Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-14 00:00:00

19 травня 2016 року, позивачка, звернувся до суду з названим позовом, в якому просила суд, визнати незаконним та скасувати рішення правління СОГ «Західний» від 19.05.2013 р. в частині виключення її членів СОГ «Західний» та вилучення її земельної ділянки № 69 Лінія № 7, поновивши її права на цю земельну ділянку та майно, яке на ній розташоване та стягнути з відповідачів судовий збір 551,20 грн., мотивуючи порушенням своїх прав як члена СОГ «Західний» з числа якого її було незаконно виключено. В судовому засіданні, позивачка підтримала свої позовні вимоги та просила їх задовольнити. Представник відповідачів голова правління СОГ «Західний» позов не визнала повністю, пояснивши, що позивачку на законних підставах, за порушення вимог Статуту СОГ було виключено протоколом (рішенням) загальних зборів СОГ «Західний» від 19.05.2013 р. із членів СОГ «Захдіний» колишнім правлінням у звязку з заборгованістю позивачки по сплаті членських внесків більше ніж 4 роки. Заслухавши пояснення сторін по справі, показання свідка колишнього голову правління СОГ «Західний» [PERSON], дослідивши письмові матеріали справи та додатково надані докази, суд вважає, що в задоволенні позову слід відмовити з наступних підстав. За загальним правилом кожна особа має право на захист свого цивільного права лише в разі його порушення, невизнання або оспорювання (ч. 1 ст. 15, ч. 1 ст. 3 ЦПК України). Відповідно до ст. 4 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси, у спосіб, визначений законами України. Згідно із ст.ст. 10,11 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, які як і інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд сприяє всебічному і повному зясуванню обставин справи : роз`яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обовязки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі розпоряджається своїми правами щодо предмету спору на власний розсуд. Відповідно до ч. 1 ст. 57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення вирішення справи. Статтею 58 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Виходячи з приписів статті 59 ЦПК України, суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Частина 1 статті 60 ЦПК України вказує, що кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Частинами 3,4 статті 212 ЦПК України передбачено, що суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводить мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті. Відповідно до ст. 1 Протоколу до «Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод» кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Статтею 19 Конституції України визначено, що правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Стаття 41 Конституції України наголошує кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному Законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Згідно із ст. 78 ЗК України - право власності на землю - це право володіти, користуватися і розпоряджатися земельними ділянками. Право власності на землю набувається та реалізується на підставі Конституції України, цього Кодексу, а також інших законів, що видаються відповідно до них. Земля в Україні може перебувати у приватній, комунальній та державній власності. Особам (їх спадкоємцям), які мали у власності земельні ділянки до 15 травня 1992 року (з дня набрання чинності Земельним кодексом України), земельні ділянки не повертаються. Стаття 79-1 ЗК України встановлює, що формування земельної ділянки полягає у визначенні земельної ділянки як об'єкта цивільних прав. Формування земельної ділянки передбачає визначення її площі, меж та внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру. Формування земельних ділянок здійснюється : у порядку відведення земельних ділянок із земель державної та комунальної власності; шляхом поділу чи об'єднання раніше сформованих земельних ділянок; шляхом визначення меж земельних ділянок державної чи комунальної власності за проектами землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, проектами землеустрою щодо впорядкування території для містобудівних потреб, проектами землеустрою щодо приватизації земель державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій; шляхом інвентаризації земель державної чи комунальної власності у випадках, передбачених законом. Сформовані земельні ділянки підлягають державній реєстрації у Державному земельному кадастрі. Земельна ділянка вважається сформованою з моменту присвоєння їй кадастрового номера. Формування земельних ділянок (крім випадків, визначених у частинах шостій - сьомій цієї статті) здійснюється за проектами землеустрою щодо відведення земельних ділянок. Формування земельних ділянок шляхом поділу та об'єднання раніше сформованих земельних ділянок, які перебувають у власності або користуванні, без зміни їх цільового призначення здійснюються за технічною документацією із землеустрою щодо поділу та об'єднання земельних ділянок. Винесення в натуру (на місцевість) меж сформованої земельної ділянки до її державної реєстрації здійснюється за документацією із землеустрою, яка стала підставою для її формування. У разі встановлення (відновлення) меж земельних ділянок за їх фактичним використанням у зв'язку з неможливістю виявлення дійсних меж, формування нових земельних ділянок не здійснюється, а зміни до відомостей про межі земельних ділянок вносяться до Державного земельного кадастру. Земельна ділянка може бути об'єктом цивільних прав виключно з моменту її формування (крім випадків суборенди, сервітуту щодо частин земельних ділянок) та державної реєстрації права власності на неї. Державна реєстрація речових прав на земельні ділянки здійснюється після державної реєстрації земельних ділянок у Державному земельному кадастрі. Державна реєстрація прав суборенди, сервітуту, які поширюються на частину земельної ділянки, здійснюється після внесення відомостей про таку частину до Державного земельного кадастру. Відповідно до ст. 80 ЗК України - суб'єктами права власності на землю є: а) громадяни та юридичні особи - на землі приватної власності; б) територіальні громади, які реалізують це право безпосередньо або через органи місцевого самоврядування, - на землі комунальної власності; в) держава, яка реалізує це право через відповідні органи державної влади, - на землі державної власності. У відповідності до приписів ст. 116 ЗК України - набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування. Безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться у разі: а) приватизації земельних ділянок, які перебувають у користуванні громадян; б) одержання земельних ділянок внаслідок приватизації державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій; в) одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених цим Кодексом. Передача земельних ділянок безоплатно у власність громадян у межах норм, визначених цим Кодексом, провадиться один раз по кожному виду використання. Земельні ділянки, які перебувають у власності чи користуванні громадян або юридичних осіб, передаються у власність чи користування за рішенням органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування лише після припинення права власності чи користування ними в порядку, визначеному законом. Порядок безоплатної приватизації земельних ділянок громадянами передбачений статтею 118 ЗК України. Статтями 125,126 ЗК України передбачено - право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень". При чому, ч.ч. 1 та 3 ст. 125 ЗК України в редакції до внесення змін Законом України № 1066-VI від 05.03.2009 р. передбачалось, що право власності та право постійного користування на земельну ділянку виникає після одержання її власником або користувачем документа, що посвідчує право власності чи право постійного користування земельною ділянкою, та його державної реєстрації. Приступати до використання земельної ділянки до встановлення її меж у натурі (на місцевості), одержання документа, що посвідчує право на неї, та державної реєстрації. У відповідності зі ст. 152 ЗК України, держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю. Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його права на землю, навіть якщо ці порушення не повязані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом : визнання прав, відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав, визнання угоди недійсною, визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування, відшкодування заподіяних збитків, застосування інших, передбачених законом, способів. Згідно із ст. 1 Закону України «Про громадські об'єднання» - громадське об'єднання - це добровільне об'єднання фізичних осіб та/або юридичних осіб приватного права для здійснення та захисту прав і свобод, задоволення суспільних, зокрема економічних, соціальних, культурних, екологічних, та інших інтересів. Громадське об'єднання за організаційно-правовою формою утворюється як громадська організація або громадська спілка. Громадська організація - це громадське об'єднання, засновниками та членами (учасниками) якого є фізичні особи. Громадське об'єднання може здійснювати діяльність зі статусом юридичної особи або без такого статусу. Громадське об'єднання зі статусом юридичної особи є непідприємницьким товариством, основною метою якого не є одержання прибутку. Відповідно до ст. 12 Закону - статут громадського об'єднання має містити відомості про: 1) найменування громадського об'єднання та за наявності - скорочене найменування; 2) мету (цілі) та напрями його діяльності; 3) порядок набуття і припинення членства (участі) у громадському об'єднанні, права та обов'язки його членів (учасників); 4) повноваження керівника, вищого органу управління, інших органів управління (далі керівні органи) громадського об'єднання, порядок їх формування та зміни складу, термін повноважень, а також порядок визначення особи, уповноваженої представляти громадське об'єднання, та її заміни (для громадських об'єднань, що не мають статусу юридичної особи); 5) періодичність засідань і процедуру прийняття рішень керівними органами громадського об'єднання, у тому числі шляхом використання засобів зв'язку; 6) порядок звітування керівних органів громадського об'єднання перед його членами (учасниками); 7) порядок оскарження рішень, дій, бездіяльності керівних органів громадського об'єднання та розгляду скарг; 8) джерела надходження і порядок використання коштів та іншого майна громадського об'єднання; 9) порядок створення, діяльності та припинення діяльності відокремлених підрозділів громадського об'єднання (у разі їх створення громадським об'єднанням, яке має намір здійснювати діяльність зі статусом юридичної особи); 10) порядок внесення змін до статуту; 11) порядок прийняття рішення щодо саморозпуску або реорганізації громадського об'єднання, а також щодо використання його коштів та іншого майна, що залишилися після саморозпуску, - для громадського об'єднання, яке має намір здійснювати діяльність зі статусом юридичної особи. У статуті громадського об'єднання можуть бути передбачені додаткові положення щодо утворення, діяльності і саморозпуску чи реорганізації громадського об'єднання, що не суперечать закону. Статут громадського об'єднання, яке має намір здійснювати діяльність без статусу юридичної особи (у разі, якщо наявність статуту такого об'єднання передбачена рішенням про його утворення), може не містити положень, передбачених пунктами 5-8 частини першої цієї статті. Всі основні питання діяльності громадського об`єднання повинні вирішуватись на зборах всіх членів або представників членів об`єднання. Громадське об`єднання повинно регулярно обнародувати свої основні документи, склад керівництва, дані про джерела фінансування та витрати. Суд встановив, що згідно п.п. 1.7,2.4,2.5 Статуту СОГ «Західний» (зареєстрованого в Овідіопольському районному Управлінні юстиції Одеської області 25.06.1999 р., свідоцтво № 3), яке є юридичною особою - член обєднання, який систематично не виконує зобовязання, або перешкоджає своїми діями досягненню мети діяльності обєднання, може бути виключений з його складу. Рішення про виключення з членів обєднання може бути оскаржено в суді. Обєднання вносить платежі до бюджету згідно діючого законодавства та веде облік своєї діяльності у встановленому порядку, веде статистичну і бухгалтерську звітність та несе відповідальність згідно з законодавством України. Пунктом 3.1 Статуту передбачено, зокрема, що загальну збори або збори уповноважених вважаються такими, що відбулися, якщо на них були присутні не менш 50% + 1 член обєднання або уповноважених, затверджують Статут, вносять до нього зміни і доповнення, вирішують питання про вступ або виключення із членів обєднання або доручають це Раді обєднання, вирішують питання закріплення земельних ділянок за громадянами, що вступають у члени обєднання, приймають рішення про відключення садових будинків від постачання електроенергії та водопостачання у звязку з несвоєчасною сплатою членських внесків (а.с. 111-116). Крім цього, Розділом 4 Статуту передбачено, що прийом громадян в члени обєднання здійснюється за письмовою заявою вступника, загальними зборами або зборами уповноважених, або Радою обєднання в місячний строк з дня подання заяви. Кожен громадянин, прийнятий в члени обєднання вносить встановлений Радою обєднання вступний внесок і є повноправним членом обєднання після сплати ним вступного, членського внесків. Рада обєднання видає кожному члену обєднання протягом місяця з дня прийняття членську книжку. За членами обєднання, рішенням Ради закріплюються земельні ділянки, на яких член обєднання може здійснювати будівництво садового будинку та інших споруд, при узгодженні з відповідними районними службами. Член обєднання має право, зокрема, продати земельну ділянку, яка належить йому на правах власності. Пунктом 4.7 Статуту передбачено член обєднання зобовязаний, зокрема, утримувати в порядку садову ділянку та прилеглу територію, своєчасно сплачувати внески в розмірах і строках, встановлених загальними зборами або Радою обєднання. У випадках невиконання членом обєднання обовязків, передбачених Статутом, або порушення законодавства України , що спричинило або могло спричинити збиток, за рішенням Ради обєднання, вказана особа може бути виключена з членів обєднання. Особа, прийнята в члени обєднання, замість вибулого (виключеного) з членів обєднання, зобовязана внести обєднанню вступні внески, а також вибулій особі суму цільових внесків, вартість літнього дачного будинку, інших будівель, насаджень і посівів та витрати по освоєнню земельної ділянки. Всі розрахунки між особами, вибулими (виключеними) з членів СОГ, і особою, яка вступила замість нього в члени обєднання проводяться через касу обєднання. Суд встановив, що згідно членської книжки садовода, виданої 15.02.1989 р. позивачка є членом СТ «Волна», якій на підставі рішення Овідіопольської райради від 13.12.1988 р. та спільного засідання профкому і адміністрації ІМТП від 27.01.1989 р. був виділена земельна ділянка № «3» 375, площею 0,06 га і нею сплачувались членські внески до СТ «Волна», що підтверджується відповідними квитанціями за 1991,1994,1995 р.р. зі штампом СТ «Волна» (а.с. 18-25). Крім цього, до свого позову позивачка надала членську книжку садовода СК «Захдіний» на її ім`я із вказанням земельної ділянки № 69, Лінія 7, площею 0,06 га, в якій відсутні : домашня адреса позивачки, дата вступу до СК «Західний», фотокартка позивачки, відповідне рішення правління СК «Західний», на підставі якого позивачку було прийнято в члени садівничого кооперативу, підпис голови правління, секретаря (бухгалтера) та печатка СК «Західний», а також відсутній особистий підпис позивачки, дата видачі книжки, у звязку з чим, судом ставиться під сумнів законність отримання позивачкою вказаної книжки садовода з огляду на вищевикладені вимоги Розділу 4 Статуту СОГ «Західний» (а.с. 14-15). З пояснень свідка [PERSON] колишнього голови правління СОГ «Західний» вбачається, що у 1999 р., шляхом реорганізації (розділу) СТ «Волна», було утворено два СОГ, а саме СОГ «Волна» та СОГ «Західний», головою якого, в подальшому він став. Також, свідок показав суду, що до складу членів СОГ «Західний» входила [PERSON] (сестра [PERSON]Д.) і перейшла з СТ «Волна» до СОГ «Західний» згідно списків за 1999 р. № 69, і яка мала відповідну членську книжку зі всіма реквізитами та нерегулярно сплачувала членські внески у квітні, травні 2006 р. (а.с. 24,25,123). Згідно довідки Великодолинської с/р від 03.08.2006 р. № 35 земельна ділянка № 69 Лінія 7, площею 0,06 га в СОГ «Західний» знаходилася в користуванні [PERSON] з 1999 р. згідно протоколу № 1 від 02.05.1999 р. (а.с. 177). Так, на підставі заяви [PERSON], рішенням Великодолинської с/р Овідіопоьського району Одеської області № 184-У від 13.10.2006 р. було вилучено у [PERSON] земельну ділянку площею 0,06 га в СОГ «Західний», лінія 7, ділянка № 69, раніше надану їй для ведення садівництва в смт. Великодолинське, Овідіопольського району Одеської області і переведено вказану ділянку в землі запасу СОГ «Західний» (а.с. 33). В цей же день, на підставі заяви [PERSON], рішенням Великодолинської с/р Овідіопоьського району Одеської області № 184-У від 13.10.2006 р. було погоджено та надано згоду на складання проекту відведення щодо передачі вищевказаної земельної ділянки у власність [PERSON] (а.с. 32,34). В судовому засіданні позивачка підтвердила той факт, що починаючи з 2006 р. вона не замовила проект землеустрою щодо відведення спірної земельної ділянки, не виготовила технічну документацію, не погодила і не затвердила її з відповідними органами влади, не отримала кадастровий номер ділянки, не зареєструвала своє право власності та не отримала на спірну ділянку правовстановлюючого документу, що передбачалось ст. 125 ЗК України (в редакції 2001 р., чинним на дату вищевказаного рішення сільради) і якою було передбачено, що приступати до використання земельної ділянки до встановлення її меж у натурі (на місцевості), одержання документа, що посвідчує право на неї, та державної реєстрації - забороняється. Суд встановив, що сестра позивачки [PERSON] також не зареєструвала своє право власності на спірну ділянку. В своїй заяві на адресу голови Великодолинської с/р від 10.05.2006 р., крім прохання про безоплатну передачу земельної ділянки в власність, яка належить її рідній сестрі [PERSON], позивачка просила прийняти її в члени СОГ «Західний» (а.с. 32). Однак, як встановив суд, у селищного голови відсутні такі повноваження, як прийняття в члени СОГ, а свідок [PERSON], колишній голова правління СОГ «Західний» показав суду, що при передачі архіву документів йому від колишнього голови СОГ «Західний» - будь-якої заяви позивачки про прийняття її до членів СОГ та рішень правління з приводу прийняття її до членів СОГ «Західний» не передавалось, підтвердивши суду, що такого рішення взагалі не існує, так як у всіх документах (списками членів СОГ «Західний») значиться член СОГ «Західний» [PERSON], за якою згідно виписки зі списку боржників рахується заборгованість за членськими внесками за 2005 р. 65 грн., за 2006 р. 215 грн., за 2007 р. 200 грн. (а.с. 117). Крім цього, протоколом загальних зборів СОГ «Західний» від 26.07.2003 р. за невиконання п.п. 4.7, 1.7 Статуту було вирішено позбавити земельних ділянок членів СОГ, в тому числі і [PERSON] (Лінія 7, ділянка № 69) у звязку з існуючою заборгованістю у розмірі 755 грн., про що остання неодноразово була повідомлена рекомендованими листами (а.с. 118-122,125-129). Як показав свідок [PERSON], у звязку з тим, що будь-яких рішень про прийняття до членів СОГ [PERSON] в правлінні не було, всі рекомендовані листи направлялись на адресу [PERSON], як і лист від 01.06.2013 р., якому передував оспорюваний протокол загальних зборів (рішення) № 2 від 19.05.2013 р., на якому були присутні 75 членів СОГ (кворум), голова СОГ [PERSON] та бухгалтер про виключення [PERSON] ([PERSON]Д.) з членів СОГ за борги по членським внескам, зо що проголосувало 73 члена із присутніх та 2 утримались (а.с. 159-161). У звязку з чим, позивачці були повернуті банком грошові кошти, які були сплачені нею у вигляді членських внесків, як помилково перераховані [PERSON], яка не є членом СОГ «Західний» (а.с. 29-31,205). Таким чином, будь-яких належних та допустимих доказів прийняття в члени [PERSON], остання суду не надала і у суду вони відсутні, як і відсутні у суду документальні докази належності позивачці на праві власності спірної земельної ділянки та нібито знаходження на ній будь-якого майна, повернути яке просить позивачка, не надавши суду належних доказів існування будь-якого майна на спірній ділянці, а фотокартки, надані позивачкою не підтверджують, що зроблені вони саме на спірній земельній ділянці, і що сфотографовані будівельні матеріали, дійсно належать позивачці, що суперечить вимогам ст.ст. 57-60 ЦПК України, і згідно акту обстеження спірної земельної ділянки № 69 Лінія 7 на території СОГ «Західний» від 05.10.2013 р. земельна ділянка недоглянута і мається заборгованість по членським внескам (а.с. 170). Крім того, згідно довідки КП «Овідіопольське РБТІ» від 15.08.2006 р. № 179 видана на ім`я [PERSON] остання не має будівель на земельній ділянці : смт. Великодолинське, СОГ «Західний», Лінія 7, ділянка № 69 (а.с. 176). Суд встановив, що на підставі протоколу загальних зборів СОГ «Західний» від 06.09.2013 р. [PERSON] була прийнята у члени СОГ «Західний» з передачею їй спірної земельної ділянки № 69 Лінія 7 на території СОГ «Західний» та рішенням Великодолинської с/р Овідіопольського району Одеської області № 841-VI від 20.09.2013 р. було надано дозвіл [PERSON] на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність, площею 0,0591 га для садівництва в СОГ «Західний», лінія 7, ділянка № 69 в смт. Великодолинське (а.с. 162-163,208). Представниця відповідачів показала суду, що сьогодні триває розробка проекту землеустрою, яка була замовлена [PERSON] Отже, на сьогодні існують два рішення Великодолинської с/р про надання дозволів на розробку проектів землеустрою на спірну земельну ділянку, як ма ім`я [PERSON], так і на ім`я [PERSON], які є чинними і не скасованими, а тому для захисту своїх прав, позивачці слід звертатися до суду з позовом про визнання нечинним (протиправним) вказаного рішення з приводу надання дозволу [PERSON] на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність, площею 0,0591 га для садівництва в СОГ «Західний», лінія 7, ділянка № 69 в смт. Великодолинське. Таким чином, з огляду вищевикладене, суд дійшов висновку про безпідставність і необґрунтованість позовних вимог, в задоволенні яких слід відмовити.

Outcome: dismissed