Jurisdiction: civil
Date: 2020-08-18 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду із позовною заявою до Департаменту патрульної поліції НП України, ГУ ДКС у Полтавській області про відшкодування моральної шкоди, завданої незаконним рішенням службової особи органом державної влади. В якій прохав: стягнути з Держави Україна через ГУ ДКС у Полтавській області за рахунок коштів Державного бюджету України, шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку на користь [PERSON] 10 000 гривень у рахунок відшкодування моральної шкоди, завданої незаконним рішенням службової особи органом державної влади. В обґрунтування позову зазначив, що 31.07.2019 було винесено постанову серії ДП18 №668688 від 31.07.2019 інспектором роти №4 батальйону УПП в Полтавській області ДПП Олефіренко О.С., в якій незаконного притягнуто позивача до адміністративній відповідальності за ч.1 ст.122, ч.1 ст.126, ч.4 ст.126 КУпАП. Рішенням Полтавського районного суду Полтавської області від 18.09.2019 в справі № 554/1998/19 вищезазначену постанову серії ДП18 №668688 було визнано протиправною і було скасовано, а провадження у справі закрито. Постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 02.12.2019 суд задовольнив частково апеляційну скаргу та рішення Полтавського районного суду Полтавської області від 18.09.2019 - змінив з підстав та мотивів задоволення позову. Внаслідок незаконного притягнення позивача до адміністративної відповідальності, що відбулося у результаті незаконних дій поліцейського УПП в Полтавській області ДПП щодо винесення постанови про накладення адміністративного стягнення у справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, яка була визнана протиправною та скасована рішенням Полтавського районного суду Полтавської області, постановою Другого апеляційного адміністративного суду, [PERSON] була заподіяна моральна шкода, для відшкодування якої він,[PERSON] звернувся із даним позовом до суду. У зв`язку із винесенням поліцейським УПП у Полтавській області Олефіренком О.С. відносно [PERSON] незаконної постанови у справі про адміністративне правопорушення (визнана протиправною та скасована рішенням суду) позивачу було незаконно притягнуто до адміністративної відповідальності, передбаченої ч.1 ст.122, ч.1 ст.126, ч.4 ст.126 КУпАП, чим заподіяно йому,[PERSON] моральної шкоди. Заподіяння моральної шкоди виразились у протиправній поведінці з боку поліцейського щодо позивача особисто під час зупинки та складення матеріалів про адміністративне правопорушення, та невідповідне поводження при виконанні своїх професійних обов`язків. Сильні душевні хвилювання були підсилені тією обставиною, що позивача, законослухняного громадянина, який нікого в житті не порушував правил дорожнього руху та не мав намірів цього робити, зі стажем водія понад 5 років притягнули до адміністративної відповідальності. Все це, крім витраченого часу, супроводжувалося моральними переживаннями, порушенням нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушення стосунків з рідними людьми, через що звертається до суду з даним позовом (а.с.1-7). 17 червня 2020 року ухвалою суду відкрито провадження у справі. Розгляд справи проводити в порядку спрощеного позовного провадження. Призначено справу до судового розгляду по суті на 14.30 годин на 22 липня 2020 року (а.с.26). 14 липня 2020 року до суду надійшов відзив відповідача ДПП НП України. В якому зазначили, що 31.07.2019 під час патрулювання інспекторами патрульної поліції було виявлено порушення правил дорожнього руху з боку [PERSON] . У зв`язку із цим, інспектором патрульної поліції Олефіренком О.С. було винесено постанову у справі про адміністративне правопорушення серії ДП18 № 668688 від 31.07.2019, за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122, ч. 1 ст. 126, ч. 4 ст. 126 КУпАП та накладено стягнення у вигляді штрафу у розмірі 510 грн. Не погодившись із таким рішенням інспектора патрульної поліції Костирею А.В. було подано позов про скасування вищевказаної постанови. Рішенням Полтавського районного суду Полтавської області від 18.09.2020 у справі № 545/1998/19 адміністративний позов [PERSON] про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення задоволено та скасовано постанову серії ДП18 № 668688 від 31.07.2019. Не погодившись із таким рішенням, інспектором Олефіренком О.С. було подано апеляційну скаргу, за результатом розгляду якої позовні вимоги задоволено частково, а саме рішення Полтавського районного суду Полтавської області від 18.09.2020 у справі № 545/1998/19 змінено з підстав та мотивів задоволення позову. У зв`язку із вищевикладеним [PERSON] подано позов про відшкодування моральної шкоди. У своїй позовній заяві позивач при визначенні суми моральної шкоди вказує на те, що він її оцінив у 10 000 грн. Чому цей розмір саме 10 000 грн., а не будь яка інша сума позивач не зазначає. Окрім цього, необхідно наголосити на не співмірності накладеного, та в подальшому скасованого, штрафу в розмірі 510 грн., і суми заявленої моральної шкоди в 10 000 грн. Також позивач не наводить підтверджуючих фактів заподіяння йому моральної шкоди, з яких міркувань він виходив визначаючи розмір заподіяної шкоди. До позову не додається жодних доказів, які б підтверджували спричинення моральної шкоди позивачу. Наявність постанови інспектора патрульної поліції про притягнення позивача до адміністративної відповідальності, яка була скасована постановою суду, жодним чином не завдала моральної втрати позивачу та не могла призвести до порушення його нормальних життєвих зв`язків. Позивачем не надано доказів на підтвердження завданої йому моральної шкоди, а також не надано доказів на підтвердження заподіяних йому страждань внаслідок фізичного чи психічного впливу та причинний зв`язок між шкодою, на наявність якої посилається позивач, та постановою про притягнення позивача до адміністративної відповідальності. Позивач посилається на моральну напругу при взаємовідносинах із рідними, колегами, друзями, тривогу та надмірних переживаннях, однак жодних доказів негативних наслідків, які б могли настати у зв`язку із даною обставиною не додає. Тому вважаю, що дане твердження також не є доведеним. Постанова інспектора про притягнення позивача до адміністративної відповідальності в порядку, визначеному ст. ст. 289-293 КУпАП України була оскаржена, позивачем не виконувалася, була скасована. Фактично позивач суму штрафу не сплачував. З огляду на вищевикладене, позивачем не доведено ні наявності моральної шкоди, ні того, що дана моральна шкода спричинена певними діями інспекторів патрульної поліції. Відтак, вимога щодо відшкодування такої шкоди є безпідставною та такою, що не підлягає до задоволення. При виявленні правопорушення, а також в подальшому при розгляді справи та прийнятті рішення про притягнення [PERSON] до адміністративної відповідальності інспектор патрульної поліції керувався виключно нормами чинного законодавства. Таким чином усі дії інспектора Олефіренка О.С. щодо зупинки транспортного засобу та розгляду справи про адміністративне правопорушення врегульовані нормами чинного законодавства, відтак є законними і вмотивованими. Доказом спричинення моральних страждань, яких зазнав позивач, вказує рішення Полтавського районного суду полтавської області та Другого апеляційного адміністративного суду у справі № 545/1998/20. Однак, за результатом розгляду даної справи судом прийнято два рішення: визнано протиправною та скасовано постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення серії ДП18 № 668688 від 31.07.2020; закрито провадження по адміністративній справі. Постановою Другого апеляційного адміністративного суду у справі 545/1998/20, що вступила в законну силу констатовано відсутність неправомірних дій інспекторів патрульної поліції щодо порушення права на захист [PERSON] під час розгляду справи про адміністративне правопорушення. Тому, повторне посилання в позові про відшкодування моральної шкоди на обставину, порушення його права на захист є безпідставним та спростовується висновками, викладеними в постанові Другого апеляційного адміністративного суду у справі 545/1998/20. Тому, сам факт скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення не свідчить про протиправність діянь інспектора патрульної поліції. В матеріалах справи відсутні докази про те, що дії працівників поліції, які мали місце, є неправомірними. Все вищенаведене свідчить про відсутність неправомірних дій інспектора УПП в Полтавській області ДПП Олефіренка О.С. відносно позивача, які б могли завдати йому моральних страждань та переживань. Також відсутні будь - які доводи, на які б посилався позивач як на обґрунтування розміру заподіяної йому шкоди, а відтак не є доведеною сама наявність такої шкоди. Вважають позов є безпідставним, необґрунтованим та таким, що не підлягає до задоволення. У зв`язку з чим, прохають прийняти рішення у справі, яким повністю відмовити позивачеві у задоволенні позовних вимог (а.с.34-43). В судове засідання позивач [PERSON] не з`явився надавши суду клопотання про розгляд справи за його відсутності, в якому зазначив, що позовні вимоги підтримує у повному обсязі, прохає задовольнити (а.с.46). В судове засідання відповідач ДПП НП України свого представника не направили, будучи у встановлений ЦПК України спосіб повідомленими. Надіслали суду відзив на позовну заяву, в якій прохали відмовити позивачеві у задоволенні позовних вимог. Надали суду заяву, в якій прохали: відмовити позивачеві у задоволенні позовних вимог. Провести розгляд справи без їх участі (а.с.34-43, 54). В судове засідання відповідач ГУ ДКС у Полтавській області свого представника не направили, будучи у встановлений ЦПК України спосіб повідомленими. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи приходить до висновку, про відмову у задоволенні позову повністю. Судом встановлено, що 31.07.2019 інспектором роти №4 батальйону УПП в Полтавській області ДПП Олефіренком О.С. винесено постанову серії ДП18 №668688 від 31.07.2019 у справі про адміністративне правопорушення серії ДП18 №668688, за вчинення [PERSON] адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122, ч.1 ст.126, ч.4 ст.126 КУпАП та накладено стягнення у вигляді штрафу у розмірі 510 грн. (а.с.8). 18.09.2019 рішенням Полтавського районного суду Полтавської області у справі №554/1998/19 адміністративний позов [PERSON] - задоволено. Визнано протиправною та скасовано постанову серії ДП18 №668688 від 31.07.2019 у справі про адміністративне правопорушення, якою [PERSON] визнано винним за ч.1 ст.122, ч.1 ст.126, ч.4 ст.126 КУпАП та накладено стягнення у вигляді штрафу у розмірі 510 грн. Провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності [PERSON] за ч.1 ст.122, ч.1 ст.126, ч.4 ст.126 КУпАП закрито у зв`язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення, передбачених ч.1 ст.122, ч.1 ст.126, ч.4 ст.126 КУпАП (а.с.15-17). 02.12.2019 постановою у справі №545/1998/19 колегії суддів Другого апеляційного адміністративного суду апеляційна скарга поліцейського роти №4 батальйону УПП в Полтавській області ДПП Олефіренка О.С. - задоволена частково. Рішення Полтавського районного суду Полтавської області від 18.09.2019 у справі №554/1998/19 - змінено з підстав та мотивів задоволення позову (а.с.9-14). За змістом ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ст.23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Позивач пов`язує свої моральні страждання із винесенням поліцейським роти №4 батальйону УПП в Полтавській області ДПП Олефіренком О.С. відносно [PERSON] незаконної постанови у справі про адміністративне правопорушення серії ДП18 №668688 від 31 липня 2019 року. Відповідно до роз`яснень, викладених в п.п. 2, 5 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», особа має право на відшкодування моральної шкоди лише у випадках прямо передбачених законодавством. Умовами для покладення на особу відповідальності за шкоду, заподіяну іншій особі, є протиправна дія чи бездіяльність, наявність шкоди, причинний зв`язок між дією (бездіяльністю) і негативними наслідками та вина заподіювана. Отже, для застосування деліктної відповідальності на підставі ст. 1167 ЦК України необхідною є наявність складу правопорушення, а саме: 1) наявність шкоди; 2) протиправної поведінки (дії чи бездіяльності) особи; 3) причинного зв`язку між протиправною поведінкою і шкодою; 4) вини особи, яка заподіяла шкоду. Так, свої вимоги позивач обґрунтовує винесенням поліцейським роти №4 батальйону УПП в Полтавській області ДПП Олефіренком О.С. відносно [PERSON] незаконної постанови у справі про адміністративне правопорушення серії ДП18 №668688 від 31 липня 2019 року. Водночас, такі твердження позивача про наявність у нього моральних страждань не ґрунтуються на вимогах ст. 82 ЦПК України та підлягають доведенню позивачем на загально визначених підставах згідно зі статтею 81 ЦПК України. Так, згідно з ч. 4 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участьті самі особи або особа, щодо якої встановлено пі обставини, якщо інше не встановлено законом. Із змісту рішень судів, що винесено у межах адміністративного провадження не вбачається встановлення вчинення саме відповідачем у справі - Департаменту патрульної поліції Національної поліції України та будь-якими іншими особами неправомірності дії (бездіяльності) відносно позивача та наявності вини. З положень ст. 82 ЦПК України вбачається, що звільнення від доказування не має абсолютного характеру і не може сприйматися судами як неможливість спростування під час судового розгляду обставин, які зазначені в іншому судовому рішенні. Суди не повинні сприймати як обов`язкові висновки щодо фактичних обставин справи, наведені у чинних судових рішеннях за інших адміністративних, цивільних, господарських чи кримінальних справ. Загальні підстави відповідальності за завдану моральну шкоду передбачені нормами статті 1167 ЦК України, відповідно до якої моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини, крім випадків, встановлених ч.2 цієї статті. Як свідчить тлумачення статті 1176 ЦК України шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт. За відсутності умов для застосування частини першої статті 1176 ЦК, в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила частини шостої цієї статті - така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто на основі загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами (статті 1173, 1174 ЦК). Аналогічний висновок про застосування статей 1166, 1167, 1173, 1174, 1176 ЦК України зроблено Верховним Судом України у постанові від 25.05.2016 у справі № 6-440цс16. Пунктами 3, 4, 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 № 4 "Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" роз`яснено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору (п.5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди»). Як вбачається із матеріалів справи, позивач просить стягнути з державного бюджету України через Державну казначейську службу України на його користь моральну шкоду у розмірі 10 000 гривень, завданої незаконним притягненням до адміністративної відповідальності. Суд, вважає, що позивач не надав доказів того, що йому завдано моральної шкоди працівником Департаменту патрульної поліції, а також доказів того, що його діяння були протиправними внаслідок неналежного виконання ним покладених на нього трудових чи службових обов`язків. Так, під час вирішення спорів про відшкодування шкоди за ст.ст. 1167 1174 ЦК України доказуванню підлягає: факт спричинення шкоди, протиправність дій заподіювача шкоди і його вина, причинний зв`язок між протиправною дією та негативними наслідками. Відсутність хоча б одного з таких елементів виключає відповідальність за заподіяння шкоди. Деліктна відповідальність за загальним правилом настає лише за наявності вини заподіювача шкоди. При цьому в деліктних правовідносинах саме на позивача покладається обов`язок довести наявність шкоди та її розмір, протиправність поведінки заподіювача шкоди та причинний зв`язок такої поведінки із заподіяною шкодою. Так, позивачем не надано доказів на підтвердження перенесених ним душевних страждань, а також не зазначено з яких саме міркувань він виходив при визначенні розміру моральної шкоди у сумі 10 000 гривень. Статтею 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Таким чином, суд приходить до висновку, що позивачем не доведено та не надано належних доказів, що підтверджували б отримання [PERSON] моральної шкоди, спричиненої працівником Департаменту патрульної поліції. На підставі викладеного, суд приходить до висновку про відмову в задоволені позовних вимог [PERSON] до ДПП Національної поліції України про відшкодування моральної шкоди завданої незаконним рішенням службової особи органом державної влади у повному обсязі. Відповідно до ч.1 ст.4 ЗУ «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду» відшкодування шкоди у випадках, передбачених пп.1, 3, 4 і 5 ст. З цього Закону, провадиться за рахунок коштів державного бюджету. Відповідно до ч.І ст.25 Бюджетного кодексу України Державна казначейська служба України здійснює безспірне списання коштів державного бюджету та місцевих бюджетів на підставі рішення суду. Згідно п.5 Положення про Державну казначейську службу України, затвердженого указом Президента України від 13.04.2011 Казначейство України відповідно до покладених завдань, в тому числі, здійснює безспірне списання коштів державного бюджету та місцевих бюджетів на підставі рішення суду. Відповідно до п.п. 1 п. 41 Порядку виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або бюджетних установ, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 03.08.2011 за №845, Казначейство здійснює безспірне списання коштів державного бюджету для відшкодування: шкоди, заподіяної громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури та судів. А на підставі п. 44 вказаного Порядку, безспірне списання коштів державного бюджету здійснюється Казначейством за рахунок і в межах бюджетних призначень передбачених у державному бюджеті на зазначену мету. На підставі викладеного, суд приходить до висновку про відмову в задоволені позовних вимог [PERSON] до ГУ ДКС у Полтавській області про відшкодування моральної шкоди, завданої незаконним рішенням службової особи органом державної влади. Відповідно до п. 13 ч.2 ст. 3 ЗУ «Про судовий збір» [PERSON] від сплати судового збору під час розгляду страви звільнений. Відповідно до ч.6 ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторонни звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Outcome: dismissed