Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-09 00:00:00

У лютому 2016 року [PERSON] звернулася до суду із заявою, в якій просить встановити факт смерті її чоловіка [PERSON] 27 грудня 2015 року на тимчасово окупованій території України в місті Донецьку. В обґрунтування своєї заяви зазначає, що 27 грудня 2015 року на тимчасово окупованій території в Будьоннівському районі м.Донецька помер її чоловік [PERSON], про що Будьоннівським відділом записів актів цивільного стану м.Донецька було видане свідоцтво про смерть, а також КЗ «Міська клінічна лікарня №2 «Енергетик» м.Донецька видане лікарське свідоцтво про смерть №64 від 28 грудня 2015 року. Заявниця звернулася до Жовтневого відділу державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Маріупольського міського управління юстиції в Донецькій області для реєстрації смерті [PERSON], однак їй було відмовлено, оскільки представлені на реєстрацію медичне свідоцтво про смерть та свідоцтво про смерть не відповідає вимогам чинного законодавства. Заявниця та її представник у судове засідання не з'явилися, подали до суду заяви, в яких просять провести розгляд справи за їх відсутності, заяву підтримують у повному обсязі. Заінтересована особа Жовтневий відділ державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Маріупольського міського управління юстиції в Донецькій області, будучи належним чином повідомленими про час, день та місце розгляду справи, свого представника до суду не направили, надали до суду письмову заяву про розгляд справи за їх відсутності, просили розгляду справу на розсуд суду. Дослідивши зібрані по справі докази, суд прийшов до висновку, що заява підлягає до задоволення з наступних підстав. Зі змісту ст.3 ЦПК України вбачається, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорювальних прав. Згідно п.5 ч.2 ст.234 ЦПК України, суд розглядає в порядку окремого провадження, зокрема, справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. У відповідності до п.8 ч.1 ст.256 ЦПК України суд розглядає справи, зокрема, про встановлення факту смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті. Відповідно до п.13 постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» заяви про встановлення факту смерті особи в певний час (п.7 ст.273 ЦПК України) приймаються до провадження суду і розглядаються за умови подання заявниками документів про відмову органів реєстрації актів громадянського стану в реєстрації події смерті. Заявник зобов'язаний обґрунтувати свою заяву посиланнями на докази, що достовірно свідчать про смерть особи у певний час і за певних обставин. При цьому слід мати на увазі, що встановлення з зазначених підстав факту смерті відрізняється від встановлення факту реєстрації смерті (яке провадиться на підставі п.4 ст.273 ЦПК і полягає у з'ясуванні, насамперед, обставин не самої події смерті, а її реєстрації в органах реєстрації актів громадянського стану) та від оголошення особи померлою, яке провадиться за правилами глави 35 ЦПК. 23 червня 1969 року в м.Донецьк народився [PERSON], що підтверджується письмовими матеріалами справи. Судом встановлено, що заявник [PERSON] (дошлюбне прізвище Нармуратова) та [PERSON] 11.07.1992 року уклали шлюб в Будьоннівському відділі РАЦС м.Донецька, що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу VІ-НО №375509, виданого 11.07.1992 року, актовий запис №302. 13.08.1994 року у [PERSON] та [PERSON] в м.Донецьку народилась дочка [PERSON], що пдтверджується свідоцтвом про народження І-НО №309196, виданим Будьоннівським відділом реєстрації актів цивільного стану м.Донецька, актовий запис 469, а 25.12.2001 року в м.Донецьку народилась дочка [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про народження І-НО №254998, виданим відділом реєстрації актів громадянського стану Будьоннівського районного управління юстиції м.Донецька. 27 грудня 2015 року [PERSON], перебуваючи в місті Донецьк помер в Комунальному закладі «Міська клінічна лікарня №2 «Енергетик» м.Донецька від двосторонньої субтотальної дольової сливної пневмонії, про що 28 грудня 2015 року медичною установою було видано відповідне лікарське свідоцтво про смерть №64. 15 січня 2016 року Будьоннівським відділом запису актів цивільного стану м.Донецька видано свідоцтво про смерть [PERSON] серії ДНР №016005. Після смерті чоловіка заявниця звернулася до Жовтневого відділу державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Маріупольського міського управління юстиції у Донецькій області за видачею свідоцтва про смерть, однак їй листом від 02.0.2.2016 року №46/4.2-06.113 було відмовлено через те, що державна реєстрація смерті відповідно до діючого законодавства проводиться на підставі медичного свідоцтва про смерть, за формою затвердженою наказом МОЗ України, а документи видані державними органами на окупованій території є недійсними і не створює правових наслідків. У звязку із чим заявнику було відмовлено у видачі свідоцтва про смерть та запропоновано звернутися до суду для встановлення факту смерті. Як встановлено, заявниця [PERSON] мала намір встановити факт смерті чоловіка, оскільки це має юридичне значення, а саме для реєстрації органами державної реєстрації актів цивільного стану України факту його смерті та видачі свідоцтва про смерть. Відповідно до ст. 1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» тимчасово окупована територія України є невідємною частиною території України, на яку поширюється дія Конституції та законів України. Відповідно до п. 1 Постанова Верховної Ради України «Про визнання окремих районів, міст, селищ і сіл Донецької та Луганської областей тимчасово окупованими територіями» визнано тимчасово окупованими територіями окремі райони, міста, селища і села Донецької та Луганської областей, в яких відповідно до Закону України "Про особливий порядок місцевого самоврядування в окремих районах Донецької та Луганської областей" запроваджується особливий порядок місцевого самоврядування, до моменту виведення усіх незаконних збройних формувань, російських окупаційних військ, їх військової техніки, а також бойовиків та найманців з території України та відновлення повного контролю України за державним кордоном України. Згідно з ч. 1-2 ст. 4 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» на тимчасово окупованій території на строк дії цього Закону поширюється особливий правовий режим перетину меж тимчасово окупованої території, вчинення правочинів, проведення виборів та референдумів, реалізації інших прав і свобод людини і громадянина. Правовий режим тимчасово окупованої території передбачає особливий порядок забезпечення прав і свобод громадян України, які проживають на тимчасово окупованій території. Відповідно до ч. 1-3 ст. 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» державні органи та органи місцевого самоврядування, утворені відповідно до Конституції та законів України, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території діють лише на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом. Будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків. На сьогоднішній час свідоцтво про смерть [PERSON] видане органом, який діє поза межами Конституції та законодавства України та не визнається на території України. Лікарське свідоцтво про смерть [PERSON] видане медичними закладами тимчасово окупованої території не є підставою для реєстрації смерті на території України. Статтею 17 ч.1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» передбачено, що у разі порушення положень цього Закону державні органи України застосовують механізми, передбачені законами України та нормами міжнародного права, з метою захисту миру, безпеки, прав, свобод і законних інтересів громадян України, які перебувають на тимчасово окупованій території, а також законних інтересів держави Україна. Згідно зі ст. 18 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» громадянам України гарантується дотримання у повному обсязі їхніх прав і свобод, передбачених Конституцією України, у тому числі соціальних, трудових, виборчих прав та права на освіту, після залишення ними тимчасово окупованої території. Згідно ст.17 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» державна реєстрація смерті проводиться органом державної реєстрації актів цивільного стану на підставі: 1) документа встановленої форми про смерть, виданого закладом охорони здоров'я або судово-медичною установою; 2) рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час або про оголошення її померлою. Державна реєстрація смерті проводиться за останнім місцем проживання померлого, за місцем настання смерті чи виявлення трупа або за місцем поховання. Пунктом 5 розділу ІІІ Правил державної реєстрації актів цивільного стану, затверджених наказом Міністерства юстиції України №52/2 від 18 жовтня 2000 року, передбачено, що підставами для проведення державної реєстрації смерті, зокрема є: а) лікарське свідоцтво про смерть (форма № 106/о), форма якого затверджена наказом Міністерства охорони здоров'я України від 08.08.2006 № 545, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 25.10.2006 за № 1150/13024 (далі - лікарське свідоцтво про смерть). Оскільки заявниця [PERSON], яка є громадянином України, проживає в Іллічівському районі м.Маріуполя по вул. Петровського, буд.77, що підтверджується договором оренди житлового приміщення від 10.01.2016 року та довідкою вуличкому, складеною [PERSON], а її чоловік [PERSON] 27 грудня 2015 року помер на тимчасово непідконтрольній Україні території в м.Донецьку, після його смерті заявниця не може отримати свідоцтво про смерть відповідного зразку, а отримане медичне свідоцтво про смерть не може бути використане заявником для реєстрації смерті на території України. Відтак з метою захисту законних прав та інтересів громадянина України [PERSON] суд приходить до висновку про задоволення заяви про встановлення факту смерті [PERSON] 27 грудня 2015 року в Будьоннівському районі м.Донецька.

Outcome: approved