Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-17 00:00:00

І. ПРОЦЕДУРА 12.07.2021 року позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом, в якому просить розірвати шлюб між [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . 14.07.2021 року позовну заяву [PERSON] залишено без руху. 23.07.2021 року до суду надійшло клопотання позивача, яким усунуті недоліки, що були підставою для залишення позову без руху. Ухвалою суду від 09.08.2021 року провадження по справі відкрито. В судовому засіданні 18.10.2021 року позивачем [PERSON] позовні вимоги підтримано. Також позивачем та її представником зазначено, що на цей час позивачем подано позов про стягнення аліментів, а також стороні позивача стало відомо що постановою судді закрито адміністративну справу про притягнення відповідача до відповідальності щодо насилля в сім`ї. Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, просить надати час для примирення, а також підтримав клопотання про об`єднання справ, а саме просить об`єднати справи про розірвання шлюбу зі справою про стягнення аліментів. ІІ. АРГУМЕНТИ (ДОВОДИ) УЧАСНИКІВ СПРАВИ В позовних вимогах позивач посилається на те, що сторони з 24.07.1999 року перебувають у зареєстрованому шлюбі, мають двох дітей: повнолітню дочку [PERSON] , [INFO] та неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Як вказує позивач спільне життя між сторонами не склалось, відсутнє взаєморозуміння, неможливе сумісне ведення господарства. Фактично шлюбні відносини та ведення спільного господарства припинено з 11.07.2021 року, а на наступний день позивач звернулась до суду з позовом. Відповідач не скористався передбаченим правом надання відзиву на позов, в судовому засіданні його представник вказав, що відповідач позовні вимоги не визнає. ІІІ. ФАКТИЧНІ ОБСТАВИНИ СПРАВИ [PERSON] та [PERSON] 24.07.1999 року зареєстрували шлюб, про що складено актовий запис №569, що вбачається з свідоцтва про шлюб, серії [NUMBER] , виданого Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Одеського міського управління юстиції /а.с.30/. Сторони мають двох спільних дітей: повнолітню дочку [PERSON] , [INFO] та неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] /а.с. 19, 20/. Батьками дітей вказані сторони по справі. В позовній заяві позивач зазначає, що відповідач [PERSON] неодноразово піддавав її та малолітнього сина домашньому насильству, в зв`язку з чим позивач неодноразово викликала патрульну поліцію для упередження подальших неадекватних дій з боку чоловіка. Однак у позивача наявна лише одна копія термінового заборонного припису, складеного працівниками поліції, а саме від 12.07.2021 року, в якому вказано, що до кривдника застосований такий захід як заборона в будь-який спосіб контактувати з постраждалою особою. На підтвердження доводів позовної заяви позивач надала до суду копію термінового заборонного припису стосовно кривдника Серії АА № 143685 від 12.07.2021 року, згідно якого 12.07.2021 року близько 20:00 [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , висловлювався нецензурною лайкою та виганяв з квартири свою дружину [PERSON] та сина, чим вчинив домашнє насильство психологічного та економічного характеру. Терміновий заборонний припис стосовно кривдника винесений строком на 10 діб з 23.30 12.07.2021 року та діє до 23.30 22.07.2021 року. Постановою судді Київського районного суду м. Одеси Іванчука В.М. від 07.09.2021 року по справі №947/23709/21 [PERSON] від адміністративної відповідальності за вчинене адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 173-2 КУпАП в силу малозначності в порядку ст. 22 КУпАП, обмежившись усним зауваженням, а провадження у справі закрито. IV. ПРАВОВІ НОРМИ, ЩО ПІДЛЯГАЮТЬ ЗАСТОСУВАННЮ Суд зазначає, що спірні правовідносини є сімейними та регламентуються положеннями ст. ст. 110-112 СК. Згідно з ч. 1 ст. 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Частиною 2 ст. 110 СК України позов про розірвання шлюбу не може бути пред`явлений протягом вагітності дружини та протягом одного року після народження дитини, крім випадків, коли один із подружжя вчинив протиправну поведінку, яка містить ознаки кримінального правопорушення, щодо другого з подружжя або дитини. Відповідно до ч. 3 ст. 110 СК України чоловік, дружина мають право пред`явити позов про розірвання шлюбу протягом вагітності дружини, якщо батьківство зачатої дитини визнане іншою особою. Згідно з ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Загальна декларація прав людини у ч. 2 ст. 16 містить положення, за яким шлюб може укладатися тільки при вільній і повній згоді сторін, що одружуються, а за ст. 23 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права, жоден шлюб не може бути укладений без вільної і цілковитої згоди тих, що одружуються. За аналогією можливо зробити висновок, що й подальше існування сім`ї як добровільного союзу у разі відсутності добровільної згоди чоловіка чи жінки на такий союз - сім`ю - шлюб, не може мати місце, а також, приймаючи бажання й право одного з них розірвати шлюб не може бути незаконно порушене або одного з подружжя не можливо насильно, без його волі змусити перебувати у таких зареєстрованих як шлюб відносинах. V. ОЦІНКА ДОВОДІВ УЧАСНИКІВ СПРАВИ ТА ВИСНОВКИ СУДУ В ході судового розгляду справи встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебувають в зареєстрованому шлюбі та мають двох спільних дітей. В судовому засіданні представник відповідача підтримував клопотання про об`єднання даної справи зі справою №947/27774/21 за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання дитини. Проте доводи сторони відповідача про доцільність об`єднання вказаних справ суд відхиляє, оскільки питання розірвання шлюбу стосуються особистих немайнових прав чоловіка та дружини, а позов про стягнення аліментів стосується захисту інтересів дітей. Відповідно до п. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року №11 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з`ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя. З матеріалів справи вбачається, що позивач як на підставу для розірвання шлюбу посилається на те, що відповідач [PERSON] неодноразово піддавав психологічному та фізичному насильству дружину та сина, однак на підтвердження вказаних обставин суду надано лише терміновий заборонний припис стосовно кривдника, в якому зазначається про скоєння домашнього насильства психологічного та економічного характеру 12.07.2021 року. Саме 12.07.2021 року [PERSON] звернулась до суду з позовною заявою про розірвання шлюбу, яку ухвалою суду було залишено без руху. При цьому скоєння [PERSON] домашнього насильства було предметом розгляду у справі №947/23709/21 про притягнення [PERSON] до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП. При цьому провадження у вказаній справі судом було закрито в силу малозначності. Доводи позивача щодо неодноразового вчинення домашнього насильства в тому числі і фізичного характеру матеріалами справи не підтверджені. Таким чином, суд приходить до висновку, що обставини, на які посилається в позовній заяві позивач як на підставу для розірвання шлюбу, не доведені. Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд зазначає, що під час розгляду справи позивач та представник відповідача вели діалог щодо існуючих претензій сторін одної до іншої. На запитання суду ні позивач, ні представник відповідача не надали відповіді стосовно того, що саме за обставини обговорюють участники справи. З урахуванням зазначеного суд вважає, що між позивачем та відповідачем можливо існувала суперечка, яка за припущенням і була підставою для звернення до суду, однак, враховуючи пояснення позивача в суді, а також не визнання відповідачем [PERSON] позовних вимог, проаналізувавши та оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що стороною позивача не доведено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей, на підставі чого вимоги позивача не підлягають задоволенню в зв`язку з необгрунтованістю та недоведеністю.

Outcome: dismissed