить суд про розстрочку сплати заборгованості за аліментами терміном на 36 місяців. Таке право та можливість передбачено ч. 1 ст. 197 СК України. Процесуальні питання відстрочення та розстрочення виконання судового рішення про стягнення аліментів регулюються також положеннями ст. 435 ЦПК України. Окрім того, і на теперішній час позивач має скрутне матеріальне становище, не має постійного місця роботи, постійно перебуває у пошуках роботи, офіційно не працює. Інколи підробляє різноробочим на будівництві по місцю свого проживання, а у зв`язку з карантинними обмеженнями у державі взагалі тимчасово залишився навіть без підробітку. Також на утриманні позивача знаходиться його мати [PERSON] , яка є особою пенсійного віку - 77 років, інвалід 2 групи, яка з 09.02.2015 по теперішній час перебуває на постійному медичному обліку та лікуванні. Також на утриманні позивача перебуває ще одна неповнолітня донька [PERSON] , 2011 року народження. В реальності своїми тимчасовими підробітками різноробочим позивач аж ніяк не заробляє зазначений середній заробіток по регіону. Тому, з урахуванням зазначених фактів тяжкого матеріального стану та з урахуванням того, що після виникнення у позивача обов`язку по рішенню Оболонського районного суду м. Києва від 24.10.2011 по відношенню до доньки [PERSON] , в нього виникли ще додаткові зобов`язання по відношенню до доньки [PERSON] та непрацездатної матері [PERSON] , виникла необхідність просити суд про зменшення розміру аліментів призначених вищезазначеним рішенням. Позивач вважає, що зміна способу присуджених рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 24.10.2011 аліментів з ј частини всіх видів доходу, але не менше ніж 30% від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, на тверду (фіксовану) грошову суму в розмірі 2500 грн (що відповідає теперішнім вимогам законодавства - не менше 50% від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, з можливістю подальшого збільшення розміру у разі підвищення прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на законодавчому рівні) - дозволить запобігти в подальшому накопиченню заборгованості за аліментами, а також дозволить у мінімальних розмірах виконувати інші фінансові зобов`язання перед іншою неповнолітньою донькою та непрацездатною матір`ю. Ухвалою суду від 28.04.2021 за вказаним позовом відкрито провадження у справі №756/5232/21, визначено, що справа підлягає розгляду за правилами спрощеного позовного провадження, судове засіданян з розгляду справи по суті призначено на 26.05.2021. Судове засідання з розгляду справи по суті неодноразово відкладалося з підстав, передбачених процесуальним законом, востаннє на 20.07.2021. У судовому засіданні позивач та його представник позовні вимоги підтримали, просили задовольнити з підстав, викладених у позові. Окрім того, позивач у судовому засіданні зазначив, що аліменти не сплачував безпосередньо відповідачу, бо чекав виклику до органів виконавчої служби, оскільки відповідач наполягала про сплату через ДВС. З 2013 року позивач не має зареєстрованого місця проживання. Звертався до державного виконавця з проханням здійснити перерахунок заборгованості по аліментам, однак останній не реагував. Відповідач та органи ДВС, будучи належним чином повідомленими про дату, час і місце розгляду справи, у судове засідання не з`явилися. Від відповідача до суду надійшла заява з проханням розглядати справу без її участі. Позивач та його представник не заперечили щодо розгляду справи за відсутності відповідача та представника Шевченківського районного відділу ДВС у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) та за наявними у справі матеріалами. Заслухавши сторону позивача, повно та всебічно дослідивши наявні в матеріалах справи докази у їх сукупності, суд вважає встановленими наступні обставини. Як вбачається з листа Управління забезпечення примусового виконання рішень у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) від 04.02.2021, адресованого [PERSON] , на виконанні у Шевченківському районну відділі ДВС у м. Києві перебуває виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа Оболонського районного суду м. Києва від 04.01.2011 №2-5345/11 про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти у розмірі ј частини всіх видів заробітку (доходу) [PERSON] на утримання [PERSON] , [INFO] , щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 06.09.2011 і до досягнення дитиною повноліття, відкрите постановою державного виконавця Стельмах О.О. 01.08.2014. 01.02.2021 державним виконавцем здійснено розрахунок заборгованості по аліментах за період з 16.08.2012 по 01.02.2021, відповідно до якого заборгованість становить 272 698,92 грн. Так, позивачем заявлено позовну вимогу здійснити обчислення заборгованості по аліментам виходячи із фактичних даних в порядку ч. 3 ст. 195 СК України. В обгрунтування вказаної позовної вимоги позивач вказував на те, що розрахунок заборгованості здійснено державним виконавцем виходячи з середнього заробітку по регіону м. Київ, однак, позивач з березня 2013 року по квітень 2015 року проживав у Сумській області, а з лютого 2015 року по теперішній час проживає у Київській області. Разом з цим, позивач надає власний розрахунок заборгованості по аліментам за період з 16.08.2012 по 01.02.2021, відповідно до якого: сукупний розмір заборгованості за 2012 рік складає 5424,80 грн, сукупний розмір заборгованості за 2013 рік складає 9202,25 грн, сукупний розмір заборгованості за 2014 рік складає 8646,25 грн, сукупний розмір заборгованості за 2015 рік складає 12399,75 грн, сукупний розмір заборгованості за 2016 рік складає 15760,25 грн, сукупний розмір заборгованості за 2017 рік складає 21560,00 грн, сукупний розмір заборгованості за 2018 рік складає 27280,00 грн, сукупний розмір заборгованості за 2019 рік складає 33030,25 грн, сукупний розмір заборгованості за 2020 рік складає 35660,75 грн, сукупний розмір заборгованості за 2021 рік складає 3161,25 грн. Загальна сума заборгованості за період з 16.08.2012 по 01.02.2021 становить 172125,55 грн (а.с. 10-12). Окрім того, позивачем надано роздруківку з сайту Державної служби статистики України щодо середньої заробітної плати за регіонами за місяць за період з 2012 по 2021 рік. Відповідно до Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності позивачу [PERSON] з 20.12.2019 на праві приватної власності належить квартира, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] (а.с. 18). На переконання суду, належність на праві власності нерухомого майна фізичній особі не може свідчити про факт його проживання за адресою місцезнаходження такого нерухомого майна. Відповідно до ч. 3 ст. 195 СК України розмір заборгованості за аліментами обчислюється державним виконавцем, приватним виконавцем, а в разі виникнення спору - судом. У відповідності до ч. 8 ст. 71 Закону України "Про виконавче провадження" спори щодо розміру заборгованості із сплати аліментів вирішуються судом за заявою заінтересованої особи у порядку, встановленому законом. Відповідно до ч. 2 ст. 195 Сімейного кодексу України заборгованість за аліментами платника аліментів, який не працював на час виникнення заборгованості або є фізичною особою-підприємцем і перебуває на спрощеній системі оподаткування, або є громадянином України, який одержує заробіток (дохід) у державі з якою Україна не має договору про правову допомогу, визначається виходячи із середньої заробітної плати працівника для даної місцевості. Згідно ч. 1 ст. 6 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець зобов`язаний використовувати надані йому права відповідно до закону і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів фізичних і юридичних осіб. Згідно ст. 11 зазначеного Закону державний виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Позивачем не надано жодних належних та достатніх доказів в обгрунтування обставин того, що він у період з березня 2013 року по теперішній час проживав у Сумській та Київській області, а доданий позивачем до позовної заяви договір купівлі - продажу квартири, за адресою по [ADDRESS] не підтверджує в повній мірі проживання позивача за межами міста Києва. Отже, на думку суду, обчислення заборгованості державним виконавцем було здійснено в порядку, передбаченому ст. 195 СК України та ст. 71 Закону України «Про виконавче провадження», тобто на законній підставі, з огляду на що судом не приймається до уваги як належний доказ особисто зроблений розрахунок позивача щодо нібито меншої суми заборгованості позивача. Враховуючи викладене вище, встановлені по справі обставини, з урахуванням вимог діючого законодавства, суд приходить до висновку, що позовна вимога про зобов`язання здійснити перерахунок заборгованості по аліментах не підлягає задоволенню. В обгрунтування позовної вимоги щодо розстрочення виплати заборгованості по аліментам рівними частинами щомісячно на 36 місяців з дня постановлення судом відповідного рішення позивач посилався на ч. 1 ст. 197 СК України та ст. 435 ЦПК України та вказував на скрутне матеріальне становище, відсутність постійного місця роботи, наявність на утриманні неповнолітньої доньки [PERSON] та матері похилого віку, яка є інвалідом 2 групи [PERSON] . Як вбачається зі свідоцтва про народження серії [NUMBER] батьком [PERSON] , [INFO] , є [PERSON] (а.с. 20). Відповідно до посвідчення серії [NUMBER] , виданого 22.05.2005 Шевченківським РУ ПСЗН м. Києва, [PERSON] є інвалідом 2 групи (а.с. 21). Згідно з довідкою від 23.02.2015, виданою [PERSON] , 1943 року народження, вона перебуває у першому неврологічному відділенні Київського міського шпиталю інвалідів Великої Вітчизняної Війни з 09.02.2015 по теперішній час (а.с. 21). Разом з тим, доказів на підтвердження того, що [PERSON] є матір`ю [PERSON] позивачем до суду надано не було. Так, відповідно до ч. 1 ст. 197 СК України з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів суд може відстрочити або розстрочити сплату заборгованості за аліментами. Згідно зі статтями 12, 13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів. Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених ст. 82 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору. Згідно зі статтями 76-79 ЦПК України доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях. Таким чином, позивач як сторона по справі зобов`язаний довести ті обставини на які він посилається як на правову підставу своїх вимог та заперечень. Оскільки, доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір, тому подання позивачем доказів на підтвердження наведених вище обставин є обов`язковим, оскільки в цій частині між позивачем та відповідачем виник спір про право. Позивачем не надано жодних належних та допустимих доказів на підтвердження обставин скрутного матеріального становища, відсутності постійного місця роботи та/або розміру отримуваного ним доходу тощо. Окрім того, позивачем заявлено позовну вимогу про зміну способу присуджених аліментів, який встановлено рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 24.10.2011 у справі №2-5345/2011 та стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання доньки [PERSON] в твердій (фіксованій) грошовій сумі в розмірі 2500,00 грн, але не менше ніж 50% від встановленого прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно і до досягнення нею повноліття починаючи стягнення з дня набрання даним рішенням законної сили. Обґрунтовуючи дану вимогу позивач керується положеннями статті 192 СК України та посилається на скрутне матеріальне становище, відсутність постійного місця роботи, наявність зобов`язань по утриманню непрацездатної матері та ще однієї неповнолітньої доньки [PERSON] , що на його переконання є підставою для зменшення розміру призначених рішенням суду аліментів шляхом зміни способу їх стягнення. Так, відповідно до ст. 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Згідно з ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Разом з тим, ст. 192 СК України передбачає можливість зміни лише розміру аліментів, а не способу їх стягнення. Проаналізувавши вищезазначені положення закону, зокрема, ч. 3 ст. 181 СК України, суд дійшов висновку, що право вибору способу стягнення аліментів надано лише тому з батьків, з ким проживає дитина, а визначений рішенням суду спосіб стягнення аліментів може бути змінений лише за позовом одержувача аліментів. Оскільки позивач є платником аліментів, які присуджені у частці від його доходу, а не у твердій грошовій сумі, тому він таким правом не наділений. Таке положення ч. 3 ст. 181 СК України повністю відповідає, перш за все, інтересам дитини, а також особи, з якою дитина проживає. Таким чином, суд дійшов до переконливого висновку, що посилання позивача на положення ст. 192 СК України, як на підставу задоволення заявлених ним вимог, є безпідставним, адже позивач, як платник аліментів, має право звертатися з позовом про зміну розміру стягнутих рішенням суду аліментів, але в межах визначеного таким рішенням способу їх стягнення. В той час, як позивач фактично мав намір змінити спосіб стягнення аліментів, посилаючись на погіршення свого майнового стану, проте не довів обставин, на які він посилався як на обґрунтування своїх вимог, що слугувало б підставою для задоволення його позову. Стаття 263 ЦПК України, передбачає, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. На основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які посилалась сторона позивача, як на підставу своїх вимог, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд дійшов висновку про необхідність відмови в задоволенні позову повністю. Питання щодо судових витрат суд вирішує на підставі положень ст. 141 ЦПК України. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed