Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-29 00:00:00

29.01.2015 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до приватного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» (надалі ПАТ КБ «Приватбанк»), треті особи: [PERSON], ВДВС Деснянського РУЮ про захист прав споживачів, визнання права власності на автомобіль. В обґрунтування своїх позовних вимог посилається на те, що 17.01.2015 року між ним та ПАТ КБ «Приватбанк» був підписаний акт-прийому передачі автомобіля марки ВАЗ 21104 2006 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER] та переданий автомобіль з ключами та документами. 15.01.2015 року він сплатив повну вартість автомобіля в сумі 26286 грн. на рахунок ПАТ КБ «Приватбанк» і на його прохання нотаріально посвідчити документ акт - прийому передачі представник Банку відмовився. Вважає, що він уклав з ПАТ КБ «Приватбанк» договір купівлі-продажу автомобіля, правомірно набув право власності на спірний автомобіль, є його єдиним власником, а тому просить визнати за ним право власності на автомобіль, оскільки в перереєстрації в ДАІ йому було відмовлено. Також, зазначає, що під час укладання угоди представником ПАТ КБ «Приватбанк» були порушені його права споживача щодо надання достовірної та повної інформації щодо предмету угоди - автомобіля, оскільки йому не було повідомлено про те, ким накладені арешти на автомобіль, на підставі чого, скільки існує арештів. В судовому засіданні позивача та його представник позовні вимоги підтримали в повному обсязі та просили їх задовольнити. Представник відповідача - ПАТ КБ «Приватбанк» в судовому засіданні з позовними вимогами погодився частково, надавши письмові заперечення. Зазначає, що права споживача [PERSON] на одержання інформації при передачі автомобіля порушені не були і Банк не заперечує проти задоволення вимог щодо визнання за позивачем права власності на автомобіль. Треті особи - [PERSON], ВДВС Деснянського РУЮ в судове засідання не з*явилися, повідомлені належним чином про час та місце розгляду справи, ніяких заяв до суду не подали, у зв'язку з чим суд розглядає справу у їх відсутність. Суд, вислухавши учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного. Відповідно до ч.1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Судом встановлено та сторонами не заперечується, що автомобіль марки ВАЗ 21104 2006 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER] зареєстрований в органах ДАІ за [PERSON] на підставі свідоцтва про реєстрацію [NUMBER], виданого УДАІ ГУ МВС України в м. Києві 30.11.2006 року. (а.с. 9). Судом також встановлено та підтверджується дослідженими доказами, що 17.01.2015 року ПАТ КБ «Приватбанк» передав [PERSON] автомобіль марки ВАЗ 21104 2006 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER] згідно акту прийому-передачі з ключами, свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу та номерними знаками. В акті прийому-передачі автомобіля зазначено, що автомобіль передається клієнту без зняття з обліку та без виписування довідки-рахунок, на автомобіль накладений арешт та розшук, клієнт попереджений. В наявності підписи позивача [PERSON] та представника ПАТ КБ «Приватбанк» Яковенко І.П. (а.с.8). Звертаючись з позовом до суду позивач [PERSON] вказує, що ним фактично укладений з відповідачем договір купівлі-продажу, за яким досягнуто усіх істотних умов договору, на підставі чого просить визнати за ним право власності на автомобіль. Згідно ч.1 ст.202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Згідно ч.1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Належною формою договору купівлі-продажу автомобіля є письмова, що відповідає положенню п.3 ч.1 ст. 208 ЦК України, яка передбачає необхідності вчинення правочинів між фізичними особами у письмовій формі на суму, що перевищує у 20 і більше разів розмір неоподаткованого мінімуму доходів громадян. Частиною 1 ст. 328 ЦК України передбачено, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Відповідно до ч.4 ст.334 ЦК України якщо договір про відчуження майна підлягає державній реєстрації, право власності у набувача виникає з моменту такої реєстрації. Згідно зі ст.19 Закону України «Про автомобільний транспорт» транспортні засоби, в тому числі легкові автомобілі» підлягають державній реєстрації. Державна реєстрація здійснюється в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Пунктом 6 Правил державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 07 вересня 1998 року № 1388 встановлено, що транспортні засоби реєструються за юридичними та фізичними особами в реєстраційно-екзаменаційних підрозділах Державтоінспекції. В силу п.п.7, 8 зазначених Правил власники транспортних засобів - юридичні та фізичні особи або їх представники зобов'язані зареєструвати їх протягом 10 діб після придбання або митного оформлення, чи тимчасового ввезення на територію України, або виникнення обставин, що є підставою для внесення змін до реєстраційних документів. Реєстрація транспортних засобів здійснюється на підставі заяви власника, поданої особисто, і документів, що посвідчують його особу, правомірність придбання транспортного засобу, оцінку його вартості; правомірність придбання транспортних засобів, вузлів і агрегатів, які мають ідентифікаційні номери, підтверджується документами, скріпленими підписом відповідної посадової особи і печаткою, виданими суб'єктами підприємницької діяльності, які реалізують транспортні засоби та видають довідки-рахунки, митними органами, судами, нотаріусами, органами соціального захисту населення, підприємствами - виробниками транспортних засобів та підрозділами ДАІ, а також угодами, укладеними на товарний біржах. Перед відчуженням, передачею такий транспортний засіб повинен бути знятий з обліку в підрозділі ДАІ. Відчуження, передача власником придбаних транспортних засобів, не зареєстрованих у підрозділах ДАІ, не проводиться. Реєстрація транспортних засобів проводиться за умови сплати їх власниками передбачених законодавством податків, а також внесення в установленому порядку платежів за огляд транспортних засобів, реєстрацію, перереєстрацію та зняття їх з обліку, відшкодування вартості бланків реєстраційних документів та номерних знаків. Згідно з п.40 цих Правил зняття з обліку транспортних засобів проводиться після їх огляду в підрозділах Державтоінспекції на підставі заяви власника, документа, що посвідчує особу, виконавчого напису нотаріуса, постанови державного виконавця або рішення суду. Таким чином, до вчинення зазначених дій продавець транспортного засобу не вправі його відчужувати, а покупець набувати право власності на транспортний засіб. У справах за позовом про визнання права власності на автомобіль із підстав придбання його за договором купівлі-продажу, суд може задовольнити такий позов у тому разі, коли встановить, що сторонами були додержані правила ЦК України щодо укладення договору купівлі-продажу такого майна. Зокрема його змісту і наявні умови виникнення права власності за договором. Згідно представленого суду документу (а.с.8) - акту прийому-передачі автомобіля не вбачається, що сторони уклали між собою договір купівлі - продажу автомобіля, а досліджені матеріали справи не містять належних та допустимих доказів того, що [PERSON] було вчинено будь-які з вище зазначених дій, зокрема, але не виключно знято спірний автомобіль з обліку в органах ДАІ та проведено перереєстрацію вищезазначеного автомобіля. Відповідно до положення ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою. Таким чином, для пред'явлення позову про визнання права власності необхідними умовами є дві безумовні обставини: 1) особа, яка звертається до суду повинна бути власником майна. 2) це право повинно оспорюватися. Оскільки за позивачем спірний автомобіль зареєстровано не було, то право власності у нього не виникло, а тому відсутні правові підстави для задоволення позовних вимог про визнання за позивачем права власності на транспортний засіб марки ВАЗ 21104 2006 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER]. Посилання позивача на наявність акту прийому-передачі від 17.01.2015 року та квитанції про оплату грошових коштів, як на підставу визнання права власності суд вважає необґрунтованим. Відповідно до ч.1,4 ст.203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Згідно ст.205 ЦК України, правочин може вчинятися усно або в письмовій формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. В порядку ст. 210 ЦК України правочин підлягає державній реєстрації лише у випадках встановлених законом. Такий правочин є вчиненим з моменту державної реєстрації. Торгівля транспортними засобами здійснюється відповідно до Правил роздрібної торгівлі транспортними засобами і номерними агрегатами, затверджених Наказом Міністерства економіки з питань європейської інтеграції України від 31 липня 2002 року N 228. Можливість визнати дійсним договір купівлі - продажу у порядку ч. 2 ст. 220 ЦК України передбачена лише щодо правочинів, які вимагають обов'язкового нотаріального посвідчення. Договір купівлі-продажу транспортного засобу обов'язкового нотаріального посвідчення не вимагає. Згідно з статтею 34 Закону України «Про дорожній рух», державній реєстрації та обліку підлягають призначені для експлуатації на вулично-дорожній мережі загального користування транспортні засоби усіх типів: автомобілі, автобуси, мотоцикли всіх типів, марок і моделей, самохідні машини, причепи та напівпричепи до них, мотоколяски, інші прирівняні до них транспортні засоби та мопеди, що використовуються на автомобільних дорогах державного значення. Державна реєстрація та облік автомобілів, автобусів, мотоциклів та мопедів усіх типів, марок і моделей, самохідних машин, причепів та напівпричепів до них, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів здійснюються відповідними підрозділами Міністерства внутрішніх справ України, що забезпечують безпеку дорожнього руху. Власники транспортних засобів та особи, які використовують їх на законних підставах, зобов'язані зареєструвати (перереєструвати) належні їм транспортні засоби протягом десяти діб після придбання, митного оформлення, одержання транспортних засобів або виникнення обставин, що потребують внесення змін до реєстраційних документів. На транспортні засоби оформляються та видаються реєстраційні документи, зразки яких затверджуються Кабінетом Міністрів України, та закріплюються номерні знаки, які відповідають вимогам стандартів. Відповідно до п. 1.3 Інструкції про проведення державної реєстрації, перереєстрації та обліку транспортних засобів, оформлення і видачі реєстраційних документів, номерних знаків на них та здійснення перевірок реєстраційно-екзаменаційних підрозділів Державтоінспекції МВС України, власники транспортних засобів зобов'язані зареєструвати їх протягом десяти діб після придбання або митного оформлення, чи тимчасового ввезення на територію України, або виникнення обставин, що потребують внесення змін у реєстраційні документи, незалежно від їх технічного стану. Термін реєстрації може бути продовжено у разі неможливості власника транспортного засобу (хвороба, відрядження, інші поважні причини) вчасно її здійснити. Таким чином, відповідно до вимог ст. 334 ЦК України, законодавством передбачено, що право власності на транспортний засіб виникає з моменту його державної реєстрації відповідними підрозділами Міністерства внутрішніх справ України, що забезпечують безпеку дорожнього руху. Укладений між ПАТ КБ «Приватбанк та [PERSON] акт прийому-передачі транспортного засобу не є підтвердженням переходу права власності на автомобіль до [PERSON], оскільки ПАТ КБ «Приватбанк» не мав і повноважень на укладання угод від імені ПАТ КБ «Приватбанк», оскільки за рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 28.05.2013 року мав право продажу спірного автомобіля від імені [PERSON] ( а.с. 11). Крім того, в установленому законом порядку не була здійснена державна реєстрація автомобіля ані за ПАТ КБ «Приватбанк», ані за [PERSON]., не отримані позивачем правовстановлюючі документи на спірний автомобіль. Отже, суд враховує, що акт прийому - передачі не є правочином, згідно з яким відбувається перехід права власності. Посилання сторін на отримання грошових коштів за купівлю-продажем автомобіля суд вважає необґрунтованим та таким, що не спростовує висновків суду. Доводи позивача на порушення прав споживачів при передачі йому автомобіля суд вважає необґрунтованими та такими, що не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні. Згідно акту, наданого до суду ( а.с. 8) приймаюча сторона, тобто [PERSON] попереджений про те, що автомобіль передається клієнту без зняття з обліку та без виписування довідки-рахунок, та про те, що на автомобіль накладений арешт та розшук. Будь - яких інших доказів на спростування зазначеного суду не надано. Також, судом під час розгляду справи встановлено та сторонами не заперечується, що постановою державного виконавця від 03.08.2010 року на майно боржника [PERSON] було накладено арешт, згідно акту опису та арешту майна від 11.05.2012 року спірний автомобіль описаний та переданий представникові ПАТ КБ «Приватбанк».(а.с. 35-43). Даних про скасування арешту та зняття заборони на його відчуження суду під час розгляду справи не надано. Відповідно до ст. 60 Закону України "Про виконавче провадження" особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права на майно і про звільнення майна з-під арешту. Оскільки судом встановлено, що спірний автомобіль зареєстрований за третьою стороною по справі - [PERSON], дані про перереєстрацію автомобіля та скасування арешту в справі відсутні, а тому відсутні і підстави для визнання права власності за позивачем з підстав, зазначений в позовній заяві. На підставі вищезазначеного, суд приходить до висновку, що вимоги позивача є необґрунтованими, безпідставними, недоведеними, у зв'язку з чим задоволенню не підлягають.

Outcome: dismissed