Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-06 00:00:00

03.03.2017 року позивач ТОВ «ОТП Факторинг Україна» звернулося до суду із позовом до відповідача, в якому просить стягнути з [PERSON] заборгованість за кредитним договором № [NUMBER] від 25.01.2014 року станом на 24.11.2016 року у розмірі 27\~603,81 грн. При цьому позивач посилається на те, що 25.01.2014 року між ПАТ «ОТБ Банк» та відповідачем було укладено договір про надання споживчого кредиту № [NUMBER], відповідно до умов якого Банк надав відповідачу кредитні кошти у розмірі 23636,96 грн. строком на 36 місяців на придбання товару. 22.12.2014 року між [PERSON] та ТОВ "ОТП Факторинг Україна" було укладено договір факторингу № 21/07/14, за яким Банк відступив, а позивач прийняв права вимоги за Договором № [NUMBER] від 25.01.2014 року. Позивач відповідно до умов договору виконав свої зобовязання по наданню кредитних коштів, однак відповідачем умови договору не виконуються, ним порушуються строки повернення кредиту та сплати процентів, в звязку з чим позивач змушений звернутись до суду за захистом своїх порушених прав. Ухвалою від 07.04.2017 року провадження у справі відкрито. 25.05.2017 року відповідач [PERSON] надала до суду зустрічну позовну заяву, в якій просить визнати недійсним договір про надання споживчого кредиту від 25.01.2014 року № [NUMBER], укладений між ПАТ «ОТП Банк» та [PERSON]; стягнути з фізичної особи-підприємця [PERSON] на користь ПАТ «ОТП Банк» безпідставно набуті кошти у розмірі 21\~333 грн.; стягнути з ПАТ «ОТП Банк» на користь [PERSON] безпідставно набуті кошти у розмірі 2\~496 грн.; стягнути витрати на правову допомогу та судовий збір. При цьому відповідач посилається на те, що договір про надання споживчого кредиту містить умови, що не відповідають вимогам справедливості та законодавства. Крім того, вказаний договір укладався для перерахування коштів на неукладений договір про поставку віконних конструкцій, так як такий договір ні [PERSON], ні [PERSON] не підписували. Таким чином, ФОП [PERSON] безпідставно отримав грошові кошти в сумі 21333,00 грн. та не передав [PERSON] майно у вигляді віконних конструкцій. На підставі викладеного сторона відповідача просить в задоволенні первісного позову відмовити в повному обсязі та задовольнити зустрічний позов. 08.08.2017 року представником позивача ТОВ «ОТП Факторинг» до суду подані заперечення на зустрічну позовну заяву, в яких представник просить відмовити [PERSON] в задоволенні зустрічної позовної заяви, посилаючись на те, що [PERSON] не заперечує факт підписання кредитного договору №2007851938 та договору комплексного страхування 25.01.2014 року та лише після звернення позивача до суду відповідачем подано зустрічну позовну заяву про визнання договору недійсним, після підписання якого минуло три роки. Крім того, представник позивача зазначає, що доказів на підтвердження неотримання товару від ФОП [PERSON] не надано [PERSON] та стороною відповідача не доведено наявність обставин, що відповідно до вимог ЦК України є підставою для визнання договору недійсним. В ході судового розгляду справи були розглянуті клопотання щодо витребування доказів та проведення судових засідань в режимі відеоконференції. Ухвалою суду від 14.05.2018 року підготовче засідання закрито та справу призначено до розгляду по суті. В ході судового розгляду справи представник позивача ТОВ «ОТП Факторинг», яка також діє і на представництво інтересів ПАТ «ОТП Банк», [PERSON] приймала участь в судових засіданнях в режимі відео конференції та підтримувала заявлені ТОВ «ОТП Факторинг» вимоги та в задоволенні зустрічного позову [PERSON] просила відмовити. 07.09.2018 року представник [PERSON] надала до суду заяву, в якій просить про розгляд справи за відсутності позивача. Представник відповідача [PERSON] [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги ТОВ «ОТП Факторинг» не визнав та просить в їх задоволенні відмовити. Щодо зустрічного позову [PERSON] представник [PERSON] зазначив, що підтримує зустрічні позовні вимоги та просить задовольнити їх в повному обсязі. Відповідач за зустрічним позовом ФОП [PERSON] до судового засідання не зявився, повідомлявся належним чином, причини неявки суду невідомі. Вислухавши представника відповідача [PERSON] [PERSON] та дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного. Як встановлено у судовому засіданні, 25.01.2014 року між ПАТ «ОТБ Банк» та [PERSON] було укладено договір про надання споживчого кредиту № [NUMBER], відповідно до умов якого Кредитор [PERSON] надає Позичальнику споживчий Кредит, а Позичальник отримує його на наступних умовах: на придбання Товару у Продавця 1 (ФОП [PERSON]В.): 21333,00 грн.; на придбання Послуг зі страхування у Продавця 2 (ПАТ «Страхова компанія «СК УНІКА Життя»): 2303,96 грн. Загальна сума Кредиту: 23636,96 грн. Цільове використання Кредиту: Придбання Товарів та Послуг, Строк кредиту: 36 міс., Розмір процентної ставки: 0,01% річних /а.с.7-8/. Товар у вказаному договорі визначений як Товар, згідно наведеного нижче опису, що Позичальник купує у Продавця 1 із залученням кредитних коштів [PERSON]. Найменування: згідно рахунку-фактури, марка: інше, модель: інше, ціна: 21333,00 грн., кількість: 1, початковий внесок: 0, кредит: 21333,00 грн. При цьому рахунку-фактури до договору та матеріалів справи не надано. Відповідно до п.п. 1.2.1. Договору про надання споживчого кредиту № [NUMBER] від 25.01.2014 року для придбання Товару та послуг Банк надає Позичальнику споживчий Кредит у відповідності до умов Договору, а Позичальник зобовязується повернути Кредит, сплатити проценти за користування Кредитом, інші Платежі, визначені даним Договором та Додатком №1 «Графік платежів», що є його невідємною частиною, а також виконувати інші умови Договору. Підпунктом 1.2.2. Договору визначено, що з метою контролю за цільовим використанням Кредиту, [PERSON] перераховує визначені п. 1.1. цього Договору суми Кредиту на користь Продавців в рахунок оплати Товару та Послуг. Також 25.01.2014 року відповідачем були укладені Договір добровільного страхування держателя кредитної картки №06/08/[NUMBER] та Договір добровільного страхування життя 04/01/05/[NUMBER]. 22.12.2014 року між ПАТ «ОТП Банк» та ТОВ "ОТП Факторинг Україна" було укладено договір факторингу № 22/12/14/1-1, за яким Банк відступив, а позивач прийняв права вимоги за Договором про надання споживчого кредиту № [NUMBER] від 25.01.2014 року /а.с.87-91/, в звязку з чим 05.01.2015 року відповідачу [PERSON] було направлено відповідне повідомлення, доказів щодо вручення якого відповідачу суду не надано. З матеріалів справи вбачається, що між ПАТ «ОТП Банк» та ФОП [PERSON] 30.04.2013 року було укладено Договір про співробітництво №ПК-Т-15795-13, відповідно до умов якого Банк зобовязується консультувати Клієнтів Підприємства з питань кредитування під купівлю товарів Підприємства в місцях їх реалізації; розглядати питання про надання Кредиту Клієнту; у разі прийняття позитивного рішення щодо кредитування Клієнта, оформити Кредитний договір і надати Клієнту Специфікацію (Додаток №1 до Договору), яка є підтвердженням видачі Клієнту Кредиту та підставою для отримання Клієнтом Товару; за дорученням Клієнта протягом 3 (трьох) банківських днів з моменту оформлення Кредитного договору та Специфікації здійснити перерахування Підприємству грошових коштів /а.с.92/. На підтвердження перерахування ПАТ «ОТП Банк» наданих [PERSON] кредитних коштів ФОП [PERSON] суду надано: - Меморіальний ордер №2901248306 від 28.01.2014 року на суму 76817,00 грн. Отримувач ФОП [PERSON]. Призначення платежу: Розрахунки згідно реєстру від 27.01.2014 року за договором №ПК-Т-15795-13 від 30.04.2013 р. /а.с.94/; - Реєстр взаєморозрахунків (оплата за товар). Торгова організація: ФОП [PERSON], договір №ПК-Т-15795-13 від 30.04.2013 р. за період з 27.01.2014 по 27.01.2014 на загальну суму 89137,39 грн. Одним з позичальників в реєстрі зазначено [PERSON] з сумою кредиту 23636,96 грн. /а.с.95/. До вказаних доказів здійснення перерахунку кредитних коштів ФОП [PERSON] суд ставиться критично, оскільки суми грошових коштів в зазначених документах не співпадають, отже факт перерахування кредитних коштів за договором про надання споживчого кредиту № [NUMBER] не є доведеним. Судом досліджено розрахунок заборгованості станом на 24.11.2016 року, наданий стороною позивача ТОВ «ОТП Факторинг» на підтвердження позовних вимог, відповідно до якого заборгованість складає 27603,81 грн., в тому числі: залишок заборгованості за кредитом 22323,18 грн., сума відсотків за користування кредитом 1,67 грн., сума комісії 5278,96 грн. /а.с.18/. При цьому, за рахунок чого утворилася вказана заборгованість та як був здійснений зазначений розрахунок, суду інформації не надано. Таким чином, враховуючи відсутність належних та допустимих доказів щодо здійснення перерахунку кредитних коштів ФОП [PERSON] та розрахунку заборгованості відповідача, суд приходить до висновку, що стороною позивача не доведена наявність права вимоги на вказану в позовній заяві грошову суму. Згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. За таких обставин, з урахуванням вищевикладеного, проаналізувавши та оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ТОВ «ОТП Факторинг» не підлягають задоволенню, так як не обґрунтовані та не доведені. Стосовно вимог [PERSON] за зустрічним позовом суд зазначає наступне. Судом достеменно встановлено та не оспорювалось сторонами, що 25.01.2014 року представником ПАТ «ОТП Банк» та [PERSON] було підписано Договір про надання споживчого кредиту № [NUMBER]. Із зустрічними позовними вимогами щодо визнання вказаного договору недійсним [PERSON] звернулась лише 25.05.2017 року, тобто тривалий час більше трьох років позивач за зустрічним позовом [PERSON] не вважала свої права порушеними та не зверталась за їх захистом. Крім того, в зустрічній позовній заяві [PERSON] зазначає, що навіть двічі здійснила платежі за вказаним кредитним договором на загальну суму 2496,00 грн., проте доказів такої проплати суду не надано. Судом досліджено Інформаційний листок Умови кредитування до продукту «Оптимальний» /а.с.70/, підписаний 25.01.2014 року особисто [PERSON], в якому міститься вичерпний перелік умов кредитного договору, а також зазначається, що Банк повідомив позичальника про орієнтовну сукупну вартість Кредиту та детальний розпис сукупної вартості Кредиту (в процентному значенні та грошовому виразі) з урахуванням вимог ЗУ «Про захист прав споживачів», в звязку з чим суд критично ставиться до доводів сторони [PERSON] щодо порушення банком вимог ч. 2 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» (в редакції чинній на час укладення кредитного договору). Відповідно до ч. 1 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Згідно зі ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент учинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені в ч. ч. 1-3, 5 та 6 ст. 203 цього кодексу. За положеннями ст.ст. 626-628 ЦК договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обовязків. Сторони є вільними в укладенні договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обовязковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати кошти (кредит) позичальникові в розмірі та на умовах, установлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ч. ч. 1, 2 \~ст. 18 Закону України\~«Про захист прав споживачів» продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача. В ході судового розгляду справи встановлено, що позивач за зустрічним позовом [PERSON] за власною ініціативою звернулась до ПАТ «ОТП Банк» для отримання кредиту, оспорюваний кредитний договір був підписаний сторонами , які досягли згоди з усіх істотних умов договору, мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, їх волевиявлення було вільним і відповідало їхній внутрішній волі. При цьому позивач за зустрічним позовом [PERSON] на момент укладення договору не заявляла додаткових вимог щодо умов оспорюваного договору та відповідно до пояснень, викладених в зустрічному позові, навіть виконувала його умови, здійснивши часткову сплату, а саме два платежі по 1248,00 грн., що свідчить про прийняття нею таких умов. Також судом встановлено, що ПАТ «ОТП Банк» надав [PERSON] документи, які передували укладенню кредитного договору, у тому числі й щодо сукупної вартості кредиту, реальної процентної ставки; у додатках до договору про надання споживчого кредиту «Графік погашення кредиту» та «Інформаційний листок Умови кредитування по продукту «Оптимальний», які підписані позивачем за зустрічним позовом, міститься повна інформація стосовно умов кредитування. Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. За таких обставин, з урахуванням недоведеності наявності підстав недійсності правочину, що визначені ст. ст. 203, 215 ЦК України, Законом України «Про захист прав споживачів», суд приходить до висновку про безпідставність зустрічних позовних вимог щодо визнання Договору про надання споживчого кредиту №2007851938 від 25.01.2014 року недійсним. При цьому суд зауважує, що зустрічна позовна вимога [PERSON] щодо стягнення безпідставно набутих коштів з ФОП [PERSON] на користь ПАТ «ОТП Банк» заявлена некоректно, оскільки стосується правовідносин, що виникли між ФОП [PERSON] та ПАТ «ОТП Банк». Діючим законодавством не передбачена можливість стягнення грошових коштів за вимогою позивача на користь іншої особи, яка не заявляє таких вимог, в звязку з чим в сенсі ст. ст. 15, 16 ЦК України вказана вимога не є правильно обраним способом захисту прав позивача за зустрічним позовом. Щодо вимоги [PERSON] про стягнення з ПАТ «ОТП Банк» на користь [PERSON] безпідставно набутих коштів в розмірі 2496,00 грн. суд зазначає, що стороною позивача за зустрічним позовом доказів щодо сплати вказаної суми на користь ПАТ «ОТП Банк» не надано. Крім того, в звязку з недоведеністю вимог щодо визнання договору про надання споживчого кредиту недійсним, похідні вимоги також не підлягають задоволенню. На підставі викладеного, проаналізувавши та оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що в задоволенні зустрічних позовних вимог належить відмовити за безпідставністю.

Outcome: dismissed