Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-08 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом, обґрунтовуючи свої позовні вимоги тим, що 29 травня 2018 року він діючи в інтересах [PERSON] звернувся до Краматорської місцевої прокуратури з заявою-повідомленням № 3 про притягнення до кримінальної відповідальності генерального директора ТОВ «Украгропромстрой» [PERSON] за підробку у 2016 році офіційних документів ТОВ «Украгропромстрой» та використання їх при розгляді господарської справи № 905/1326/16.Попередня правова кваліфікація за ч. ч.1 та 4 ст. 358 КК України. Прокурор Краматорської місцевої прокуратури Василенко О.В. відповідні відомості викладені в його вказаній заяві-повідомленні не вніс до Єдиного реєстру досудових розслідувань та витяг про внесення йому не надав. Вказав, що з 29 травня 2018 року до 01 січня 2021 року прокурор Краматорської місцевої прокуратури Василенко О.В., як процесуальний керівник по кримінальному провадженню № 12014050390002670 від 06.12.2014 року не вчинив жодної ефективної дії спрямованої на забезпечення швидкого, повного і неупередженого розслідування кримінального правопорушення, викладеного в його заяві-повідомленні № 3 від 29 травня 2018 року. Зазначає, що вищенаведене спричинило йому моральну шкоду, що полягає у глибоких душевних стражданнях, загальний розмір якої ним було визначено за допомогою методики О.М. Ерделевського сумою 216000,00 грн. На підставі викладеного позивач просить суд заявлені ним позовні вимоги задовольнити та стягнути з Держави Україна в особі Донецької обласної прокуратури на його користь за рахунок коштів Державного бюджету України шляхом списання з єдиного казначейського рахунку моральну шкоду у сумі 216000,00 грн. Позивач в судовому засіданні надав пояснення, аналогічні викладеним у позовній заяві, позовні вимоги підтримав та просив суд їх задовольнити. В подальшому в судових дебатах позивач заявив суду про залишення позову без розгляду. Представник відповідача - Держави Україна в особі Донецької обласної прокуратури Кравченко Р.О. в судовому засіданні підтримав пояснення надані представником відповідача Кукло Д.С. , також вказав, що заперечує проти задоволення позовних вимог [PERSON] , посилалася на обставини викладені у відзиві, та зазначив, що заявлені вимоги останнім є безпідставними, оскільки досудове розслідування по кримінальному провадженню № 12014050390002670 від 06.12.2014 року триває, остаточне рішення за наслідками внесених даних до ЄРДР за заявою [PERSON] від 29 травня 2018 року на теперішній час не прийнято. Також вказав, що позивачем не доведено належними доказами підстав для відшкодування моральної шкоди, не підтверджено протиправність дій відповідачів, крім того [PERSON] є представником потерпілого, тобто він сам не є безпосереднім учасником спірних відносин, та йому не заподіяно будь-якої шкоди, стверджуваний злочин вчинено не відносно нього, а щодо іншої особи. Тому просив суд відмовити в задоволенні позовних вимог. Представник відповідача - Державної казначейської служби України, будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явився, про причини своєї неявки суду не повідомив, відзив на позов не надав. Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, приходить до переконання, що позов [PERSON] не підлягає задоволенню з наступних підстав. 29 травня 2018 року [PERSON] , діючи в інтересах [PERSON] звернувся до Краматорської місцевої прокуратури з заявою-повідомленням № 3 про притягнення до кримінальної відповідальності генерального директора ТОВ «Украгропромстрой» [PERSON] за підробку у 2016 році офіційних документів ТОВ «Украгропромстрой» та використання їх при розгляді господарської справи № 905/1326/16.Попередня правова кваліфікація за ч. ч.1 та 4 ст. 358 КК України. Позивач зазначає, що прокурор Краматорської місцевої прокуратури Василенко О.В. відповідні відомості викладені в його вказаній заяві-повідомленні не вніс до Єдиного реєстру досудових розслідувань та витяг про внесення йому не надав. При вирішенні даного спору суд виходить з наступного. Статтею 81 ЦПК України, визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цього Кодексу. Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності. З приписів ч. 1 ст. 1176 ЦК України слідує, що державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду відшкодовується шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт. Згідно ч. 2 ст. 1, п. 5 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», що кореспондується, у свою чергу, з нормами, закріпленими у п. 2 ч. 2 ст. 1167 ЦК України, завдана особі шкода, у тому числі моральна, відшкодовується в повному обсязі незалежно від вини посадових осіб органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду у випадках, зазначених у частині першій цієї статті, якими є: 1) незаконне засудження, незаконне повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконне взяття і тримання під вартою, незаконне проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконне накладення арешту на майно, незаконне відсторонення від роботи (посади) та інші процесуальні дії, що обмежують права громадян; 2) незаконне застосування адміністративного арешту чи виправних робіт, незаконна конфіскація майна, незаконне накладення штрафу; 3) незаконне проведення оперативно-розшукових заходів, передбачених законами України «Про оперативно-розшукову діяльність», «Про організаційно-правові основи боротьби з організованою злочинністю» та іншими актами законодавства. З положень, закріплених у статті другій Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», слідує, що право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадках: 1) постановлення виправдувального вироку суду; 1-1) встановлення в обвинувальному вироку суду чи іншому рішенні суду (крім ухвали суду про призначення нового розгляду) факту незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують чи порушують права та свободи громадян, незаконного проведення оперативно-розшукових заходів; 2) закриття кримінального провадження за відсутністю події кримінального правопорушення, відсутністю у діянні складу кримінального правопорушення або невстановленням достатніх доказів для доведення винуватості особи у суді і вичерпанням можливостей їх отримати; 4) закриття справи про адміністративне правопорушення. Право на відшкодування шкоди, завданої зазначеними у статті 1 цього Закону оперативно-розшуковими заходами, виникає у випадках, передбачених пунктом 1-1 частини першої цієї статті, або за умови, що протягом шести місяців після проведення таких заходів не було розпочате кримінальне провадження за результатами цих заходів. Отже вказаними нормами передбачені спеціальні підстави відповідальності за шкоду, в тому числі моральну, завдану особі органом, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратурою або судом, які характеризуються особливим способом заподіяння такої шкоди та чітко визначеними доказами її заподіяння, які у своїй сукупності і визначають можливість застосування вищенаведених норм права. В той же час, позивач [PERSON] жодною з вищенаведених правових підстав свої вимоги з відшкодування моральної шкоди не обумовлює. За відсутності підстав для застосування частини першої статті 1176 ЦК України, в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діє правило частини шостої цієї статті, якою визначено, що шкода, завдана фізичній або юридичній особі внаслідок іншої незаконної дії або бездіяльності чи незаконного рішення органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується на загальних підставах. Загальні підстави відповідальності за завдану майнову та моральну шкоду передбачені нормами статей 1166, 1167 ЦК України, відповідно до яких шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини. Деліктна відповідальність за загальним правилом настає лише за наявності вини заподіювача шкоди. Шкода - це зменшення або знищення майнових чи немайнових благ, що охороняються законом. Протиправною є поведінка, що не відповідає вимогам закону або договору, тягне за собою порушення майнових прав та інтересів іншої особи і спричинила заподіяння збитків. Причинний зв`язок як елемент цивільного правопорушення виражає зв`язок протиправної поведінки та шкоди, що настала, при якому протиправність є причиною, а шкода - наслідком. При цьому в деліктних правовідносинах саме на позивача покладається обов`язок довести наявність шкоди та її розмір, протиправність поведінки заподіювача шкоди та причинний зв`язок такої поведінки із заподіяною шкодою. Отже, позивач повинен довести не тільки протиправність поведінки відповідача, а й наявність самої моральної шкоди та причинний зв`язок між поведінкою відповідача та заподіяною шкодою. Згідно з пунктом 3 роз`яснень Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 2005 року N 4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Таким чином, дослідивши всі надані сторонами докази, суд приходить до висновку про те, що позивачем не підтверджено обставин з приводу того, що саме внаслідок бездіяльності посадової особи органів прокуратури, позивачеві завдано моральної шкоди, та позивачем не надано належних та допустимих доказів з підтвердження зазначених обставин. Крім того, матеріали справи не містять доказів на підтвердження наявності причинно-наслідкового зв`язку між діями заподіювача та шкодою, на яку посилається позивач, а саме останній має надати докази як на підтвердження протиправних дій чи бездіяльності службової особи органу державної влади, так і докази спричинення саме йому моральної шкоди, а також наявність зв`язку між діями, бездіяльністю заподіювача та спричиненою шкодою. Разом з тим, належних та допустимих доказів того, що судовим рішенням встановлено вину відповідача, його бездіяльність належним чином визнана неправомірною, позивачем не надано, тобто вину відповідача в спричиненні моральної шкоди саме позивачеві не доведено. За таких обставин, приймаючи до уваги вищезазначене, суд приходить до висновку про те, що вимоги [PERSON] в судовому засіданні не знайшли свого підтвердження, в зв`язку з чим задоволенню не підлягають. Крім того, оскільки [PERSON] на підставі п. 13 ч. 2 ст. 3 Закону України «Про судовий збір» звільнено від сплати судового збору, згідно вимог ст. 141 ЦПК України якщо інше не передбачено законом, у разі залишення позову без задоволення, закриття провадження у справі або залишення без розгляду позову позивача, звільненого від сплати судових витрат, судові витрати компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed