Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-22 00:00:00

Позивачі звернулися до суду з позовом про відшкодування моральної шкоди, в якому посилалися на те, що заяви позивачів розглядали Світловодський міськрайонний суд, Кіровоградський окружний адміністративний суд, Печерський районний суд м. Києва. Однак жодна судова інстанція не ухвалила правосудного рішення. Світловодський міськрайонний суд ухвалив додаткове рішення, яким стягнув з [PERSON], [PERSON], ТОВ АПФ «Агрофірма» - потерпілих у кримінальній справі, що здійснювали захист порушених майнових прав фірми «Агроділо» судовий збір у розмірі 2373,96 грн. Оскільки фірма «Агроділо» не має грошових коштів, а [PERSON] немає доходів то в теперішній час з пенсії позивача [PERSON] стягується борг за рішенням суду аж до повного його погашення. Також рішенням Кіровоградського окружного адміністративного суду стягнуто з позивача [PERSON] на користь Державного бюджету України, в особі Світловодської державної податкової інспекції заборгованості у розмірі 1800,00 грн. Таким чином позивачу завдано моральної шкоди на суму 4173,96 грн. Позивача [PERSON] незважаючи на висновок лікаря суддею Світловодського міськрайонного суду м. Києва визнано не тверезим. Рішенням Печерського районного суду м. Києва таке стягнення визнано законним. Виходячи з вищевикладеного позивачі отримали значну моральну школу від такого правосуддя і мають право вимагати від суду відшкодування моральної шкоди, за рахунок державного бюджету, а саме: позивачу [PERSON] - 51000,00 грн., позивачу [PERSON] - 51000,00 грн. Позивачі - [PERSON], [PERSON] до суду не з'явилися, в заявах надісланих на адресу суду просили справу розглядати у їх відсутність, позовні вимоги задовольнити. Представник відповідача: Кабінету Міністрів України до суду не з'явився, натомість надіслав заперечення на позовну заяву, з яких вбачається, що позивачі у своїй позовній заяві не надали ні одного обґрунтованого факту завдання моральної шкоди їм зі сторони Кабінету Міністрів України, таким чином, Кабінет Міністрів України, виходячи з відсутності належних доказів щодо заподіяння позивачам шкоди за невизначений проміжок часу та доведення протиправної поведінки не зобов'язаний здійснювати її відшкодування. Враховуючи викладене, Кабінет Міністрів України з позовними вимогами не погодився та просив суд у задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі. Представник Світловодського міськрайонного суду до суду не з'явився, надіслав письмові заперечення, в яких просив відмовити в задоволенні позову, справу розглядати без участі представника суду. Представник Печерського районного суду м. Києва в судове засідання не з'явився, в надісланій заяві просив справу розглядати у відсутність свого представника, рішення по справі ухвалити відповідно до діючого законодавства України. Суд вважає можливим розглянути справу у відсутність сторін, на підставі наявних у справі даних і доказів. Розглянувши матеріали справи, дослідивши та оцінивши письмові докази по справі у їх сукупності, суд приходить до висновку, що у задоволенні позову слід відмовити, виходячи з наступного. Відповідно до ст.4 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Згідно статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. В судовому засіданні встановлено, що в обґрунтування своїх доводів позивачі вказують, що моральні страждання їм завдано неправомірними діями та бездіяльністю судів, які полягають у тому, що за рішеннями судів з них стягуються грошові кошти. Посилаючись на зазначені обставини, як на підставу для задоволення своїх позовних вимог, позивачі просять стягнути за рахунок державного бюджету моральну шкоду по 51000,00 грн. кожному, завдану Світловодським міськрайонним судом, Кіровоградським окружним адміністративним судом та Печерським районним судом м. Києва. Отже, суд вважає, що позивачі фактично не погоджуються з вчиненими процесуальними діями в процесі розгляду справ. Стаття 56 Конституції України проголошує право кожного на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. За положеннями ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Як визначено у ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Згідно п. п. 4,5 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику в справах по відшкодування моральної (немайнової) шкоди" від 31.03.1995 №4 у позовній заяві про відшкодування моральної шкоди має бути зазначено в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується. Відповідно до ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки; якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт; в інших випадках, встановлених законом. Згідно ст. 1173 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів. Разом з тим, суд вважає за необхідне зазначити, що обов'язковими підставами відшкодування моральної шкоди є наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. А у випадку відшкодування моральної шкоди на підставі ст. 1173 ЦК України, незаконність рішення, дії чи бездіяльності завдавача шкоди повинна бути доведена. Відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Позивачі зазначають, що предметом позову є порушення по відношенні до них норм матеріального права судовою владою, а за такі дії відповідальність несе Держава, проте, в порушення наведених норм позивачі не надали належних та допустимих доказів в розумінні ст.ст. 58, 59 ЦПК України на підтвердження встановлення того, що судовою владою їм заподіяно шкоду та не довели наявність такої шкоди, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювачів та вину останніх в її заподіянні. Проаналізувавши зазначені норми закону та зібрані у справі докази в їх сукупності, суд вважає, що матеріали справи не містять підтвердження факт порушення прав позивачів з боку відповідачів, а відтак суд дійшов висновку, що позовні вимоги є необґрунтованими та задоволенню не підлягають. Враховуючи викладене,

Outcome: dismissed