Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-29 00:00:00

Позивач звернулася до суду з вказаним позовом. Свої позовні вимоги обґрунтувала тим, що вона перебувала у шлюбі з відповідачем з 2009 року. В період шлюбу у них народилася донька - [PERSON], [INFO]. 17.10.2011 року рішенням суду шлюб між ними розірвано. Починаючи з народження доньки і по теперішній час відповідач ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків по вихованню доньки, зовсім не цікавиться її життям та навчанням, не відвідує та не спілкується з дитиною, не піклується про її фізичний і духовний розвиток. 15 жовтня 2013 року [PERSON] та [PERSON] підписали договір між батьками щодо здійснення батьківських прав та визначення місця проживання дитини, згідно якого відповідач зобов'язався щомісячно зараховувати на картковий рахунок матері, допомогу на утримання дитини в розмірі визначеному особисто, але не менше 700 грн. до повноліття дитини, належним чином виконувати взяті на себе зобов'язання. Проте, відповідач ухиляється від виконання взятих на себе зобов'язань. Донька проживає разом з позивачкою та знаходиться на повному її утриманні. Дитина не знає відповідача як свого батька, не має до нього родинних почуттів. У 2015 році позивач зареєструвала шлюб з [PERSON], який і займається вихованням та утриманням дитини з двох років, дівчинка називає його батьком. Просила суд позбавити відповідача [PERSON] батьківських прав відносно доньки [PERSON],[INFO], стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання доньки у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку щомісячно, але не менше ніж 30% неоподаткованого мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи із дня розірвання шлюбу до досягнення нею повноліття, а також стягнути з відповідача понесені витрати на сплату судового збору. 28.04.2015 року від відповідача [PERSON] надійшов зустрічний позов до [PERSON], третя особа - Чорнобаївська сільська рада Білозерського району Херсонської областіпро виключення відомостей про нього як батька з актового запису за №82 від 21.09.2009 року про народження дитини, [PERSON],[INFO]. Ухвалою суду від 02.11.2015 року зустрічний позов [PERSON] залишено без розгляду за заявою позивача. В судовому засіданні позивач та її представник позовні вимоги уточнили в частині дати, з якої підлягають стягненню аліменти, а саме: з 01.11.2013 року, в іншій частині позовні вимоги підтримали, просили їх задовольнити з підстав, зазначених у позовній заяві. Додатково пояснили, що договір щодо виконання батьківських прав був укладений між сторонами на добровільних засадах, проте відповідач не виконує прийнятих на себе зобов'язань. Кошти від відповідача за наданими ним квитанціями позивач дійсно отримувала на свій картковий рахунок, але зазначені платежі були поверненням позики, яку відповідач отримав від неї за нотаріально посвідченим договором. При бажанні взнати місце проживання дитини для спілкування з нею відповідач міг зателефонувати їй або звернутися до батьків позивача та отримати адресу місця проживання дитини. Відповідач свідомо самоухилився від виконання своїх батьківських обов'язків. Автомобіль під час шлюбу сторони дійсно придбали, але кошти від його продажу були витрачені на потреби сім'ї ще під час шлюбу, а тому ніякої домовленості щодо використання їх на потреби дитини після розірвання шлюбу не було. В судовому засіданні відповідач [PERSON] та його представник позовні вимоги [PERSON] не визнали, просили відмовити в задоволенні позову за необґрунтованістю. Пояснили, що шлюб був розірваний з ініціативи позивача, в заяві про розірвання шлюбу причиною зазначено зрада відповідача, інших причин не зазначено. До розірвання шлюбу сімя проживала разом, її утримувачем був відповідач. Матеріальне становище сімї дозволило придбати автомобіль. Після припинення шлюбних відносин відповідач надавав кошти на утримання дитини за усною домовленістю з позивачем, тому після розлучення позивач не зверталася з позовом про стягнення аліментів з відповідача, а він не звертався про поділ спільного майна - автомобіля. Маючи негативне відношення до батька дитини, позивач створювала перешкоди у спілкуванні батька з дитиною. Щоб обмежити його у використанні своїх прав щодо дитини змусила підписати його договір щодо виховання та утримання дитини, який значно зменшує його права на спілкування з дитиною, заборонивши спілкуватися батьку з донькою без її присутності та її дозволу, поклала на себе обов'язок щодо виховання дитини. Тому її доводи, що відповідач не спілкується з дитиною в дитячому садку чи в іншому місці, з врахуванням того, що вона такого дозволу не надавала, не може бути прийнятий до уваги. Позивач не надавала відповідачу інформації щодо зміни місця проживання дитини, взагалі інформації про неї, в тому числі щодо її хвороби, не зверталася з будь-якими проханнями щодо надання допомоги на її лікування. Відповідач має бажання брати участь у вихованні та утриманні доньки, проте через неприязні стосунки з позивачкою, яка в цьому чинить йому перешкоди, не надає дозволу на спілкування з донькою, яке він повинен отримати від неї за договором, не маючи інформації про місце проживання дитини, він не мав змоги спілкуватися з дитиною. Від утримання дитини він не відмовляється. Заборгованість з аліментів має місце, але пов'язана з його ускладненим матеріальним становищем. До відповідних органів з заявами щодо усунення перешкод у вихованні та спілкуванні з дитиною відповідач не звертався. Відповідач позитивно характеризується, не перебуває на обліку у наркологічному чи психоневрологічному диспансері, з 2013 року має іншу сімю. Немає жодних доказів, що його спілкування з дитиною може становити загрозу для її життя. Що стосується матеріального забезпечення, то між відповідачем та позивачем існувала додатково угода, що кошти отримані від продажу спільного автомобіля - 9000 доларів США, будуть покладені на рахунок позивача та будуть використані для набуття належної освіти дитиною, що підтверджується умовами Договору, за якими мати взяла на себе обов'язок щодо забезпечення дитини належним рівнем освіти. Відсотки з цих коштів позивач могла використовувати на утримання дитини. Не зважаючи на тяжке матеріальне становище відповідач, виходячи з своїх можливостей, надсилав кошти на утримання дитини у 2012-2014 роках. Вважали, що розірвання родинних зв'язків між батьком та дитиною є виключним заходом прав дитини, а не задоволенням забаганок матері, такий родинний зв'язок не становить загрози дитині, а тому не має підстав для його розриву. При наявності нотаріально посвідченого договору, яким визначений розмір аліментів відповідача на утримання дитини, вимоги позивача про стягнення аліментів вважали необґрунтованими. Відповідач [PERSON] в останнє судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений у встановленому законом порядку. Представник третьої особи - виконавчого комітету Комсомольської районної у м. Херсоні ради в судовому засіданні покладався на розсуд суду при вирішенні даного спору. Зазначив, що представниками органу опіки та піклування 02.11.2015 року обстежені умови проживання батька, які є добрими. З батьком не спілкувалися, оскільки зі слів його батьків він виїхав за кордон на заробітки. В останнє судове засідання не з'явився, про час а місце розгляду справи був повідомлений у встановленому законом порядку. Надав заяву про розгляд справи у його відсутність. Представник третьої особи - виконавчого комітет Дніпровської районної у м. Херсоні ради в судовому засіданні вважав позов таким, що підлягає задоволенню. Надав висновок щодо доцільності позбавлення відповідача батьківських прав відносно [PERSON], 2009 року народження. Вислухавши пояснення учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи, суд встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. 29.04.2009 року між [PERSON] та [PERSON] було зареєстровано шлюб, дружиною було змінено прізвище на «[PERSON]», що підтверджується актовим записом про шлюб № 238, зробленим 29.04.2009 року міським відділом реєстрації актів цивільного стану Головного управління юстиції у Херсонській області (а.с.13). Сторони за справою є батьками - [PERSON], [INFO], що підтверджується актовим записом про її народження №82, зробленим Чорнобаївською сільською радою Білозерського району Херсонської області 21.09.2009 року (а.с.14). Рішенням Комсомольського районного суду м. Херсона від 17.10.2011 року шлюб між позивачем та відповідачем розірвано (а.с.15). З жовтня 2011 року по грудень 2012 року позивачка з дитиною проживала за місцем проживання своїх батьків: [ADDRESS]. З грудня 2012 року позивачка разом з дитиною проживає за адресою: [ADDRESS] разом з [PERSON] Зазначена обставина підтверджується поясненнями позивача, показаннями свідка [PERSON] та довідкою селищної ради ( а.с. 16). Відповідач [PERSON] зареєстрований за адресою: [ADDRESS] ( а.с.18). 15 жовтня 2013 року між [PERSON] та [PERSON] як батьками [PERSON] було укладено договір щодо здійснення батьківських прав, визначення місця проживання дитини та порядок здійснення батьківських прав. Місцем проживання дитини батьки визначили місце проживання матері ( п.3). На час укладання договору мати зазначила своє місце проживання: [ADDRESS]. Батько зобов'язався без згоди матері не зустрічатися з дитиною, в тому числі забирати її до себе чи в інше місце без присутності матері, щомісячно зараховувати на картковий рахунок матері допомогу на утримання дитини в розмірі визначеному особисто, але не менше 700 гривень до повноліття дитини, належним чином виконувати взяті на себе зобов'язання, не перешкоджати матері у вихованні дитини до набуття дитиною повноліття ( п.2.1, ,3.2.1, 3.2). Мати зобов'язалася піклуватися про дитину, її здоров'я, брати участь у її вихованні, забезпечити належний рівень освіти незалежно від стосунків сторін (п.2.2,3.1.1). Батьки зобов'язалися виконувати взяті на себе зобов'язання, своєчасно повідомляти один одного про зміну свого місця проживання, будь-яких обставин, що мають суттєве значення для своєчасного виконання своїх зобов'язань за цим договором (а.с.8,9). На час розгляду справи зазначений договір між сторонами не розірваний, його умови не змінені, та він є чинним, що підтверджується пояснення ми сторін. З наданих позивачем довідок вбачається, що донька [PERSON] з березня по 01 грудня 2012 року відвідувала Чорнобаївський ясла-садок, з 04 грудня 2012 року відвідує Антонівський ясла-садок №53, вихованням дитини займається мати, батько дошкільні заклади не відвідував. З грудня 2012 року дитина знаходиться на обліку у сімейного лікаря, хворіла 4-5 разів на рік ГРВІ, в серпні 2014 року хворіла двобічною бронхопневмонію, лікувалася амбулаторно, придбанням ліків займалася мати (а.с.70-75,78,152). Згідно наданих відповідачем квитанцій (а.с.97-102) вбачається, що останній в рахунок сплати аліментів поповнював готівкою картковий рахунок позивача № [NUMBER] у 2012-2014 роках, а саме: у 2012 році - на 3266 грн., у 2013 році - на 5289,60 грн., у 2014 році - на 3535 грн. З липня 2014 року відповідач на користь позивача будь-яких грошових коштів на утримання дитини не направляв. Зазначена обставина стороною відповідача не спростована. Позивачем в судовому засіданні не спростовується отримання зазначених коштів від відповідача, на вказаний рахунок, який був відкритий в Херсонському відділенні ПАТ «Укрсоцбанк», що також підтверджується довідкою банку від 12.08.2015 року(а.с.153). Доводи сторони позивача, що зазначені кошти були сплачені відповідачем в рахунок погашення боргу перед нею за договором позики, а не на утримання дитини, суд до уваги не приймає, так як позивачем зазначена обставина в порушення вимог ст. 60 КПК України не доведена, а наявність такого договору (а.с.214), не свідчить про цільове призначення вказаних платежів (погашення позики). Надані відповідачем квитанції мають призначення платежу - сплата аліментів. Також в порушення вимог ст. 60 КПК України позивачем не доведено, що вона виконуючи умови договору надала відповідачу інформацію щодо зміни місця проживання дитини з 2012 року, та її хвороби у 2014році, не заперечувала проти їх спілкування, а відповідач свідомо нехтував виконанням своїх батьківських обов'язків. 10.02.2015 року [PERSON] зареєструвала шлюб з [PERSON] та після реєстрації шлюбу отримала прізвище «[PERSON]» ( а.с.11,16). З акту обстеження умов проживання відповідача від 02.11.2015 року вбачається, що вони добрі, для дитини є окрема кімната з іграшками та усім необхідним (а.с.223). Згідно актів обстеження житлово-побутових умов від 06.05.2015 та 06.11.2015 року, вбачається, що [PERSON] проживає за адресою: [ADDRESS], разом з матір'ю, її чоловіком - [PERSON], та братом [PERSON], 2015 року народження, має добрі житлово-побутові умови (а.с.148,221). З пояснень свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON] вбачається, що з жовтня 2011 року сторони за справою проживають окремо, донька проживає разом з матір'ю, батько життям доньки не цікавиться, матеріальної допомоги не надає. Обставини надходження коштів від відповідача позивачці на картковий рахунок їм не відомі. Під час хвороби дитини у 2014 році батько її не відвідував. Тільки зі слів позивачки їм відомо, що вона телефонувала відповідачу та просила матеріальної допомоги на дитину, але він її не надав. З пояснень свідка [PERSON] вбачається, що відповідач є його сином, під час спільного проживання з донькою останній турбувався про неї та утримував її. Після припинення шлюбних відносин він надавав матеріальну допомогу на утримання дитини добровільно, бажав спілкуватися з дитиною, але позивачка ігнорувала його звернення, не відповідала на дзвінки. Йому як дідусю та бабусі теж дитину для побачень теж не надавала. В кінці 2012 року, він як дідусь разом з бабусею привезли дитині подарунки в с. Чорнобаївку, за місцем проживання батьків позивачки, їх син попередив про це позивачку, але їм ніхто не відчинив двері. Під час шлюбу сторони придбали автомобіль, який продали, а свою частину коштів син залишив на користь доньки . Батько дитину любить та не бажає припинення з нею родинних зв'язків. У жовтні 2015 року він виїхав на заробітки за кордон, щоб серед іншого мати можливість надавати допомогу та підтримку своїй дитині. Суд не приймає доводи сторони відповідача щодо забезпечення відповідачем дитини матеріально, оскільки він залишив свою частку грошей від продажу спільного майна (автомобіля) з домовленістю з позивачем, оскільки зазначене стороною позивача спростовується, а відповідачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження цієї обставини. Згідно висновку виконавчого комітету Дніпровської районної у м. Херсоні ради позбавлення [PERSON] батьківських прав відносно малолітньої доньки [PERSON], [INFO], є доцільним через ухилення останнього від виконання своїх батьківських обов'язків. Висновок обґрунтований тим, що батько більше трьох років не бере участі у вихованні та утриманні доньки, не цікавиться станом її здоров'я та життя (а.с.227-229). Згідно ст. 164 СК України батьки можуть бути позбавлені батьківських прав у випадку їх ухилення від виконання своїх батьківських обов'язків по вихованню дитини. Позивач просить позбавити відповідача батьківських прав на підставі п. 2 ч.1 ст. 164 СК України. Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України у пп. 15,16 постанови № 3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» (з послідуючими змінами) позбавлення батьківських прав, що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Оцінюючи у сукупності всі встановлені обставини, суд вважає, що позивач в порушення вимог ст.10,60 ЦПК України, не надала суду належних доказів про те, що відповідач свідомо нехтує своїми батьківськими обов'язками, не довела його винну поведінку щодо умисного ухилення від участі в забезпеченні фізичного та духовного розвитку доньки. Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яке тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (ст. 166 СК України). Позбавлення батьківських прав допускається лише, коли змінити поведінку батьків в кращу сторону неможливо і лише за наявності вини в діях батьків. Враховуючи, умови договору між батьками щодо здійснення батьківських прав, та те, що під час судового розгляду позивач не надала доказів щодо винної поведінки батька щодо умисного ухилення від участі в забезпеченні фізичного та духовного розвитку доньки, а саме: що вона повідомляла відповідача про зміну місця проживання дитини, надавала згоду на спілкування батька з дитиною, але він свідомо нехтував своїми батьківськими обов'язками, в судовому засіданні відповідач зазначив, що має бажання брати участь у вихованні та утриманні доньки, про що свідчать його сплата аліментів у 2012-2014 роках, проте через неприязні стосунки з позивачкою, яка в цьому чинить йому перешкоди, не надає дозволу на спілкування з донькою, яке він повинен отримати від неї за договором, про місце проживання доньки йому не було відомо, а тому він не мав змоги спілкуватися з нею, суд вважає, що позбавлення його батьківських прав є недоцільним та таким, що не буде відповідати інтересам неповнолітньої дитини, а тому відмовляє в задоволені позову в цій частині. Висновок виконавчого комітету Дніпровської районної у м. Херсоні ради щодо доцільності позбавлення відповідача батьківських прав, суд до уваги не приймає, оскільки він не відповідає фактичним обставинам справи. Зі змісту наведеного вище висновку вбачається, що він ґрунтується на фактах окремого проживання батька та дитини, ненадання ним матеріальної допомоги на утриманні дитини, не спілкування з дитиною, не приділення уваги її вихованню та розвитку протягом трьох років. На даний час дівчинка проживає у будинку чоловіка матері, який піклується про неї та забезпечує. Дівчинка називає його батьком, свого біологічного батька не пам'ятає. Причини такої поведінки відповідача орган опіки та піклування не з'ясував, не дав оцінки умовам договору щодо виконання батьківських обов'язків, не прийняв до уваги сплату аліментів відповідачем у 2012-2014 роках, про необхідність змінити ставлення до виховання дитини не попереджав відповідача. В задоволенні позовних вимог щодо стягнення аліментів суд відмовляє за наступних підстав. Відповідно до ст. 16 ЦК України, звертаючись до суду, позивач за власним розсудом обирає спосіб захисту. Обравши способом захисту стягнення аліментів, позивач в силу ст. 10 ЦПК України зобов'язаний довести правову та фактичну підставу своїх позовних вимог. За змістом ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ст.189 СК України батьки мають право укласти договір про сплату аліментів на дитину, у якому визначити розмір та строки виплати. Договір укладається у письмовій формі і нотаріально посвідчується. У разі невиконання одним із батьків свого обов'язку за договором аліменти з нього можуть стягуватися на підставі виконавчого напису нотаріуса. Згідно ст.192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Згідно з п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв'язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров'я когось із них. Отже, враховуючи зазначені вимоги законодавства, після укладення нотаріального посвідченого договору, яким визначений розмір і порядок виплати аліментів відповідачем на утримання дитини, на який на час розгляду справи є чинним, правові підстави для стягнення аліментів з відповідача судовим рішенням відсутні. У разі невиконання відповідачем зобов'язань за договором щодо виплати аліментів на утримання дитини, позивач вправі стягнути заборгованість у передбаченому законодавством порядку. Судові витрати, пов'язані зі сплатою судового збору не підлягають стягненню з відповідача у зв'язку з відмовою у задоволенні позову. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed