Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-18 00:00:00

Представник позивача [PERSON] - адвокат Дячук Павло Миколайович , якій діє на підставі ордеру серії [NUMBER] , 18.05.2017 року, звернувся до Приморського районного суду м. Одеси із позовом до [PERSON] , [PERSON] про визнання права власності на предмет застави. В обґрунтування поданого позову зазначив наступне. 20.12.2011 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено та нотаріально посвідчено договір позики грошей, відповідно до якого, позивач передала, а [PERSON] прийняв грошові кошти в розмірі 67704 грн., що на момент укладання даного договору в еквіваленті становило 8463 долари США. Договір позики посвідчено приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу 20.12.2011 року за реєстровим номером №3387. В забезпечення виконання [PERSON] взятих на себе обов`язків за договором позики 22.12.2011 року між позивачем та [PERSON] було укладено та нотаріально посвідчено договір застави, відповідно до якого [PERSON] передав позивачу в заставу в якості забезпечення виконання зобов`язань [PERSON] по договору позики - автомобіль марки MitsubishiLancer, тип - легковий седан, 2007 року виробництва, чорного кольору, номер шасі (кузова, рами) [NUMBER] , реєстраційний номер [NUMBER] . Предмет застави належить [PERSON] на праві власності на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії [NUMBER] , виданого РЕВ №2 при УДАІ ГУМВС України в Одеській області 20 грудня 2011 року. В договорі застави зазначено, що на момент укладання договору застави позивач та відповідач оцінили предмет застави у 67704 грн. Нотаріусом було внесено обтяження Державного реєстру обтяжень рухомого майна відносно предмета застави. Станом на теперішній час [PERSON] не виконав взяті на себе зобов`язання перед позивачем, у зв`язку з чим позивач звернувся до суду за захистом своїх прав. Згідно з автоматизованою системою документообігу суду при розподілі справ між суддями для розподілу вказана справа була розподілена на суддю [PERSON]. 18.05.2017 року. Ухвалою суду від 19.05.2017 року провадження у справі було відкрито. Ухвалою суду від 19.05.2017 року задоволено заяву про забезпечення позову, накладено арешт на автомобіль марки MITSUBISHI, модель LANCER, тип - легковий седан, 2007 року виробництва, чорного кольору, номер шасі (кузова, рами) [NUMBER] , реєстраційний номер [NUMBER] . Відповідно листа №31/15-2563 від 25.05.2017 року Регіонального сервісного центру в Одеській області МВС України транспортний засіб на якій накладено арешт відповідно до ухвали суду від 19.05.2017 року, знято з обліку для продажу власником, та 23.03.2012 року зареєстровано за іншим власником та закріплено інші номерні знаки, внаслідок чого виконати ухвалу суду від 19.05.2017 року не уявляється можливим. Ухвалою суду від 05.2017 року було задоволено заяву представника позивача про витребування доказів з регіонального сервісного центру МВС України в Одеській області, а саме відомостей щодо автомобілю MITSUBISHI, модель LANCER, тип - легковий седан, 2007 року виробництва, чорного кольору, номер шасі (кузова, рами) [NUMBER] . Відповідно листа №31/15-5850 від 03.11.2017 року транспортний засіб MITSUBISHI, модель LANCER, тип - легковий седан, 2007 року виробництва, чорного кольору, номер шасі (кузова, рами) [NUMBER] , зареєстрований за гр. [PERSON] . 06.12.2017 року адвокатом Дячуком П.М. надано суду заяву про уточнення позовних вимог, відповідно яких просив залучити до участі у справі [PERSON] у якості відповідача.(а.с.53-55). Ухвалою суду від 07.12.2017 року заяву [PERSON] про забезпечення позову задоволено частково, накладено арешт на автомобіль марки MITSUBISHI, модель LANCER, тип - легковий седан, 2007 року виробництва, чорного кольору, номер шасі (кузова, рами) [NUMBER] . Відповідно до рішення Вищої ради правосуддя від 12.04.2018 року №1093/0/15-18 про звільнення [PERSON] з посади судді Приморського районного суду міста Одеси у зв`язку з поданням заяви про відставку, на підставі службової записки помічника судді [PERSON]. - [PERSON]., з метою дотримання розумних строків розгляду справи, недопущення порушень законних прав та інтересів громадян та законних інтересів сторін по справі, згідно розпорядження керівника апарату Приморського районного суду м.Одеси було здійснено повторний автоматизований розподіл судової справи. Справа надійшла до провадження судді Домусчі Л.В. Ухвалою суду від 30.05.2018 року її прийнято до провадження та ухвалено розгляд справи здійснювати за правилами загального позовного провадження з призначенням підготовчого судового засідання на 03.09.2018 року. В судове засідання сторони по справі не з`явились, були повідомлені належним чином про час, дату та місце розгляду справи. Розгляд справи відкладено на 18.10.2018 року. В підготовче судове засідання 18.10.2018 року сторони не з`явились, хоча були повідомлені належним чином про час, дату та місце розгляду справи. В матеріалах справи є заява з боку представника позивача,а також відповідача [PERSON] про розгляд справи у їх відсутність та закриття підготовчого засідання по справі. Згідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Жодних клопотань від позивача або відповідачів суду не заявлені. В матеріалах справи є заява [PERSON] від 18.10.2018 року, якою просить відмовити у задоволенні позову з урахуванням строку позовної давності. Ухвалою суду від 18.10.2018 року підготовче засідання закрито та призначено справу до розгляду 13.12.2018 року. 13.12.2018 року суду надано заяву [PERSON] про відкладення розгляду справи у зв`язку з відсутністю часу очікування. Представником позивача надано заяву про проведення судового засідання за відсутності сторони позивача. [PERSON] надано заяву про відкладення розгляду справи у зв`язку з відсутністю часу очікування. [PERSON] також надано заяву, відповідно якої просив відмовити у задоволенні позову, посилаючись на ті обставини, що 20.12.2011 року [PERSON] надана позивачу довіреність на транспортний засіб та цього ж дня в забезпечення виконання договору позики грошових коштів позивачу були передані транспортний засіб MITSUBISHI LANCER, реєстраційний номер [NUMBER] , ключі та технічний паспорт на вказаний транспортний засіб. [PERSON] не виконано умови п.4 договору позики, грошові кошти не повернуто позивачу в строк вказаний в договорі, а саме 20.01.2012 року, у зв`язку з чим позивачем звернуто стягнення на предмет застави, а саме транспортний засіб MitsubishiLancerд.н. [NUMBER] . Вказаний транспортний засіб знято з обліку 22.03.2012 року, на підставі наданої відповідачем довіреності. Також просив відмовити у задоволенні позову з урахуванням строку позовної давності. У зв`язку із слуханням кримінальної справи №3133/16-к судове засідання відкладено на 19.03.2019 року. В судове засідання 19.03.2019 року сторони по справі не з`явились, хоча були повідомлені належним чином про час, дату та місце розгляду справи. Представником позивача надано суду заяву про розгляд справи без участі сторони позивача, позовні вимоги підтримує у повному обсязі, просив задовольнити позов. [PERSON] надано суду заяву про відкладення розгляду справи у зв`язку з неможливістю бути присутнім у судовому засіданні пізніше 12 год. 30 хв. Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) встановлено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. У зв`язку з неявкою відповідачів та неповідомленням про поважні причини такої неявки в судове засідання, в порядку статті 280 ЦПК України, зі згоди представника позивача, суд вважає можливим провести розгляд справи у відсутності відповідачів та ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням ст.223 ЦПК України. Згідно ст. 223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. Відповідно до ст.ст. 268 ЦПК України, у разі неявки всіх учасників справи в судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення. Крім того, на вимогу зазначених норм процесуального права, датою ухвалення судового рішення, ухваленого за відсутності осіб, які беруть участь у справі, є дата складення повного судового рішення. У зв`язку з цим, датою складення цього судового рішення є 27 березня 2019 року. Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши і оцінивши надані докази в їх сукупності суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] не підлягають задоволенню. Судом встановлено, що між [PERSON] та [PERSON] укладено договір позики грошей від 20.12.2011 року, посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу, Бураковою О.І. №3387, відповідно якого позивач передала у власність, а [PERSON] прийняв 67704 грн., що на момент підписання цього договору, за домовленістю сторін, в еквіваленті становить 8463 дол. США, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцю в строк на умовах, передбачених цим договором. Відповідно до п. 4 строк виплати повної суми боргу до 20 січня 2012 року, який може бути продовжено за взаємною згодою сторін. Позика повинна бути повернута одноразово. Відповідно договору застави від 22.12.2011 року, посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу, Бураковою О.І., №3389, встановлено, що між [PERSON] та [PERSON] , який є майновим поручителем [PERSON] укладено договір, згідно якого договір забезпечує вимоги [PERSON] , що випливають з договору позики від 20.12.2011 року. За договором застави, [PERSON] передає в заставу [PERSON] в якості забезпечення виконання зобов`язань боржником за договором позики автомобіль марки MITSUBISHI, модель LANCER, тип - легковий седан, 2007 року виробництва, чорного кольору, номер шасі (кузова, рами) [NUMBER] , реєстраційний № [NUMBER] . Факт укладення даних договорів визнається відповідачами [PERSON] та [PERSON] , також останній підтвердив, що не виконав умови п. 4 договору позики, не повернув кошти позивачу в строку вказаний в договорі, а саме 20 січня 2012 року. Також [PERSON] зазначено, в забезпечення виконання договору позики грошових коштів позивачу передані транспортний засіб MITSUBISHI LANCER, реєстраційний номер [NUMBER] , ключі та технічний паспорт на вказаний транспортний засіб, однак доказів передачі майна суду не надано, в свою чергу позивачем не надано пояснень та доказів на спростування зазначених доводів. Відповідно листа №31/15-5850 від 03.11.2017 року транспортний засіб MITSUBISHI, модель LANCER, тип - легковий седан, 2007 року виробництва, чорного кольору, номер шасі (кузова, рами) [NUMBER] , зареєстрований за гр. [PERSON] , який відзиву суду не надав. 06.12.2017 року адвокатом Дячуком П.М. надано суду заяву про уточнення позовних вимог, відповідно яких просив залучити до участі у справі [PERSON] у якості відповідача.(а.с.53-55). Відповідно до ст. 1 Закону України «Про заставу» застава - це спосіб забезпечення зобов`язань, якщо інше не встановлено законом. В силу застави кредитор (заставодержатель) має право в разі невиконання боржником (заставодавцем) забезпеченого заставою зобов`язання одержати задоволення з вартості заставленого майна переважно перед іншими кредиторами. Застава виникає на підставі договору, закону або рішення суду. Згідно із ст. 589 цивільного кодексу України та ст. 19 Закону України "Про заставу" в разі невиконання зобов`язання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави, за рахунок якого заставодержатель має право задовольнити свої вимоги в повному обсязі, що визначається на момент фактичного задоволення, включаючи проценти, відшкодування збитків, завданих простроченою виконання (а у випадках, передбачених законом чи договором - неустойкою), необхідні витрати за утримання заставленого майна, а також витрати на здійснення забезпеченої заставою вимоги, якщо інше не передбачено договором застави. Відповідно до ст. 572 Цивільного кодексу України силу застави кредитор (заставодавець) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов`язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом. Відповідне до ст. 19 ЗУ «Про заставу», за рахунок заставленого майна заставодержатель має право задовольнити свої вимоги в повному обсязі, що визначаються на момент фактичного задоволення. Заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, якщо в момент настання терміну виконання зобов`язання, забезпеченого заставою, воно не буде виконано (ч. 1 ст. 20 ЗУ «Про заставу»). Звернення стягнення на заставлене майно здійснюється за рішенням суду або третейського суду, на підставі виконавчого напису нотаріуса, якщо інше не передбачено законом, або договором застави (ч. 6 ст. 20 ЗУ «Про заставу»). Відповідно до ст. 589 ЦК України у разі невиконання зобов`язання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення на предмет застави. Згідно зі статтями 526, 530, 610, частиною першою статті 612 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином у встановлений термін відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Якщо в зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк (термін). При цьому в законодавстві визначаються різні поняття: як «строк договору», так і «строк (термін) виконання зобов`язання» (статті 530, 631 ЦК України). Одним з видів порушення зобов`язання є прострочення - невиконання зобов`язання в обумовлений сторонами строк. Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Вона обчислюється за загальними правилами обчислення цивільно-правових строків. Позовна давність установлюється в законі з метою упорядкування цивільного обороту за допомогою стимулювання суб`єктів, права чи законні інтереси яких порушені, до реалізації права на їх позовний захист протягом установленого строку. Відповідно до статті 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Зазначений трирічний строк діє після порушення суб`єктивного матеріального цивільного права (регулятивного), тобто після виникнення права на захист (охоронного). Позовна давність відноситься до строків захисту цивільних прав; при цьому поняття «позовна» вказує на форму захисту - шляхом пред`явлення позову, необхідною умовою реалізації якої є виникнення права на позов, що розглядається у двох аспектах - процесуальному (право на пред`явлення позивачем позову і розгляд його судом) і матеріальному (право на задоволення позову, на отримання судового захисту). Питання про об`єкт дії позовної давності виникає через відмінності в розумінні категорії «право на позов у матеріальному сенсі» (право на захист) у контексті її співвідношення із суб`єктивним матеріальним цивільним правом як одним з елементів змісту цивільних правовідносин. Набуття права на захист, для здійснення якого встановлено позовну давність, завжди пов`язане з порушенням суб`єктивного матеріального цивільного права. Змістом права на позов є правомочність, що включає одну або декілька передбачених законом можливостей для припинення порушення, відновлення права або захисту права іншими способами, які можуть реалізовуватись тільки за допомогою звернення до суду. Оскільки метою встановлення у законі позовної давності є забезпечення захисту порушеного суб`єктивного матеріального права або охоронюваного законом інтересу в межах певного періоду часу, тобто тимчасове обмеження отримати захист за допомогою звернення до суду, можна зробити висновок, що об`єктом дії позовної давності є право на позовний захист (право на позов у матеріальному сенсі), що є самостійним правом (не ототожнюється із суб`єктивним матеріальним правом і реалізується в межах охоронних правовідносин), яким наділяється особа, право якої порушене. Згідно з частиною першою статті 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Відповідно до частини п`ятої статті 261 ЦК України за зобов`язаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред`явити вимогу про виконання зобов`язання. Якщо боржникові надається пільговий строк для виконання такої вимоги, перебіг позовної давності починається зі спливом цього строку. Відповідно зазначених договорів строк виконання зобов`язань до 20.01.2012 року, отже саме з цієї дати починається перебіг позовної давності. Додаткових угод чи змін досліджених договорів суду не надано. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] надали заяви відповідно яких просили відмовити у задоволенні позову у зв`язку зі спливом строків позовної давності. За частиною четвертою статті 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові. Відповідна правова позиція висловлена ВСУ у постанові від 11 жовтня 2017 року № 6-1674цс17. З огляду на викладене суд приймає до уваги твердження сторони відповідача про те, що позивач звернувся до суду з відповідним позовом із пропуском строку позовної давності. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. При цьому, згідно з ч.1 ст. 76, ч. 1 ст.77 та ст. 80 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Оцінюючи належність, допустимість, достовірність і достатність кожного доказу окремо, а також взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, а також те, що відповідачі заявили до суду клопотання про застосування строків позовної давності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню в повному обсязі.

Outcome: dismissed