Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-16 00:00:00

У липні 2014 року до суду звернувся позивач [PERSON] з вказаним позовом, відповідно до якого прохав суд зобов'язати відповідача усунути перешкоди у його спілкуванні зі спільними дітьми - дочкою [PERSON], [INFO], та сином [PERSON], [INFO]; визначити наступний спосіб участі позивача у спілкуванні та вихованні дітей: кожної п'ятниці з 18-00 до 12 години неділі, у дні народження дітей (друга половина дня) та оздоровлення у липні місяці; побачення відбуватимуться за місцем проживання позивача без присутності матері з правом прогулянок по місту; стягнути з відповідача на користь позивача суму в розмірі 3 000,00 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди; стягнути з відповідача на користь позивача судовий збір. В обґрунтування позову позивачем зазначено, що він з відповідачкою перебували у шлюбі, який було розірвано, та від якого мають спільних дітей - дочку та сина: [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO]. Рішенням суду встановлено місце проживання дітей з матір'ю. Діти проживають разом з матір'ю та її теперішнім чоловіком. Позивач зазначає, що за час окремого їх проживання відповідач намагається ізолювати його від спілкування з дітьми, не дотримується визначеного службою у справа дітей Октябрської районної у м. Полтаві ради порядку участі батька у спілкуванні з дітьми. Також, позивачем наведено випадки, що мали місце 06.06.2014 року, 20.06.2014 року, коли він намагався зустрітися з дітьми, але у будинок не потрапив через наявність кодового замку, а в телефонному режимі з відповідачкою не було знайдено порозумінь, та 28.06.2014 року коли відповідач перешкодила йому у спілкуванні з дітьми, забравши їх з дитячого майданчика. Такими діями відповідач спричинила йому моральну шкоду, яку він оцінює в сумі 3 000,00 грн., що полягає у душевних стражданнях, яких він зазнав через протиправну поведінку останньої. Нервові переживання не дають та унеможливлюють йому нормальні життєві умови. Вказане і стало підставою звернення до суду з даним позовом. У судовому засіданні позивач та його представник за довіреністю [PERSON] позовні вимоги підтримали в повному обсязі, прохали суд позов задовольнити. Відповідач [PERSON] та її адвокат [PERSON] проти задоволення позовних вимог заперечували, вказували що відповідач не чинить відповідачу перешкод у вихованні дітей. В матеріалах справи мається заперечення на позов, відповідно до якого вказано, що рішенням суду, що набрало законної сили та не було скасовано у встановленому законом порядку відносно спору між сторонами щодо місця проживання дітей, визначено місце проживання дітей з матір'ю. До цього часу, відповідач, довіряючи позивачу, дозволяла проживати дітям з батьком певний час до того моменту, як було виявлено ряд обставин (дітей не пускав до матері, діти пропускали навчання, тощо), за яких позивач вимушена була звернутися до суду з вимогою визначення місця проживання дітей. Позивач ухиляється від свого обов'язку сплачувати аліменти на дітей, що призначені в судовому порядку, оскільки добровільної допомоги на утримання дітей не надавав. Позивач не працевлаштований, не має офіційної роботи та заробітку. Відповідач разом зі своїм теперішнім чоловіком забезпечують дітей. Також, відповідач прохала суд змінити порядок участі батька у вихованні та спілкуванні дітей, а саме в частині побачень з 18-00 до 12-00 години неділі на 18-00 до 12- години суботи, оскільки у неділю вона повинна підготувати дітей до школи: діти повинні зробити шкільні завдання, приготувати одяг, здійснити гігієну тощо. Також, в запереченні зазначено, що позовні вимоги в частині відшкодування моральної шкоди є безпідставними та не доведені жодним доказом. Представник органу опіки та піклування Октябрської районної у м. Полтаві ради Дяченко В.В. у судовому засіданні щодо позовних вимог відносно визначення порядку участі батька у спілкуванні з дитиною заперечував, оскільки є рішення Октябрської районної у м. Полтаві ради, яким визначений цей порядок, яке, в свою чергу не скасоване та не оскаржувалося сторонами. В частині усунення перешкод у спілкуванні батька з дітьми, відшкодування моральної шкоди та судових витрат - покладався на розсуд суду. Суд, заслухавши пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи, перевіривши зібрані по справі докази, встановив наступне. Так, згідно з рішенням Октябрського районного суду м. Полтави від 06.09.2013 року, що набрало законної сили та не було скасовано у встановленому законом порядку, розірвано шлюб між позивачем та відповідачкою, про що відділом РАЦС Октябрського райвиконкому м. Полтави зроблено відповідний запис. Сторони від шлюбу мають спільних неповнолітніх дітей, згідно з копією свідоцтв про народження, що додані до позову, а саме: дочку [PERSON], [INFO], та сина [PERSON], [INFO]. Після розірвання шлюбу діти залишені проживати разом з матір'ю. Як вказувала відповідач, що не підтверджене письмовим доказом, рішенням суду, що залишене без змін ухвалою Апеляційного суду Полтавської області від 16.06.2014 року, визначено місце проживання дітей з матір'ю. Також, судом встановлено, що за заявою [PERSON], на підставі висновку служби у справах дітей та доданих документів, рішенням Октябрської районної у м. Полтаві ради від 27.05.2014 року № 26 визначено порядок участі [PERSON] у вихованні та спілкуванні з малолітніми дітьми. Відповідно до зазначеного рішення, визначено наступний порядок: кожної п'ятниці з 18-00 до 12 години неділі, у дні народження дітей (друга половина дня) та оздоровлення у липні місяці; побачення відбуватимуться за місцем проживання батька з правом прогулянок по місту, враховуючи погодні умови та не порушуючи режиму дня дітей, турбуючись про стан їх здоров'я. Відповідно до ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того чи перебувають вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини на впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Статтею 153 СК України закріплене право батьків та дитини на спілкування, яке повинно здійснюватись безперешкодно. Відповідно до ст. 15 Закону України "Про охорону дитинства" батьки, які проживають окремо від дитини, зобов'язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини. За приписами ст. 157 СК України визначено, що той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків з ким проживає дитина, не має право перешкоджати тому з батьків хто проживає окремо спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні. Таким чином, законодавцем визначена рівність батьків щодо своїх дітей та рівне їх право щодо спілкування та їх виховання та заборона у перешкоджанні одним із батьків такого спілкування та виховання дітей. Положеннями ст. ст. 157-159 СК України передбачено, що всі питання виховання дітей вирішуються батьками спільно, а у випадках відсутності такої обопільної згоди та окремого проживання батьків, способи участі у вихованні дітей та спілкуванні з ними того з батьків, хто проживає окремо від дітей, визначаються за його заявою органом опіки і піклування. Положеннями ч.1 ст. 159 цього Кодексу передбачено, що якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди дому з батьків, хто проживає окремо у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема, ухиляється від виконання рішення органу опіки і піклування, другий із батьків має право звернутись до суду з позовом про усунення цих перешкод. За результатом розгляду такої справи, суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання, тощо), місце та час їхнього спілкування. При вирішенні спору про усунення перешкод у спілкуванні та вихованні дитини суд повинен виходити насамперед з інтересів самої дитини. Частина 1 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року (ратифікованою Україною 27.02.91 р., яка набула чинності в Україні 27.09.91 р.) в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Розглядаючи доводи сторін щодо визначення способів участі позивача у спілкуванні та вихованні дітей, суд вважає, що рішення органу опіки та піклування від 27.05.2014 року в повній мірі враховує інтереси дітей та права батьків на спілкування з ними. Щодо вимоги відповідача обмежити час спілкування суботою до 18-00 годин, через те, що вона повинна підготувати дітей до школи: зробити з дітьми шкільні завдання, приготувати одяг, здійснити гігієну тощо, суд виходить з наступного. Батько також повинен і може турбуватися про підготовку дітей на початок неділі до школи - вивчити з ними домашні завдання, тощо. Щодо вимоги позивача визначити, що побачення з дітьми повинні відбуватися за відсутності матері, суд вважає наступне. По-перше, позивачем не обґрунтовано та не доведено належними доказами, як наявність при зустрічах з дітьми матері може негативно впливати на дітей та їх спілкування з батьком. По-друге, в наведеному висновку органу опіки та піклування не встановлено такий спосіб спілкування з дитиною як у присутності матері (наприклад, такий порядок може бути визначено, якщо дитина має відповідний вік, що не дозволяє їй тривалий час знаходитися окремо від матері, або ж у випадку наявності у дитини відповідних захворювань, тощо). З огляду на це, батько не має перешкод щодо спілкування з дитиною самостійно. Також, слід зазначити, що у випадку, коли батьки не погоджуються з рішенням органів опіки та піклування, вони мають право його оскаржити. В даному випадку сторонами по справі таке рішення не оскаржувалося у встановленому законом порядку. Суд, також вважає, що відсутність у батька офіційної роботи та офіційного заробітку, не є підставою для усунення його від спілкування з дітьми та прийняття участі у їх вихованні. Даний факт негативно впливає лише на виконання батьком свого обов'язку приймати участь в утриманні дітей, які потребують такого. За наданими до суду доказами, батько, позивач, має позитивну характеристику. Суд, дослідивши матеріали справи, дійшов висновку про недоведеність факту чинення відповідачем перешкод у спілкуванні позивача з дітьми. Наявність складеного Акту (а.с. 20) не є достатнім доказом на підтвердження того, що відповідач не дозволяє бачитися йому з дітьми, перешкоджає у спілкуванні. На думку суду, позовні вимоги щодо стягнення моральної шкоди у розмірі 3 000,00 грн. також не підлягають задоволенню, оскільки згідно з положеннями ст. 60 ЦПК України позивачем не надано суду належних та допустимих доказів на підтвердження факту заподіяння моральної шкоди та її розміру, по-друге, позивачем не доведено факт перешкоди у його спілкуванні з дітьми.

Outcome: dismissed