Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-27 00:00:00

18.10.2017 року\~ позивач [PERSON] звернулася в суд з позовом до приватного нотаріуса\~ Запорізького міського нотаріального округу Запорізької області Войтова Володимира Вікторовича ,\~ [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про визнання дій нотаріуса неправомірними, визнання недійсним\~ договору купівлі-продажу, зобов`язання виключити неправдиві відомості з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та витребування майна із чужого незаконного володіння . \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~Ухвалою судді від 09.11.2017 року відкрито провадження по справі, справа призначена до розгляду у судовому засіданні на 4.12.2017 року. Ухвалою суду від 17.11.2017 року вжиті заходи щодо забезпечення позову, накладено арешт на нежитлове приміщення, яке розташоване за адресою: [ADDRESS] , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 136528723101, що у відповідності до відомостей з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно належить [PERSON] , [PERSON] . \~21.11.2017 року відповідач приватний нотаріус\~ Запорізького міського нотаріального округу Запорізької області Войтов В.В.\~ \~ надав свої заперечення по суті заявлених позовних вимог. Судове засідання 4.12.2017 року за клопотанням сторін було відкладено на 22.01.2018 року. 22.01.2018 року позивач надав суду уточнену позовну заяву, копію якої було вручено сторонам, у зв`язку з неявкою відповідачки [PERSON] вжито заходів щодо направлення копії уточненої позовної заяви на відому адресу. Відповідно до пп.9 п.1 розділу ХІІІ «Перехідні положення» Цивільного процесуального кодексу України (в редакції Закону №2147-VIII від 03.10.2017р., який набрав чинності з 15.12.2017р.)\~ (далі ЦПК України від 03.10.2017р.) справи у судах першої інстанції, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу. У судовому засіданні 22.01.2018 року сторони заявили клопотання про повернення на стадію підготовчого судового засідання , оскільки бажають скористатися своїми процесуальними правами на подання відзиву на позов та заперечень на відзив. \~ \~ \~ \~Ухвалою суду від 22.01.2018 року постановлено здійснювати розгляд справи\~ за позовом [PERSON] до приватного нотаріуса\~ Запорізького міського нотаріального округу Запорізької області Войтова Володимира Вікторовича,\~ [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про визнання дій нотаріуса неправомірними, визнання недійсним\~ договору купівлі-продажу та зобов`язання виключити неправдиві відомості з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно в загальному порядку спочатку зі стадії підготовчого провадження. Призначено\~ у справі підготовче судове засідання за участю сторін та їх представників. Встановлений відповідачам строк для подання відзиву на позов\~ - п`ятнадцять днів з дня вручення копії цієї ухвали. \~ \~ \~ \~Ухвалою суду від 18.09.2018 року позовні вимоги [PERSON] в частині позовних вимог до приватного нотаріуса Запорізького міського нотаріального округу Войтова Володимира Вікторовича та [PERSON] про визнання дій нотаріуса Запорізького міського нотаріального округу Запорізької області Войтова Володимира Вікторовича - неправомірними; визнання недійсним договору купівлі-продажу нежитлового приміщення, яке розташоване за адресою: [ADDRESS] від 06.03.2017 року, посвідчений приватним нотаріусом Войтовим В.В. 09.03.2017 року, реєстраційний номер 174; зобов`язання нотаріуса Войтова Володимира Вікторовича Запорізького міського нотаріального округу Запорізької області виключити неправдиві відомості з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно стосовно власника нежитлового приміщення (адреса розташування: [ADDRESS] ), скасувавши другий розділ у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно з реєстраційна номером №136528723101 від 06.03.2017 року, власниками по якому є [PERSON] та [PERSON] залишенні без розгляду. \~ \~ \~ \~Ухвалою суду від 29 січня 2019 року справа призначена до розгляду у судовому засіданні. У судовому засіданні представник позивача [PERSON] . заявлені позовні вимоги підтримала з підстав, викладених у позовній заяві, вважає їх законними та обґрунтованими, оскільки майно, що належить позивачці вибуло з власності не з її волі, а тому просить позов задовольнити, витребувати у відповідачів із незаконного володіння спірне приміщення, єдиним власником якого є позивачка [PERSON] . Позивачка [PERSON] у судове засідання не з`явилася, про час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином, причину неявки суду не повідомила, у минулих судових засіданнях заявлені позовні вимоги підтримала, будучи допитаною за правилами допиту свідка суду пояснила у судовому засіданні, що спірне приміщення вона придбала у 2003 році для житла; потім у 2004 році було вирішено перевести зазначену власність до нежитлового фонду , усіма питаннями щодо користування власністю займався її чоловік, який проводив у приміщені ремонті роботи, потім вона захворіла, та вже після смерті чоловіка після спливу певного часу дізналася, що приміщення вибуло з її власності. Після смерті чоловіка, усі питання щодо спірного приміщення вирішував син, який сплачував відповідні витрати, пов`язані з утриманням власності. Їй відомо, що за життя померлого чоловіка, ключі від спірного приміщення були у голови ОСББ Свєрлікова В.Л., який з дозволу чоловіка зберігав у приміщенні труби, а тому вважає, що саме він причетний до злочину. На теперішній час правоохоронними органами проводиться досудове слідство за її заявою, [PERSON] вона визнана потерпілою. Просить позов задовольнити, оскільки приміщення вибуло з її власності не з її волі. Представник позивача [PERSON] заявлені позовні вимоги підтримав, просить позов задовольнити, будучи допитаним за правилами допиту свідка, суду пояснив, що спірне приміщення були придбане його батьками та відчужене без їхньої волі після смерті батька, так у березні 2010 року він навідався до спірного приміщення та дізнався, що замки змінені. Голова ЖБК звернувся до нього з проханням використовувати приміщення в інтересах ЖБК, на що він погодився, далі він питаннями щодо цього приміщення не займався взагалі. У 2015 році він випадково дізнався, що спірне приміщення зайнято чужими особами, у зв`язку з чим він звернувся до Хортицького РВ за захистом порушених прав своєї родини, оскільки спірне приміщення вибуло поза межами волі власника. На теперішній час ведеться слідство, ним окремо проводилося журналістське розслідування, під час якого він дізнався про підроблене рішення суду, на підставі якого вибула квартира з власності батьків, про фальшивість паспорту на ім`я [PERSON] та видачу довіреності після його смерті, а також той факт, що нотаріус Сіра має причетність до «чорних реалторів» . Оплата за спірне приміщення після смерті батька не здійснювалася, на теперішній час існує борг у розмірі понад 100 тис.грн. Позов просить задовольнити. Представник відповідачів [PERSON] проти задоволення позову заперечує, просить у задоволенні позові відмовити, посилаючись на ті обставини, що нові власники спірного приміщення [PERSON] та [PERSON] добросовісно набули спірне приміщення у [PERSON] , яка його придбала в порядку виконання рішення суду, а тому спірна квартира не може бути витребувана у відповідачів на підставі ч. 2 ст.388 ЦК України. Крім того, позивачкою пропущений встановлений законом строк позовної давності, оскільки остання мала фактичну можливість дізнатися про порушене право у 2012 роках. Надав заяву про застосування позовної давності. Відповідач [PERSON] суду пояснив, що він є приватним підприємцем, який надає ритуальні послуги, про продаж спірного приміщення йому стало відомо з сайту «Сетам», але сама процедура купівлі майна з аукціону йому відома не була, незабаром він побачив оголошення щодо продажу спірного приміщення на OLX, зателефонував агенту, на наступний день огляну приміщення, домовився про укладання правочину. Агент зробив скрин-копії з документів, які він надіслав нотаріусу Войтову, якому він довіряв. Нотаріус перевірив документи, на наступний день було укладено договір купівлі продажу спірного приміщення, про можливі проблеми його ніхто не повідомляв. Загальна вартість на придбання спірного приміщення становила 17000-17500 доларів США. Про оформлення права власності на спірне приміщення він повідомив голову ОСББ [PERSON] . , та уклав відповідні договори щодо обслуговування приміщення, сплачує поточні витрати на утримання приміщення. Просить у задоволені позову відмовити. Відповідач [PERSON] у судове засідання повторно не з`явилась, про час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином, з заявами щодо відкладення розгляду справи не зверталася, під час судового провадження позов не визнала. Представник третьої особи [PERSON] у судове засідання повторно не з`явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, надав заяву щодо розгляду справи у його відсутність, під час судового провадження позов не визнав Третя особа [PERSON] у судові засідання не з`явилась, про час та місце розгляду справи були повідомлена належним чином, з заявами щодо відкладення розгляду справи не зверталася. У відповідності\~до вимог\~ст.\~223\~ЦПК України\~суд розглянув\~справу у\~відсутності осіб,\~що не\~з`явилися до\~судового засідання.\~\~ \~ Вислухавши пояснення сторін та їх представників , покази свідка [PERSON] та покази, надані за правилами допиту свідка [PERSON] та [PERSON] , розглянувши матеріали провадження, з`ясувавши повно, всебічно та об`єктивно усі обставини справи, оцінивши за своїм внутрішнім переконанням надані сторонами докази з точки зору їх належності, допустимості, достовірності, достатності і взаємозв`язку, виходячи з вищевикладених вимог діючого законодавства, суд приходить до наступного . Відповідно до\~ст.13\~ЦПК України суд\~розглядає справи\~не інакше\~як за\~зверненням особи,\~поданим відповідно\~до цього\~Кодексу,\~в межах\~заявлених нею\~вимог і\~на підставі\~доказів,\~поданих учасниками\~справи або\~витребуваних судом\~у передбачених\~цим Кодексом\~випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду. Відповідно до\~ст.12\~ЦПК України\~цивільне судочинство\~здійснюється на\~засадах змагальності\~сторін. Учасники\~справи мають\~рівні права\~щодо здійснення\~всіх процесуальних\~прав та\~обов`язків,\~передбачених законом. Кожна\~сторона повинна\~довести обставини,\~які мають\~значення для\~справи і\~на які\~вона посилається\~як на\~підставу своїх\~вимог або\~заперечень,\~крім випадків,\~встановлених цим\~Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. \~ \~ \~ \~Згідно ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним та обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права з дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні. \~ \~ \~ \~Європейський суд з прав людини вказав, що\~пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи\~(Проніна проти України, №63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). \~ \~ \~ \~Крім того, згідно ч.1\~ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~(ратифіковано Україною 17.07.1997 року, набула чинності для України 11.09.1997 року) та правових позицій, викладених в рішенні Європейського Суду з прав людини по справі «Бендерський проти України (заява № 22750/02 параграф 42) - відповідно до практики, яка відображає принцип здійснення правосуддя, судові рішення мають в достатній мірі висвітлювати мотиви, на яких вони базуються. Межі такого обов`язку можуть різнитися залежно від природи рішення та мають оцінюватись в світлині обставин кожної справи. Право може вважатися ефективним, тільки якщо зауваження сторін насправді «заслухані», тобто належним чином вивчені судом. \~ \~ \~ \~За вимогами ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд встановлює такі питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню для цих правовідносин Судом встановлено наступне: 24 грудня 2003 року позивачка по справі - [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу з [PERSON] , придбала у власність квартиру [ADDRESS] , що підтверджується договором купівлі-продажу ВАА №421103 від 24.12.2003. 28 жовтня 2004 року рішенням Запорізької міської ради № 411/19 квартира була переведена в нежитловий фонд, у зв`язку з цим, 17 грудня 2004 року технічний паспорт на житлову квартиру анульований (погашений). В подальшому, на підставі підробленої копії рішення суду від 30.11.2006 року за позовом [PERSON] до [PERSON] про визнання угоди дійсною та визнання права власності на нежитлове приміщення, позивачка [PERSON] була позбавлена права власності на спірне приміщення. [ADDRESS] [ADDRESS] . \~ \~ \~ \~За доводами позивача, не спростованими з боку відповідачів, ніякого договору купівлі-продажу між [PERSON] та [PERSON] не укладалося , зазначений позов у провадження Хортицького районного суду м. Запоріжжя не надходив, що підтверджено листами голови Хортицького районного суду м. Запоріжжя Кучерук І.Г. на запити [PERSON] : відповідь від 05.04.2018 року № 01-23/143/2018, відповідь від 05.04.2018 року № 01-23/144/2018, відповідь від 05.04.2018 року № 01-23/147/2018 та матеріалами оглянутої у судовому засіданні цивільної справи 2-136/06 за позовом [PERSON] до [PERSON] про розподіл майна. \~ \~ \~ \~ [PERSON] [INFO] , який народився в с. Кам`яне Вільнянського району (паспорт серії [NUMBER] ), помер [INFO] у Комунальній установі «Василівська центральна районна лікарня» Василівського районної ради Запорізької області після доставляння туди 28.05.2009 р. з діагнозом: наркотичне отруєння, хронічний алкоголізм, туберкульоз. 16.08.2013р. від імені померлого [PERSON] видана довіреність Гнідому Ю [PERSON] , засвідчена приватним нотаріусом Куропятниковою ТМ., який 19.08.2013р., діючи за довіреністю від імені померлого [PERSON] зареєстрував право власності на померлим [PERSON] , на підставі підробленої копії рішення Хортицкього районного суду м. Запоріжжя від 30.11.2006 р. Згідно договору купівлі продажу від 20.08.2013р., засвідченого приватним нотаріусом Куропятниковою Т. [PERSON] . - [PERSON] (померлий у 2009 році) продає приміщення, розташоване по [ADDRESS] , - [PERSON] за 35000 доларів США, 25.12.2014р. [PERSON] укладає договір позики у розмірі 5000 доларів США з [PERSON] , на забезпечення зобов`язання укладено договір іпотеки спірного приміщення строком до 01.09.2015р. Заочним рішенням Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 24.11.2015 року, по справі 2/337/2289/2015 року ЄУН 337/5631/15-ц задоволені позовні вимоги [PERSON] та в рахунок погашення заборгованості за договором позики від 25.12.2014 року в розмірі 81300 грн звернено стягнення на предмет іпотеки на спірне приміщення, що належить [PERSON] зазначене рішення набрало законної сили та було звернуто до примусового виконання. В порядку виконання зазначеного рішення суду, відповідно до Акту про реалізацію предмета іпотеки від 27.12.2016 року внаслідок проведення електронних торгів, право власності на спірне приміщення набула [PERSON] , яка сплатила його вартість у розмірі 322806,88 грн. 06.03.3017 року між [PERSON] та [PERSON] і [PERSON] укладено договір купівлі-продажу , відповідно до умов якого [PERSON] продала, а [PERSON] та [PERSON] придбали у власність спірне приміщення в рівних частках вартістю 433920 грн., зазначений договір 09.03.2017р. зареєстрований в реєстрі майнових прав . Відповідно до ч. 1 ст. 316 Цивільного кодексу України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно ст. 41 Конституції України, кожний має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності є непорушним. Відповідно до ч. ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ч. 1 ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Згідно ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Статтею 17\~Закону України\~від 23\~лютого 2006р.\~N3477-IV\~"Про\~виконання рішень\~та застосування\~практики Європейського\~суду з\~прав людини" передбачено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про\~захист прав\~людини і\~основоположних свобод 1950 р. та практику Європейського Суду з прав людини як джерело права. Стаття 1 Протоколу №1 до Європейської конвенції про захист прав і основних свобод людини гарантує право на вільне володіння своїм майном: «Кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права». \~ \~ \~ \~Відповідно до ст. 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є: договори та інші правочини. У випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов`язки можуть виникати з рішення суду. \~ \~ \~ \~За ст.ст.\~202,\~203\~ЦК України\~правочином є\~дія особи,\~спрямована на\~набуття,\~зміну або\~припинення цивільних\~прав та\~обов`язків. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. \~ \~ \~ \~За змістом ст. 228 ЦК України, правочин, який порушує публічний порядок, є нікчемним. Правочин вважається таким, що порушує публічний порядок, якщо він був спрямований на порушення конституційних прав і свобод людини і громадянина, знищення, пошкодження майна фізичної або юридичної особи, держави, Автономної Республіки Крим, територіальної громади, незаконне заволодіння ним. \~ \~ \~ \~ Відповідно до ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені\~частинами першою - третьою,\~п`ятою\~та\~шостою статті 203\~цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. \~ \~ \~ \~Відповідно до вимог ст. ст. 317, 319 ЦК України власнику належить право розпоряджатися своїм майном за власною волею. \~ \~ \~ \~Відповідно до ст. 387 ЦК України власник має необмежене право витребувати майно із чужого незаконного володіння. Витребування майна шляхом віндикації застосовується до відносин речово-правового характеру, зокрема якщо між власником і володільцем майна немає договірних відносин і майно перебуває у володільця не на підставі укладеного з власником договору. За положеннями статей 330, 387, 388 ЦК України власник майна може витребувати належне йому майно від будь якої особи, яка є останнім набувачем майна та яка набула майно з незаконних підстав, незалежно від того, скільки разів це майно було відчужене попередніми набувачами, та без визнання попередніх угод щодо спірного майна недійсними»- (постанова Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 17 грудня 2014 р. у справі № 5-140цс14). Право власника на витребування майна від добросовісного набувача на підставі ч. 1 ст. 388 ЦК України пов`язується з тим, у який спосіб майно вибуло з його володіння. Указана норма передбачає вичерпне коло підстав, коли за власником зберігається право на витребування свого майна від добросовісного набувача. Однією з таких підстав є вибуття майна з володіння власника або особи, якій він передав його, не з їхньої волі іншим шляхом. За змістом ст. 388 ЦК України випадки витребування майна власником від добросовісного набувача обмежені й можуть мати місце за умови, що майно вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно, поза їх волею. Наявність в діях власника волі на передачу майна іншій особі виключає можливість його витребування від добросовісного набувача. Оскільки добросовісне набуття у розумінні статті 388 ЦК України можливе лише тоді, коли майно придбано не безпосередньо у власника, а в особи, яка не мала права відчужувати це майно, наслідком угоди, укладеної з таким порушенням, є повернення майна з чужого володіння. Вказаний у ч. 1 ст. 388 ЦК України перелік підстав, коли власник має право на витребування майна від добросовісного набувача, є вичерпним. Виключенням є закріплене у ч. 2 ст. 388 ЦК України правило, згідно з яким майно не може бути витребувано від добросовісного набувача, якщо воно було продане у порядку, встановленому для виконання судових рішень. Відповідно до вимог ст. 330 ЦК України, якщо майно відчужене особою, яка не мала на це права, добросовісний набувач набуває право власності на нього, якщо відповідно до статті 388цього\~Кодексу майно не може бути витребуване у нього. \~ \~ \~ \~У пункті 30 постанови пленуму\~Вищого спеціалізованого суду\~України з\~розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014 року № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності на інших речових прав» роз`яснено, що застосовуючи положення ч. 2 ст. 388 ЦК України про те, що майно не може бути витребувано від добросовісного набувача, якщо воно було продане у порядку, встановленому для виконання судових рішень, суд повинен мати на увазі, що позов власника про витребування майна в особи, яка придбала його у результаті публічних торгів, проведених у порядку, встановленому для виконання судових рішень, підлягає задоволенню лише в тому разі, якщо торги були визнані недійсними, оскільки відповідно до ч. 1 ст. 388 ЦК України власник має право витребувати майно, яке вибуло з володіння поза його волею, і в добросовісного набувача. Продаж майна на прилюдних торгах, проведених з порушенням чинного законодавства щодо порядку виконання судових рішень, не змінює статусу особи, яка придбала майно з прилюдних торгів як добросовісний набувач, у якого майно не може бути витребувано за будь-яких умов. Така правова позиція висловлена Верховним Судом України у постанові від 03 жовтня 2011 року у справі № 3-98гс11, яка має враховуватися усіма судами. \~ \~ \~ \~За змістом\~ст.\~19\~ЦПК України\~,\~судові рішення,\~що набрали\~законної сили,\~обов`язкові для\~всіх органів\~державної влади\~і органів\~місцевого самоврядування,\~підприємств,\~установ,\~організацій,\~посадових чи\~службових осіб\~та громадян\~і підлягають\~виконанню на\~всій території\~України,\~а у\~випадках,\~встановлених міжнародними\~договорами,\~згода на\~обов`язковість яких\~надана Верховною\~Радою України,\~-\~і за\~її межами.\~Обов`язковість судового\~рішення не\~позбавляє осіб,\~які не\~брали участі\~у справі,\~можливості звернутися\~до суду,\~якщо ухваленим\~судовим рішенням\~вирішено питання\~про їхні\~права,\~свободи чи\~інтереси. У рішенні у справі «Христов проти України» від 19.02.2009 року(заява №24465/04), Європейський суд зазначив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване п.1 ст.6 Конвенції, слід тлумачити в контексті преамбули конвенції, яка, зокрема, проголошує верховенство права як складову частину спільної спадщини договірних держав. Одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності, згідно з яким у разі остаточного вирішення спору судами їхнє рішення, що набрало законної сили, не може ставитися під сумнів\~(справа «Брумареску проти Румунії» [GC], №28342/95, п.61, ECHR 1999-VII). «Принцип юридичної визначеності вимагає поваги до остаточного рішення суду(принцип res judicata). У справі встановлено, що спірне приміщення вибуло з власності позивача [PERSON] поза її волею на підставі підробленої копії неіснуючого рішення суду та подальших нікчемних договорів , однак реалізація спірного приміщення відбулася у примусовому порядку у зв`язку з невиконанням [PERSON] ( право власності на спірне приміщення за якою зареєстровано на підставі нікчемного правочину, укладеному з померлим [PERSON] ) у добровільному порядку рішення суду про стягнення боргу; заочне рішення Хортицького районного суду м.Запоріжжя від 24.11.2015 року, по справі 2/337/2289/2015 року ЄУН 337/5631/15-ц , яким задоволені позовні вимоги [PERSON] та в рахунок погашення заборгованості за договором позики від 25.12.2014 року в розмірі 81300 грн звернено стягнення на предмет іпотеки на спірне приміщення, що належить [PERSON] . набрало законної сили та, враховуючи принцип юридичної визначеності, є обов`язковим для суду, оскільки позивач [PERSON] не скористувалась наданим правом щодо оскарження зазначеного рішення, право відповідачів [PERSON] та [PERSON] є похідним від права на спірну квартиру [PERSON] як її набувача на аукціоні, а тому суд приходить до висновку щодо необхідності застосування до виниклих правовідносин між сторонами положень ч.2 ст. 388 ЦК щодо неможливості витребування від добросовісного набувача майна, що було продане в порядку, встановленому для виконання судових рішень , у зв`язку з чим позовні вимоги задоволенню не підлягають. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed