Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-05 00:00:00

22.10.2021 року [PERSON] , заінтересована особа [PERSON] , звернувся до суду з заявою в якій просить встановити факт складання заповіту [PERSON] , [INFO] , яка померла [INFO] , згідно якого все майно заповідала [PERSON] , [INFO] . Короткий зміст та обґрунтування позову [INFO] померла [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] від 23.03.2021 року, актовий запис №370. Після її смерті відкрилася спадщина на належне їй майно, у вигляді земельної ділянки площею 7,77 га у межах згідно з планом, яка розташована на території Маразліївської (колишньої Широківської) сільської ради, [ADDRESS] , надана для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що підтверджується державний актом серії ЯГ №293269, виданий Білгород-Дністровською районною державною адміністрацією 01.06.2006 року. За своє життя 19.07.2010 року [PERSON] склала заповіт, посвідчений приватним нотаріусом Білгород-Дністровського міського нотаріального округу Тітовою Т.С., зареєстрований в реєстрі за №1308, згідно якого земельну ділянку площею 7,77 га у межах згідно з планом, яка розташована на території Маразліївської (колишньої Широківської) сільської ради, [ADDRESS] , надана для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, заповідала [PERSON] .. У встановлений законом порядок, після смерті [PERSON] , заявник звернувся до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини за заповітом. Однак, нотаріусом було встановлено, що в наданих заявником документах виявлена розбіжність, а саме: в паспорті заявника по-батькові зазначено як « [PERSON] », а в заповіті « [PERSON] ». В звязку з чим, у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом заявнику було відмовлено та роз`яснено про необхідність звернення до суду. Таким чином, вказана розбіжність не дає можливість заявнику в оформленні спадщини за заповітом після смерті [PERSON] .. Рух справи у суді Ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 23.10.2021 року відкрито провадження по справі та призначено судове засідання. В судовому засіданні представник заявника - адвокат Кротов Л.А. вимоги заяви підтримав в повному обсязі, посилаючись на обставини, які зазначені в заяві та просив задовольнити. В судове засідання зацікавлена особа [PERSON] не зявився, надав заяву про розгляд справи у його відсутність, заперечень щодо задоволення заяви не має. Вислухавши представник заявника, дослідивши матеріали справи та докази, суд приходить до наступних висновків. За частиною 1 ст.2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно ч.1 ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Положеннями ст.12 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог. Відповідно ст.81 ЦПК Україникожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цього Кодексу. Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Фактичні обставини встановлені судом, позиція суду та нормативно-правове обґрунтування [INFO] померла [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] від 23.03.2021 року, актовий запис №370. Після її смерті відкрилася спадщина на належне їй майно, у вигляді земельної ділянки площею 7,77 га у межах згідно з планом, яка розташована на території Маразліївської (колишньої Широківської) сільської ради, [ADDRESS] , надана для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що підтверджується державний актом серії ЯГ №293269, виданий Білгород-Дністровською районною державною адміністрацією 01.06.2006 року. За своє життя 19.07.2010 року [PERSON] склала заповіт, посвідчений приватним нотаріусом Білгород-Дністровського міського нотаріального округу Тітовою Т.С., зареєстрований в реєстрі за №1308, згідно якого на випадок своїй смерті зробила розпорядження, що земельну ділянку площею 7,77 га у межах згідно з планом, яка розташована на території Маразліївської (колишньої Широківської) сільської ради, [ADDRESS] , надана для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, заповідала [PERSON] .. У встановлений законом порядок заявник [PERSON] звернувся до приватного нотаріуса Білгород-Дністровського районного нотаріального округу Одеської області Тітової Т.С., з заявою про прийняття спадщини за заповітом після смерті [PERSON] .. З листа приватного нотаріуса Білгород-Дністровського районного нотаріального округу Одеської області Тітової Т.С. від 18.10.2021 року №204/02-14 вбачається, що в наданих заявником документах виявлена розбіжність, а саме: в паспорті по-батькові заявника зазначено як « [PERSON] », а в заповіті « [PERSON] ». Для вирішення питання спадкування заявнику необхідно звернутися до суду за встановленням факту, що має юридичне значення. На підставі вказаного, заявник [PERSON] звернувся до суду з заявою в якій просить встановити факт складання заповіту [PERSON] , [INFO] , яка померла [INFO] , згідно якого все майно заповідала [PERSON] , [INFO] . Відповідно до ч.1 ст.1217 ЦК спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Статтею 1223 ЦК визначено, що право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. Згідно з ч.1 ст.1233 ЦК заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Відповідно до ст.1247 ЦК заповіт складається у письмовій формі, із зазначенням місця та часу його складення. Заповіт має бути особисто підписаний заповідачем. Заповіт має бути посвідчений нотаріусом або іншими посадовими, службовими особами, визначеними у статтях 1251-1252 цього Кодексу. Заповіти, посвідчені особами, зазначеними у частині третій цієї статті, підлягають державній реєстрації у Спадковому реєстрі в порядку, затвердженому Кабінетом Міністрів України. Згідно ч.1 ст.1297 ЦК спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є майно та/або майнові права, які обтяжені, та/або нерухоме майно та інше майно, щодо якого здійснюється державна реєстрація, зобов`язаний звернутися до нотаріуса або в сільських населених пунктах - до уповноваженої на це посадової особи відповідного органу місцевого самоврядування за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на таке майно. Відповідно до ч.1 ст.67 Закону України «Про нотаріат» свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, встановленому цивільним законодавством, на ім`я всіх спадкоємців або за їх бажанням кожному з них окремо. Згідно ст.49 Закону України «Про нотаріат» на вимогу особи, якій відмовлено у вчиненні нотаріальної дії, нотаріус або посадова особа, яка вчиняє нотаріальні дії, зобов`язані викласти причини відмови в письмовій формі і роз`яснити порядок її оскарження. Про відмову у вчиненні нотаріальної дії нотаріус протягом трьох робочих днів виносить відповідну постанову. Відповідно до ч.7 ст.19 ЦПК окреме провадження призначене для розгляду справ про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов для здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Згідно ч.1 ст.293 ЦПК окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Так в п.5 ч.2 ст.293 ЦПК України визначено, що суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Відповідно до п.6 ч.1 ст.315 ЦПК України суд розглядає заяви про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з ім`ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним в свідоцтві про народження або паспорті. Згідно із роз`ясненнями, які містяться в п.12постанови Пленуму Верховного Суду України №5 від 31.03.1995 року "Про встановлення фактів, що мають юридичне значення"при розгляді справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я по батькові, місце і час народження якої зазначені в документі, не збігаються з ім`ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, вказаними у свідоцтві про народження або в паспорті, у тому числі, факту належності правовстановлюючого документа, в якому допущені помилки у прізвищі, імені, по батькові або замість імені чи по батькові зазначені ініціали, суд повинен запропонувати заявникові надати докази про те, що правовстановлюючий документ належить йому і що організація, яка видала документ, не має можливості внести до нього відповідні виправлення. Відповідно до листа ВСУ 01.01.2012 року «Про судову практику розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення» коли установи, які видали ці документи, не можуть виправити допущені в них помилки, відповідно до п.6 ч.1 ст.256 ЦПК громадяни мають право звернутися до суду із заявою про встановлення факту належності правовстановлюючого документа. Тобто, нормами цивільно-процесуального законодавства передбачено встановлення факту приналежності особі правовстановлюючих документах, які містять помилки (описки, неточності тощо). В оспорюваному заповіті міститься описка, зокрема, невірно вказано по-батькові спадкоємця [PERSON] замість вірного « [PERSON] » зазначено « [PERSON] ». Наявність помилки (описки) в заповіті не може бути підставою для звернення до суду з заявою для встановлення факту складання заповіту спадкодавцем, а тому суд звертає увагу на те, що заявником обрано неефективний та неналежний спосіб захисту своїх прав. Ефективним та належним способом захисту права заявника в даному випадку є звернення до суду із заявою в порядку окремого провадження про встановлення факту належності правовстановлюючого документу (заповіту) у відповідності до вимог ЦПК України.

Outcome: dismissed