Jurisdiction: civil
Date: 2020-07-13 00:00:00

[PERSON] звернулась до Новоайдарського районного суду Луганської області із позовною заявою до Співаківської сільської ради Новоайдарського району Луганської області про зобов`язання виконати рішення Новоайдарського районного суду Луганської області. В обґрунтування заявлених вимог зазначила, що 18.04.2018 року набрало чинності рішення Новоайдарського районного суду Луганської області від 19.03.2018 року по справі № 419/4195/17, яким визнано за [PERSON] , [INFO] , уродженкою с. Співаківка, Новоайдарського району Луганської області, право власності на спадкове майно в порядку спадкування за законом, яке належало [PERSON] , яка померла [INFO] , а саме на земельну ділянку (пай) члена КСП «Жовтневої революції» с. Співаківка, Новоайдарського району Луганської області, розміром 9,03 умовних кадастрових гектарів. 13.03.2019 року вона надіслала рекомендованим відправленням зі штрих кодом 9270303073566 до Співаківської сільської ради Новоайдарського району Луганської області заяву від 11.03.2019 року стосовно виконання Рішення та в якій посилалася на наступне. Так станом на день подання даної заяви вступив з 01.01.2019 року в силу ЗУ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо вирішення питання колективної власності на землю, удосконалення правил землекористування у масивах земель сільськогосподарського призначення, запобігання рейдерству та стимулювання зрошення в Україні» від 10.07.2018 р. за № 2498-УЦІ Згідно п. 21 розділу X «Перехідних положень» передбачено, що землі колективних сільськогосподарських підприємств, що припинені (крім земельних ділянок, які на день набрання чинності зазначеним Законом перебували у приватній власності), вважаються власністю територіальних громад, на території яких вони розташовані. Враховуючи вищевказане, просила виконати рішення Новоайдарського районного суду Луганської області, а саме надати за рахунок вільних земель, які підпорядковані Співаківській сільській раді Новоайдарського району Луганської області земельну частку (пай) члена КСП «Жовтневої революції» с. Співаківка Новоайдарського району Луганської області, розміром 9,03 кадастрових гектарів (в яку входить рілля, сіножаті, пасовища). Так в відповідності до результатів пошуку УкрПошти відправлення за номером 9270303073566 вручене адресату (одержувачу) особисто 23 березня 2019 року об`єктом поштового зв`язку Співаківка з індексом 93512. Станом на 02.04.2020 року відповіді на подану заяву не находило. Просить суд зобов`язати Співаківську сільську раду Новоайдарського району Луганської області виконати рішення Новоайдарського районного суду Луганської області, а саме надати за рахунок вільних земель, які підпорядковані Співаківській сільській раді Новоайдарського району Луганської області земельну частку (пай)члена КСП «Жовтневої революції» с. Співаківка Новоайдарського району Луганської області, розміром 9,03 кадастрових гектарів (в яку входить рілля, сіножаті, пасовища) та судові витрати покласти на відповідача по справі. Позивач [PERSON] у судове засідання не з`явилась, надала заяву про розгляд справи без її участі (а.с. 20). Представник відповідача Співаківської сільської ради Новоайдарського району Луганської області в судове засідання не з`явилась, надала до суду заяву з проханням проводити розгляд справи без участі представника Співаківської сільської ради, з позовними вимогами згода та просить їх задовольнити (а.с. 19). У відповідності до положень ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов до висновку, що позовні вимоги не обґрунтовані та не підлягають задоволенню з наступних підстав. Статтями 1, 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Частиною 1, 2 ст. 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов`язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Судовим розглядом встановлено, що рішенням Новоайдарського районного суду Луганської області від 19 березня 2018 року (справа № 419/4195/17) за позовною заявою [PERSON] до Співаківської сільської ради Новоайдарського району Луганської області про визнання права власності на земельну ділянку (пай), позовні вимоги [PERSON] задоволено. Визнано за [PERSON] , [INFO] , уродженкою с. Співаківка, Новоайдарського району Луганської області, право власності на спадкове майно в порядку спадкування за законом, яке належало [PERSON] , яка померла [INFO] , а саме на земельну частку (пай) члена КСП «Жовтневої революції» с. Співаківка, Новоайдарського району Луганської області, розміром 9,03 умовних кадастрових гектарів (а.с. 5-6). Відповідно до копії заяви від 11.03.2019 року адресованої Співаківській сільській раді Новоайдарського району Луганської області встановлено, що 18.04.2018 року набрало чинності Рішення Новоайдарського районного суду Луганської області від 19.03.2018 року по справі № 419/4195/17, яким визнано за [PERSON] , [INFO] , уродженкою с. Співаківка, Новоайдарського району Луганської області, право власності на спадкове майно в порядку спадкування за законом, яке належало [PERSON] , яка померла [INFO] , а саме на земельну ділянку (пай) члена КСП «Жовтневої революції» с. Співаківка, Новоайдарського району Луганської області, розміром 9,03 умовних кадастрових гектарів. З проханням виконати рішення Новоайдарського районного суду Луганської області, а саме надати за рахунок вільних земель, які підпорядковані Співаківській сільській раді Новоайдарського району луганської області земельну частку (пай) члена КСП «Жовтневої революції» с. Співаківка Новоайдарського району Луганської області, розміром 9,03 кадастрових гектарів (в яку входить рілля, сіножаті, пасовища). Відповідь на дану заяву надати в письмовій формі в термін згідно чинного законодавства (а.с.7). Згідно з копією квитанції рекомендованого листа 13.03.2019 року було спрямовано до Співаківської сільської ради рекомендований лист (а.с.8). Частиною 2 статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України. Згідно з ч. 4 ст. 122 ЗК України центральний орган виконавчої влади з питань земельних ресурсів у галузі земельних відносин та його територіальні органи передають земельні ділянки сільськогосподарського призначення державної власності, крім випадків, визначених частиною восьмою цієї статті, у власність або у користування для всіх потреб. Закон України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» визначає організаційні та правові засади виділення власникам земельних часток (паїв) земельних ділянок у натурі (на місцевості) із земель, що належали колективним сільськогосподарським підприємствам, сільськогосподарським кооперативам, сільськогосподарським акціонерним товариствам на праві колективної власності, а також порядок обміну цими земельними ділянками. Зазначений закон є спеціальним щодо проведення процедури виділення земель за сертифікатами на землю. Відповідно до ч. 1 ст. 2 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» основним документом, що посвідчує право на земельну частку (пай), є сертифікат на право на земельну частку (пай), виданий районною (міською) державною адміністрацією. Статтею 3 вказаного Закону визначено, що підставами для виділення земельних ділянок у натурі (на місцевості) власникам земельних часток (паїв) є рішення відповідної сільської, селищної, міської ради чи районної державної адміністрації. Особи, власники сертифікатів на право на земельну частку (пай), які виявили бажання одержати належну їм земельну частку (пай) в натурі (на місцевості), подають до відповідної сільської, селищної, міської ради чи районної державної адміністрації заяву про виділення їм земельної частки (паю) в натурі (на місцевості). Сільські, селищні, міські ради та районні державні адміністрації в межах їх повноважень щодо виділення земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості), зокрема: розглядають заяви власників земельних часток (паїв) щодо виділення їм в натурі (на місцевості) земельних ділянок і видачі документів, що посвідчують право власності на земельну ділянку; приймають рішення щодо виділення земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості) (ст. 5 Закону); приймають рішення про видачу документів, що посвідчують право власності на земельну ділянку, власникам земельних часток (паїв). Відповідно до ч. 11 ст. 118 ЗК України у разі відмови органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування у передачі земельної ділянки у власність або залишення заяви без розгляду питання вирішується в судовому порядку. З аналізу вищезазначених норм закону вбачається, що підставою для виділення земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості) є рішення сільської, селищної, міської ради та районної державної адміністрації в межах їх повноважень. Згідно роз`яснень, наданих у п. 7 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» № 7 від 16.04.2004 при розгляді справ за позовами до органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування в разі незгоди з рішеннями з питань, віднесених у галузі земельних відносин до їх компетенції (зокрема, про відмову в передачі земельної ділянки у власність чи користування, у продажі земельної ділянки, в наданні дозволу і вимог на розроблення проекту відведення земельної ділянки тощо), суд за наявності підстав для задоволення позову визнає рішення такого органу недійсним і зобов`язує його залежно від характеру спору виконати певні дії, передбачені його компетенцією (або не вчиняти чи припинити їх), на захист порушеного права, як цього вимагає законодавство, або надає право позивачеві вчинити певні дії для усунення порушень його права. Суд вирішує ці питання по суті, якщо це відповідає закону (наприклад, визнає відповідно до частини третьої статті 1 Закону України від 5 червня 2003 р. N 899-IV "Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)" право на земельну частку (пай), якщо районною (міською) державною адміністрацією безпідставно відмовлено у видачі документа, що посвідчує право на земельну частку (пай). В інших випадках суд не може вирішувати питання, віднесені до компетенції органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування, зокрема про передачу земельних ділянок у постійне користування, оренду, укладення чи поновлення договору оренди земельної ділянки, зміну цільового призначення землі тощо. Матеріали справи містять лише один лист звернення до Співаківської сільської ради Новоайдарського району Луганської області з вимогою виконати рішення Новоайдарського районного суду Луганської області, щодо надання за рахунок вільних земель земельну частку (пай) члена КСП «Жовтневої революції» с. Співаківка, будь-яких рішень щодо вирішення питання про виділення позивачці земельної частки (паю) в натурі (на місцевості) останніми не приймалось. Окрім того на адресу суду надійшла заява Співаківської сільської ради в якій остання зазначила, що з позовними вимогами згодна та просить задовольнити, проте суду не відомо причини не виконання рішення суду від 19.03.2018 року. Позивач в свою чергу не зверталась до компетентних органів, щодо контролю за виконанням рішення суду та правоохоронних органів, щодо вирішення питання про притягнення відповідальних осіб до кримінальної відповідальності, за не виконання рішення суду. Згідно зі статтею 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню. Примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів»(частина перша статті 5 Закону України «Про виконавче провадження»). Згідно статті 6 Закону України «Про виконавче провадження» у випадках, передбачених законом, рішення щодо стягнення майна та коштів виконуються органами доходів і зборів, а рішення щодо стягнення коштів - банками та іншими фінансовими установами. Рішення про стягнення коштів з державних органів, державного та місцевих бюджетів або бюджетних установ виконуються органами, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів. У випадках, передбачених законом, рішення можуть виконуватися іншими органами. Органи та установи, зазначені в частинах першій - третій цієї статті, не є органами примусового виконання. Аналогічне положення закріплено в частині першій статті 1 Закону України від 02 червня 2016 року № 1403-VIII «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів», відповідно до якого примусове виконання судових рішень і рішень інших органів (посадових осіб) покладається на органи державної виконавчої служби та у визначених Законом України «Про виконавче провадження» випадках - на приватних виконавців. Заходами примусового виконання рішень є: 1) звернення стягнення на кошти, цінні папери, інше майно (майнові права), корпоративні права, майнові права інтелектуальної власності, об`єкти інтелектуальної, творчої діяльності, інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб, або боржник володіє ними спільно з іншими особами; 2) звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інший дохід боржника; 3) вилучення в боржника і передача стягувачу предметів, зазначених у рішенні; 4) заборона боржнику розпоряджатися та/або користуватися майном, яке належить йому на праві власності, у тому числі коштами, або встановлення боржнику обов`язку користуватися таким майном на умовах, визначених виконавцем; 5) інші заходи примусового характеру, передбачені цим Законом (стаття 10 Закону України «Про виконавче провадження»). Згідно зі статтею 14 Закону України «Про виконавче провадження» учасниками виконавчого провадження є виконавець, сторони, представники сторін, прокурор, експерт, спеціаліст, перекладач, суб`єкт оціночної діяльності - суб`єкт господарювання, особи, права інтелектуальної власності яких порушені, - за виконавчими документами про конфіскацію та знищення майна на підставі статей 176, 177 і 229 Кримінального кодексу України, статті 51-2 Кодексу України про адміністративні правопорушення. Для проведення виконавчих дій виконавець за потреби залучає понятих, працівників поліції, представників органів опіки і піклування, інших органів та установ у порядку, встановленому цим Законом. Сторонами виконавчого провадження є стягувач і боржник. Стягувачем є фізична або юридична особа чи держава, на користь чи в інтересах яких видано виконавчий документ. Боржником є визначена виконавчим документом фізична або юридична особа, держава, на яких покладається обов`язок щодо виконання рішення (частини перша, друга статті 15 Закону України «Про виконавче провадження»). Виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії (частина перша статті 18 Закону України «Про виконавче провадження»). Таким чином, з аналізу вищенаведених норм чинного законодавства та обставин справи вбачається, що звернення позивачки до суду з даним позовом є передчасним, без вирішення питання законності (незаконності) дій, бездіяльності, рішень відповідачів щодо виділення земельної частки (паю) у натурі (на місцевості). На підставі вищевикладеного та

Outcome: dismissed