Jurisdiction: civil
Date: 2017-08-15 00:00:00

Позивач звернулась в суд із позовом про стягнення із відповідача на її користь завдану їй моральну (немайнову) шкоду. Позивач та її представник в судовому засіданні підтримали заявлені вимоги та пояснили, що 14 лютого 2014 року відповідачем були спричинені позивачу легкі тілесні ушкодження. Висновком експерта № 279 від 21 березня 2014 року підтверджується, що у позивача при звернені 15 лютого 2014 року за медичною допомогою були виявлені тілесні ушкодження, які відносяться до легких. По даному факту розпочато кримінальне провадження № 12014210120000095 про обвинувачення [PERSON] у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.1 ст. 125 КК України. 21 листопада 2016 року Кременецьким районним судом по даному кримінальному провадженні винесено ухвалу, якою воно закрито на підставі п.7 ч.1 ст. 284 КПК України у зв'язку з відмовою потерпілого від обвинувачення. Докази, які містяться в матеріалах кримінального провадження є належні, допустимі і достовірні та у взаємозв'язку свідчать про їх достатність стверджувати, що відповідач вчинив кримінальне правопорушення передбачене ч.1 ст. 125 КК України та завдав позивачу фізичної шкоди, у вигляді легких тілесних ушкоджень, в результаті чого позивач отримала моральну шкоду, яка полягає в заподіяні їй тривалих фізичних та моральних страждань, психологічному дискомфорті, поганому сні, моральних переживаннях, вона позбавлена можливості жити повноцінним життям, реалізувати свої плани та можливості, порушено нормальний спосіб її життя, завдано клопоти членам її сім'ї. Отже, наслідки кримінального правопорушення, вчиненого відповідачем [PERSON] постали для позивача як суттєво психотравмуючі, обумовили порушення фізичної та психоемоційної сфери існування особистості, досі перешкоджають можливостям активної та повноцінної життєдіяльності, викликали появу негативних психологічних переживань, тобто спричинили позивачу неймовірні моральні страждання. В добровільному порядку відповідачем не відшкодовано ніяких коштів в рахунок відшкодування моральної шкоди, завданої його неправомірними діями, відповідач не цікавиться станом здоров'я позивача, не попросив вибачення. Тому позивач та його представник просять стягнути із відповідача на користь позивача 100 000 грн. завданої їй моральної (немайнової) шкоди. Відповідача та його представник в судовому засіданні позов не визнали та пояснили, що ч. 1 ст. 61 ЦПК України передбачає встановлення протиправних дій особою лише вироком суду. Ухвала Кременецького районного суду, якою закрито провадження у вишезазначеному кримінальному провадженні, та яка змінена ухвалою Апеляційного суду Тернопільської області, а саме: виключено з мотивувальної частини ухвали про те, що [PERSON] скоїв злочин невеликої тяжкості, вину визнав і щиро розкаявся, активно сприяв розкриттю злочину, не доводить вини відповідача у спричинені позивачці легких тілесних ушкоджень та не був засуджений за дані дії. Окрім того, позивач не обґрунтувала розмір даної шкоди та не навела належних доказів на підтвердження заявленого розміру моральної шкоди. Просять у задоволені позову відмовити. Суд, вислухавши пояснення сторін та їх представників, дослідивши матеріали даної справи, встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. Ухвалою Кременецького районного суду Тернопільської області від 21.11.2016 року, закрито кримінальне провадження № 120142101200000951 від 14.02.2014 року про обвинувачення [PERSON] за ч. 1 ст. 125 КК України на підставі п. 7 ч. 1 ст. 284 КПК України, у зв'язку з відмовою потерпілого від обвинувачення. Ухвалою апеляційного суду Тернопільської області від 29 березня 2017 року, ухвалу Кременецького районного суду Тернопільської області від 21.11.2016 року відносно [PERSON] змінено, виключено з мотивувальної частини цієї ухвали висновки про те, що [PERSON] скоїв злочин невеликої тяжкості, вину визнав і щиро розкаявся, активно сприяв розкриттю злочину, а також, вказано, що факт скоєння [PERSON] інкримінованого йому злочину не може бути встановлено в даному випадку, оскільки це кримінальне провадження в даному випадку закрито з тих підстав, що потерпілий відмовився від обвинувачення. Згідно, оглянутого в судовому засіданні, висновку експерта № 279 від 21.03.2014 року, який знаходиться в матеріалах кримінального провадження № 12014210120000095 від 14.02.2014 року про обвинувачення [PERSON] за ч. 1 ст. 125 КК Україн, встановлено, що згідно з вивченими медичними документами у [PERSON] при зверненні 15.02.2014 року за медичною допомогою, були виявлені прояви забою (припухлість, біль) м'яких тканин лівої половини тім'яної і лівої завушної ділянок голови. При судово-медичній експертизі 26.04.2014 року у [PERSON] виявлено садно тильної поверхні лівої кисті. Зазначені вище ушкодження утворились від дії тупих предметів, незадовго до звернення за медичною допомогою, що підтверджується їх характером та виразністю ознак загоєння садна лівої кисті на момент судово-медичної експертизи. Виявлені у [PERSON] тілесні ушкодження мають незначні скороминущі наслідки, тривалістю не більше як шість днів та належать до легких. Утворення зазначених вище ушкоджень за обставин, на які вказувала [PERSON] при експертизі, тобто, від ударів руками по голові та удару лівою кистю до стіни під час падіння, не виключається. З оглянутого в судовому засіданні висновку експерта № 509 від 08.05.2014 року, який знаходиться в матеріалах вищезазначеного кримінального провадження, слідує, що у [PERSON] за даними клінічного обстеження і спостереження лікарями Почаївської районної комунальної лікарні, огляду лікарем-нейрохірургом обласної консультативної поліклініки КЗТОР «Тернопільська університетська лікарня» був діагностований струс головного мозку та із зовнішніх ушкоджень описані прояви забою (набряк, біль) м'яких тканин носа, лівої половини тім'яної і потиличної ділянок голови. Виявлена у [PERSON] травма голови у вигляді забою м'яких тканин обличчя і волосяної частини голови та струсу головного мозку, належить до легких тілесних ушкоджень із короткочасним розладом здоров'я. Утворення вказаних вище ушкоджень від ударів руками, на що посилається [PERSON] у своїх показаннях, не виключається. Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ч. 4 ст. 61 ЦПК України вирок у кримінальному провадженні, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Відповідно до ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України у п 5 постанови від 31 березня 1995 року № 4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди", відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. У пункті 9 вищезазначеної Постанови вказано, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Судом не встановлено фактів, а позивачем не представлено доказів того, що діями відповідача позивачу спричинено моральну шкоду, а посилання позивача на встановлення в ухвалі суду факту нанесення відповідачем ударів позивачу не є належним та допустимим доказом спричинення позивачу моральної школи, оскільки спростовується ухвалою апеляційного суду Тернопільської області. Окрім того, позивачем не обґрунтовано та не доведено розмір даної моральної шкоди, а тому у задоволенні даного позову слід відмовити,

Outcome: dismissed