Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-11 00:00:00

Публічне акціонерне товариство "Перший український міжнародний банк" звернулося в суд з позовом до відповідача про звільнення майна з-під арешту. Позов мотивує тим, що 08.02.2008 року між ПАТ «Перший Український Міжнародний Банк» та [PERSON] було укладено кредитний договір №6055515, відповідно до якого позичальник отримав кредит в розмірі 72100 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 14,40 % річних із кінцевим терміном повернення 08.02.2015 року. З метою забезпечення виконання зобов'язань між позичальником та банком було укладено договір застави транспортного засобу №6055568 від 08.02.2008 року. Згідно цього договору [PERSON] передав в заставу транспортний засіб марки CHEVROLET, модель AVEO, номер кузова [NUMBER], реєстраційний номер [NUMBER], 2008 року випуску, чорного кольору. Позивач свої зобов'язання за Кредитним договором виконав у повному обсязі, а саме надав боржнику кредитні кошти згідно умов визначених Кредитним договором. У зв'язку з невиконанням [PERSON] своїх зобов'язань за кредитним договором ПАТ «ПУМБ» наділений правом звернути стягнення на предмет застави у спосіб визначений договором застави, зокрема, п.6 - шляхом набуття права власності на предмет застави в порядку, передбаченим чинним законодавством України. Однак, державними виконавцями накладені ряд арештів на майно боржника, в тому числі й на транспортний засіб, що перебуває в заставі банку. Відповідно до витягу з Інформаційної довідки з Державного реєстру обтяжень рухомого майна від 20.02.2017 року вищий пріоритет на майно, що перебуває в заставі і належить відповідачу, має кредитор ПАТ «ПУМБ». Умовами договору застави визначено, що у разі невиконання заставодавця зобов'язань за договором кредиту заставодержатель має право одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмету застави переважно перед іншими кредиторами. Оскільки на майно, яке перебуває у заставі у ПАТ «ПУМБ» накладено арешт, у заставодержателя виникає право на звернення до суду з позовом про звільнення заставленого майна з-під арешту, що передбачено ч. 4 ст. 54 Закону України «Про виконавче провадження», у відповідності до якого - «Про звернення стягнення на заставлене майно для задоволення вимог стягувачів, які не є заставодержателями, державний виконавець повідомляє заставодержателя не пізніше наступного дня після накладення арешту на майно або тоді, коли йому стало відомо, що арештоване майно боржника перебуває у заставі, та роз'яснює заставодержателю право на звернення до суду з позовом про звільнення заставленого майна з-під арешту». Покликаючись на викладене, позивач просить звільнити з-під арешту рухоме майно, а саме: транспортний засіб марки CHEVROLET, модель AVEO, номер кузова [NUMBER], реєстраційний номер [NUMBER], 2008 року випуску, чорного кольору. Представник позивача [PERSON] в судове засідання подав заяву про розгляду справи у його відсутності, позовні вимоги, викладені в позовній заяві підтримав в повному обсязі, просив їх задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, про причини неявки суд не повідомив, жодних заперечень, доказів, суду не подав, а тому суд вважає можливим провести розгляд справи у відсутності відповідача. Представник Першого відділу державної виконавчої служби м. Луцька Головного територіального управління юстиції в судове засідання не з'явився, про причини неявки суд не повідомив, жодних заперечень, доказів, суду не подав, а тому суд вважає можливим провести розгляд справи у відсутності представника третьої особи. Представник Другого відділу державної виконавчої служби м. Луцька Головного територіального управління юстиції в судове засідання не з'явився, про причини неявки суд не повідомив, жодних заперечень, доказів, суду не подав, а тому суд вважає можливим провести розгляд справи у відсутності представника третьої особи. Відповідно до ст. 197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши письмові докази по справі, суд приходить до висновку, що позов не підлягає до задоволення з наступних підстав. Статтею 57 ЦПК України встановлено, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. В судовому засіданні встановлено, що 08.02.2008 року між ПАТ «Перший Український Міжнародний Банк» та [PERSON] було укладено кредитний договір №6055515, відповідно до якого позичальник отримав кредит в розмірі 72100 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 14,40 % річних із кінцевим терміном повернення 08.02.2015 року(а.с. 7-10 ). З метою забезпечення виконання зобов'язань між позичальником та банком було укладено договір застави транспортного засобу №6055568 від 08.02.2008 року. (а.с. 13-16). Згідно цього договору [PERSON] передав в заставу транспортний засіб марки CHEVROLET, модель AVEO, номер кузова [NUMBER], реєстраційний номер [NUMBER], 2008 року випуску, чорного кольору. Позивач свої зобов'язання за Кредитним договором виконав у повному обсязі, а саме надав боржнику кредитні кошти згідно умов визначених Кредитним договором. У зв'язку з регулярними порушеннями боржником умов Кредитного договору, щодо вчасного повернення кредиту, ПАТ «ПУМБ» наділений правом звернути стягнення на предмет застави у спосіб визначений договором застави. Судом встановлено, що на майно, яке перебуває в заставі ПАТ «ПУМБ», державною виконавчою службою накладено арешти: -постанова про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження ВП №9984114 від 09.12.2013 року винесена державним виконавцем Першого відділу ДВС ЛМУЮ Гончар О.Ю. -постанова про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження 933464339 від 21.01.2014 року винесена головним державним виконавцем Першого відділу ДВС ЛМУЮ Старенько В.А. -постанова про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження 49903928 від 08.06.2016 року винесена головним державним виконавцем Першого відділу ДВС ЛМУЮ Старенько В.А. - постанова про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження 50664090 від 08.11.2016 року винесена державним виконавцем Другого відділу ДВС м. Луцьк ГТУЮ у Волинській області Луньо О.В. Відповідно до витягу з Інформаційної довідки з Державного реєстру обтяжень рухомого майна від 20.02.2017 року вищий пріоритет на майно, що перебуває в заставі і належить відповідачу, має кредитор ПАТ «ПУМБ» (а. с. 4 ) Згідно ст. 60 Закону України «Про виконавче провадження», особа яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права на майно і про звільнення з - під арешту. У п. 24 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 року № 6 «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії чи бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах» роз'яснено, що у справах за скаргами стягувача чи боржника на дії державного виконавця, пов'язані із арештом і вилученням майна та визначення вартості й оцінки цього майна, суд перевіряє відповідність цих дій положенням ст.ст. 57-58 Закону України «Про виконавче провадження». Відповідно до вимог ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню. Відповідно до вимог ст. 57 Закону України «Про виконавче провадження» арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення, і може накладатися державним виконавцем, зокрема, шляхом винесення постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження. Відповідно до п. 1.5. Наказу Міністерства юстиції України № 512/5 від 02 квітня 2012 року «Про затвердження Інструкції з організації примусового виконання рішень» під час здійснення виконавчого провадження державний виконавець приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, винесення подань, складання актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених Законом та іншими нормативно-правовими актами. За змістом п. 1 ч. 1 ст. 32 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції, що діяла на час виникнення спірних правовідносин) заходом примусового виконання судових рішень є звернення стягнення на кошти та інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають у інших осіб або належать боржникові від інших осіб. Згідно з ч. 1 ст. 52 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції, що діяла на час виникнення спірних правовідносин) звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні та примусовій реалізації. Загальний порядок звернення стягнення на заставлене майно визначений ст. 54 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції, що діяла на час виникнення спірних правовідносин), відповідно до якої звернення стягнення на заставлене майно в порядку примусового виконання допускається за виконавчими документами для задоволення вимог стягувача-заставодержателя. Відповідно до вимог ч. 3 ст. 10, ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Згідно з положеннями ч.ч. 2, 3 ст. 60 ЦПК України докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. За положеннями ст. 1 Закону України «Про заставу» застава - це спосіб забезпечення зобов'язань, якщо інше не встановлено законом. В силу застави кредитор (заставодержатель) має право в разі невиконання боржником (заставодавцем) забезпеченого заставою зобов'язання одержати задоволення з вартості заставленого майна переважно перед іншими кредиторами. Заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, якщо в момент настання терміну виконання зобов'язання, забезпеченого заставою, воно не буде виконано, якщо інше не передбачено законом чи договором. Аналіз зазначених правових норм дає підстави для висновку про те, що застава як правовий інститут виконує забезпечувальну функцію виконання боржником основного зобов'язання, тобто спрямований на те, щоб гарантувати кредитору-заставодержателю право на задоволення його вимог за рахунок певного, заздалегідь визначеного сторонами майна за наявності в боржника заборгованості перед кредитором. Відповідно до ст. 18 Закону України «Про заставу» якщо предметом застави є рухоме майно, заставодержатель зареєстрованої застави має переважне право на задоволення вимог із заставленого майна перед заставодержателями незареєстрованих застав та заставодержателями застав, які зареєстровані пізніше. Переважне право заставодержателів одного і того ж майна, що зареєстровані в один і той же день, визначається моментом реєстрації застави. Переважне право у задоволенні вимог із заставленого рухомого майна визначається на підставі моменту реєстрації застави та моменту реєстрації змін щодо предмета застави в частині цих змін. Отже, звернення стягнення на предмет застави в порядку примусового виконання допускається за виконавчими документами для задоволення вимог стягувача-заставодержателя, який має переважне право перед іншими особами на задоволення забезпечених застаовю вимог за рахунок предмета застави. Пунктом 1 ч. 1 ст. 44 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що у першу чергу задовольняються забезпечені заставою вимоги щодо стягнення з вартості заставленого майна. Виходячи з вищезазначеного, суд вважає, що позивач не є власником чи володільцем спірного майна, права банка, як заставодержателя, при наявності інших обтяжень задовольняються не шляхом звільнення майна з під арешту, а пріоритетом задоволення його вимог. Пріоритет права заставодержателя на задоволення забезпечених заставою вимог за рахунок предмета застави відносно зареєстрованих у встановленому законом порядку прав чи вимог інших осіб на передане в заставу рухоме майно виникає з моменту державної реєстрації. Зареєстровані права та вимоги на рухоме майно підлягають задоволенню згідно з їх пріоритетом у черговості їх державної реєстрації. З вищевикладеного вбачається, що позивач у законному порядку набув права вимоги за вищевказаним договором застави з моменту його укладення, а саме: з 08.02.2008 року, проте ним не було належним чином доведена необхідність звільнення спірного майна з-під арешту, оскільки він був накладений на підставі заяви саме стягувача, ПАТ «ПУМБ» та не надав жодних належних та допустимих доказів на підтвердження того, що накладення арешту на предмет обтяження є перепоною для реалізації стягувачем вказаного предмету застави, а тому доводи позивача про те, що накладення арешту на предмет обтяження порушує його майнові права та інтереси, є безпідставними та не знаходять свого підтвердження. Оцінюючи в сукупності надані докази, суд дійшов висновку, що позивач не довів своїх заявлених вимог про звільнення майна з-під арешту, а тому суд відмовляє у задоволенні вказаних вимог позивача.

Outcome: dismissed