Jurisdiction: civil
Date: 2019-08-18 00:00:00

ПАТ «Державний ощадний банк України» звернувся до суду з вказаним вище позовом, який мотивовано тим, що 28 лютого 2008 року між банком та [PERSON] укладено кредитний договір №719040, відповідно до умов якого останньому було надано кредит у розмірі 75000 дол. США для споживчих потреб на 120 місяців зі сплатою 13% річних з терміном остаточного повернення кредиту не пізніше 28.02.2018. Згідно кредитного договору позичальник зобов`язався точно в строки обумовлені договором, повернути кредит в сумі 75000 дол. США, своєчасно сплачувати проценти за користування кредитом, комісійні винагороди, встановлені цим договором, а у випадку невиконання або неналежного виконання взятих на себе зобов`язань сплати штрафні санкції у строки та на умовах визначених цим договором. В забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором, 28 лютого 2008 року між банком та [PERSON] укладено договір іпотеки. Предметом іпотеки є нерухоме майно, а саме: житловий будинок з надвірними будівлями і спорудами під номером [ADDRESS] , та належить іпотекодавцю на праві приватної власності. Згідно п.1.2 договору іпотеки, вартість предмета іпотеки становить 640900 грн. 28.10.2008 між банком та позичальником [PERSON] було укладено додаткову угоду №1 до кредитного договору, якою відстрочено сплату основного боргу з жовтня 2008 року по квітень 2009 року включно. 25.12.2009 між банком та позичальником [PERSON] було укладено додаткову угоду №2 до кредитного договору, якою реструктуровано кредитну заборгованість та відстрочено сплату основного боргу в період з січня 2010 року по червень 2010 року включно і встановлено, що наступну сплату основного боргу необхідно провести згідно календарного графіку погашень. 27.12.2011 між банком та позичальником [PERSON] було укладено додаткову угоду №3 до кредитного договору, якою встановлено, що наступну сплату основного боргу необхідно провести згідно календарного графіку погашень, вказаного у додатковій угоді, а також змінено розмір пені з «0,1%» на «0,04%». Отримавши кредитні кошти на умовах повернення, строковості та платності, відповідач систематично порушував свої договірні зобов`язання щодо строків повернення кредиту, процентів, пені що призвело до виникнення простроченої забо ргованості, в зв`язку з чим рішенням Могилів-Подільського міськрайонного суду на користь банку стягнуто з позичальника 60569,75 дол. США кредитної заборгованості та понесені судові витрати. Рішення суду набрало законної сили 20.01.2015. Як зазначено в позовній заяві судове рішення виконується в примусовому порядку, але коштів на його виконання з органів ДВС не надходило. Станом на 01.04.2017 позичальник повернув банку 21070,26 дол. США кредитних коштів та сплатив 49268,17 дол. США процентів за користування кредитними коштами. Станом на 01.04.2017 заборгованість позичальника перед банком становить основний борг: 53929,74 дол. США, що еквівалентно 1454811,79 грн., проценти за користування кредитними коштами 778,38 дол. США, що еквівалентно 20997,62 грн., пеня за простроченим основним боргом та процентами - 504608,33 грн., та 3% річних від простроченої суми заборгованості за кредитом та відсотками 6037,46 дол. США, що еквівалентно 162866,87 грн. Враховуючи вище викладене, позивач просить суд в рахунок погашення заборгованості звернути стягнення на предмет іпотеки шляхом продажу банком як іпотекодержателем від свого імені предмета іпотеки будь-якій особі-покупцеві з правом вчинення відповідних дій необхідних для продажу. До моменту продажу предмета іпотеки передати його в оперативне управління позивачу з правом укладання договорів оренди, страхування, охорони з фізичними та юридичними особами та направлення отриманих від управління коштів на задоволення своїх вимог за кредитним договором. А також стягнути з відповідачів понесені позивачем судові витрати. В ході розгляду справи позивачем подано уточнення позовних вимог де він просить звернути стягнення на предмет іпотеки шляхом продажу на прилюдних торгах, з правом вчинення відповідних дій необхідних для продажу. До моменту продажу предмета іпотеки на прилюдних торгах передати його в оперативне управління позивачу з правом укладання договорів оренди, страхування, охорони з фізичними та юридичними особами та направлення отриманих від управління коштів на задоволення своїх вимог за кредитним договором. А також стягнути солідарно з відповідачів понесені позивачем судові витрати у виді судового збору та послуг експерта. Представник позивача в судове засідання не з`явився, подав до суду заяву, де просив розглянути справу у його відсутність, уточнені позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить їх задовольнити, не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідач [PERSON] та [PERSON] в судове засідання не з`явилися без поважних причин, хоча про день, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Оскільки від них не надійшла заява про розгляд справи у їхню відсутність чи відкладення розгляду справи та не повідомлено суд про причини неявки, а позивач не заперечує щодо заочного розгляду справи, це дає підстави суду відповідно до ст. 280 ЦПК України провести заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі матеріалів про права та взаємовідносини сторін. Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази у їх сукупності, суд вважає, що у задоволенні уточнених позовних вимог слід відмовити з таких підстав: судом встановлено, що 28.02.2008 між позивачем та [PERSON] було укладено кредитний договір №719040, відповідно до умов якого останньому було надано кредит у розмірі 75000 дол. США для споживчих потреб на 120 місяців зі сплатою 13% річних з терміном остаточного повернення кредиту не пізніше 28.02.2018 (а.с.5-9). Відповідач [PERSON] , відповідно до кредитного договору, зобов`язався своєчасно повернути кредит, сплачувати проценти за користування кредитом, комісійні винагороди, встановлені цим договором, а у випадку невиконання або неналежного виконання взятих на себе зобов`язань по цьому договору достроково повернути кредит з одночасною сплатою процентів нарахованих на фактичний залишок заборгованості за кредитом, комісійні винагороди, а також сплатити штрафні санкції, у строки та на умовах, що визначені цим договором. 28 жовтня 2008 року між банком та позичальником було укладено додаткову угоду №1 до кредитного договору якою, крім іншого, внесено зміни до п.1.5 розділу 1 «Предмет договору» кредитного договору доповнивши його абзацом: «відстрочити сплату основного боргу в період з жовтня 2008 року по квітень 2009 року включно. Наступну сплату основного боргу провести згідно календарного графіку погашення, який складеться після надання відстрочення сплати основного боргу. Останній платіж в рахунок погашення кредиту та сплати процентів здійснити не пізніше 28 лютого 2018 року» (а.с.10). 25 грудня 2009 року між банком та позичальником було укладено додаткову угоду №2 до кредитного договору якою, крім іншого, внесено зміни до п.1.5 розділу 1 «Предмет договору» кредитного договору доповнивши його абзацом: «в грудні 2009 року реструктурувати прострочену кредитну заборгованість та здійснити відстрочення сплати основного боргу в період з січня 2010 року по червень 2010 року включно. Наступну сплату основного боргу провести в липні 2010 року згідно календарного графіку погашення, який складеться після здійснення реструктуризації та надання відстрочення сплати основного боргу. Графік погашення додається. Останній платіж в рахунок погашення кредиту та сплати нарахованих банком процентів здійснити не пізніше 28 лютого 2018 року» (а.с.11). 27 грудня 2011 року між банком та позичальником було укладено додаткову угоду №3 до кредитного договору, де внесено зміни до календарного графіка погашень в частині «Платіж» та внесено зміни до пп.5.2. кредитного договору «за порушення взятих на себе зобов`язань по поверненню основної суми кредиту та своєчасній сплаті процентів за користування кредитом, комісійних винагород та інших платежів за цим договором. Позичальник зобов`язується сплати на користь банку пеню в розмірі 0,04% суми несплаченого платежу, за кожний день прострочення» (а.с.12). В забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором, 28 лютого 2008 року між позивачем та відповідачем [PERSON] укладено договір іпотеки, який посвідчено приватним нотаріусом Могилів-Подільського районного нотаріального округу Вінницької області Малай Н. В., та зареєстрований в реєстрі за №396 (а.с.14-16). Предметом іпотеки є нерухоме майно, а саме: житловий будинок з надвірними будівлями і спорудами під номером [ADDRESS] , та належить іпотекодавцю на праві приватної власності, що підтверджується Свідоцтвом про право власності, виданим Серебрійською сільською радою Могилів-Подільського району Вінницької області 25 лютого 2008 року та зареєстрованим КП «Могилів-Подільське міжрайонне бюро технічної інвентаризації» 25 лютого 2008 року за реєстраційним номером 22259544, номер запису 867 в книзі 1 (а.с.13, 20-22). Згідно п.1.2 договору іпотеки, вартість предмета іпотеки становить 640900 грн. За змістом ст. 525, 526 ЦК України зобов`язання мають виконуватися належним чином згідно з умовами договору та у встановлений строк. Одностороння відмова від виконання зобов`язання не допускається. Згідно із статтею 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором кредитодавець зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ч. 1 ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до ст.625 ЦК України, де зазначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання, з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Крім того, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася та сплати процентів, належних йому відповідно до ст.1048 цього Кодексу. Виходячи із системного аналізу ст. 525, 526, 599, 611 ЦК України, змісту кредитного договору суд вважає, що наявність судового рішення про задоволення вимог позивача, яке не виконано боржником, не припиняє правовідносини сторін кредитного договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання й не позбавляє права на отримання штрафних санкцій, передбачених умовами договору та ЦК України. Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Отже, у разі неповернення позичальником суми позики своєчасно його борг складатиме: суму позики з урахування встановленого індексу інфляції за весь час прострочення грошового зобов`язання; проценти за позикою, якщо інше не встановлено договором або законом, нараховані відповідно до договору позики або облікової ставки НБУ за весь строк користування позиченими коштами; три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір не встановлено договором або законом. При цьому індекс інфляції, 3% річних від простроченої суми (стаття 625 ЦК України) та проценти за позикою (стаття 1048 ЦК України) підлягають сплаті до моменту фактичного повернення боргу. Оскільки відповідач [PERSON] не виконував належним чином взяті на себе зобов`язання, рішенням Могилів-Подільського міськрайонного суду від 26.12.2014 на користь банку стягнуто з позичальника заборгованість за кредитним договором №719040 від 28 лютого 2008 року, в сумі 60659,75 доларів США, з яких: кредитний основний борг 53929,74 доларів США, проценти за користування кредитними коштами 778,38 доларів США, пеня за простроченим основним боргом та процентами 4891,35 доларів США, 3% річних 1060,28 доларів США, а також судові витрати у виді судового збору в сумі 3654,00 грн. (а.с.17-19). Як зазначено позивачем в позовній заяві, судове рішення виконується в примусовому порядку, але коштів на його виконання з органів ДВС не надходило. Станом на 01.04.2017 позичальник повернув банку 21070,26 дол. США кредитних коштів та сплатив 49268,17 дол. США процентів за користування кредитними коштами. Проте, доказів щодо наявності виконавчого провадження та стану виконання рішення суду, позивачем суду не надано. Згідно розрахунків позивача, які додані до позовної заяви, станом на 01.04.2017 заборгованість за кредитним договором становить основний борг: 53929,74 дол. США, що еквівалентно 1454811,79 грн., проценти за користування кредитними коштами 778,38 дол. США, що еквівалентно 20997,62 грн., пеня за простроченим основним боргом та процентами - 504608,33 грн.; та 3% річних від простроченої суми заборгованості за кредитом та відсотками - 6037,46 дол. США, що еквівалентно 162866,87 грн. (а.с.24,25-33,34-87). А тому позивач вважає, що має право задовольнити свої вимоги за рахунок предмета іпотеки. Проте тіло кредиту вже стягнуто за попереднім рішенням суду, а докази щодо не виконання рішення суду в ході виконавчого провадження суду не надано. Відповідно до статті 1 Закону України «Про іпотеку» іпотека - це вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом. У статті 12 Закону України «Про іпотеку» зазначено, що в разі порушення іпотекодавцем обов`язків, установлених іпотечним договором, іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання основного зобов`язання, а в разі його невиконання - звернути стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом. Стаття 33 Закону України «Про іпотеку» передбачає, що в разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель має право задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, установлених статтею 12 цього Закону. Згідно зі статтею 36 Закону України «Про іпотеку» сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем та іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, що підлягає нотаріальному посвідченню, який може бути укладений одночасно з іпотечним договором або в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки. Відповідно до ст. 39 Закону України «Про іпотеку» у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначаються: загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки; опис нерухомого майна, за рахунок якого підлягають задоволенню вимоги іпотекодержателя; заходи щодо забезпечення збереження предмета іпотеки або передачі його в управління на період до його реалізації, якщо такі необхідні; спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої статтею 38 цього Закону; пріоритет та розмір вимог інших кредиторів, які підлягають задоволенню з вартості предмета іпотеки; початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації. Одночасно з рішенням про звернення стягнення на предмет іпотеки суд за заявою іпотекодержателя виносить рішення про виселення мешканців за наявності підстав, передбачених законом, якщо предметом іпотеки є житловий будинок або житлове приміщення. Спосіб захисту цивільного права чи інтересу - це дії, які спрямовані на попередження порушення або на відновлення порушеного, невизнаного, оспорюваного цивільного права чи інтересу. Спосіб захисту цивільного права чи інтересу має бути доступним та ефективним. Способи захисту цивільного права чи інтересу можуть бути судові (стаття 16 Цивільного кодексу України) та позасудові (статті 17-19 ЦК України). Відповідно до статей 12 і 33 Закону України "Про іпотеку" у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин (далі - Закон), одним зі способів захисту прав та інтересів іпотекодержателя є звернення стягнення на предмет іпотеки. Підставами звернення стягнення на предмет іпотеки є: рішення суду, виконавчий напис нотаріуса або договір про задоволення вимог іпотекодержателя (частина третя статті 33 Закону). З огляду на вказане Закон визначає такі способи звернення стягнення на предмет іпотеки: судовий (звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі рішення суду); позасудовий: захист прав нотаріусом (звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі виконавчого напису нотаріуса) або самозахист (згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя). Способами задоволення вимог іпотекодержателя під час звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі рішення суду (стаття 39 Закону) в даному випадку є: 1) реалізація предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів (стаття 41-47 Закону); 2) продаж предмета іпотеки іпотекодержателем будь-якій особі-покупцеві (стаття 38 Закону). Згідно з частиною першою статті 33 Закону у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (частина перша статті 626 ЦК України). Відповідно до статті 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина перша статті 627 ЦК України). Сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, та визначає можливий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки. Визначений договором спосіб задоволення вимог іпотекодержателя не перешкоджає іпотекодержателю застосувати інші встановлені цим Законом способи звернення стягнення на предмет іпотеки (частина друга статті 36 Закону). Як встановлено судом, згідно договору іпотеки сторони погодили іпотечне застереження, а саме визначили у договорі іпотеки обидва передбачені частиною третьою статті 36 Закону способи задоволення вимог іпотекодержателя: звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом набуття його у власність іпотекодержателем; звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом його продажу іпотекодержателем будь-якій особі (пункт 6.6 договору іпотеки). У пункті 6.2 договору іпотеки сторони встановили, що іпотекодержатель вправі звернути стягнення на предмет іпотеки будь-яким способом не забороненим законодавством в тому числі на підставі виконавчого напису нотаріуса чи за рішенням суду. Згідно з частиною першою статті 35 Закону у разі порушення основного зобов`язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов`язань, вимога про виконання порушеного зобов`язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі прийняти рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Положення частини першої цієї статті не є перешкодою для реалізації права іпотекодержателя звернутись у будь-який час за захистом своїх порушених прав до суду у встановленому законом порядку (частина друга статті 35 Закону). Позивачем надсилалися відповідачам вимоги про усунення порушення зобов`язань за кредитним договором з попередженням про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги, а саме вимоги від 27.04.2017 №255 та №256 (а.с.88,89,90). Проте звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору іпотеки позивачем не проводилося. Способами задоволення вимог іпотекодержателя під час звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі рішення суду є: 1) реалізація предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів (стаття 39 Закону); 2) продаж предмета іпотеки іпотекодержателем будь-якій особі-покупцеві (стаття 38 Закону). Частина друга статті 36 Закону, яка встановлює, що визначений договором спосіб задоволення вимог іпотекодержателя не перешкоджає іпотекодержателю застосувати інші встановлені цим Законом способи звернення стягнення на предмет іпотеки, означає, що у разі, якщо у договорі про задоволення вимог іпотекодержателя сторони передбачили обидва, вказані у частині третій статті 36 Закону, способи задоволення вимог іпотекодержателя (статті 37, 38 Закону), то їх наявність не перешкоджає іпотекодержателю застосувати: 1) судовий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом задоволення вимог іпотекодержателя у спосіб реалізації предмета іпотеки на прилюдних торгах; 2) позасудовий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі виконавчого напису нотаріуса. Отже, за змістом частини першої статті 12, частини першої статті 33 та статті 35 Закону України «Про іпотеку» реалізації права іпотекодержателя звернути стягнення на предмет іпотеки передує реалізація ним права вимагати дострокового виконання основного зобов`язання. І лише тоді, якщо останнє невиконане чи неналежно виконане, іпотекодержатель, якщо інше не передбачено законом, може звертати стягнення на предмет іпотеки. Недотримання цих правил є перешкодою для звернення стягнення на предмет іпотеки, але не перешкоджає іпотекодержателю звернутися з позовом до боржника про виконання забезпеченого іпотекою зобов`язання відповідно до частини другої статті 35 Закону. Враховуючи вище викладене, а також недотримання позивачем як іпотекодержателем процедури звернення стягнення на предмет іпотеки, відсутність доказів невиконання попереднього рішення суду в ході виконавчого провадження, суд вважає за необхідне відмовити в задоволенні уточнених позовних вимог в повному обсязі. Крім того, відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України в разі відмови у задоволенні позовних вимог судові витрати покладаються на позивача.

Outcome: dismissed