Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-23 00:00:00

Позивач 23.07.2020 року звернулася до суду з позовом до відповідача, про поновлення на роботі і стягнення матеріальної та моральної шкоди, в якому просила поновити її на роботі старшим комірником у АТ «ДТЕК Донецькі електромережі» у м.Маріуполі; стягнути з АТ «ДТЕК Донецькі електромережі» заробітну плату за час перебування на лікарняному в сумі 2462,10 грн.; зобов`язати провести індексацію заробітної плати за період з січня 2017 по 09 липня 2019 року; стягнути з АТ «ДТЕК Донецькі електромережі» моральну шкоду в розмірі 200000 грн. В обґрунтування позовних вимог зазначила, що з 18.06.2003 року працювала в ВАТ «Донецькобленерго», яке на теперішній час має назву АТ «ДТЕК Донецькі електромережі». За час роботи неодноразово зверталась до керівництва підприємства з питання перегляду виплат заробітної плати. На початку антитерористичної операції в Донецькій та Луганській областях підприємство перемістилося до м.Маріуполя де вона очолювала посаду старшого комірника складу Маріупольської філії для видачі матеріалів у різних районах. Оскільки збільшився обсяг роботи вона знов зверталась до керівництва щодо збільшення штату та підвищення заробітної плати, що не подобалось керівництву, тому під час скорочення штату працівників її було звільнено з невідомих причин. Перед звільненням їй було запропоновано інше місце роботи з наданням списку вакантних посад, та вона надала згоду на посаду «спеціаліст департаменту з технічних приєднань». Електронним листом її було повідомлено, що в переведенні на зазначену посаду відмовлено, оскільки вказана посада вимагає наявності спеціальної освіти та досвіду роботи. 05.06.2019 року вона отримала лист від підриємства з питання того, що буде проведено засідання профкома щодо її звільнення. Наказ про звільнення вона не отримала, тому направила листа до керівництва АТ «ДТЕК Донецькі електромережі» з проханням надати копії документів про звільнення. Однак до теперішнього часу відповіді так і не отримала. Вважає звільнення незаконним, тому вимушена звернутись з даним позовом до суду. Зазначає, що на день пред`явлення позову не отримала компенсації за лікарняними листами: 12 днів у червні та 5 днів у липні 2019 року.Також просить стягунути моральну шкоду, оскільки перед звільненням її неодноразово принижували, не проводили перерахунки заробітної плати, не виплачували доплати за «опалювальний період», не виплачували премії за виконану роботу, примушували працювати після закінчення робочого часу, у вихідні дні, тощо. Просила стягнути моральну шкоду в розмірі 200000 грн. з 2013 року по час звільнення по 9 липня 2019 року. Ухвалою Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області від 27 липня 2020 року вказану позовну заяву залишено без руху, надано позивачу термін на усунення недоліків. 20.08.2020 року на адресу суду надійшла заява про усунення недоліків та надано оригінал квитанції про сплату судового збору. Ухвалою Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області від 20 серпня 2020 року відкрито провадження, розгляд указаної цивільної справи вирішено проводити у порядку загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання. Роз`яснено учасникам їх право та строки на подачу відзиву на позов та відповіді на відзив. Ухвалою суду від 14 вересня 2020 року закрито підготовче провадження, призначено справу до судового розгляду в порядку загального позовного провадження у відкритому судовому засіданні. Позивач та її представник адвокат Хмаріна О.В. в судовому засіданні позовні вимоги підтримали у повному обсязі, надавши пояснення, аналогнічні викладеним у позові, зазначивши, що відповідач здійснив звільнення позивача у порушення вимог ст. 42 КЗпП, оскільки не надав їй перевагу на залишення на роботі, як працівнику з 16-річним стажем роботи, про необхідність відповідної освіти для запропонованої посади, яку вибрала позивач за пропозицією відповідача, їй не було відомо, посаду обирала добровільно. Також зазначили, що позивач не пропустила строк позовної давності, оскільки своєчасно звернулася до суду із позовом після звільнення, ухвалою суду від 23.09.2020 року позовну заяву було повернуто. Позивач своєчасно повторно звернулася до суду із позовом, ухвалою суду від 14.01.2020 року її позов повторно було повернуто. Після звернення за правовою допомогою та підготовкою позовних вимог позивач знов звернулася до суду із даним позовом, тому вважажє, що нею не порушено строки звернення до суду із позовом. Представник АТ «ДТЕК Донецькі електромережі» Баєрбаш О.В. заперечував проти задоволення позовних вимог, зазначивши, що при звільненні [PERSON] було дотримано усіх вимог діючого законодавства. Докладено усіх зусиль для можливого працевлаштування позивача після реорганізації структури підприємства та штатного розкладу, позивачу було надано перелік посад для переведення на іншу роботу у зв`язку із скороченням штату, позивач обрала посаду для якої вона не має відповідної освіту, іншу посаду не обирала. Товариством був проведений повний розрахунок із позивачем у день звільнення та сплачені в повному обсязі усі листки непрацездатності. На підтвердження наявної моральної шкоди позивачем не надано жодних належних доказів, також не надано доказів щодо підтвердження причинно-наслідкового зв`язку між шкодою отриманою позивачем і противоправними діями товариства. Просив відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі та застосувати строки позовної давності до позовних вимог позивача. . Вислухавши пояснення сторін, оцінивши надані докази, перевіривши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги не обґрунтовані та не підлягаютьзадоволенню виходячи з наступного. Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Згідно ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі. Згідно ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування та їх посадові особи діють лише на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачений Конституцією України та законами України. Зважаючи на ці обставини, суд керується ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (РИМ, 4.XI.1950), яка згідно з частиною першою статті 9 Конституції України є частиною національного законодавства України, та яка визначає, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Строки, встановлені Цивільним процесуальним кодексом України, є обов`язковими для судів та учасників судових процесів, оскільки визначають тривалість кожної стадії процесу або час, протягом якого має бути вчинено процесуальну дію (наприклад, строк оскарження судового рішення, строк подачі зауважень щодо журналу судового засідання). Зазначене є завданням цивільного судочинства (стаття 1 ЦПК). Розумним, зокрема, вважається строк, що є об`єктивно необхідним для виконання процесуальних дій, прийняття процесуальних рішень та розгляду і вирішення справи з метою забезпечення своєчасного (без невиправданих зволікань) судового захисту. Згідно ч.1 ст.3 Господарського кодексу України господарська діяльність - це діяльність суб`єктів господарювання у сфері суспільного виробництва, спрямована на виготовлення та реалізацію продукції, виконання робіт чи надання послуг вартісного характеру, що мають цінову визначеність. Статтею 42 вказаного кодексу встановлено, що підприємництво - це самостійна, ініціативна, систематична, на власний ризик господарська діяльність, що здійснюється суб`єктами господарювання (підприємцями) з метою досягнення економічних і соціальних результатів та одержання прибутку. Основними принципами підприємницької діяльності є вільний найм підприємцем працівників; комерційний розрахунок та власний комерційний ризик. Частиною 3 ст.68 ГК України закріплено, що підприємство самостійно визначає свою організаційну структуру, встановлює чисельність працівників і штатний розпис. П.п.2.3.1 наказу № 821-ОД від 12.11.2018 року «Про зміни організаційної структури АТ ДТЕК Донецькі електромережі» виключено із штатного розкладу Товарситва «Дирекцію із закупівель» та відповідно до п.2.5 виключено із штатного розкладу Департаменту по технічному забезпеченню продаж посаду комірник (старший) служби матеріально-технічного обслуговування дирекції із закупівель. Також з 01.01.2019 року введено в дію нову організаційну структуру товариства. Відповдно до наказу № 163-ОД від 15.03.2019 року «Про скорочення персоналу», у зв`язку зі змінами в організації виробництва на праці, внесенням змін до організаційної структури Товариства, упорядкуванням та перерозподілом посадових обов`язків працівників, на підставі наказу АТ ДТЕК Донецькі електромережі» від 12.11.2018 року № 821-ОД наказано: визначити перелік та попередити під підпис працівників про скорочення займаних посад, ( серед інших зазначена посада комірник (старший) служби матеріально-технічного обслуговування). На підставі наказу № 492-к від 09.07.2019 року [PERSON] звільнено з посади комірника (старшого служби матеріально-технічного постачання дирекції з закупівель у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, устнови, організації, скорочення чисельності або штату працівників, п.1 ст.40 КЗпП України. Виплачено вихідну допомогу; здійснено остаточний розрахунок - компенсація за невикористані дні відпустки, що становить 87 днів. Зазачено підстава звільнення: наказ про скорочення персоналу №163-Од від 15.03.2019 року. Відповідно до вимог ст. 49-2 КЗпП України про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. При вивільненні працівників у випадках змін в організації виробництва і праці враховується переважне право на залишення на роботі, передбачене законодавством. Одночасно з попередженням про звільнення у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації, крім випадків, передбачених цим Кодексом. При відсутності роботи за відповідною професією чи спеціальністю, а також у разі відмови працівника від переведення на іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації працівник, на власний розсуд, звертається за допомогою до державної служби зайнятості або працевлаштовується самостійно. У разі якщо вивільнення є масовим відповідно до статті 48 Закону України "Про зайнятість населення", власник або уповноважений ним орган доводить до відома державної служби зайнятості про заплановане вивільнення працівників. Відповідно до повідомлення про звільнення № 50/3083 від 08.04.2019 року [PERSON] була повідомлена, що у зв`язку із змінами в організації виробництва, праці та організаційної структури АТ ДТЕК Донецькі електромережі відповідно до наказу №16-ОД «Про скорочення персоналу» від 15.03.2019 року товариством будуть запропоновані моживі вакансії та у разі неможливості подальшого працевлаштування буде звільнено із займаної посади, що підлягає скороченю. Листом про ознайомлення від 12.04.2019 року позивача було ознайомлено з усіма вакантними посадами у новій організаційній структурі та надано можливість обрати посаду за власним бажанням відповідно до оствіти та кваліфікації. Листом №456/1 від 03.06.2019 року департаментом з управління персоналом Товариства позивачу було відмовлено у працевлаштуванні на обрану посаду спеціаліста департаменту з технічних приєднань, у зв`язку із відсутністю у позивача необхідної освіти та досвіду роботи у галузі технічних приєднань електричних мереж. Відповідно до листа №17-04 від 13.06.2019 року профспілкою ПАТ ДТЕК Донецькобленерго було надано згоду на звільнення позивача згідно п.1 ст.40 КЗпП України. Згідно п.1 ст.40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках:1) змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників. Таким чином під час змін в організаційній структурі, штатному розкладі та чисельності Товариства відповідачем було дотримано усіх вимог діючого законодавства при звільненні позивача. Також суд зазначає, що розрахунковий лист позивача за липень 2019 року сформований у день звільнення 09.07.2019 року та містить суму остаточного розрахунку 14923,91 на день звільнення з урахуванням усіх наявних та належним чином оформлених документів, містить інформацію про 17 днів непрацездатності, за якими нараховано 0,00 грн. Та відповідно до розрахункового листка за серпень 2019 року до виплати за листками непрацездатності нараховано 1634,60 грн. за 10 днів непрацездатності за рахунок товариства, та 1579,04 за рахунок Фонду соціального страхування. Та 06.09.2019 року та 04.10.2019 рлку вказані суми сплачені позивачу, що підтверджується вписками з банку. Таким чином відповідачем був проведений повний розрахунок із позивачем у день звільнення та сплаченіу повному обсязі усі листки непрацездатності відповідно до вимог чинного законодавства. Щодо позовних вимог провести індексацію суд зазначає наступне. Статтею 1 ЗУ «Про індексацію грошових коштів населення» встановлено, що індексація грошових доходів населення - встановлений законами та іншими нормативно-правовими актами України механізм підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодовувати подорожчання споживчих товарів і послуг. Диспозиція ст.4 ЗУ «Про індексацію грошових коштів населення» встановлює, що індексація грошових доходів населення проводиться в разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який установлюється в розмірі 103 відсотка. У разі якщо грошові доходи населення підвищено з урахуванням прогнозного рівня інфляції випереджаючим шляхом, при визначенні обсягу підвищення грошових доходів у зв`язку із індексацією враховується рівень такого підвищення у порядку. Так відповідно до наказу № 219-Од від 30.03.2017 року Про підвищення заробітної плати робітника ПАО ДТЕК Донецькобленерго починаючи з 01.04.2017 року провело індексацію заробітної плати працівникам товариства у розмірі 350 грн. кожному випереджаючим шляхом з урахуванням прогнозного рівня інфляції, а також з огляду на зростання мінімального гарантованого рівня заробітнох плати. Та на підставі наказу № 204 -ОД від 30.03.2018 року Про підвищення заробітної плати робітника ПАО ДТЕК Донецькобленергопочинаючи з 01.04.2018 року усім працівникам товариства було проведено індексацію заробітної плати в розмірі 250 грн. кожному . Таким чином підприємством у 2017-2018 роках було проведено індексацію заробітної плати працівникам товариства кожному виперереджаючим шляхом з урахуванням прогнозного рівня інфляції , а також з огляду на зростання мінімального гарантованого рівня заробітної плати. Відповідно до ст. 237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Відповідно до Постанови Пленуму Верховного суду № 4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Моральна шкода може полягати зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливістю продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючим людьми, при настанні інших негативних наслідків. Суд, зокрема, повинен з`ясувати чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить На підтвердження наявної моральної шкоди позивачем не надано жодних належних доказів, тому суд приходить до висновку що дії ДТЕК Донецькобленерго не містять обов`язкових складових правопорушення, що можуть стати підставою для відшкодування моральної шкоди. У відповідності до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Встановлені статтями 228, 223 КЗпП України строки звернення до суду застосовуються незалежно від заяви сторін. У кожному випадку суд зобов`язаний перевірити і обговорити причини пропуску цих строків, а також навести у рішенні мотиви, чому він поновлює або вважає неможливим поновити порушений строк. Передбачений статтею 233 КЗпП України місячний строк поширюється на всі випадки звільнення незалежно від підстав припинення трудового договору. Позивачем суду не наведено поважних причин щодо пропуску строку звернення 23.07.2020 року до суду із позовом після повернення її позову ухвалою Жовтневого районного суду м.Маріуполя Донецької області від 14.01.2020 року, тобто більше ніж через шість місцяів. При вирішенні питання про поновлення строку суд дає оцінку обставинам, які слугували перешкодою для своєчасного звернення до суду, у взаємозв`язку інтервалів часу: з моменту закінчення встановленого спеціальним законом строку звернення до суду із позовом до дати подання такого позову. Підстави пропуску строку можуть бути визнані поважними у разі, якщо вони пов`язані з непереборними та об`єктивними перешкодами, труднощами, які не залежать від волі особи та унеможливили своєчасне, тобто у встановлений законом строк, подання позову. Тільки наявність об`єктивних перешкод для своєчасної реалізації прав щодо оскарження рішення роботодавця щодо звільнення у строк, встановлений процесуальним законом, може бути підставою для висновку про пропуск строку на звернення до суду з позовом про поновлення на роботі з поважних причин. Обґрунтовуючи висновки про обов`язок сторони належним чином використовувати процесуальні права, у рішенні від 07 липня 1989 року у справі «Union Alimentaria Sanders S.A. v. Spain» Європейський суд з прав людини зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, пов`язаних зі зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання. Поважними причинами пропущення строку є обставини, що позбавили особу можливості подати заяву у визначений законом строк, вони об`єктивно є непереборними, тобто не залежать від волі заявника і пов`язані з дійсно істотними перешкодами чи труднощами, що унеможливили або суттєво ускладнили можливість своєчасного звернення до суду у визначений законом строк. Ці обставини мають бути підтверджені належними та допустимими доказами. Вирішуючи, чи з поважних причин пропущено певний процесуальний строк, суд у кожному конкретному випадку оцінює сукупність обставин на свій розсуд. Судовий розгляд визнається справедливим за умови забезпечення рівного процесуального становища сторін, які беруть участь у справі. Поновлення строку на оскарження рішення роботодавця про звільнення без доведеності поважності причин не забезпечило б рівноваги між інтересами сторін та правової визначеності у цивільних відносинах, які є складовими принципу верховенства права, проголошеного статтею 8 Конституції України. Відповідно до ст. 263 ЦПК України: рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Згідно із ст. 129 Конституції України, одним з основних принципів судочинства, є законність. Принцип законності визначається тим, що суд у своїй діяльності при вирішенні справ повинен правильно застосовувати норми матеріального права до взаємовідносин сторін. Відтак, на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, встановивши, що відповідачем при звільненні позивача не допущено порушення норм трудового права, суд прийшов до висновку про відсутність підстав для задоволення позову, а тому підстави для застосування строків звернення до суду відсутні. На підставі вищевикладеного та

Outcome: dismissed