Jurisdiction: civil
Date: 2021-08-30 00:00:00

АКЦІОНЕРНЕ ТОВАРИСТВО КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК "ПРИВАТБАНК"через свого представника звернулось до суду з позовною заявою до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Позов мотивовано тим, що відповідач своїм підписом в анкеті-заяві підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг (далі Умови) та Тарифами Банку, які викладені на банківському сайті, складає між ним та Банком Договір про надання банківських послуг. Відповідач надав свою згоду на встановлення кредитного ліміту, його зміну за рішенням та ініціативою Банку і надав Банку право в будь-який момент змінити кредитний ліміт. Позивач зазначає, що повністю виконав свої зобов`язання за договором, надав відповідачеві кредит. Відповідач своїх зобов`язань не виконав, не надав своєчасно Банку грошей для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, тобто порушив умови кредитного договору, внаслідок чого утворилася заборгованість. Станом на 17.03.2021 року відповідач має заборгованість за кредитом в сумі 12878 грн. 30 коп., яка складається із: 12021 грн. 00 коп. заборгованості за тілом кредиту; в т.ч.- 0, 00 грн. заборговананості за поточним тілом кредита ; 12021, грн. 00 коп.- заборгованості за простроченим тілом кредита- 0 грн. 00 коп. - заборгованності за нарахованими відсотками; 857 грн. 30 грн.. заборгованості за простроченими відсотками, 0 грн. 00 коп. нараховано пені . За таких обставин позивач просить стягнути з відповідача на його користь заборгованість за кредитним договором про надання банківських послуг б/н від 21.10.2010 р. в сумі 12878 грн. 30 коп. станом на 17.03.2021р. та судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 2270 грн. 30.04.2021 року ухвалою Голованівського районного суду Кіровоградської області винесену ухвалу про прийняття позовної заяви до розгляду та відкриття провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження. 21.05.2021 року представником відповідача [PERSON] - [PERSON] через канцелярію суду подано відзив на позовну заяву про стягнення заборгованості, в якому позовні вимоги не визнав в задоволенні позовних вимог просить відмовити в повному обсязі. Свої заперечення представник обгрунтовує тим, що в анкеті-заяві від 21.10.2010 року, яку підписала відповідачка, відсутні дані про розмір процентної ставки за кредитом та порядок їх сплати. У свою чергу Довідка про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна. 30 днів пільгового періоду», з якою була ознайомлена відповідачка, не є відповідно до змісту Анкети-заяви тим документом, який у сукупністю з іншими складає кредитний договір між сторонами. Також представник заперечив факт ознайомлення відповідачки з Умовами та правилами надання банківських послуг та Тарифами банку. Посилаючись на правовий висновок Великої палати Верховного суду від 03.07.2019 року у справі № 342/180/17, зазначив про неправомірність нарахування відсотків за кредитом. Також, банком за період з 31.10.2011 року по 01.11.2020 року здійснювалося списання з рахунку відповідачки грошових коштів у якості погашення процентів за користування кредитом, які позивач не вправі самостійно нараховувати та списувати. Більше того, позивач списував відсотки не з власних коштів відповідачки, а з кредитного ліміту, тобто фактично банк самостійно брав кредит за відповідачку та збільшував суму її заборгованості за тілом кредиту. За вказаний період банком протиправно було списано за рахунок кредитного ліміту відповідачки 21122 грн. 26 коп., що перевищує заявлений банком розмір заборгованості відповідачки за тілом кредиту. 16.06.2021 року на вказаний відзив представником позивача було подано відповідь, в якій зазначив про безпідставність посилань представника відповідача на постанову Великої палати Верховного суду від 03.07.2019 року у справі № 342/180/17 у зв`язку з тим, що справа яка була розглянута Великою Палатою Верховного Суду не є тотожною зі справою, за позовом АТ КБ «Приватбанк» до [PERSON] . Зазначив про те, що [PERSON] підписанням акети-заяви від 21.10.2010 року висловила згоду на укладення кредитного договору шляхом отримання кредитної картки «Універсальна» та особистим підписом зазначила про своє ознайомлення з Умовами та правилами надання банківських послуг та Тарифами банку, які були надані йому для ознайомлення. Наголосив на активному користуванні відповідачем кредитним рахунком. Просив врахувати при ухвалені рішення висновки Верховного Суду, викладені в Постановах від 10.04.2019 року по справі № 356/1635/16-ц, від 28.03.2019 року по справі № 428/2873/17, від 06.02.2018 року у справі № 755/2720/16-ц, № 666/388/16-ц. Вказав на правомірність списання банком грошових коштів з кредитного рахунку відповідача на погашення заборгованості за кредитом у відповідності до п. 2.1.1.12.1, 2.1.1.12.2, 2.1.1.2.12, 2.1.1.3.5 Умов та правил надання банківських послуг. Просить задовольнити позовні вимоги у повному обсязі. Представник позивача в судове засідання не з`явився. Разом з позовом подав до суду заяву про розгляд справи без його участі, позов підтримує повністю, не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилась, про дату, час та місце розгляду справи повідомлена своєчасно та належним чином. Представник відповідача [PERSON] через канцелярію суду надіслав заяву про проведення судового засідання у його відсутність. Позовні вимоги АТ КБ «Приватбанк» не визнає визнає частково з підстав, викладених ним у відзиві на позовну заяву . Враховуючи норми ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання учасників справи не перешкоджає розгляду справи по суті, оскільки вони належним чином повідомлені про дату, час і місце засідання, тому суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності сторін і ухвалити рішення на підставі наявних у справі доказів. У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги АТ КБ «Приватбанк» підлягають задоволенню частково. За положеннями статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Частинами 1,2 статті 207 ЦК України визначено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Статтями 525, 526, 527, 530 ЦК України встановлено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається. Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно до ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки. Згідно ч.1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Відповідно до ст. 624 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) відповідно до ст. 1054 ЦК України зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ч.1 ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Судом встановлено, що відповідач 21.10.2010 року звернулась до банку з Анкетою-заявою про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку, які разом із Пам`яткою клієнта і Тарифами становлять договір банківського обслуговування. Окрім цього зазначено, що Відповідачу було надано для ознайомлення Умови та правила в письмовому вигляді. Відповідач не заперечує факт підписання Анкети-заяви, хоча стверджує, що не була ознайомлений з Умовами та правилами надання банківських послуг, умовами кредитування та Тарифами, які не доводились їй працівниками банку до відома. До позовної заяви Банк наддав Витяги з Тарифів та з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку, копію Наказу банку щодо затвердження «Умов та правил надання банківських послуг». При цьому матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці витяги з Тарифів та з Умов та правил були надані відповідачці для ознайомлення, та що саме з цими тарифами, Умовами і правилами ознайомилася та погодилася відповідачка, підписуючи заяву-анкету про приєднання до умов та Правил надання банківських послуг Приватбанку. Також, оскільки Тарифи, Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на сайті https://privatbank.ua/terms/ неодноразову змінювались самим банком, то кредитор міг додати до позовної заяви витяги з Тарифів та з Умов та правил у будь-якій редакції, що найбільш сприятливі для задоволення позову. При цьому жодних доказів на підтвердження того, що саме з цією редакцією цих документів була ознайомлена відповідачка позивачем суду не було надано. У свою чергу підписана відповідачкою Довідка про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна. 30 днів пільгового періоду» на яку посилається позивач не є відповідно до змісту Анкети-заяви тим документом, що у сукупності з іншими складає кредитний договір між сторонами. Позивач надав суду довідку про видачу на ім`я відповідача карт. Разом з тим, доказів про отримання відповідачем саме кредитної картки «Універсальна» із зазначенням процентної ставки за користування кредитом, сплату відсотків та нарахування штрафних санкцій, суду не надано. За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком витяг з Тарифів та витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин, а відтак до спірних правовідносин неможливо застосувати положення ч.1 ст. 634 ЦК України. Суд вважає, що витяг з Тарифів банку та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг, які містяться в матеріалах даної справи та не містять підпису відповідачки, не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами 21.10.2010 року шляхом підписання заяви-анкети. Отже відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами, а також відповідальність у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань, а також права Банку самостійно, без згоди відповідача здійснювати списання коштів кредитного ліміту та направляти їх на погашення нарахованих відсотків за кредитом. Великою Палатою Верховного Суду у справі № 342/180/17, провадження №14-1131цс19 у постанові від 03.07.2019 року вказано на те, що з урахуванням основних засад цивільного законодавства та необхідності особливого захисту споживача у кредитних правовідносинах, Велика Палата Верховного Суду зауважує, що пересічний споживач банківських послуг з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності, не може ефективно здійснювати свої права, бути проінформованим про умови кредитування за конкретним кредитним договором, який укладений у вигляді заяви про надання кредиту та Умов та правил надання банківських послуг, оскільки Умови та правила надання банківських послуг це значний за обсягом документ, що стосується усіх аспектів надання банківських послуг та потребує як значного часу, так і відповідної фахової підготовки для розуміння цих правил, тим більше співвідносно з конкретним видом кредитного договору. Таким чином, підписана відповідачкою анкета-заявапро приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг не може бути підставою для стягнення з неї відсотків за користування кредитними коштами, оскільки не може розцінюватись як стандартна(типова) форма кредитного договору. Тому в задоволенні позову,в частині стягнення заборгованості за простроченими відсотками в сумі 857 грн. 30 коп. слід відмовити. Разом з тим, оскільки фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку АТ КБ «Приватбанк» не повернуті, суд приходить до висновку про те, що позивач вправі вимагати захисту своїх прав через суд шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми тіла кредиту. Водночас, з наданого Банком розрахунку та Виписки за рахунком вбачається, що станом на 17.03.2021 року заборгованість відповідачки за тілом кредиту складає 12021 грн. 00 коп. Разом з тим, оскільки судом встановлено, що позивач не вправі самостійно нараховувати та списувати кошти з рахунку відповідача, а за період з 31.10.2011 року до 01.11.2020 року позивачем списано кошти на погашення відсотків в сумі 21122 грн. 26 коп., що майже вдвічі перевищує суму заборгованості відповідачки за тілом кредиту, то у задоволенні позовної вимоги про стягнення тіла кредиту слід також відмовити. Статтею 12 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вони посилаються як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, коли наявні підстави для звільнення від доказування. Статтею 13 ЦПК України визначено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього кодексу, в межах заявлених вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених законом випадках. Відповідно до ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 82 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. За наведених обставин, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги АТ КБ «ПРИВАТБАНК» не підлягають задоволенню. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed