Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-17 00:00:00

В лютому 2019 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до громадської організації «Моноліт-2013», третя особа: Головне управління Держпраці в Одеській області про встановлення факту знаходження у трудових відносинах, стягнення заборгованості по заробітній платі, визнання незаконним звільнення, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та поновлення на роботі. Позивач в судове засідання не з`явився, про день і час розгляду справи був належним чином повідомлений, надав до суду письмову заяву щодо розгляду справи без його участі. Відповідач в судове засідання не з`явився, про день і час розгляду справи був повідомлений належним чином, надав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, про задоволення позовних вимог заперечує. Третя особа, що не заявляє самостійних вимог Головне управління Держпраці в Одеській області в судове засідання не з`явився, про день і час розгляду справи був повідомлений належним чином, надав до суду письмове пояснення. За даних обставин суд вважає за можливе провести розгляд справи за відсутності сторін та без здійснення фіксації судового процесу за допомогою звукозаписуючого засобу, відповідно до ч.2 ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України. Відповідно до ч.ч. 1, 4 ст. 206 ЦПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. Суд, дослідивши письмові докази по справі вважає, що позов задоволенню не підлягає, виходячи з наступного. Судом встановлено, що 25.03.2013 року здійснено державну реєстрацію громадської організації «Моноліт-2013», код ЄДРПОУ 38534449, номер запису державної реєстрації в Єдиному державному реєстрі юридичних та фізичних осіб-підприємців: 1 538 102 0000 016292 . Громадська організація «Моноліт-2013», діє на підставі статуту (зареєстрований Комінтернівським районним управлінням юстиції Одеської області, наказ від 22.03.2013 року № 20-0/4, свідоцтво № 1389698). Засновниками громадської організації «Моноліт-2013» є [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] .. Основною метою створення громадської організації «Моноліт-2013», відповідно до статуту, є розробка детального плану території для можливості отримання земельних ділянок для будівництва гаражів членами громадської організації. Відповідно статуту громадська організація «Моноліт-2013» здійснює свою діяльність на принципах добровільності, рівноправності її членів, самоврядування, законності та гласності, діє у відповідності з чинним законодавством України і даним статутом. Діяльність громадської організації є неприбутковою, та здійснюється згідно з діючим законодавством. Голова правління уповноважений одноосібно формувати робочий апарат громадської організації «Моноліт-2013» з числа найманих працівників, виходячи при цьому з фінансово-економічних можливостей громадської організації, затверджувати його штатний розклад, встановлювати розмір заробітної плати, видавати з цією метою накази та розпорядження, вирішувати інші організаційно-розпорядчі питання діяльності робочого апарату, контролювати його роботу. Джерелами формування майна та коштів громадської організації «Моноліт-2013» є вступні та членські внески, пасивний дохід (кошти, або майно, які надходять безоплатно у вигляді добровільних пожертвувань, спонсорських внесків, безповоротної фінансової допомоги громадян, підприємств, установ та організацій). Майно та гроші громадської організації використовуються на виплату заробітної плати та премій робітникам апарату, згідно штатного розкладу. Судом встановлено, що відповідно до штатного розкладу на 2018 рік у громадської організації «Моноліт-2013» працювали 2 сумісника: голова громадської організації - на 0,25 ставки від посадового окладу та бухгалтер - на 0,5 ставки від посадового окладу. На теперішній час у громадської організації ГО «Моноліт-2013» відсутні наймані працівники. Голова громадської організації [PERSON]. звільнений 31.07.2018 року (наказ № 3 від 31.07.2018 року), бухгалтер [PERSON] звільнена 29.11.2018 року (наказ № 4 від 29.11.2018 року). Охорону гаражів здійснюється власниками гаражів-членів громадської організації, на підставі протоколу загальних зборів громадської організації «Моноліт-2013» від 02.10.2016 року. Відповідно до ст. 259 КЗпП України, ч. 3 ст. 34 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», п. 19, 31 Порядку здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю, затвердженого постановою Кабінету міністрів України від 26.04.2017 року № 295 (що діяв на час перевірки), в період з 20.02.2019 року по 04.03.2019 року Головним управлінням Держпраці в Одеській області в ході інспекційного відвідування громадської організації «Моноліт-2013» за зверненням [PERSON] , були встановлені та підтверджені вищезазначені факти, та складено Акт інспекційного відвідування юридичної особи, яка використовує найману працю № ОД280/1600/АВ від 04.03.2019 року. В ході перевірки Головним управлінням Держпраці в Одеській області не встановлено фактів використання громадською організацією «Моноліт-2013» праці найманого працівника[PERSON] без належного оформлення трудових відносин. Здійснивши позаплановий захід державного нагляду(контролю) у вигляді інспекційного відвідування Головним управлінням Держпраці в Одеській області була надана письмова відповідь на адресу [PERSON] від 12.03.2019 року за № 15-М-206/03-13-2255, в якій зазначено, що документального підтвердження факту перебування [PERSON] у трудових відносинах з громадською організацією «Моноліт-2013» не встановлено. Основний Закон України, проголосивши Україну соціальною, правовою державою, визначив зміст і спрямованість діяльності держави, зокрема її обов`язок щодо утвердження, забезпечення і гарантування прав і свобод людини (статті 1, 3). Складовою цього обов`язку є забезпечення державою соціальної спрямованості економіки, створення умов та гарантування можливостей для громадян заробляти собі на життя працею і своєчасно одержувати винагороду за працю (частина четверта статті 13, частини перша, друга, сьома статті 43 Конституції України). Згідно з ст. 21 Кодексу законів про працю України трудовий договір - це угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін. Статтею 22 КЗпП України визначено, що відповідно до Конституції України будь-яке пряме або непряме обмеження прав чи встановлення прямих або непрямих переваг при укладенні, зміні та припиненні трудового договору залежно від походження, соціального і майнового стану, расової та національної приналежності, статі, мови, політичних поглядів, релігійних переконань, членства у професійній спілці чи іншому об`єднанні громадян, роду і характеру занять, місця проживання не допускається. Статтею 24 КЗпП України визначено, що трудовий договір укладається, як правило, в письмовій формі. Додержання письмової форми є обов`язковим: 1) при організованому наборі працівників; 2) при укладенні трудового договору про роботу в районах з особливими природними географічними і геологічними умовами та умовами підвищеного ризику для здоров`я; 3) при укладенні контракту; 4) у випадках, коли працівник наполягає на укладенні трудового договору у письмовій формі; 5) при укладенні трудового договору з неповнолітнім (стаття 187 цього Кодексу); 6) при укладенні трудового договору з фізичною особою; 7) в інших випадках, передбачених законодавством України. При укладенні трудового договору громадянин зобов`язаний подати паспорт або інший документ, що посвідчує особу, трудову книжку, а у випадках, передбачених законодавством, - також документ про освіту (спеціальність, кваліфікацію), про стан здоров`я та інші документи. Працівник не може бути допущений до роботи без укладення трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу, та повідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування про прийняття працівника на роботу в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Таким чином, за трудовим договором працівника приймають на роботу (посаду), включену до штату підприємства, для виконання певної роботи (певних функцій) за конкретною кваліфікацією, професією, посадою. Працівникові гарантується заробітна плата, встановлені трудовим законодавством гарантії, пільги, компенсації тощо. Позивачем на підтвердження вказаних обставин жодних доказів не надано, не конкретизовано на якій посаді перебував позивач, та який розмір заробітної плати йому був встановлений. Статтею 48 КЗпП України визначено, що трудові книжки ведуться на всіх працівників, які працюють на підприємстві, в установі, організації або у фізичної особи понад п`ять днів. Трудові книжки ведуться також на позаштатних працівників при умові, якщо вони підлягають загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню, студентів вищих та учнів професійно-технічних навчальних закладів, які проходять стажування на підприємстві, в установі, організації. Працівникам, що стають на роботу вперше, трудова книжка оформляється не пізніше п`яти днів після прийняття на роботу. Студентам вищих та учням професійно-технічних навчальних закладів трудова книжка оформляється не пізніше п`яти днів після початку проходження стажування. До трудової книжки заносяться відомості про роботу, заохочення та нагороди за успіхи в роботі на підприємстві, в установі, організації; відомості про стягнення до неї не заносяться. Відповідно до статті 47 КЗпП України, передбачено саме обов`язок власника або уповноважений ним орган в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку. Відповідно до п. п. 2.4, 2.5 Інструкції «Про порядок ведення трудових книжок працівників», затвердженої наказом Мінпраці, Міністерством юстиції та Міністерством соцзахисту населення від 29 липня 1993 року № 58 (далі - Інструкція), записи в трудову книжку при звільненні вносяться власником або уповноваженим ним органом після видачі наказу; з кожним записом, який вноситься до трудової книжки на підставі наказу про звільнення, власник зобов`язаний ознайомити працівника під розписку в особовій картці, а відповідно до п. 4 цієї Інструкції власник або уповноважений ним орган зобов`язаний видати працівнику його трудову книжку в день звільнення з внесеним до неї записом про звільнення. Факту перебування позивача та відповідача у трудових відносинах не підтверджено. Згідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Згідно до ст. 80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ч. 3 ст.12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.ч.1-3 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Оцінивши належність, допустимість та достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, беручи до уваги, що позивачем не надано доказів того, що останній працював в громадській організації "Моноліт-2013", відсутні підстави для встановлення факту перебування позивача з відповідачем у трудових відносинах та задоволення похідних вимог позивача про зобов`язання внести відповідача до трудової книжки запису про дату працевлаштування, про стягнення з відповідача на користь позивача суми виплат заробітної плати та виплат середнього заробітку за час вимушеного прогулу, поновлення на роботі, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Outcome: dismissed