Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-12 00:00:00

01 серпня 2013 року позивач звернувся з даним позовом до суду, підтримуючи який в судовому засіданні пояснив, що його батьки перебували у зареєстрованому шлюбі з 1979 року, від якого він народився. Не дивлячись на розлучення, батьки продовжували перебувати у фактичних шлюбних взаємовідносинах по 2009 рік і вели спільне господарство в процесі якого ними, як однією сім'єю було побудовано будинковолодіння по [ADDRESS]. Оскільки вони не мали свого житла, до часу будівництва житлового будинку, то їм із житлового фонду м. Коломия була виділена двокімнатна житлова квартира [ADDRESS]. На підставі ордеру, куди включено батьків і його як сина, вони поселилися в дане житло та зареєструвалися згідно вимог житлового законодавства України. Згодом спірне житло було приватизовано та 1 грудня 1993 року бюро по приватизації в м. Коломиї їм видано свідоцтво про право спільної сумісної власності на [ADDRESS] і відповідно з ст.345 ЦК України вони набули право власності. Даною власністю кожен із них володів, і надалі наділений правом володіти в рівних частках. Свідоцтво про право власності на спірне житло згідно з розпорядженням від 01.12.1993 року було зареєстровано під № 2359. Батьки приватизовану квартиру, зареєструвано за №4632 в Коломийському бюро технічної інвентаризації. Таким чином, кожен із них володіє 1/3 часткою спільної сумісної спірної квартири, однак використовувати спірне житло він з матір'ю не спроможні по незалежних від них обставин. Згідно рішення Коломийського міськрайонного суду від 30 січня 2013 року, що набрало законної сили, між батьком та матір'ю вирішено житловий спір, яким поділено їх спільний житловий будинок з надвірними спорудами по [ADDRESS]. Реально визнано право власності по 1/2 частині будинковолодіння як за [PERSON] так за [PERSON] Кожна половина житлового будинку має окремий вхід та виділено в самостійні квартири. Не дивлячись на це відповідач, хоч за його позовом по рішенню суду вселився в своє житло по [ADDRESS], однак впродовж тривалого часу разом із співжителькою грубо порушив вимоги ст. 319 ЦК України, та повністю зайняв двокімнатну, приватизовану ними трьома, житлову квартиру [ADDRESS], в якій проживає з указаною особою без його і матері згоди. Цим самим чинить йому перешкоди користуватися своєю власністю та проживати з дружиною в спірній квартирі, хоч відповідач має інше житло для проживання [ADDRESS]. У нього та дружини іншого власного житла немає на відміну від відповідача. Ці обставини заставляють його тимчасово перебувати то в матері, то в родичів дружини, а спірна двокімнатна квартира не може бути реально поділена. Також 1/3 частка не може бути виділена в натурі, так як кімнати є прохідними, в результаті чого будь-який реальний розподіл є неможливим. Вони з батьком перебувають у неприязних взаємовідносинах, він взагалі не сприймає його як сина, ненавидить його, влаштовує із ним та матір'ю сварки, дебоші і бійки, тому, спільне з ним користування спірною квартирою є неможливим. Вважає, що 1/3 частина, що володіє відповідач у двокімнатній квартирі, яка не підлягає реальному поділу є незначною. Мати дозволяє йому використовувати для проживання свою 1/3 частку квартири. Їхня з матір'ю частка у спірному житлі складає 2/3 долі, що значно є більшою за належну частку відповідача. Останній має інше самостійне житло у житловому будинку по [ADDRESS], що розташоване на незначній відстані від житла по [ADDRESS]. Припинення права власності відповідачем на 1/3 частину оспорюваної на праві спільної сумісної власності двокімнатної житлової квартири, аж ніяк не завдасть істотної шкоди інтересам відповідача. А відповідно не наступить жодних порушень вимог ст.365 ЦК України. У зв'язку із відсутністю добровільного вирішення спору між ним та відповідачем просить суд визнати за ним право власності на 1/3 частку квартири [ADDRESS], що згідно свідоцтва про право спільної сумісної власності за № 2359 належала [PERSON], та припинити право власності відповідача на дану частку квартири, вселити його у квартиру [ADDRESS], стягнути з відповідача судові витрати та за проведення експертизи по справі. Відповідач в судове засідання не з'явився, але подав до суду заперечення на позовну заяву, згідно якого позов не визнає та пояснює, що на праві спільної часткової власності йому, [PERSON] та [PERSON] належить квартира [ADDRESS], що стверджується свідоцтвом про право власності на житло від 1.12.1993 року, набутого в порядку приватизації державного житлового фонду. У вказану квартиру він вселився ще в 1978 році, оскільки здійснював догляд за перестарілою особою, як член її сім'ї на протязі 5 років. У вказаній квартирі на даний час проживає тільки він, оскільки [PERSON] поселилась в житловий будинок [ADDRESS], а позивач [PERSON] з 2006 року в квартирі не проживає взагалі. Вказаною квартирою вони володіють в ідеальних долях та відповідно до ст.357 ЦК України мають рівні права щодо володіння та розпорядження цим майном. На даний час квартира [ADDRESS] є його постійним місцем проживання, оскільки з третьою особою [PERSON] перебуває в неприязних стосунках. Посилання позивача, що між ним та [PERSON] здійснено розподіл житлового будинку [ADDRESS], за наслідками якого він володіє частиною житлових приміщень в будинку голослівні. Йому виділено тільки нежитлові приміщення (частину сходової клітки першого поверху, мезонін, в якому розташовані коридор та літні кімнати) та які є непридатними для проживання за своїм цільовим призначенням. Його частка в квартирі не є незначною в порівнянні з іншими співвласниками, а є рівною. Таким припиненням його права власності на майно, як вимагає позивач, йому завдається істотна шкода, іншого придатного для проживання житла він не має. З третьою особою [PERSON] постійно конфліктує, реального розподілу будинку по [ADDRESS] не відбулось і не може здійснюватись без порушення будівельних норм та правил. Спільне користування житловим будинком і земельною ділянкою по [ADDRESS] разом з [PERSON] унеможливлено. Позиція [PERSON], що він володіє більшою часткою в житлі ніж він не відповідає дійсності, оскільки це ідеальні частки співвласників у квартирі. Реального розподілу квартири не можливо зробити, а тому бажання позивача якось її відокремлено використовувати не відповідає законодавству та технічним можливостям квартири по її використанню. [PERSON] за таких умов повинен самостійно дотримуватись правил співжиття, не порушувати спокій і безпечні умови проживання інших співвласників. В іншому випадку це є підставою до вимоги про виселення його з житла саме з цієї причини. Відсутність житла [PERSON] для проживання із дружиною його не цікавить. Проти вселення дружини позивача в житло він категорично заперечує за відсутності неналежних умов на проживання та таким чином ущільнення кількості проживаючих осіб в житлі. Крім того, дружина відповідача зареєстрована в [ADDRESS] на постійне місце проживання, тобто житлом забезпечена. Вважає, що пропозиція [PERSON] врегулювати спір шляхом зобов'язання його на користь позивача та користь третьої особи відчужити свою власність в будинковолодінні по [ADDRESS] за рахунок набуття права власності в спірній квартирі для нього неприйнятна, а тому просить суд відмовити позивачу у задоволенні позову. Третя особа - [PERSON] проти заявленого позову не заперечує та просить його задовольнити. Оскільки відповідач в судове засідання не з'явився, про час і місце судового розгляду повідомлений належним чином, в тому числі і через засоби масової інформації, і від нього не надійшло повідомлення про причини неявки, то суд вважає їх неповажними і розглядає справу в заочному провадженні на підставі наявних у ній доказів. З'ясувавши обставини, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, суд вважає, що позов слід задовольнити з таких підстав. Судом встановлено, що квартира [ADDRESS], належить на праві спільної сумісної власності [PERSON], [PERSON], [PERSON] в рівних частках. [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі з 1979 року, від якого у них народився син. Не дивлячись на розлучення, вони продовжували перебувати у фактичних шлюбних взаємовідносинах по 2009 рік і вели спільне господарство, в процесі якого ними, як однією сім'єю було побудовано будинковолодіння по [ADDRESS]. Оскільки [PERSON] та [PERSON] не мали свого житла, до часу будівництва житлового будинку, то їм із житлового фонду м. Коломия була виділена двокімнатна житлова квартира [ADDRESS], куди вони на підставі ордеру поселилися та зареєструвалися згідно вимог житлового законодавства України. Згодом спірне житло було приватизовано та 1 грудня 1993 року бюро по приватизації в м. Коломиї їм видано свідоцтво про право спільної сумісної власності на [ADDRESS] і відповідно з ст.345 ЦК України вони набули право власності. Даною власністю кожен із них володів, і надалі наділений правом володіти в рівних частках. Свідоцтво про право власності на спірне житло згідно з розпорядженням від 01.12.1993 року було зареєстровано під № 2359. Таким чином, кожен із сторін володіє 1/3 часткою спільної сумісної спірної квартири, однак використовувати спірне житло позивач та третя особа не спроможні по незалежних від них обставин. Згідно рішення Коломийського міськрайонного суду від 30 січня 2013 року, що набрало законної сили, між батьками позивача вирішено житловий спір, яким поділено їх спільний житловий будинок з надвірними спорудами по [ADDRESS]. Реально визнано право власності по 1/2 частині будинковолодіння як за [PERSON] так і за [PERSON] Кожна половина житлового будинку має окремий вхід та виділена в самостійні квартири. Не дивлячись на це відповідач, хоч вселився в своє житло по [ADDRESS], однак впродовж тривалого часу разом із співжителькою повністю зайняв двокімнатну, приватизовану сторонами житлову квартиру [ADDRESS], в якій проживає без згоди інших співвласників. Своїми діями відповідач чинить позивачу перешкоди користуватися своєю власністю та проживати з дружиною в спірній квартирі. Проживання з відповідачем в одній квартирі є неприпустимим, оскільки він порушує правила співжиття, вчиняючи конфлікти, сварки та застосовуючи фізичну силу до співвласників квартири. Оскільки ні у позивача, ні в його дружини іншого власного житла немає на відміну від відповідача, то ці обставини заставляють [PERSON] тимчасово перебувати як в матері, так у родичів дружини. Згідно висновку судової будівельно-технічної експертизи № 034/БТ-13 від 22 листопада 2013 року вартість досліджуваної житлової квартири [ADDRESS], становить 86276,40 грн., вартість ідеальних часток даної квартири становить 28758,80 грн.. Розробити варіанти можливого реального поділу даної квартири між трьома співвласниками в натурі, відповідно до 1/3 ідеальних часток, а також у близькій відповідності до них і надати рівноцінні умови використання кожного з них - не надається можливим. З розрахунків загальної корисної площі, яка приходиться на частки власників по 1/3 ідеальної частини, корисної площі в розмірі 14,4 кв.м. є недостатньою для створення повноцінних однокімнатних квартир у відповідності до будівельних норм та правил. Через обмеженість в площі не можливо провести реальний поділ, проводити переобладнання чи перепланування нежитлового приміщення також недоцільно, так як 1/3 частка є значно меншою від мінімально допустимої і суперечить вимогам ДБН та чинному законодавству. Оскільки квартиру не можливо реально поділити, то в рахунок компенсації за 1/3 частку квартири [ADDRESS], [PERSON] вніс на депозитний рахунок суду 28 758 грн. 80 коп. Позивач з батьком перебувають у неприязних взаємовідносинах, а тому, спільне з ним володіння і користування спірною квартирою є неможливим. Своєю поведінкою відповідач змусив позивача вихати з цієї квартири та не дозволяє йому проживати і користуватися їхньою спільною житловою квартирою. Так як відповідач має інше самостійне житло у житловому будинку по [ADDRESS], що розташоване на незначній відстані від житла по [ADDRESS], його 1/3 частка квартири є незначною, а частка позивача та [PERSON] є значно більшою за належну частку відповідача, то суд приходить до висновку, що необхідно припинити право власності [PERSON] на 1/3 частку квартири [ADDRESS], визнати за [PERSON] право власності на 1/3 частку квартири [ADDRESS], що згідно свідоцтва про право спільної сумісної власності за № 2359 належала [PERSON] В рахунок компенсації за 1/3 частку квартири [ADDRESS], слід стягнути на користь [PERSON] з [PERSON] 28 758 грн. 80 коп., які згідно квитанції № N13KE45617 16 січня 2014 року були внесені [PERSON] на депозитний рахунок суду, як заставу по справі. Вселити [PERSON] у квартиру [ADDRESS]. При зверненні до суду позивачем було сплачено судовий збір у розмірі 229,40 грн., крім того за проведення судової будівельно-технічної експертизи ним було сплачено 3200,00 грн., а тому необхідно стягнути з відповідача на користь позивача 229,40 грн. судового збору та половину витрат за проведення судової будівельно-технічної експертизи, що становить 1600 грн. Згідно висновку судової будівельно-технічної експертизи № 034/БТ-13 від 22 листопада 2013 року вартість спірного майна становить 28758,80 грн., а тому на користь держави ще необхідно стягнути з відповідача 58,19 грн. судового збору. Наведене стверджується: копією свідоцтва про право власності /а.с.8/, копією будинкової книги /а.с.9-10/, копією технічного паспорта /а.с.11/, копією виписки з інвентаризаційних матеріалів /а.с.12/, копією свідоцтва про шлюб /а.с.13/, копіями свідоцтв про народження /а.с.14-15/, копією запису акту про розірвання шлюбу № 232 /а.с.16/, копією свідоцтва про укладення шлюбу /а.с.17/, копіями рішень Коломийського міськрайонного суду від 30.01.2013р. та 17.125.2013р. /а.с.18-27, 139-140/, копією виписки із рішення виконавчого комітету Коломийської міської ради від 16.02.2003 р. № 411/а.с.42/, копією акту державної технічної комісії /а.с.43-44/, копіями повідомлень інспекції ДАБК в Івано-Франківській області /а.с.45, 57, 58/, копіями довідок відділу архітектури та містобудування /а.с.46, 59/, копіями заключень НДІ "НДІпроектреконструкція" /а.с.47-50, 90-104, 124-129/, копією свідоцтва про право власності на нерухоме майно /а.с.51/, копією витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно /а.с.52/, копією технічного паспорта /а.с.53-56/, копіями довідок про склад сім'ї /а.с.68-69/, копіями квитанцій про сплату комунальних послуг /а.с.71-79/, копією ухвали Апеляційного суду Івано-Франківської області від 02.04.2013р. /а.с.80-87/, копіями ухвал Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ від 13.06.2013р. та від 30.11.2011р. /а.с.88-89, 114-117/, копією витягу із рішення Коломийської міської ради /а.с.120/, копією постанови про відмову в порушенні кримінальної справи /а.с.122/, копією висновку Коломийського МВ УМВС /а.с.123/, висновком судової будівельно-технічної експертизи № 034/БТ-13 від 22.11.2013 р. /а.с.142-166/, копією відповіді ОКП "Коломийське МБТІ" від 16.09.2013р. /а.с.168/, копією інвентарної справи /а.с.169-197/. На підставі ст.,ст. 316, 319, 328, 345, 346, 365 ЦК України та

Outcome: partial