Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-15 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON], в якому просить визнати договір купівлі-продажу автомобіля марки CHEVROLET CORSIKA легковий седан, 1987 року випуску, номер шасі [NUMBER], реєстраційний номер [NUMBER], укладений між позивачем та відповідачем 18.02.2015 р. дійсним; визнати за позивачем право власності на автомобіль марки CHEVROLET CORSIKA легковий седан, 1987 року випуску, номер шасі [NUMBER], реєстраційний номер [NUMBER] та звільнити з-під арешту даний автомобіль. Посилається в позові на те, що [PERSON] 18.02.2015 р. придбав у відповідача [PERSON] транспортний засіб - автомобіль марки CHEVROLET CORSIKA легковий седан, 1987 року випуску, номер шасі [NUMBER], реєстраційний номер [NUMBER] за 50 тис. грн. При оформленні вказаної угоди, за взаємною згодою, первинний власник автомобіля - [PERSON] надав позивачу, як покупцеві довіреність від 18.02.2015 р., посвідчену приватний нотаріусом Київського міського нотаріального округу Копійкою В.В. з реєстраційним номером 321, відповідно до якої, позивач має право розпоряджатися та відчужувати вказаний автомобіль. Також зазначив, що факт передачі грошових коштів у сумі 50 тис. грн. за автомобіль марки CHEVROLET CORSIKA легковий седан, 1987 року випуску, номер шасі [NUMBER], реєстраційний номер [NUMBER] було засвідчено у присутності його друга [PERSON] та дружини позивача [PERSON], а також підтверджено власноручно написано 18.02.2015 р. відповідачем розпискою про отримання ним повної суми грошей за продаж вищевказаного автомобіля. Після отримання розписки, відповідач передав позивачу свідоцтво про державну реєстрацію транспортного засобу та ключі від автомобіля. Однак, на час придбання автомобіля, позивач не переоформив право власності на нього, шляхом зняття з обліку в органах ДАІ у зв'язку із скрутним матеріальним становищем та відсутністю необхідних грошових коштів. Вважає, що даному випадку, між позивачем та відповідачем [PERSON] 18.02.2015 р. було укладено угоду купівлі-продажу автомобіля, що підтверджується довіреністю на розпорядження автомобілем від 18.02.2015 р, посвідченою приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Копійкою В.В. з реєстраційним номером 321, розпискою відповідача [PERSON] від 18.02.2015 р. , показаннями друга позивача [PERSON] та його дружини [PERSON], які були безпосередньо свідками факту передачі позивачем [PERSON] відповідача [PERSON] грошових коштів у сумі 50 тис. грн. в якості ціни за автомобіль. 22.06.2017 р. автомобіль позивача був зупинений працівниками патрульної поліції на посту ДАІ ДПС «Глухів», які повідомили позивачу, що на вказаний автомобіль РВДВС Соломянського РУЮ в м. Києві накладено арешт. Після чого, даний автомобіль було вилучено і на даний час він перебуває на посту ДАІ ДПС «Глухів». Таким чином, вважає, що є добросовісним набувачем, набув право власності на автомобіль у законному порядку, із дотриманням вимог чинного законодавства під час його придбання, із укладенням відповідного договору купівлі-продажу. За таких обставин позивач вважає дійсним укладений договір купівлі-продажу спірного автомобіля 18.02.2015 року. Позивач [PERSON] в судовому засіданні просив позов задовольнити з підстав наведених в позовній заяві. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні не заперечував проти задоволення позову та пояснив, що відповідно до вироку суду конфісковано в дохід держави все майно, що належить йому на праві власності, довіреність на право розпорядження автомобілем була видана 18.02.2015 року до відкриття виконавчого провадження. Представник відповідача Соломянського районного відділу державної виконавчої служби м. Київ в судове засідання не з'явився про день, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Заслухавши пояснення позивача, відповідача [PERSON], дослідивши матеріали справи, суд не знаходить підстав для задоволення вимог позивача, виходячи з наступного. Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER], відповідач [PERSON] є власником автомобіля марки CHEVROLET CORSIKA легковий седан, 1987 року випуску, номер шасі [NUMBER], реєстраційний номер [NUMBER]. Згідно довіреності від 18.02.2015 р., посвідченої приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Копійкою В.В., реєстраційний номер 321 [PERSON] уповноважив позивача [PERSON] розпоряджатися транспортним засобом ,CHEVROLET CORSIKA легковий седан, 1987 року випуску, номер шасі [NUMBER], реєстраційний номер [NUMBER], в тому числі керувати, знімати з обліку, ставити на облік в органах Державтоінспекції, продавати, страхувати, тощо. 18.02.2015 р. відповідачем [PERSON] написано розписку, в якій зазначено, що [PERSON] отримав від [PERSON] грошові кошти в повному об'ємі, за переданий йому транспортний засіб, а саме: автомобіль марки CHEVROLET CORSIKA легковий седан, 1987 року випуску, номер шасі [NUMBER], реєстраційний номер [NUMBER]. Претензій не має. 22.06.2017 року був зупинений працівниками патрульної поліції на посту ДАІ ДПС «Глухів» автомобіль марки CHEVROLET CORSIKA, реєстраційний номер [NUMBER] та вилучений у позивача в зв'язку з перебуванням під арештом. Затримання автомобіля було здійснено на підставі постанови про арешт майна боржника по ВП №49601269 від 04.12.2015 року ВДВС Солом'янського РУЮ м. Києва. Постановою головного державного виконавця Відділу державної виконавчої служби Соломянського районного управління юстиції у м. Києві від 04.12.2015 р. відкрито виконавче провадження ВП №49601269 при примусовому виконанні виконавчого листа №1/760/55/13 виданого 09.12.2014 р. Солом'янським районним судом м. Києва про конфіскацію з засудженого [PERSON] на користь держави всього майна, що належить йому на праві власності. Постановою Солом'янського районного суду м. Києва від 27.07.2016 р. відмовлено в задоволенні адміністративного позову [PERSON] до Відділу державної виконавчої служби Соломянського районного управління юстиції у м. Києві, третя особа: Державна податкова інспекція у Соломянському районі Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві про визнання дій протиправними та скасування постанови про відкриття виконавчого провадження №49601269 від 04.12.2015 року та визнання протиправною та скасування постанови про арешт майна боржника і оголошення заборони на його відчуження від 04.12.2015 року у ВП №49601269. Згідно зі ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ст. 210 ЦК України правочин підлягає державній реєстрації лише у випадках, встановлених законом. Такий правочин є вчиненим з моменту його державної реєстрації. Статтею 655 ЦК України передбачено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 208 ЦК України у письмовій формі належить вчиняти правочини фізичних осіб між собою на суму, що перевищує у двадцять і більше разів розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, крім правочинів, передбачених частиною першою статті 206 цього Кодексу. Згідно зі ст. 19 Закону України «Про автомобільний транспорт» транспортні засоби, в тому числі легкові автомобілі, підлягають державній реєстрації. Державна реєстрація здійснюється в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України Згідно зі ст. 52-1 Закону України «Про дорожній рух» до повноважень Міністерства внутрішніх справ України у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху належать: здійснення у випадках, передбачених законом, державної реєстрації та обліку транспортних засобів. Порядком державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів, затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України від 07 вересня 1998 року № 1388, встановлено єдину на території України процедуру державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів, оформлення та видачу реєстраційних документів і номерних знаків. У даному Порядку міститься вичерпний перелік документів, що підтверджують правомірність придбання транспортних засобів. Відповідно до п.8 Порядку, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 07.09.1998 року № 1388 передбачено, що документами, що підтверджують правомірність придбання транспортних засобів, їх складових частин, що мають ідентифікаційні номери, є оформлені в установленому порядку: договори, укладені на товарних біржах на зареєстрованих в уповноваженому органі МВС бланках; укладені та оформлені безпосередньо в сервісних центрах МВС у присутності адміністраторів таких органів договори купівлі-продажу (міни, поставки), дарування транспортних засобів, а також інші договори, на підставі яких здійснюється набуття права власності на транспортний засіб; укладені та оформлені в центрах надання адміністративних послуг у присутності адміністраторів таких центрів договори купівлі-продажу (міни, поставки), дарування транспортних засобів, а також інші договори, на підставі яких здійснюється набуття права власності на транспортний засіб; нотаріально посвідчені договори купівлі-продажу (міни, поставки), дарування транспортних засобів, а також інші договори, на підставі яких здійснюється набуття права власності на транспортний засіб; договори купівлі-продажу транспортних засобів, що підлягають першій державній реєстрації в сервісних центрах МВС, за якими продавцями виступають суб'єкти господарювання, що здійснюють оптову та/або роздрібну торгівлю транспортними засобами, і які підписані від імені таких суб'єктів уповноваженою особою; договір комісії між власником транспортного засобу і суб'єктом господарювання, який за таким договором є комісіонером, та договір купівлі-продажу транспортного засобу, за яким продавцем є такий суб'єкт господарювання, які підписані від імені суб'єкта господарювання уповноваженою особою, - у разі продажу транспортних засобів суб'єктами господарювання, що здійснюють оптову та/або роздрібну торгівлю транспортними засобами на підставі договору комісії, укладеного з власником транспортного засобу; свідоцтва про право на спадщину, видані нотаріусом або консульською установою, чи їх дублікати; рішення про закріплення транспортних засобів на праві оперативного управління чи господарського відання, прийняті власниками транспортних засобів чи особами, уповноваженими управляти таким майном; рішення власників майна, уповноважених ними органів про передачу транспортних засобів з державної в комунальну власність чи з комунальної власності в державну власність; копія рішення суду, засвідчена в установленому порядку, із зазначенням юридичних чи фізичних осіб, які визнаються власниками транспортних засобів, марки, моделі, року випуску таких засобів, а також ідентифікаційних номерів їх складових частин; довідка органу соціального захисту населення або управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань, що виділили автомобіль або мотоколяску; акт приймання-передачі транспортних засобів за формою згідно з додатком 6, виданий підприємством-виробником або підприємством, яке переобладнало чи встановило на транспортний засіб спеціальний пристрій згідно із свідоцтвом про погодження конструкції транспортного засобу щодо забезпечення безпеки дорожнього руху, із зазначенням ідентифікаційних номерів такого транспортного засобу та конкретного одержувача; митна декларація на бланку єдиного адміністративного документа на паперовому носії або електронна митна декларація, або видане органом доходів і зборів посвідчення про реєстрацію в уповноважених органах МВС транспортних засобів чи їх складових частин, що мають ідентифікаційні номери; договір фінансового лізингу; акт про проведені електронні торги або постанова та акт про передачу майна стягувачу в рахунок погашення боргу, видані органом державної виконавчої служби або приватним виконавцем. Згідно з п. 41 Порядку забороняється зняття з обліку та/або перереєстрація на нового власника транспортних засобів, які перебувають в розшуку або щодо яких у Єдиному державному реєстрі МВС є відомості про накладення арешту або заборону на зняття з обліку та/або перереєстрацію на підставі судового рішення чи постанови державного виконавця. Пунктом 42 Порядку передбачено, що у разі коли транспортний засіб знімається з обліку у зв'язку з його відчуженням, у свідоцтві про реєстрацію (технічному паспорті) або на копії реєстраційної картки, що додається до свідоцтва про реєстрацію на пластиковій основі, робиться запис: «Транспортний засіб знято з обліку для реалізації». Позивач не оспорював та підтвердив, що спірний транспортний засіб з обліку не знімався та був зареєстрований на ім'я відповідача. Крім того, відповідно до п. 7 вищевказаного Порядку, власники транспортних засобів та особи, що експлуатують такі засоби на законних підставах, або їх представники зобов'язані зареєструвати (перереєструвати) транспортні засоби протягом десяти діб після придбання (одержання) або митного оформлення, або тимчасового ввезення на територію України, або виникнення обставин, що є підставою для внесення змін до реєстраційних документів. Відповідно до п. п. 2, 7, 8 Порядку передбачено порядок набуття права власності на транспортний засіб з обов'язковою реєстрацією власником придбаного транспортного засобу на підставі документів, що підтверджують право власності. Таким чином, до вчинення зазначених дій продавець транспортного засобу не вправі його відчужувати, а покупець набути право власності на транспортний засіб. З викладеного вище випливає, що позивач у встановленому законом порядку не набув права власності на спірний автомобіль, а тому правові підстави для задоволення його вимог відсутні. Відповідно до положень ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою. Таким чином, для пред'явлення позову про визнання права власності необхідними умовами є дві безумовні обставини: 1) особа, яка звертається до суду повинна бути власником майна; 2) це право повинно оспорюватися. Оскільки позивачем спірний автомобіль у встановленому законом порядку зареєстрований не був, право власності у нього не виникло, правові підстави для обраного позивачем способу захисту в вигляді визнання за ним права власності на спірний автомобіль за відсутності підстав, з якими закон пов'язує можливість застосування судом вказаного способу захисту цивільних прав та інтересів, відсутні. Відповідно до ст. 5 Закону України «Про виконавче провадження» примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів". При цьому, за приписами ч.1 ст.59 вказаного Закону особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. Згідно ч. 1 ст. 13 Закону України «Про виконавче провадження», під час здійснення виконавчого провадження виконавець вчиняє виконавчі дії та приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складення актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами. Відповідно до ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження», виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Статтею 62 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що виконання рішень про конфіскацію майна здійснюється органами державної виконавчої служби в порядку, встановленому цим Законом. Реалізація конфіскованого майна здійснюється в порядку, встановленому цим Законом. Розпорядження конфіскованим майном та майном, яке не підлягає реалізації, здійснюється в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Не ґрунтується на законі й доводи позивача пpo те, що власник автомобіля підтвердив факт укладення договору та отримання грошей від нього, а тому його порушене право власності підлягає захисту. Нормами статті 210 ЦК України визначено, що договір, який підлягає державній реєстрації, є укладеним з моменту державної реєстрації, а не з моменту передачі грошей та автомобіля. Фактична передача транспортного засобу у володіння позивача не має наслідком набуття позивачем права власності на спірний автомобіль. Вбачається, що в установленому порядку договір купівлі-продажу спірного автомобіля між сторонами не укладався, державна реєстрація транспортного засобу на ім'я позивача не була здійснена, тому позивач не набув права власності на автомобіль. Суд не вправі підміняти інші органи влади, які уповноваженні законом для здійснення державної реєстрації автомобілів, і такі повноваження не входять до компетенції суду. У зв'язку з цим, не підлягають задоволенню й вимоги позивача про зняття арешту з автомобіля, які є похідними від первинної вимоги. Також, суд вважає, що вчинені державним виконавцем дії в межах виконавчого провадження щодо спірного автомобіля відповідають вимогам закону, а тому підстав для задоволення вимог позивача відсутні. З огляду на наведене, в задоволенні позову слід відмовити.

Outcome: dismissed