Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-14 00:00:00

27 липня 2020 року [PERSON] звернулася в суд з позовом до відповідача [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням та зняття з реєстрації. В направленому на адресу суду позові позивач зазначив, що є власником квартири, яка розташована за адресою: [ADDRESS] , про що зазначено у свідоцтві про право власності на житло від 06.01.1998 року. Дане майно, квартира, набуте власником в період перебування у зареєстрованому шлюбі із чоловіком [PERSON] . За даною адресою також зареєстровані діти: [PERSON] та [PERSON] . З 01 червня 2014 року відповідач по справі не проживає за вказаною адресою. Рішенням Великобагачанського районного суду Полтавської області від 24.09.2018 року шлюб між позивачем та відповідачем було розірвано. З огляду на те, що відповідач [PERSON] у квартирі не проживає більше 5 років, просила суд визнати його таким, що втратив право користування житловим приміщенням. Ухвалою суду від 02 жовтня 2020 року залучено в якості третіх осіб [PERSON] та [PERSON] . В судове засідання позивачка не з`явилася, про день та час розгляду справи повідомлялися належним чином, про причини неявки суд не повідомила (а.с. 82). Відповідач в судове засідання не з`явився, подав до канцелярії суду заяву про розгляд справи за його відсутності, заперечував щодо задоволення позовних вимог позивача (а.с. 83). Третя особа Гоголівська селищна рада не з`явилися, направили до суду листа, в якому просили розглянути справу за відсутності їх представника, не заперечували щодо задоволення позову (а.с. 30, 49, 76). Третя особа [PERSON] в судове засідання не з`явилася, направила до суду заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги матері підтримала (а.с. 67). Третя особа [PERSON] в судове засідання не з`явилася, про день та час розгляду справи повідомлялася належним чином, про причини неявки суд не повідомила, заяв про розгляд справи за її відсутності чи відкладення розгляду справи до суду не направила (а.с. 69, 75). Відповідачем [PERSON] до суду було направлено відзив (а.с. 35-40), в якому він позовні вимоги позивача не визнав, заперечував проти їх задоволення посилаючись на те, що він є співвласником даної квартири, а нормами діючого законодавства не передбачено визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням співвласника майна. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши письмові докази по справі та проаналізувавши їх в сукупності, приходить до наступних висновків. Відповідно до ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Частиною 3 ст. 10 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що позивачка [PERSON] та відповідач [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі в період з 12 липня 1983 року по 24 вересня 2018 року, шлюб припинено в наслідок набрання чинності рішення Великобагачанського районного суду Полтавської області від 24.09.2018 року про розірвання шлюбу (а.с. 16). В період зареєстрованого шлюбу, а саме 26 січня 1998 року, позивачка та відповідач набули у власність квартиру за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується свідоцтвом про право власності на житло від 26 січня 1998 року, що видане відділом приватизації житла НГВУ "Полтаванафтогаз" на підставі розпорядження від 06 січня 1998 року за № 4-278 (а.с. 7). В змісті даного свідоцтва зазначено, що вище вказана квартира належить на праві приватної спільної (сумісної) власності [PERSON] та членом сім`ї: [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] . Відповідно до довідки виданої виконавчим комітетом Гоголівської селищної ради Великобагачанського району Полтавської області, відповідач зареєстрований за адресою: [ADDRESS] (а.с. 17). Відповідно до ч. 1 ст. 68 Сімейного кодексу України розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. На підставі вище наведеного суд приходить до висновку, що квартира розташована за адресою: [ADDRESS] , є спільною сумісною власністю позивачки та відповідача, як така, що набута за час шлюбу. Посилання позивача на ст. 405 ЦК України, як на підставу своїх вимог про те, що відповідач втратив право користування житловим приміщенням, застосовується до правовідносин, які виникають між власником майна і особою, яка користується чужим майном, а тому не може бути застосовано в даному випадку, коли особа є співвласником майна. Відповідно до ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Відповідно до ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Позивачем не доведено, що право власності відповідача на вказану квартиру було припинено після розірвання шлюбу, а тому відсутні підстави для задоволення позовних вимог позивача.

Outcome: dismissed