Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-09 00:00:00

05.06.2014 року позивач ПАТ «Банк Форум» звернувся до суду з позовом до відповідача та просив звернути стягнення на предмет іпотеки за договором іпотеки від 02.07.2007 року - трикімнатну квартиру, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] та належить [PERSON] на праві власності, в рахунок погашення заборгованості [PERSON] за кредитним договором №0207/07/01-CL від 02.07.2007 року в сумі 143053,31 доларів США, що згідно курсу НБУ станом на 19.03.2014 року становить 1424785,36 грн., а також нарахованої пені в розмірі 117942,26 грн. та визначити спосіб реалізації шляхом продажу на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження за початковою ціною, на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб'єктом оціночної діяльності, незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій. Виселити [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], з квартири [ADDRESS]. Зняти з реєстраційного обліку [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], з квартири [ADDRESS], яка належить на праві власності [PERSON] Свої вимоги обґрунтовує тим, що 02.07.2007 року між АКБ «Форум», правонаступником якого з 19 квітня 2010 року є ПАТ «Банк Форум» та [PERSON] було укладено кредитний договір №0207/07/01-СL. Відповідно до умов кредитного договору №0207/07/01-СL від 02.07.2007 року банк надав відповідачу грошові кошти в сумі 118 000 доларів США 00 центів строком до 02.07.2017 року зі сплатою 13,00% річних. З метою забезпечення повернення кредитних коштів, сплати процентів за користування кредитом та можливої неустойки (штраф, пеня) між ПАТ «Банк Форум» та [PERSON] було укладено договір іпотеки від 02.07.2007 року, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу [PERSON] за реєстровим №700. Зазначив, що ПАТ «Банк Форум» виконав свої зобов'язання у повному обсязі здійснивши видачу кредитних коштів. Факт виконання позивачем своїх зобов'язань за кредитним договором підтверджується заявами на видачу готівки № 159955 від 10.07.2007 року, №1674469 від 20.07.2007 року, №175741 від 30.07.2007 року, №185559 від 06.08.2007 року, №192795 від 17.08.2007 року, № 186326 від 07.08.2007 року, № 169409 від 24.07.2007 року, № 161644 від 12.07.2007 року, № 154891 від 02.07.2007 року. В свою чергу, відповідач не виконала взяті на себе зобов'язання визначені кредитним договором №0207/07/01-СL від 02.07.2007 року, у зв'язку з чим ПАТ «Банк Форум» звернувся до Солом'янського районного суду м. Києва із позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Рішенням Солом'янського районного суду м. Києва від 15.11.2010 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 20.04.2011 року, позовні вимоги задоволено у повному обсязі, стягнуто на користь ПАТ «Банк Форум» заборгованість за кредитним договором №0207/07/01-СL від 02.07.2007 року в сумі 136533,83 доларів США, що за офіційним курсом НБУ станом на 15.06.2010 року становить 1080651 грн. 61 коп. та 90019,35 грн. пеня за несвоєчасне повернення кредиту та несвоєчасну сплату нарахованих процентів. 22.10.2012 року постановою головного державного виконавця Відділу державної виконавчої служби Солом'янського районного управління юстиції у м. Києві Мазур Ю.С. відкрито виконавче провадження за виконавчим листом №2-2300/10. Ухвалою Солом'янського районного суду м. Києва від 23.09.2013 року у справі № 6-1152/13 в задоволенні заяви державного виконавця Відділу державної виконавчої служби Солом'янського районного управління юстиції у м. Києві Цапенко С.М. про зміну порядку та способу виконання рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 15.11.2010 року відмовлено. Рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 15.11.2010 року не виконано. Станом на 19 березня 2014 року заборгованість [PERSON] за кредитним договором становить 143053,31 доларів США, що згідно курсу НБУ станом на 19 березня 2014 року становить 1424785,36 грн., з яких: прострочена заборгованість по поверненню кредитних коштів - 68152,00 дол. США (еквівалент 678780,29 грн.); поточна заборгованість по поверненню кредитних коштів - 49848,00 дол. США (еквівалент 496476,11 грн.); прострочена заборгованість за нарахованими процентами - 25053,31 дол. США (еквівалент 249525,96). Крім того, пеня за несвоєчасне повернення кредитних коштів та несвоєчасну сплату процентів за користування кредитними коштами становить 117942,26 грн. Загальний розмір заборгованості [PERSON] становить 1542724,62 грн. 62 коп. Відповідно до п. 3.1.6 іпотечного договору, [PERSON], як іпотекодавець зобов'язалась не відчужувати предмет іпотеки та не обтяжувати його зобов'язаннями з боку третіх осіб (зокрема не передавати його в найм (оренду), в користування іншими особами, наступну іпотеку тощо) без отримання попередньої письмової згоди на це іпотекодержателя. Всупереч умовам іпотечного договору [PERSON] 29.01.2009 року зареєструвала в квартирі за адресою: [ADDRESS] народжених до укладення договору іпотеки своїх неповнолітніх дітей [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], тим самим фактично допустивши інше обтяження стосовно предмету іпотеки. На підставі викладеного просив позов задовольнити. Представник позивача в судове засідання не з'явилась, про дату та час розгляду справи повідомлена належним чином, надала заяву в якій позовні вимоги підтримала у повному обсязі та просила справу розглядати без її участі, проти ухвалення заочного рішення не заперечувала. Відповідач [PERSON], яка діє в своїх інтересах та інтересах неповнолітніх [PERSON] та [PERSON], в судове засідання не з'явилась, про час та місце розгляду справи повідомлялась належним чином, однак причини неявки суду не повідомила. Суд, відповідно до ст.ст. 169, 224 ЦПК України вважає за можливе розглянути справу на підставі наявних у ній матеріалів у її відсутність, оскільки неявка відповідача не перешкоджає постановленню заочного рішення, проти чого не заперечувала представник позивача. Третя особа Солом'янський районний відділ ГУ ДМС України в м. Києві в судове засідання свого представника не направила, про дату та час розгляду справи повідомлена належним чином, про причини своєї неявки суду не повідомила. Третя особа Орган опіки та піклування Солом'янської районної в м. Києві державної адміністрації в судове засідання свого представника не направила, про дату та час розгляду справи повідомлена належним чином, про причини своєї неявки суду не повідомила. Згідно ч. 2 ст. 197 ЦК України фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання або за розпорядженням головуючого інший працівник апарату суду. У разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Врахувавши заяву представника позивача, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Відповідно до ч.1 ст.509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Відповідно до ч.1 ст.549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Відповідно до ч.1 ст.550 ЦК України право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов'язання. Згідно ч.1 ст.1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов'язаний сплатити неустойку відповідно до статей 549-552 цього Кодексу, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Судом встановлено, що ПАТ «Банк Форум» є правонаступником всіх прав та обов'язків АКБ «Форум». Свої вимоги обґрунтовує тим, що 02.07.2007 року між АКБ «Форум», правонаступником якого з 19 квітня 2010 року є ПАТ «Банк Форум» та [PERSON] було укладено кредитний договір №0207/07/01-СL. Відповідно до умов кредитного договору №0207/07/01-СL від 02.07.2007 року банк надав відповідачу грошові кошти в сумі 118 000 доларів США 00 центів строком до 02.07.2017 року зі сплатою 13,00% річних. З метою забезпечення повернення кредитних коштів, сплати процентів за користування кредитом та можливої неустойки (штраф, пеня) між ПАТ «Банк Форум» та [PERSON] було укладено договір іпотеки від 02.07.2007 року, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу [PERSON] за реєстровим №700. Встановлено, що ПАТ «Банк Форум» виконав свої зобов'язання у повному обсязі здійснивши видачу кредитних коштів. Факт виконання позивачем своїх зобов'язань за кредитним договором підтверджується заявами на видачу готівки № 159955 від 10.07.2007 року, №1674469 від 20.07.2007 року, №175741 від 30.07.2007 року, №185559 від 06.08.2007 року, №192795 від 17.08.2007 року, № 186326 від 07.08.2007 року, № 169409 від 24.07.2007 року, № 161644 від 12.07.2007 року, № 154891 від 02.07.2007 року. В свою чергу, відповідач не виконала взяті на себе зобов'язання визначені кредитним договором №0207/07/01-СL від 02.07.2007 року, у зв'язку з чим ПАТ «Банк Форум» звернувся до Солом'янського районного суду м. Києва із позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Відповідно до ст.ст. 525, 526, 530 ЦК України зобов'язання мають виконуватись належним чином та у встановлений строк, одностороння відмова від зобов'язання не допускається. Згідно ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ст. 527 ЦК України, боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту. Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов'язань є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язань (неналежне виконання). Відповідно до ч.1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до п. 5.3 кредитного договору №0207/07/01-СL від 02.07.2007 року, невиконання або неналежне виконання [PERSON] зобов'язань є умовами при настанні яких припиняється кредитування банком позичальника, а позичальник здійснює повернення отриманих кредитних коштів банку, сплачує банку проценти за користування кредитними коштами. Рішенням Солом'янського районного суду м. Києва від 15.11.2010 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 20.04.2011 року, позовні вимоги задоволено у повному обсязі, стягнуто на користь ПАТ «Банк Форум» заборгованість за кредитним договором №0207/07/01-СL від 02.07.2007 року в сумі 136533,83 доларів США, що за офіційним курсом НБУ станом на 15.06.2010 року становить 1080651 грн. 61 коп. та 90019,35 грн. пеня за несвоєчасне повернення кредиту та несвоєчасну сплату нарахованих процентів. Відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Згідно з вимогами статті 214 ЦПК під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин. 22.10.2012 року постановою головного державного виконавця Відділу державної виконавчої служби Солом'янського районного управління юстиції у м. Києві Мазура Ю.С. відкрито виконавче провадження за виконавчим листом №2-2300/10. Ухвалою Солом'янського районного суду м. Києва від 23.09.2013 року у справі № 6-1152/13 в задоволенні заяви державного виконавця Відділу державної виконавчої служби Солом'янського районного управління юстиції у м. Києві Цапенко С.М. про зміну порядку та способу виконання рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 15.11.2010 року відмовлено. Станом на 19 березня 2014 року заборгованість [PERSON] за кредитним договором становить 143053,31 доларів США, що згідно курсу НБУ станом на 19 березня 2014 року становить 1424785,36 грн., з яких: прострочена заборгованість по поверненню кредитних коштів - 68152,00 дол. США (еквівалент 678780,29 грн.); поточна заборгованість по поверненню кредитних коштів - 49848,00 дол. США (еквівалент 496476,11 грн.); прострочена заборгованість за нарахованими процентами - 25053,31 дол. США (еквівалент 249525,96). Крім того, пеня за несвоєчасне повернення кредитних коштів та несвоєчасну сплату процентів за користування кредитними коштами становить 117942,26 грн. Загальний розмір заборгованості [PERSON] становить 1542724,62 грн. 62 коп. Відповідно до п. 3.1.6 іпотечного договору, [PERSON], як іпотекодавець зобов'язалась не відчужувати предмет іпотеки та не обтяжувати його зобов'язаннями з боку третіх осіб (зокрема не передавати його в найм (оренду), в користування іншими особами, наступну іпотеку тощо) без отримання попередньої письмової згоди на це іпотекодержателя. Встановлено, що всупереч умовам іпотечного договору [PERSON] 29.01.2009 року зареєструвала в квартирі за адресою: [ADDRESS] народжених до укладення договору іпотеки своїх неповнолітніх дітей [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], тим самим фактично допустивши інше обтяження стосовно предмету іпотеки. 02.04.2014 року відповідачу [PERSON] була направлена вимога про усунення порушення в порядку статті 35 Закону України «Про іпотеку» щодо дострокового погашення заборгованості. Проте зобов'язання не виконано, кредитні кошти, проценти та штрафні санкції не сплачені. Відповідно до ст.7 Закону України «Про іпотеку» іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов'язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобов'язання. Стаття 33 Закону України «Про іпотеку» передбачає, що у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. У відповідності до п.3.4.3. договору іпотеки, іпотекодержатель має право звернути стягнення на предмет іпотеки достроково у випадках, передбачених кредитним договором, договором іпотеки та чинним законодавством. Відповідно до ч. 3 ст. 33 Закону України «Про іпотеку», пункту 5.4 договору іпотеки, звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється, зокрема, на підставі рішення суду. Іпотекодавець має право виключно на підставі згоди іпотекодержателя: зводити, знищувати або проводити капітальний ремонт будівлі (споруди), розташованої на земельній ділянці, що є предметом іпотеки, чи здійснювати істотні поліпшення цієї земельної ділянки; передавати предмет іпотеки у наступну іпотеку; відчужувати предмет іпотеки; передавати предмет іпотеки в спільну діяльність, лізинг, оренду, користування. Одночасно пунктом 3.1.7 іпотечного договору передбачено, що іпотекодавець зобов'язаний не відчужувати предмет іпотеки та не обтяжувати його зобов'язаннями з боку третіх осіб (зокрема, не передавати його в найм (оренду), користування іншим особам, наступну іпотеку тощо) без отримання попередньої згоди на це іпотекодержателя. Відповідно до ст. 12 Закону України "Про іпотеку", правочин щодо відчуження іпотекодавцем переданого в іпотеку майна або його передачі в наступну іпотеку, спільну діяльність, лізинг, оренду чи користування без згоди іпотекодержателя є недійсним. Відповідно до пунктів 2.1.5, 2.1.6 договору іпотеки, іпотекодавець на момент укладення договору іпотеки свідчив і гарантував, що предмет іпотеки нікому не проданий, не перебуває в іпотеці, не перебуває в податковій заставі, не існує ніяких прав та вимог інших осіб на предмет іпотеки, в тому числі тих, що не зареєстровані у встановленому законом порядку, судового спору про нього немає. Крім того, згідно ч. 1 ст. 109 Житлового кодексу України виселення із займаного жилого приміщення допускається з підстав, установлених законом. Виселення проводиться добровільно або в судовому порядку. Згідно з частиною четвертою статті 9, статті 109 Житлового кодексу України, статей 39- 40 Закону України "Про іпотеку" виселення мешканців із житлового будинку чи житлового приміщення, яке є предметом іпотеки, проводиться в порядку, встановленому законом. При цьому суд за заявою іпотекодержателя одночасно з рішенням про звернення стягнення на предмет іпотеки за наявності підстав, передбачених законом, ухвалює рішення про виселення мешканців цього житлового будинку чи житлового приміщення. При цьому примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду тільки за певних умов: якщо мешканці добровільно не звільнили житловий будинок чи житлове приміщення, на яке звернуто стягнення як на предмет іпотеки, протягом одного місяця з дня отримання письмової вимоги іпотекодержателя або нового власника або в інший погоджений сторонами строк. Якщо мешканці не звільняють житловий будинок або житлове приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду. Особи, які проживають у зазначених приміщеннях на умовах договору найму (оренди), не підлягають виселенню, якщо: договір найму (оренди) був укладений до моменту укладення іпотечного договору і про наявність такого договору було доведено до відома іпотеко держателя або такий договір був зареєстрований у встановленому законом порядку; договір найму (оренди) був укладений після укладення іпотечного договору за згодою іпотекодержателя. Згідно ч. ч. 1, 3 ст. 33 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 40 Закону України «Про іпотеку» звернення стягнення на переданий в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців, за винятком наймачів та членів їх сімей. Виселення проводиться в порядку встановленому законом. Після прийняття рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення шляхом позасудового врегулювання на підставі договору всі мешканці зобов'язані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги. Якщо мешканці не звільняють житловий будинок або житлове приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду. Зі змісту п. 43 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.03.2012 року № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» випливає, що примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду тільки за певних умов: якщо мешканці добровільно не звільнили житловий будинок чи житлове приміщення, на яке звернуто стягнення як на предмет іпотеки, протягом одного місяця з дня отримання письмової вимоги іпотекодержателя або нового власника або в інший погоджений сторонами строк. З довідки форми №3, виданої КП «Дирекція з управління та обслуговування житлового фонду» Солом'янської районної в м. Києві державної адміністрації ВСП Чоколівський» вбачається, що станом на 05.12.2012 року за адресою: [ADDRESS], зареєстрована та проживає власник - [PERSON], жодних неповнолітніх осіб зареєстровано не було. Проте, як вбачається з довідки форми №3, виданої 24.05.2013 року у спірній квартирі зареєстровано троє осіб, а саме: власник квартири [PERSON], [INFO] р. н. (зареєстрована з 11.04.2003 року), дочка - [PERSON], [INFO]. (зареєстрована з 18.05.2013 року), дочка - [PERSON], [INFO] (зареєстрована з 18.05.2013 року). У відповідності до п. 3.1.6 іпотечного договору, [PERSON], як іпотекодавець зобов'язувалась не відчужувати предмет іпотеки та не обтяжувати його зобов'язаннями з боку третіх осіб (зокрема не передавати його в найм (оренду), в користування іншим особам, наступну іпотеку тощо) без отримання попередньої письмової згоди на це іпотекодержателя. Проте, [PERSON] в порушення взятих на себе зобов'язань 18.05.2013 року зареєструвала у квартирі за адресою: [ADDRESS] народжених до укладення договору іпотеки своїх неповнолітніх доньок, тим самим фактично допустивши інше обтяження стосовно предмету іпотеки. Відповідно до ст. 575 ЦК України іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи. Закладом є застава рухомого майна, що передається у володіння заставодержателя або за його наказом - у володіння третьої особі. Правила про іпотеку землі та інші окремі види застав встановлюється законом. Згідно ст. 589 ЦК України, у разі невиконання зобов'язання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави. Згідно ч. 1 ст. 590 ЦК України, звернення стягнення на предмет застави здійснюється за рішенням суду, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ч. 2 ст. 590 ЦК України заставодержатель набуває права звернення стягнення на предмет застави в разі, коли зобов'язання не буде виконано у встановлений строк (термін), якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 592 ЦК України заставодержатель має право вимагати дострокового виконання зобов'язання, забезпеченого заставою, у разі: передання застоводавцем предмета застави іншій особі без згоди заставодержателя, якщо одержання такої згоди було необхідним; порушення заставодавцем правил про зміну предмета застави; витрати предмета застави за обставин, за які заставодержатель не відповідає, якщо заставодавець не замінив або не відновив предмет застави. Заставодержатель має право вимагати дострокового виконання зобов'язання, забезпеченого заставою, а якщо його вимога не буде задоволена, звернути стягнення на предмет застави: у разі порушення заставодавцем правил про наступну заставу; у разі порушення заставодавцем правил розпорядження предметом застави; в інших випадках, встановлених договором. Згідно ст. 19 Закону України «Про заставу» за рахунок заставленого майна заставодержатель має право задовольнити свої вимоги в повному обсязі, що визначається на момент фактичного задоволення, включаючи проценти, відшкодування збитків, завданих простроченою виконання (а у випадках, передбачених законом чи договором, - неустойкою), необхідні витрати за утримання заставленого майна, а також витрати на здійснення забезпеченої заставою вимоги, якщо інше не передбачено договором застави. Згідно ч.1 ст.20 Закону України «Про заставу» заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, якщо в момент настання терміну виконання зобов'язання, забезпеченого заставою, воно не буде виконано, якщо інше не передбачено законом чи договором. Відповідно до ч. 1 ст. 37 Закону України «Про іпотеку» іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотеко держателю на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотеко держателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотеко держателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання. Відповідно до ч. 3 ст. 37 Закону України «Про іпотеку» іпотекодержатель набуває предмет іпотеки у власність за вартістю, визначеною на момент такого набуття на підставі оцінки предмета іпотеки суб'єктом оціночної діяльності. У разі набуття права власності на предмет іпотеки іпотекодержатель зобов'язаний відшкодувати іпотекодавцю перевищення 90% вартості предмета над розміром забезпечених іпотекою вимог іпотекодержателя. Згідно ст. 38 Закону України «Про іпотеку» дії щодо продажу предмета іпотеки та укладання договору купівлі-продажу здійснюються іпотекодержателем від свого імені, на підставі іпотечного договору, який містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя, що передбачає право іпотекодержателя на продаж предмета іпотеки, без необхідності отримання для цього будь-якого окремого уповноваження іпотекодавця. Договір купівлі-продажу предмета іпотеки, укладений відповідно до цієї статті, є правовою підставою для реєстрації права власності покупця на нерухоме майно, що було предметом іпотеки. Стаття 217 ЦПК України передбачає право суду, який ухвалив рішення, визначити порядок його виконання. На підставі вищевикладеного суд приходить до висновку про звернення стягнення на предмет іпотеки - квартиру [ADDRESS] та належить [PERSON] на праві власності на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого [PERSON], приватним нотаріусом КМНО 04.02.2003 року за реєстровим №700, зареєстрованого в Київському міському бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна 25 лютого 2003 року та записаний в реєстрову книгу № д.529-235 за реєстровим № 8721. Слід зазначити, що кошти, які будуть стягнуті у разі звернення стягнення на предмет іпотеки будуть зараховані в рахунок погашення заборгованості за основним договором, що унеможливить подвійне стягнення. Відповідно до ст. ст. 27, 28, 29, 30 ЦПК України засобами доказування в цивільній справі є пояснення сторін і третіх осіб, показання свідків, письмові докази, речові докази і висновки експертів. Суд приймає до розгляду лише ті докази, які мають значення для справи. Обставини, які за законом повинні бути підтвердженні певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування. Кожна сторона має довести ті обставини, на які посилається як на підставу своїх вимог і заперечень Що стосується позовної вимоги про виселення [PERSON] та інших осіб, які на момент виконання рішення суду будуть проживати в квартирі [ADDRESS], то слід зазначити наступне. Відповідно до ст. 6 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», громадяни України, іноземці та особи без громадянства реєструють своє місце проживання. Ст. 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» встановлено, що реєстрація - це внесення відомостей до паспортного документа про місце проживання або місце перебування із зазначенням адреси житла особи та внесенням цих даних до реєстраційного обліку відповідного органу. Таким чином, реєстрація фіксує офіційне місце проживання особи. За цією адресою особа має право проживати, на неї надсилаються усі офіційні документи, відповідно до даних про реєстрацію нараховуються усі комунальні послуги і таке інше. Згідно ч. 2 ст. 39 Закону України «Про іпотеку» одночасно з рішенням про звернення стягнення на предмет іпотеки суд за заявою іптекодержателя вправі винести рішення про виселення мешканців, якщо предметом іпотеки є житловий будинок або житлове приміщення. Згідно ч. 1 ст. 40 Закону України «Про іпотеку» та ст. 109 Житлового Кодексу України, звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців. Згідно ч.1 ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть. Встановлено, що у [ADDRESS] проживають [PERSON], [PERSON] та [PERSON] Також, встановлено, що на виконання вимог ст. 40 Закону України «Про іпотеку» позивачем направлялась вимога іпотекодержателя на адресу відповідача про виселення. Таким чином, суд приходить до висновку, що проживання осіб у квартирі на яку звертається стягнення, буде перешкоджати реалізації цього предмета іпотеки, а тому вважає за доцільне виселити відповідача, яка діє в своїх інтересах та інтересах неповнолітніх дітей з квартири за адресою: [ADDRESS]. Згідно ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. Згідно ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 цього кодексу. Згідно ч. 4 цієї ж статті доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. На підставі вищевикладеного, суд приходить до висновку, що позивач довів ті обставини на які посилався як на підставу своїх позовних вимог. Відповідно до ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Оскільки, зазначений позов поданий від імені уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб - у справі, пов'язаний із здійсненням тимчасової адміністрації, то позивач ПАТ «Банк Форум» звільнений від сплати судового збору. Згідно ч. 3 ст. 88 ЦПК України якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. На підставі вищевикладеного суд, приходить до висновку про стягнення з відповідача на користь держави 243,60 грн. судового збору.

Outcome: approved