Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-19 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом про зняття арешту з майна, а саме: стіл обідній, довжина в складеному стані 1,5 м., з вставкою 0,35 м., висотою 0,75 м., коричневого кольору, який описано та арештовано постановою Інгульського відділу державної виконавчої служби міста [PERSON] територіального управління юстиції у Миколаївській області від 20 грудня 2018 року у рамках зведеного виконавчого провадження ЗВП № 53346902. Мотивуючи свої вимоги тим, що він є співвласником квартири [ADDRESS] на підставі свідоцтва про право власності на житло від 17.09.2006 року. 20 грудня 2018 року заступником начальника Інгульського відділу державної виконавчої служби міста [PERSON] територіального управління юстиції у Миколаївській області здійснено виконавчі дії за вищевказаною адресою, за наслідками якої складено постанову про опис та арешт майна боржника, до складу якого включений і стіл обідній, який був придбаний ним в меблевому салоні «Тамара». Він не є боржником у зведеному виконавчому провадженні 53346902, про що було повідомлено державного виконавця. Державним виконавцем здійснено оцінку описаного та арештованого майна, про що складено акт визначення вартості майна від 04.01.2019 року. Від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого відповідач не заперечує проти задоволення позовних вимог. Посилаючись на те, що в Інгульському відділі державної виконавчої служби міста [PERSON] територіального управління юстиції у Миколаївській області перебуває зведене виконавче провадження ЗВП № 53346902. По даному виконавчому провадженню він є боржником. [PERSON] боржником за цим зведеним виконавчим провадженням не перебуває. Під час здійснення виконавчих дій, державний виконавець описав окреме майно у квартирі [ADDRESS], до якого включено стіл обідній, довжина в складеному стані 1,5 м., з вставкою 0,35 м., висотою 0,75 м., коричневого кольору, який йому не належав. Зазначений стіл придбаний позивачем [PERSON] у грудні 2017 року в меблевому салоні «Тамара». Копію товарного чеку, який свідчить про придбання [PERSON] спірного столу, він показував державному виконавцю. Проте, державним виконавцем внесений зазначений стіл в опис та арешт майна боржника. Від Інгульського відділу державної виконавчої служби міста [PERSON] територіального управління юстиції у Миколаївській області надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого Інгульський відділ державної виконавчої служби міста [PERSON] територіального управління юстиції у Миколаївській області заперечує проти задоволення позовних вимог в повному обсязі. посилаючись на те, що у них на виконанні перебуває зведене виконавче провадження ЗВП № 53346902, боржником якого є [PERSON]. 20 грудня 2018 року проведено опис та арешт рухомого майна, що належить [PERSON], зокрема: стіл обідній, довжина в складеному стані 1,5 м., з вставкою 0,35 м., висотою 0,75 м., коричневого кольору. При огляді зазначеного столу не виявлено будь яких ідентифікуючих ознак. Вважає, що надані позивачем копії квитанцій не є належними та достовірними доказами та не підтверджують право власності позивача на описане майно, у звязку з тим, що не можна ідентифікувати майно, яке було описано та арештовано 20.12.2018 року. Від позивача надійшла відповідь на відзив Інгульського відділу державної виконавчої служби міста [PERSON] територіального управління юстиції у Миколаївській області, відповідно до якого позивач просить задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. Посилаючись на те, що товарний чек є належним доказом підтвердження вчинення усного правочину та відповідного права власності на придбаний ним стіл обідній, довжина в складеному стані 1,5 м., з вставкою 0,35 м., висотою 0,75 м., коричневого кольору, який внесений до постанови про опис та арешт майна боржника. Іншого столу з такими ознаками в квартирі [ADDRESS] не має. Від [PERSON] надійшли пояснення, відповідно до яких вважає, що підстав для задоволення позову не має, оскільки позивач не вірно вибрав спосіб захисту, зазначені в позові підстави є предметом розгляду суду в порядку адміністративного судочинства. При розгляді даної справи відповідачем по справі повинен бути [PERSON], а позов повинен бути про визнання права власності та про скасування арешту. Належний відповідач повинен бути залучений за заявою позивача, що позивач не зробив. Крім того, з наданого позивачем товарного чеку неможливо встановити хто є продавцем. Печатка товарного чеку не містить даних за якими можливо ідентифікувати субєкт господарювання. Печатка на товарному чеку є декоративною, так як не містить всіх необхідних даних, які також відсутні на товарному чеку. Від позивача надійшли заперечення щодо пояснень третьої особи, відповідно до яких позивач заперечує щодо тверджень третьої особи про невірний спосіб захисту. Посилання третьої особи на те, що у справі відсутній предмет спору не відповідає дійсності, оскільки на час звернення з позовом до суду за наявності арешту, накладеного на майно, порушується його право власності, внаслідок чого він позбавлений можливості в повному обсязі користуватися та розпоряджатися майном на власний розсуд, а тому його право підлягає судовому захисту шляхом звільнення майна з- під арешту. Наявність або відсутність відбитка печатки субєкта господарювання на документі не створює юридичних наслідків. Зясувавши обставини та дослідивши надані докази, суд приходить до висновку, що встановлені наступні факти та відповідні правовідносини. Квартира [ADDRESS] належить на праві спільної сумісної власності [PERSON], [PERSON], [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності на житло від 17.09.1996 року. Судом встановлено, що в Інгульському відділі державної виконавчої служби міста [PERSON] територіального управління юстиції у Миколаївській області на примусовому виконанні перебуває зведене виконавче провадження ЗВП № 53346902, до складу якого входить: виконавчий лист № 2-1424 виданий 02.04.2010 року Ленінським районним судом м. Миколаєва про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] 231679,08 грн. боргу з урахуванням індексу інфляції 3% річних за користування коштами 26916,94 грн. та судових витрат 1820,00 грн.; виконавчий лист № 2-2220 виданий 20.11.2007 року Ленінським районним судом м. Миколаєва про стягнення боргу у розмірі 331746,05 грн. з [PERSON] на користь [PERSON]; виконавчий лист № 2-2714 виданий 21.11.2011 року Ленінським районним судом м. Миколаєва про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] суму збитків від інфляції за період з 01.08.2009 року по 01.05.2011 року у розмірі 84063,67 грн., 3% річних у сумі 21740,60 грн. та судовий збір у розмірі 1058,04 грн., інформаційно технічне забезпечення у сумі 120,00 грн. 20 грудня 2018 року заступником начальника Інгульського відділу державної виконавчої служби міста [PERSON] територіального управління юстиції у Миколаївській області винесено постанову про опис та арешт майна (коштів) боржника за адресою: [ADDRESS]. Відповідно до постанови про опис та арешт майна (коштів) боржника від 20.12.2018 року, описано та накладено арешт на майно, а саме: стіл обідній, довжина в складеному стані 1,5 м., з вставкою 0,35 м., висотою 0,75 м., коричневого кольору; люстра з пятьма плафонами; годинник настінний; стільці сірого кольору мякі у кількості 4 шт.; обігрівач марки Saturn; стіл письмовий коричневого кольору; крісло з дермонтиновим покриттям чорного кольору; стілець коричневого кольору; вазон пластиковий, світло зеленого кольору; люстра з трьома плафонами. [PERSON] внесено зауваження, відповідно до якого зазначив, що описане майно не належить йому, а належить іншій особі [PERSON], який є співвласником квартири [ADDRESS]. Відповідно до товарного чеку від 27.12.2017 року, в меблевому салоні «Тамара» [PERSON] сплачено грошові кошти у сумі 8400 грн. за стіл обідній «Олівія» горіх (1,5+0,35). Згідно акту визначення вартості майна від 04.01.2019 року, вартість столу обіднього, довжина в складеному стані 1,5 м., з вставкою 0,35 м., висотою 0,75 м., коричневого кольору, становить 4000,00 грн. Відповідно до товарного чеку від 27.12.2017 року, в меблевому салоні «Тамара» [PERSON] сплачено грошові кошти у сумі 8400 грн. за стіл обідній «Олівія» горіх (1,5+0,35). Представником Інгульського відділу державної виконавчої служби міста [PERSON] територіального управління юстиції у Миколаївській області заперечувався факт належності та достовірності товарного чеку з посиланням на те, стіл обідній довжина в складеному стані 1,5 м., з вставкою 0,35 м., висотою 0,75 м., коричневого кольору внесений до постанови про опис та арешт майна, оскільки на ньому були відсутні ідентифікуючі знаки. А товарний чек не відповідає вимогам п. 16 Правил роздрібної торгівлі непродовольчими товарами, затвердженого Наказом Міністерства економіки України від 19.04.2007\~\~№ 104. Відповідно до п. 7 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про захист прав споживачів», договір - усний чи письмовий правочин між споживачем і продавцем (виконавцем) про якість, терміни, ціну та інші умови, за яких реалізується продукція. Підтвердження вчинення усного правочину оформляється квитанцією, товарним чи касовим чеком, квитком, талоном або іншими документами. Порядок оформлення розрахункових документів при проведенні розрахункових операцій за готівку в сфері торгівлі, громадського харчування та послуг визначено Законом України від 6 липня 1995 року №265/95-ВР «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг». При цьому законодавчо визначено випадки звільнення продавця від обовязкового надання покупцю складених за встановленою формою фіскальних чеків, надрукованих реєстратором розрахункових операцій (далі РРО), або розрахункових квитанцій, заповнених вручну. Відповідно до п. 15 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг», надавати покупцю товарів (послуг) за його вимогою чек, накладну або інший письмовий документ, що засвідчує передання права власності на них від продавця до покупця з метою виконання вимог Закону України "Про захист прав споживачів" ( 1023-12 ). Порушення цього правила тягне за собою відповідальність, передбачену зазначеним законом, але не може бути підставою для застосування до порушника адміністративних чи фінансових санкцій, передбачених законодавством з питань оподаткування. Разом з тим, якщо форми та зміст фіскального чека, розрахункової квитанції та інших розрахункових документів, надання покупцю яких є обовязковим, встановлені п. 2 розділу II Положення про форму та зміст розрахункових документів, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 21.01.2016 №13, то форма та зміст товарного чека на теперішній час законодавчо не визначена. Таким чином, субєкти господарювання можуть видавати товарні чеки довільної форми. Проте, виходячи зі змісту Закону України «Про захист прав споживачів», а також визначення Законом №265 терміну «розрахункові документи», до яких, зокрема, відносяться товарні чеки, вважаємо, що товарний чек повинен містити напис «Товарний чек» та за змістом відповідати вимогам Положення за виключенням відображення в ньому фіскального номера РРО, напису «Фіскальний чек». Як вбачається з товарного чеку від 27.12.2017 року, [PERSON] в меблевому салоні «Тамара» придбано стіл обідній «Олівія» горіх (1,5+0,35), що фактично співпадають ідентифікуючі ознаки, які зазначені в постанові про опис та арешт майна (коштів) боржника від 20.12.2018 року, а саме: описано та арештовано стіл обідній довжина в складеному стані 1,5 м., з вставкою 0,35 м., висотою 0,75 м., коричневого кольору. В той же час, суд вважає, що позивачем не вірно обрано спосіб захисту свого порушеного права з огляду на наступне. За змістом ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Статтею 5 ЦПК України передбачено, що, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до положень ст. 15 ЦК України та ст. 4 ЦПК України судовому захисту підлягають порушені, невизнані або оспорювані права, свободи чи інтереси особи, до того ж такий захист здійснюється у спосіб, який передбачено цивільним процесуальним законодавством. Відповідно до ч. 4 ст. 41 Конституції України, право власності є непорушним, ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до пункту другого частини першої ст. 3 Цивільного кодексу України визначено, що загальними засадами цивільного законодавства є неприпустимість позбавлення права власності, крім випадків, встановлених Конституцією України та законом. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом (ч. 1 та 2 ст. 321 Цивільного кодексу України). Згідно ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Згідно ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Згідно ч. 1, 2 ст. 56 Закону України «Про виконавче провадження», арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника. Арешт на рухоме майно, що не підлягає державній реєстрації, накладається виконавцем лише після проведення його опису. Постанова про арешт майна (коштів) боржника виноситься виконавцем під час відкриття виконавчого провадження та не пізніше наступного робочого дня після виявлення майна. Виконавець за потреби може обмежити право користування майном, здійснити опечатування або вилучення його у боржника та передати на зберігання іншим особам, про що він виносить постанову або зазначає обмеження в постанові про арешт. Вид, обсяг і строк обмеження встановлюються виконавцем у кожному конкретному випадку з урахуванням властивостей майна, його значення для власника чи володільця, необхідності використання та інших обставин. Відповідно до ч. 1 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження», особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. Публічно-правовими є спори між особою, на майно якої накладено арешт у виконавчому провадженні і яка не є боржником у цьому провадженні, та органом державної виконавчої служби - суб'єктом владних повноважень з приводу рішень, дій чи бездіяльності, прийнятих (вчинених) під час проведення опису та арешту майна, що не пов'язані з визнанням права власності на арештоване майно. Таким чином, за змістом наведених положень Закону, в судовому порядку може бути ухвалено рішення про зняття арешту з майна у випадку незавершеного виконавчого провадження або у випадку, коли особа вважає себе власником майна, на яке накладено арешт, та одночасно звертається з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. За змістом ст. 59 Закону до суду з позовом про зняття арешту з майна може звернутись не сторона виконавчого провадження, а інша особа, яка є власником, чи претендує на таке майно. Відповідно до положень ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. При цьому вимоги інших осіб щодо належності їм, а не боржникові майна, на яке накладено арешт, вирішуються шляхом пред'явлення ними відповідно до правил судової юрисдикції позову до боржника та особи, в інтересах якої накладено арешт, про визнання права власності на це майно і зняття з нього арешту. У такому ж порядку розглядаються вимоги осіб, які не є власниками майна, але володіють ним на законних підставах. Позивач предявляючи позов про зняття арешту з майна не ставить вимоги про визнання за ним права власності на це майно, не зазначає особу в інтересах якої накладено арешт у якості відповідача по справі. Після отриманих заяв по суті справи, клопотань про збільшення позовних вимог, залучення співвідповідача від позивача не надходило. Суд, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів приходить до висновку, що позов підлягає не задоволенню, оскільки позивачем не вірно обраний спосіб захисту порушеного права.

Outcome: dismissed