Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-29 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості. Свої позовні вимоги позивач мотивував тим, що відповідно до укладеного кредитного договору № 5215874735300387 від 18.11.2005 року [PERSON] отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку у розмірі 5000 доларів США зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 13.20 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Крім того, позивач зазначає, що він в повному обсязі виконав свої зобовязання за кредитним договором, натомість відповідач свої обовязки з повернення кредиту та нарахованих відсотків, не виконав, внаслідок чого у нього перед банком виникла заборгованість, яка станом на 04.02.2015 року складає 14724 грн. 62 коп., яка складається з наступного: - 4958, 57 доларів США заборгованість за кредитом; - 9766,05 доларів США заборгованість по процентам за користування кредитом; Від цієї суми віднімається сума, у розмірі 12962,63 доларів США, яка була задоволена рішенням Індустріального районного суд м. Дніпропетровська від 26 квітня 2012 року з відповідача [PERSON] на користь позивача, різниця становить 1761,99 доларів США. Просить стягнути з відповідача на їх користь вказану суму заборгованості в розмірі 1761,99 доларів США,що еквівалентно 29460,47 грн. та понесені судові витрати. Представник позивача до суду не зявився звернувся до суду з заявою в якій просить слухати справу за його відсутності. Відповідач в судове засідання не зявився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, причини неявки суду не відомі. Дослідивши письмові матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню не підлянає. Судом встановлено, що відповідно до укладеного кредитного договору № 5215874735300387 від 18.11.2005 року [PERSON] отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку у розмірі 5000 доларів США зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 13.20 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Рішенням Індустріального районного суд м. Дніпропетровська від 26 квітня 2012 року по цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства [PERSON] «ПРИВАТБАНК» до ПАТ "Акцент Банк", [PERSON] про стягнення заборгованості, яким стягнуто [PERSON] заборгованість в розмірі 103\~571,41 грн. крім того з відповідачів ПАТ «Акцент-Банк» та [PERSON] солідарно стягнуто 10000,00 грн.(а.с 4) На підставі ст. 203 ЦК України Волевиявлення учасника права чину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі, в даному випадку сторони бажали укласти правочин і що зовнішній вираз волі відповідає внутрішньому. Відповідно ст. 530 ЦК України зазначено: якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). На підставі ст.ст. 525, 526 ЦК України, одностороння відмова від зобовязання, або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором, або законом, а зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України. Рішенням Індустріального районного суд м. Дніпропетровська від 26 квітня 2012 року стянгнуто на користь позивача заборгованість в розмірі 5000,00 доларів США, що становило на час стягнення даної заборгованості 103\~571,41 грн., крім того з відповідачів ПАТ «Акцент-Банк» та [PERSON] солідарно стягнуто 10000,00 грн. Позивач зазначає, що предметом позовних вимог позивача при розгляді справи є частина нестягнутої заборгованості, а саме 1761,99 доларів США, однак не надав суду жодних документів, щодо наявності частини нестягнутої заборгованості, крім того не надано суду жодних пояснень того, чому судом не було стягнуто вказану суму. Відповідно до вимог ст. 598 ЦК України зобов'язання припиняються частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Припинення зобов'язання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених договором або законом. Статтею 599 ЦК України встановлено, що зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином, а вимоги заявлені щодо стягнення шкоди, завданої невиконанням рішення суду про стягнення грошового зобов'язання. \~Відповідно до ч.2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Набрання законної сили рішенням суду про стягнення грошового боргу не є підставою для припинення грошового зобов'язання, а боржник несе обов'язок відшкодувати інфляційні витрати від знецінення неповернутих коштів за час до виконання рішення суду про стягнення грошового боргу. Суд звертає увагу на те, що у цивільно-процесуальному законодавстві, кожна сторона зобовязана довести у суді свою точку зору, обґрунтувати її, надати всі необхідні докази, якими вона вважає довести свою правоту. Суд вважає, що позивач не довів, походження даної заборгованості, яка з їх слів залишилась нестягнутою, а тому позовні вимоги є не обґрунтованим та таким, що задоволенню не підлягають. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Згідно частини 1 статті 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Таким чином, суд приходить до висновку, що позовні вимоги Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПРИВАТБАНК» є не обґрунтованими і такими, що задоволенню не підлягають.

Outcome: dismissed