Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-14 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до публічного акціонерного товариства «Універсал Банк» про визнання договору поруки № 020-2008-111-Р, який укладений 29.01.2008 року, припиненим з 11.10.2009 року, мотивуючи тим, що з договору поруки не вбачається, що в ньому не встановлено строку, після якого порука припиняється, а умова п. 4.2 цього договору про його дію до повного виконання боржником своїх зобов`язань перед ПАТ «Універсал Банк» за основним договором не є встановленим сторонами строком припинення дії поруки, оскільки суперечить ч. 1 ст. 251 та ч. 1 ст. 252 ЦК України, тому в цьому разі слід застосувати норми ч. 4 ст. 559 ЦК України про те, що порука припиняється якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя. Позичальник [PERSON] взяла на себе зобов`язання повернути суму кредиту з відповідними процентами до 10.01.2028 року, сплачуючи її щомісячними платежами до 10 числа кожного місяця згідно з графіком погашення кредиту. За умовами п. 5.2.5 кредитного договору у разі виникнення у позичальника прострочення зі сплати відсотків за користування кредитом або погашення чергової частини заборгованості за кредитом більше ніж два місяці, кредитор має право достроково вимагати погашення заборгованості за кредитом, сплати відсотків та штрафних санкцій. Банк скористався передбаченим ч. 2 ст. 1050 ЦК України та п. 5.2.5 договору від 29.01.2008 року правом на дострокове повернення всієї суми кредиту та пов`язаних із ним платежів простроченої заборгованості по кредиту і відсотках, звернувшись до суду 29.07.2010 року із позовом про стягнення кредитної заборгованості, змінивши таким чином строк виконання основного зобов`язання. Банк мав пред`явити позовну вимогу до поручителя [PERSON] з вимогою про дострокове повернення всієї суми кредиту, а також простроченої заборгованості по кредиту і відсотках на протязі шестимісячного строку, а саме, в період з 10.04.2009 року по 10.10.2009 року, натомість банк звернувся з позовом до суду лише 29.07.2010 року. Отже, станом на день подання позову 29.07.2010 року ПАТ «Універсал Банк» втратив право на пред`явлення позову до поручителя, оскільки сплив преклюзивний строк, з яким припинилось право вимоги позивача. Тому є законні підстави для визнання договору поруки припиненим з 11.10.2009 року Відповідач надав суду відзив на позовну заяву із якого вбачається, що позовні вимоги відповідач не визнає, оскільки вони є необґрунтованими та не відповідають чинному законодавству. 06.06.2012 року Івано-Франківським міським судом було прийнято заочне рішення у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Універсал Банк» до [PERSON] та [PERSON] про стягнення в солідарному порядку заборгованості за кредитним договором. Вказаним рішенням суду стягнуто з [PERSON] та [PERSON] на користь Публічного акціонерного товариства «Універсал Банк» в солідарному порядку заборгованість у розмірі 455\~027 грн. 66 коп. за кредитним договором № 020-2008-111 від 29.01.2008 року. При прийнятті рішення суд досліджував всі обставини справи у тому числі можливі підстави припинення поруки. [PERSON] рішення суду оскаржував в апеляційному порядку, але апеляційну скаргу [PERSON] відхилено, а заочне рішення Івано-Франківського міського суду від 06.06.2012 року залишено без змін. Рішенням суду фактично підтверджено дійсність оспорюваного в даній справі договору поруки та не встановлено підстав припинення вказаного правочину. \~ \~ \~ \~В судовому засіданні позивач та його представник позовні вимоги підтримали з мотивів викладених в позовній заяві, просили позов задовольнити. \~ \~ \~ \~Представник відповідача в судовому засіданні просив у задоволенні позову відмовити з підстав наведених у відзиві Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору [PERSON] в судові засідання не з`являлась, про час та місце розгляду справи повідомлялась належним чином, але до суду повертались конверти із відміткою про закінчення терміну зберігання, про причини неявки суд не повідомлено, жодних заяв від третьої особи [PERSON] не надходило. Заслухавши пояснення сторін та їх представників, ознайомившись із відзивом відповідача, дослідивши письмові докази у справі, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне. В липні 2010 року ПАТ «Універсал Банк» звернувся з позовом до [PERSON] та [PERSON] , посилаючись на те, що за кредитним договором від 29.01.2008 року та додаткових угод до нього [PERSON] отримала кредит в сумі 45 000 доларів США. Для забезпечення виконання зобов`язань 29.01.2008 року з [PERSON] укладено договір поруки. Станом на 11.10.2011 року заборгованість [PERSON] складала 57 073,22 доларів США, що згідно курсу НБУ становить 455 027,66 грн., тому просив стягнути солідарно з відповідачів вказану суму заборгованості та судові витрати. Заочним рішенням Івано-Франківського міського суду від 06 червня 2012 року позов задоволено. Стягнуто з [PERSON] та [PERSON] в солідарному порядку на користь ПАТ «Універсал Банк» заборгованість за кредитним договором № 020-2008-111 від 29.01.2008 року в розмірі 455 027 грн. 66 коп. Вирішено питання судових витрат. Як вбачається із ухвали колегії суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Івано-Франківської області від 28.05.2013 року в апеляційній скарзі на заочне рішення суду від 06.06.2012 року [PERSON] посилається на незаконність та необґрунтованість рішення, порушення при розгляді справи норм матеріального та процесуального права. Зазначає, що судом не враховано вимоги ч. 2\~ст. 1050 ЦК України, згідно якої якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася та сплати процентів. Відповідно до укладеного кредитного договору банк вправі вимагати дострокового повернення всієї суми кредиту тільки в разі попереднього надіслання письмової вимоги позичальнику про дострокове виконання зобов`язань за кредитним договором. Аналогічне положення міститься і в договорі поруки. В матеріалах справи відсутні докази надіслання поручителю такої вимоги, тому судове рішення про стягнення з позичальника та поручителя всієї суми заборгованості є незаконним. З наведених мотивів просив скасувати оскаржуване рішення (а.с.70-73). Задовольняючи позов ПАТ «Універсал Банк» до [PERSON] та [PERSON] , суд першої інстанції виходив із того, що [PERSON] , уклавши вказаний кредитний договір, свої зобов`язання належним чином не виконувала. [PERSON] , уклавши договір поруки, відповідає перед кредитором як солідарний боржник. Тому суд стягнув у солідарному порядку з відповідачів на користь ПАТ «Універсал Банк» заборгованість за кредитним договором в сумі 455 027,66 грн. та судові витрати. В своїй ухвалі апеляційний суд вказав, що висновок суду першої інстанції відповідає вимогам закону та обставинам справи. Відповідно до ч. ч. 1, 2\~ст. 554 ЦК України\~у разі\~порушення боржником\~зобов`язання,\~забезпеченого порукою,\~боржник і\~поручитель відповідають\~перед кредитором\~як солідарні\~боржники,\~якщо договором\~поруки не\~встановлено додаткову\~(субсидіарну)\~відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. З матеріалів справи вбачається, що між банком та [PERSON] 29.01.2008 року було укладено договір поруки № 020-2008-111-Р, згідно п. 1.1 якого поручитель зобов`язується перед кредитором відповідати за невиконання [PERSON] усіх її зобов`язань, що виникли з кредитного договору № 020-2008-111 від 29.01.2008 року. При укладенні зазначеного договору, беручи на себе певні зобов`язання, позивач усвідомлював, що повинен належним чином їх виконувати у відповідності до умов договору та законодавства. За змістом роз`яснень, що містяться в п. 24 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 5 "Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин", пред`явленням вимоги до поручителя є як направлення/вручення йому вимоги про погашення боргу (залежно від умов договору), так і пред`явлення до нього позову. Колегія суддів апеляційного суду відхилила посилання [PERSON] в апеляційній скарзі на те, що банк не надсилав [PERSON] вимоги про дострокове виконання зобов`язань за кредитним договором та чітко вказала, що інші доводи апеляційної скарги не спростовують правильності висновків суду про задоволення позову. Отже, судом першої та апеляційної інстанції вже надано оцінку договору поруки та строку дії поруки, а в позові поданому до суду 13.08.2018 року [PERSON] просить суд знову надати оцінку строку дії договору поруки та переоцінити докази та висновки судів. Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. В ч. 5 ст. 82 ЦПК України зазначено, що обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, проте можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені. [PERSON] брав участь у справі, подавав апеляційну скаргу на рішення суду в якій вказував на ті самі обставини, що й у позові поданому до суду 13.08.2018 року. Рішенням суду від 06.06.2012 року, яке набрало законної сили, задоволені вимоги кредитора до поручителя, то підстав для визнання договору поруки припиненим немає. Як вбачається зі змісту ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Відповідно до ч. 1\~ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно\~ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Таким чином, виходячи з заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги є необґрунтованими, та такими, що не підлягають задоволенню. На підставі\~вищенаведеного,\~відповідно до\~ст.\~ст.\~554,\~559 ЦК України,

Outcome: dismissed