Jurisdiction: civil
Date: 2015-01-14 00:00:00

10 липня 2014 року [PERSON] звернулась до суду з вказаним вище позовом, в якому просила визнати недійсним заповіт, укладений від імені [PERSON], який помер [INFO] року, на користь його дочки [PERSON], що був посвідчений 12.11.2009 року приватним нотаріусом Роменського районного нотаріального округу [PERSON] за реєстром № 2753. Свої вимоги позивач мотивувала тим, що її чоловік [PERSON] 20 листопада 2009 року склав заповіт на ім'я відповідачки. Але на момент складення заповіту [PERSON] не усвідомлював значення своїх дій та не міг керувати ними, оскільки ще до реєстрації їх шлюбу він зловживав алкогольними напоями і на цьому грунті у нього виникли психічні розлади. Вважаючи, що такий хворобливий стан впливав на здатність [PERSON] оцінювати свої дії та адекватно їх сприймати, просила суд заповіт [PERSON] від 12 листопада 2009 року, складений на користь його дочки [PERSON], визнати недійсним. У судовому засіданні позивачка позовні вимоги підтримала повністю, пояснивши, що вона познайомилася з померлим [PERSON] у 2011 році, а шлюб зареєструвала з ним 18 лютого 2012 року. Чоловік з кінця жовтня 2013 року був онкохворим, в зв'язку з чим лікувався в Роменській ЦРЛ, а [INFO] року він помер. В лютому 2014 року вона звернулася до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини, де їй повідомили, що спадкоємицею на майно померлого за заповітом є його дочка [PERSON] Але позивачка вважає, що даний заповіт має бути визнаний недійсним, оскільки, в цей період її чоловік зловживав спиртними напоями, вів себе неадекватно, не міг контролювати свої дії. В зв'язку з частини запоями [PERSON] в червні 2009 року 2 дні лікувався 1-й ОСЛ м. Ромни, потім відмовився від лікування. Чоловік і під час їх подружнього життя зловживав алкоголем. У нього була алкогольна залежність, внаслідок якої з'явилися психічні розлади. Один раз на місяць він випивав, запій міг тривати від 3 до 5 днів, у нього з'явилася агресія. З метою перевірки психічного стану її чоловіка до них додому приходила лікар-нарколог [PERSON], хоча сама особисто вона її не бачила, а почула від сусіда. Позивачка вважає, що дочка померлого - відповідачка [PERSON], якій на той час було 15 років, скористалася таким станом свого батька і спонукала його до складення заповіту на свою користь. До укладення їх шлюбу [PERSON] алкоголю не вживав, був адекватний. Потім став зловживати спиртним, але від алкоголізму не лікувався. Представник відповідачки [PERSON] - [PERSON] в судовому засіданні заперечував проти задоволення позову, мотивуючи тим, що відповідачка [PERSON] є єдиною дочкою померлого [PERSON] і на момент складення заповіту їй було 15 років. Тому, навіть в силу свого молодого віку вона не могла вплинути на волю батька з приводу складення заповіту на її користь. Доказів на підтвердження психічно-депресивного стану [PERSON] не надано ніяких. А навпаки, доказом того, що померлий [PERSON] був психічно здоровою людиною є те, що він з 1994 року почав займатися підприємницькою діяльністю, до податкової служби постійно подавав звіти, у 2008 році уклав договір купівлі-продажу автомобіля, на купівлю якого взяв кредит. У 2010 році [PERSON] отримав від ТОВ «Сумський регіональний «Медичний центр дорожнього руху» медичну довідку щодо придатності до керування транспортним засобом. [PERSON] переконаний, що заявлений позов є надуманий позивачкою з метою позбавлення дочки померлого [PERSON] права на спадщину за заповітом. Третя особа - приватний нотаріус [PERSON] в судовому засідання також висловила заперечення проти позовних вимог, пояснивши, що вона 12 листопада 2009 року посвідчувала заповіт [PERSON], складений на користь його дочки [PERSON] Під час посвідчення [PERSON] був у неї особисто, вона йому роз'яснила правові норми. Він особисто прочитав текст заповіту і поставив на ньому підпис. Сумнівів з приводу його дієздатності у нотаріуса при посвідченні заповіту не було. Представник третьої особи - Роменської міської державної нотаріальної контори в судове засідання не з'явився, надавши листа-відповідь про те, що після смерті [INFO] року [PERSON] заведена спадкова справа № 220/2013 від 20.12.2013 року на підставі заяви спадкоємиці за заповітом дочки [PERSON] Крім неї, спадщину прийняла і дружина померлого [PERSON] Інших заяв про прийняття спадщини чи відмову від її прийняття не надходило. Справу просив розглядати без їх участі (а.с. 25). Заслухавши пояснення позивачки [PERSON], її представника, представника відповідачки [PERSON], третьої особи і свідків, дослідивши повно, всебічно та об'єктивно наявні у справі докази та оцінивши їх у сукупності, суд приходить до висновку, що позов задоволенню не підлягає, виходячи з наступного. Судом встановлено, що [INFO] року помер [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть (а.с. 9). За життя [PERSON] склав заповіт, яким заповів все своє майно дочці [PERSON] - відповідачці у справі. Заповіт був посвідчений 12 листопада 2009 року приватним нотаріусом Роменського районного нотаріального округу [PERSON] та зареєстрований в реєстрі за № 2753 (а.с. 12). Спадкоємицею першої черги за законом після смерті [PERSON] є його дружина [PERSON] - позивачка по справі (а.с. 8). Обидві спадкоємиці вчасно звернулися до нотаріальної контори з заявами про прийняття спадщини (а.с. 25). Звертаючись до суду з позовом про визнання вказаного заповіту недійсним, позивачка посилається на те, що померлий на час підписання заповіту перебував у стані алкогольної залежності, навіть лікувався від неї в психіатричній лікарні, що суттєво вплинуло на його здатність усвідомлювати значення своїх дій і керувати ними, тому волевиявлення [PERSON] не було вільним та не відповідало його волі. Судом встановлено, що [PERSON] з 8 червня 2009 року перебував під наглядом у лікаря-нарколога з діагнозом «Хронічний алкоголізм» і знятий з-під нагляду 05.03.2014 року в зв'язку зі смертю (а.с. 97). З лікарського свідоцтва про смерть № 167 від 16.12.2013 року відомо, що [PERSON] був онкохворим, що і стало причиною його смерті (а.с. 94). Відповідно до статті 11 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ним вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. З огляду на зміст ст. ст. 10 ч. 3, 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, та доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Згідно зі ст. 1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. За змістом ст. 1234 ЦК України право на заповіт має фізична особа з повною цивільною дієздатністю. Право на заповіт здійснюється особисто. Вчинення заповіту через представника не допускається. Згідно з ч. 1 ст. 225 ЦК України правочин, який дієздатна фізична особа вчинила у момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи, а в разі її смерті - за позовом інших осіб, чиї цивільні права або інтереси порушені. Згідно п. 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику розгляду справ про визнання правочинів недійсними" від 06 листопада 2009 року №9 правила статі 225 ЦК України поширюються на ті випадки, коли немає законних підстав для визнання громадянина недієздатним, однак є дані про те, що він перебував у такому стані, коли не міг розуміти значення своїх дій або керувати ними (тимчасовий розлад, нервове зворушення, тощо). Розгляд вимог про визнання заповіту саме з цих підстав здійснюється з урахуванням як висновку судово-психіатричної експертизи, так і інших доказів, що підтверджують чи спростовують доводи позивача про те, що саме в момент складання заповіту особа не розуміла значення своїх дій і не могла ними керувати. При розгляді справ за позовами про визнання недійсними заповітів на підставі статті 225, частини другої статті 1257 ЦК України, суд, відповідно до статті 145 ЦПК, за клопотанням хоча б однієї зі сторін зобов'язаний призначити посмертну судово-психіатричну експертизу. Висновок такої експертизи має стосуватися стану особи саме на момент вчинення правочину. Згідно з висновком посмертної судово-психіатричної експертизи № 396 від 4 грудня 2014 року - [PERSON] хронічним психічним захворюванням не страждав, з червня 2009 року виявляв ознаки «Психічних розладів та розладів поведінки внаслідок вживання алкоголю. Синдром залежності». Станом на 12 листопада 2009 року (під час підписання нотаріально завіреного заповіту ) [PERSON] за своїм психічним станом міг усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними (а.с. 107-110). Тому посилання позивачки на неадекватний стан померлого [PERSON] внаслідок алкогольної залежності у період складання заповіту, не може бути підставою визнання заповіту недійсним. Про безпідставність тверджень позивачки з приводу недієздатності її померлого чоловіка на час підписання заповіту також свідчать наступні докази: Зі свідоцтва про державну реєстрацію фізичної особи-підприємця Серії [NUMBER], торгового патенту Серії [NUMBER] і Ліцензії Серії [NUMBER] вбачається, що [PERSON] з 1994 року і до кінця життя займався підприємницькою діяльністю (а.с. 45-47). [PERSON] у 2008 році придбав автомобіль, який було передано під заставу в зв'язку з укладенням кредитному договору № 014/9870/73/83733 від 21.05.2008 року з АТ «Райффайзен Банк Аваль», зобов'язання за кредитним договором [PERSON] повністю було виконано (а.с. 48, 49). Згідно з листом Товариства з обмеженою відповідальністю «Сумський регіональний «Медичний центр безпеки дорожнього руху» № 226 від 05.08.2014 року за результатами проходження медичного огляду 16.07.2010 року [PERSON] отримав медичну довідку щодо придатності керування транспортним засобом форми № 083/0, серія 12ЯЯЯ № 809306 (а.с. 50). Викладене свідчить про те, що [PERSON] на час підписання заповіту мав необхідний обсяг цивільної дієздатності. Відповідно до характеристики з місця проживання [PERSON] від 06.08.2014 року скарг на його поведінку чи на зловживання алкоголем не надходило (а.с. 53). Свідок [PERSON] суду пояснила, що перебувала з [PERSON] в дружніх стосунках протягом 12 років, бачила як він 08.11.2009 року в нетверезому стані вибігав на дорогу, щось кричав і вів себе неадекватно. Також їй відомо, що співмешканка [PERSON] - [PERSON] один раз доставляла [PERSON] в 12 відділення спец лікарні м. Ромни для лікування від алкоголізму. [PERSON] перебував в запої 3-4 дні, а потім у нього починалась депресія, відчував якісь страхи. Але коли він перебував за кермом автомобіля, тоді не пив і вів себе нормально. Свідок [PERSON] - лікар-нарколог 1-ї ОСЛ м. Ромни, пояснила суду, що згідно з медичною карткою стаціонарного хворого [PERSON] останній перебував на лікуванні в 12 відділенні 1-ї ОСЛ з 06.06. по 08.06.2009 року з діагнозом «психічні розлади та розлад поведінки внаслідок вживання алкоголю, синдром залежності». Поступив на лікування в супроводі співмешканки, але через 2 дні виписався, відмовившись від лікування. З запису в історії хвороби зазначено, що пам'ять, інтелект у [PERSON] збережений, тому неможливо вважати, що він був таким, що не розумів значення своїх дій та не керував ними. Вона особисто як лікар жодного разу не бачила [PERSON], але за її дорученням молодші медичні працівники ходили до нього, щоб запросити до лікарні, але жодного разу він так і не прийшов, про що є записи за 2009 - 2012 роки в картці. Також є запис, що 01.12.2010 року [PERSON] оглядав в неврологічному відділенні Роменської ЦРЛ лікар-нарколог [PERSON] і поставив той же діагноз по алкоголізму. Знятий з обліку [PERSON] був 01.01.2012 року в зв'язку з його смертю. Сертифікат про проходження наркологічного огляду [PERSON] у неї не отримував. Свідок [PERSON] суду пояснила, що вона з 05.10.2007 року по 30.06.2009 року працювала продавцем у ПП [PERSON] і підтримувала з ним дружні стосунки. Характеризує його як хорошу людину, але [PERSON] часто вживав спиртні напої, перебував в запої і вів себе неадекватно: не впізнавав її та інших людей, затівав бійки, або когось боявся і ховався. Вона намагалася його відвозити додому і робила за нього бухгалтерські звіти та здавала в податкову інспекцію. Але у [PERSON] це не був постійний стан, він міг і не пити, нормально спілкуватися. За кермо автомобіля [PERSON] міг сідати і в нетверезому стані. Свідок [PERSON] пояснила суду, що вона працювала інспектором відділення оподаткування фізичних осіб -підприємців Роменської ОДПІ і знала [PERSON], який особисто і завжди своєчасно приносив їй щомісячні звіти і проявів неадекватності його поведінки чи нетверезий стан вона не помічала. Свідок [PERSON] суду пояснив, що дружив з [PERSON] з дитинства і майже кожен день спілкувався з ним як по роботі, так і за місцем мешкання. [PERSON] випивав з ним спиртні напої, але вів себе після цього нормально і випадків неадекватності його поведінки він не пам'ятає. Свідок [PERSON] пояснила суду, що знайома з [PERSON] та його матір'ю з 1992 року, спілкувалась і знала всі сімейні таємниці. Вона ні разу не бачила [PERSON] в нетверезому стані, він завжди був за кермом автомобіля. З його слів їй відомо, що [PERSON] зробив заповіт на все своє майно на ім'я своєї єдиної доньки, про що його прохала його матір. А в спец лікарню [PERSON] у 2009 році «помістила» його співмешканка, з якою в нього трапилася сварка і бійка. Свідок [PERSON] - сестра [PERSON], суду пояснила, що її брат випивав спиртне, але вів себе нормально, ніяких відхилень в його поведінці вона не помічала, і керував автомобілем він завжди сам у тверезому стані. Крім того, на момент підписання заповіту [PERSON] станом на 12.11.2009 року позивачка взагалі не була з ним знайома і познайомилася лише через два роки у 2011 році. Отже, вона не могла спостерігати і не може достовірно знати про спосіб життя, поведінку, рід занять тощо [PERSON] на момент складання заповіту. Свідок [PERSON] - лікар-нарколог КЗ 1-а ОСЛ м. Ромни, про допит якої заявила позивачка, навпаки в суді дала пояснення про те, що хоча у [PERSON] і спостерігалась залежність від алкоголізму, але неможливо було вважати, що він був таким, що не розумів значення своїх дій та не керував ними. Тому суд, врахувавши зазначені вище докази та оцінивши їх у сукупності, прийшов до висновку про відсутність правових підстав для визнання недійсним заповіту [PERSON] на користь його дочки [PERSON], що був посвідчений 12.11.2009 року приватним нотаріусом Роменського районного нотаріального округу [PERSON] за реєстром № 2753, а тому у задоволенні позову необхідно відмовити за необгрунтованістю. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed