Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-27 00:00:00

07.10.2015 року позивачі звернулись до суду з вищезазначеним позовом. В обгрунтування заявлених вимог (з урахуванням уточнень) посилаються на те, що 13.10.2014 року близько 09 го. 30 хв. [PERSON] керуючи автомобілем «Хонда Пілот» д/н АН 6021ЕН, рухаючись по вул. Маршала Малиновського збоку пр. Правди у напрямку вул. Молодогвардійської у Самарському районі м. Дніпропетровська, порушуючи п. 10.1 Правил дорожнього руху, допустив зіткнення з автомобілем «Пежо-309», реєстраційний номер [NUMBER], під керуванням [PERSON]. Останній внаслідок ДТП отримав тілесні ушкодження середнього ступеню тяжкості. Вина водія [PERSON] підтверджується вироком Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 25.12.2014 року, за яким його визнано винним у вчинені кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України. Автомобіль, яким керував винуватець ДТП належить ТОВ «Український рітейл». Під час ДТП у автомобілі потерпілого перебувала його дружина [PERSON], яка також зазнала легких тілесних ушкоджень. Цивільно-правова відповідальність [PERSON] з обмеженою відповідальністю «Український рітейл» на момент ДТП була застрахована в АТ «Українська страхова компанія АСКА», однак на звернення позивачів щодо відшкодування шкоди, свої зобовязання у повному обсязі не виконало. За наданням медичної допомоги після отриманої в ДТП травми звертався [PERSON], у звязку з чим зазнав витрат на ліки, медичні препарати та матеріали. Матеріальну шкоду [PERSON] було частково відшкодовано стаховою компанією у розмірі 611,66 грн, а тому на його користь просить стягнути з відповідачів солідарно різницю у сумі 156,66 гривень. Моральну шкоду [PERSON] через незручності від отриманих тілесних ушкоджень оцінює та просить суд стягнути з відповідачів солідарно у сумі 200000,00 гривень. Також, останній просить суд стягнути з відповідачів солідарно витрати на послуги адвоката у кримінальному провадженні стосовно відповідача [PERSON] у розмірі 10000,00 гривень. Позивач [PERSON] через отримання травм в результаті ДТП просить суд стягнути з відповідачів солідарно суму матеріальної шкоди у розмірі 5229,04 гривень, оскільки під час проходження лікування понесла певні матеріальні витрати, а отриману моральну шкоду за незручності, які виразились у вимушеному перебуванні на лікарняному, змінах у звичному укладі життя та у невідшкодуванні відповідачем самостійно понесених нею витрат оцінює у 430000,00 гривень, яку також просить стягнути солідарно з відповідачів. Власник автомобіля «Пежо-309», пошкодженого в результаті ДТП - позивач [PERSON] понесла витрати на замовлення автотоварознавчої експертизи у розмірі 700,00 гривень, згідно з якою розмір матеріальної шкоди складає 41849,34 гривень. Просить суд стягнути на її користь з відповідачів солідарно матеріальні збитки у сумі 27510,70 гривень, 700,00 гривень на оплату послуг судового експерта та 10000,00 гривень моральної шкоду, яку понесла через втрату майна, хвилювання за здоровя потерпілих та змін у звичайному житті. Позивач [PERSON] та представник позивачів в судовому засіданні позов з урахуванням уточнень підтримали, просили задовольнити в повному обсязі. Відповідач [PERSON] у задоволенні позовних вимог просив відмовити, посилаючись на те, що страховою компанією було відшкодовано як матеріальну так і моральну шкоду. Представники відповідачів [PERSON] та [PERSON] у задоволенні позовних вимог просили відмовити. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Як вбачається з вироку Самарського районного суду від 25 грудня 2014 року [PERSON] визнано винним у вчинені кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України та призначено покарання у виді штрафу у розмірі пятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян. Так, судом було встановлено, що [PERSON] 13.10.2014 року, приблизно в 09 годині 30 хвилин керуючи технічно справним автомобілем «ХОНДА-ПІЛОТ», реєстраційний номер [NUMBER], який належить ТОВ «Український рітейл», рухався по вул. Маршала Малиновського збоку пр. Правди у напрямку вул. Молодогвардійської у Самарському районі м. Дніпропетровська. Під час руху [PERSON] порушуючи правила безпеки дорожнього руху, проявляючи крайню неуважність до дорожньої обстановки та її змінам, виконуючи маневр повороту ліворуч, змінив напрямок руху керованого ним автомобіля вліво, не переконавшись що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху, та продовжуючи рух, в районі б. № 114 допустив зіткнення з автомобілем «Пежо-309», реєстраційний номер 322-57АН, під керуванням водія [PERSON], що рухався у зустрічному напрямку прямо. Внаслідок ДТП потерпілому [PERSON], згідно висновку судово-медичної експертизи № 4041е були заподіяні телесні ушкодження у вигляді закритого перелому хірургічної шийки лівої плечової кістки з задовільним стоянням відламків, забійних ран та саден в проекції правого колінного суглобу, які за своїм характером відносяться до ушкоджень середнього ступеню тяжкості, що зумовили тривалий розлад здоровя, строком понад 3 тижні (більш, як 21 день). Порушення правил безпеки дорожнього руху виразилося в тому, що [PERSON], керуючи транспортним засобом - автомобілем «ХОНДА-ПІЛОТ», згідно висновку судово-автотехнічної експертизи № 70/27-832 від 21.11.2014 року порушив вимогу п.10.1 Правил дорожнього руху України, який свідчить: - п.10.1 «Перед початком руху, перестроюванням та будь-якою зміною напрямку руху водій повинен переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху», невиконання якого перебуває в причинному звязку з наслідками, що настали (а.с. 11-13). За змістом ч. 4 ст. 61 ЦПК України вирок у кримінальному провадженні, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обовязкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Частиною 2 ст. 1187 ЦК України передбачено, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Як вбачається з полісу АІ/6291124 обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, транспортний засіб HONDA PILOT, номерний знак [NUMBER], яким керував відповідач [PERSON] було забезпечено таким ПАТ «Українська страхова компанія АСКА», строком дії з 02.01.2014 року до 01.01.2015 року, страхувальник ООО «УКРАИНСКИЙ РИТЕЙЛ». Судом встановлено, що відповідно до наданих позивачем [PERSON] епікризу № 10883/2015 та квитанцій щодо купівлі медичних препаратів та засобів на суму 5229,04 гривень, нею було витрачено вказану суму на придбання переліченого обсягу засобів відповідно до призначень лікарів, а тому вказана сума підлягає стягненню виключно з відповідача [PERSON], оскільки з платіжного доручення № 16894 від 05 жовтня 2015 року вбачається, що [PERSON] «УАСК АСКА» сплатило страхове відшкодування на рахунок [PERSON] у сумі 8157,28 гривень (а.с. 158), а також з платіжного доручення № 19326 від 03 грудня 2015 року вбачається, що [PERSON] «УАСК АСКА» сплатило страхове відшкодування на рахунок [PERSON] у розмірі 943,36 гривень. Згідно розрахунку виплати № 3198 [PERSON] «УАСК АСКА» визнало загальну суму по затратах на лікування у сумі 8667,28 гривень та моральної шкоди 5% від суми шкоди у розмірі 433,36 гривень, а разом 9100,64 грн., отримання вказаних виплат безпосередньо підтверджено [PERSON] в судовому засіданні. Відмовляючи у задоволенні позовних вимог [PERSON] у частині стягнення матеріальної шкоди у сумі 156,66 гривень з відповідачів, суд виходить з того, що [PERSON] згідно із платіжним дорученням № 13454 від 06 липня 2015 року [PERSON] «УАСК АСКА» було сплачено на його рахунок страхове відшкодування відповідно до угоди АІ/6291124 у сумі 1575,70 гривень (а.с. 155). Так, згідно з розрахунком [PERSON] «УАСК АСКА» визнано 2189,99 гривень (фактично понесених матеріальних витрат на лікування) 510,00 гривень (франшизи за полісом АІ/6291124), а тому сплачено 1575,70 гривень, а крім того, платіжним дорученням № 19327 від 03 грудня 2015 року [PERSON] «УАСК АСКА» перераховано [PERSON] в рахунок оплати страхового відшкодування відповідно до угоди АІ/6291124 суму у розмірі 614,29 гривень. Однак, суду позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження стягнення суми матеріальної шкоди у вказаному позивачем розмірі, а тому дана вимога не підлягає задоволенню. Стосовно вимоги позивача [PERSON] про стягнення з відповідачів витрат на послуги адвоката, суд вважає за необхідне зазначити що відповідач [PERSON] «УАСК АСКА» не є стороною по кримінальному провадженню, та не має відшкодовувати витрати на правову допомогу потерпілого [PERSON], яку він отримував у кримінальному провадженні стосовно [PERSON] Щодо вирішення даного спору з відповідачами ТОВ «УКРАЇНСЬКИЙ РІТЕЙЛ» та [PERSON], то вони не підлягають стягненню з наступних підстав. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 84 ЦПК України витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. Граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлюється законом. При стягненні витрат на правову допомогу слід враховувати, що особа, яка таку допомогу надавала, має бути адвокатом (стаття 6 Закону України від 05 липня 2012 року № 5076-VI "Про адвокатуру та адвокатську діяльність") або іншим фахівцем у галузі права незалежно від того, чи така особа брала участь у справі на підставі довіреності, чи відповідного договору. Розмір витрат на оплату правової допомоги визначається за домовленістю між стороною та особою, яка надає правову допомогу. Разом із тим, граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлений Законом України від 20 грудня 2011 року № 4191-VI "Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах", відповідно до ст. 1 якого граничний розмір витрат на правову допомогу не може перевищувати 40% розміру мінімальної заробітної плати за годину роботи фахівця у галузі права. Підстави, межі та порядок відшкодування судових витрат на правову допомогу, надану в суді як адвокатом, так і іншим фахівцем у галузі права, регламентовано у пункті 2 частини третьої статті 79, статтях 84,88,89 ЦПК України. Витрати на правову допомогу, граничний розмір якої визначено відповідним законом, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов'язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Статтею 33 Правил адвокатської етики, схвалених Вищою кваліфікаційною комісією адвокатури при Кабінеті Міністрів України 01.10.99 року, єдиною допустимою формою отримання адвокатом за надання правової допомоги клієнту є гонорар. Гонорар, отримуваний адвокатом за надання правової допомоги. Повинен бути законним за формою і порядком внесення і розумно обґрунтованим за розміром. При визначенні обґрунтованого розміру гонорару, беруться до уваги обсяг часу і роботи, що вимагаються для належного виконання доручення. Розмір гонорару і порядок його внесення мають бути чітко визначені в угоді про надання правової допомоги. Склад та розмір витрат, пов'язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмету доказування по справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов'язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордеру, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). При цьому недопустимими є документи, які не відповідають встановленим вимогам. Проте позивачем не надані документи та розрахунки, що свідчать про оплату гонорару, оформлені у встановленому законом порядку. Відмовляючи у задоволенні позовних вимог позивача [PERSON] до відповідачів про стягнення на її користь матеріальних збитків у сумі 27510,70 гривень та 700,00 гривень витрат на оплату послуг судового експерта, суд виходить з того, що з платіжного доручення № 1730 від 15 жовтня 2015 року вбачається, що [PERSON] «УАСК АСКА» перерахувало на рахунок [PERSON] страхове відшкодування відповідно до угоди АІ/6291124 у сумі 14410,69 гривень (а.с. 125). Щодо доводів позивача про стягнення з відповідачів різниці по недоплаченій сумі матеріальної шкоди між висновком № 2704/1515 складеного судовим експертом-автотоварознавцем [PERSON] (а.с. 44-66) та сплаченої суми страхового відшкодування [PERSON] «УАСК АСКА» на підставі звіту № 11-11-14Р про оцінку транспортного засобу за їх замовленням, не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні, оскільки відповідачем [PERSON] «УАСК АСКА» не було порушено вимог ст. 34 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», оскільки лише у випадку, якщо представник страховика не зявився у визначений строк, потерпілий має право самостійно обрати аварійного комісара або експерта для визначення розміру шкоди, а страховик зобовязаний відшкодувати потерпілому витрати на проведення експертизи. Отже, виходячи з викладеного не підлягає задоволенню і вимога щодо сплати витрат на оплату послуг судового експерта, оскільки така експертиза виконана за її власним бажанням, а не на підставі договору чи з підстав викладених відповідно до Закону. Відмовляючи у задоволенні вимоги [PERSON] про стягнення на її користь з відповідачів 10000,00 гривень у рахунок відшкодування моральної шкоди, суд виходить з наступного. Пунктом 23.1 ст. 23 «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких потерпілий - фізична особа зазнав у звязку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоровя. Оскільки фізичного болю та страждань отриманих у звязку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоровя [PERSON] не зазнала, тому вимога про стягнення з [PERSON] «УАСК АСКА» є необґрунтованою та не підлягає задоволенню. Стосовно заявленої вимоги в частині стягнення її зі співвідповідачів суд вважає за необхідне зазначити, що позивачем не подано докази того, що неправомірними діями відповідачів їй було завдано моральної шкоди, не зазначено в чому саме полягала моральна шкода, характер страждань та їх глибина. Вирішуючи питання про стягнення матеріальної шкоди на користь [PERSON] та [PERSON], суд виходить з того, що оскільки відповідач [PERSON] з обмеженою відповідальністю «Український рітейл» який був страхувальником транспортного засобу «Хонда Пілот» д/н АН 6021ЕН та який був забезпечений полісом відповідача [PERSON] «УАСК АСКА», який у свою чергу повністю відшкодував моральну шкоду у визначеному Законом України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» розмірі, суд доходить висновку про можливість часткового задоволення таких вимог з належного у такому випадку відповідача [PERSON], виходячи з наступного. За змістом п.п. 5, 9\~Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31 березня 1995 року\~(зі змінами й доповненнями) - відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховується стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану тощо. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. З урахуванням характеру й обсягу фізичних та моральних страждань [PERSON] та [PERSON], їх психоемоційних переживань, понесених ними внаслідок завдання тілесних ушкоджень, часу та зусиллях направлених для відновлення стану їх здоров'я, перебування на лікуванні, тяжкості вимушених змін у їх життєвих і виробничих стосунках, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, суд дійшов висновку про те, що компенсація моральної шкоди, повинна бути визначена в грошовій формі у розмірі 5000,00 гривень [PERSON] та 10000,00 грн. [PERSON] Аналізуючи приведені вище норми права та співвідношуючи їх із встановленими в судовому засіданні обставинами справи, суд приходить до висновку про необхідність часткового задоволення позовних вимог. На підставі\~ст. 88 ЦПК України\~суд присуджує з відповідача на користь позивача, пропорційно до задоволених вимог, документально підтверджені судові витрати.

Outcome: partial