Jurisdiction: civil
Date: 2021-07-25 00:00:00

У листопаді 2017 р. позивач звернулася до суду із вказаним позовом, уточнивши 25.08.2020 р. вимоги якого, просить суд визнати незаконним рішення Васильківської міської ради Київської області від 21.12.2012 р. № 03.14-34-VI та скасувати його, а також скасувати запис в державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності [PERSON] на земельну ділянку площею 0,10 га, кадастровий номер 3210700000:05:014:0048, що розташована по [ADDRESS] . В обгрунтування заявлених вимог вказує на те, що земельна ділянка відповідача має накладку на належну їй в порядку спадкування за законом земельну ділянку, цільове призначення якої для будівництва, обслуговування жилого будинку та надвірних споруд, який разом із земельною ділянкою перебував у володіння родини з 1988 р., а приватизацію землі оформили у 2004 р. Представник позивача подав до суду заяву про розгляд справи у його відсутності, позов підтримує. Відповідач [PERSON] , будучи належно повідомленим, до суду не з`явився, правом на подачу відзиву та процесуальних заяв не скористався, причини поважності не повідомив. Представники Васильківської міської ради Київської області, Головного управління держгеокадастру в Київській області, будучи належно повідомленими, до суду не з'явилися, правом на подачу відзиву та процесуальних заяв не скористалися, причини поважності не повідомили. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що земельна ділянка загальною площею 0,1858 га, на якій розташовано домоволодіння [ADDRESS] , постійно та безперевно починаючи з 1998 р. перебувала у користуванні родини [PERSON] як власників житлового будинку, 1930 р. забудови; сараю, погрібу, 1965 р. забудови; убиральні та огорожі. Відповідно до статті 125 ЗК України право власності та право постійного користування на земельну ділянку виникають після одержання її власником або користувачем документа, що посвідчує право власності чи право постійного користування земельною ділянкою, та його державної реєстрації. Згідно із частиною четвертою статті 13 Конституції України держава забезпечує захист прав усіх суб`єктів права власності і господарювання, їх рівність перед законом. Основний Закон України гарантує кожному право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю відповідно до закону. У пункті 6 розділу «Перехідні положення» ЗК України визначено, що громадяни та юридичні особи, які мають у постійному користуванні земельні ділянки, але за цим Кодексом не можуть мати їх на такому праві, повинні до 01.01.2008 р. переоформити у встановленому порядку право власності або право оренди на них. Проте обов`язок переоформлення права користування земельною ділянкою, який міститься у пункті 6 розділу X «Перехідні положення» ЗК України, визнаний неконституційним Рішенням Конституційного Суду України від 22.09.2005 р. № 5-рп/2005. 22.12.2015 р. рішенням четвертої сесії сьомого скликання Васильківської міської ради [PERSON] надано дозвіл на розробку проекту із землеустрою щодо відведення земельної ділянки у приватну власність по [ADDRESS] орієнтовною площею 0,0858 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, попередньо скасувавши рішення про надання аналогічного дозволу [PERSON] від 07.04.2010 р. № 09.44-52-V та № 09.43-52-V. Цим же рішення [PERSON] надано дозвіл на розробку проекту із землеустрою щодо відведення земельної ділянки у приватну власність по [ADDRESS] , орієнтовною площею 0,1000 га для ведення особистого селянського господарства (а.с. 33-37). 21.12.2012 р. Рішенням тридцять четвертої сесії шостого скликання Васильківської міської ради Київської області від № 03.11-34-VI [PERSON] затверджено проект із землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд по [ADDRESS] та передачу у приватну власність земельної ділянки (кадастровий номер 3210700000:05:014:0048) площею 0,10 га для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд. Відповідно до висновків Верховного Суду України, сформульованих у\~постановах від 22.05.2013 р. у справі N 6-33цс13\~і\~від 01.05.2015 р. у справі N 6-319цс15, державні актина право власності на земельні ділянки є документам, що посвідчують право власності та видаються на підставі відповідних рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень. У спорах, пов`язаних із правом власності на земельні ділянки, недійсними можна визнавати як зазначені рішення, на підставі яких видано відповідні державні акти, так і самі акти на право власності на земельні ділянки. Визнання недійсними державних актів на право власності визнається законним, належним та окремими способом поновлення порушених прав у судовому порядку. Згідно висновку експерта за результатами проведення судової земельно-технічної експпертизи від 30.01.2019 р. № 18366/18-49/2638/19-9, виявлено накладання земельної ділянки, кадастровий номер 3210700000:05:014:0048, що перебуває у власності [PERSON] на земельні ділянки [PERSON] , загальною площею 0,1858 га, в [ADDRESS] , загальна площа накладення становить 0,0392 га (а.с. 144-156). Відповідно до ч.1\~ст.4ЦПК України\~кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. За правилами ч.1 та ч.6\~ст.81 ЦПК України\~на позивача покладається обов`язок з доведення тих обставини, на які він посилається як на підставу своїх вимог. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно з ч.2 та п.г) ч.3\~ст.152 ЗК України\~(в чинній редакції) власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його права на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється, зокрема шляхом визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування. Відповідно до ч.3\~ст.116ЗК України\~безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян проводиться у разі: а) приватизації земельних ділянок, які перебувають у користуванні громадян; б) одержання земельних ділянок внаслідок приватизації державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій; в) одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених цим Кодексом. За змістом ч.6\~ст.118 ЗК України\~встановлено, що громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених\~ст.122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства). Згідно з ч.7\~ст.118ЗК України\~відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених\~ст.122 цього Кодексу, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку. Відповідно до положення ч.9\~ст.118 ЗК України\~відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених\~ст.122 цього Кодексу, у двотижневий строк з дня отримання погодженого проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки (а в разі необхідності здійснення обов`язкової державної експертизи землевпорядної документації згідно із законом - після отримання позитивного висновку такої експертизи) приймає рішення про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання її у власність. Спір про скасування рішення про державну реєстрацію речового права на нерухоме майно має розглядатись як спір, пов`язаний з порушенням цивільних прав позивача на нерухоме майно іншою особою, за якою зареєстроване аналогічне право щодо того ж нерухомого майна. Належним відповідачем у такому спорі є особа, речове право на майно якої оспорюється та щодо якої здійснено запис у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. Участь у такому спорі реєстратора як співвідповідача (якщо позивач вважає його винним у порушенні своїх прав) не змінює приватноправового характеру спору. ? Спір про скасування рішення та/або запису про державну реєстрацію речового права на нерухоме майно за іншою особою є цивільно-правовим та залежно від суб`єктного складу має бути вирішений за правилами цивільного або господарського судочинства. Постанова ВП ВС від 04.12.2019 у справі № 823/588/16 (№ в ЄДРСР 86401165). Державний реєстр прав на нерухоме майно містить записи про зареєстровані речові права на нерухоме майно, об`єкти незавершеного будівництва, їх обтяження, про об`єкти та суб`єктів цих прав, відомості та електронні копії документів, поданих у паперовій формі, або документи в електронній формі, на підставі яких проведено реєстраційні дії, а також документи, сформовані за допомогою програмних засобів ведення Державного реєстру прав на нерухоме майно у процесі проведення таких реєстраційних (ч. 1 ст. 12 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень"). Разом з тим державній реєстрації підлягає заявлене право, державна реєстрація якого здійснюється суб`єктом державної реєстрації прав не за власною ініціативою, а на підставах, установлених законом, зокрема за заявою про державну реєстрацію прав, поданою особою, за якою здійснюється реєстрація права. Тобто відносини у сфері державної реєстрації речового права виникають саме між суб`єктом звернення за такою послугою та суб`єктом, уповноваженим здійснювати відповідні реєстраційні дії. ? При цьому навіть якщо буде встановлено, що суб`єкт державної реєстрації прав дотримався законодавства при внесенні запису про проведену державну реєстрацію права за іншою особою, це не є перешкодою для задоволення позову щодо скасування цього запису, якщо наявність такого запису порушує права чи охоронювані законом інтереси позивача (Постанова КГС ВС від 11.02.2020 у справі № 915/572/17. Враховуючи вищезазначене, суд приходить до обгрунтованого висновку, ухваленого на підставі повно, всебічно та безпосередньо оцінених у справі доказів, про задоволення позову. Враховуючи викладене,

Outcome: approved