Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-19 00:00:00

10 серпня 2020 року [PERSON] звернулася до суду з вказаним вище позовом та просить визнати [PERSON] ,\~ [PERSON] ,\~ [PERSON] таким, що втратили право на користування житловими приміщенням, мотивуючи свої вимоги тим, що він є власником квартири [ADDRESS] . Відповідачі, зареєстровані за вказаною адресою, проте в ній не проживають, а тому на підставі ст.405 ЦК України є таким, що втратили право на користування його житлом. Ухвалою Приморського районного суду Одеської області від 15 вересня 2020 року цивільна справа за вищезазначеним позовом була прийнята до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомлення (викликом) сторін. Позивач в судове засідання не з`явились, представник позивача надав до суду заяву про розгляд справи у його відсутність. Відповідачі у судове засідання не з`явились, про розгляд справи повідомлені належним чином. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступних висновків. Згідно з положенням ст. 405 ЦК України, на яку посилається позивач, член сім"ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім"ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Судом встановлено, що позивач є власником квартири [ADDRESS] . Право власності на дану квартиру позивачем набуто підставі договору купівлі-продажу від 22.04.2010 року, зареєстровано право власності на зазначену квартиру 09.07.2020 року. В даній квартирі, зареєстрованні [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] ( [INFO] ), відповідно до відомостей №П1-151932-ю/л від 03.08.2020 року, виданою Департаментом надання адміністративних послуг ОМР. Однак, відповідно до відповіді на запит до відділу адресно-довідкової служби ГУ ДМС України в Одеській області, [PERSON] ( [INFO] ) зареєстрований за адресою: [ADDRESS] . Таким чином, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позову до [PERSON] , враховуючи, що у останього не має реєстрації в зазначеній квартирі і відповідно не має права на проживання в ній. Як вбачається з договору купівлі-продажу від 22.04.2010 укладеного між [PERSON] та [PERSON] , умовами не встановлений порядок та строк виселення [PERSON] з зазначеної квартири. Позивач вказує, що відповідачі не проживають в даній квартирі, не сплачують комунальні платежі в утриманні житла участі не беруть, особистих речей у квартирі немає і взагалі квартирою вони не цікавляться. Однак жодних доказів на підтвердження непроживання відповідачів у спірній квартирі більше одного року без поважних причин позивачем не надано, з клопотаннями про витребування доказів, виклик свідків тощо позивач до суду не звертався. Відповідно до ч. 1, 2, 3 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. (ст. 81 ЦПК України). Отже, в силу вимог ст.ст. 2, 4, 12, 76-81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести належними та допустимими доказами ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Враховуючи наведене, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позову з тих підстав, що позивач не надав належних, достатніх та допустимих доказів на підтвердження заявлених ним позовних вимог.

Outcome: dismissed