Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-07 00:00:00

Служба у справах дітей виконкому Лубенської міської ради звернулася до суду з позовом до [PERSON] про позбавлення батьківських прав. В позові вказали, що за час перебування у шлюбі у [PERSON] та [PERSON] [INFO] народився син - [PERSON]. Після розірвання шлюбу 16.06.2011 року [PERSON] переїхала разом з сином на проживання до м.Лубен, а відповідач залишився проживати в м.Ровеньки Луганської області. Позивач стверджує, що після розірвання шлюбу [PERSON] протягом семи років без поважних причин жодного разу не відвідував сина, хоча перешкод йому ніхто не чинив, не цікавився життям та розвитком дитини, не допомагав оздоровлювати та лікувати, не допомагав матеріально, не проявляв батьківської турботи. На даний час вихованням, навчанням та утриманням дитини займається мати та її чоловік - [PERSON]. Позивач прохає: позбавити [PERSON] батьківських прав відносно сина - [PERSON]; стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання сина в розмірі 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з дня пред'явлення позову і до досягнення дитиною повноліття. Ухвалою суду від 08.04.2019 за заявою позивача залишено без розгляду позовні вимоги в частині стягнення з [PERSON] аліментів на утримання дитини. В судовому засідання представник Служби у справах дітей виконавчого комітету Лубенської міської ради Полтавської області позовні вимоги підтримав. Третя особа, [PERSON], заявлений позов підтримує. Відповідач у судове засідання не з'явився, хоча належним чином був повідомлений про дату, час та місце проведення судового засідання, про причини своєї неявки у судове засідання не повідомив, клопотання від відповідача про розгляд справи за його відсутності до суду не надходило. Заслухавши учасників процесу, дослідивши докази, з'ясувавши обставини справи, суд вважає за необхідне позов задовольнити. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] та [PERSON] в період з 26 листопада 2005 року до 16 червня 2011 року перебували у зареєстрованому шлюбі, що підтверджується рішенням Лубенського міськрайонного суду про розірвання шлюбу. /а.с.16/ Подальша зміна прізвища третьої особи з «[PERSON]» на «[PERSON]» відбулася внаслідок укладення шлюбу 25 жовтня 2014 року. /а.с.15/ За час перебування відповідача та третьої особи у шлюбі у них [INFO] народився син - [PERSON]. /а.с.9/ Відповідно до акту комісії під головуванням спеціаліста сектору по роботі з ОСН мікрорайону №7 від 01.11.2017 року [PERSON] не проживає з сім'єю з 2006 року, з сином, [PERSON], не спілкується, не відвідує, участі у вихованні дитини не бере, матеріально не допомагає. Дитина проживає з матір'ю, [PERSON], по [ADDRESS]. /а.с.13/ Згідно характеристики спеціаліста сектору по роботі з ОСН по [ADDRESS] зареєстровані та проживають [PERSON] та [PERSON]. З ними мешкає малолітній [PERSON] Родина зарекомендувала себе позитивно. Батьки цікавляться життям та навчанням сина. /а.с.14/ Судом досліджені письмові пояснення [PERSON] загрудень 2017 року, [PERSON], [PERSON], які позитивно охарактеризували сім'ю [PERSON] та [PERSON], вказали, що вони турбуються про малолітнього [PERSON], займаються його розвитком та вихованням. Натомість, рідний батько, [PERSON], жодного разу сина не відвідав, участі у його вихованні не бере, матеріальної допомоги дитині не надає. /а.с.10,11, 12/ Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] повідомила, що від малолітнього [PERSON] про його батька нічого не знає. Хлопчик розповідав, що батько з ним не спілкується. Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] повідомила, що знає родину [PERSON] впродовж 9 років. Про батька малолітнього [PERSON] нічого не чула та не бачила його. Дитина говорила, що не хоче знати свого батька. Службою у справах дітей виконавчого комітету Лубенської міської ради складено висновок від 01.02.2018 року № 01-19/88 про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно неповнолітнього сина - [PERSON] /а.с.5/ Вирішуючи питання про позбавлення батьківських прав, суд виходить з наступного. Відповідно до ст.150 СК України батьки зобов'язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім'ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов'язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Згідно ст.164 Сімейного Кодексу України мати може бути позбавлена судом батьківських прав, якщо вона ухиляється від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Відповідно до п.16 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст.164 СК. Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Згідно з ч. 3 ст.9 Конвенції про права дитини, дитина яка не проживає з одним чи обома батьками, має право підтримувати на регулярній основі особисті і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить інтересам дитини. Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. Відповідно до п.15 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Суд враховує позицію ЄСПЛ по справі «Савіни проти України», де також наголошено, що (п.49) хоча національним органам надається певна свобода розсуду у вирішенні питань щодо встановлення державної опіки над дитиною, вони повинні враховувати що розірвання сімейних зв'язків означає позбавлення дитини її коріння, а це можна виправдати лише за виняткових обставин (див., наприклад, справу "Ньяоре проти Франції" (Gnahore v. France), N 40031/98, п. 59, ECHR 2000-IX). В п.50 вказаного рішення ЄСПЛ зазначено, що, якщо рішення мотивується необхідністю захистити дитину від небезпеки, має бути доведено, що така небезпека справді існує див., mutatis mutandis, справу "Хазе проти Німеччини" (Haase v. Germany), N 11057/02, п. 99, ЄСПЛ 2004-III (витяги)). При винесенні рішення про відібрання дитини від батьків може постати необхідність врахування цілої низки чинників. Можливо, потрібно буде з'ясувати, наприклад, чи зазнаватиме дитина якщо її залишать під опікою батьків, жорстокого поводження, чи страждатиме вона через відсутність піклування, через неповноцінне виховання та відсутність емоційної підтримки, або визначити, чи виправдовується встановлення державної опіки над дитиною станом її фізичного або психічного здоров'я. З іншого боку, сам той факт, що дитина може бути поміщена в середовище, більш сприятливе для її виховання, не виправдовує примусового відібрання її від батьків. Такий захід не можна також виправдовувати виключно посиланням на ненадійність ситуації, адже такі проблеми можна вирішити за допомогою менш радикальних засобів, не вдаючись до роз'єднання сім'ї, наприклад, забезпеченням цільової фінансової підтримки та соціальним консультуванням. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що батько вихованням сина не займається, не цікавиться життям дитини, не виконує обов'язків щодо піклування про здоров'я та матеріальне забезпечення свого сина, його фізичний, духовний та моральний розвиток. Судом встановлено, що дитина позбавлена турботи та уваги з боку рідного батька. Хлопчик проживає разом з матір'ю та вітчимом. Батько самоусунулася від турботи та виховання дитини на пртязі семи років. Вказана ситуація негативно впливає на розвиток дитини. Враховуючи викладене, суд вважає за необхідне позбавити [PERSON] батьківських прав відносно його малолітнього сина [PERSON]

Outcome: approved