Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-13 00:00:00

Вінницька міська рада звернулась в суд з позовом до [PERSON] про знесення багатоквартирного житлового будинку. Позов мотивовано тим, що при проведені департаментом архітектури містобудування та кадастру міської ради містобудівного моніторингу виявлено, що наразі в центральному історичному ареалі [ADDRESS] [PERSON] виконуються будівельні роботи з будівництва багатоквартирного житлового будинку, проектна документація на будівництво зазначеного об'єкта, замовником або генпроектувальником не надавалась в департамент для ознайомлення. Згідно інформаційного стенда, розміщеного на будівельному майданчику, ведеться будівництво 5-й поверхового житлового будинку. Будівництво багатоквартирного житлового будинку по [ADDRESS] ведеться без технічного нагляду та розроблена проектна документація на будівництво житлового будинку суперечить діючому законодавству, нормативно - правовим актам та вимогам ДБН, а саме архітектурні та об'ємно - просторові рішення не відповідають текстовим та графічним матеріалам розробленого історико - містобудівного обґрунтування, що суперечить ст. 32 ЗУ «Про охорону культурної спадщини» та п. 7, 8, 9, 14 постанови КМУ від 13.04.2002 року № 318, а саме: що збереження традиційного характеру середовища історичних ареалів, охорона і раціональне використання розташованих в їх межах нерухомих об'єктів культурної спадщини, збереження її місто формуючої ролі є пріоритетним напрямом містобудівної діяльності в межах історичних ареалів. Опрацювання проектної документації на будівництво, реконструкцію будівель і споруд у межах історичних ареалів повинно передувати розроблення історико - містобудівних обґрунтувань. Результати досліджень, проведених під час розроблення історико - містобудівних обґрунтувань, відображаються в історико - архітектурному опорному плані, що є основним документом, який визначає культурну спадщину населеного місця та історико - культурну цінність його території. В охоронних зонах здійснюється реставрація та реабілітація пам'яток, забезпечується охорона традиційного характеру середовища, усунення споруд і насаджень, які порушують традиційний характер середовища, відтворення втрачених цінних об'єктів. Нове будівництво можливе тільки у виняткових випадках за проектами, погодженими в порядку, визначеному законодавством. Відповідачем порушено норму ст. 14 ЗУ «Про архітектурну діяльність», а саме архітектурне проектне рішення об'єкта, розташованого в історичній частині міста, не погоджено з головним архітектором міста. Крім того, відповідачем не дотримано державних будівельних норм, що відстань між запроектованим житловим будинком та сусідніми будівлями не відповідає п. 3.13 ДРН 360-92** «Містобудування. Планування і забудова міських і сільських поселень». Також, незабезпечена можливість нормативного проїзду пожежних машин і доступ пожежників з автодрабин і автопійомників у будь - яку квартиру чи приміщення згідно п.2* обов'язкового додатку 3.1 ДБН 360-92**. Вважають, що відповідач здійснив будівництво з відхиленням від проекту та істотного порушення будівельних норм і правил, тому просить винести рішення про знесення багатоквартирного житлового будинку в [ADDRESS] за рахунок [PERSON] 04.07.2013року представник позивача надав суду змінену та уточнену позовну заяву, згідно якої просив знести будівлі в [ADDRESS] за рахунок [PERSON] Ухвалою суду від 04.07.2013 року до участі в справі в якості третіх осіб на стороні відповідача залучено Інспекцію Державного архітектурного - будівельного контролю у Вінницькій області та ТОВ «Виробничо - комерційну фірму «Комета» ЛТД. В судовому засіданні представник позивача позов підтримав, за обставин викладених в позові, просив позов задовольнити. Представник відповідача в судовому засіданні позов не визнала, заперечила щодо його задоволення. Представник третьої особи інспекція Державного архітектурно - будівельного контролю у Вінницькій області в судовому засіданні позов підтримала, просила задовольнити. Представник третьої особи ТОВ «КФ «Комета ЛТД» в судовому засіданні позов не визнав, заперечив щодо його задоволення. Заслухавши пояснення учасників судового процесу, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд приходить до висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову, з наступних підстав. При розгляді справи судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що рішенням виконавчого комітету Вінницької міської ради №1426 від 25.06.2007 року надано дозвіл [PERSON] на проектування реконструкції житлового будинку по [ADDRESS] (а.с.8). Згідно державного акту на право власності на земельну ділянку від 30.08.2006року [PERSON] є власником земельної ділянки площею 0,0056га по [ADDRESS] (а.с.12). Відповідно до державного акту на право власності на земельну ділянку від 30.08.2006року [PERSON] є власником земельної ділянки площею 0,1000га по [ADDRESS] (а.с.13). Згідно свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 19.12.2001 року [PERSON] є спадкоємцем цілого жилого будинку з прибудовами, розташований в [ADDRESS] (а.с.35). Відповідно до дозволу на виконання будівельних робіт №437 від 28.12.2009 року [PERSON] надано дозвіл на виконання будівельних робіт з реконструкції приватного житлового будинку по [ADDRESS] відповідно до проектної документації, яка розроблена ТОВ ВКФ «Комета» АВ №359487 (а.с.112). Зазначений дозвіл видавався Інспекцією ДАБК у Вінницькій області на підставі і в порядку визначеному статтею 29 Закону України «Про планування і забудову територій», чинного на момент видачі дозволу, і є документом, що засвідчує право замовника та підрядника на виконання підготовчих (якщо підготовчі роботи не були виконані раніше відповідно до дозволу на виконання підготовчих робіт) і будівельних робіт, підключення об'єкта будівництва до інженерних мереж та споруд. Крім того, 12 липня 2012 року відповідач зареєстрував декларацію про початок будівельних робіт з будівництва житлового будинку по [ADDRESS]. Як вбачається зі змісту позовної заяви, здійснення в центральному історичному ареалі в [ADDRESS] будівництва на підставі зареєстрованої в інспекції ДАБК декларації виявлено при проведенні департаментом архітектури, містобудування та кадастру міської ради містобудівного моніторингу. Судом встановлено, що рішенням виконкому Вінницької міської ради від 20.06.2013 року №1443 скасовано затверджене начальником містобудування і архітектури Вінницької міської ради 24.12.2007 року АПЗ №348 на реконструкцію приватного житлового будинку, що в [ADDRESS], що також покладено позивачем в основу позову. Водночас, звертаючись до суду з позовом про знесення будівлі, позивач посилається на частину сьому ст. 376 ЦК України. Надаючи правову оцінку обґрунтованості позовних вимог в контексті підстав позову та письмових доказів наявних в матеріалах справи, суд приходить до наступного висновку. Так, як стверджують представники відповідача у справі, будівництво будинку по [ADDRESS] здійснюється на підставі дозволу на виконання будівельних робіт від 28 грудня 2009 року №437 виданого Інспекцією ДАБК у Вінницькій області відповідно до проектної документації, яка розроблена ТОВ ВКФ «Комета» (ліцензія АВ №359487). Враховуючи твердженням позивача щодо істотного відхилення відповідача від проекту при будівництві, а також здійснення останнього на підставі не дозволу, а декларації, суд виходить з приписів законодавства що врегульовують питання підстав видачі дозволу. Так, зазначений дозвіл видавався Інспекцією ДАБК у Вінницькій області на підставі і в порядку визначеному статтею 29 Закону України «Про планування і забудову територій», чинного на момент видачі дозволу, і є документом, що засвідчує право замовника та підрядника на виконання підготовчих (якщо підготовчі роботи не були виконані раніше відповідно до дозволу на виконання підготовчих робіт) і будівельних робіт, підключення об'єкта будівництва до інженерних мереж та споруд. Відповідно до пункту 8 Прикінцевих положень Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» від 17 лютого 2011 року, дозволи на виконання будівельних робіт, отримані до набрання чинності цим Законом, є чинними до завершення будівництва об'єкта. В розрізі наведеного, суд також виходить з того, що жодна норма законодавства не передбачає втрату дозволом на виконання будівельних робіт чинності в зв'язку з реєстрацією забудовником декларації про початок виконання будівельних робіт. Відтак, суд приходить до висновку про чинність дозволу на виконання будівельних робіт від 28 грудня 2009 року №437. Враховуючи що дозвіл видавався в період дії Закону України «Про планування і забудову територій», суд виходить з приписів ст. 29 даного Закону, якою визначено підстави його надання. Так, дозвіл на виконання будівельних робіт надається, серед іншого, на підставі проектної документації, погодженої та затвердженої в порядку, визначеному законодавством. В свою чергу, проектна документація на будівництво об'єктів містобудування розробляється згідно з вихідними даними на проектування з дотриманням вимог державних стандартів, норм і правил, регіональних і місцевих правил забудови та затверджується замовником в установленому законом порядку. Як вбачається з частини 2 статті 27 Закону України«Про планування і забудову територій» надання вихідних даних фізичним та юридичним особам у повному обсязі забезпечується виконавчими органами відповідних міських рад. Водночас, згідно з частиною 6 цієї ж статті перелік документів, необхідних для отримання вихідних даних, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Так, постановою Кабінету Міністрів України від 20 грудня 1999 р. №2328 затверджено Порядок надання архітектурно-планувального завдання (далі - АПЗ) та технічних умов щодо інженерного забезпечення об'єкта архітектури і визначення розміру плати за їх видачу. В силу абз.2 п.1 даного Порядку, архітектурно-планувальне завдання і технічні умови є складовими частинами вихідних даних. Як передбачено п. 21 Порядку, архітектурно-планувальне завдання розробляється, затверджується та видається замовнику місцевим органом містобудування та архітектури у місячний термін за умови надання всіх необхідних матеріалів, зазначених у пунктах 26 і 27 цього Порядку. Цим же порядком затверджено форму архітектурно-планувального завдання. В розрізі наведеного, слід зазначити, що начальником містобудування і архітектури Вінницької міської ради 24.12.2007 року затверджено АПЗ №348 на реконструкцію приватного житлового будинку, що в [ADDRESS]. Рішенням виконкому Вінницької міської ради від 20.06.2013 року №1443, наведене АПЗ скасовано. Як стверджували представники позивача, скасування АПЗ вказує на безпідставність посилання відповідачем на будівництво на підставі дозволу на виконання будівельних робіт від 28 грудня 2009 року №437. Разом з тим, суд до наведеного твердження позивача відноситься критично та вважає, що дозвіл на виконання будівельних робіт, що видається на підставі проектної документації, як і сама документація залишаються діючими, незалежно від скасування АПЗ. Як дозвіл, так і проектна документація є окремими від АПЗ документами. Саме ж АПЗ реалізовано в проектній документації, а будівництво, стосовно якого заявлено даний позов, здійснювалось до скасування АПЗ. Більш того, до матеріалів справи долучено рішення Вінницького міського суду Вінницької області, засилене судом апеляційної інстанції, у справі № 127/16423/13-а за позовом [PERSON] до виконавчого комітету Вінницької міської ради, яким визнано протиправним та скасовано рішення виконавчого комітету Вінницької міської ради№1443 від 20.06.2013 року «Про скасування архітектурно-планувального завдання, зі змінами та доповненнями, на проектування об'єкта архітектури по [ADDRESS]». В даному рішення суд посилаючись на рішення Конституційного Суду України від 16 квітня 2009 року №7-рп/2009 (справа про скасування актів органів місцевого самоврядування) зазначає, що «Ненормативні акти органу місцевого самоврядування є атами одноразового застосування, вичерпують свою дію фактом їхнього виконання, тому вони не можуть бути скасовані чи змінені органом місцевого самоврядування після їх виконання. На підставі викладеного, суд приходить до висновку, що архітектурно-планувальне завдання №348 від 24.12.2007 року, скасоване рішенням виконавчого комітету Вінницької міської ради №1443 від 20.06.2013 року «Про скасування архітектурно-планувального завдання зі змінами та доповненнями на проектування об'єкта архітектури по [ADDRESS]» станом на час слухання справи в суді - виконано, а тому не може бути скасовано відповідачем після його виконання». В скасованому судом рішенні №1443 від 20.06.2013 року «Про скасування архітектурно-планувального завдання зі змінами та доповненнями на проектування об'єкта архітектури по [ADDRESS]» виконком посилається на результати проведеного департаментом архітектури, містобудування та кадастру міської ради містобудівного моніторингу; акт 515-ПП Інспекції ДАБК у Вінницькій області складений за результатами перевірки дотримання вимог законодавства сфері містобудівної діяльності, державних будівельних норм, стандартів і правил від 13.06.2013 року;припис Інспекції ДАБК у Вінницькій області №6-С про усунення порушення вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил від 13.06.2013 року. Окрім того, відповідач зазначає про прийняття оскаржуваного рішення відповідно до Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності». Оцінюючи наведені обставини в контексті позовних вимог, суд виходить з того, що законодавством, яке врегульовує правові та організаційні основи містобудівної діяльності (містобудівним законодавством), чітко встановлені правові наслідки порушення законодавства відповідної сфери. Серед таких наслідків, внесення приписів, застосування штрафів, як виду адміністративної відповідальності, звернення з позовами про знесення збудованого об'єкта (лише у разі виявлення факту самочинного будівництва об'єкта, перебудова якого з метою усунення істотного відхилення від проекту або усунення порушень законних прав та інтересів інших осіб, істотного порушення будівельних норм є неможливою) тощо. Такий висновок, кореспондується з приписами ст. 25 Закону України «Про основи містобудування» та ст. 32 Закону України «Про архітектурну діяльність», в силу якої порушення законодавства про архітектурну діяльність тягне за собою дисциплінарну, адміністративну, цивільно-правову або кримінальну відповідальність згідно з законами України. З наведеного вбачається, що скасування АПЗ є наслідком порушення вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил. Також вбачається, що порушення зафіксовані Інспекцією ДАБК у Вінницькій області в акті 515-ПП Інспекції ДАБК у Вінницькій області складений за результатами перевірки дотримання вимог законодавства сфері містобудівної діяльності, державних будівельних норм, стандартів і правил від 13.06.2013 року на які і посилається виконком ВМР у рішенні №1443. Саме на такі порушення посилається позивач обґрунтовуючи позовні вимоги. Даний акт став підставою для винесення припису №6-С про усунення порушення вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил від 13.06.2013 року. Разом з тим, припис інспекції ДАБК у Вінницькій області №6-С від 13 червня 2013 року визнано протиправним та скасовано постановою Вінницького окружного адміністративного суду від 25 вересня 2013 року №802/3063/13-а, яка набрала законної сили у справі за позовом [PERSON] до інспекції ДАБК у Вінницькій області про визнання протиправним та скасування припису. Як вбачається зі змісту наведеного рішення, судом досліджувались як дозвіл та проектна документація так і декларація про початок будівельних робіт. Зокрема, суд встановив, що будівельні роботи здійснювались на підставі дозволу на виконання будівельних робіт №437від 28 грудня 2009 року виданого інспекцією ДАБК у Вінницькій області, який є чинним і позивач може проводити будівництво на підставі зазначеного дозволу. Як вбачається із його змісту, він виданий на виконання будівельних робіт з реконструкції приватного житлового будинку відповідно до проектної документації, яка розроблена ТОВ ВКФ «Комета» АВ№359487 «Проект реконструкції індивідуального житлового будинку». Тому найменування об'єкта будівництва вказаного у дозволі на виконання будівельних робіт, на підставі якого і ведеться будівництво відповідає найменуванню в робочому проекті та робочій документації. Також, в даній постанові, суд встановив, що реєстрація декларації була здійснена лише в зв'язку із зміною генпідрядника в липні 2012 року, що відповідає частині шостій статті 36 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності». Постановою у справі про адміністративне правопорушення №9 від 27 червня 2013 року провадження у справі про притягнення [PERSON] до адміністративної відповідальності за частиною першою статті 96 Кодексу України про адміністративні правопорушення закрито на підставі пункту 1 статті 247 Кодексу у зв'язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення. Підсумовуючи, суд у постанові зазначає «Враховуючи зазначене, суд вважає, що висновки щодо порушень виявлених відповідачем 13 червня 2013 року при перевірці об'єкта будівництва по [ADDRESS] зроблені передчасно, оскільки на даному етапі будівництва еркери та вікна не є завершеними, а що стосується відмінностей даних наведених в декларації та робочому проекті, то робочий проект затверджений у 2009 році і відповідно до нього отримано дозвіл на виконання будівельних робіт 28 грудня 2009 року, який є чинним і на підставі якого здійснюється будівництво». Враховуючи наведені вище обставини, судові рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 05.11.2013 року у справі №127/16423/13-а та Вінницького окружного адміністративного суду від 25 вересня 2013 року №802/3063/13-а, а також приписи статті 29 Закону України «Про планування і забудову територій», чинного на момент видачі дозволу, пункту 8 Прикінцевих положень Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» від 17 лютого 2011 року, суд приходить до висновку, що будівництво по [ADDRESS] ведеться за наявності дійсного дозволу, найменування об'єкта будівництва в якому відповідає найменуванню в робочому проекті та робочій документації. Таким чином, обставини будівництва об'єкта архітектури по [ADDRESS] на підставі декларації зареєстрованої інспекцією ДАБК позивачем не доведені та не знайшли свого підтвердження під час судового розгляду. Одночасно суд вважає, що наведені позивачем обставини не можуть бути підставою для прийняття рішення про знесення будівлі, оскільки знесенню за рішенням суду підлягає нерухоме майно у разі істотного відхилення від проекту, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, істотного порушення будівельних норм і правил за умови неможливості проведення перебудови такого майна або відмови забудовника від її проведення, тому суд приходить до висновку про недоведеність твердження позивача щодо істотного відхилення відповідачем при будівництві від проекту. Так, будь-які письмові матеріали, окрім скасованого припису інспекції ДАБК у Вінницькій області №6-С від 13 червня 2013 року, якими б встановлювались будь-які порушення відповідачем будівельних норм і правил. В матеріалах справи відсутні будь-які письмові докази істотного відхилення відповідачем при будівництві від проекту, які суперечать суспільним інтересам або порушують права інших осіб і при цьому не підлягають перебудові. Представник позивача в судовому засіданні стверджує про бездіяльність відповідача здійснити таку перебудову, а відтак наявність підстав для знесення будівлі. Разом з тим, доказів необхідності відповідної перебудови, встановленої компетентним органом, яким Вінницька міська рада не є, та й самою міською радою, представник останньої не надає, як і не надає доказів пропозиції таку перебудову провести. Таким чином, відповідні твердження представника позивача є лише припущенням, яке не може бути покладене в основу судового рішення за приписами цивільного процесуального кодексу. Також, суд критично відноситься до тверджень позивача щодо порушення відповідачем ст. 32 Закону України «Про охорону культурної спадщини» та не виконання і не врахування історико - містобудівного обґрунтування при будівництві житлового будинку. Так, історико - містобудівне обґрунтування є документацією, розроблення якої передує опрацюванню проектної документації (п. 8 Порядку визначення меж та режимів використання історичних ареалів населених місць, обмеження господарської діяльності на території історичних ареалів населених місць затвердженого Постановою КМУ від 13.03.2002 року №318). Історико - містобудівне обґрунтування повинне визначати принципову можливість будівництва, реконструкції будівель і споруд на відповідній земельній ділянці, а також граничні параметри цих будівель і споруд. Історико - містобудівне обґрунтування затверджується замовником у складі проектної документації (п. 4, 11 Методичних рекомендацій щодо розроблення історико - містобудівних обґрунтувань, які є додатком до наказу Міністерства культури України від 17.02.2012 №122). Відтак, в контексті наданого дозволу, який надається на підставі проектної документації у складі якої затверджено і історико - містобудівне обґрунтування, твердження про невиконання та неврахування при будівництві історико - містобудівного обґрунтування є безпідставними. Одночасно слід підкреслити, що відповідний Порядок Кабінетом міністрів України постановлено затвердити відповідно до статті 32 Закону України "Про охорону культурної спадщини", відтак немає жодних підстав стверджувати про порушення і даної норми Закону. Суд, критично відноситься до позиції позивача щодо порушення історико - містобудівного обґрунтування внаслідок того, що відповідач здійснює не реконструкцію, а нове будівництво. В ході проведення експертизи на вирішення якої було поставлено питання чи є дане будівництво реконструкцією існуючого приватного житлового будинку, чи це є нове будівництво, яке відповідає вимогам АПЗ №348 від 24.10.2007 року із змінами та доповненнями та затвердженому проекту; визначити орієнтовний час початку будівництва. Як вбачається з висновку експерта Науково-дослідного експертно-криміналістичного центру при УМВС України у Вінницькій області від 11.07.2014 року №33 та із відповідей наданих експертом сектору економічних та товарознавчих експертиз Бондар Н.І., в судовому засіданні, відповісти на поставлені питання експерт не може, як і чітко встановити є будівництво будівлі по [ADDRESS] новим будівництвом чи реконструкцією. Разом з тим, суд вважає, що вирішального значення, зокрема про дотримання історико - містобудівного обґрунтування, як і проекту дана обставина немає. Так, історико - містобудівне обґрунтування повинне визначати принципову можливість будівництва, реконструкції будівель і споруд на відповідній земельній ділянці, а також граничні параметри цих будівель і споруд. Як, встановлено судом в рамках розгляду даної справи, а також розгляду Вінницьким окружним адміністративним судом справи про оскарження припису інспекції ДАБК у Вінницькій області, будівництво здійснюється відповідачем у відповідності до затвердженого проекту. При розробці такого проекту враховувались як історико - містобудівне обґрунтування так і архітектурно-планувальне завдання, а відтак і принципову можливість будівництва на відповідній земельній ділянці. Принципової різниці у тому є здійснення будівництва по [ADDRESS] новим будівництвом чи реконструкцією немає, адже не впливає ні на принципову можливість будівництва на конкретній ділянці, ні на параметри будівлі. Так, різниця між новим будівництвом та реконструкцією полягає не в зовнішньому вигляді будівлі, а у тому, яким є характер будівництва. Однією з відмінностей реконструкції від нового будівництва є наявність в будівлі, яка реконструюється, частини конструктивних елементів від старого будинку. В даному випадку, в діючому проекті, на підставі якого видано дозвіл, що залишається чинним, враховано і АПЗ, і історико - містобудівне обґрунтування, відхилень від проекту не встановлено, відтак назва об'єкту будівництва вирішального значення немає і на дотримання проекту не впливає. Більш того, філією державного підприємства «Спеціалізована державна експертна організація - центральна служба української державної будівельної експертизи» у Вінницькій області «Вінницядербудекспертиза» по проектній документації на стадії «Проект» об'єкта «Реконструкція індивідуального житлового будинку по [ADDRESS]» надано позитивний висновок державної експертизи №02-00287-09-П від 25 грудня 2009 року №1345, затверджений директором філії ДП «Укрдержбудекспертиза» у Вінницькій області В. К. Ваховським. Зокрема у наведеному висновку зазначено, що «…проектні рішення відповідають вимогам діючих нормативних актів». Державна експертиза є обов'язковим етапом на якому такі питання, як характер будівництва беруться до уваги. Так, у висновку зазначено, що на підставі висновків державних експертиз проектна документація на стадії «Проект» об'єкта «Реконструкція індивідуального житлового будинку по [ADDRESS]» рекомендується до затвердження з техніко-економічними показниками, серед яких характер будівництва - реконструкція. Водночас, та обставина, що будівництво не є реконструкцією не покладена в підстави позову і є зміною останніх в порушення процесу. Відповідно до вимог ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Статтею 57 ЦПК України встановлено, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. В силу статей 58,59 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності (ст. 212 ЦПК). Таким чином, суд враховуючи наведені вище обставини, приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позову. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed