Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-30 00:00:00

Позивач звернувся в суд з позовом до відповідача [PERSON] про звернення стягнення на предмет іпотеки та виселення осіб, які зареєстровані на проживають в ньому. Позивач, обґрунтовуючи свої позовні вимоги, посилається на те, що відповідно до кредитного договору №KIP0GA00000002 від 29 лютого 2008 року, який був укладений між ЗАТ КБ «Приват Банк», правонаступником якого є ПАТ КБ «Приват Банк» та [PERSON], останньому був наданий кредит в сумі 99587,50 доларів США на строк до 29.02.2018 року зі сплатою процентної ставки у розмірі 12 % річних. В якості забезпечення виконання зобов'язань позичальника за Кредитним договором, між ЗАТ КБ «Приват Банк» та [PERSON] було укладено Договір іпотеки № KIP0GA00000002 від 29 лютого 2008 року, предметом якого є квартира [ADDRESS], загальною площею 44,90 кв.м.. Позивач вказує, що позичальник порушив і порушує взяті на себе зобов'язання щодо строків сплати платежів за Кредитним договором, і станом на 18.04.2014 року його заборгованість становила 75944,27 доларів США і яка складається з залишку заборгованості за кредитом в сумі 64304,45 доларів США; відсотків за користування кредитом в сумі 5616,64 долари США; комісії в сумі 158,75 долари США; 2226,82 пені за несвоєчасність виконання зобов'язання та 3637,61 долари США штрафів. У зв'язку з невиконанням позичальником вимог про повернення коштів Позивач звертається до суду з вимогами про звернення стягнення на предмет іпотеки. Під час судового розгляду за клопотанням позивача в якості співвідповідача у справі було залучено гр. [PERSON], яка зареєстрована та проживає в квартирі [ADDRESS], що є предметом іпотеки та на яку просить звернути стягнення позивач із виселенням всіх осіб зареєстрованих та проживаючих в квартирі. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримала та просила про задоволення позову. Представник відповідача [PERSON] проти задоволення позову заперечував (а.с. 35-38), посилаючись на положення Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті». Також заперечував, посилаючись на те, що в квартирі проживають та зареєстровані малолітня [PERSON], 2001 року народження, та [PERSON], 1941 року народження, яка є особою похилого віку та нездатна самостійно собою опікуватись і потребує стороннього догляду, у зв'язку з чим виселення вказаних осіб, як того вимагає позивач,суперечитиме закону. Крім того, представник вказав на те, що відповідач вимог про усунення порушення умов договору не отримувала, у зв'язку з чим була позбавлена можливості усунути такі порушення, а отже позивачем порушено порядок звернення стягнення на предмет іпотеки, встановлений законом. Третя особа та відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явились, про час, день та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Вислухавши пояснення представника позивача та відповідача, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що у відповідності до кредитного договору №KIP0GA00000002 від 29 лютого 2008 року, який був укладений між ЗАТ КБ «Приват Банк», правонаступником якого є ПАТ КБ «Приват Банк» та [PERSON], останньому був наданий кредит в сумі 99587,50 доларів США на строк до 29.02.2018 року зі сплатою процентної ставки у розмірі 12 % річних.. З матеріалів справи вбачається, що позичальник за кредитним договором [PERSON] свої зобов'язання належним чином не виконує, у зв'язку з чим його заборгованість станом на 18.04.2014 року становить 75944,27 доларів США і складається з залишку заборгованості за кредитом в сумі 64304,45 доларів США; відсотків за користування кредитом в сумі 5616,64 долари США; комісії в сумі 158,75 долари США; 2226,82 пені за несвоєчасність виконання зобов'язання та 3637,61 долари США штрафів. Відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Таке ж право позикодавця передбачене п. 2.3.7 кредитного договору. В якості забезпечення виконання зобов'язань позичальника за Кредитним договором, ЗАТ КБ «Приват Банк» та [PERSON] було укладено Договір іпотеки № KIP0GA00000002 від 29 лютого 2008 року, предметом якого є квартира [ADDRESS], загальною площею 44,90 кв.м.. Для належного виконання зобов'язань статтею 546 ЦК України передбачені такі види забезпечення виконання зобов'язання, як неустойка, порука, гарантія, застава, притримання, завдаток. Згідно зі ст. 572 ЦК України в силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов'язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави). Статтею 575 ЦК України передбачені окремі види застав: іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи. За змістом частини 1 ст. 583 ЦК України та частини 2 ст. 11 Закону України «Про іпотеку» заставодавцем може бути боржник або третя особа (майновий поручитель). При цьому застава (іпотека) завжди є забезпеченням певного узгодженого із заставодавцем (іпотекодавцем) зобов'язання. Законодавством розрізняється застава (іпотека), надана боржником та застава (іпотека), надана третьою особою (майновим поручителем). Відповідно до ст. 590 ЦК України, ст. 33 Закону України «Про іпотеку» заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, якщо в момент настання терміну виконання зобов'язання, забезпеченого заставою, воно не буде виконано, якщо інше не передбачено законом чи договором. У разі часткового виконання боржником зобов'язання, забезпеченого заставою, право звернення на предмет застави зберігається в первісному обсязі. Частиною 6 ст.3 Закону «Про іпотеку» встановлено, що у разі порушення боржником основного зобов'язання відповідно до іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити забезпечені нею вимоги за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими особами. Відповідно до пунктів 16.7-1.16.9 Договору іпотеки у разі невиконання Позичальником умов основного зобов'язання Іпотекодержатель має право звернути стягнення на предмет іпотеки та задовольнити за рахунок його вартості свої вимоги у повному обсязі. В той же час 03.06.2014 року був прийнятий Закону України "Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті". Відповідно до п. 1.1 вказаного закону, протягом його дії не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно із статтею 4 Закону України «Про заставу» та/або предметом іпотеки згідно із статтею 5 Закону України «Про іпотеку», якщо таке майно виступає як забезпечення зобов'язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя або є об'єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно і загальна площа такого нерухомого житлового майна (об'єкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв. метрів для квартири та 250 кв. метрів для житлового будинку. Таким чином, оскільки вказаний закон є чинним, відповідач [PERSON] заперечує проти звернення стягнення на предмет іпотеки - квартиру [ADDRESS], загальною площею 44,90 кв.м., яка згідно пояснень представника відповідача та матеріалів справи (а.с. 55) є єдиним місцем проживання відповідача, доказів про наявність іншого нерухомого майна у відповідача суду не подано, а тому суд приходить до висновку про відсутність законних підстав для задоволення позову. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed