Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-27 00:00:00

02.04.2018 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] , [PERSON] про виділ в натурі частки із спільної часткової власності. У своєму позові позивач зазначив, що йому на праві спільної часткової власності на підставі свідоцтв про право власності від 26.06.2017 року, зареєстрованих в реєстрі за № 1786 та № 1787 належить 1/2 частка квартири [ADDRESS] . Спірна квартира складається з трьох кімнат загальною площею 56,6 кв.м., житловою площею 35,6 кв.м. Співвласниками інших є [PERSON] та [PERSON] , яким належить по 1/4 частки спірної квартири. Оскільки між ним та співвласниками спірної квартири не досягнуто порозуміння з приводу користування, утримання та збереження цього майна, висновком судової будівельно-технічної експертизи від 20.03.2018 року встановлено можливість виділення [PERSON] по приближеному до ідеальних часток 48/100 часток квартири [ADDRESS] , яка в цілому складається з: 1-а кімната - 13,9 м2; 2-а кімната - 7,4 м2; 3-я кімната - 14,3 м2; кухня - 15,3 м2; санвузол - 5,7 м2; загальною площею 56,6 м2; житловою площею 35,6 м2, що відповідає приміщенням: санвузол, приміщення №2 літ. А-1, площею - 5,7 м2; житлова кімната, приміщення №3 літ. А-1, площею 13,9 м2; житлова кімната, приміщення №4 літ. А-1, площею 7,4 м2. Посилаючись на вищезазначене просив позов задовольнити. Ухвалою судді Заводського районного суду м.Миколаєва від 04.04.2018 року відкрито провадження по даній справі. Ухвалою Заводського районного суду м.Миколаєва від 17.08.2018 року витребувано з Третьої Миколаївської державної нотаріальної контори Миколаївської області спадкову справу після смерті [PERSON] , померлої [INFO] . Ухвалою Заводського районного суду м.Миколаєва від 23.10.2018 року замінено первісного відповідача [PERSON] на належного [PERSON] . Заочним рішенням Заводського районного суду м.Миколаєва від 21.12.2018 року, позовна заява [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] про виділ в натурі частки із спільної часткової власності, задоволена. Виділено в натурі зі спільної часткової власності в самостійний об`єкт нерухомості 48/100 часток квартири [ADDRESS] , яка в цілому складається з 1-а кімната - 13,9 м2; 2-а кімната - 7,4 м2; 3-я кімната - 14,3 м2; кухня - 15,3 м2; санвузол - 5,7 м2; загальною площею 56,6 м2; житловою площею 35,6 м2, що відповідає наступним приміщенням: санвузол, приміщення №2 літ. А-1, площею - 5,7 м2; житлова кімната, приміщення №3 літ А-1, площею 13,9 м2; житлова кімната, приміщення №4 літ. А-1, площею 7,4 м2 та належить на праві власності [PERSON] . Припинено право спільної часткової власності [PERSON] на 48/100 часток квартири [ADDRESS] , яка в цілому складається з 1-а кімната - 13,9 м2; 2-а кімната - 7,4 м2; 3-я кімната - 14,3 м2; кухня - 15,3 м2; санвузол - 5,7 м2; загальною площею 56,6 м2; житловою площею 35,6 м2, що відповідає наступним приміщенням: санвузол, приміщення №2 літ. А-1, площею - 5,7 м2; житлова кімната, приміщення №3 літ А-1, площею 13,9 м2; житлова кімната, приміщення №4 літ. А-1, площею 7,4 м2. 11.02.2019 року до суду від [PERSON] надійшла заява про перегляд заочного рішення Заводського районного суду м.Миколаєва від 21.12.2018 року. Ухвалою Заводського районного суду м.Миколаєва від 02.05.2019 року, скасовано заочне рішення від 21.12.2018 року по справі за позовом [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] про виділ в натурі частки із спільної часткової власності та справу призначено до судового розгляду. 18.07.2019 року до суду надійшла заява від представника відповідача [PERSON] адвоката Беспрозванного Д.О. про зупинення провадження по даній справі до набрання законної сили рішення суду по справі № 487/1105/19 за позовом [PERSON] до [PERSON] , Державного підприємства «Сетам», Заводського відділу ДВС м.Миколаєва ГТУЮ у Миколаївській області про визнання протоколу електронних торгів, акту проведення електронних торгів та свідоцтва про право власності на 1/4 частину квартири недійсним. Ухвалою Заводського районного суду м.Миколаєва від 09.12.2019 року провадження у справі 487/1684/18 за позовом [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] про виділ в натурі частки із спільної часткової власності, зупинено до розгляду Заводським районним судом м.Миколаєва цивільної справи 487/1105/19 за позовом [PERSON] до [PERSON] , Державного підприємства «Сетам», Заводського відділу ДВС м.Миколаєва ГТУЮ у Миколаївській області про визнання протоколу електронних торгів, акту проведення електронних торгів та свідоцтва про право власності на 1/4 частину квартири недійсним та набрання законної сили. Ухвалою Заводського районного суду м.Миколаєва від 19.10.2021 року поновлено провадження по цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] про виділ в натурі частки із спільної часткової власності та справу призначено до судового розгляду. 08.12.2021 року до суду надійшов відзив на позовну заяву від представника відповідача [PERSON] адвоката Беспрозванного Д.О., в якому останній просив позов [PERSON] про виділення в натурі частки із спільної часткової власності залишити без задоволення посилаючись на те, що експертиза проведена з порушеннями будівельних норм та правил. Так, квартира [ADDRESS] відповідає вимогам п.2.22 ДБН В.2.2-15-2005 та має всі необхідні приміщення та вище зазначена квартира знаходиться не одна в житловому будинку. А тому відповідно до ч.2 ст.183 ЦК України зазначену квартиру неможливо поділити без втрати її цільового призначення. Згідно висновку експерта, який доданий до позову, виділ Ѕ квартири [ADDRESS] можливий згідно вимогам СНІП 2.08.01-09 «Житлові будівлі», затверджених Рішенням Держбуду СРСР №78 від 16.05.89. Але, в висновку експерта це послання є незаконним, оскільки СНІП 2.08.01-09 «житлові будівлі», затверджених Рішенням Держбуду СРСР №78 від 16.05.89 втратили чинність в зв`язку з набуттям чинності ДБН В.2.2-15-2005. Крім того, посилання в експертизі на наказ Міністерства, архітектури та житлово-комунального господарства України від 08.02.2006 року, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України від 28.02.2006 року №201/12075 - «НА житлові будинки, запроектовані, побудовані (реконструйовані) відповідно до СНІП 2.08.01-09 вимоги ДБН В.2.2-15-2005 не поширюються…», також є безпідставним оскільки об`єктом позову є не будинок (як окрема будівля), а квартира, яку без втрати її цільового призначення поділити неможливо. У судове засідання позивач [PERSON] не з`явився. Суд звертає увагу, на те що позивач на попередні судові засідання призначенні на 05.11.2021 року та на 08.12.2021 року не з`являвся, про день розгляду справи був повідомлений належним чином, заяв про причини не явки суду не надавав. Представник відповідача [PERSON] адвокат Беспрозванний Д.О. у судове засідання не з`явився, подав до суду відзив на позовну заяву в якому просив позовну заяву позивача [PERSON] залишити без задоволення. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився про день розгляду справи був повідомлений належним чином. За вказаних обставин, з метою забезпечення дотримання розумних строків розгляду справи, визнано можливим її розгляд у відсутність особи, за позовом якої здійснюється судовий розгляд та відповідача. Європейський суд у своїх рішеннях наголошує, що сторони, які задіяні в ході судового розгляду, зобов`язані з розумним інтервалом часу самі цікавитись провадженням у справі, добросовісно користуватись належними процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки. Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікована Україною Законом № 475/97-ВР від 17.07.1997 року, гарантує право на справедливий і публічний розгляд справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом. У той же час, Європейський суду своїх рішеннях неодноразово наголошував, що право на доступ до суду, закріплене у статті 6 Конвенції, не є абсолютним: воно може бути піддане допустимим обмеженням, оскільки вимагає за своєю природою державного регулювання. Законодавець диференціює необхідність врахування судом поважності/неповажності явки позивача до суду залежно від того, яке це судове засідання: перше чи повторне. Тобто, не вказує на врахування судом поважності причин при повторній неявці позивача до суду (другої підряд). Це пов`язано із дією принципу цивільного судочинства - диспозитивністю, відповідно до якого кожний учасник процесу самостійно розпоряджається наданими йому законом процесуальними правами. Крім того, таке положення закону пов`язане із дотриманням судом розумних строків розгляду справи, що є вимогою ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (1950 р.). Пунктом 2 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17.10.2014 р. № 11 «Про деякі питання дотримання розумних строків розгляду судами цивільних, кримінальних справ і справ про адміністративні правопорушення» вказано на те, що строки, встановлені ЦПК України, є обов`язковими для судів та учасників судових процесів. За вказаних обставин, з метою забезпечення дотримання розумних строків розгляду справи, визнано можливим її розгляд у відсутність особи, за позовом якої здійснюється судовий розгляд та відповідача на підставі матеріалів справи, що надані. Враховуючи, що всі особи, які беруть участь у справі, в судове засідання не з`явились, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Суд, дослідивши подані документи та матеріали, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, приходить до наступних висновків. Відповідно положень до ст.ст.15,16 ЦК Україникожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, яке вона може здійснити шляхом звернення до суду у визначеномуЦПК Українипорядку (ст.4 ЦПК України) і що також гарантованост.124Конституції України. Відповідно дост. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. У п.33 рішення ЄСПЛ від 19.02.2009 року у справі "Христов проти України" суд зазначив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване ч.1 ст.6 Конвенції, слід тлумачити в контексті преамбули Конвенції, яка, зокрема, проголошує верховенство права як складову частину спільної спадщини Договірних держав. Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. У справі Bellet v. France Суд зазначив, що "стаття 6 § 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права". Правилами ст. 12 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до ч. 5ст. 81 ЦПК України, докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Зміст права власності, яке полягає у праві володіння, користування та розпорядження своїм майном визначено уст. 317 ЦК України. Стаття 321 ЦК України закріплює конституційний принцип непорушності права власності, передбачений ст. 41 Конституції України. Він означає, що право власності є недоторканим, власник може бути позбавлений або обмежений у його здійсненні лише відповідно і в порядку, встановлених законом. Поняття спільної часткової власності викладено в ч. 1ст. 356 ЦК України як власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності. Отже, право спільної часткової власності - це право двох або більше осіб за своїм розсудом володіти, користуватися і розпоряджатися належним їм у певних частках майном, яке складає єдине ціле. Кожен учасник спільної часткової власності володіє не часткою майна в натурі, а часткою в праві власності на спільне майно у цілому. Ці частки є ідеальними й визначаються відповідними відсотками від цілого чи у дрібному виразі. Виходячи з аналізу змісту норм ст. ст.183,358,364,379,380,382 ЦК України слід дійти висновку, що виділ часток (поділ) жилого будинку, що перебуває у спільній частковій власності, є можливим, якщо кожній зі сторін може бути виділено відокремлену частину будинку із самостійним виходом (квартиру) або у разі, коли є технічна можливість переобладнання будинку в ізольовані квартири, які за розміром відповідають розміру часток співвласників у праві власності. Якщо виділ (поділ) технічно можливий, але з відхиленням від розміру ідеальних часток співвласників з урахуванням конкретних обставин поділ (виділ) може бути проведений зі зміною ідеальних часток і присудженням грошової компенсації співвласнику, частка якого зменшилась. Оскільки учасники спільної часткової власності мають рівні права стосовно спільного майна пропорційно своїй частці в ньому, суд, здійснюючи поділ майна в натурі (виділ частки), повинен передати співвласнику частки жилого будинку та нежилих будівель, яка відповідає розміру й вартості його частки, якщо це можливо без завдання неспівмірної шкоди господарському призначенню будівлі. Під неспівмірною шкодою господарського призначення слід розуміти суттєве погіршення технічного стану жилого будинку, перетворення в результаті переобладнання жилих приміщень у нежитлові, надання в рахунок частки приміщень, які не можуть бути використані як житлові через невеликий розмір площі або через неможливість їх використання (відсутність денного світла тощо). У тих випадках, коли в результаті поділу (виділу) співвласнику передається частина жилого будинку, яка перевищує його частку, суд стягує з нього відповідну грошову компенсацію і зазначає в рішенні про зміну часток у праві власності на будинок. Ураховуючи те, що після виділу частки зі спільного нерухомого майна в порядку статті 364 ЦК України право спільної часткової власності припиняється, при виділі частки із спільного нерухомого майна власнику, що виділяється, та власнику (власникам), що залишаються, має бути виділена окрема площа, яка повинна бути ізольованою від приміщення іншого (інших) співвласників, мати окремий вихід, окрему систему життєзабезпечення (водопостачання, водовідведення, опалення тощо), тобто складати окремий об`єкт нерухомого майна в розумінні статті 181 ЦК України та пункту 10 Порядку присвоєння об`єкту нерухомого майна реєстраційного номера, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України «Про ідентифікацію об`єктів нерухомого майна для реєстрації прав на них» від 8 грудня 2010 року № 1117. Порядок проведення робіт з поділу, виділу та розрахунку часток житлових будинків, будівель, споруд, іншого нерухомого майна при підготовці проектних документів щодо можливості проведення цих робіт визначається Інструкцією щодо проведення поділу, виділу та розрахунку часток об`єктів нерухомого майна, затвердженою наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 18 червня 2007 року № 55 (далі -Інструкція № 55). Згідно з пунктами 1.2, 2.1, 2.4 Інструкції № 55 поділ об`єкта нерухомого майна (виділ частки) на окремі самостійні об`єкти нерухомого майна здійснюються відповідно до законодавства на підставі висновку щодо технічної можливості такого поділу (виділу) з дотриманням чинних будівельних норм та з наданням кожному об`єкту поштової адреси. Отже, визначальним для виділу частки або поділу нерухомого майна в натурі, яке перебуває у спільній частковій власності, є не порядок користування майном, а розмір часток співвласників та технічна можливість виділу частки або поділу майна відповідно до часток співвласників. Оскільки учасники спільної часткової власності мають рівні права щодо спільного майна пропорційно своїй частці в ньому, то, здійснюючи поділ майна в натурі (виділ частки), суд повинен передати співвласнику частину нерухомого майна, яка відповідає розміру й вартості його частки, якщо це можливо, без завдання неспівмірної шкоди господарському призначенню майна. У постанові Верховного Суду України 16 листопада 2016 року у справі № 6-1443цс16 зроблено висновок, що «виходячи з аналізу змісту норм статей183,358,364 ЦК України можна дійти висновку, що виділ часток (поділ) нерухомого майна, що перебуває у спільній частковій власності, є можливим, якщо кожній зі сторін буде виділено нерухоме майно, яке за розміром відповідає розміру часток співвласників у праві власності. Якщо виділ (поділ) технічно можливий, але з відхиленням від розміру ідеальних часток співвласників, то з урахуванням конкретних обставин такий поділ (виділ) можна провести зі зміною ідеальних часток і присудженням грошової компенсації співвласнику, частка якого зменшилась. Отже, визначальним для виділу частки або поділу нерухомого майна в натурі, яке перебуває у спільній частковій власності, є не порядок користування майном, а розмір часток співвласників та технічна можливість виділу частки або поділу майна відповідно до часток співвласників. Оскільки учасники спільної часткової власності мають рівні права щодо спільного майна пропорційно своїй частці в ньому, то, здійснюючи поділ майна в натурі (виділ частки), суд повинен передати співвласнику частину нерухомого майна, яка відповідає розміру й вартості його частки, якщо це можливо, без завдання неспівмірної шкоди господарському призначенню майна. Якщо в результаті поділу (виділу) співвласнику передається частина нерухомого майна, яка перевищує його частку, суд стягує з нього відповідну грошову компенсацію і зазначає в рішенні про зміну часток у праві власності на це майно». Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою. У судовому засіданні встановлено, що [PERSON] належить на праві приватної власності 1/2 частка у праві спільної часткової власності квартира [ADDRESS] , що підтверджуються свідоцтвами зареєстрованими в реєстрі за № 1786 та № 1787 від 26.06.2017 року та виданими приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу Миколаївської області Ягужинською К.Т. та витягами № 90597710 та № 90593877 від 26.06.2017 року з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності. Відповідно до технічного паспорту виданого ТОВ «УКРЮРТЕХ» та довідки ТОВ «УКРЮРТЕХ» від 08.12.2017 року за № 136-О встановлено, що спірна квартира складається з трьох кімнат загальною площею 56,6 м2, житловою площею 35,6 м2 із наступними приміщеннями: 1-а кімната, приміщення №3 літ. А-1, площею 13,9 м2; 2-а кімната, приміщення №4 літ. А-1, площею 7,4 м2; 3-я кімната, приміщення №5 літ. А-1, площею - 17,3 м2; санвузол, приміщення №2 літ. А-1, площею 5,7 м2. Як вбачається з матеріалів справи та свідоцтва про право власності на житло, виданого 22.09.1993 року виконавчим комітетом Миколаївської міської ради, співвласниками квартири [ADDRESS] також є відповідачі по справі [PERSON] та [PERSON] . Відповідно до Висновку судової будівельно - технічної експертизи № 125-021 від 20.03.2018 року, проведеної судовим експертом Регіональної Торгово-Промислової Палати Миколаївської області, провести виділ 1/2 частини квартири [ADDRESS] на самостійні ізольовані квартири, враховуючи планування, об`ємно-планувальні характеристики квартири, інженерні комунікації, згідно ідеальних часток співвласників та наближених до ідеальних часток співвласників у складі житлових і допоміжних приміщень, регламентованих вимогами ДБН В.2.2-15-2005 «Будівлі і споруду. Житлові будинки. Основні положення» - технічно не можливо. Відповідно до наказу Міністерства будівництва, архітектури та житлово-комунального господарства України 08.02.2006, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України від 28.02.2006, № 201/12075 - «… На житлові будинки, запроектовані, побудовані (реконструйовані) відповідно до СНіП 2.08.01-89, вимоги ДБН В.2.2-15-2005 не поширюються…». Таким чином, виділ 1/2 частки квартири [ADDRESS] в складі частки квартири та площі, яка приходиться на ідеальну долю - 1/2 частки - 28,3 кв.м. можливо, згідно вимогам СНІП 2.08.01-09 «Житлові будівлі», затверджених Рішенням Держбуду СРСР №78 від 16.05.89. Виходячи із загальної існуючої площі квартири - 56,6 м2 (за даними технічного паспорту МБТІ на квартиру [ADDRESS] від 08.12.2017р.) при розробці варіантів виділу, в облік була прийнята ідеальна доля співвласника [PERSON] , тобто 1/2 частині, на розгляд суду пропонується один варіант виділу в натурі частини квартири співвласників з визначенням реальної частки, згідно ідеальної частки та з урахуванням побажання співвласника. Так, по приближеному до ідеальних часток та побажанням співвласника, позивачу [PERSON] пропонується виділити частину квартири [ADDRESS] : пл.27,0 кв.м. Реальна частка складає - 48/100 (27,0:56,6) що на 2/100 менше від частки, що ідеально належить. Розділ горищного простору за наданим варіантом виділу частки спірної квартири, виконується співвісне стінам, які розділяють квартиру на дві частини, що забезпечує доступ кожного із співвласників до приналежної частини перекриття та покрівлі для можливості його обслуговування і ремонту. Крім того, по першому варіанту виділу частки квартири необхідно виконати наступні ремонтно-будівельні роботи: демонтувати та закласти дверні прорізи між приміщеннями №3 - житлова та №1 - коридор - кухня, №2 - санвузол в №1 - коридор - кухня ; влаштувати дверний проріз в перегородці з прим. №2 - санвузол в прим. №3 - житлова, із існуючого віконного в прим. №4 в капітальний внутрішній стіні з установкою дверного блоку, а також віконного прорізу з установкою віконного блоку. Отже, перепланування в пропонованому варіанті виділу частки квартири в 1-но поверховому житловому будинку старої забудови, можливе тільки після Висновку про технічний стан основних конструктивних елементів спірної квартири житлового будинку, виданою спеціалізованою організацією, що має ліцензію, і можливості виробництва даних ремонтно-будівельних робіт, а також узгодження з компетентними органами у встановленому Законом порядку, при наявності проектної документації на перепланування приміщень квартири. Між тим,вищезазначений висновок та відповідні узгодження суду позивачем надані не були. З урахуванням встановлених обставин справи, суд приходить до переконання щодо необґрунтованості заявлених вимог позивачем, так як виділення в натурі останньому частини вищезазначеної квартири в житловому будинку, за варіантом, визначеним експертом, значно порушить права співвласників [PERSON] та [PERSON] , а тому в задоволенні позову позивачу [PERSON] слід відмовити. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи, що у задоволенні позовних вимог позивачу відмовлено, підстав для стягнення з відповідача на його користь судових витрат по справі, суд також не вбачає.

Outcome: dismissed