overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-07 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з завою про встановлення факту постійного проживання на території України посилаючись на те, що з квітня 1989 року він постійно проживає в Україні за адресою [ADDRESS]. Іншого громадянства немає. Паспорт громадянина СРСР у нього вилучений у 2003 році органами УМВС. Встановлення даного факту йому необхідно для отримання громадянства України та оформлення пенсії. У судовому засіданні заявник [PERSON] заяву підтримав та просив задовольнити. Представник заінтересованої особи Управління державної міграційної служби в Полтавській області [PERSON] пояснила, що згідно відомостей адресно-довідкового бюро , заявник зареєстрований за адресою [ADDRESS] та відповідно адресного листа прибуття прибув до України, м. Полтава 21.12.1996 року. У судове засідання 08 червня 2016 року не з'явилась, належним чином повідомлена про час та місце розгляду справи, причина неявки невідома. Суд, заслухавши сторони, пояснення свідків, дослідивши докази по справі,дійшов до висновку, що заявлені вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що заявник народився [INFO] року в с. Натанебі, Озургетського району, Грузія. Відповідно до адресного листка прибуття, [PERSON], [INFO] , місце народження : Грузія, Озургеський район, с. Натанебі, зареєстрований за адресою [ADDRESS], прибув з с. Натанебі, Озургетського району, держава Грузія, 21 грудня 1996 року. Документований паспортом серії [NUMBER], який виданий ОВД Озургетського району ГРСР 07 вересня 1994 року. Допитані в судовому засіданні свідки [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] пояснили, що знають заявника протягом тривалого часу та останній з 1989 року проживав в м. Полтаві, з цього часу нікуди не виїжджав, працював без офіційного оформлення. Проте судом не можуть бути прийняті до уваги дані свідчення виходячи з наступного. Згідно п.2 ч.1 ст. 3 Закону України «Про громадянство України» громадянами України є: особи, незалежно від раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, мовних чи інших ознак, які на момент набрання чинності Законом України "Про громадянство України" ( 1636-12 ) (13 листопада 1991 року) проживали в Україні і не були громадянами інших держав. Відповідно до відповіді Постольства Грузії № 60/18833 від 24 травня 2016 року, згідно інформації Агенства по розвитку державних сервісів Міністерства юстиції Грузії, [PERSON], [INFO] вважається громадянином Грузії. Як пояснив у судовому засіданні заявник, будь-якої заяви на вихід з громадянства Грузії він не подавав. Таким чином, у судовому засіданні встановлено, що заявник [PERSON] є громадянином Грузії, в установленому порядку заяви про вихід з громадянства Грузії не подавав, а тому відповідно до ст.1 Закону України «Про громадянство України» має статус іноземця - особи, яка не перебуває в громадянстві України і є громадянином (підданим) іншої держави або держав. За таких обставин, підстави для задоволення заяви [PERSON] відсутні.

Outcome: dismissed
Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-12 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з заявою про встановлення факту народження. Заяву мотивує тим, що при його народженні , батьками не було оформлено свідоцтво про його народження. При зверненні в усній формі до органів РАЦСу заявнику було відмовлено у видачі свідоцтва про народження у зв»язку з тим, що факт його народження в свій час не зареєстровано в органах РАЦСу. В судове засідання сторони не з"явилися, будучи належним чином повідомленими про дату, час і місце проведення судового засідання. Заявник подав до суду письмову заяву, у якій просить розглянути справу без його участі, вимоги заяви підтримує повністю та просить їх задоволити. Представник заінтересованої особи в судове засідання не з"явився, будучи належним чином повідомлений про день, час та місце розгляду справи. Дослідивши подані письмові докази, всебічно та повно зясувавши необхідні обставини, суд прийшов до висновку, що заява не підлягає задоволенню. Дослідивши письмові матеріали справи, судом встановлене, що з заяви [PERSON] вбачається, що він є сином [PERSON]. Позивач просить встановити факт його народження та зазначити, що [PERSON] є його матірю, для отримання свідоцтва про народження. Ст.256 ч.1 п.7 ЦПК України передбачає, що суд розглядає справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, зокрема, народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження. Заявник зазначає, що звертався до Виноградівського відділу РАЦСу з усною заявою про видачу свідоцтва про народження, але йому було відмовлено у видачі свідоцтва. До справи не доданий документ, який засвідчує відмову Виноградівського відділу РАЦСу про видачу свідоцтва про народження. Згідно до роз'яснення Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», п.1 відповідно до статей 255, 271 Цивільного процесуального Кодексу України (ЦПК) в порядку окремого провадження розглядаються справи про про встановлення фактів, якщо заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення. Судом встановлено, що заявком не підтверджено той факт, що в нього відсутня інша можливість отримання свідоцтва про народження, окрім встановлення юридичного факту в судовому порядку. На підставі визначеного, ст.ст.256-259 ЦПК України,

Outcome: dismissed
Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-09 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], ТзОВ "Партнер", третя особа, що не заявляє самостійних вимог - виконавчий комітет Мукачівської міської ради, [PERSON] про зобов'язання відповідачів усунути перешкоди в користуванні та володінні частиною земельної ділянки для будівництва та обслуговування будинку [ADDRESS] Враховуючи складність виготовлення мотивувальної частини рішення, суд вважає за доцільне в даному судовому засіданні, відповідно до ч.3 ст.209 ЦПК України, проголосити вступну та резолютивну частину рішення, з мотивувальною частиною рішення сторони можуть ознайомитися 14 липня 2014 року.

Outcome: dismissed
Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-26 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом, в якому просить визнати за ним право власності в порядку спадкування після смерті батька - [PERSON], померлого [INFO], на будинковолодіння та земельну ділянку по [ADDRESS]. В судовому засіданні позивач [PERSON] та законний представник неповнолітнього позивача [PERSON] позовні вимоги підтримали повністю. Представником відповідача - Сарненською міською радою подано письмову заяву, відповідно до якої відповідач заперечень щодо позову [PERSON] не має, просить прийняти рішення відповідно до закону. Дослідивши докази, наявні в матеріалах справи, суд дійшов до наступного. Відповідно до ст. 328 ЦК України - право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Наявна в матеріалах справи довідка КП "Житлосервіс" № 169 від 9 квітня 2014 року доводить, що бкдинковолодіння [ADDRESS] зареєстровано за [PERSON] на підставі договору дарування. Вказані обставини підтверджуються, також, копіями технічного паспорту на вказане будинковолодіння, та будинкової книги. Із копії свідоцтва про смерть [PERSON] вбачається, що власник спірного житла, який є батьком позивача відповідно до наданої копії свідоцтва про народження останнього, помер [INFO]. Зі слів позивача та законного представника - інших спадкоємців у спадкодавця немає, а тому, відповідно до ст.1261 ЦК України [PERSON] є єдиним спадкоємцем першої черги спадкування після смерті батька. [PERSON] постійно проживав із спадкодавцем, що вбачається із довідок № 6784 від 20 березня 2014 року та № 13840 від 15 жовтня 2013 року, виданих КП «Житлосервіс», крім цього, позивач, своєчасно звернувся до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, що доводиться копією постанови про відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину та витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі, а тому позивач є таким, що прийняв спадщину відповідно до закону. Оскільки в ході судового слідства доведено наявність у спадкодавця спадкового майна - будинковолодіння, вказаного у позові, встановлено час відкриття спадщини та доведено прийняття спадщини спадкоємцем відповідно до закону, суд вважає правомірними вимоги [PERSON] в частині визнання за ним права власності на будинковолодіння в порядку спадкування після смерті батька, а тому вони є обґрунтованими, не порушують інтересів інших осіб, а тому підлягають до задоволення. Окрім цього, в позові ставиться питання про визнання за позивачем права власності на земельну ділянку по [ADDRESS] в порядку спадкування за законом після сметрі батька. Згідно із ст.1218 ЦК України - до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Однак, позивачем не надано доказів належності спадкодавцю вказаної вище земельної ділянки на момент відкриття спадщини, а тому ця вимога не підлягає до задоволення. На підставі наведеного, ст.ст. 328, 1218, 1220, 1222, 1268 ЦК України,

Outcome: dismissed
Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-04 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] і ПАТ «УкрСиббанк» про визнання іпотечного договору №30007Z203 від 16.06.2007 року зареєстрованого в реєстрі №674, укладеного між [PERSON] і ПАТ «УкрСиббанк» - припиненим. Заявлені вимоги мотивує тим, що 16.06.2007 року між АКІБ "УкрСиббанк" та [PERSON] був укладений Договір про надання кредиту № 11171611000 у формі поновлювальної кредитної лінії в іноземній валюті в сумі ліміту 57455 швейцарських франків зі строком погашення до 15.06.2018 року. Зазначає, що у відповідності до вимог п.2.1 Кредитного договору, в забезпечення виконання основного зобовязання [PERSON] між ним та Банком були укладені: Договір поруки № 30007Р187 від 16.06.2007 року та Іпотечний договір № 30007Z203 від 16.06.2007 року, предметом якого є житловий будинок №4 по вул. М.Заньковецької в м.Чернігові. Посилається, що він є майновим поручителем, а договір поруки № 30007Р187 від 16.06.2007 року за рішенням апеляційного суду Чернігівської області від 23.07.2015 року вважається припиненим. Вважає, що в разі припинення договору поруки у відповідності до вимог ч.1 ст.559 ЦК України - договір іпотеки є припиненим, оскільки у разі припинення договору поруки припиняється зобовязання іпотеки, оскільки останнє забезпечує виконання договору поруки. В обґрунтування вимог посилається на ст.ст. 546, 548, 559, 572, 575, 593 Цивільного Кодексу України, ст.ст.11,17 Закону України «Про іпотеку», ст.11 Закону України «Про заставу». В судове засідання позивач та його представник не зявився, про час та місце слухання справи повідомлені належним чином, через канцелярію суду від представника позивача надійшла заява про розгляд справи без їх участі, позовні вимоги підтримують в повному обсязі і просять їх задовольнити. Відповідачка [PERSON] в судове засідання повторно не зявилась, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, про що свідчить її підпис у зворотньому поштовому повідомленні, з клопотання про відкладення розгляду справи до суду не зверталася. Представник відповідача ПАТ «УкрСиббанк» в судове засідання повторно не зявився, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, через канцелярію суду надійшло клопотання про розгляд справи без їх участі, позовні вимоги не визнають, вважають їх безпідставними з огляду на їх невідповідність положенням Закону України «Про іпотеку». Вказують, що на даний час зобовязання за договором про надання споживчого кредиту № 11171611000 від 16.06.2007 року, які забезпечуються іпотечним договором № 30007Z203 від 16.06.2007 року в повному обсязі не виконані. Суд вважає, що в матеріалах справи достатньо даних про права і взаємовідносини сторін, а отже,

Outcome: dismissed
Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-18 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про припинення стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дочки, мотивуючи його тим, що за рішенням Замостянського райсуду м. Вінниці від 03.03.2008 р. з нього стягуються на користь відповідача аліменти на утримання дочки [PERSON] в розмірі 1/5 частки доходу, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. 25.10.2014 р. дочка [PERSON] зареєструвала шлюб. З цього часу вона набула повної цивільної дієздатності. З цього часу дочка перестала знаходитись на утриманні матері, а перейшла на утримання її чоловіка. В зв"язку з викладеним є підстави для припинення стягнення з нього аліментів на утримання дочки. В судовому засіданні позивач [PERSON] позов підтримав за викладених в позовній заяві обставин, просить його задоволити. Відповідач [PERSON] позов не визнала, суду пояснила, що дочка знаходиться на її утриманні, дочці ще не виповнилось вісімнадцять років. Законом передбачено, що батьки зобов"язані утримувати дітей до досягнення ними повноліття, а не до досягнення повної цивільної дієздатності. Просить відмовити в задоволенні позову. Вислухавши пояснення сторін, дослідивши та оцінивши матеріали справи, суд вважає, що позов задоволенню не підлягає. Судом встановлено, що рішенням Замостянського райсуду м. Вінниці від 03.03.2008 р. зменшено розмір аліментів, які стягаються з [PERSON] на користь [PERSON], на утримання дочки [PERSON], [INFO], з 1/4 частини всіх доходів [PERSON] на 1/5 частину всіх доходів, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. (а.с. 5) Згідно довідки Відділу державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Вінницького міського управління юстиції Вінницької області №2943-06.01-29 від 20.11.2014 р. 25.10.2014 р. у відділі державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Вінницького міського управління юстиції Вінницької області зареєстровано шлюб [PERSON] та [PERSON], актовий запис № 3145. (а.с. 6) Згідно ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно Науково-практичного коментаря ст. 180 СК України закон покладає на батьків обов'язок щодо надання утримання своїм неповнолітнім дітям, тобто дітям, які не досягли 18 років. Обов'язок батьків утримувати своїх дітей виникає з моменту їх народження та зберігається до досягнення дітьми повноліття. Такий обов'язок не припиняється і в тому випадку, коли діти набувають повну дієздатність до досягнення ними повноліття при укладанні шлюбу у випадку зниження їм шлюбного віку. Лише після досягнення повноліття діти втрачають право на утримання. На підставі викладеного суд вважає, що позов задоволенню не підлягає, оскільки дочка сторін не досягла повноліття.

Outcome: dismissed
Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-24 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON]. про розірвання шлюбу. Свої позовні вимоги мотивує тим, що 20.01.2009 року він з відповідачем зареєстрував шлюб. У шлюбі народилося двоє дітей: дочка [PERSON], [INFO] та син [PERSON], [INFO]. Причиною звернення до суду послужило те, що сімейне життя з відповідачем не склалося, вони виявилися людьми з різними характерами, з різними поглядами на життя, через що не могли порозумітися. Більше року проживають окремо. Просить ухвалити рішення, яким розірвати шлюб між ним та відповідачем, неповнолітніх дітей залишити проживати з відповідачем [PERSON], справу слухати у його відсутності. Відповідач в судове засідання не з"явилася, про час та місце слухання справи повідомлена вчасно, про що свідчать поштові розписки. Враховуючи вищенаведене, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України. Суд, вивчивши матеріали справи, прийшов до висновку, що позов підставний і підлягає до задоволення, оскільки в судовому засіданні встановлено, що шлюб втратив своє значення і не може бути поновлений в зв'язку з категоричним запереченням позивача. Сімейні відносини остаточно розірвані і відновлені бути не можуть. Примирення між ними неможливе, шлюб носить формальний характер. Таким чином суд встановив, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам подружжя. Неповнолітніх дітей: дочку [PERSON], [INFO] та сина [PERSON], [INFO] залишити проживати з матір"ю. На підставі ст.ст.105 ч.3, п.2 ст.104, п.1 ст.110, п.2 ст.112 СК України та

Outcome: dismissed
Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-09 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про скасування усиновлення. В обгрунтування позову зазначає, що 30.05.2006 позивач уклав шлюб з відповідачкою, який було зареєстровано у відділі реєстрації актів цивільного стану Голопристанського районного управління юстиції. На момент укладення шлюбу відповідачка мала дитину - [PERSON], [INFO], з яким у них склалися добрі стосунки, дитина добре ставиться до позивача та він вирішив його усиновити. 09.02.2007 розпорядженням голови районної державної адміністрації, матері було надано згоду на зміну прізвища дитини на "[PERSON]". 05.05.2011 рішенням Голопристанського районного суду у справі №2о-44/110 [PERSON] було оголошено усиновлювачем [PERSON], [INFO] та зобов'язано відділ реєстрації актів цивільного стану внести відповідні зміни в актовий запис про народження дитини стосовно зміни даних про батька. Однак спільне життя з відповідачкою не склалася та за її ініціативою 05.08.2013 Голопристанський районний суд ухвалив рішення про розірвання шлюбу. 15.10.2013 відповідач уклала новий шлюб, у якому перебуває до цього часу. Усиновлений ним син [PERSON] та спільна донька [PERSON] проживають з матір'ю у новій сім'ї, звикли до нового батька. Мати постійно налаштовує дітей проти нього, не дає йому можливості бачитись з дітьми, погрожує їм покарання, яких будуть спілкуватися з позивачем. Позивач намагався вирішити питання про свою участь у вихованні малолітніх дітей шляхом звернення до виконавчого комітету Голопристанської міської ради. Рішенням комісії з питань захисту прав дитини (протокол №5 від 24.12.2014) було визначено спосіб його участі у вихованні малолітніх [PERSON] та [PERSON] шляхом надання побачень 4 рази на місяць, однак відповідачка відмовляється виконувати дане рішення комісії. Таким чином з 2013 року, позивач не підтримує жодного контакту з усиновленим, завдяки чому не може виконувати свої батьківські обов'язки відносно нього, тому вважає, що продовжувати вважати себе батьком усиновленого [PERSON] для нього безглуздо. Позивач в судовому засіданні свої вимоги підтримав, просив суд їх задовольнити. Представник позивача в судовому засіданні вимоги заяви підтримав з підстав зазначених у позовній заяві. Представник відповідача в судове засідання не з'явився, але в попередніх судових засіданнях заперечував щодо задоволення позовної заяви. Також надав суду відзив проти позову в якому пояснив, що в 2013 році сторони розлучились, а після розлучення відповідач по справі звернулася до суду з позовом про стягнення аліментів на дітей, [PERSON] проти позовних вимог щодо стягнення аліментів не заперечував. [PERSON] звернувся до суду про скасування усиновлення лише з метою уникнути сплати аліментів, оскільки за весь період часу, а саме з серпня 2014 року і по сьогоднішній день, в нього утворилася заборгованість, яка станом на грудень 2017 року складала 35016,80 грн. На підставі викладеного просить суд відмовити в задоволенні позову. Представник третьої особи в судовому засідання заперечував щодо задоволення позовної заяви. Враховуючи вищевказане, з метою недопущення порушення прав малолітньої дитини,

Outcome: dismissed
Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-25 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що відповідач є його рідним сином. В даний момент позивач є інвалідом 2 групи по загальному захворюванню та постійно проходжує курс лікування в лікарнях. Пенсії, яку він отримує не достатньо для придбання ліків та оплату послуг. Від надання допомоги відповідач ухиляється, хоч і має таку можливість. Позивач просить стягнути на його користь аліменти у розмірі 400 грн. щомісяця. Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, пояснив суду що з 01.01.2013 року сплачує кредит у сумі 2500 грн., мешкає в будинку на трьох осіб, просить позов задовольнити в повному обсязі. Відповідач у судове засідання 28 січня 2014 року та 26 лютого 2014 року не з'явився, причин неявки суду не повідомив, про день та час слухання справи був належним чином повідомлений, попередньо надав суду заперечення на позовну зяву, позовні вимоги не визнає, так як стосунки з позивачем він не підтримує, аліментні платежі на його користь позивач не сплачував. Також позивач ухилявся від виконування своїх батьківських обов'язків. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що вона є матір'ю відповідача, який мешкає разом з нею за її рахунок, та зараз шукає роботу. Позивач аліментні платежі на його утримання не сплачував, своїх батьківських обов'язків не виконував, тому від аліментів вона відмовилась. На момент неповноліття дитини позивач перебував у містах позбавлення волі два рази. Також позивач має ще одного повнолітнього сина. Свідки [PERSON] та [PERSON] надали суду пояснення, аналогічні поясненням [PERSON] 26.02.2014 року постановлено ухвалу про заочний розгляд справи. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно свідоцтва про народження серії [NUMBER] [PERSON] є сином [PERSON]. (а.с.8) Згідно медичної довідки серії 10 ААБ № 093752 [PERSON] є інвалідом другої групи.(а.с.5) Судом встановлено, що позивач ухилявся від виконування своїх батьківських обов'язків. Згідно статті 204 Сімейного кодексу України дочка, син можуть бути звільнені судом від обов'язку утримувати матір, батька та обов'язку брати участь у додаткових витратах, якщо буде встановлено, що мати, батько ухилялися від виконання своїх батьківських обов'язків. Згідно ст.5 ЗУ "Про судовий збір" від сплати судового збору звільняються інваліди I та II груп, у зв'язку з чим судові витрати слід покласти на державу. За таких підстав позовні вимоги [PERSON] задоволенню не підлягають. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed