Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-28 00:00:00

Обєднання співвласників багатоквартирного будинку «А-1» звернулося до Дзержинського районного суду м. Харкова з позовною заявою до [PERSON] про стягнення заборгованості за утримання будинків та при будинкової території за період з 01.05.11 року по 01.05.14 року в сумі 1387 грн. 31 коп. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що є балансоутримувачем багатоквартирного житлового будинку по вул. Авіаційній, 1 у м. Харкові. Відповідачка, являючись власником квартири № 2, що знаходиться в багатоквартирного житлового будинку по вул. Авіаційній, 1 у м. Харкові, а також являючись членом ОСББ «А-1» відмовляється у повному обсязі оплачувати витрати на утримання будинку та прибудинкової території згідно тарифів, затверджених рішеннями загальних зборів обєднання, а також оплачувати додаткові внески на утримання будинку, рішення про сплату яких прийнято загальними зборами обєднання, внаслідок чого утворилась заборгованість. Оскільки відповідачка протягом тривалого часу отримує послуги по утриманню будинку та утриманню прибудинкової території, але не сплачують за надані послуги, відповідно до п. 5 ч. 3 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», ст. 526 Цивільного кодексу України та п. 7, 8 ст. 13 Закону України «Про обєднання співвласників багатоквартирного будинку» ця заборгованість має бути стягнута у судовому порядку. У судовому засіданні представники позивача позовні вимоги підтримали. Відповідачка та її Представник у судовому засіданні проти задоволення позову заперечували з огляду на його необґрунтованість та невідповідність положень діючого законодавства, оскільки на їх думку, для спірних правовідносин обовязковою умовою є укладення відповідного договору. Крім того, посилались на відсутність доказів того, що [PERSON] являється членом ОСББ «А-1». Суд, вислухавши сторони, дослідивши матеріали справи та представлені докази, приходить до висновку про те, що позовні вимоги задоволенню не підлягають з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] на праві приватної власності належить квартира № 2 загальною площею 40,0 кв.м. в багатоквартирному житловому будинку по вул. Авіаційній, 1 у м. Харкові. Відповідно до свідоцтва про державну реєстрацію серія А01 № 081180 від 09.07.2007 було проведено державну реєстрацію Обєднання співвласників багатоквартирного будинку «А-1», яке на сьогоднішній день являється балансоутримувачем вказаного будинку. Рішенням загальних зборів членів ОСББ «А-1» № 5 від 04.12.2010 було затверджено тариф квартплати з власників квартир у розмірі 1,60 гривень (1,20 гривень з власників квартир першого поверху) з одного квадратного метру. Крім того, для утримання охорони прибудинкової території вказаним рішенням загальних зборів членів ОСББ були затверджені внески у розмірі 20,00 гривень на місяць з кожної квартири. Голова правління ОСББ «А-1» [PERSON] у своїх поясненнях зазначив, що вказані кошти нараховувались окремо від квартплати та є обовязковими для всіх власників квартир в будинку, не залежно від їхнього членства в ОСББ. В подальшому рішенням загальних зборів членів ОСББ «А-1» від 04.02.2012 було змінено розмір тарифу і внесків на утримання будинку та прибудинкової території з одного квадратного метру загальної житлової площі до 1,55 гривень для квартир, що знаходяться на першому поверсі та 2,15 гривень для всіх інших квартир. Крім того, рішенням виконавчого комітету Харківської міської ради № 848 від 26.12.2012 для ОСББ «А-1» було встановлено тариф на послуги з утримання будинку у розмірі 1,61 гривень для власників квартир першого поверху та 2,15 гривень за кв.м. для всіх інших. Із наданого позивачем розрахунку заборгованості та розяснень щодо суми заборгованості, а також письмових пояснень представника відповідачки вбачається, що від [PERSON] періодично надходили кошти у розмірах співвідносних із відповідними тарифами, затвердженими рішеннями загальних зборів членів ОСББ «А-1» для внесків на утримання будинку та прибудинкової території. Існуюча ж заборгованість відповідачки складається із наступних сум: 230,40 гривень - заборгованість, нарахована із розрахунку тарифу плати на утримання будинку та прибудинкової території, затвердженого загальними зборами ОСББ, за вирахуванням часткових оплат відповідачки; 440,00 гривень - заборгованість по сплаті додаткових внесків на благоустрій прибудинкової території за період з грудня 2010 по грудень 2011 року, сплата яких була затверджена рішенням загальних зборів членів ОСББ «А-1» від 04.12.2010; 560,00 гривень - заборгованість по сплаті додаткових внесків на благоустрій прибудинкової території за період з січня 2012 по квітень 2014 року, сплата яких була затверджена рішенням загальних зборів членів ОСББ «А-1» від 04.12.2010; 84,00 гривень - заборгованості по сплаті додаткових внесків на утримання комори за період з січня 2012 по квітень 2014 року, сплата яких була встановлена рішенням загальних зборів членів ОСББ «А-1» від 04.02.2012. Крім того, до суми заборгованості позивачем було включено борг у розмірі 72,91 гривень, який виник у відповідачки у період до грудня 2010 року перед КП «Жилкомсервіс» та який згідно пояснень позивача був переданий ОСББ «А-1» при передачі будинку на баланс ОСББ. У судовому засіданні представники позивача стверджували, що [PERSON] являється членом ОСББ «А-1», а тому має виконувати статут обєднання, тобто вона має сплачувати внески на утримання будинку та прибудинкової території, а також усі інші додаткові внески, рішення про сплату яких було прийнято загальними зборами членів ОСББ, а укладення договору про співпрацю та дії у спільних інтересах чи будь-якого іншого договору про сплату ними внесків на утримання будинку та прибудинкової території із нею не є обовязковим. Суд не погоджується із такими висновками та твердженнями представника позивача виходячи із наступного. Згідно зі ст.. 60 ЦПК України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Відповідно до ст. 1 Закону України «Про обєднання співвласників багатоквартирних будинків» (в редакції, що діяла на момент існування спірних правовідносин) об'єднання співвласників багатоквартирного будинку - це юридична особа, створена власниками для сприяння використанню їхнього власного майна та управління, утримання і використання неподільного та загального майна. Таким чином, визначені законодавством мета і предмет діяльності ОСББ не передбачають провадження обєднанням господарської діяльності, а тому ОСББ не є субєктом господарювання і не може бути виробником або виконавцем житлово-комунальних послуг відповідно до Закону України «Про житлово-комунальні послуги». З огляду на це суд не вбачає підстав для застосування до спірних правовідносин положень Закону України «Про житлово-комунальні послуги». Відносини між власниками приміщень в багатоквартирних житлових будинках та створеному в будинку ОСББ регулюються відповідними положеннями Закону України «Про обєднання співвласників багатоквартирного будинку». Відповідно до ст. 12 Закону України «Про обєднання співвласників багатоквартирного будинку» (в редакції, що діяла на момент існування спірних правовідносин) управління неподільним та загальним майном житлового комплексу здійснює управитель. У разі якщо балансоутримувачем є об'єднання, рішення про форму управління приймається на загальних зборах кваліфікованою більшістю голосів. Під час розгляду справи судом встановлено, що управління неподільним та загальним майном житлового комплексу по вул. Авіаційній, 1 у м. Харкові здійснюється через статутні органи об'єднання. З огляду на це суд приходить до висновку, що управителем вказаного багатоквартирного житлового будинку є саме ОСББ «А-1». Відповідно до ч. 1 ст. 13 Закону України «Про обєднання співвласників багатоквартирного будинку» (в редакції, що діяла на момент існування спірних правовідносин) відносини власників приміщень і управителя регулюються договором між ними, який укладається на основі Типового договору, форму якого затверджує центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері містобудування. Форма типового договору відносин власників житлових і нежитлових приміщень та управителя затверджена наказом Державного комітету України з питань житлово-комунального господарства № 141 від 27.08.2003. Аналогічні положення містить і статут ОСББ «А-1», відповідно до п. 8.1. якого у разі прийняття на власний баланс об'єднання всього житлового комплексу та вибору форми управління неподільним та загальним майном через статутні органи об'єднання між об'єднанням та кожним власником житлового чи нежитлового приміщення, укладається договір на основі Типового договору, затвердженого спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади з питань житлово-комунального господарства. Договір повинен містити істотні умови, визначені законодавством. При цьому законодавець розмежовує порядок та характер правовідносин між ОСББ та власниками приміщень, які являються його членами, та власниками приміщень, які не являються його членами. Так, відповідно до ч. 5 ст. 9 Закону України «Про обєднання співвласників багатоквартирного будинку» (в редакції, що діяла на момент існування спірних правовідносин) власники приміщень, розташованих у межах одного житлового комплексу, які не є членами об'єднання, можуть укладати з об'єднанням угоди про співпрацю та дії у спільних інтересах. В той же час, власники приміщень-члени ОСББ у відносинах із ОСББ мають керуватися статутом обєднання та відповідними рішеннями загальних зборів членів ОСББ. Відповідно до ч. 1-3 ст. 9 Закону України «Про обєднання співвласників багатоквартирного будинку» (в редакції, що діяла на момент існування спірних правовідносин) членом об'єднання може бути фізична чи юридична особа, яка є власником квартири (квартир) або приміщення (приміщень) у багатоквартирному будинку. Членство в об'єднанні є добровільним і може набуватися одночасно з створенням об'єднання при проведенні установчих зборів, а також індивідуально, на основі письмової заяви, в будь-який момент його існування. Членство в об'єднанні розпочинається на підставі поданої письмової заяви власника за згодою об'єднання. Порядок прийняття до об'єднання визначається статутом. Аналогічні норми містяться у п. 10.1.-10.3. Статуту ОСББ «А-1». Суду не надано доказів того, що [PERSON] коли-небудь писала письмову заяву про прийняття її у члени ОСББ «А-1» чи була присутня на установчих зборах ОСББ «А-1», на яких би розглядалось питання автоматичного членства в обєднанні всіх присутніх на зборах власників квартир в будинку. З огляду на це, суд приймає до уваги доводи представника відповідачки про те, що говорити про її членство в даному обєднанні немає жодних правових підстав. Крім того, суд приймає до уваги доводи представника відповідачки про безпідставність предявлення до неї будь-яких претензій щодо невиконання статуту та рішень загальних зборів членів ОСББ «А-1», оскільки відповідно до п. 5.8. статут ОСББ «А-1» рішення, прийняті загальними зборами, є обовязковими для всіх членів обєднання, а не всіх власників приміщень у будинку. Таким чином, статут та рішення загальних зборів ОСББ «А-1» не є обовязковими для виконання [PERSON] Відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Судом встановлено, що рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 19.11.2014 у справі № 638/11585/14-ц, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Харківської області від 03.06.2015, відмовлено у задоволенні позовних вимог ОСББ «А-1» до [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON]І про стягнення заборгованості за утримання будинків та прибудинкової території. Вказаним рішенням суду встановлено, що оскільки відповідачі не являються членами ОСББ «А-1», укладення передбаченого Законом України «Про обєднання співвласників багатоквартирного житлового будинку» та статутом ОСББ «А-1» договору є обовязковою підставою для нарахування та стягнення відповідної заборгованості, в т.ч. і нарахування внесків на благоустрій, передбачені відповідними рішеннями загальних зборів учасників ОСББ «А-1». Крім того, даним рішенням суду встановлено відсутність обовязку у власника квартири сплачувати ОСББ «А-1» будь-які додаткові внески на утримання будинку та прибудинкової території, затверджені рішеннями загальних зборів членів ОСББ «А-1». Суд погоджується із доводами представника відповідачки про те, що з огляду на положення ч. 3 ст. 61 ЦПК України вказані встановлені судом обставини не підлягають доказуванню в рамках даної справи. В той же час, відповідно до ст. 322 ЦК України власник зобовязаний утримувати майно, що йому належить. Судом встановлено, що балансоутримувачем будинку є ОСББ «А-1», а нарахування внесків на утримання відбувається виходячи із тарифів, що були прийняті загальними зборами обєднання та затверджені виконавчим комітетом Харківської міської ради. Таким чином, [PERSON] має разом із іншими власниками квартир у будинку нести витрати по утриманню належного їй нерухомого майна, розмір яких за період, визначений позивачем, становить 2158,40 гривень. В той же час, матеріалами справи підтверджується, що [PERSON] за період з травня 2011 року по січень 2015 року добровільно сплатила у якості квартплати 2738,40 гривень. Тобто відповідачка повністю виконала свій обовязок по утриманню належного їй майна. Враховуючи викладене, суд погоджується із доводами представника відповідачки про відсутність у неї обовязку сплачувати будь-які додаткові внески на утримання будинку та прибудинкової території, затверджені рішеннями загальних зборів членів ОСББ, а саме додаткових витрат на благоустрій та утримання комори. Крім того, у судовому засіданні представником відповідачки було подано заяву про застосування до позовних вимог в частині стягнення заборгованості відповідачки перед КП «Жилкомсервіс» у розмірі 72,91 гривень положень ч. 4 ст. 267 ЦК України. Відповідно ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Відповідно до ч. 4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі є підставою для відмови у позові. З огляду на це, суд погоджується із доводами представника відповідачки про те, що строк позовної давності щодо вимог про стягнення боргу у розмірі 72,91 гривень, що нібито існував у неї на момент передачі будинку на баланс ОСББ «А-1» станом на день подання позову сплив, та відмовляє у стягненні даної заборгованості. Представниками позивача в якості обґрунтування своїх позовних вимог зроблено посилання на постанову Верховного Суду України від 30.10.2013, яка на їх думку містить правові висновки про те, що власники квартир в багатоквартирному житловому будинку, в якому створено ОСББ, незалежно від членства в обєднанні зобовязані сплачувати усі внески та платежі, рішення про сплату яких прийнято загальними зборами, а відсутність договору не може бути підставою для звільнення споживача від оплати житлово-комунальних послуг. В той же час, як видно із постанови від 30.10.2013 Верховним Судом України було надано правовий висновок про те, що закріплена в пункті 10 частини третьої статті 20 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" правова норма щодо відповідальності боржника за несвоєчасне здійснення оплати за житлово-комунальні послуги у вигляді пені не виключає застосування правових норм, установлених у частині другій статті 625 ЦК України. Інфляційне нарахування на суму боргу за порушення боржником грошового зобовязання, вираженого в національній валюті та трьох відсотків річних від простроченої суми полягає у відшкодуванні матеріальних витрат кредитора від знецінення грошових коштів у наслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за неправомірне користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, тому ці кошти нараховуються незалежно від сплати ним неустойки (пені) за невиконання або неналежне виконання зобовязання. Що ж стосується тверджень представників позивача про наявність у вищевказаній постанові правового висновку про обовязок власника квартири оплачувати будь-які внески та платежі, визначені загальними зборами ОСББ, незалежно від членства власника в обєднанні та про те, що відсутність договору не може бути підставою для звільнення споживача від оплати житлово-комунальних послуг, то такого висновку дана постанова не містить, а тому суд не вбачає підстав для її застосування до спірних відносин. Більше того, застосування норми Закону України «Про житлово-комунальні послуги» не можуть застосовуватись до спірних правовідносин. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про відмову у задоволені позовних вимог.

Outcome: dismissed