Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-01 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] , в якому просить визнати відповідача такою, що втратила право користування житловим приміщенням - квартирою [ADDRESS] та зняти її з реєстраційного обліку даного приміщення. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що відповідно до договору № 010 найму житлового приміщення від 20.05.2020 являється наймачем квартири [ADDRESS] . Рішенням Новозаводського районного суду м. Чернігва від 21.10.2020 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано. [PERSON] зареєстрована за вказаноювище адресою, однак з 02.11.2000 року в зазначеній квартирі фактично не проживає, без поважних причин. Відповідач не сплачує кошти за комунальні послуги, позивач не може оплачувати комунальні послуги за відповідача, так як має скрутне матеріальне становище. Посилаючись на ст.ст.71, 72 Житлового кодексу, просить задовольнити його позов. 25.11.2021 від відповідача [PERSON] надійшов відзив на позовну заяву, в якому вона позовні вимоги не визнає, просить відмовити в їх задоволенні в повному обсязі. Вказує, що вона, її колишній чоловік [PERSON] та їх доньки - [PERSON] , [PERSON] зареєстровані за адресою: [ADDRESS] . Це житло, кімнату в гуртожитку, їх сім`я отримала в 2003 році на підставі ордера на житлове приміщення № 5 серія СНП і всією сім`єю вони проживали за вказаною адресою з 2003 року до літа 2020 року. Відповідач заперечує проти тверджень позивача, що вона не проживає за адресою реєстрації без поважних причин, так як позивач почав зловживати спиртними напоями, погрожувати їй і дітям фізичною розправою. 17 липня 2020 року вигнав її та дітей з дому, вона вимушена була забрати доньок та переїхати в орендоване житло. Не проживає за місцем реєстрації не з власної волі, до цього її змусили незалежні від неї обставини. Іншого будь-якого власного житла не має. Не здійснювала оплату комунальних послуг, оскільки не споживала ці послуги з часу коли чоловік вигнав її та дітей з квартири. У судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив їх задовольнити, додатково пояснив, що відповідач за адресою реєстрації не проживає з літа 2020 року, а в акті про не проживання (а.с.10) мається технічна помилка. Відповідач у судове засідання не з`явилась, про час і місце розгляду справи повідомлена у встановленому законом порядку. Надала заяву про розгляд справи без її участі. Суд, вислухавши думку позивача, дослідивши письмові докази по справі, приходить до висновку про відмову у задоволенні позову з огляду на наступне. Статтею 3 Цивільного кодексу України передбачено, що загальними засадами цивільного законодавства є: 1) неприпустимість свавільного втручання у сферу особистого життя людини; 2) неприпустимість позбавлення права власності, крім випадків, встановлених Конституцією України та законом; 3) свобода договору; 4) свобода підприємницької діяльності, яка не заборонена законом; 5) судовий захист цивільного права та інтересу; 6) справедливість, добросовісність та розумність. Згідно зі ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. У відповідності до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Суд може відмовити у захисті цивільного права та інтересу особи в разі порушення нею положень частин другої - п`ятої статті 13 цього Кодексу. Судом встановлено, що 27 березня 2003 року на підставі рішення профкому БНП-763 від 27.03.2003, наказ № 25, виконавчим комітетом ради народних депутатів було видано ордер на житлове приміщення № 5 серія СНП, [PERSON] зі складом сім`ї: [PERSON] - дружина, [PERSON] - донька, на право зайняття житлового приміщення площею 21,4 кв.м, яке складається з однієї кімнати в гуртожитку за адресою: [ADDRESS] (а.с.12). Відповідно до ст. 58 Житлового кодексу Української РСР (далі - ЖК) на підставі рішення про надання жилого приміщення в будинку державного або громадського житлового фонду виконавчий комітет районної, міської, районної в місті, селищної, сільської Ради народних депутатів видає громадянинові ордер, який є єдиною підставою для вселення в надане жиле приміщення. В подальшому, 27.07.2006, за адресою [ADDRESS] . було зареєстровано місце проживання доньки [PERSON] та [PERSON] - [PERSON] , [INFO] (а.с.6). 21 жовтня 2020 рішенням Новозаводського районного суду м. Чернігова шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано (а.с.8-9). У відповідності до ст.61 ЖК користування жилим приміщенням у будинках державного і громадського житлового фонду здійснюється відповідно до договору найму жилого приміщення. Договір найму жилого приміщення в будинках державного і громадського житлового фонду укладається в письмовій формі на підставі ордера на жиле приміщення між наймодавцем - житлово-експлуатаційною організацією (а в разі її відсутності - відповідним підприємством, установою, організацією) і наймачем - громадянином, на ім`я якого видано ордер. За приписами ст. 64 ЖК, члени сім`ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов`язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Повнолітні члени сім`ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов`язаннями, що випливають із зазначеного договору. До членів сім`ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім`ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Відповідно до акту про не проживання комісії ВСП «Конотопського територіального управління» встановлено, що [PERSON] , 1975 року народження, за адресою [ADDRESS] не проживає з 02.11.2000 (а.с.10). Відповідно до ст. 71 ЖК, при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Згідно зі ст. 72 ЖК, визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Відповідно до п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12.04.1985 № 2 "Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України" у справах про визнання наймача або члена його сім`ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням (ст. 71 Житлового кодексу України), необхідно з`ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. В разі їх поважності (перебування у відрядженні, у осіб, які потребують догляду, внаслідок неправомірної поведінки інших членів сім`ї тощо) суд може продовжити пропущений строк. Згідно правової позиції Верховного Суду, яка викладена у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 24.10.2018 у справі № 490/12384/16-ц, особа може бути визнана такою, що втратила право користування жилим приміщенням за двох умов: не проживання особи в жилому приміщенні більше шести місяців та відсутність поважних причин. За твердженнями сторін, відповідач не проживає за адресою [ADDRESS] з літа 2020 року. Суд критично оцінює наведені у акті про не проживання комісії ВСП «Конотопського територіального управління» дані, що [PERSON] за адресою [ADDRESS] не проживає з 02.11.2000 (а.с.10), так як лише 27.03.2003 було видано ордер на право зайняття вказаного житлового приміщення (а.с.12). При цьому, доводи позивача про непроживання відповідача за зареєстрованим місцем проживання без поважних причин жодними доказами у справі не обгрунтовані та не підтверджені. В той час, як відповідач стверджує, що саме [PERSON] перешкоджає їй користуватись квартирою і не допускає в квартиру. Надані позивачем докази не підтверджують наявність підстав для визнання відповідача такою, що втратила право користування житловим приміщенням. Враховуючи вищевикладене, суд вважає за необхідне позовні вимоги [PERSON] залишити без задоволення.

Outcome: dismissed