Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-03 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про повернення безпідставно набутого майна та стягнення суми перевищення вартості предметів іпотеки. Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що між сторонами 22.10.2015 було укладено договір позики на суму 3843547,00 грн. (далі - договір позики). З метою забезпечення виконання зобов`язань за договором позики вказаними особами укладено договір іпотеки від 22.10.2015 (далі - договір іпотеки), посвідчений приватним нотаріусом КМНО Прокудіною Л.Д. та зареєстровано за №1004 (далі - договір іпотеки), відповідно до умов договору позивач передав в іпотеку відповідачу (іпотеко держателю) належне йому на праві власності майно: квартиру [ADDRESS] предмет іпотеки №1) та машиномісце, гараж, загальною площею 26 кв. м., що знаходиться за адресою [ADDRESS] (предмет іпотеки -2). Крім того, між сторонами було укладено 22.10.2015 Договори про задоволення вимог іпотекодержавтеля №1006 та №1007. Позивач не виконав свої зобов`язання за договором позики, у зв`язку з чим відповідач, як іпотекодержатель в позасудовому порядку набув право власності на іпотечне майно, про що містяться відомості в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно від 04.08.2016, а саме, про те, що державним реєстратором приватним нотаріусом КМНО Прокудіною Л.Д. було проведено державну реєстрацію прав власності відповідача на предмет іпотеки 1 та предмет іпотеки 2 на підставі Договорів про задоволення вимог №1006 та №1007. Позивач вважає, що відповідач набув права власності на вказані об`єкти нерухомого майна всупереч вимог Договору іпотеки та з порушенням вимог чинного законодавства. Крім того, позивач посилається на відсутність при прийнятті рішень про державну реєстрацію прав та їх обтяжень документальних доказів на підтвердження факту вручення йому особисто письмової вимоги іпотекодержателя, та відповідно спливу 30-денного строку з моменту отримання ним такої вимоги. З урахуванням об`єднаних позовних вимог, позивач посилаючись на ст. 38 Закону України «Про іпотеку», просить стягнути на його користь 90% вартості предметів іпотеки над розміром забезпечених іпотекою вимог іпотекодержателя у розмірі 6234551,37 грн. Ухвалою судді Печерського районного суду м. Києва Васильєвої Н.П. від 16.09.2016 у справі відкрито провадження та призначено до судового розгляду. (а. с. 30). Ухвалою судді від 19.09.2016 заяву представника позивача про забезпечення позову - задоволено. Ухвалою судді Печерського районного суду м. Києва Москаленко К.О. від 21.02.2017 об`єднано в одне провадження для спільного розгляду цивільну справу №757/47828/16-ц за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення перевищення вартості предметів іпотеки із цивільною справою №757/38954/16-ц за позовом [PERSON] до [PERSON] про повернення безпідставно набутого майна та стягнення суми перевищення вартості предметів іпотеки, присвоєно номер 757/38954/16-ц. Ухвалою судді Печерського районного суду м. Києва Новака Р.В. від 29.09.2017 справу прийнято до свого провадження. 05.05.2018 від відповідача надійшов відзив, в якому, серед іншого, зазначено, що факт отримання позивачем вимоги відповідача від 01.07.2016 встановлено та підтверджено постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 22.08.2017 у справі №826/14167/16 за адміністративним позовом [PERSON] до приватного нотаріуса Прокудиної Людмили Дмитрівни, третя особа [PERSON] про визнання протиправними та скасування рішень державного реєстратора, яка набрала законної сили. Крім того, відповідач звертає увагу на те, що посилання позивача на положення ст. 1212 ЦК України щодо безпідставно набутого майна відповідачем спростовуються правовим висновками Верховного суду України , викладеними у постанові №6-122 ЦС 14, а саме, тим що ст. 1212 ЦК України застосовується лише у тих випадках, коли безпідставне збагачення однієї особи за рахунок іншої не може бути усунено за рахунок інших, спеціальних способів захисту. Зокрема, у разі виникнення спору про набуття майна чи його збереження без достатніх правових підстав договірний характер виключає можливість застосування до них судом положень ч. 1 ст. 1212 ЦК України, в тому числі і про зобов`язання повернути майно постраждалому. Інших процесуальних дій у справі (забезпечення доказів, вжиття заходів забезпечення позову, зупинення і поновлення провадження тощо) не було проведено, оскільки зазначені клопотання заявлені не були. Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 28.08.2018 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. В судове засідання позивач не з`явився, подав до суду заяву про розгляд справи у його відсутності. Відповідач в судове засідання не з`явився, про день та час розгляду справи повідомлявся належним чином. Представник відповідача подала заяву, в якій просила розгляд справи здійснювати у її відсутність, вважає позовні вимоги безпідставними у зв`язку з чим в задоволенні позову просила відмовити. За таких обставин, суд розглянув справу у відсутність учасників справи за правилами загального позовного провадження. Як визначено ст. 546 ЦК України, виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Договором або законом можуть бути встановлені інші види забезпечення виконання зобов`язання. Відповідно до ч. 1 ст. 33 Закону України «Про іпотеку», у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Згідно ч. 1 ст. 7 Закону України «Про іпотеку», за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов`язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобов`язання. Як визначено у ст. 37 Закону України «Про іпотеку», іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання. Іпотекодержатель набуває предмет іпотеки у власність за вартістю, визначеною на момент такого набуття на підставі оцінки предмета іпотеки суб`єктом оціночної діяльності. У разі набуття права власності на предмет іпотеки іпотекодержатель зобов`язаний відшкодувати іпотекодавцю перевищення 90 відсотків вартості предмета іпотеки над розміром забезпечених іпотекою вимог іпотекодержателя. Відповідно до частини третьої статті 33 Закону України "Про іпотеку" звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. Порядок реалізації предмета іпотеки за рішенням суду врегульоване статтею 39 цього Закону, якою передбачено, що у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначається, зокрема, спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої статтею 38 цього Закону. Можливість виникнення права власності за рішенням суду ЦК України передбачає лише у статтях 335 та 376 ЦК України. У всіх інших випадках право власності набувається з інших не заборонених законом підстав, зокрема із правочинів (частина перша статті 328 ЦК України). Отже, аналізуючи положення статей 33, 36, 37, 39 Закону України «Про іпотеку», 328, 335, 376, 392 ЦК України слід дійти висновку про те, що законодавцем визначено три способи захисту на задоволення вимог кредитора, які забезпечені іпотекою шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки: судовий - на підставі рішення суду та два позасудових способи захисту: на підставі виконавчого напису нотаріуса і згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. Судовим розглядом встановлено, що 22.10.2015 між позивачем (як позичальником) і гр. [PERSON] (як позикодавцем) був укладений договір позики, відповідно якого [PERSON] надав [PERSON] строкову позику у сумі 3843547,00 грн., що на день укладання цього договору за курсом НБУ становить еквівалент 170000,00 дол. США (далі - основне зобов`язання). В той же день сторони уклали договір іпотеки, за умовами п.п. 1.3, 2.1, 2.3, 2.4 якого даним договором забезпечується виконання зобов`язань іпотекодавця (позивача) по поверненню іпотекодержателю (відповідачу) суми позики, сплати іншої заборгованості, платежів і санкцій, що передбачені та/або випливають з основного зобов`язання. На забезпечення виконання основного зобов`язання іпотекодавець передає в іпотеку іпотеко-держателю належне йому на праві власності нерухоме майно (далі - предмет іпотеки), а саме: трьохкімнатну квартиру загальною площею 134,5 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS] (далі - предмет іпотеки 1); машиномісце, гараж, загальною площею 26 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS] (далі - предмет іпотеки 2). Заставна не видавалася. У зв`язку із посвідченням цього договору до його припинення накладається заборона відчуження предмету іпотеки. У розд. V іпотечного договору сторони визначили підстави звернення стягнення на предмет іпотеки і порядок звернення стягнення, застереження про задоволення вимог іпотекодержателя. Зокрема, п.п. 5.1, 5.2, 5.3 іпотечного договору встановлено, що іпотеко-держатель набуває права звернути стягнення на предмет іпотеки у разі настання одного з таких випадків, в тому числі якщо на день, визначений договором позики або додатковими угодами до нього, іпотекодавець не поверне іпотекодержателю суму позики в повному обсязі. За вибором іпотекодержатееля застосовується один із наведених нижче способів звернення стягнення на предмет іпотеки та задоволення вимог іпотекодержателя: за рішенням суду; у безспірному порядку на підставі виконавчого напису нотаріуса; відповідно до застереження про задоволення вимог іпотекодержателя, яке міститься в цьому договорі; у разі порушення умов основного зобов`язання та/або умов цього договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов`язань, вимога про виконання порушеного зобов`язання у не менш ніж тридцятиденнйи строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом установленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі розпочати звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього договору та Закону України «Про іпотеку». Сторони цього договору дійшли згоди вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі застереження, що міститься у цьому договорі. Сторони дійшли згоди, що задоволення вимог іпотекодержателя може здійснюватися, зокрема, шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. У випадку прийняття рішення іпотекодержателем про задоволення своїх вимог шляхом набуття права власності на предмет іпотеки, застереження в цьому договорі є правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на предмет іпотеки. Даний договір іпотеки від 22.10.2015 посвідчений приватним нотаріусом Прокудіною Л.Д. та зареєстрований у Реєстрі за №1004. Крім того, сторони уклали однотипні за змістом договори про задоволення вимог іпотеко-держателя, відповідно до яких домовилися, що після виникнення відкладальних обставин, визначених в п. 5.3 цих договорів, іпотекодавець зобов`язується передати, а іпотеко-держатель зобов`язується прийняти у власність за вартістю і на умовах, визначених цими договорами, належні іпотекодавцю на праві особистої приватної власності: трьохкімнатну квартиру загальною площею 134,5 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS] ; машиномісце загальною площею 26 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS] ( далі - предмет іпотеки 2). У свою чергу в п. 5.3 договорів про задоволення вимог іпотекодержателя сторони домовилися, що права і зобов`язання сторін за цими договорами виникають з моменту виникнення у іпотекодержателя права на звернення стягнення на предмет іпотеки в порядку позасудового регулювання, тобто, на 31 день після документально підтвердженого надіслання на адресу іпотекодавця письмової вимоги про усунення порушення основного зобов`язання та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у відповідності до ст. 35 Закону України «Про іпотеку» (відкладальна обставина). В силу п. 4.2 зазначених договорів, ці договори про задоволення вимог іпотеко-держателя є правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на об`єкт нерухомості, згідно з ч. 1 ст. 37 Закону України «Про іпотеку». Вказані договори про задоволення вимог іпотекодержателя від 22.10.2015 посвідчені приватним нотаріусом Прокудіною Л.Д. та зареєстровані в Реєстрі за №1006 і №1007 відповідно. В подальшому, приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Прокудіної Л.Д. прийнято рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 30790231 від 04.08.2016 17:22:22 та індексний номер 30790325 від 04.08.2016 17:25:46, на підставі яких проведено державну реєстрацію права власності на вказані вище предмети іпотеки 1 і 2 за [PERSON] . Разом з тим, позивач вважає, що відповідач набув права власності на предмети іпотеки, без достатньої правової підстави та з порушенням встановленого законом порядку. Так, позивач зазначає, що відповідачем порушено порядок направлення письмової вимоги, оскільки відповідно до положень пункту 4.1 Договору від 22.10.2015 про задоволення вимог іпотекодержателя письмова вимога повинна була надсилатися саме за місцем реєстрації (фактичного місця проживання), а саме за адресою: [ADDRESS] , яка є місцем фактичного проживання позивача. Однак, постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 22.08.2017 по справі № 826/14167/16, яка набрала законної сили, відмовлено в задоволенні адміністративного позову [PERSON] до приватного нотаріуса Прокудиної Людмили Дмитрівни, третя особа [PERSON] , про визнання протиправними та скасування рішень державного реєстратора та встановлено, зокрема, що відповідачем надано належні докази вручення відповідного повідомлення іпотекодавцю (позивачу) 02.07.2016. Вказаним рішенням встановлено, що [PERSON] в особі своїх уповноважених представників [PERSON] та [PERSON]., посвідчив нотаріально та передав 29.06.2016 приватному нотаріусу Київського міського нотаріального округу Прокудіній Л.Д. та 01.07.2016 - приватному нотаріусу Київського міського нотаріального округу Ткаченко В.Л. вимоги до позичальника (іпотекодавця) - [PERSON] , реєстраційні номери 714 і 589, для передачі приватними нотаріусами [PERSON] за адресами. В тексті вказаних вимог міститься вимога до боржника погасити заборгованість за договором позики від 22.10.2015 в розмірі 4220828,00 грн., а також попередження, адресоване іпотекодавцю (боржнику) про те, що у випадку непогашення заборгованості іпотекодержатель (позикодавець) розпочне процедуру звернення стягнення на предмет іпотеки. Одна з вимог була направлена відповідачем поштою 30.06.2016 на адресу місця реєстрації [PERSON] - [ADDRESS] , про що свідчать надані представником відповідача копії фіскального чеку №7410 від 30.06.2016 та опису вкладення у цінний лист №0103035186584. Згідно усних пояснень представника відповідача вказане поштове відправлення шовернулося неврученим з причини закінчення строків зберігання у серпні 2016 року. Інша вимога була надіслана позивачу приватним нотаріусом Ткаченко ВЛ. з використанням послуг кур`єрської служби - ТОВ «П2П» («Роті II Роіпі ») на адресу: [ADDRESS] , що підтверджуюється копією транспортної накладної Товариства №17 від 01.07.2016 року, номер замовлення №0034891. Обставини надсилання заяви-вимоги [PERSON] за іншою адресою (а саме адресою розташування предмету іпотеки квартири), ніж зазначена [PERSON] у договорі іпотеки (адресою реєстрації: [ADDRESS] ), відповідач пояснив тим, що за вказаною адресою в дійсності знаходиться нежитлова будівля - дитячий садок (літ. «А») та склад (літ. «Б»). На підтвердження чого відповідач надав довідку Київського міського бюро технічної інвентаризації Київської міської ради від 04.11.2016 №14046 (И-2016). Також відомості про розташування за адресою: [ADDRESS] а саме дитячого навчального закладу міститься в мережі інтернет. За даними наданих копій транспортної накладної № 17 від 01.07.2016, повідомлення про доставку до замовлення від 01.07.2016 №0034891 та листа ТОВ «П2П» від 06.06.2017, вказана кореспонденція була вручена адресату - [PERSON] 02.07.2016 і про що свідчить підпис останнього на накладній та повідомленні. Відповідно до ч. 4 ст. 82 Цивільного процесуального кодексу України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Згідно ч. 1 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Так, позивач обґрунтовуючи свої вимоги щодо повернення безпідставно набутого майна, посилається на вимоги статті 1212 ЦК України. Відповідно до частини першої ст. 1212 Цивільного кодексу України, особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Разом з тим, суд вважає, що позивачем неправильно обрано спосіб захисту, оскільки згідно правової позиції Верховного суду України, викладеної при розгляді цивільної справи № 6-122 ЦС 14, стаття 1212 Цивільного кодексу України застосовується лише у тих випадках, коли безпідставне збагачення однієї особи за рахунок іншої не може бути усунено за рахунок інших, спеціальних способів захисту. Зокрема, у разі виникнення спору про набуття майна чи збереження без достатніх правових підстав договірний характер виключає можливість застосування до них судом положень частини 1 статті 1212 ЦК України, в тому числі і про зобов`язання повернути майно постраждалому. Щодо вимог позивача про стягнення перевищення вартості предметів іпотеки в розмірі 6234551,37 грн. суд вважає, що вони є необґрунтованими та такими що задоволенню не підлягають враховуючи наступне. Відповідно до ст. 7 Закону України «Про іпотеку», за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов`язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобов`язання. Частиною 3 ст. 37 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що іпотекодержатель набуває предмет іпотеки у власність за вартістю, визначеною на момент такого набуття на підставі оцінки предмета іпотеки суб`єктом оціночної діяльності. У разі набуття права власності на предмет іпотеки іпотекодержатель зобов`язаний відшкодувати іпотекодавцю перевищення 90 відсотків вартості предмета іпотеки над розміром забезпечених іпотекою вимог іпотекодержателя. Аналіз зазначеної норми права свідчить про те, що іпотекодержатель зобов`язаний відшкодувати іпотекодавцю перевищення 90 відсотків вартості предмета іпотеки над розміром забезпечених іпотекою вимог іпотекодержателя лише у разі набуття права власності, та у разі якщо 90% вартості набутої іпотеки перевищує розмір вимог, що забезпечуються договором іпотеки. Як вбачається із матеріалів справи, на момент звернення відповідача до нотаріуса щодо звернення стягнення на предмети іпотеки, у відповідності до звітів суб`єкта оціночної діяльності ТОВ «Оціночна компанія «Експерт-БТІ» про вартість об`єкта незалежної оцінки, ринкова вартість трикімнатної квартири за адресою: [ADDRESS] , що є предметом іпотеки, становить 4094540,00 грн., а ринкова вартість машиномісця за адресою: [ADDRESS], становить 372140,00 грн. Проте, як вбачається із матеріалів справи, згідно із Договором іпотеки та Звіту про оцінку предмета іпотеки складеного ФОП [PERSON] станом на 22.10.2015, з якою погодився [PERSON] , оціночна вартість квартири за адресою: [ADDRESS] , що є предметом іпотеки, становила 4069638,00 грн. Згідно із Договором іпотеки та Звіту про оцінку предмета іпотеки складеного ФОП [PERSON] станом на 22.10.2015, з яким погодився [PERSON] , оціночна вартість машиномісця за адресою: [ADDRESS], що є предметом іпотеки, становила 452182,00 грн. Обгрунтовуючи позовні вимоги щодо стягнення перевищення вартості предметів іпотеки в розмірі 6234 551,37 грн. позивач посилається на Звіти ТОВ «ІНФОРМАЦІЙНО-КОНСАЛТИНГОВА ФІРМА «РЕНОМЕ» від 20.09.2016 № МР04-160920-001 та від 21.09.2016 №МР04-160921-001, згідно з якими ринкова вартість предмета іпотеки 1, становить 10970407,80 грн., а ринкова вартість предмета іпотеки 2 становить 646680,39 грн. При цьому, слід зазначити, що звіт про оцінку майна не може братись судом до уваги як належний та допустимий доказ, оскільки є лише суб`єктивною думкою спеціалістів, які не несуть жодної, в тому числі кримінальної відповідальності за складені ними документи, оскільки не виконувались в межах судового провадження. Разом з тим, суд критично ставиться до висновку наданого позивачем, оскільки вказаний висновок був здійснений фахівцем без огляду об`єктів нерухомості. Крім того, висновок не містить будь-яких даних щодо розрахунку вартості об`єктів нерухомості, що унеможливлює його повне та об`єктивне дослідження содом, а отже є неналежним доказом. Також суд погоджується із доводами відповідача, що ціни на ринку нерухомості в Києві за період з 22.10.2015 по 04.08.2016 різко не змінювалися. При цьому, слід зазначити, що станом на 22.10.2015 курс Національного банку України становив: 1 долар США = 22 грн. 61 коп., а станом на 04.08.2016 у курс Національного банку України становив: 1 долар США = 24 грн. 81 тобто за 11 місяців національна валюта стала дешевше на 2 грн. 20 коп. З урахуванням викладеного суд приходить до висновку, що доводи позивача про наявність перевищення вартості предметів іпотеки є необґрунтованими, оскільки зазначені ним відомості не відображають реальні ринкові ціни на об`єкти нерухомості в Києві. На підставі викладеного, суд приходить до висновку про необґрунтованість вимог позову, а відтак відсутні правові підстави для його задоволення.

Outcome: dismissed