Jurisdiction: civil
Date: 2014-08-07 00:00:00

03 лютого 2014 року [PERSON] звернулася до Слов'янського міськрайонного суду Донецької області з позовом до [PERSON], треті особи: [PERSON], [PERSON], про поділ сумісного майна та визнання права власності, обґрунтувавши свої вимоги тим, що вона, треті особи та відповідач є співвласниками квартири [ADDRESS]. На теперішній час право власності на зазначену квартиру належить позивачеві на 1/2 частину, відповідачеві на 1/6 частину, та третім особам по 1/6 частині. [PERSON] не проживає в зазначеній квартирі з 2000 року, не сплачує комунальні послуги та не бере участі в ремонтах квартири. Будова квартири не дозволяє відповідачеві виділити в ізольоване користування належну їй 1/6 частину квартири. Окрім того, відповідач не бажає відшкодувати позивачеві 1/6 частину витрат по квартплаті та теплоенергії, які за період з лютого 2011 року по лютий 2014 року склали 17607,96 грн. В зв'язку з викладеним позивач просить визнати за собою право власності на 1/6 частину вищевказаної квартири, стягнути на свою користь 1/6 частину витрат по квартплаті та теплоенергії в розмірі 2934,66 грн. та судові витрати по справі. Позивач, [PERSON], та її представник, [PERSON], яка діє на підставі договору на представництво інтересів від 02.02.2014р., в судове засідання не з'явилися, про час, дату та місце розгляду справи повідомлялися належним чином, суду надано заяву з проханням розглянути справу без їх участі, позовні вимоги задовольнити в повному обсязі, проти винесення заочного рішення у випадку неявки в судове засідання відповідача не заперечують. Відповідач, [PERSON], будучи належним чином повідомленою про час і місце розгляду справи, без поважних причин у судове засідання не з'явилася і не повідомила суд про причину своєї неявки, з заявою про розгляд справи у її відсутність відповідач до суду не зверталася, у зв'язку з чим ухвалою суду від 08 серпня 2014 року суд вирішив розглянути дану справу у заочному порядку. Треті особи, [PERSON] та [PERSON], в судове засідання не з'явилися, про час, дату та місце розгляду справи повідомлялися належним чином, надали суду заяви про розгляд справи у їх відсутності, позов просили задовольнити в повному обсязі. Дослідивши подані позивачем документи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду спору по суті, суд встановив такі фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. Відповідно до ст.3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Стаття 10 ЦПК України передбачає, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Суд на підставі ст.ст.10, 11, 27, 60 ЦПК України розглядає справу у межах заявлених позовних вимог та на підставі доказів, наданих сторонами. Особа, яка бере участь у справі, зобов'язана надати усі наявні у неї докази та довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, що мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких виник спір. Правовідносини сторін урегульовані нормами ЦК України. Відповідно до свідоцтва про право власності на житло від 09.08.1994р. право власності на квартиру [ADDRESS] належить [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] в рівних частках (а.с.17). Як було встановлено в судовому засіданні, в [INFO] померла [PERSON] Після смерті матері [PERSON], [PERSON] отримав свідоцтво про право на спадщину на 1/6 частку вищевказаної квартири. [INFO] [PERSON] помер. 12 березня 2013 року [PERSON] отримала свідоцтво про право на спадщину після [PERSON] на 2/6 частки спірної квартири. Таким чином, на теперішній час [PERSON] належить право власності на 3/6 частки квартири [ADDRESS], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] - по 1/6 частки зазначеної квартири. Також в судовому засіданні було встановлено, що [PERSON] з 2000 року у спірній квартирі не мешкає та не несе жодних витрат по її утриманню та догляду. Відповідно до зведеного акту вартості будов та споруд інвентаризаційної справи БТІ вартість квартири складає 42 839 грн. Виділення в натурі з дотримання житлових норм та організацією окремих входів та виходів 1/6 частки квартири неможливе. Конституцією України (ст.41) та ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.1997р. відповідно до Закону України "Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2,4,7,11 до Конвенції" від 17.07.1997р. №47597-ВР, закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися та розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ст.ст.316,317,319,321 ЦК України). Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його прав, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені нормами статей 16,386,391 ЦК України. Об'єктом власності особи може бути, зокрема, житло - житловий будинок, садиба, квартира (статті 379,382 ЦК України). Права власника житлового будинку визначені ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання у право власника можливе лише на підставах, передбачених законом. Відповідно до ст.365 ЦК України право особи на частку у спільному майні може бути припинено за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо частка є незначною і не може бути виділена в натурі, річ є неподільною, спільне володіння і користування майном є неможливим, таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласників та членам його сім'ї. Статтею 365 ЦК встановлені чотири умови, за наявності яких (всіх чотирьох) можливе припинення права на частку в спільному майні. Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок"№7 від 4.10.1991р. (з наступними змінами та доповненнями) (Далі Постанова ПВСУ), при вирішенні справ про виділ в натурі часток жилого будинку, що є спільною частковою власністю, судам слід мати на увазі, що це можливо, якщо кожній із сторін може бути виділено відокремлену частину будинку з самостійним виходом (квартиру). При неможливості виділу частки будинку в натурі, власнику присуджується грошова компенсація, розмір якої встановлюється судом по дійсній вартості будинку на час розгляду справи. Під дійсною вартістю будинку розуміється грошова сума, за яку будинок може бути проданий в даному населеному пункті чи місцевості. З урахуванням наданих сторонами доказів, суд вважає, що позовні вимоги задоволенню підлягають, оскільки 1/6 частку спірної квартири можна вважати незначною часткою у спільному майні, в натурі вона виділена бути не може, річ є неподільною, позивачем доведено неможливості спільного володіння та користування майном та що таке припинення права власності не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника, оскільки відповідач [PERSON] в спірній квартирі не мешкає з 2000 року, її станом не цікавиться та жодних витрат по її утриманню не несе в судовому засіданні зазначив, що байдуже ставиться до результатів розгляду справи, 1/6 частка жилої площі спірної квартири є незначною та не може бути виділена в натурі з окремим входом та виходом, позивачем внесено на депозитний рахунок суду суму, яка дорівнює 1/6 частці спірного майна. Суд на підставі ст.ст. 10, 11, 60 ЦПК України розглядає справу у межах заявлених позовних вимог. Судом встановлено, що відповідачу на праві власності належить 1/6 частка спірної квартири. Позовні вимоги заявлені в частині квартири і суд розглядає справу у межах заявлених позовних вимог. Враховуючи конкретні обставини справи, а саме: частка у спільній власності на квартиру [PERSON] є незначною (1/6), вона не може бути виділена в натурі, сумісне користування квартирою неможливе, оскільки відповідач не мешкає в квартирі більше десяти років та не несе витрат по її утриманню, суд вважає, що позовні вимоги щодо припинення права власності [PERSON] на 1/6 частку квартири, визнання права власності на цю частку за позивачем [PERSON] підлягають задоволенню. Окрім того, понесені позивачем витрати по утриманню квартири (квартплата та витрати на теплоенергію) з лютого 2011 року по лютий 2014 року склали 17 607,96 грн., на підтвердження чого суду було надано відповідні квитанції. Таким чином, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача витрати по утриманню квартири в розмірі, який відповідає її частці у спільній власності, тобто 2934,66 грн. Відповідно до п.9 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору звільняються інваліди І та ІІ груп. Відповідно до довідки МСЕК серії ДОН-05 №220219 [PERSON] присвоєно другу групу інвалідності. Згідно ч.3 ст.88 ЦПК України якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Таким чином, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь держави судовий збір в розмірі 243,60 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved