Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-11 00:00:00

У серпні 2013 року банк звернувся до суду з вищезазначеним позовом, в обґрунтування якого посилався на те, що 12 травня 2006 року між сторонами по справі був укладений кредитний договір № б/н, відповідно до якого позивач надав [PERSON] кредит на суму 1500 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Відповідачка [PERSON] кредитні зобов'язання належним чином не виконує, в результаті чого утворилась заборгованість станом на 31 липня 2013 року у сумі 28 079,48 грн., яка складається з: 6775,98 грн. - заборгованість за кредитом; 19490,19 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 500,00 грн. - штраф (фіксована частина); 1313,31 грн. - штраф (процентна складова) (а.с. 3-5). Заочним рішенням Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 20 січня 2014 року в задоволенні позовних вимог ПАТ КБ «Приват Банк» відмовлено (а.с. 49-52). В апеляційній скарзі ПАТ КБ "ПриватБанк", посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи та неправильне застосування норм матеріального права, ставить питання про скасування рішення суду та просить ухвалити нове рішення про задоволення позову (а.с 57-61). Вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду - скасуванню з наступних підстав. Судом 1 інстанції встановлено, що 12 травня 2006 року між сторонами був укладений із [PERSON] кредитний договір № б/н, відповідно до якого позивач надав відповідачці кредит на суму 1500 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36% на рік на суму залишку заборгованості з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Взяті на себе зобов'язання відповідачка не виконала, у зв'язку з чим станом на 31 липня 2013 року виникла заборгованість за кредитним договором у розмірі 28079,48 грн. Відмовляючи в задоволенні позову ПАТ КБ «ПриватБанк», суд першої інстанції виходив із того, що позивачем пропущено строк позовної давності, встановлений ст. 257 ЦК України, а відповідно п. 31 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 5 у спорах щодо споживчого кредитування кредитодавцю забороняється вимагати повернення споживчого кредиту, строк давності якого минув, незалежно від наявності заяви сторони у спорі. Проте погодитись із таким висновком суду не можна, оскільки вони зроблені з порушенням норм матеріального та процесуального права. Відповідно до ч. 4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності є підставою для відмови в позові, якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту (ч. 5 ст. 267 ЦК України). Згідно з ч. 3 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Суд, пославшись на п. 31 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 5 «Про практику розгляду судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», не звернув уваги на зміни в законодавстві й на те, що в зазначеному пункті постанови роз'яснюються застосування ч. 13, а не ч. 11 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів». Отже, для застосування позовної давності необхідна заява відповідача, якої у справі немає. За таких обставин рішення суду про відмову у задоволенні позову підлягає скасуванню, оскільки воно ухвалено з порушенням норм матеріального права (застосовано закон, який не підлягав застосуванню), (п.4 ч.1, ч.2 ст. 309 ЦПК України), з ухваленням нового рішення. Згідно із ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, у встановлений договором строк (ч.1 ст. 530). Згідно з ч.2 ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Крім того, п. 8.6 Умов та Правил надання банківських послуг встановлено, що у разі порушення клієнтом строків платежів по будь-яким видам платежів, передбачених договором, більш ніж на 120 днів, клієнт зобов'язаний сплати банку штраф в розмірі 500 грн. + 5% от суми боргу (а.с. 17). Як вбачається із розрахунку, заборгованість [PERSON] перед банком станом на 31 липня 2013 року становить 28 079,48 грн., яка складається з: 6775,98 грн. - заборгованість за кредитом; 19490,19 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 500,00 грн. - штраф (фіксована частина); 1313,31 грн. - штраф (процентна складова), тому позовні вимоги підлягають повному задоволенню. На підставі ч.3 ст. 88 ЦПК України з відповідачки на користь банку слід стягнути понесені судові витрати у сумі 421 грн. 19 коп.(а.с.2, 56)

Outcome: approved