Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-24 00:00:00

ПАТ «Українська залізниця» в особі Регіональної філії «Львівська залізниця» звернулось до суду з позовом до Головного управління Держпраці у Львівській області, за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача: Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у м.Львові, [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] в якому просить зупинити дію акту проведення спеціального розслідування групового нещасного випадку, що стався 16.09.2015 у відокремленому підрозділі «Львівська дистанція водопостачання» ДТГО «Львівська залізниця» за формою Н-5, акту №1 про нещасний випадок, пов'язаний з виробництвом з [PERSON] та акту; визнати незаконними та скасувати акт проведення спеціального розслідування групового нещасного випадку, що стався 16.09.2015 у відокремленому підрозділу «Львівська дистанція водопостачання» ДТГО «Львівська залізниця», за формою Н-5, акт №1 про нещасний випадок, пов'язаний з виробництвом з [PERSON] та акт №2 про нещасний випадок, пов'язаний з виробництвом з [PERSON] за формою Н-1 №2 про нещасний випадок, пов'язаний з виробництвом з [PERSON] за формою Н-1; зобов'язати Головне управління Держпраці у Львівській області призначити повторне спеціальне розслідування нещасного випадку зі смертельним наслідком зі слюсарем аварійно-відновлювальних робіт [PERSON] та машиністом бурових установок [PERSON], працівниками відокремленого підрозділу «Львівська дистанція водопостачання» Державного територіально-галузевого об'єднання «Львівська залізниця», що стався 16 вересня 2015 року. В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що16 вересня 2016 року у ВП «Львівська дистанція водопостачання» трапився груповий нещасний випадок зі смертельними наслідками із працівниками [PERSON] та [PERSON]. Наказом територіального управління Держгірпромнагляду у Львівській області від 18.09.2015 року №805 «Про призначення комісії для спеціального розслідування групового нещасного випадку із смертельними наслідками, що стався 16.09.2015 року з працівниками ВП «Львівська дистанція водопостачання» ДТГО «Львівська залізниця» було призначено комісію у складі [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] Пунктом 2 даного наказу визначено, що комісія зобов'язана організувати і провести спеціальне розслідування до 01.10.2015 року. 25.02.2016 року було складено акт проведення спеціального розслідування групового нещасного випадку, що стався 16 вересня 2015 року о 11 год. 55 хв. у ВП «Львівська дистанція водопостачання» та цього ж дня було складено акт №1 «Про нещасний випадок, пов'язаний з виробництвом [PERSON]» та акт №2 «Про нещасний випадок, пов'язаний з виробництвом [PERSON]» форми Н-1, які одноосібно підписано головою комісії [PERSON] та затверджено начальником Головного управління Держпраці у Львівській області [PERSON] 21.03.2016 року. Зазначає, що інші члени комісії відмовились підписувати дані акти та виклали окремі думки. Позивач стверджує, що дане розслідування проведено однобічно та необ'єктивно, внаслідок чого порушено Порядок проведення розслідування та ведення обліку нещасних випадків, професійних захворювань і аварій на виробництві, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 30.11.2011 року № 1232 (далі - Порядок) та складено і затверджено незаконні акти за формою Н-5 та Н-1. Також зазначає, що дані акти підписуються головою та всіма членами спеціальної комісії протягом п'яти днів після оформлення матеріалів. Стверджує, що члени комісії [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] відмовилися від підписання актів, оскільки комісія у своїй більшості дійшла висновку, що нещасний випадок стався з вини [PERSON] - начальника Львівської дистанції водопостачання, про що й зазначено в окремій думці. Також покликається на те, що при складанні актів порушено п.47, п.54 Порядку. Комісією не з'ясовані обставини та причини настання нещасного випадку. Окрім того, зазначає, що в.о. начальника відокремленого підрозділу «Львівська дистанція водопостачання» [PERSON] лише тимчасово виконував обов'язки начальника дистанції і не був роботодавцем. Окрім того стверджує, що саме [PERSON] мав забезпечити та контролювати безумовне виконання ст.13 Закону України «Про охорону праці». Голова комісії описав в акті форми Н-5 неправдиву інформацію, не маючи жодних документів, які підтверджують відсутність у дистанції спецодягу, спецвзуття та засобів індивідуального і колективного захисту. Крім цього, зазначає, що засоби індивідуального та колективного захисту були наявні та в необхідній кількості на каналізаційно-насосній станції, однак голова комісії це проігнорував та не взяв до уваги. Тому, позивач не вважає інших осіб, окрім начальника відокремленого підрозділу «Львівська дистанція водопостачання» [PERSON], винними в настанні групового нещасного випадку зі смертельним наслідком, відтак вважає, що акти за формою Н-5, Н-1 є складеними та затвердженими з порушення вимог Порядку, оскільки невірно встановлено винних осіб у настанні нещасного випадку через те, що голова комісії під час складання актів не взяв до уваги всіх фактів та обставин, які стали причиною нещасного випадку. Просить позов задоволити. У судовому засідання представник позивача позов підтримав, просив задоволити заявлені позовні вимоги та надав додаткові пояснення, відповідно до яких позовна вимога про зупинення дії акту пов'язана з тим, що ПАТ «Укрзалізниця» вважає оскаржувані акти незаконними, складеними та затвердженими з порушенням Порядку, тому просить зупинити їх дію з метою попередження страхових виплат потерпілим. Також стверджує, що оспорюванні акти затверджені 21.03.2016 року, в той час, як складеними були 25.02.2016 року. Окрім того зазначає, що начальник ГУ Держпраці у Львівській області не скористався правом щодо призначення повторного розслідування нещасного випадку, не врахував думку інших членів комісії, самою комісією не в повній мірі з'ясовані обставини і причини нещасного випадку, невірно встановлені особи, які допустили порушення вимог законодавства про охорону праці, тому оспорювані акти фактично базуються лише на висновках одного члена комісії. Представники відповідача у судовому засіданні проти задоволення позовних вимог заперечили. Представник відповідача [PERSON] надала суду письмові заперечення, відповідно до яких пояснила, що працівники [PERSON] та [PERSON] без будь-яких дозвільних документів виконували роботи по очистці каналізаційного колодязя на подвір'ї начальника ВП «Львівська дистанція водопостачання» [PERSON], при цьому працівник [PERSON] не мав засобів індивідуального та колективного захисту. В результаті проведення спеціального розслідування, даний нещасний випадок був визнаний таким, що пов'язаний з виробництвом, оскільки стався із працівниками у робочий час при виконанні ними трудових обов'язків, відтак зважаючи на викладене, був складений акт форми Н-5 та акти форми Н-1 відносно працівників [PERSON] та [PERSON] Зазначає, що твердження позивача про те, що акт повинен бути підписаний більшістю всього складу комісії є таким, що ґрунтується на довільному тлумаченні законодавства. Стверджує, що при оформленні матеріалів даного спеціального розслідування, члени комісії [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] і [PERSON] всупереч вимогам Порядку взагалі відмовились підписувати акти розслідування нещасного випадку за формою Н-1 відносно працівників [PERSON] та [PERSON] Окрім того зазначає, що процедура підписання та затвердження актів спеціальних розслідувань нещасних випадків чітко визначена пунктами 47, 49 Порядку проведення розслідування та обліку нещасних випадків, професійних захворювань і аварій на виробництві. А тому у даному випадку відсутня правова підстава для застосування будь-яких аналогій. Також покликається на те, що доводи позовної заяви, що [PERSON], як безпосередній керівник робіт, не забезпечив виконання Правил охорони праці під час експлуатації водопровідно-каналізаційних споруд на залізничному транспорті є безпідставними, оскільки останній не перебував при виконанні службових обов'язків і взагалі не мав права використовувати працю працівників. Окрім того, обов'язки начальника ВП «Львівська дистанцій водопостачання» виконував заступник начальника [PERSON], який був безпосередньо відповідальний за безпечні та належні умови праці для підлеглих працівників, а тому та обставина, що [PERSON], будучи у відпустці, визначав обсяг робіт для працівників [PERSON] та [PERSON], свідчить про неналежне виконання посадових обов'язків [PERSON] Зазначає, що [PERSON] на власному автомобілі у робочий час забрав із території ВП «Львівська дистанція водопостачання» працівника [PERSON] не маючи на це жодних правових підстав, проте зазначений факт залишився «непоміченим» із сторони виконуючого обов'язки начальника [PERSON] Стверджує, що відповідач не заперечує ту обставину, що у ВП «Львівська дистанція водопостачання» на момент настання нещасного випадку могли бути наявні засоби індивідуального захисту. Проте, дані засоби не були надані працівнику [PERSON] безпосередньо перед виконанням робіт підвищеної небезпеки, що черговий раз свідчить про неналежну організацію системи охорони праці на ВП «Львівська дистанція водопостачання». Щодо призначення повторного розслідування зазначає, що таке, у випадку незгоди із його змістом роботодавця, це право керівника органу Держпраці, а не його обов'язок. Вважає, що у зазначеній справі спеціальне розслідування було проведено всебічно та об'єктивно, при цьому зміст актів, які складені та підписані головою комісії [PERSON] відповідає фактичним обставинам справи, відтак відсутні будь-які правові підстави для скасування акту зі формою Н-5, та актів за формою Н-1 відносно працівників [PERSON] та [PERSON] Просить у задоволенні позову відмовити. У судовому засіданні представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет позову Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань - [PERSON] позовні вимоги підтримав, просив такі задоволити. Надав суду письмові пояснення, відповідно до яких вважає, що оскаржувані акти складенні з порушенням чинного законодавства. Зазначає, що нещасний випадок стався не під час перебування потерпілих на робочому місці, не на території підприємства та без оформлення завдання роботодавця на виконання робіт. Зазначає, що оскільки до виконавчої дирекції звернувся із заявою [PERSON] з вимогою про призначення йому страхових виплат у зв'язку із смертю його сина та такі оскаржуються у судовому порядку, вважає, що необхідно зупинити дію акту з метою недопущення здійснення передчасних виплат. Стверджує, що оскаржувані акти не відповідають вимогам законодавства та підлягають скасуванню. Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору [PERSON] - [PERSON] позовні вимоги заперечив, надав письмові заперечення. Відповідно до наданих заперечень вважає, що твердження позивача про порушення процедури підписання та затвердження акту є суб'єктивним та довільним трактуванням положень нормативного акту, адже у «Порядку проведення спеціального розслідування та обліку нещасних випадків, професійних захворювань», не передбачено право члена спеціальної комісії відмовитись від підпису акту, а наявне тільки право підписати з окремою думкою. Тому порушення у даному випадку наявні зі сторони членів комісії, а не голови комісії. Також керівником Головного управління Держпраці правомірно затверджено вказані акти, які оспорює позивач, оскільки такий обов'язок покладається на нього загаданим вище Порядком, тому у даному випадку незатвердження актів зі сторони керівника органу Держпраці, було б порушенням законодавства із відповідними наслідками. Зазначає, що позивачем не наведено конкретну норму закону та не зазначено обґрунтування, чому така підлягає застосуванню в конкретній ситуації. Стверджує, що позивач у порушення вищевказаного Порядку не скористався правом на подання скарги і не просив провести повторне чи додаткове розслідування, тому вважає, що сам факт спору про право відсутній, оскільки відмови у проведенні додатково або повторного розслідування не було, нові акти не складались. Окрім того зазначив, які саме порушення допущені працівниками, які вказані в оскаржуваному акті форми Н-5. Стверджує, що [PERSON] та [PERSON] у день нещасного випадку знаходились на роботі та виконували свої посадові обов'язки. Тому вважає, що позовна заява необґрунтована, обставини, викладені у ній не підтверджені, належних та допустимих доказів на підтвердження цих обставин до суду не подано, позивач не скористався правом на оскарження актів до ГУ Держпраці у Львівській області, й відповідно на даний час позбавлений можливості звертатись із позовом, просить у задоволенні позову відмовити. Третя особа [PERSON] та її представник [PERSON] у судовому засіданні проти задоволення позову заперечили. У судовому засіданні треті особи [PERSON], [PERSON] та [PERSON] позовні вимоги підтримали, просили такий задоволити. Треті особи [PERSON], [PERSON], [PERSON] у судове засідання не з'явились, хоча належним чином були повідомлені про час та місце розгляду справи, що підтверджується матеріалами справи. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, суд дійшов до наступного висновку. Судом встановлено, що 16 вересня 2016 року у ВП «Львівська дистанція водопостачання» стався груповий нещасний випадок зі смертельними наслідками із працівниками [PERSON] та [PERSON]. В ході проведення спеціального розслідування даного нещасного випадку було встановлено, що 16.09.2015 року близько 07 год. 30 хв. начальник ВП «Львівська дистанція водопостачання» [PERSON]Й, який в той час перебував у відпустці з 01.09.2015 року, відповідно до наказу від 25.08.2015 року №217, подзвонив на мобільний телефон в.о. начальника ВП «Львівська дистанція водопостачання» [PERSON] та повідомив про забиття каналізаційної мережі в с.Суховоля, Городоцького р-ну, Львівської обл., а згідно пояснення [PERSON] він телефонував [PERSON] 15.09.2015 року та попросив надати наступного дня асенізаційну машину та працівників для очистки каналізації, на що [PERSON] відповів, що надасть двох працівників та водія з автомобілем. Працівники [PERSON] та [PERSON] без будь-яких документів, виконували роботи по очистці каналізаційного колодязя на подвір'ї начальника ВП «Львівська дистанція водопостачання» [PERSON], при цьому працівник [PERSON] не мав засобів індивідуального та колективного захисту. При виконанні зазначених робіт, [PERSON] на дні колодязя знепритомнів. Працівник [PERSON] поліз у яму на допомогу [PERSON], але також втратив свідомість. Побачивши це, їм на допомогу поліз водій асенізаційної машини [PERSON], але відчувши що йому стає погано, виліз та почав кричати та звати на допомогу. Начальник дистанції [PERSON], підбіг та теж поліз в колодязь, але опинившись на дні каналізаційного колодязя, втратив свідомість. На той час будівельники, які працювали на будівництві сусіднього будинку, почувши крики та побачивши метушню біля люка каналізаційного колодязя на подвір'ї [PERSON], прибігли на допомогу принісши з собою пеньковий канат, що знаходився у них на будові і разом з водієм [PERSON] почали їх рятувати. Витягнувши з колодязя [PERSON], їм не вдалось витягнути та врятувати [PERSON] і [PERSON], оскільки колодязь почав заповнюватись нечистотами і тіл потерпілих уже не було видно. Після цього вони викликали рятувальників та працівників поліції, а [PERSON] про випадок доповів керівництву дистанції. На підставі ст.22 Закону України "Про охорону праці" роботодавець повинен організовувати розслідування нещасних випадків, професійних захворювань і аварій відповідно до положення, що затверджується Кабінетом Міністрів України. Наказом територіального управління Держгірпромнагляду у Львівській області від 18.09.2015 року №805 «Про призначення комісії для спеціального розслідування групового нещасного випадку із смертельними наслідками, що стався 16.09.2015 року з працівниками ВП «Львівська дистанція водопостачання» ДТГО «Львівська залізниця» було призначено комісію у складі: [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] Пунктом 2 даного наказу визначено, що комісія зобов'язана організувати і провести спеціальне розслідування до 01.10.2015 року. Процедура розслідування нещасних випадків на виробництві врегульована постановою KM України № 1232 від 30.11.2011 року «Про затвердження порядку проведення розслідування та обліку нещасних випадків, професійних захворювань і аварій на виробництві» (далі - Порядком). Відповідно до п.51 Порядку за результатами спеціального розслідування складаються акт форми Н-5, акт форми Н-1 стосовно кожного потерпілого, нещасний випадок з яким визнано таким, що пов'язаний з виробництвом, або форми НПВ в іншому випадку, карта форми П-5 стосовно кожного потерпілого у разі настання професійного захворювання (отруєння), пов'язаного з виробництвом, а також оформляються інші матеріали спеціального розслідування, передбачені пунктами 54 і 55 цього Порядку. Згідно пункту 47 даного Порядку акти за формою Н-5 і Н-1 підписуються головою і всіма членами спеціальної комісії протягом п'яти днів після оформлення матеріалів спеціального розслідування. У разі незгоди із змістом акту (актів) член спеціальної комісії підписує його (їх) з відміткою про наявність окремої думки, яку викладає письмово. Окрема думка додається до акту і є його невід'ємною частиною. Таким чином, пункт 47 Порядку містить імперативну норму, яка встановлює обов'язок для всіх членів комісії підписати акт спеціального розслідування нещасного випадку. Разом із тим, передбачено право члена комісії у випадку незгоди із змістом акту підписати даний акт із відміткою про наявність окремої думки. У свою чергу за результатами спеціального розслідування був складений акт форми Н-5 від 25.02.2016 року, який одноосібно підписав голова комісії [PERSON] та затвердила начальник Головного управління Держпраці у Львівській області [PERSON] 21.03.2016 року. 25.02.2016 року було складено акт №1 «Про нещасний випадок, пов'язаний з виробництвом [PERSON] Львівська обл., Мостиський р-н, с. Буців» та акт №2 «Про нещасний випадок, пов'язаний з виробництвом [PERSON] Львівська обл.,Турківський р-н, с. Кіндратів» форми Н-1, які також одноосібно підписав голова комісії [PERSON] та затвердила начальник Головного управління Держпраці у Львівській області [PERSON] 21.03.2016 року. Інші члени комісії [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], які не погодилися з причинами та висновками, зазначеними в актах форми Н-5 та Н-1, а саме в частині визнання винними особами [PERSON], який є в.о. начальника Львівської дистанції водопостачання, та [PERSON], який є начальником служби будівельно-монтажних робіт і цивільних споруд, виклали окрему думку. Відповідно до висновку, викладеного у вищевказаних актах, до нещасного випадку призвели дії або бездіяльність таких осіб як: [PERSON] - начальник виробничого структурного підрозділу «Львівська дистанція водопостачання» - організував та керував роботами, зловживаючи службовим становищем, а саме: використав асенізаційний автомобіль та працю підлеглих працівників, не маючи на виконання вищезазначених робіт відповідно оформлених документів; [PERSON] - слюсар аварійно-відновлювальних робіт виробничого структурного підрозділу «Львівська дистанція водопостачання» - під час виконання робіт з підвищеною небезпекою не користувався засобами індивідуального захисту, чим порушив п. 1.6 Інструкції з охорони праці № 13 для слюсаря аварійно-відновлювальних робіт, яка затверджена наказом начальника дистанції від 30.06.2015 року №193; [PERSON] - в.о. начальника виробничого структурного підрозділу «Львівська дистанція водопостачання» - не забезпечив належний контроль за виробничою діяльністю працівників дистанції, чим порушив розділ 2 п. 1 посадової інструкції заступника начальника виробничого структурного підрозділу «Львівська дистанція водопостачання», затвердженої начальником Львівської дистанції водопостачання від 05.04.2012 року, а саме забезпечує контроль за виробничою діяльністю експлуатаційних дільниць дистанції та ст.13 Закону України «Про охорону праці» відповідно до якого роботодавець зобов'язаний створити на робочому місці в кожному структурному підрозділі умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці. Роботодавець несе безпосередню відповідальність за порушення зазначених вимог; [PERSON] - начальник служби будівельно-монтажних робіт і цивільних споруд - не забезпечив належним чином безпечні умови праці, чим порушив п.п. 2.6, 2.9 посадової інструкції начальника відокремленого підрозділу «Служба будівельно-монтажних робіт і цивільних споруд», затвердженої начальником ДТГО «Львівська залізниця» 12.01.2007 року (п. 2.6: «вживає заходів щодо забезпечення відокремлених підрозділів кваліфікованими кадрами, створення безпечних і сприятливих умов праці»; п. 2.9: «організовує роботу з профілактики правопорушень і злочинів»). Тобто, в результаті проведення спеціального розслідування, даний нещасний випадок був визнаний таким, що пов'язаний з виробництвом, оскільки стався із працівниками у робочий час при виконанні ними трудових обов'язків. Аналізуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що [PERSON] допустив порушення пунктів 2.1., 2.5., 2.14, 2.17, 2.20, 2.22, 2.29, 3.5., 7.2. Посадової інструкції начальника ВП «Львівська дистанція водопостачання» ДТГО «Львівська Залізниця», оскільки будучи у відпустці, але перебуваючи на посаді керівника підприємства, фактично дав незаконну та протиправну вказівку [PERSON] на виконання робіт. Перебуваючи на території подвір'я, по вул. Крайній, 6 у с. Суховоля, [PERSON] маючи безпосередній вплив на своїх підлеглих, дав вказівку на виконання робіт із підвищеною небезпекою, що безпосередньо призвело до смерті двох осіб. Як керівник підприємства, специфікою якого є надання послуг водопостачання та водовідведення, достовірно знав про особливості виконання робіт по прочистці каналізаційних мереж, відповідно допустив працівників свого підприємства до робіт з підвищеною небезпекою, які не були забезпечені засобами захисту. А тому, доводи позовної заяви, що [PERSON], як безпосередній керівник робіт, не забезпечив виконання Правил охорони праці під час експлуатації водопровідно-каналізаційних споруд на залізничному транспорті є безпідставними, оскільки останній не перебував при виконанні службових обов'язків і не мав права використовувати працю працівників. Що ж стосується дій [PERSON] суд зазначає, що на час настання нещасного випадку обов'язки начальника ВП «Львівська дистанцій водопостачання» виконував заступник начальника [PERSON] (наказ №ВОДЧ-83 від 03.03.2014 року), який був безпосередньо відповідальний за безпечні та належні умови праці для підлеглих працівників. [PERSON] допустив порушення п.5, 10 тa 13 посадової інструкції заступника начальника ВП «Львівська дистанція водопостачання» ДТГО «Львівська Залізниця». Порушення, полягали у тому, що [PERSON], виконуючи обов'язки начальника, у зв'язку із усним зверненням [PERSON] дав вказівку виїхати [PERSON] та [PERSON] у с. Суховоля. Хоча за твердженням [PERSON] йому не було відомо куди саме мають їхати його підлеглі. Однак, у зв'язку із незаконністю вказівки [PERSON], який перебував у відпустці, вказівка [PERSON] також була неправомірною. Крім того, фактично знаючи про можливе виконання працівниками ВОДЧ робіт із підвищеною небезпекою, [PERSON] був зобов'язаний вжити заходів по дотриманню інструкцій з охорони праці та забезпечити працівників відповідними засобами захисту. Крім цього, необхідно зазначити, що позивач у поданій позовній заяві не заперечує ту обставину, що мав місце телефонний дзвінок [PERSON] до [PERSON] із проханням направити працівників в с. Суховоля, Городоцького району, Львівської області. Також механік [PERSON] повідомив водію [PERSON], що місце виконання робіт та їх обсяг покаже [PERSON] Окрім того, [PERSON] на власному автомобілі у робочий час забрав на території ВП «Львівська дистанція водопостачання» працівника [PERSON], не маючи на це жодних правових підстав, проте зазначений факт залишився непоміченим зі сторони виконуючого обов'язки начальника [PERSON] У свою чергу необхідно зазначити, що відповідно до табелю обліку робочого часу як [PERSON] так і [PERSON] перебували на роботі, виконували свої обов'язки, і були залученні до робіт за вказівкою [PERSON] У випадку їхньої відсутності на робочому місці у табелях обліку мала б бути проставлена відповідна відмітка, однак така відмітка у табелі відсутня. Також, згідно пункту 6 Положення про виробничий структурний підрозділ «Львівської дистанції водопостачання» РФ «Львівська залізниця» ПАТ «Українська залізниця» підрозділ перебуває у безпосередньому підпорядкуванні виробничого структурного підрозділу «Служба будівельно-монтажних робіт і цивільних споруд» РФ «Львівська залізниця» ПАТ «Українська залізниця». Начальником виробничого структурного підрозділу «Служба будівельно-монтажних робіт і цивільних споруд» на момент настання нещасного випадку був [PERSON], який несе безпосередню відповідальність за ввірені йому структурні підрозділи. Проте, в порушення вимог п.2.6 та п.2.9 Посадової інструкції начальника відокремленого підрозділу служби будівельно-монтажних робіт і цивільних споруд, затвердженої начальником ДТГО «Львівська залізниця» від 12.01.2007 року, [PERSON] не вживав достатніх заходів щодо забезпечення відокремлених підрозділів кваліфікованими кадрами та створення безпечних і сприятливих умов праці і не організовував роботу з профілактики правопорушень і злочинів. Окрім того, відповідно до пункту 49 Порядку керівник органу, який утворив спеціальну комісію, повинен розглянути і затвердити примірники актів за формою Н-5 і Н-1 протягом доби після надходження матеріалів спеціального розслідування. У свою чергу матеріали спеціального розслідування групового нещасного випадку зі смертельним наслідком, що стався 16.09.2015 року з працівниками ВП «Львівська дистанція водопостачання» ДТГО «Львівська залізниця» [PERSON] та [PERSON] були надані до Головного управління Держпраці у Львівській області лише 29.02.2016 року, про що складено відповідний акт, який засвідчує, що в цей день провідний інженер з охорони праці служби будівельно-монтажних робіт і цивільних споруд РФ «Львівська залізниця» [PERSON] передав матеріали розслідування. В цей же день, 29 лютого 2016 року, матеріали розслідування були передані на затвердження начальнику Головного управління Держпраці у Львівській області [PERSON] Судом встановлено, що подані до Головного управління Держпраці акти не містили підписів усіх членів комісії, тому начальником Головного управління Держпраці у Львівській області вживались заходи, спрямовані на зобов'язання членів комісії виконати вимоги пункту 47 Порядку проведення розслідування та обліку нещасних випадків, професійних захворювань і аварій на виробництві з підписання складених актів. Згідно пункту 47 даного Порядку акти за формою Н-5 і Н-1 підписуються головою і всіма членами спеціальної комісії протягом п'яти днів після оформлення матеріалів спеціального розслідування. У разі незгоди із змістом акта (актів) член спеціальної комісії підписує його (їх) з відміткою про наявність окремої думки, яку викладає письмово. Окрема думка додається до акту і є його невід'ємною частиною. Відповідно до підпункту 7 пункту 42 Порядку спеціальна комісія зобов'язана встановити всіх осіб, які допустили порушення вимог законодавства про охорону праці, а також розробити план заходів щодо запобігання подібним нещасним випадкам. Зокрема, з метою виконання вимог Порядку, листом № 1144/1/8-09 від 01.03.2016 року Головне управління Держпраці у Львівській області на ім'я начальника управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків та професійних захворювань у Львівській області [PERSON] звернулося із проханням посприяти в оформленні результатів спеціального розслідування, зокрема, роз'яснити страховому експерту [PERSON] вимоги порядку щодо його обов'язку підписати акти спеціального розслідування форми Н-1 та Н-5. Лист аналогічного змісту із проханням роз'яснити вимоги порядку [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] був направлений 02.03.2016 року за вихідним номером 1177/1/8-09 на ім'я начальника Регіональної філії «Львівська залізниця» [PERSON] Однак вищевказані листи Фондом соціального страхування від нещасних випадків та професійних захворювань у Львівській області та Регіональною філією «Львівська залізниця» залишені без відповіді та реагування. Зважаючи на викладене, по факту неправомірних дій членів комісії, які проявилися у невиконанні вимог пункту 47 Порядку, а саме створення перешкод у затвердженні актів форми Н-1 та Н-5 щодо працівників [PERSON] та [PERSON], Головне управління Держпраці у Львівській області звернулось із листом за № 1607/1/8-10 від 18.03.2016 року до Прокуратури Львівської області. Враховуючи вищевикладене суд зазначає, що Головним управлінням Держпраці у Львівській області вживались всі можливі заходи з метою забезпечення дотримання вимог пункту 47 Порядку проведення розслідування та обліку нещасних випадків, професійних захворювань і аварій на виробництві, проте вчасне затвердження актів було унеможливлене посадовими особами Фонду соціального страхування від нещасних випадків та професійних захворювань у Львівській області та РФ «Львівської залізниці», тобто відбулося з причин, які не залежали від Головного управління Держпраці у Львівській області. Зазначені дії відповідно до Порядку були вчиненні начальником Головного управління Держпраці у Львівській області [PERSON] після надходження матеріалів спеціального розслідування. Відтак доводи позивача про те, що начальником ГУ Держпраці запізно було затверджено акти є безпідставними. Що ж стосується покликання позивача на норми ст.8 ЦК України суд зазначає, що такі є необґрунтованими, оскільки позивач не наводить, яку саме аналогію права та закону необхідно застосовувати, норма якого закону передбачає просту більшість голосів. Відповідно до ст.8 ЦК України, якщо цивільні відносини не врегульовані цим Кодексом, іншими актами цивільного законодавства або договором, вони регулюються тими правовими нормами цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, що регулюють подібні за змістом цивільні відносини (аналогія закону). У разі неможливості використати аналогію закону для регулювання цивільних відносин вони регулюються відповідно до загальних засад цивільного законодавства (аналогія права). Тобто, законодавець чітко передбачив, що може застосовуватись аналогія закону або аналогія права. Таким чином, вирішуючи справу шляхом використання аналогії закону, позивач повинен був не лише покликатися на конкретну норму закону, а й обґрунтовувати, чому він вважає за можливе її застосувати. Однак позивачем такого у позовній заяві не зазначено. Щодо наявності спору про правомірність актів суд зазначає, що відповідно до п.54 Порядку у разі надходження від роботодавця, робочого органу Фонду, представника профспілки, потерпілого або члена його сім'ї чи уповноваженої ним особи, яка представляє його інтереси, скарги або їх незгоди з висновками спеціальної комісії щодо обставин і причин настання нещасного випадку керівник Держпраці або його територіального органу з метою забезпечення об'єктивності проведення спеціального розслідування має право призначити повторне (додаткове) спеціальне розслідування нещасного випадку спеціальною комісією в іншому складі, за результатами її роботи скасувати акти за формою Н-5 і Н-1, притягти до відповідальності посадових осіб підприємства та органів Держпраці, які порушили вимоги цього Порядку. Рішення спеціальної комісії в іншому складі щодо результатів повторного (додаткового) спеціального розслідування обставин і причин настання нещасного випадку може бути оскаржено лише у судовому порядку. Із вищенаведеної правової норми слідує, що призначати повторне розслідування у випадку незгоди із його змістом роботодавця - це право керівника органу Держпраці, а не його обов'язок. Тобто, у даному випадку позивач або ж інші особи мають право подати до ГУ Держпраці скаргу на оспорювані акти розслідування. Керівник органу розглядає дані скарги та за результатами розгляду має право призначити повторне чи додаткове розслідування. Після проведення такого, за його результатами, оспорювані у цій справі акти можуть бути скасовані керівником органу Держпраці, а нові акти можуть бути оскаржені до суду. Однак, судом встановлено, що позивач не скористався правом на подання скарги і не просив ГУ Держпраці у Львівській області провести повторне чи додаткове розслідування, відтак ним не було дотримано вищевказаного порядку проведення розслідування, тому й не виникло у позивача права на звернення до суду, оскільки відмови у проведенні додатково або повторного розслідування надано суду не було та нові акти не складались. Оскільки у задоволенні позовних вимог щодо визнання незаконними та скасування актів за формою Н-5 та Н-1, а також зобов'язання призначити повторне спеціальне розслідування нещасного випадку відмовлено, суд дійшов висновку, що у позовній вимозі щодо зупинення дії акту проведення спеціального розслідування групового нещасного випадку також необхідно відмовити, оскільки немає підстав для задоволення такого. Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що у задоволенні позову необхідно відмовити, оскільки оскаржуване спеціальне розслідування було проведено всебічно та об'єктивно, при цьому зміст актів, які складені та підписані головою комісії [PERSON] відповідають фактичним обставинам справи. Відповідно до вимог ст.88 ЦПК України судовий збір необхідно залишити за позивачем. На підставі вищевикладеного,

Outcome: dismissed