Jurisdiction: civil
Date: 2014-08-20 00:00:00

Позивач 30 травня 2014 року звернувся до суду з позовною заявою, в якій зазначає, що ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» та [PERSON] \~08.02.2008 року уклали кредитний договір № ODY00AN12159982. Згідно договору ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» зобов'язався надати Відповідачу кредит у розмірі 53902.04 гривень на термін до 06.02.2015 року, а Відповідач зобов'язався повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку, встановлених кредитним договором. Відповідно договору, погашення заборгованості здійснюється в наступному порядку: щомісяця в період сплати, Відповідач повинен надавати Банку грошові кошти (щомісячний платіж) для погашення заборгованості за Кредитом, яка складається із заборгованості за Кредитом, за відсотками, комісією, а також інші витрати згідно кредитного договору. Згідно договору у випадку порушення зобов'язань за кредитним договором, Відповідач сплачує Банку відсотки за користування кредитом у подвійному розмірі на місяць, нараховані від суми непогашеної в строк заборгованості за кредитом. Позивач зобов'язання за даним договором виконав у повному обсязі, а саме: надав Відповідачу кредит у розмірі, передбаченому умовами Кредитного договору. Відповідач не надавав своєчасно Банку грошові кошти для погашення заборгованості за Кредитом, відсотками, комісією, а також іншими витратами відповідно до умов договору. У зв'язку з зазначеними порушеннями зобовязань за кредитним договором Відповідач станом на 06.05.2014 року має заборгованість - 227501.48 гривень, яка складається з наступного: - 37093.96 гривень - заборгованість за кредитом; - 48465.29 гривень - заборгованість по процентам за користування кредитом; - 3408.07 гривень \~- заборгованість по комісії за користуванням кредитом: - \~127462.66 гривень - пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором; а також штрафи відповідно до Договору: - 250.00 гривень - штраф (фіксована частина). - 10821.50 гривень - штраф (процентна складова). ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» просить стягнути з Відповідача [PERSON] заборгованість за кредитним договором № ODY00AN12159982 від 08.02.2008 року в розмірі 227501.48 гривень та судові витрати. Представник позивача ПАТ КБ ПРИВАТБАНК в судове засідання не з'явився. У своїй письмовій заяві просить розглянути справу у відсутність представника позивача, позовні вимоги підтримує в повному обсязі (а.с.23,24,39-41). Відповідач [PERSON], в судовому засіданні позовні вимоги не визнав повністю та надав пояснення підтвердивши їх письмовими запереченнями та доданими до них копіями квитанцій ( а.с. 30-35), копії яких були надіслані представнику позивача ( а.с. 38) та наполягав на застосуванні позовної давності. Суд, розглянувши матеріали справи, заяву позивача про підтримання позовних вимог після отримання письмових заперечень відповідача та заслухавши доводи відповідача та його заяву про застосування до позовних вимог строку позовної давності, дослідивши наявні надані сторонами документи та інші докази, які сторони вважають за достатніми для вирішення справи по сутті: копію кредитно-заставного договору від 08.02.2008 року ( а.с. 4-8); копію паспортних даних відповідача ( а.с. 9); розрахунок заборгованості станом на 05.05.2014 року ( а.с.10-12); повідомлення позивача відповідачу від 25.12.2008 року про зміну умов договору із зазначенням реєстру відправки( а.с.13,14);відомостей реєстрації позивача ,щодо виникнення права надання банківських послуг ( а.с.15-18); квитанції щодо оплати грошових коштів відповідачем позивачу по погашенню кредиту ( а.с.32-35), приходить до висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав: Встановлено, що Згідно ст..11 ЦПК України Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. 2. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Згідно ст.60 ЦПК України. Обов'язки доказування і подання доказів 1. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. 2. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. 3. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. 4. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до статті 61 ЦПК України установлені підстави звільнення від доказування 1. Обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. 2. Обставини, визнані судом загальновідомими, не потребують доказування. 3. Обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. 4. Вирок у кримінальному провадженні, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Відповідно до стаття 131 ЦПК України Подання доказів 1. Сторони зобов'язані подати свої докази суду до або під час попереднього судового засідання у справі, а якщо попереднє судове засідання у справі не проводиться, - до початку розгляду справи по суті В судовому засіданні встановлено факт укладення між сторонами по справі кредитного договору № 5821847 від 02.11.2007 року з обумовленими позиціями по предмету договору; умов та порядку надання кредиту; порядку розрахунку і сплати процентів та повернення кредиту; прав та обовязків сторін; відповідальності за порушення зобовязань; заключних положень та реквізитів сторін. Знайшло своє підтвердження отримання кредитних коштів відповідачем від позивача і використання їх за умовами договору та часткове їх погашення. При таких встановлених у судових засіданнях обставинах і фактах та з урахуванням встановлених правовідносин між сторонами, які підтверджують порушення прав відповідача, щодо не обґрунтовності визначення сум та розміру кредитної заборгованості , без урахування положень діючого законодавства, без урахування переданого заставного майна та щодо строків звернення із відповідними вимогами та не врахування позивачем при розрахунках заборгованості певних сум використаних відповідачем для погашення кредитної заборгованості, а також не визначеність позиції позивача, щодо заставного обєкту - автомобіля в якості забезпечення виконання зобовязань сторонами при укладені кредитного договору і посилання в судових засіданнях відповідача на домовленість закриття заборгованості по кредиту внаслідок реалізації даного майна , то є всі підстави для не задоволення позову з урахуванням наданих позивачем розрахунках та досліджених доказах. Будь-яких доводів, доказів чи документів, щодо усунення виниклих протиріч при розгляді даної справи між позицією позивача та запереченнями відповідача, які підтверджені кредитно-заставним договором суду представником позивача не надано , а тому наданий розрахунок заборгованості безпідставний та визнається судом як такий, що не підтверджений будь-якими достовірними та безспірними доказами, а тому не приймаються до уваги. Згідно ст.ст. 526, 527, 530 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства у встановлений строк відповідно до умов договору. Згідно ст.ст. 257, 259, 267 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається в письмовій формі. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмові в задоволені позову. Відповідно до ч. 1 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Відповідно до ст.252 ЦК України строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами. Термін визначається календарною датою або вказівкою на подію, подію, яка має неминуче настати. Відповідно до п.30 Постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду від 30.03.2012 N 5 Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин враховуючи положення пункту 7 частини тринадцятої статті 11 Закону України Про захист прав споживачів, суди мають виходити з того, що у спорах щодо споживчого кредитування кредитодавцю забороняється вимагати повернення споживчого кредиту, строк давності якого минув. У зв'язку із цим позовна давність за позовом про повернення споживчого кредиту застосовується незалежно від наявності заяви сторони у спорі. Оскільки зі спливом строків позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо), положення пункту 7 частини тринадцятої статті 11 Закону України Про захист прав споживачів застосовуються й до додаткових вимог банку (іншої фінансової установи). Приймаючи до уваги те, що позов не підлягає задоволенню, то відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України судові витрати стягненню з відповідача на користь позивача також не підлягають. Враховуючи вище викладене, та те, що позивач звернувся до суду із позовними вимогами про стягнення заборгованості за кредитним договором із пропущенням строку позовної давності, визнати, що позовні вимоги позивача задоволенню не підлягають. На підставі ст.ст.257, ч.4 ст.267 ЦК України, постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних, кримінальних та господарських справ від 30 березня 2012 року №5 „Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин", п.7 ч. 13ст. 11 Закону України „Про захист прав споживачів", ст.ст. 3,10,11,60,88,209,212-215, 218,292,294 ЦПК України, суд, -

Outcome: dismissed