Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-10 00:00:00

[PERSON] в інтересах [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON], [PERSON] про встановлення земельного сервітуту та зобов'язання припинити дії, зазначивши, що [PERSON] належить 1/4 частка домоволодіння по [ADDRESS], а також на підставі державних актів на право власності на земельні ділянки від 24.06.2011 року земельні ділянки площею: 0,0068 га; 0,0057 га; 0,0042 га, які розташовані за вище вказаною адресою, суміжними землекористувачами позивача [PERSON] є відповідачі. В результаті побудови [PERSON] прибудови до своєї частки майна - утворилась перешкода для позивача, яка унеможливлює останнього пройти до своєї земельної ділянки, в силу чого позивач змушений обходити відповідну прибудову по земельній ділянці, належній [PERSON], проте [PERSON] перегородила і такій прохід, яким користувався позивач, в силу чого позивач просить суд встановити постійний безоплатний земельний сервітут шляхом надання [PERSON] права проходу до своєї земельної ділянки, площею 0,0068 га, через частину земельної ділянки довжиною 11,58 м. та шириною - 80 см., буд. [ADDRESS], що належить гр. [PERSON], вздовж прибудов позначених на Плані під № «а-5 і а-7» та у відповідності до викопіювання від 10.07.2014 року, виконаного Подільським державним підприємством геодезії, картографії та кадастру. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі, обґрунтувавши їх обставинами викладеними в позовній заяві. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні зазначила, що прибудов у [PERSON] і [PERSON] не було і вони вільно проходили по ділянці і мали прохід до вул. Сковороди, однак після того, як [PERSON] побудувала прибудову, вона перекрила [PERSON] прохід до вул. Сковороди. Позов не визнає, просила в позові відмовити. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні вказала, що її прибудова побудована до самої межі земельної ділянки, зазначила, що доступу до вул. Сковороди вона не має, оскільки позивач, забудувавши відповідну прибудову до самої межі присадибної ділянки, перекрив та унеможливив прохід до вул.. Сковороди, в силу чого вона змушена також користуватись для проходу на вул.. Сковороди земельною ділянкою [PERSON], при цьому підтвердила, що правовстановлюючих документів на прибудови, які унеможливлюють прохід позивача до його земельної ділянки - немає. Позов не визнає, просила в позові відмовити. В судовому засіданні судом в порядку ч.4 ст.10 ЦПК України було роз'яснено сторонам право заявити клопотання про призначення по справі експертизи, з метою виявлення можливості встановлення відповідного земельного сервітуту та визначення його чітких меж, що необхідно для ухвалення законного та обґрунтованого рішення. 28.04.2014 року за клопотанням представника позивача була призначена по справі будівельно-технічна експертиза, проведення якої доручено Державному підприємству «Центр ДЗК», оскільки представник позивача наполягав на призначення експертизи саме в таку установу. Однак, 15.05.2014 Державне підприємство «Центр ДЗК» повернуло справу, так як дане підприємство не має дозволу на проведення судової будівельно-технічної експертизи. 29.05.2014 року в судовому засіданні позивач [PERSON] зазначила, що її представник помилився і просила суд проведення призначеної експертизи доручити судовим експертам ТОВ «Подільський центр судових експертиз», в наслідок чого суд постановив відповідну ухвалу про проведення призначеної експертизи в експертній установі ТОВ «Подільський центр судових експертиз». Проте, 20.06.2014 року дана справа була повернута до суду з підстав не бажання сторони здійснити оплату за проведення відповідної експертизи. При цьому, позивач [PERSON], в черговий раз надіслала до суду клопотання (а.с. 65), про яке в наступних судових засіданнях не заявляла та не підтримувала, про передоручення проведення відповідної експертизи Подільському державному підприємству геодезії, картографії та кадастру, яка, з огляду на загальновідомі обставини по м. Вінниці, не є експертною установою, що об'єктивного унеможливлює проведення такою установою судової експертизи. А тому суд вважає, що позиція позивача та його представника вказує на небажання проведення відповідної призначеної судової експертизи та об'єктивно вказує на зловживання своїми процесуальними правами, наслідком чого є затягування розгляду справи. В силу чого, суд, при ухваленні рішення, виходив із наданих суду доказів. Суд, вислухавши пояснення осіб, які беруть участь у розгляді справи, дослідивши матеріали справи, встановив, визначив та дослідив слідуючі докази, обставини та відповідні правовідносини: Згідно копії схематичного плану розподілу 1/4 долі земельної ділянки, розміщеної в [ADDRESS], між [PERSON] та [PERSON] від 10.07.1998 року, [PERSON] користується земельною ділянкою площею 4,7/50, а [PERSON] користується земельною ділянкою площею 3,9/25. Також з схематичного плану вбачається, що на земельній ділянці, що належить [PERSON] розташована прибудова, позначена літерою а-10, а на ділянці [PERSON] розташовані прибудови позначені літерами а-5 та а-7. З схематичного плану вбачається, що вище зазначені прибудови займають площу земельних ділянок від будинку до межі земельної ділянки, чим загороджують прохід. Сторони в судовому засіданні підтвердили та визнали обставини належності [PERSON] прибудови, позначеної літ. а-10, та належності [PERSON] прибудови, позначеної літ. а-5, а-7. (а.с. 6). Лист від 10.01.2000 року № Ф-3049-1/03-2-75, виданий Виконавчим комітетом Вінницької міської ради, зазначає, що на звернення [PERSON] було запропоновано вирішити питання про закріплення земельної ділянки для обслуговування прибудов за рахунок домоволодіння [ADDRESS], оскільки прибудови [PERSON] та [PERSON] спорудженні з порушенням вимог пункту 2.20 державних будівельних норм «Житлові будинки для індивідуальних забудовників України» ДБН 79-92 (а.с. 39). Відповідно до норм п.2.20. Державних будівельних норм «Житлові будинки для індивідуальних забудовників України» ДБН 79-92 - відстань від межі суміжної ділянки до стін житлового будинку або господарської споруди слід приймати не менше 1 м. Конструкції будинків та споруд, що виступають, не повинні перетинати межі сусідніх ділянок. Таким чином, судом встановлено, що позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] здійснили забудову земельних ділянок, побудувавши прибудови, позначені на схематичному плані літ. а-5, а-7 та а-10 - в порушення вимог пункту 2.20 Державних будівельних норм «Житлові будинки для індивідуальних забудовників України» ДБН 79-92, забудувавши земельну ділянку до самої межі суміжної земельної ділянки, не залишивши жодної відстані, чим свідомо та об'єктивно створили перешкоди в користування відповідними земельними ділянками та унеможливили здійснювати обслуговування згаданих прибудов без використання суміжної земельної ділянки, яка належить іншій особі. Суд не бере до уваги та відхиляє при ухваленні рішення як доказ копію технічного паспорту на садибний житловий будинок [ADDRESS] (а.с. 36), оскільки графічні зображення розташування прибудов літ. а-5, а-7 та а-10 вказують на наявність відстані між такими прибудовами та суміжною земельною ділянкою, що суперечить іншим матеріалам справи та суперечить встановленим у судовому засіданні обставинам щодо проходження контурних стін таких прибудов по межі суміжної земельної ділянки. Відповідно до Державних актів на право власності на земельні ділянкі серія ЯЛ № 526789, ЯЛ № 526788, ЯЛ № 526787 [PERSON] є власником земельних ділянок площею 0,0068 га., 0,0042 га. та 0,0057 га., які розташовані по [ADDRESS] (а.с. 7,8,9). Зміст рішення Ленінського районного суду м. Вінниці від 27.02.2002 року по справі № 2-43/02р. зазначає: встановити порядок користування земельною ділянкою по [ADDRESS], виділити [PERSON] - 100.28 кв. м. земельної ділянки, що складає 16/100 домоволодіння. [PERSON] - 167.14 кв. м. земельної ділянки,що складає 25/100 домоволодіння, виділити земельну ділянку загального користування 76, 75 кв. м. з компенсацією земельної ділянки [PERSON] на користь [PERSON], що складає 23,87 кв. м. Усунути перешкоди в користуванні земельною ділянкою, зобов'язавши [PERSON] зняти самовільно поставлену загорожу з землі загального користування. (а.с. 37). Суд звертає увагу, що зазначене вище судове рішення не врегульовує правовідносин між сторонами по даній справі, оскільки [PERSON] не була учасником відповідного судового розгляду, при цьому дане рішення не містить встановлених судом обставин, що стосуються прав та інтересів [PERSON], а тому даний доказ не охоплюється предметом доказування по даній справі. Згідно державного акту на право власності на земельну ділянку серія ЯА № 819416 [PERSON] є власником земельної ділянки площею 0,0639 га., яка розташована по [ADDRESS], при цьому згідно опису меж суміжними землекористувачами від «В» до «Г» є [PERSON], а від «Г» до «Д» є [PERSON] Зміст Листа від 25.08.2010 року № 27-Ф-Д-1395-7-02, виданого Головним управлінням Держкомзему у Вінницькій області, зазначає, що було розглянуто звернення гр. [PERSON], щодо дотримання вимог земельного законодавства гр. [PERSON] при використанні земельної ділянки по вул. Г. Сковороди м. Вінниця та зазначено, що колишній прохід, про який йде мова у зверненні, входить до власності земельної ділянки [PERSON], яка являється суміжним землекористувачем [PERSON] та використовує земельну ділянку на підставі державного акта на право власності на земельну ділянку. [PERSON] запропоновано звернутись до [PERSON] для встановлення договору земельного сервітуту (а.с. 40). Надані суду фотодокази у сукупності із встановленими судом обставинами під час дослідження таких доказів, вказують, що [PERSON] збудувала відповідну прибудову до самої межі із суміжною земельною ділянкою, яка належить [PERSON], при цьому до відповідної прибудови змонтовано металеву конструкцію, що перешкоджає вільному проходу повз таку прибудову(а.с. 34,35). Зміст викопіювання земельної ділянки [PERSON] по [ADDRESS], складеного 22.05.2014 року ДП "Поділлягеодезкартографія", вказує, що загальна площа земельної ділянки 0,0639 га., земельна ділянка 2 власність (для укладання договору земельного сервітуту) має площу 0,0006 га., довжиною, з врахуванням відстанні від поворотної точки 6 до поворотної точки 1, яка складає 11,74 м. та шириною від точки 6 до точки 7 - 0,76 м., та від точки 10 до точки 11 - 0,55 м.. Норма ч. 1 ст. 98 Земельного Кодексу України прописує: право земельного сервітуту - це право власника або землекористувача земельної ділянки на обмежене платне або безоплатне користування чужою земельною ділянкою (ділянками). Відповідно до п. «а» ст. 99 Земельного Кодексу України, зазначено, що власники або землекористувачі земельних ділянок можуть вимагати встановлення таких земельних сервітутів: право проходу та проїзду на велосипеді. Згідно ч. 1, ч. 2 ст. 100 Земельного Кодексу України, сервітут може бути встановлений договором, законом, заповітом або рішенням суду. Сервітут може належати власникові (володільцеві) сусідньої земельної ділянки, а також іншій конкретно визначеній особі (особистий сервітут). Земельний сервітут може бути встановлений договором між особою, яка вимагає його встановлення, та власником (володільцем) земельної ділянки. Норма ст. 401 ЦК України прописує, що право користування чужим майном (сервітут) може бути встановлене щодо земельної ділянки, інших природних ресурсів (земельний сервітут) або іншого нерухомого майна для задоволення потреб інших осіб, які не можуть бути задоволені іншим способом. Сервітут може належати власникові (володільцеві) сусідньої земельної ділянки, а також іншій, конкретно визначеній особі (особистий сервітут). Відповідно до ст. 402 ЦК України, зазначається, сервітут може бути встановлений договором, законом, заповітом або рішенням суду. Земельний сервітут може бути встановлений договором між особою, яка вимагає його встановлення, та власником (володільцем) земельної ділянки. Земельний сервітут підлягає державній реєстрації в порядку, встановленому для державної реєстрації прав на нерухоме майно. У разі недосягнення домовленості про встановлення сервітуту та про його умови спір вирішується судом за позовом особи, яка вимагає встановлення сервітуту. За даних обставин, враховуючи, що право на сервітут в особи виникає не лише на підставі її бажання, а реалізація даного права, насамперед, залежить від наявності чітких підстав неможливості в інший спосіб використовувати свої права та задовольнити потреби, з огляду на норму ст. 401 ЦК України, яка прописує, що сервітут, в тому числі щодо земельної ділянки, може бути встановлений для задоволення потреб інших осіб, якщо такі потреби не можуть бути задоволені іншим способом, виходячи із наданих суду доказів та встановлених обставин, суд прийшов до висновку, що підставою для звернення позивача до суду із даним позовом про встановлення відповідного сервітуту стали обставини незаконної забудови земельної ділянки, яка межує із земельною ділянкою відповідача [PERSON], чим були утворені перешкоди позивачу в доступі до належної йому земельної ділянки, а тому, суд вважає, що наслідки відповідних протиправних дій не повинні впливати на речові права інших осіб, в тому числі на права власника суміжної земельної ділянки, при цьому позивач не наддав суду жодного доказу реалізації ним механізмів захисту свого порушенного права, зокрема, шляхом звернення до суду із позовом про приведення відповідної забудованої з порушенням вимог законодавства земельної ділянки в первинний стан, тим самим вичерпавши можливі способи захисту свого порушенного права, в силу чого, суд вважає, що обраний позивачем спосіб захисту свого порушеного права за рахунок належних речових прав на земельну ділянку відповідача [PERSON] - не пов'язаний із неможливістю відновити свої порушені права в інший спосіб, передбачений нормами чинного законодавства, оскільки вимога про надання права користування чужим майном, яке належить іншій особі на праві власності, повинна бути крайнім способом захисту своїх прав та задоволення своїх потреб, і не повинна бути наслідком протиправних дій та свідчити про визнання, а відтак сприяння відповідним протиправним діям щодо забудови земельної ділянки з порушенням вимог чинного законодавства, в результаті чого позов задоволенню не підлягає. На підставі наведеного та

Outcome: dismissed