Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-26 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до Громадської організації «Комплекс-5» про встановлення земельного сервітуту. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що згідно Державного акту на право власності на земельну ділянку Серії [NUMBER] від 07.04.2008 року позивач є власником земельної ділянки площею 0,15 га з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку господарських будівель та споруд, яка розташована по [ADDRESS] на якій ним збудовано житловий будинок. ГО «Комплекс-5» згідно державного акту серії [NUMBER] від 16.03.2006 року на праві власності належить земельна ділянка площею 0,1160 га по [ADDRESS] з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства. Вказана ділянка використовується ГО як дорога. Позивач на даний час не може вільно реалізовувати своє право власності на власну земельну ділянку: не може пройти або проїхати до неї, не може здійснювати будь-які роботи оскільки відповідач та підпорядкована йому охорона вчиняють дії щодо не допуску його, будівельників, членів родини та будь-яких інших осіб на належну [PERSON] земельну ділянку. Інших під»їздних шляхів (доріг), крім існуючої дороги немає. Просить суд, встановити земельний сервітут на користь [PERSON] на земельну ділянку ГО «Комплекс-5» для можливості проходу, проїзду, прокладання та експлуатації ліній електропередачі, зв'язку і трубопроводів, забезпечення водопостачання, електропостачання, меліорації тощо загальним розміром 0,1160 га, що розташована по [ADDRESS] та належить ГО «Комплекс-5». В судовому засіданні представник позивача [PERSON] позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити. Пояснив що позивач позбавлений можливості використовувати належну йому земельну ділянку, оскільки відповідач всіляко йому в цьому перешкоджає. Для забезпечення прав [PERSON] як землекористувача йому необхідно облаштувати проїзд, прохід, прокладання та експлуатацію різних комунікацій на всій площі земельної ділянки відповідача. Очевидним що сервітут має бути постійним та безоплатним. Іншого проїзду до земельної ділянки позивача немає. Представник відповідача в судовому засіданні позов не визнав, просив суд відмовити в його задоволенні через безпідставність та недоведеність, пояснив, що Громадською організацією земельна ділянка придбана за договором купівлі-продажу і має цільове призначення для ведення особистого селянського господарства. Заперечив наявність перешкод з боку відповідача в користуванні позивачем належною останньому земельною ділянкою, а також відсутність інших під»їздних шляхів (доріг). Вислухавши пояснення учасників процесу, дослідивши та оцінивши представлені по справі докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов не підлягає до задоволення з наступних підстав. Судом встановлено та з матеріалів справи вбачається, що згідно Державного акту на право власності на земельну ділянку Серії [NUMBER] від 07.04.2008 року [PERSON] є власником земельної ділянки площею 0,15 га з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку господарських будівель та споруд, яка розташована по [ADDRESS] на якій ним збудовано житловий будинок. ГО «Комплекс-5» згідно державного акту серії [NUMBER] від 16.03.2006 року на праві власності належить земельна ділянка площею 0,1160 га по [ADDRESS] з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства. Судом також становлено, що земельні ділянки позивача та відповідача частково або повністю не накладаються. Відповідно до ч.1ст.401 ЦК України право користування чужим майном (сервітут) може бути встановлене щодо земельної ділянки, інших природних ресурсів (земельний сервітут) або іншого нерухомого майна для задоволення потреб інших осіб які не можуть бути задоволені іншим способом. Частина 1 ст. 402 ЦК України передбачає можливість встановлення сервітуту договором, законом, заповітом або рішенням суду. Згідно ч.1 ст. 403 ЦК України, сервітут визначає обсяг прав щодо користування особою чужим майном. Частина 1 ст. 404 ЦК України, встановлює способи встановлення, в тому числі, можливостей земельного сервітуту, серед яких: право проходу, проїзду через чужу земельну ділянку, прокладання та експлуатації ліній електропередачі, зв'язку і трубопроводів, забезпечення водопостачання, меліорації тощо. Крім того, за приписами ч.2 ст. 404 ЦК України, особа має право вимагати встановлення земельного сервітуту не лише від власника іншої земельної ділянки, а й від володільця. Відповідно до вимог ст. 98 Земельного Кодексу України, право земельного сервітуту - це право власника або землекористувача земельної ділянки на обмежене платне або безоплатне користування чужою земельною ділянкою (ділянками). Земельні сервітути можуть бути постійними і строковими. Встановлення земельного сервітуту не веде до позбавлення власника земельної ділянки, щодо якої встановлений земельний сервітут, прав володіння, користування та розпорядження нею. Згідно ч. 4 цієї ж статті Земельного Кодексу України, земельний сервітут здійснюється способом, найменш обтяжливим для власника земельної ділянки, щодо якої він встановлений. Статтею 99 Земельного Кодексу України визначено наступні види земельних сервітутів: а) право проходу та проїзду на велосипеді; б) право проїзду на транспортному засобі по наявному шляху; в) право на розміщення тимчасових споруд (малих архітектурних форм); г) право прокладати на свою земельну ділянку водопровід із чужої природної водойми або через чужу земельну ділянку; ґ) право відводу води зі своєї земельної ділянки на сусідню або через сусідню земельну ділянку; д) право забору води з природної водойми, розташованої на сусідній земельній ділянці, та право проходу до природної водойми; е) право поїти свою худобу із природної водойми, розташованої на сусідній земельній ділянці, та право прогону худоби до природної водойми; є) право прогону худоби по наявному шляху; ж) право встановлення будівельних риштувань та складування будівельних матеріалів з метою ремонту будівель та споруд; з) інші земельні сервітути. Згідно ч.ч.1,2 ст.100 Земельного Кодексу України сервітут може бути встановлений договором, законом, заповітом або рішенням суду. Сервітут може належати власникові (володільцеві) сусідньої земельної ділянки, а також іншій конкретно визначеній особі (особистий сервітут). Земельний сервітут може бути встановлений договором між особою, яка вимагає його встановлення, та власником (володільцем) земельної ділянки. Згідно ст.101 ЗК України, власник, землекористувач земельної ділянки, щодо якої встановлений земельний сервітут, має право вимагати від осіб, в інтересах яких встановлено земельний сервітут, плату за його встановлення, якщо інше не передбачено законом. Власник земельної ділянки, щодо якої встановлений земельний сервітут, має право на відшкодування збитків, завданих встановленням земельного сервітуту. Відповідно до ч.3 вказаної норми Кодексу, власники та землекористувачі земельних ділянок зобов'язані співпрацювати при вчиненні дій, спрямованих на забезпечення прав на землю кожного з них та використання цих ділянок із запровадженням і додержанням прогресивних технологій вирощування сільськогосподарських культур та охорони земель (обмін земельних ділянок, раціональна організація територій, дотримання сівозмін, встановлення, зберігання межових знаків тощо). За змістом ст.103 Земельного Кодексу України, власники та землекористувачі земельних ділянок повинні обирати такі способи використання земельних ділянок відповідно до їх цільового призначення, при яких власникам, землекористувачам сусідніх земельних ділянок завдається найменше незручностей (затінення, задимлення, неприємні запахи, шумове забруднення тощо). Власники та землекористувачі земельних ділянок зобов'язані не використовувати земельні ділянки способами, які не дозволяють власникам, землекористувачам сусідніх земельних ділянок використовувати їх за цільовим призначенням (неприпустимий вплив). Згідно п. 22-2 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ" від 16.04.2004 року №7 види земельних сервітутів, які можуть бути встановлені рішенням суду, визначені статтею 99 ЗК України і цей перелік не є вичерпним. Встановлюючи земельний сервітут на певний строк чи без зазначення строку (постійний), суд має враховувати, що метою сервітуту є задоволення потреб власника або землекористувача земельної ділянки для ефективного її використання; умовою встановлення є неможливість задовольнити такі потреби в інший спосіб, і в рішенні суд має чітко визначити обсяг прав особи, що звертається відносно обмеженого користування чужим майном. Крім того, чинним законодавством передбачено, що право проходу та проїзду на транспортних засобах, а також право прокладання та експлуатації ліній електропередачі, зв'язку, трубопроводів, інших лінійних комунікацій є різними видами земельних сервітутів, а тому встановлення щодо земельної ділянки одного з них не означає можливість використання цієї земельної ділянки власником чи користувачем сусідньої земельної ділянки з іншою метою. В судовому засіданні було встановлено, що цільове призначення земельної ділянки відповідача є ведення особистого селянського господарства. Площа земельної ділянки щодо якої позивач просить встановити сервітут становить 0,1160 га. Позивач не довів в судовому засіданні належними доказами, що право проїзду, проходу до його земельної ділянки не можливо без обмеження сервітутом земельної ділянки відповідача. Не надав позивач доказів і необхідності прокладання та експлуатації комунікацій про які зазначав у позовних вимогах. [PERSON] з метою вирішення даного питання не звертався до відповідача з відповідним проектом договору про встановлення земельного сервітуту. Відповідач заперечує проти встановлення безкоштовного земельного сервітуту стосовно належної йому земельної ділянки. Посилання позивача на створення відповідачем перешкод у користуванні земельною ділянкою не знайшло свого підтвердження в ході розгляду справи. Подані позивачем фотокартки та зведений план забудови земельних ділянок також не підтверджують доводів представника позивача щодо необхідності встановлення сервітуту. Не вбачає суд підстав для задоволення позову виходячи із змісту ухвали Вищого Спеціалізованого Суду з розгляду цивільних і кримінальних справі від 18.112015 року у справі №372/563/15-ц на яку посилався позивач в обґрунтування своїх повних вимог. Відповідно до ч.1 ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ч.1ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Беручи до уваги вищенаведене, суд вважає, що позивач не довів в судовому засіданні неможливість повноцінно та ефективно використовувати належну йому земельну ділянку площею 0,15 га з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку господарських будівель та споруд, яка розташована по [ADDRESS] без обмеження земельної ділянки відповідача сервітутом.

Outcome: dismissed