Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-13 00:00:00

26.11.2013 позивач звернулася до суду з даним позовом. Посилалася на те, що [INFO] помер її чоловік [PERSON] Після його смерті відповідачка пред'явила вимогу про звільнення будинку [ADDRESS], в якому вони проживали з чоловіком та побудували його у шлюбі в 50-х роках. При цьому відповідач заявила, що вона купила будинок. Раніше виникало питання про укладення договору довічного утримання з відповідачкою в зв'язку з їх поганим станом здоров'я та в лютому 2011 вони зверталися до нотаріуса, де чоловік підписував якісь папери, але вона нічого не підписувала та згоди на продажу будинку не надавала, ніяких грошей не отримувала. Вважає, що відповідачка обманним шляхом заволоділа будинком, користуючись їх довірою та поганим станом здоров'я, тому просила суд визнати договір купівлі-продажу будинку недійсним. У судовому засіданні позивач та її представник на заявлених вимогах наполягають. Представник відповідача позов не визнала та пояснила, що 17.02.2011 відповідач уклала зі своїм дідусем [PERSON] договір купівлі-продажу спірного будинку, на що свою згоду дала також бабуся [PERSON] Після смерті дідуся почала приїжджати тітка [PERSON], яка почала робити наклеп, псувати її стосунки з бабусею та намагається повернути будинок собі, але для цього немає ніяких підстав, т.я. договір купівлі - продажу відповідає всім вимогам закону. Третя особа приватний нотаріус [PERSON] позов не визнав та пояснив, що підстави для визнання недійсним договору купівлі-продажу будинку відсутні, так як він посвідчив договір, про який просили сторони, роз'яснив сторонам суть укладеного договору та його наслідки, після чого сторони підписали договір. Вислухавши пояснення сторін, їх представників, третьої особи, свідка, перевіривши матеріали справи, суд вважає, що в задоволенні позову необхідно відмовити з наступних підстав. Судом встановлено, що 17.02.2011 [PERSON] та [PERSON] уклали договір купівлі-продажу жилого будинку [ADDRESS], посвідчений приватним нотаріусом [PERSON] в реєстрі за №249. Згоду на продажу будинку дала дружина - позивачка [PERSON], про що подала нотаріусу відповідну заяву, яка міститься в нотаріальній справі. Після оформлення договору [PERSON] разом з дружиною [PERSON] та відповідачкою продовжували мешкати в названому будинку. [INFO] [PERSON] помер. Після його смерті дружина [PERSON] вважає договір купівлі - продажу будинку недійсним на підставі ст..ст.215,230,355 ЦК України. В статті 215 ЦК України зазначені конкретні умови визнання правочину недійсним. Підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Згідно п.7 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 №9 "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними" правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав, визначених законом. Доводи позивача, що підставою для визнання недійсним спірного договору є витяг з амбулаторної карти [PERSON], в якому зазначено перелік його захворювань, які не дозволяли йому обдумати, адекватно оцінити і фізично підписати договір купівлі - продажу, спростовуються матеріалами нотаріального посвідчення договору та поясненнями нотаріуса в судовому засіданні. З них вбачається, що нотаріусом була перевірена дієздатність сторін; ніхто з них не заявляв, що [PERSON] під час укладання договору чи його дружина [PERSON] під час надання згоди на відчуження будинку з фізичних (як то вади зору, слуху тощо) або психічних захворювань були не здатними усвідомлювати зміст договору купівлі-продажу або не підписували його. Сама позивач не заперечує, що чоловік підписав договір, а вона підписала заяву. Акт медичного обстеження [PERSON] від 24.03.1995р. та письмовий висновок представника позивача з цього приводу не заслуговують на увагу, не є належними та достатніми доказами на підтвердження підстав недійсності правочину. Зі змісту договору купівлі-продажу вбачається, що сторонам нотаріусом роз'яснені приписи цивільного законодавства, що регулюють укладений між ними договір. Відповідно до статі 230 ЦК України якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (частина перша статті 229 цього Кодексу), такий правочин визнається судом недійсним. Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування. Згідно п.20 Постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 06.11.2009 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» правочин визнається вчиненим під впливом обману у випадку навмисного введення іншої сторони в оману, щодо обставин, які впливають на вчинення правочину. Ознакою обману є умисел у діях однієї із сторін правочину. Наявність умислу у діях відповідача, істотність значення обставин, щодо яких особу введено в оману, як і сам факт обману повинна довести особа, яка діяла під впливом обману. В обгрунтування своїх позовних вимог позивач посилається на те, що відповідачка по справі привезла її та чоловіка до нотаріуса для підписання договору довічного утримання, вони в зв'язку зі своїм станом здоров'я не знали, що саме вони підписують, підписавши таким чином договір купівлі-продажу, однак вказані обставини не знайшли свого підтвердження належними та допустимими доказами при розгляді справи в суді. Не можуть бути прийняті до уваги суду доводи позивача, про те, що її чоловік вчинив правочин внаслідок обману, оскільки нею не доведено наявність умислу відповідачки, факту обману зі сторони відповідачки (тобто винних дій сторони в угоді) і безпосереднього впливу цього обману на волевиявлення померлого [PERSON] при укладанні договору купівлі - продажу будинку. З цих же підстав суд не приймає до уваги пояснення свідка [PERSON] - дочки позивачки, про те, що батьки бажали укласти договір довічного утримання, про що їй стало відомо з телефонної розмови з матір'ю. Відповідно до ст.ст.10,60 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. При таких обставинах суд вважає, що будь-яких доказів обману померлого [PERSON] відповідачкою при підписанні договору купівлі - продажу, позивачем суду не надано, тому приходить до висновку про відмову в задоволенні позову в повному обсязі. На підставі ст.88 ЦПК України судові витрати покладаються на позивача, так як в задоволенні позовних вимог відмовлено. На підставі ст.ст. 215,230,355 ЦК України,

Outcome: dismissed