Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-29 00:00:00

[PERSON] звернувся з названим позовом до ВДВС Ріпкинського РУЮ, в якому просив стягнути з останніх 2000 грн. моральної шкоди, завданої його бездіяльністю, посилаючись на те, що в провадженні ВДВС Ріпкинського РУЮ знаходиться виконавче провадження про стягнення з [PERSON] на його ([PERSON]В.) користь заборгованості за договором позики підтвердженим розпискою від 17.08.2014 року, в розмірі 1500 грн. 00 коп., процентів за користування позикою, в розмірі 273 грн. 05 коп., інфляційних нарахувань, в розмірі 210 грн. 30 коп. та трьох відсотків річних за час прострочення грошового зобов'язання, в розмірі 20 грн. 10 коп., а разом 2003 грн. 45 коп.. Зазначає, що державним виконавцем надався [PERSON] строк для добровільного виконання рішення суду, проте рішення суду залишається не виконаним. Вказане, змусило його направити відповідачу заяву від 30.08.2015 р. про надання інформації про хід виконання вказаного виконавчого листа [PERSON]. Вказує, що відповідач відповідь йому не надав, вчинивши таким чином бездіяльність відносно його заяви, що виражає не повагу до його честі, гідності та ділової репутації громадянина пенсійного віку, який вніс вклад в розвиток держави, а органи влади якої ігнорують його права, що завдає йому моральну шкоду. В судові засідання на 21.12.2015 р. та на 30.12.2015 р. позивач [PERSON] не зявився, подавав заяви в яких просив розглядати справу у його відсутність, підтвердив свої обґрунтування та підтримав вимоги в повному обсязі. Представник відповідача ВДВС Ріпкинського РУЮ [PERSON] в судовому засіданні від 21.12.2015 р. не висловився своє відношення до розглядуваного спору, а в дане судове засідання не зявився, про причини неявки не повідомив. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що постановою від 13.05.2015 р. (ВП № 47529618) державного виконавця ВДВС Ріпкинського РУЮ відкрито виконавче провадження по примусовому виконанню виконавчого листа № 743/166/15-ц, виданого 06.05.2015 р. Ріпкинським районним судом Чернігівської області про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] заборгованості за договором позики підтвердженим розпискою від 17.08.2014 року, в розмірі 1500 грн. 00 коп., процентів за користування позикою, в розмірі 273 грн. 05 коп., інфляційних нарахувань, в розмірі 210 грн. 30 коп. та трьох відсотків річних за час прострочення грошового зобов'язання, в розмірі 20 грн. 10 коп., а разом 2003 грн. 45 коп. та надано строк боржнику для самостійного виконання до 20.05.2015 р.. З наявних в матеріалах справи заяв позивача [PERSON] від 15 грудня 2015 р. та 24 грудня 2015 р. вбачається, що останній просив розглядати справу у його відсутність, підтвердив свої обґрунтування та підтримав вимоги в повному обсязі. Позивач [PERSON], в порушення приписів ст.ст. 10, 60 ЦПК України, не надав належним чином завіреної копії рішення Ріпкинського районного суду Чернігівської області, на підставі якого був виданий виконавчий лист про стягнення з [PERSON] на його ([PERSON]В.) користь заборгованості за договором позики підтвердженим розпискою від 17.08.2014 року, в розмірі 1500 грн. 00 коп., процентів за користування позикою, в розмірі 273 грн. 05 коп., інфляційних нарахувань, в розмірі 210 грн. 30 коп. та трьох відсотків річних за час прострочення грошового зобов'язання, в розмірі 20 грн. 10 коп., а разом 2003 грн. 45 коп., не надано копія вказаного виконавчого листа. Крім того, позивач [PERSON] не клопотав про витребування в ВДВС Ріпкинського РУЮ копії виконавчого провадження (ВП № 47529618). Статтею 19 Закону України "Про звернення громадян"\~передбачено, що органи державної влади і місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації незалежно від форм власності, об'єднання громадян, засоби масової інформації, їх керівники та інші посадові особи в межах своїх повноважень зобов'язані: об'єктивно, всебічно і вчасно перевіряти заяви чи скарги; у разі прийняття рішення про обмеження доступу громадянина до відповідної інформації при розгляді заяви чи скарги скласти про це мотивовану постанову; на прохання громадянина запрошувати його на засідання відповідного органу, що розглядає його заяву чи скаргу; скасовувати або змінювати оскаржувані рішення у випадках, передбачених законодавством України, якщо вони не відповідають закону або іншим нормативним актам, невідкладно вживати заходів до припинення неправомірних дій, виявляти, усувати причини та умови, які сприяли порушенням; забезпечувати поновлення порушених прав, реальне виконання прийнятих у зв'язку з заявою чи скаргою рішень; письмово повідомляти громадянина про результати перевірки заяви чи скарги і суть прийнятого рішення; вживати заходів щодо відшкодування у встановленому законом порядку матеріальних збитків, якщо їх було завдано громадянину в результаті ущемлення його прав чи законних інтересів, вирішувати питання про відповідальність осіб, з вини яких було допущено порушення, а також на прохання громадянина не пізніш як у місячний термін довести прийняте рішення до відома органу місцевого самоврядування, трудового колективу чи об'єднання громадян за місцем проживання громадянина; у разі визнання заяви чи скарги необгрунтованою роз'яснити порядок оскарження прийнятого за нею рішення; не допускати безпідставної передачі розгляду заяв чи скарг іншим органам; особисто організовувати та перевіряти стан розгляду заяв чи скарг громадян, вживати заходів до усунення причин, що їх породжують, систематично аналізувати та інформувати населення про хід цієї роботи. Як вказує позивач [PERSON] в своїй позовній заяві, що 30 серпня 2015 р. він письмово звернувся до ВДВС Ріпкинського РУЮ про надання інформації про хід виконання вказаного виконавчого листа [PERSON]. Всупереч приписів ст. 10, 60 ЦПК України, позивач [PERSON] не надав копії вказаного листа від 30.08.2015 р.. Наявність поштового повідомлення про вручення заяви ВДВС Ріпкинського РУЮ, тим більше за 31.07.2015 р. (за місяць до заяви від 30.08.2015 р.) само по собі не свідчить про те, що позивач [PERSON] подавав відповідачу відповідну заяву. Позивач [PERSON] не клопотав про витребування в ВДВС Ріпкинського РУЮ копії заяви про хід виконання виконавчого листа про стягнення з [PERSON] коштів. Вказане в сукупності свідчить про те, що позивач не довів факт вчинення ним дій щодо звернення до ВДВС Ріпкинського РУЮ з заявою про надання інформації про хід виконання вказаного виконавчого листа [PERSON]. Тим більше позивач [PERSON] повязує завдання йому моральної шкоди саме спричиненням бездіяльності державного виконавця в частині надання відповіді на письмову заяву, копію, якої позивач суду не надав. Вказане є самостійною підставою для відмови в задоволенні позову [PERSON] до ВДВС Ріпкинського РУЮ про відшкодування моральної шкоди. Крім того, шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів (ст. 1173 ЦК України), а шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи (ст. 1174 ЦК України). Підставою для цивільно-правової відповідальності за завдання шкоди у такому випадку є правопорушення, що включає як складові елементи шкоду, протиправне діяння особи, яка її завдала, причинний зв'язок між ними. Шкода відшкодовується незалежно від вини. При цьому, судовий контроль за виконанням судових рішень, зокрема, право сторони виконавчого провадження на звернення до суду зі скаргою на рішення, дію чи бездіяльністю державного виконавця регламентовано\~розділом VІІ ЦПК України. Зокрема, ст. 383 ЦПК України передбачає, що сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього\~Кодексу, порушено їх права чи свободи. Виходячи з наведеного, належним доказом протиправних (неправомірних) рішень, дій чи бездіяльності державного виконавця є, як правило, відповідне судове рішення (вирок) суду, що набрало законної сили, або відповідне рішення вищестоящих посадових осіб державної виконавчої служби. Всупереч приписів ст. 10, 60 ЦПК України, позивач [PERSON] не надав копії рішення суду, що набрало законної сили чи відповідне рішення вищестоящих посадових осіб державної виконавчої служб, якими визнана бездіяльність державного виконавця ВДВС Ріпкинського РУЮ щодо не надання відповіді на заяву [PERSON] про надання інформації про хід виконання вказаного виконавчого листа [PERSON]. Відсутність таких доказів свідчить про не надання позивачем [PERSON] доказів на підтвердження наявності в діях державного виконавця бездіяльності з даного приводу, що є самостійною підставою для відмови в задоволенні позову [PERSON] до ВДВС Ріпкинського РУЮ про відшкодування моральної шкоди. І головне, відповідно до\~ст. 11 ЦПК України\~\~суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, частина 1 ст. 33 ЦПК України передбачає, що суд за клопотанням позивача, не припиняючи розгляду справи, замінює первісного відповідача належним відповідачем, якщо позов пред'явлено не до тієї особи, яка має відповідати за позовом, або залучає до участі у справі іншу особу як співвідповідача. Пунктом 28 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014\~\~№ 6 «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах» судам роз'яснено, що при розгляді позовів фізичних чи юридичних осіб про відшкодування завданої шкоди рішеннями, діями чи бездіяльністю державного виконавця під час проведення виконавчого провадження суди повинні виходити з положень\~статті 56 Конституції України,\~статті 11 Закону «Про державну виконавчу службу», частини другої статті 87 Закону про виконавче провадження, а також з положень статей\~1173,\~1174 ЦК України і враховувати, що в таких справах відповідачами є держава в особі відповідних органів державної виконавчої служби, що мають статус юридичної особи, в яких працюють державні виконавці, та відповідних територіальних органів Державної казначейської служби України. Згідно із п.п 5 п. 4 Положення про Державну казначейську службу України, затвердженого\~Указом Президента України № 460/2011\~від 13 квітня 2011 року, Казначейство України відповідно до покладених завдань здійснює безспірне списання коштів державного бюджету та місцевих бюджетів на підставі рішення суду. Системний аналіз ст.ст. 11, 33 ЦПК України дає підстави дійти до висновку, що виключно позивачу належить право вибору характеру своїх процесуальних дій: залучити до участі у справі іншу особу як співвідповідача, або продовжувати судовий розгляд за наявним складом учасників. Судом встановлено, що позивач [PERSON] звертаючись до суду з позовом, предявляв вимоги виключно до органу ДВС України та, що позивач [PERSON] не заявляв клопотання, в порядку\~статті 33 ЦПК України\~про залучення до участі у справі про стягнення моральної шкоди в якості співвідповідача - відповідного територіального органу Державної казначейської служби України. Незалучення до розгляду справи в якості співвідповідача - відповідного територіального органу Державної казначейської служби України, при відсутності клопотання позивача про його залучення, в порядку ст. 33 ЦПК України є самостійною підставою для відмови у задоволенні позовних вимог про відшкодування моральної шкоди з відповідного органу державної влади, а саме ВДВС Ріпкинського РУЮ. Само по собі наявність душевних страждань [PERSON], повязаних з не виконанням рішення суду про стягнення коштів, при не доведенні вказаних вище обставин, при не залученні до участі в справі в якості співвідповідача - відповідного територіального органу Державної казначейської служби України, не є підставою для задоволення позову, з підстав зазначених в ньому. Враховуючи наведене в сукупності, суд знаходить, що з вказаних вищее підстав слід відмовити в задоволенні позовних вимог [PERSON] до ВДВС Ріпкинського РУЮ про відшкодування моральної шкоди.

Outcome: dismissed