Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-01 00:00:00

Позивачка звернулась до Комінтернівського районного суду м. Харкова з позовом до [PERSON] , 3-я особа Управління служб у справах дітей Департаменту праці та соціальної політики Харківської міської про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною в якому просить суд зобов`язати [PERSON] не чинити перешкоди у спілкуванні з онукою [PERSON] , [INFO] . В обґрунтування позовних вимог вказує, що відповідачка перебувала у зареєстрованому шлюбі з її сином [PERSON] , який був розірваний за рішенням суду 27.12.2017 року. Від цього шлюбу народилась її онука [PERSON] , [INFO] . Відповідач перешкоджає їй у спілкуванні х онукою у зв`язку з чим вона була вимушена звернутись до суду. Ухвалою Комінтернівського районного суду м. Харкова від 05.02.2021 року відкрито провадження за правилами загального позовного провадження. Ухвалою Комінтернівського районного суду м. Харкова від 07.10.2021 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду. В судовому засіданні позивач пояснила, що вона намагалась домовитись з відповідачкою про зустрічі з онукою, однак відповідачка усіляко чинила цьому перешкоди. Відповідач в судовому засіданні пояснила, що не заперечувала проти зустрічей бабусі з онукою, однак її донька не бажає спілкуватись з бабусею, оскільки вона її не знає. Зазначила, що позивач бачила свою онуку декілька разів у житті та не виявляла бажання спілкуватись з нею. Представник відповідача заперечувала проти задоволення позовних вимог, просила суд відмовити позивачу у задоволенні позову. Відповідачем [PERSON] у встановленому законом порядку подано до суду відзив, згідно якого вона просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог посилаючись на те, що [PERSON] рішенням суду було позбавлено батьківських прав відносно доньки [PERSON] . При розгляді справи про позбавлення батьків сих прав [PERSON] надав суду заяву де зазначив, що не заперечує проти цього. . [PERSON] не є рідним чином позивачки [PERSON] Дитина проживає разом з нею та її чоловіком, якого називає батьком, тобто фактично у повній сім`ї. У відповіді на відзив позивачка зазначила, що відповідачка після розірвання шлюбу попередила її та її сина, що буде вчиняти скандали при спробам спілкуватись з дитиною та зазначила, що буде налаштовувати дитину проти них. Дитину бачили тільки з публікацій у соціальних мережах, які публікувались відповідачем. Зазначила. що через те, що матір`ю дитина постійно втягувалась у судові процеси, батько дитини - її син був вимушений частково признати позовні вимоги про позбавлення батьківських прав, для того щоб це не впливало на психіку дитини. У своїх запереченнях позивач вказує, що у відповіді на відзив позивач жодним чином не зазначила, що сумує за онукою та цікавиться її життя., проте з написаного вбачається, що вона цікавиться її особистим життям. Суд, дослідивши матеріали справи, вислухавши пояснення сторін, свідків, малолітню дитину, приходить до наступного. Згідно ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною 1 статті 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Вибір громадянами способу захисту своїх прав і свобод від порушень та протиправних посягань гарантовано ч. 4 ст. 55, ст. 124 Конституції України, відповідно до якої кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань та закріплено статтями 7, 12 Загальної декларації про права людини, ст. 13 Конвенції про захист прав і основних свобод людини, що згідно зі статтею 9 Конституції України є складовою національного законодавства. Відповідно до свідоцтва про народження серії [NUMBER] матір`ю [PERSON] , [INFO] є [PERSON] . Батько дитини - [PERSON] , рішенням Комінтернівського районного суду м. Харкова від 17.12.2020 позбавлений батьківських прав відносно малолітньої дочки Малолітня [PERSON] , [INFO] , мешкає разом з матір`ю, [PERSON] , за адресою: [ADDRESS] . [PERSON] мешкає за адресою: [ADDRESS] , де створені умови для перебування дитини (акт обстеження умов проживання від 20.09.2021). Згідно з консультативним висновком спеціаліста відділення медичної психології МЦ «ОН КЛІНІК», а також висновком за даними експериментально-психологічного дослідження [PERSON] , 2013 року народження, яке було проведено практичним психологом КНП «Міська дитяча лікарня № 5» за дорученням головуючого на засіданні Комісії. За результатами обстеження вбачається, що свого біологічного батька та бабу Перу дитина не згадує, каже «я їх не пам`ятаю». Відповідно до ст. 7 СК України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Згідно зі ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність з виховання, навчання і розвитку дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоровя, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Відповідно до ст. 257 СК України баба, дід, прабаба, прадід мають право спілкуватися зі своїми внуками, правнуками, брати участь у їх вихованні. Батьки чи інші особи, з якими проживає дитина, не мають права перешкоджати у здійсненні бабою, дідом, прабабою, прадідом своїх прав щодо виховання внуків, правнуків. Якщо такі перешкоди чиняться, баба, дід, прабаба, прадід мають право на звернення до суду з позовом про їх усунення. Згідно ст. 263 СК України спір щодо участі баби, діда, прабаби, прадіда, брата, сестри, мачухи, вітчима у вихованні дитини вирішується судом відповідно до статті 159 цього Кодексу. За змістом ч. 2 ст. 159 СК України суд визначає способи у вихованні дитини (періодичні чи систематичні, побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування. В окремих випадках, якщо це викликано інтересами дитини, суд може обумовити побачення з дитиною присутністю іншої особи. Під час вирішення спору щодо участі одного з батьків у вихованні дитини береться до уваги ставлення батьків до виконання своїх обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення, в тому числі стан психічного здоров`я одного з батьків, зловживання ним алкогольними напоями або наркотичними засобами. Одним із принципових положень, закріплених у Декларації прав дитини, проголошеної Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, є те, що дитина повинна зростати в умовах турботи. Відповідно до статей 3, 18 Конвенції про права дитини в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Згідно принципу 6 Декларації прав дитини, дитина для повного і гармонійного розвитку її особи потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, зростати під опікою і відповідальністю своїх батьків і, принаймні в атмосфері любові і моральної і матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлученою зі своєю матір`ю. Приписами статті 19 СК України визначено, що 1. У випадках, передбачених цим Кодексом, особа має право на попереднє звернення за захистом своїх сімейних прав та інтересів до органу опіки та піклування.2. Рішення органу опіки та піклування є обов`язковим до виконання, якщо протягом десяти днів від часу його винесення заінтересована особа не звернулася за захистом своїх прав або інтересів до суду, крім випадку, передбаченого частиною другою статті 170 цього Кодексу. 3. Звернення за захистом до органу опіки та піклування не позбавляє особу права на звернення до суду. У разі звернення з позовом до суду орган опіки та піклування припиняє розгляд поданої йому заяви.4. При розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, виселення дитини, зняття дитини з реєстрації місця проживання, визнання дитини такою, що втратила право користування житловим приміщенням, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою.5. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.6. Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. Питання щодо встановлення порядку участі [PERSON] у вихованні малолітньої онуки [PERSON] , [INFO] , було розглянуто на засіданні Комісії з питань захисту прав дитини виконавчого комітету Харківської міської ради, висновком якої Департамент служб, як представник органу опіки та піклування, вважає за недоцільне встановлення порядку участі [PERSON] у вихованні малолітньої онуки, [PERSON] , [INFO] . Згідно ч. 8 ст. 7 СК України, регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї. Відповідно до частин 1 та 2 статті 171 СК України дитина має право на те, щоб бути вислуханою батьками, іншими членами сім`ї, посадовими особами з питань, що стосуються її особисто, а також питань сім`ї. Відповідно до ст. 6 Європейської конвенції про здійснення прав дітей від 25 січня 1996 року під час розгляду справи, що стосується дитини, перед прийняттям рішення судовий орган надає можливість дитині висловлювати її думки і приділяє їм належну увагу. З цією метою дитині, зокрема, надається можливість бути заслуханою в ході будь-якого судового чи адміністративного розгляду, що торкається дитини, безпосередньо або через представника чи відповідний орган у порядку, передбаченому процесуальними нормами національного законодавства. Закріплення цього права підкреслює, що дитина є особистістю, з думкою потрібно рахуватись, особливо при вирішенні питань, які безпосередньо її стосуються. Про необхідність заслуховування думки дітей, які досягли певного віку, та її врахування при вирішенні спорів зазначено, зокрема, у рішенні Європейського суду з прав людини від 18 грудня 2008 року "Савіни проти України" (заява 39948/06). В судовому засіданні була допитана малолітня [PERSON] , яка пояснила суду, що бабусю [PERSON] вона не знає, у неї є бабуся та іншої їй не треба. Допитані в судовому засіданні свідки [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , в судовому засіданні повідомили, що вони є близькими родичами відповідача Зазначили, що бачили як позивачка відвідує онуку 3-4 рази за все життя дитини. Останній раз коли позивачка відвідувала онуку був біля 5-6 років тому. В судовому засіданні встановлено, що в матеріалах справи відсутній диск , який як зазначає позивачка був доданий до матеріалів справи разом із відповіддю на відзив. В судовому засіданні позивач пояснила, що на диску були записи коли вона приходила до онуки в гості та зазначила, що дані записи спростовують доводи відповідача відносно того, що вона всього 3-4 рази відвідувала онуку. Відповідач в судовому засіданні зазначила, що визнає наявність тієї інформації, яка міститься на диску та зазначила, що можливо були зустрічі бабусі з онукою про які вона не пам`ятає.. На питання суду, чи потрібен позивачу час для надання зазначеного диску до суду, позивач зазначила, що в цьому відсутня потреба. . Частиною 1 ст.82 ЦПК України встановлено, що обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Таким чином. Суд приходить до висновку, що обставини, які визнані сторонами, не підлягають доказуванню. Таким чином, у чинному законодавстві закріплене право діда та баби спілкуватись з онуком та брати участь у його вихованні, проте, відповідно до наведених вище норм права при розгляді справ, що стосуються дітей, насамперед слід враховувати інтереси дитини, особисту прихильність дитини до позивачів, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Спілкування з дідом та бабою - це право, а не обов`язок дитини. Якщо дитина через певні обставини відмовляється бачитися з дідом та бабою, примушувати її ніхто не має права. Такий примус був би актом неповаги до дитини. Здійснення батьками, іншими родичами своїх прав мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Такі права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Отже, враховуючи думку дитини, в задоволенні позову слід відмовити. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed