Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-10 00:00:00

І. Стислий виклад позицій учасників справи. У серпні 2020 року [PERSON] (далі по тексту - [PERSON] , позивач) звернувся до суду з позовом до відповідачів [PERSON] (далі по тексту - [PERSON] , відповідач 1) та [PERSON] (далі по тексту - [PERSON] , відповідач 2), в якому просив визнати недостовірною, негативною та такою, що порушує його особисті права та недоторканість честі, гідності та ділової репутації, інформацію, розміщену на сайті [INFO] у статті під заголовком «[INFO]» та зобов`язати відповідачів спростувати цю недостовірну інформацію шляхом розміщення на сайті [INFO] в розділі «Наші статті» відповідного повідомлення про спростування. На обґрунтування позову [PERSON] зазначив, що 20.07.2020 в мережі інтернет на сайті [INFO] , власником якого є [PERSON] , була розміщена стаття під заголовком «[INFO]», де автор [PERSON] звинувачував його у причетності до картелю, у наданні особистої підтримки [PERSON] та налагодженні особистих зв`язків з головою АМКУ [PERSON] , якому він нібито допоміг відбитися від звіту у Верховній раді, наслідком якого мала стати відставка голови АМКУ. За висновком лінгвістичної експертизи вказана в статті інформація є негативною. Її поширення, на думку позивача, може сформувати у людей думку про його причетність до корупційних діянь та кримінальної діяльності, що не відповідає дійсності та шкодить його репутації впливового бізнесмена. Відповідач [PERSON] позов не визнав. Його представник, адвокат Костюк І. І., заперечував проти позову з тих підстав, що фрагмент статті відносно позивача містить оціночні судження [PERSON] , як журналіста. Рівень критики позивача, як публічної особи, є значно ширшим, ніж пересічного громадянина. Відповідач у статті не вказував про вчинення позивачем будь-якого злочину, а висновок лінгвістичної експертизи є недопустимим доказом, оскільки свідоцтво експерта анульоване. У відповіді на відзив позивач зазначив, що він не є публічною особою. Не погоджувався із твердженням відповідача [PERSON] про оціночні судження, оскільки стаття мала стверджувальний характер. Свідоцтво експерта було анульоване 29.03.2021 у зв`язку із звільненням з КНДІСЕ і жодним чином не впливало на висновок лінгвістичної експертизи від 28.07.2020. Наполягав на тому, що зміст статті є негативним та таким, що порушує його особисті права та недоторканість честі, гідності та ділової репутації. У запереченнях представник відповідача [PERSON] , адвокат Костюк І. І., наполягав на тому, що позивач є публічною особою, оскільки відіграє в суспільстві певну роль, будуючи за бюджетні кошти дороги на суму понад 14 млрд грн. Вказував, що дійсною датою анулювання свідоцтва експерта є 31.10.2016, а тому висновок лінгвістичної експертизиє недопустимим доказом. ІІ. Рух справи, процесуальні дії суду та заяви (клопотання) учасників справи. Ухвалою від 17.08.2020 суд задовольнив клопотання представника позивача, адвоката Жигалюк Ю. С., про забезпечення доказів шляхом їх витребування (т. 1 а. с. 72-74). Ухвалою від 01.10.2020 суд відкрив провадження у справі та призначив справу до розгляду в порядку загального позовного провадження в підготовче засідання (т. 1 а. с. 126-127). 15.02.2021 від адвоката Костюк І. І. в інтересах відповідача [PERSON] до суду надійшов відзив на позовну заяву (т. 1 а. с. 143-227). 07.05.2021 від позивача надійшла відповідь на відзив (т. 1 а. с. 237-250, т. 2 а. с. 1-11). У судовому засіданні від 18.05.2021 суд за клопотанням представника позивача, адвоката Жигалюк Ю. С., замінив відповідача ГО «Наші гроші» на належного, [PERSON] , долучив до матеріалів справи відзив на відповідь на відзив, встановив строк для подачі заперечень, закрив підготовче засідання та призначив справу до слухання по суті (т. 2 а. с. 18). 02.06.2021 від адвоката Костюк І. І. в інтересах відповідача [PERSON] до суду надійшли заперечення на відповідь на відзив (т. 2 а. с. 25-70). У судовому засіданні від 09.09.2021 суд долучив до матеріалів справи заперечення проти позову і судову практику та заслухав вступні промови представників сторін (т. 2 а. с. 116). Сторони в судове засідання 11.11.2021 не прибули, про день, місце та час розгляду справи повідомлялися належно (т. 2 а. с. 117-119). Адвоката Костюк І. І. в інтересах відповідача [PERSON] подав заяву про розгляд справи без участі сторони відповідача. Просив відмовити у задоволенні позову (т. 2 а. с. 122). Згідно з частиною 1 статті 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Згідно з частиною 2 статті 247 ЦПК України враховуючи неявку в судове засідання всіх учасників справи, розгляд справи здійснюється без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. У судовому засіданні від 11.11.2021 суд проголосив вступну та резолютивну частину рішення (т. 2 а. с. 123). ІІІ. Фактичні обставини, встановлені судом зміст спірних правовідносин, норми права і мотиви їх застосування. [INFO] у мережі інтернет на сторінці видання «Наші гроші» за посиланням [INFO] була опублікована стаття за авторством [PERSON] під назвою « [INFO] » (далі по тексту - публікація), в якій, зокрема, містилась інформація такого змісту: «Особливу підтримку [PERSON] з членів картелю надає [PERSON] . Його компанія СУНП «Автострада» зайшла на ринок за часів [PERSON] , коли міністром інфраструктури був його товариш [PERSON] . При [PERSON] «Автострада» ще більш покращила позиції, сам [PERSON] став віце-президентом НАДУ і налагодив особисті зв`язки з головою АМКУ [PERSON] . Наприкінці 2019 року він допоміг [PERSON] відбитися від звіту у Верховній Раді, наслідком якого мала стати відставка голови АМКУ. Однак після контактів з [PERSON] і низкою інших нардепів звіт просто відмінили». Дана обставина не заперечується відповідачами та підтверджується скрін-шотом сторінки веб-сайту [INFO] (т. 1 а. с. 11-12). Доменне ім`я з розміщення сайту (хостингу) [INFO] належить [PERSON] (т. 1 а. с. 85, 88). Відповідач [PERSON] з 01.04.2015 працює журналістом в ГО «Наші гроші» (т. 1 а. с. 151). Він присвятив президентській програмі «Велике будівництво» декілька статей, а саме: 05.01.2021 - «21,51 млрд минулого тижня: підсумкова таблиця підрядників Укравтодору»; 24.01.2021 - «Тижневий Укравтодор: державні облавтодори віддали експлуатацію Кіровоградщини приватникам»; 31.01.2021 - «Тижневий Укравтодор: «Автострада» вирвалась у лідери, розігравши з картелістом 1,5 млрд на асфальт з 14 % маржою; 07.02.2021 - «Тижневий Укравтодор: «ШБУ-77» повернуло собі Закарпаття і виграло мільярд» (а. с. 158-159). У статті під назвою: «21,51 млрд минулого тижня: підсумкова таблиця підрядників Укравтодору», яка розміщена в мережі інтернет на сторінці видання « [INFO] », [PERSON] аналізує опубліковані на сайті «Прозорро» результати 72,03 тис закупівель на загальну суму 21,51 млрд грн. За оцінкою [PERSON] 68 % усіх підрядів отримали шість членів Національної асоціації дорожників України: ТОВ «Автомагістраль-Південь», ТОВ «Ростдорстрой», ТОВ «Онур конструкціон інтернешнл», ТОВ «ПБС», ТОВ «СУНП «Автострада» та ТОВ «Техно-буд-центр». Автор статті називає їх «кістяком картелю» (а. с. 160-164). Позивач [PERSON] є засновником ТОВ «Спільне українсько-німецьке підприємство «Автострада». Товариство зареєстроване 01.12.2015. Основним видом діяльності є будівництво доріг і автострад (т. 1 а. с. 171-180). Товариство є переможцем у 109 державних закупівлях на будівництво доріг на загальну суму 14,84 млрд грн. (т. 1 а. с. 181). Також [PERSON] є засновником українського холдингу «MS Capital» (165-170). На своїй сторінці в соціальній мережі Facebook [PERSON] зазначає про себе інформацію, як про співвласника Бехівського гранітного кар`єру, засновника Благодійного фонду, Першої логістичної компанії, Ауді Центру Одеса Південь, Групи Компанія «Автострада», віце-президента Національної асоціації дорожників України та голову Комітету з інфраструктури Федерації роботодавців України (а. с. 192-134). Тема «Великого будівництва» набула широкого висвітлення різними засобами масової інформації. Так, у публікації від [INFO] , що вийшла в інтернет-виданні Новини Чернігівщини під назвою « [INFO] », автор статті, [PERSON] , цитує повідомлення в телеграмканалі народного депутата [PERSON] щодо появи на Чернігівщині Вінницької фірми «прокладки» [PERSON] , що належить [PERSON] і є гаманцем для його кума, колишнього міністра [PERSON] [PERSON] так описує цю появу: «…В предверии анонсированного [PERSON] грандиозного строительства дорог на 86 млрд, всплыла крайне любопытная информация, которой обязан поделиться с вами. Оказывается, в схеме по освоению миллиардов уже определен один из основных участников в лице ООО «Автострада». Для понимания всего происходящего отмечу, что данное ООО было создано в 2016 году, как раз под назначение [INFO] [PERSON] , но не [PERSON] , а [PERSON] , которого не без оснований считают кошельком [PERSON]-[PERSON]-[PERSON]. С «гиперлупером» [PERSON] они кстати кумовья. По информации из открытых источников, в период премьерства [PERSON], « [INFO] в 23 млн. грн. за километр. Более того отмечу, что представители данного ООО уже изучают проекты на моей родной [PERSON] и проводят переговоры с ОГА…». Автор статті, [PERSON] , порівнює [PERSON] та діяльність його товариства з «машиною по освоєнню бюджетних коштів» (а. с. 197-198). [INFO] у мережі інтернет на сторінці офіційного інтернет-представництва президента [PERSON] опублікована стаття під назвою: «[INFO]» (а. с. 152-153). [INFO] у мережі інтернет на сторінці Економічної правди розміщена стаття про відкриття «[INFO] (а. с. 156-157). [INFO] інтернет-видання [INFO] опублікував статтю під назвою: « [INFO]», в якій автор аналізував діяльність ТОВ «СУНП «Автострада» та участь товариства з тендерах, пор[PERSON]: Новый «Курченкоимінальні провадження щодо привласнення посадовими особами товариствами коштів, які виділялись на ремонт доріг у Вінницькій області (а. с. 199-203). Відповідно до висновку експерта № 14943 за результатами проведення лінгвістичного (семантико-текстуального) дослідження, виконаного 28.07.2020 експертом ТОВ «Київський експертно-дослідний центр» Л. Ф. Фраймович, загальний контекст публікації містить негативну інформацію щодо особи [PERSON] (т. 1 а. с. 17-23). Даючи оцінку доводам позивача про недостовірність наведеної інформації та порушення її поширенням його особистих немайнових прав, суд виходить з наступного. Основний закон України проголошує, що людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканість і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю, та гарантує кожному право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань (статті 3, 34 Конституції України). Праву на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань кореспондує обов`язку не поширювати про особу недостовірну інформацію та таку, що ганьбить її гідність, честь чи ділову репутацію. Кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей (стаття 68 Конституції України). Відповідно до статті 32 Конституції України кожному гарантується судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім`ї та права вимагати вилучення будь-якої інформації, а також право на відшкодування матеріальної і моральної шкоди, завданої збиранням, зберіганням, використанням та поширенням такої недостовірної інформації. Статтею 201 ЦК України передбачено, що честь, гідність і ділова репутація є особистими немайновими благами, які охороняються цивільним законодавством. Згідно зі статтями 297, 299 ЦК України кожен має право на повагу до його гідності та честі, на їх недоторканність. Відповідно до положень статті 277 ЦК України фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім`ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації. Фізична особа, особисті немайнові права якої порушено у друкованих або інших засобах масової інформації, має право на відповідь, а також на спростування недостовірної інформації у тому ж засобі масової інформації в порядку, встановленому законом. Відповідно до роз`яснень, наданих Верховним Судом України у постанові Пленуму від 27.02.2009 № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» (далі - постанова Пленуму) юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи, є сукупність таких обставин: поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право. Під поширенням інформації необхідно розуміти: опублікування її у пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації; поширення в мережі Інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв`язку; викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам; повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі. Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені). Правові засади діяльності журналістів визначені Конституцією України, законами України «Про інформацію», «Про друковані засоби масової інформації (пресу) в Україні», «Про інформаційні агентства», «Про порядок висвітлення діяльності органів державної влади та органів місцевого самоврядування в Україні засобами масової інформації», «Про телебачення і радіомовлення», «Про державну підтримку засобів масової інформації та соціальний захист журналістів» та іншими нормативно-правовими актами. До сфери професійної діяльності журналіста Закони України «Про державну підтримку засобів масової інформації та соціальний захист журналістів», «Про друковані засоби масової інформації (пресу) в Україні» відносять професійне збирання, одержання, створення та підготовку інформації для засобів масової інформації, виконання редакційно-посадових службових обов`язків в засобі масової інформації. Основними принципами інформаційних відносин є: гарантованість права на інформацію; відкритість, доступність інформації, свобода обміну інформацією; достовірність і повнота інформації; свобода вираження поглядів і переконань; правомірність одержання, використання, поширення, зберігання та захисту інформації; захищеність особи від втручання в її особисте та сімейне життя (стаття 2 Закону України «Про інформацію»). Відповідно до статті 24 Закону України «Про інформацію» забороняються втручання у професійну діяльність журналістів, контроль за змістом поширюваної інформації, зокрема з метою поширення чи непоширення певної інформації, замовчування суспільно необхідної інформації, накладення заборони на висвітлення окремих тем, показ окремих осіб або поширення інформації про них, заборони критикувати суб`єкти владних повноважень, крім випадків, встановлених законом, договором між засновником (власником) і трудовим колективом, редакційним статутом. Гарантії діяльності засобів масової інформації та журналістів визначені статтею 25 цього Закону, згідно якої під час виконання професійних обов`язків журналіст має право: здійснювати письмові, аудіо- та відеозаписи із застосуванням необхідних технічних засобів, за винятком випадків, передбачених законом; безперешкодно відвідувати приміщення суб`єктів владних повноважень, відкриті заходи, які ними проводяться; поширювати підготовлені ним матеріали (фонограми, відеозаписи, письмові тексти тощо) за власним підписом (авторством) або під умовним ім`ям (псевдонімом). Інформація з обмеженим доступом може бути поширена, якщо вона є суспільно необхідною, тобто, є предметом суспільного інтересу, і право громадськості знати цю інформацію переважає потенційну шкоду від її поширення. Предметом суспільного інтересу вважається інформація, яка свідчить про загрозу державному суверенітету, територіальній цілісності України; забезпечує реалізацію конституційних прав, свобод і обов`язків; свідчить про можливість порушення прав людини, введення громадськості в оману, шкідливі екологічні та інші негативні наслідки діяльності (бездіяльності) фізичних або юридичних осіб тощо (стаття 29 Закону України «Про інформацію»). Водночас статтею 30 Закону України «Про інформацію» встановлено, що ніхто не може бути притягнутий до відповідальності за висловлення оціночних суджень. Оціночними судженнями, за винятком наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема з огляду на характер використання мовно-стилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості. Якщо особа вважає, що оціночні судження або думки принижують її гідність, честь чи ділову репутацію, а також інші особисті немайнові права, вона вправі скористатися наданим їй законодавством правом на відповідь, а також на власне тлумачення справи у тому самому засобі масової інформації з метою обґрунтування безпідставності поширених суджень, надавши їм іншу оцінку. Якщо суб`єктивну думку висловлено в брутальній, принизливій чи непристойній формі, що принижує гідність, честь чи ділову репутацію, на особу, яка таким чином та у такий спосіб висловила думку або оцінку, може бути покладено обов`язок відшкодувати завдану моральну шкоду. У разі, коли позивач є публічною особою, то суд, розглядаючи і вирішуючи справу про захист його гідності, честі чи ділової репутації, повинен ураховувати положення Декларації Комітету Міністрів Ради Європи про свободу політичних дебатів у засобах масової інформації, схваленої 12 лютого 2004 року (далі - Декларація), а також рекомендації, що містяться у Резолюції № 1165 (1998) Парламентської Асамблеї Ради Європи про право на недоторканність особистого життя (далі - Резолюція). У Резолюції зазначається, що публічними фігурами є особи, які обіймають державні посади і (або) користуються державними ресурсами, а також усі ті, хто відіграє певну роль у суспільному житті (у галузі політики, економіки, мистецтва, соціальній сфері, спорті чи в будь-якій іншій галузі). У статтях 3, 4, 6 Декларації вказується, що оскільки політичні діячі та посадові особи, які обіймають публічні посади або здійснюють публічну владу на місцевому, регіональному, національному чи міжнародному рівнях, вирішили апелювати до довіри громадськості та погодилися "виставити" себе на публічне політичне обговорювання, то вони підлягають ретельному громадському контролю і потенційно можуть зазнати гострої та сильної громадської критики у засобах масової інформації з приводу того, як вони виконували або виконують свої функції. При цьому зазначені діячі та особи не повинні мати більшого захисту своєї репутації та інших прав порівняно з іншими особами. Проблеми, пов`язані з особливостями реалізації права громадян на свободу вираження поглядів і критику стосовно дій (бездіяльності) посадових та службових осіб, неодноразово були предметом розгляду Європейського суду з прав людини. Застосовуючи положення статті 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод у рішеннях «Газета «Україна-центр» проти України», «Нікула проти Фінляндії», «Яновський проти Польщі» та інших, суд підкреслює, що межі допустимої інформації щодо посадових та службових осіб можуть бути ширшими порівняно з межами такої ж інформації щодо звичайних громадян. Свобода дотримуватися своїх поглядів є основною передумовою інших свобод, гарантованих статтею 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, і вона користується майже абсолютним захистом у тому сенсі, що можливі обмеження, закладені в пункті 2 цієї статті. Крім того, поряд з інформацією чи даними, що підлягають перевірці, стаття 10 захищає і погляди, критичні зауваження або припущення, правдивість яких не може бути піддана перевірці на правдивість. Оціночні судження також користуються захистом - це передумова плюралізму поглядів. Європейський суд з прав людини 2 червня 2016 року ухвалив рішення у справі № 61561/08 «Інститут економічних реформ проти України», де, розглядаючи питання забезпечення балансу між свободою вираження поглядів та захистом репутації особи, зазначив, що відповідно до пункту 2 статті 10 Конвенції, існує мало можливостей для обмеження політичних висловлювань чи дебатів з питань, що становлять суспільний інтерес, при цьому високий рівень захисту свободи вираження поглядів буде надаватися у випадках, коли висловлювання стосуються питання, що становить суспільний інтерес. У зазначеному рішення суд проводить відмінність між твердженнями про факти і оціночними судженнями. Існування фактів можна довести, тоді як правдивість оціночних суджень не підлягає доведенню. Оціночне судження не може бути доведене, це порушує саму свободу думки, яка є основною частиною права, гарантованого статтею 10 Конвенції. Для того, щоб розрізняти фактичне твердження і оціночне судження, необхідно брати до уваги обставини справи і загальний тон зауважень, оскільки твердження про питання, що становлять суспільний інтерес, є оціночними судженнями, а не констатацію фактів. Отже за обставин цієї справи підлягає вирішенню питання характеру поширеної відповідачами інформації на предмет належності її до фактичних тверджень чи оціночних суджень. Суд установив, що позивач [PERSON] є засновником ТОВ «Спільне українсько-німецьке підприємство «Автострада», яке є переможцем у 109 державних закупівлях на будівництво доріг в президентській програмі на загальну суму 14,84 млрд грн., та займає посади в національних організаціях, тобто є публічною особою. Межі допустимої інформації та критики публічної особи є значно ширшими порівняно з межами такої ж інформації щодо звичайних громадян. Відповідач [PERSON] є журналістом та публікує суспільно необхідну інформацію, у тому числі й щодо масштабних публічних закупівель у дорожній сфері в рамках президентської програми будівництва доріг у державі. Зі змісту та характеру всієї публікації в цілому, змісту конкретних фраз та характеру використання мовних засобів, суд дійшов висновку, що вказані у фрагменті статті висловлювання відносно [PERSON] , а саме про «особисту підтримку [PERSON] з членів картелю надає [PERSON] », є оціночним судженням [PERSON] як журналіста, діяльності всього Укравтодору та деяких учасників тендерів в цілому та позивача як публічної особи при висвітленні суспільно важливої інформації про освоєння підприємствами, у тому числі і товариством позивача, мільярдних закупівель у дорожній сфері. При цьому відповідачем, як журналістом, була використана та оцінена інформація з інших офіційних джерел та інші дописи, поширені в ЗМІ. Хоча публікація і містить стверджувальні висловлювання, загальний контекст яких, за висновком експерта, містить негативну інформацію щодо позивача, суд вважає, що вони є твердженнями про питання, що становить суспільний інтерес, а тому є оціночними судженнями відповідача як журналіста, а не констатацією фактів, та відповідають критерію значно ширшої критики публічної особи і не виходять за її межі. Суд не погоджується з твердженням позивача, що відповідач своєю публікацією наводить користувачів мережі інтернет на думку, що позивач порушує норми чинного Кримінального кодексу України та вчиняє кримінальні правопорушення, оскільки такі стверджувальні висловлювання в публікації відсутні, а вирази «налагодив особисті зв`язки», «допоміг Терентьєву відбитися від звіту» та «звіт просто відмінили» не містять натяків на кримінальну складову дій позивача. Отже, оціночні судження, тобто вираження суб`єктивної думки і поглядів відповідача як журналіста при висвітленні суспільно важливого матеріалу та критика діяльності публічного діяча та його підприємства не можуть бути предметом судового захисту. Враховуючи встановлені обставини, підстав для задоволення позову [PERSON] суд не вбачає і відмовляє у позові за необґрунтованістю і недоведеністю вимог. ІV. Розподіл судових витрат між сторонами. Відповідно до статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог, а інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. З огляду на те, що суд відмовляє у позові, а судові витрати понесені лише позивачем, їх розподіл не здійснюється. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed