Jurisdiction: civil
Date: 2019-06-24 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовною заявою, зазначивши, що відповідно до укладеного між ПАТ КБ «ПриватБанк»та відповідачем [PERSON] кредитного договору № б/н від 19.05.2011 року, [PERSON] отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. 09.02.2015 року відповідачу переоформлено кредитну карту «Універсальна» на кредитну картку «Gold» та відкрито картковий рахунок за яким вона отримала кредит у розмірі 4000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 32,4 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. [PERSON] зобов`язувалася повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом та виконати свої обов`язки в повному обсязі у терміни і на умовах, передбачених кредитним договором. В порушення умов кредитного договору б/н від 19.05.2011 р. станом на 24.01.2017 р. відповідач має заборгованість у загальному розмірі 14020 грн. 55 коп. Заочним рішенням Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 29.09.2017 р. позов ПАТ КБ «ПриватБанк»по даній справі задоволено повністю та стягнуто з відповідача заявлену позивачем суму боргу та судові витрати. Ухвалою Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 22.10.2018 року вищевказане заочне рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області скасоване і призначено справу до розгляду у спрощеному провадженні з викликом сторін. У судовому засіданні представник позивача АТ КБ «ПриватБанк» Лазоренко А.Ф. позовні вимоги підтримав у повному обсязі, посилаючись на обставини, викладені у позовній заяві. Просить стягнути з відповідача [PERSON] заборгованість за кредитним договором у розмірі 14020,55 грн. та у повернення сплаченого судового збору. Відповідач [PERSON] у відзиві на позов, запереченні до нього та представник відповідача адвокат Гонтар В.М. у судовому засіданні позовні вимоги не визнали. У задоволені позову просить відмовити. Вислухавши представників сторін, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов задоволенню не підлягає за наступних обставин. Відповідно до ч. 1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій (ч.ч. 1-4 ст. 12 ЦПК України). Частиною 1 ст.13 ЦПК України встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно до змісту ч. 1 ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Частиною 1 статті 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що 19.05.2011 року між ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» та [PERSON] укладено кредитний договір, який відповідно ч. 1 ст.634 ЦК України є договором приєднання та складається з Анкети - заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку та самих Правил та Умов. На [PERSON] відкритий картковий рахунок та надана кредитна картка «Універсальна» та встановлено кредитний ліміт, який у подальшому збільшувався. 09.02.2015 року відповідачу переоформлено кредитну карту «Універсальна» на кредитну картку «Gold» та відкрито картковий рахунок за яким вона отримала кредит у розмірі 4000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 32,4 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк»є правонаступником прав та обов`язків Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк». Статтею 1054 ЦК України встановлено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до п.2.1.1.5.5 Умов та правил надання банківських послуг, позичальник зобов`язується погашати заборгованість по кредиту, відсотками за його використання, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених цим договором. Згідно розрахунку позовних вимог, наданих позивачем, свого обов`язку [PERSON] належним чином не виконує, порушила графік повернення кредиту та сплати процентів і допустила заборгованість, яка станом на 24.01.2017 року нараховує 14020,55 грн., і яка складається з наступного: - 5247,78 грн. - заборгованість за кредитом; - 2067,58 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; - 5561,35 грн. - заборгованість по пені; - 500,00 грн. - штраф (фіксована частина); - 643,84 грн. - штраф (процентна складова). Вказана сума заборгованості станом на день розгляду справи відповідачем позивачу не сплачена. Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (ч. 1 ст. 2 ЦПК України). Згідно ст. 89 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Так, в якості доказу на обґрунтування заперечень проти позову відповідачем надано вирок Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 28.11.2017 р. по кримінальній справі № 537/5161/17, з якого убачається, що кредитну картку та сім-карту відповідачем загублено 20.02.2016 р. та знайдено іншою особою - [PERSON] , яка, скориставшись вказаними кредитною карткою та сім-картою отримала ПІН код від позивача та таємно викрала грошові кошти у загальному розмірі 5750 грн. Факт отримання вказаною громадянкою ПІН коду безпосередньо від банку не заперечується і не спростовується позивачем. Таким чином, судом встановлено факт вчинення щодо [PERSON] шахрайських дій зі сторони третіх осіб. Відповідно до положень ст.1073 ЦК України, у разі несвоєчасного зарахування на рахунок грошових коштів, що надійшли клієнтові, їх безпідставного списання банком з рахунку клієнта або порушення банком розпорядження клієнта про перерахування грошових коштів з його рахунка банк повинен негайно після виявлення порушення зарахувати відповідну суму на рахунок клієнта або належного отримувача, сплатити проценти та відшкодувати завдані збитки, якщо інше не встановлено законом. Згідно з пунктом 37.2 статті 37 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» у разі ініціації неналежного переказу з рахунка неналежного платника з вини ініціатора переказу, що не є платником, емітент зобов`язаний переказати на рахунок неналежного платника відповідну суму грошей за рахунок власних коштів, а також сплатити неналежному платнику пеню у розмірі 0,1 відсотка суми неналежного переказу за кожний день, починаючи від дня неналежного переказу до дня повернення відповідної суми на рахунок, якщо більший розмір пені не обумовлений договором між ними. Відповідно до пунктів 7, 8 Положення про порядок емісії спеціальних платіжних засобів і здійснення операцій з їх використання, затвердженого постановою правління НБУ від 05 листопада 2014 року № 705, емітент або визначена ним юридична особа під час отримання повідомлення та/або заяви про втрату електронного платіжного засобу та/або платіжні операції, які не виконувалися користувачем, зобов`язаний ідентифікувати користувача і зафіксувати обставини, дату, годину та хвилини його звернення на умовах і в порядку, установлених договором. Емітент після надходження повідомлення та/або заяви про втрату електронного платіжного засобу та/або платіжні операції, які не виконувалися користувачем, зобов`язаний негайно зупинити здійснення операцій з використанням цього електронного платіжного засобу. Емітент у разі здійснення помилкового або неналежного переказу, якщо користувач невідкладно повідомив про платіжні операції, що ним не виконувалися, після виявлення помилки негайно відновлює залишок коштів на рахунку до того стану, у якому він був перед виконанням цієї операції. Емітент у разі повідомлення користувачем про незавершену операцію з унесення коштів через платіжні пристрої банку-емітента на рахунки, відкриті в банку-емітенті, після подання користувачем емітенту відповідного документа, що підтверджує здійснення цієї операції, негайно зараховує зазначену в цьому документі суму коштів на відповідний рахунок. Конституційний Суд України у Рішенні від 10 листопада 2011 р. у справі № 15- рп/2011 роз`яснив, що положення пунктів 22, 23 ст. І, ст.11 Закону України "Про захист прав споживачів" треба розуміти так, що їх дія поширюється на правовідносини між кредитодавцем та позичальником (споживачем) за договором про надання споживчого кредиту, що виникають як під час укладення, так і виконання такого договору. Як вбачається з розрахунку заборгованості з моменту дії кредитної картки і до моменту, коли її загублено, відповідач не порушувала умови договору. Оскільки позивачем не доведено вчинення відповідачем дій чи бездіяльності, які сприяли втраті, незаконному використанню персонального ідентифікаційного номера (коду) або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції за кредитною карткою, а відповідач, виявивши втрату кредитної картки, невідкладно повідомила правоохоронні органи про вчинений злочин та позивача про цей факт, врахувавши наявність чинного вироку у кримінальній справі, в межах якої встановлюється особа, яка протиправно заволоділа грошовими коштами, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог, оскільки відповідач не несе відповідальності за таку платіжну операцію здійснену іншою особою без її згоди. Вказана позиція також взаємоузгоджується із правовою позицією Верховного Суду України, викладеною у постановах Верховного Суду України від 13 травня 2015 року у справі №6-71цс15 та від 14 лютого 2018 року у справі № 127/23496/15-ц. Суд відхиляє доводи позивача щодо наявності задоволеного стосовно [PERSON] цивільного позову в рамках кримінальної справи № 537/5161/17, яким на її користь стягнено з [PERSON] 5750 грн.00 коп. як такі, що не відповідають обраному ним способу захисту своїх прав та законних інтересів, оскільки, предметом та підставами заявленого ним позову є неналежне виконання відповідачем умов кредитного договору та стягнення з неї кредиту, відсотків за користування ним, щтрафів та пені за несвоєчасне повернення отриманих кредитних коштів, а не стягнення безпідставно отриманих коштів. Крім того, позивачем не надано доказів, що стягнута Крюківським районним судом м. Кременчука Полтавської області сума 5750 грн., в рамках кримінальної справи № 537/5161/17, реально отримана [PERSON] від [PERSON] , що надавало б йому право вимагати їх повернення відповідачем як таких, що належать банку. Також, суд вважає і юридично неспроможними доводи позивача щодо несвоєчасного повідомлення відповідачем банку про загублену кредитну картку та сім-карту, оскільки, як виклала у своїх письмових поясненнях відповідач та пояснив її представник [PERSON] , [PERSON] звернулась до банку та поліції з відповідними заявами одразу, як виявила пропажу вказаних предметів, відповідачем вказана обставина не спростована і зворотнє не доведено. Відповідач в силу вищенаведеного несе відповідальність лише за втрату чи незаконне використання ПІН коду та іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції за кредитною карткою, а не за втрату самої кредитної картки чи несвоєчасне повідомлення банку про таку втрату. Враховуючи вищенаведене, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позовних вимог повністю. Оскільки в задоволенні позовних вимог відмовлено в повному обсязі, понесені позивачем судові витрати згідно ст.141 ЦПК України розподілу між сторонами не підлягають.

Outcome: dismissed