Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-12 00:00:00

23 лютого 2015 року позивачі звернулися з даним позовом до суду, підтримуючи який в судовому засіданні [PERSON] та представник позивачів пояснили, що Вони, [PERSON]., [PERSON], [PERSON], проживають у [ADDRESS]. По-сусідству із ними проживають відповідачі. Відповідно до план-схеми розташування земельної ділянки, а також генерального плану забудови [ADDRESS] розташована дорога шириною 6 метрів, що призначена для проїзду транспорту, прогону худоби, проходу людей тощо. Незважаючи на це, всупереч чинному земельному законодавству, відповідачі [PERSON] та [PERSON] на зазначеній вище дорозі облаштували город, де вирощують сільськогосподарські культури, насадили дерева та спорудили сарай, що унеможливлює використання цієї земельної ділянки за її цільовим призначенням. Між ними та відповідачами тривалий час існує спір щодо усунення перешкод у користуванні їхніми господарствами. Так, через перетворення відповідачками вуличної дороги на город, через вказану ділянку майже неможливо пройти, а тим більше проїхати. Через це - для того щоб вийти на центральну дорогу вони змушені долати додатково відстань понад один кілометр по вул. Зелена та Українська. Згідно вимог Земельного кодексу України з метою вирішення земельного спору вони звернулися до Нижньовербізької сільської ради Коломийського району із відповідною заявою. В межах розгляду заяви земельною комісією сільської ради був здійснений вихід на місце та складено відповідним акт. Даним актом встановлено, що даний земельний спір вирішити неможливо через те, що відповіді мають державні акти на спірну земельну ділянку, а тому без згоди останніх неможливо встановити дорогу по вул. Руднєва. Вважають, що державні акти [NUMBER] від 14.02.1997 р. та [NUMBER] від 02.02.1997 р. підлягають скасуванню, оскільки з викопіювання і генплану с Нижній Вербіж вбачається, що, на земельній ділянці, де відповідачі незаконно облаштували город та приватизували ділянку, мала би проходити дорога що є землею громадського призначення. Розташування на землях громадського призначення приватизованих земельних ділянок із зовсім іншим цільовим призначенням суперечить земельному законодавству України. Окрім того, під час виготовлення технічної документації по приватизації спірних земельних ділянок межі цих ділянок мали би погодити суміжні землекористувачі. Проте, таких погоджень не здійснювалось. Розташування спірних земельних ділянок на дорозі по вул. Руднєва створює перешкоди в користуванні їхнім майном, зокрема господарствами. Під час необхідності транспортувати господарські товари, будівельні матеріали тощо їм доводиться необгрунтовано здійснювати проїзд по значно віддаленому маршруту. Той факт, що на вимогу земельної комісії сільської ради відповідачі добровільно віддали 3 метри дороги для проходу людей їх не влаштовує, оскільки такий факт не вирішує даного питання, тим більше, що на даний час відповідачі вже пошкодили межові знаки, що їх встановила земельна комісія, а тому просять суд усунути перешкоди в користуванні майном, скасувати Державний акт на право приватної власності на землю [NUMBER] від 14.02.1997 р.. виданий на [PERSON] та Державний акт на право приватної власності на землю [NUMBER] від 02.02.1997 р.. виданий на [PERSON], стягнути з відповідачів на їх користь понесені судові витрати. Відповідачі проти позову заперечили та просять суд відмовити в його задоволенні за безпідставністю, оскільки вони на законних підставах володіють спірними земельними ділянками, їм видано у законний спосіб державні акти, а подані докази позивачів не є переконливими. Представник третьої особи подав до суду заяву, згідно якої просить справу розглядати без його участі. З'ясувавши обставини, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог та заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, суд вважає, що в у задоволенні позову слід відмовити з таких підстав. Судом встановлено, що земельна ділянка 0,2590 га в с. Н. Вербіж належить [PERSON] на підставі Державного акту на право приватної власності на землю [NUMBER] від 14.02.1997 р., а земельна ділянка 0,3889 га в с. Н. Вербіж належить [PERSON] на підставі Державного акту на право приватної власності на землю [NUMBER] від 02.02.1997 р. Відповідачі в добровільному порядку надали позивачам піший прохід через свої земельні ділянки шириною 3 м., що в судовому засіданні підтвердили свідки [PERSON] та [PERSON]. Крім того свідки зазначили, що Нижньовербізькою сільською радою не виділялася земля під дорогу, оскільки до будинків позивачів є під'їзд з іншої сторони, а тому підстав для скасування Державних актів на право приватної власності на землю немає. Відповідно до вимог ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Статтею 392 ЦК України передбачено, що власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Згідно з ч. .2 с. 152 ЗК України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Пунктом "а" ч. 4 ст. 83 ЗК України передбачено, що до земель комунальної власності, які не можуть передаватись у приватну власність, належать землі загального користування населених пунктів (майдани, вулиці, проїзди, шляхи, набережні, пляжі, парки, сквери, бульвари, кладовища, місця знешкодження та утилізації відходів тощо). Згідно ст. 378 ЦК України право власності особи на земельну ділянку може бути припинене за рішенням суду у випадках, встановлених законом. Ч. 1 ст. 155 ЗК України передбачено, що у разі видання органом виконавчої влади або органом місцевою самоврядування державного акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною земельною ділянкою, такий акт визнається недійним. Оскільки з матеріалів справи не вбачається порушення земельного законодавства при видачі спірних Державних актів на право приватної власності на землю, а до будинків позивачів є під'їзд з іншого боку, то суд вважає за необхідне в задоволенні позову відмовити. Наведене стверджується: копіями Державного акту на право власності на земельну ділянку /а.с.5, 9-10/, копією проекту забудови земельної ділянки /а.с.6/, копією схеми виносу в натурі меж земельної ділянки та розбивка будівель /а.с.7/, копіє акту від 06.11.2014р. /а.с.8/, копією викопіювання з генплану с. Нижній Вербіж /а.с.11-12/, довідками Нижньовербізької сільської ради від 18.11.2014 р. /а.с.13-15/. На підставі ст.,ст. 83, 152, 155, 158 ЗК України, ст. 391 ЦК України та

Outcome: dismissed