Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-22 00:00:00

28.08.2017 року [PERSON] звернувся до суду з позовом, в якому просить ухвалити рішення, яким зобов'язати відповідача припинити нарахування щомісячної плати за газопостачання стосовно квартири [ADDRESS] без укладеного договору на постачання природного газу побутовим споживачам та відповідно зобов»язати припинити скеровувати йому повідомлення на оплату за спожитий газ за вказаною адресою. Свої вимоги обґрунтовує тим, що проживає в квартирі [ADDRESS]. Крім того успадкував квартиру [ADDRESS]. Маючи намір укласти договір на постачання природного газу за вказаною адресою , він звернувся до відповідача із відповідною заявою, та отримав відповідь із примірниками типового договору. При ознайомлені з таким, він виявив, що договір суперечить чинним «Правилам постачання природного газу», затверджених Постановою НКРЕКП 30.09.2015 № 2496, а також чинному «Типовому договору постачання природного газу побутовим споживачам», затвердженому Постановою НКРЕКП 30.09.2015р № 2500. Зокрема вважає, що відповідач оформив Договір, як двосторонній документ, в той час як згідно з п.2 розділу III чинних Правил, договір укладається шляхом заявочного приєднання побутового споживача до умов договору і не потребує двостороннього підписання письмової форми договору. Також, всупереч умовам п.1.3 Договору і п.1.3 Типового договору, не надав заяву-приєднання про приєднання до умов договору. Крім того, в пункті 4.1 Договору відповідач замість ціни за спожитий газ вказав загальновідомий тариф, що суперечить п. 4.1 Типового договору. Зі змісту вказаного Договору неможливо встановити ні дату його укладення, ні дату приєднання до умов Договору, такий містить 14 розділів, в той час як Типовий договір повинен містити лише 12. Договір підписаний особою, повноваження якої ніяк не зазначені, що суперечить п.2 розділу III чинних Правил. Зважаючи на викладене, вважає, що без укладеного договору, відповідач не вправі нарахувати йому щомісячну плату за газопостачання, та скеровувати щомісячні повідомлення про оплату за надані послуги. В судовому засіданні позивач [PERSON] надав пояснення, аналогічні викладеним в заяві. Також уточнив, що на даний час відсутні будь-які договірні відносини між ним та відповідачем. Він не проживає у квартирі за адресою [ADDRESS] та не користується за вказаною адресою природним газом. У договорі, примірний якого надійшов на його звернення, не зазначено ціни газу, що є суттєвою умовою договору. Крім того, такий підписаний особою, яка , на його думку, не має повноважень на підписання угоди від імені відповідача. Представник відповідача Свідунович Р.І. подав письмові заперечення, в яких зазначив, що Типовий договір постачання природного газу укладається з врахуванням ст.ст. 633,634,641 та 642 Цивільного Кодексу України шляхом заявочного приєднання побутового споживача до умов договору, які є однаковими для всіх побутових споживачів газу. Вважає безпідставними вимоги [PERSON], оскільки послуги з газопостачання йому надаються. Заслухавши пояснення учасників процесу, з'ясувавши дійсні обставини справи, права та обов'язки сторін, дослідивши зібрані по справі докази, суд приходить до наступного висновку. В судовому засіданні встановлено, що позивач [PERSON] є власником квартири [ADDRESS], що вбачається з копії свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 31.05.2016р., зареєстрованого в реєстрі за № 1099. Таким чином [PERSON] згідно п. 5 Правил постачання природного газу, затвердженої постановою НКРЕКП від 30.09.15р. № 2496, є побутовим споживачем, який придбаває природний газ з метою використання для власних побутових потреб, що не включає професійну та комерційну діяльність. Згідно ст.12 Закону України «Про ринок природного газу», постачання природного газу здійснюється відповідно до договору, за яким постачальник зобов'язується поставити споживачеві природний газ належної якості та кількості у порядку, передбаченому договором, а споживач зобов'язується оплатити вартість прийнятого природного газу в розмірі, строки та порядку, передбачених договором. Статтею 40 даного Закону передбачено, що розподіл природного газу здійснюється на підставі та умовах договору розподілу природного газу в порядку, передбаченому кодексом газорозподільних систем та іншими нормативно-правовими актами. За договором розподілу природного газу оператор газорозподільної системи зобов'язується забезпечити замовнику послуги розподілу природного газу на період та умовах, визначених договором розподілу природного газу, а замовник зобов'язується сплатити оператору газорозподільної системи вартість послуг розподілу природного газу. Типовий договір розподілу природного газу затверджується Регулятором. Договір розподілу природного газу є публічним. На виконання вимог вказаних норм Закону, Постановою НКРЕКП від 30.09.15р. № 2500 було затверджено Типовий договір постачання природного газу побутовим споживачам. Умови цього Договору розроблені відповідно до Закону України "Про ринок природного газу" та Правил постачання природного газу, затверджених постановою НКРЕКП від 30 вересня 2015 року № 2496 та є однаковими для всіх побутових споживачів України. (п. 1.2 Договору). Такий Договір є договором приєднання, що укладається з урахуванням вимог статей 633, 634, 641, 642 Цивільного кодексу України на невизначений строк шляхом приєднання споживача до умов цього Договору. Статтею 633 ЦК України передбачено, що публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов'язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв'язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Згідно ст. 634 ЦК України, договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Відповідно до п. 1.3 Договору, фактом згоди позивача на приєднання є факт споживання природного газу відповідно до вимог Правил постачання та за умови, що у споживача відсутній інший діючий постачальник. Оскільки [PERSON] споживав природний газ, відтак виявив свою згоду на приєднання до умов договору на постачання природного газу. При цьому, в матеріалах справи наявний примірник договору, що був надісланий позивачу, який є аналогічний умовам передбачених Типовим договором на постачання природного газу побутовим споживачам та жодним чином не обмежує та не погіршує його права. Що стосується ціни за природний газ, то згідно п. 4.1 Договору, така становить 6,9579 грн. за 1 м.куб. газу для всіх побутових споживачів та згідно вимог п. 4.2 Договору опублікована на сайті постачальника. Згідно ч.1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Однак, суд не вбачає з боку відповідача жодних порушень прав чи законних інтересів позивача [PERSON] Останній є побутовим споживачем природного газу, та повинен оплачувати його вартість згідно вимог Закону, в тому числі Типового договору, затвердженого Постановою НКРЕКП від 30.09.15р. № 2500. Разом з цим позивач не оспорює укладення самого Договору, натомість просить припинити нарахування щомісячної плати за газопостачання, отримуючи при цьому послуги з газопостачання. А згідно ч.1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Тому, оцінюючи зібрані по справі докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов є безпідставним та в його задоволенні слід відмовити.

Outcome: dismissed