Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-16 00:00:00

[PERSON] звернулась в суд із позовом до [PERSON] в якому просить визнати недійсним, посвідчений 17.12.2014 року приватним нотаріусом Городенківського районного нотаріального округу в Івано-Франківській області [PERSON], заповіт від 17.12.2014 року [PERSON] на користь [PERSON]. В обґрунтування поданого позову вказує на те, що 21.12.2014 року помер [PERSON], який позивачу приходиться батьком. Після його смерті позивач, як спадкоємець першої черги, звернулася до приватного нотаріуса [PERSON] із заявою про прийняття спадщини за законом, однак від нотаріуса вона дізналася про заповіт батька на імя [PERSON] Відповідач [PERSON] не могла претендувати на спадщину [PERSON] так як не була з ним в офіційному шлюбі, не проживала з ним більше 5 років. [PERSON] практично найняв [PERSON] для прибирання у своєму будинку, де виділив їй кімнату для проживання як домашній прибиральниці і не більше того. Оскільки у [PERSON] не було жодних підстав, причин, мотивів чи внутрішніх переконань складати заповіт на користь [PERSON] у спосіб насильницьких діянь відповідач зробила все для того, щоб [PERSON] був складений заповіт на неї, а тому вбачається, що 17.12.2014 року такий заповіт на імя [PERSON] складено під впливом насильницьких діянь [PERSON] щодо [PERSON], при цьому як також вбачається, на 17.12.2014 рік [PERSON] нерозумів значення власних дій, не керував ними, не міг прогнозувати наслідків. При таких обставинах, сторона позивача вбачає, що під час вчинення та посвідчення правочину, а саме заповіту як розпорядження [PERSON] на випадок його смерті не дотримано істотної вимоги до правочину в аспекті вільне волевиявлення його учасника [PERSON], яке не відповідало його внутрішньої волі, проте відповідно до закону обовязково має волевиявлення відповідати внутрішній волі сторони правочину. Зазначає, що оскільки сторона позивача вважає, що [PERSON] 17.12.2014 року не усвідомлював значення своїх дій та (або) не міг керувати ними в момент складання ним розпорядження на випадок своєї смерті (складання заповіту), на підставі висновку посмертної судово-психіатричної експертизи, просить визнати недійсним односторонній правочин, яким є заповіт [PERSON] від 17.12.2014 року на імя [PERSON], як його розпорядження на випадок його смерті внаслідок того, що [PERSON], вчинивши вказаний правочин, не усвідомлював значення своїх дій та (або) не міг керувати ними, а також такий заповіт зробив під впливом насильницьких діянь щодо нього зі сторони [PERSON] В судовому засіданні представник позивача [PERSON] заявлені позовні вимоги підтримав повністю з підстав, викладених у позовній заяві. Крім того зазначив, що заповіт від 17.12.2014 року [PERSON] на користь [PERSON] слід визнати недійсним із тих підстав, що нотаріусом посвідчена не вчинена нотаріальна дія, яку мав обовязково власноручно вчинити [PERSON], а саме: на заповіті від 17.12.2014 р. він не висловив в письмовій формі свого вільного волевиявлення про те, що з його слів нотаріусом записано правильно і ним перед його підписанням запис заповіту нотаріусом ним прочитано вголос, тобто доведено, що даний заповіт є заповітом нотаріуса [PERSON], а не заповітом [PERSON], який на заповіті, хоч і зазначив своє прізвище, імя та по-батькові, проте що би це значило невідомо, оскільки цей запис зроблено під впливом збиваючих факторів. З цього випливає, що нотаріус може лише записати заповіт зі слів заповідача власноручно або за допомогою загальноприйнятих технічних засобів і не вправі замість заповідача записувати, що цей заповіт заповідачем вголос прочитаний Якщо заповідач через фізичні вади не може сам прочитати заповіт, посвідчення заповіту має відбуватися при свідках. Беззаперечним фактом є, що заповідач сам заповіту, який ним підписаний, що записаний нотаріусом [PERSON], особисто вголос перед тим як підписати не читав. При цьому, як встановила експертиза, заповідач розумів значення своїх дій та керував ними. А, оскільки заповідач не зазначив власноручно на заповіті, що заповіт з його слів нотаріусом записаний вірно, ним перед підписанням прочитаний вголос, тим самим у заповідача не було внутрішньої волі, щоби так званий заповіт мав правові наслідки. Таким чином вважає, що заповіт від 17.12.2014 року від імені [PERSON] в інтересах [PERSON] містить однозначний дефект волевиявлення заповідача, унаслідок чого за таких обставин заповіт від 17.12.2014 року від імені [PERSON] в інтересах [PERSON] є однозначно і беззаперечно недійсним. Представник відповідача [PERSON] проти позову заперечила. Вважає даний позов необґрунтованим, безпідставним та таким, що не підлягає до задоволення. В обгрунтування зазначеного посилається на те, що відповідачка [PERSON] проживала із [PERSON] як чоловік та дружина, у них був укладений церковний шлюб. [PERSON] здійснювала догляд коли [PERSON] захворів, була з ним до останнього дня його життя. Вчиняючи заповіт від 17.12.2014 року в інтересах [PERSON] [PERSON] розумів значення своїх дій і даний заповіт є волею покійного [PERSON] Що стосується застережного напису про прочитання заповіту, то він у заповіті є виконаний машинописним текстом. Під час розгляду справи встановлено, що нотаріус [PERSON] коли вдруге приїжджала до [PERSON] для посвідчення заповіту, надала йому готовий текст на фірменному бланку, із змістом якого [PERSON] ознайомився, прочитавши його вголос, а потім підписав особисто і лише після того нотаріус посвідчила цей заповіт. Посилання позивача, що оспорюваний заповіт не містить рукописного зазначення заповідачем відомостей про те, що заповіт зі слів заповідача записаний нотаріусом і заповідачем прочитаний не мають значення для справи, оскільки посвідчуючи заповіт [PERSON], який відповідав вимогам ч.ч.1-3,5,6 ст.203 та ст.1247 ЦК України, 17.12.2014 року приватний нотаріус [PERSON] дотрималась вимог законодавства при складанні даного заповіту. Позивач [PERSON] та [PERSON] в судове засідання не зявились, хоча належним чином були повідомлені про розгляд даної справи. Ухвалою суду від 15 грудня 2016 року за клопотанням представника позивача у справі було призначено судово-психіатричну експертизу. Проведення експертизи було доручено експертам Обласної психоневрологічної лікарні № 3 Івано-Франківської обласної державної адміністрації Департаменту охорони здоров'я МОЗ України (76014, м.Івано-Франківськ, вул. Медична, 15). Дослідивши матеріали справи, вислухавши пояснення представника позивача, заперечення представника відповідача, пояснення свідків, суд приходить до наступного. Статтею 3 ЦК України визначено перелік засад цивільного законодавства, зокрема: справедливість, добросовісність та розумність (п.6 ч.1 ст.3 ЦК України). Згідно зі ст. 16 ЦК України, звертаючись до суду, позивач за власним розсудом обирає спосіб захисту. Обравши способом захисту права на спадкування предявлення позову про визнання заповіту недійсним, позивач в силу ст. 10 ЦПК України зобовязаний довести правову та фактичну підставу своїх вимог. За змістом ст.212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Загальні вимоги до форми заповіту закріплені у статті 1247 Цивільного кодексу України, відповідно до якої заповіт складається у письмовій формі, із зазначенням місця та часу його складення. Заповіт має бути особисто підписаний заповідачем. Якщо особа не може особисто підписати заповіт, він підписується відповідно до частини четвертої статті 207 цього Кодексу. Заповіт має бути посвідчений нотаріусом або іншими посадовими, службовими особами, визначеними у статтях 1251-1252 цього Кодексу. Заповіти, посвідчені особами, зазначеними у частині третій цієї статті, підлягають державній реєстрації у Спадковому реєстрі в порядку , затвердженому Кабінетом Міністрів України. За приписами частин 1 та 2 статті 1248 ЦК України нотаріус посвідчує заповіт, який написаний заповідачем власноручно або за допомогою загальноприйнятих технічних засобів. Нотаріус може на прохання особи записати заповіт з її слів власноручно або за допомогою загальноприйнятих технічних засобів. У цьому разі заповіт має бути вголос прочитаний заповідачем і підписаний ним. Якщо заповідач через фізичні вади не може сам прочитати заповіт, посвідчення заповіту має відбуватися при свідках (стаття 1253 цього Кодексу). Аналогічні положення закріплені п. 1.7 розділу 3 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, відповідно до яких нотаріус може на прохання особи записати заповіт з її слів або за допомогою загальноприйнятих технічних засобів. У цьому разі заповіт має бути в голос прочитаний і підписаний ним, про що зазначається перед його підписом. Статтею 41 Закону України «Про нотаріат» встановлено, що нотаріальні дії можуть вчинятися будь-яким нотаріусом чи посадовою особою органу місцевого самоврядування. Нотаріальні дії вчиняються в приміщенні державної нотаріальної контори, в державному нотаріальному архіві, приміщенні, яке є робочим місцем приватного нотаріуса, чи приміщенні органів місцевого самоврядування. В окремих випадках, коли громадянин не може з'явитися в зазначене приміщення, а також коли того вимагають особливості посвідчуваної угоди, нотаріальні дії можуть бути вчинені поза вказаними приміщеннями. Відповідно до ст.54 Закону України «Про нотаріат» нотаріуси та посадові особи органів місцевого самоврядування, які вчиняють нотаріальні дії, посвідчують угоди, щодо яких законодавством встановлено обов'язкову нотаріальну форму, а також за бажанням сторін й інші угоди. Нотаріуси або посадові особи, які вчиняють нотаріальні дії, перевіряють, чи відповідає зміст посвідчуваної ними угоди вимогам закону і дійсним намірам сторін. Відповідно до вимог ст. 203 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Відповідно до ч.1 ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч.ч.1-3,5,6 ст.203 ЦК України, а саме - зміст правочину не може суперечити цивільному кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину визначені у ст. 203 ЦК України, у тому числі, в силу частини 4 вказаної статті правочин має вчинятись у формі, встановленій законом. Згідно з ч.2 ст.1257 ЦК України за позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі. Представник позивача просить визнати недійсним, посвідчений 17.12.2014 року приватним нотаріусом Городенківського районного нотаріального округу в Івано-Франківській області [PERSON], заповіт від 17.12.2014 року [PERSON] на користь [PERSON]. вказуючи на дефектність волевиявлення заповідача, оскільки цей заповіт не містить рукописного зазначення заповідачем відомостей про те, що заповіт зі слів заповідача записаний нотаріусом і заповідачем прочитаний. Крім того, вказує на те, що на заповіті [PERSON] хоч і зазначив своє прізвище, імя та по-батькові, проте те даний запис зроблено під впливом збиваючих факторів. Судом встановлено, що 17.12.2014р. в м. Городенка за місцем проживання [PERSON] на його прохання у звязку із хворобою, приватним нотаріусом Городенківського районного нотаріального округу [PERSON] було посвідчено заповіт [PERSON] на імя [PERSON] та внесено в реєстр за №2037. В судовому засіданні було оглянуто оригінал заповіту від 17.12.2014р. [PERSON] на імя [PERSON], згідно якого було встановлено, що заповіт записаний нотаріусом за допомогою загальноприйнятих технічних засобів, а саме з використанням компютерного набору та роздруківки. Відповідно до заповіту [PERSON], перебуваючи при здоровому розумі, ясній памяті та діючи добровільно, за відсутності будь-якого примусу, розуміючи значення своїх дій, на випадок смерті зробив розпорядження: все належне йому майно, де б воно не було та з чого воно не складалося б, і взагалі все те, що йому належатиме на день смерті і на що він за законом матиме право заповів [PERSON], [INFO]. У наступному абзаці заповіту зазначено про те, що зміст статей 1233-1236, 1241, 1247-1248, 1254, 1257, 1307 ЦК України йому нотаріусом розяснино. Цей заповіт складено о 16 годині 45 хвилин у двох примірниках, один з яких залишається на зберіганні у справах приватного нотаріуса, а другий видається заповідачу [PERSON]. Далі у графі «підпис» міститься рукописний запис «Федоркевич Василь Володимирович». Після цього у наступному друкованому тексті вказано: «Місто Городенка Городенківського району Івано-Франківської області, Україна, сімнадцятого грудня дві тисячі чотирнадцятого року. Цей заповіт посвідчено мною, [PERSON], приватним нотаріусом Городенківського нотаріального округу. Заповіт записаний мною, нотаріусом, зі слів [PERSON]. Заповіт до підписання прочитаний уголос заповідачем, [PERSON], і власноручно підписаний ним о 17 годині 10 хвилин у моїй присутності. Особу його встановлено, дієздатність перевірено. У звязку з хворобою заповідача, на його особисте прохання, цей заповіт посвідчено вдома за адресою проживання заповідача: вул. Л. Курбаса буд. №31 місто Городенка Городенківського району Івано-Франківської області. Зареєстровано в реєстрі за № 2037. Стягнуто плати згідно статті 31 Закону України «Про нотаріат» Приватний нотаріус (підпис) [PERSON]Я.». Заповіт виготовлено на бланку Міністерства юстиції України. [PERSON] помер 21.12.2014 року, що підтверджується свідоцтвом про смерть «Повторно» серії І-НМ №202402, виданим Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Городенківського районного управління юстиції в Івано-Франківській області 21.01.2015 року. Ухвалою суду від 15 грудня 2016 року за клопотанням представника позивача у справі було призначено судово-психіатричну експертизу. Проведення експертизи було доручено експертам Обласної психоневрологічної лікарні № 3 Івано-Франківської обласної державної адміністрації Департаменту охорони здоров'я МОЗ України (76014, м.Івано-Франківськ, вул. Медична, 15). Згідно Висновку судово-психіатричного експерта №4/2017 від 15.06.2017 року встановлено, що [PERSON] 17.12.2014 року будь-якими психічними розладами не страждав, тому мав можливість розуміти свої дії, можливість керувати ними та усвідомлювати наслідки. Призначені [PERSON] та вживані ним в стаціонарі Івано-Франківської обласної клінічної лікарні за медичними показниками наркотичні засоби не впливали 17.12.2017 року на можливість [PERSON] розуміти значення своїх дій, керувати ними та усвідомлювати наслідки. Крім того, факт про те, що [PERSON], перебуваючи при здоровому розумі, ясній памяті, діючи добровільно, за відсутності будь-якого примусу, розуміючи значення своїх дій, на випадок смерті зробив розпорядження: все належне йому майно, де б воно не було та з чого воно не складалося б, і взагалі все те, що йому належатиме на день смерті і на що він за законом матиме право заповів [PERSON], [INFO], підтверджується і наданими у судовому засіданні показами свідків. Так, допитана у судовому засіданні у якості свідка приватний нотаріус [PERSON] пояснила, що двічі приїздила за місцем проживання [PERSON] 17.12.2014р. За першим разом, встановивши його особу за паспортом, поспілкувалась із ним та зясувала його дійсну волю. Текст заповіту було виготовлено нею технічним способом та після його прочитання та підписання [PERSON] було посвідчено. Заповіт підписував [PERSON] у лежачому положенні, на ліжку. Зазначила, що і в першому і в другому випадку [PERSON] був спокійний врівноважений, говорив чітко, висловлював свою думку, потьмарень не було, його фізичний стан був хороший. Також свідок [PERSON] суду повідомив, що відвідував [PERSON] 17-18 грудня 2014 року. Він був при повному розумі, розумів, що говорить, добре його впізнавав. Свідок [PERSON] також ствердив, що із [PERSON] разом працював. Після операції він часто надвідував [PERSON], майже щодня. При спілкування [PERSON] розмовляв нормально, був при свідомості та адекватний. Ствердив, що доглядала [PERSON] його дружина [PERSON], яка проживала з [PERSON] з 2000 року. [PERSON] суду повідомила, що разом працювала із [PERSON] З останнім підтримувала дружні стосунки, часто провідувала його після операції. Ствердила, що в той час, коли вона провідувала [PERSON] був при свідомості, розмовляв з нею. Зазначила, що останній раз бачила [PERSON] 19.12.2014 року, догляд за [PERSON] здійснювала його цивільна дружина [PERSON]. Про те, що у [PERSON] була їй нічого не відомо, вона її жодного разу не бачила. Про розуміння своїх дій та про вільне волевиявлення [PERSON] свідчить і факт укладення ним з власної волі церковного шлюбу 15.12.2014 року із [PERSON], що підтверджено свідком [PERSON], який являється священником і сповідав [PERSON] та укладав шлюб. Відповідно до роз'яснень Пленуму Верховного Суду України в п.7постанови № 9 "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними" від 6 листопада 2009 року правочин може бути визнаний недійсним лише на підставах, визначених законом, та із застосуванням наслідків недійсності, передбачених законом. Такими підставами є недодержання в момент вчинення правочину стороною вимог, які встановлені ч. ч. 1-3, 5 та 6 ст. 203 ЦК України. Однак, ні позивачем, ні його представником під час розгляду справи не подано доказів того, що [PERSON] зробив даний заповіт всупереч своїй волі чи здійснив його не розуміючи значення своїх дій, чи під впливом збиваючих факторів. Як і ненадано суду будь-яких доказів, які б свідчили про те, що [PERSON] не міг прочитати самостійно заповіт в голос, а також, що даний заповіт складено із порушенням вимог, які встановлені ч. ч. 1-3, 5 та 6 ст. 203, 1247 ЦК України Згідно ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами та іншими учасниками процесу доказів. Згідно ч.1 ст.57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст.60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Також не заслуговують на увагу і твердження представника позивача, що оспорюваний заповіт не містить рукописного зазначення заповідачем відомостей про те, що заповіт зі слів заповідача записаний нотаріусом і заповідачем прочитаний в голос, оскільки в тексті заповіту міститься запис здійснений технічними засобами, що заповіт до підписання прочитаний уголос заповідачем і власноручно підписаний о 17 годині 10 хвилин. Що і було зроблено [PERSON] в присутності [PERSON], та підтверджено нею як свідком в судовому засіданні. Враховуючи вище викладене, суд приходить до переконання, що заповіт, укладений [PERSON] 17.12.2014 року відповідає вимогам ст.ст.203, 215, 1247 ЦК України: його волевиявленню, підписаний ним, складений у письмовій формі, із зазначенням місця та часу його складання. Суд не вважає істотною умовою для визнання заповіту недійсним ту обставину, що заповідач не власноручно зазначив у заповіті, що він ним прочитаний та складений з його слів, за умови, що судом встановлено, що форма заповіту відповідає вимогам ст.ст. 203, 215, 1247 ЦК України і волевиявлення заповідача було вільним. Таким чином підстав визнавати заповіт, укладений [PERSON] 17.12.2014 року недійсним не має і в задоволенні даного позову слід відмовити. На підставі ст.ст. 3, 16, 203, 215, 1247, 1248 ЦК України,

Outcome: dismissed