Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-07 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом до Київського національного торговельно-економічного університету в особі відокремленого підрозділу [PERSON] торговельно-економічного інституту Київського національного торговельно-економічного університету про скасування наказу про звільнення, зобов»язання працевлаштування, стягнення середнього заробітку за час прогулу та моральної шкоди. Позов мотиваний тим, що 01.09.2010 року [PERSON] згідно з наказом №256-К від 01.09.2010 року була прийнята на посаду доцента кафедри фінансів [PERSON] торговельно-економічного інституту Київського національного торговельно-економічного університету за контрактом на конкурсній основі терміном один рік по 31.08.2011 року. 01.09.2011 року згідно з наказом №315к відповідачем продовжено трудові відносини з позивачем на посаді доцента кафедри фінансів до проведення конкурсу. 12.09.2011 року на підставі наказу №355к [PERSON] знову призначено на посаду доцента кафедри фінансів [PERSON] торговельно-економічного інституту КНТЕУ за контрактом на три роки. 01.09.2014 р. згідно з наказом №299к [PERSON] призначено на посаду доцента кафедри фінансів [PERSON] торговельно-економічного інституту КНТЕУ за контрактом по 31.08.2015 року. 28.07.2015 року позивач звернулась до відповідача із заявою про те, що в звязку з закінченням 31.08.2015 року укладеного контракту вона відповідно до ст. 184 КЗпП України просить працевлаштувати її відповідно до фаху, оскільки на даний час виховує дитину віком до трьох років. Однак, 31.08.2015 року відповідачем видано наказ №321-к про звільнення [PERSON] з посади доцента кафедри фінансів у звязку з закінченням терміну дії контракту, згідно з п. 2 ст. 36 КЗпП України, що підтверджується витягом з наказу №321-к від 31.08.2015 року та записами трудової книжки позивача. Трудову книжку та витяг з наказу №321-к від 31.08.2015 року позивач отримала 03.09.2015 року. Проте позивач вважає, що наказ №321к від 3.08.2015 року [PERSON] торговельно-економічного інституту КНТЕУ про її звільнення було видано всупереч нормам чинного законодавства, а тому він має бути визнаний незаконним та скасованим в судовому порядку, що і стало підставою звернення [PERSON] до суду з позовом. В судовому засіданні позивач та її представник позов підтримали, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві. Представник відповідача позов не визнав. Згідно з його запереченнями 01.09.2014 року між [PERSON] торговельно-економічним інститутом Київського національного торговельно-економічного університету та [PERSON] був укладений контракт №98 з науково-педагогічним працівником на строк з 01.09.2014 року по 31.08.2015 року на підставі якого наказом №299-к [PERSON] призначено на посаду доцента кафедри фінансів [PERSON] торговельно-економічного інституту Київського національного торговельно-економічного університету з терміном виконання обовязків по 31.08.2015 року на умовах, викладених в контракті. Перед укладенням вищевказаного контракту позивач була повністю ознайомлена з його умовами, в тому числі й з тим, що строк укладеного нею трудового договору (контракту) закінчується 31.08.2015 року і що після закінчення вказаного строку трудові відносини будуть припинені відповідно до п.2 ст. 36 КЗпП України. Однак, не зважаючи на наявність малолітнього сина віком до трьох років, [PERSON] без жодних зауважень, повністю погодилась з умовами укладеного контракту. 31.08.2015 року, діючи в чіткій відповідності до вимог чинного законодавства, зокрема ст.ст. 36 та 184 КЗпП України та умов Контракту №98 від 01.09.2014 року [PERSON] торговельно-економічним інститутом Київського національного торговельно-економічного університету видано наказ №321-к, яким [PERSON] звільнено з посади доцента кафедри фінансів в звязку з закінченням дії контракту. Тобто, [PERSON] була звільнена з роботи на законних підставах і жодних порушень чинного законодавства України відповідачем не було здійснено. Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов не підлягає задоволенню з таких підстав. 01.09.2014 року між [PERSON] торговельно-економічним інститутом Київського національного торговельно-економічного університету та [PERSON] був укладений контракт №98 з науково-педагогічним працівником на строк з 01.09.2014 року по 31.08.2015 року, на підставі якого наказом №299-к [PERSON] призначено на посаду доцента кафедри фінансів [PERSON] торговельно-економічного інституту Київського національного торговельно-економічного університету з терміном виконання обовязків по 31.08.2015 року на умовах, викладених в контракті. Перед укладенням вищевказаного контракту позивач була повністю ознайомлена з його умовами, в тому числі й з тим, що строк укладеного нею трудового договору (контракту) закінчується 31.08.2015 року і що після закінчення вказаного строку трудові відносини будуть припинені відповідно до п.2 ст. 36 КЗпП України. Проте, не зважаючи на те, що на утриманні позивача перебуває малолітній син [PERSON], [INFO], [PERSON] повністю погодилась з умовами укладеного контракту. 31.08.2015 року відповідно до положень ст.ст. 36 п. 2 та 184 КЗпП України та умов Контракту №98 від 01.09.2014 року [PERSON] торговельно-економічним інститутом Київського національного торговельно-економічного університету видано наказ №321-к, яким [PERSON] звільнено з посади доцента кафедри фінансів в звязку з закінченням дії контракту. Положення ч. 3 ст. 184 КЗпП України не містить заборони чи обмеження щодо звільнення жінок, які мають дітей віком до трьох років, після закінчення строкового трудового договору з підстав, визначених п.2 ст. 36 КЗпП України. В позовній заяві позивач щоразу вказує про те, що звільнення [PERSON] відбулося з ініціативи відповідача, але виходячи з фактичних обставин справи звільнення [PERSON] мало місце з підстав, визначених п. 2 ст. 36 КЗпП України, що не є звільненням з ініціативи адміністрації. Така ж правова позиція викладена в Ухвалі судової колегії в цивільних справах Верховного суду України від 12.11.1997року, якою встановлено, що твердження, про те, що правила ст. 184 КЗпП України про заборону звільнення жінок із дітьми до трьох років поширюються і на жінок, прийнятих за строковим трудовим договором є безпідставними. Згідно з ч. 3 цієї статті не допускається звільнення зазначеної категорії працівників лише за ініціативою власника або уповноваженого ним органу (ст. 40 КЗпП України). Закінчення строку трудового договору є самостійною підставою для його припинення, як це передбачено п. 2 ст. 36 КЗпП України. Пунктом 9 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику розгляду судами трудових спорів" від 06.11.1992 №9, передбачено, що розглядаючи справи про звільнення за п. 2 ст. 36 КЗпП України судам слід враховувати, що звільнення вищезазначеної категорії жінок проводиться з обов'язковим працевлаштуванням. Позиція Верховного Суду України в цій категорії справ така, що звільнення вагітних жінок або жінок, що мають дітей до трьох років в зв'язку з закінченням строкового трудового договору має проводитися за умови обов'язкового працевлаштування. Про можливість звільнення жінок, які мають дітей віком до трьох років, в звязку з закінченням строку трудового договору йдеться і в [PERSON] соціальної політики України №3961/0/14-11/10 від 15.04.2011 року, на який посилається позивач. Наказ №321-к від 31.08.2015 року [PERSON] торгово-економічного інституту Київського національного торговельно-економічного університету про звільнення [PERSON]П, є законним та обгрунтованим, оскільки він повністю узгоджується з положеннями ч. 3 ст. 184 КЗпП України, а наявність у працівника дитини віком до трьох років на день звільнення в зв язку з закінченням строків трудового договору не є підставою для продовження працівником тієї ж роботи до вирішення питання про його працевлаштування. Твердження позивача про те, що після закінчення строкового трудового договору, [PERSON] могла продовжити виконання нею тієї ж роботи до вирішення питання про її працевлаштування суперечить положенням ст. 39-1 КЗпП України, якою визначено, що якщо після закінчення строку трудового договору (пункти 2 і 3 статті 23) трудові відносини фактично тривають і жодна із сторін не вимагає їх припинення, дія цього договору вважається продовженою на невизначений строк. Виходячи з положень вказаної статті працівник повинен бути звільнений в останній день строку дії трудового договору. Відповідно до п.2 ст. 36 КЗпП України закінчення строку, на який укладався трудовий договір, є підставою для його припинення, крім випадків, коли трудові відносини фактично тривають і жодна зі сторін не поставила вимогу про їх припинення. Інших обмежень для припинення трудового договору із цієї підстави законодавством не передбачено. Спростовуються письмовими доказами і доводи позивача, про те, що відповідачем не було вжито заходів до працевлаштування [PERSON] Наказом №261-к від 17.07.2015 року «Про оголошення конкурсу на заміщення вакантних посад науково-педагогічних працівників», їй було запропоновано посаду відповідну до її фаху. На зайняття запропонованої відповідачем посади позивач погодилася, що підтверджується її заявою від 28.07.2015 року, в звязку з чим її кандидатура була рекомендована до розгляду вченій раді обліково-фінансового факультету [PERSON] торговельно-економічного інституту Київського національного торговельно-економічного університету для обрання за конкурсом на заміщення посади доцента, як це передбачено п. 5.5. Положення про порядок конкурсного відбору науково-педагогічних працівників [PERSON] торговельно-економічного інституту Київського національного торговельно-економічного університету від 2015 року, що підтверджується витягом з протоколу засідання кафедри фінансів [PERSON] торговельно-економічного інституту Київського національного торговельно-економічного університету від 27.08.2015 року №31. За результатами таємного голосування вчена рада [PERSON] торговельно-економічного інституту Київського національного торговельно-економічного університету не рекомендувала директору призначати [PERSON] на посаду доцента кафедри фінансів [PERSON] торговельно-економічного інституту Київського національного торговельно-економічного університету, що підтверджується витягом з протоколу засідання Вченої ради [PERSON] торговельно-економічного інституту Київського національного торговельно-економічного університету від 01.09.2015 року №6. Іншої посади відповідно до спеціальності позивача [PERSON] торговельно-економічний інститут Київського національного торговельно-економічного університету запропонувати [PERSON] не мав можливості, тому що згідно з інформацією про попит на робочу силу (вакансії) від 01.10.2015 року в інституті була наявна лише одна вакансія «диспетчера», яка не відповідає спеціальності і кваліфікації [PERSON] Позивача було повідомлено про наявність цієї вакансії, але на зайняття цієї посади позивач не погодилась. З огляду на викладене [PERSON] торговельно-економічним інститутом Київського національного торговельно-економічного університету було виконано вимоги cm. 184 КЗпП України та враховано роз»яснення, які містяться в листі [PERSON] соціальної політики України №3961/0/14-11/10 від 15.04.2011 року щодо працевлаштування [PERSON], проте за результатами конкурсного відбору вона на зайняття запропонованої посади не була рекомендована вченою раду інституту. Рішення вченої ради [PERSON] торговельно-економічного інституту Київського національного торговельно-економічного університету щодо результатів конкурсного відбору позивач не оскаржувала. Відтак, позовні вимоги [PERSON], щодо визнання незаконним та скасування наказу №321-к від 31.08.2015 р. про її звільнення є недоведеними. Оскільки, на переконання суду, трудові права позивача [PERSON] при її звільненні не було порушено відповідачем [PERSON] торговельно-економічним інститутом Київського національного торговельно-економічного університету похідні позовні вимоги про зобов»язання працевлаштування, стягнення середнього заробітку за час прогулу та моральної шкоди задоволенню не підлягають. Питання судових витрат суд вирішує відповідно до ст. 88 ЦПК України. Враховуючи вищевикладене та

Outcome: dismissed