Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-30 00:00:00

05.02.2019 року позивач звернувся до Роздільнянського районного суду з позовом до КНП «Роздільнянська ЦРЛ» про стягнення заборгованості по заробітній платі, в розмірі 18 401,00 грн. В подальшому, 14.03.2019 року, позивач [PERSON] збільшив свої позовні вимоги та просив стягнути з відповідача на його користь заборговваньсть по заробітній платі за період з 14.06.2016 року по 23.09.2016 року у розмірі 35\~352,00 грн. В судовому засіданні позивач пояснив , що він працював на посаді Головного лікаря комунального некомерційного підприємства спільної власності територіальних громад Роздільнянського району Одеської області « Роздільнянська центральна районна лікарня « на загальних підставах передбачених КЗпП України до 14.06.2016 року. . . 14.06.2016 року його було переведено на посаду Головного лікаря цього ж закладу , але на умовах контракту укладеного між ним та Родільнянською районною державною адміністрацією. Умови оплати праці змінилися і почали регулюватися вказаним контрактом. КП «Роздільнянська районна лікарня « була реорганізована в комунальне некомерційне підприємство спільної власності територіальних громад Роздільнянського району Одеської області « Роздільнянська центральна районна лікарня « , тобто відбулося правонаступництво. З невідомих причин оплата за його працю не проводилась відповідно до умов контракту , а нараховувалась та виплачувалась у звичному раніше порядку. Тобто сума виплати винагороди за виконану роботу з 14.06.2016 року по 23.09.2016 року була занижена , а заборгованість склала суму у розмірі 35\~352,00 грн. Оплата за працю регулюється розділом 111 «Умови матеріального забезпечення керівника. Розрахунок заборгованності відповідає всім вимогам. Відповідно до доказу ( А.с. 5) посадовий позивача складає 16808,75 грн. Передбачена і матеріальна допомога на оздоровлення. Просить суд задовольнити вимоги. В судовому засіданні представники комунального некомерційного підприємства спільної власності територіальних громад Роздільнянського району Одеської області « Роздільнянська центральна районна лікарня « заперечували проти задоволення вимог , мотивуючи своє заперечення тим , що комунальний заклад ( представники точно) не був обізнаний зі змінами в оплаті головного лікаря [PERSON] та те , що він працював за контрактом. Просять у задоволенні вимог відмовити. Суд вислухавши позивача , представників відповідача , дослідивши докази в сукупності , визнавши їх допустимими та належними прийшов до висновку про задоволення вимог. Свій висновок суд мотивує наступним. Судом встановлено : 14.06.2016 року позивач [PERSON] уклав контракт з Роздільнянською РДА Одеської області про переведення його на роботу на посаду Головного лікаря КЗ « Роздільнянська районна лікарня» ( А.с. 2-4) .Умови матеріального забезпечення керівника регулюються розділом 3 . (А.с. 3) Дія контракту підтверджена рішенням Роздільнянського районного суду Одеської області від 12.12.2016 року по справі № 511/2365/16 ц , яке набрало законної сили.. [PERSON] звільнений з посади ( контракт розірвали ) 23.09.2016 року. За період з 14.06.2016 року по 23.09.2016 року нарахування заробітної плати відповідно до укладеного контракту не проводилось. Виплата проводилась згідно тарифів по строках до укладення контракту. Заборгованість складає 35\~352,00 грн. за червень ( неповний ) місяць 6214 грн. , за липень 10506 грн. , за серпень 10506 грн. , за неповний місяць вересень 8126 грн.. Відповідно до ст. ст. 5-12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Статтею 81 ЦПК України встановлено, що предметом доказування під час судового розгляду є факти, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для вирішення справи (причини пропуску строку позовної давності тощо) і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Для встановлення у судовому засіданні фактів, зазначених у частині першій цієї статті, досліджуються показання свідків, письмові та речові докази, висновки експертів. Відповідно до ст.76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Відповідно до 76-81 ЦПК України письмовими доказами є будь-які документи, акти, довідки, листування службового або особистого характеру або витяги з них, що містять відомості про обставини, які мають значення для справи. Відповідно до принципів змагальності та диспозитивності цивільного процесу позивач [PERSON] повинен був довести в судовому засіданні належними та допустимими доказами ті обставини, на які він посилався як на підставу своїх вимог. Згідно із частинами 3, 4 ст. 212 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводить мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті. Статтею 2 ЦПК України визначено, що завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. У ст. 17 Закону України від 23 лютого 2006 року № 3477-ІУ "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" зазначено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Частиною 1 ст. 6 та ст. 13 Європейської Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини передбачено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь якого висунутого проти нього кримінального судочинства. Кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження. Одним з елементів здійснення принципу справедливого судочинства є принципи "рівності вихідних умов", дотримання балансу сторін при розгляді справи в суді. Крім того, виходячи з висновків Європейського суду з прав людини, викладених у рішенні у справі «Бочаров проти України» від 17 березня 2011 року (остаточне 17 червня 2011 року), в пункті 45 якого зазначено, що «суд при оцінці доказів керується критерієм «поза розумним сумнівом» (див. рішення від 18 січня 1978 року у справі «Ірландія проти Сполученого королівства»). Проте таке доведення може впливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між особою висновків або подібних неспростовних презумпцій щодо фактів (див. рішення у справі «Салман проти Туреччини») Самі по собі заперечення відповідачів проти того , що вони не знали про контракт не можуть служити підставою для прийняття цього доказу до уваги. Аналізуючи зазначені норми права, застосовуючи вище приведену практику Європейського з прав людини щодо критерію доведення «поза розумним сумнівом», з`ясовуючи вказані обставини та оцінюючи належність, допустимість, достовірність наявних у справі доказів кожний окремо й у їх сукупності, суд приймає до уваги докази надані позивачем , натомість не бере до уваги доводи сторони відповідача мотивуючи свій висновок тим , що за період з 14.06.2016 року по 23.09.2016 року нарахування заробітної плати відповідно до укладеного контракту не проводилось. Виплата проводилась згідно тарифів до укладення контракту , що свідчить про те , що допущено порушення в частині розміру оплати праці. Контракт дійсний ( А.с. 109) . Суд зазначає, що обмежень укладеним контрактом щодо виплати заробітної плати в разі недостатнього фінансування фонду заробітної плати не встановлено. Суд в ході судового розгляду справи та у відповідності з п.24 рішення Європейського суду з прав людини у справі « Надточій проти Укераїни « та п.23. у справі « Гурепко проти України № 2 « сприяв кожній із сторін мати розумну можливість відстоювати свою позицію у справі та умовах , які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище , порівняно з опонентом . Суд заслухав пояснення всіх сторін , дослідив ретельно всі надані докази Проти закінчення\~з,ясування\~обставин \~та перевірки\~їх доказами\~сторони цивільного\~провадження не\~заперечували.. Отже судом на підставі всіх доказів досліджених в судовому засіданні встановлено , що вимоги [PERSON] є законними, обґрунтованими і такими , що підлягають задоволенню в повному обсязі \~\~\~\~На підставі ст.36, 119, 233, 235 КЗпП України, ,

Outcome: approved