Jurisdiction: civil
Date: 2019-08-04 00:00:00

В березні 2019 року позивач звернувся до суду з позовною заявою, в якій просив зобов`язати КП «Керуюча компанія «Перспектива» відшкодувати йому, [PERSON] завдану моральну шкоду шляхом передачі йому у власність грошових коштів в сумі 600 000 грн., що завдана актом дискримінації його права на захист споживача, права на повагу до його гідності, права на захист від дискримінації, що розпочався 18 березня 2019 року і тягнеться далі та призвів до суттєвого погіршення його творчих здібностей у формі втрати здатності створювати зображення орхідей; зобов`язати КП «Керуюча компанія «Перспектива» спростувати твердження про те, що він громадянин [PERSON] є боржником по відношенню до КП «Керуюча компанія «Перспектива» шляхом надання йому належним чином оформленого службового документа, який свідчить про те, що він [PERSON] не є боржником по відношенню до КП «Керуюча компанія «Перспектива» та не має договірних відносин з КП «Керуюча компанія «Перспектива». Позивач в прохальній частині позову просив розглянути справу без його присутності. Представник відповідача за довіреністю [PERSON] надав суду відзив на позов в прохальній частині якого просив суд відмовити в задоволенні позовних вимог [PERSON] у повному обсязі та розглядати справу без присутності представника підприємства (а.с.18-21). Повно та всебічно дослідивши матеріали справи, ознайомившись з наданими сторонами доказами, суд приходить до наступного. Статтею 3 Конституції України передбачається, що людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави. Статтею 55 Конституції України закріплено, що громадяни мають право на судовий захист від протиправних посягань. Встановлено, що КП «Керуюча компанія «Перспектива» Слобожанської селищної ради» було засновано Слобожанської селищною радою Дніпровського району Дніпропетровської області із класом видів економічної діяльності 81.10 комплексне обслуговування об`єктів (основний), з метою надання послуг з управління багатоквартирними будинками. 12 вересня 2006 року між [PERSON] та Комунальним підприємством «Керуюча компанія «Перспектива» Слобожанської селищної ради» було укладено Договір №2998 про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, відповідно до умов якого, відповідач взяв на себе зобов`язання щодо надання послуг з управління будинків і споруд та прибудинкових територій, а [PERSON] зобов`язався оплатити надані Послуги. КП «Керуюча компанія «Перспектива» належним чином надавав [PERSON] та іншим мешканцям будинку Послуги, та продовжує надавати по цей день, проте позивач безпідставно почав порушувати умови Договору, що полягає у несплаті грошових коштів за наданні послуги, у зв`язку із чим КП «Керуюча компанія «Перспектива» направив на адресу реєстрації [PERSON] досудову вимогу про сплату заборгованості, разом із рахунком, в якому зазначені реквізити для сплати. [PERSON] заборгованість зі сплати наданих Послуг не погасив. Відповідно до п.12, 14 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», послуга з управління багатоквартирним будинком - результат господарської діяльності суб`єктів господарювання, спрямованої на забезпечення належних умов проживання і задоволення господарсько-побутових потреб мешканців будинку шляхом утримання і ремонту спільного майна багатоквартирного будинку та його прибудинкової території відповідно до умов договору, управитель багатоквартирного будинку (далі - управитель) - фізична особа - підприємець або юридична особа - суб`єкт підприємницької діяльності, яка за договором із співвласниками забезпечує належне утримання та ремонт спільного майна багатоквартирного будинку і прибудинкової території та належні умови проживання і задоволення господарсько-побутових потреб. Згідно до ст. 2 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», предметом регулювання цього Закону є відносини, що виникають у процесі надання споживачам послуг з управління багатоквартирним будинком, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення та поводження з побутовими відходами, а також відносини, що виникають у процесі надання послуг з постачання та розподілу електричної енергії і природного газу споживачам у житлових, садибних, садових, дачних будинках. Пунктом 1 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», визначено, що до житлово-комунальних послуг належить житлова послуга - послуга з управління багатоквартирним будинком. Послуга з управління багатоквартирним будинком включає утримання спільного майна багатоквартирного будинку, зокрема прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, виконання санітарно-технічних робіт, обслуговування внутрішньобудинкових систем (крім обслуговування внутрішньобудинкових систем, що використовуються для надання відповідної комунальної послуги у разі укладення індивідуальних договорів про надання такої послуги, за умовами яких обслуговування таких систем здійснюється виконавцем), утримання ліфтів тощо. Відповідно до ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», Споживач зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами. Згідно до ст. 10 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», вартість послуг з управління багатоквартирним будинком визначається за домовленістю сторін, крім випадку обрання управителя органом місцевого самоврядування. Ціна послуги з управління багатоквартирним будинком у разі визначення управителя органом місцевого самоврядування на конкурсних засадах відповідно до Закону України "Про особливості здійснення права власності в багатоквартирному будинку" визначається на рівні ціни, запропонованої в конкурсній пропозиції переможцем конкурсу. Відповідно до ст. 8 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» від 16 липня 1999 року, бухгалтерський облік на підприємстві ведеться безперервно з дня реєстрації підприємства до його ліквідації. Питання організації бухгалтерського обліку на підприємстві належать до компетенції його власника або уповноваженого органу (посадової особи) відповідно до законодавства та установчих документів. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Рахунок на сплату послуг з централізованого опалення є первинним документом бухгалтерського обліку та складено з дотриманням вимог ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні». Ґрунтуючись, що договір про надання Послуг не є розірваним, КП «Керуюча компанія «Перспектива» було виставлено рахунок [PERSON] на сплату отриманих послуг з урахуванням заборгованості, що вже існувала перед компанією. Відповідно до загальних умов виконання зобов`язань, встановлених ст. 526 ЦК України, зобов`язання повинно виконуватись належним чином згідно з умовами договору та вимогами ЦК України, інших актів цивільного законодавства. Недотримання таких вимог приводить до порушення зобов`язань. Згідно ст. 510 ЦК України визначено, що якщо кожна із сторін у зобов`язанні має одночасно і права і обов`язки, вона вважається боржником у тому, що вона зобов`язана вчинити на користь другої сторони, і одночасно кредитором у тому, що вона має право вимагати від неї. Згідно ч. 1 ст. 7 ЦК України цивільні відносини можуть регулюватися звичаєм, зокрема звичаєм ділового обороту. Рахунок на сплату за Послуги залишаються у поштових скриньках або за відсутністю поштових скриньок рахунок залишається консьєржу, для подальшого вручення споживачу. Право на спростування недостовірної інформації передбачено ст. 277 ЦК України, якою зазначено, що фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім`ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації. Правом на спростування та правом на відповідь наділені фізичні особи, стосовно яких поширена неправдива інформація, що порушує їх особисті немайнові права. Однак фізична особа має також право вимагати спростування неправдивої інформації і у випадку, коли вона поширена стосовно членів її сім`ї. При цьому поширення неправдивої інформації стосовно членів сім`ї фізичної особи повинно порушувати особисті немайнові права саме цієї фізичної особи, а не членів її сім`ї. Відповідно до п. 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.02.2009 р. №1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» підставою виникнення права на спростування та права на відповідь є правопорушення. Але виникає таке право за наявності сукупності таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право. Під поширенням інформації слід розуміти: опублікування її у пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації; поширення в мережі Інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв`язку; викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам; повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі. Поширенням інформації також є вивішування (демонстрація) в громадських місцях плакатів, гасел, інших творів, а також розповсюдження серед людей листівок, що за своїм змістом або формою порочать гідність, честь фізичної особи або ділової репутації фізичної та юридичної особи. Аналізуючи вищевикладені обставини, суд прийшов до висновку, що жодна із вище зазначених обставин відсутня в діях КП «Керуюча компанія «Перспектива» по відношенню до [PERSON] та членів його сім`ї - [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . Окрім того, [PERSON] не довів факт поширеної інформації відповідачем, а також те, що внаслідок цього було порушено його особисті немайнові права, зокрема суттєвого погіршення творчих здібностей у формі втрати здатності створювати зображення орхідей. Крім того, КП «Керуюча компанія «Перспектива» не припинив/призупинив надання послуг позивачу, навіть при наявності оплати не в повному обсязі, а позивач [PERSON] продовжує користуватися надаваними Послугами, у зв`язку із чим зобов`язаний сплачувати їх вартість в повному обсязі. Приписами п. 5 ч. 3 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» визначено, що споживач зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, визначені договором або законом. Таким чином, суд прийшов до висновку, що вимоги [PERSON] щодо зобов`язання КП «Керуюча компанія «Перспектива» спростувати твердження про те, що [PERSON] є боржником по відношенню до КП «Керуюча компанія «Перспектива» шляхом надання позивачу належним чином оформленого службового документу про те, що [PERSON] не є боржником є безпідставними, необґрунтованим, та не підтвердженими належними і допустимими доказами в розумінні ст. 79-83 ЦПК України, а тому задоволенню не підлягають. Що стосується позовних вимог [PERSON] про стягнення моральної шкоди, яку він оцінив в 600 000 грн. Згідно ст.ст. 23, 1167 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала в зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів сім`ї чи близьких родичів, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала в зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна, у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними відшкодовується особою, яка її завдала. Відповідно до п. 4 Постанови Пленуми Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» у позовній заяві повинно бути зазначено у чому полягає моральна шкода, яким неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та яким доказами це підтверджується. Будь-яких доказів вини КП «Керуюча компанія «Перспектива», протиправної поведінки відповідача в завданні позивачу моральної шкоди та причинно-наслідкового зв`язку з діями відповідача, позивач до суду не надав, а тому суд прийшов до висновку, що позовні вимоги в цій частині також не підлягають задоволенню. Відповідно до ч.ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ч. 1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Відповідно до ст. 263 ЦПК України, законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. На основі повно та всебічно з`ясованих обставин, на які посилаються сторони, як на підставу своїх вимог та заперечень підтверджених доказами, перевірених в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, а також достатність, взаємозв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, з огляду на те, що цивільне судочинство не може ґрунтуватись на припущеннях, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позову. Згідно ст. 141 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує питання щодо розподілу між сторонами судових витрат. Оскільки позивач при звернені до суду з позовом звільнений від сплати судового збору на підставі ч. 5 Закону України «Про судовий збір», то судові витрати слід віднести за рахунок держави. На підставі вищевикладеного,

Outcome: dismissed