Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-12 00:00:00

Позивач звернулась до суду із позовом до відповідача, в якому просила розірвати укладений із відповідачем договір № 8 від 31.03.2011 року, стягнути з відповідача збитки в розмірі 8 800 грн., відшкодувати моральну шкоду в розмірі 3 000 грн., посилаючись на неналежне виконання останнім умов договору, неякісне виконання робіт по встановлення вікна, порушенням технологічних вимог при виготовленні та встановленні виробу. В судовому засіданні позивач та її представник [PERSON] позов підтримали повністю, посилаючись на те, що 31.03.2011 року було укладено договір, за умовами якого відповідач зобов'язувалась поставити металопластикове вікно, при цьому збіг життєвих обставин вплинув на обставини підписання договору позивачем, після установки вікна виявлені недоліки якості робіт, вікно хитається, користування ним небезпечно, на вимогу позивача відповідач переробляв вікно, але бажаної якості не було досягнуто, експертизою було встановлено невідповідність вікна технологічним вимогам, акт прийому-передачі виконаних робіт не підписаний. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні проти позову заперечив, посилаючись на те, що роботи відповідачем були виконані згідно умов договору, металопластикові конструкції виготовлені сертифікованим підприємством «Фармлайн», яке має відповідний дозвіл фірми «Рехау», в зв'язку із виникненням претензій замовника за рекомендаціями фірми «Рехау» він виконав додаткові роботи, відповідач не виконав передбачені договором умови безпеки - не встановив перила, додаткові вимоги позивача не відповідають договору та потребують значних додаткових витрат, які позивач нести відмовляється. Вислухавши позивача, представників сторін, перевіривши матеріали справи, суд вважає позов таким, що не підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 31 березня 2011 року сторонами було укладено договір № 8, за умовами якого фізична особа-підприємець [PERSON] зобов'язувалась поставити металопластикове вікно з профілю «REHAU» згідно специфікації, а [PERSON] зобов'язалась оплатити їх вартість, що підтверджується договором, додатком до нього. Позивач повністю оплатив вартість робіт за договором, що визнається сторонами. Відповідач ФОП [PERSON] 10.04.2011 року виконала умови договору та встановила вікно із матеріалів та за формою згідно специфікації, що визнається сторонами та підтверджується додатком до договору, технічними умовами «REHAU» та іншими матеріалами справи. В травні 2011 року на вимогу позивача відповідачем було виконано додаткові роботи згідно погодженого сторонами звіту по рекламації віконних конструкцій «REHAU» в м.Українка, що визнається сторонами та підтверджується звітом. 07.03.2012 року на замовлення [PERSON] експертом ТОВ «Судова незалежна експертиза України» було встановлено, що металопластикове вікно, встановлене в приміщенні квартири [ADDRESS], не відповідає технологічним вимогам та нормативним документам, діючим у будівництві на території України, що підтверджується висновком № 1-1-18/12 будівельно-технічного експертного дослідження, квитанцією. При наданні правової оцінки спору суд враховує наступне. Відповідно до статті 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Згідно ч.1 ст.626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. З пояснень сторін та матеріалів справи вбачається, що сторони уклали письмовий договір, досягли згоди по всім суттєвим умовам правочину, який ніким не оспорювався, його недійсність прямо не передбачена законом, договір не визнавався недійсним в судовому порядку. Відповідно до ч.1 ст.837 ЦК України за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов'язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов'язується прийняти та оплатити виконану роботу. Зі змісту договору вбачається, що за своїм правовим статусом цей правочин є договором підряду, тому на спірні правовідносини розповсюджується дія глави 61 ЦК України. Статтею 839 ЦК України передбачено, що підрядник зобов'язаний виконати роботу, визначену договором підряду, із свого матеріалу і своїми засобами, якщо інше не встановлено договором. Підрядник відповідає за неналежну якість наданих ним матеріалу і устаткування, а також за надання матеріалу або устаткування, обтяженого правами третіх осіб. З пояснень сторін вбачається, що передбачені договором роботи проводились із матеріалів підрядника, який для забезпечення виконання своїх зобов'язань перед замовником скористався послугами субпідрядника - сертифікованої виробником металопрофілів «REHAU» юридичної особи. З матеріалів справи вбачається, що обумовлені договором та виробником технологічні умови відповідач виконав, а послідуючі вимоги позивача про виконання додаткових робіт на безоплатній основі не ґрунтуються на договорі. Згідно ч.1 ст.612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Судом встановлено з пояснень сторін, що зобов'язання відповідача було виконано у передбачені договором строки шляхом виготовлення та встановлення вікна, а зобов'язання позивача було виконано шляхом повної оплати вартості робіт у визначені договором строки. Згідно ч.ч.1,3 ст. 843 ЦК України у договорі підряду визначається ціна роботи або способи її визначення. Ціна роботи у договорі підряду включає відшкодування витрат підрядника та плату за виконану ним роботу Сторони досягли домовленості щодо ціни виконання передбачених договором робіт, яка враховувала обрані сторонами матеріали та способи виконання робіт. Позивач двома частинами повністю оплатила вартість виконаних робіт в розмірі 8800 грн. і не пред'являла претензій щодо повернення цих коштів саме в такому їх правовому статусі. Згідно п. 2 ч.1 ст. 847 ЦК України підрядник зобов'язаний своєчасно попередити замовника про те, що додержання вказівок замовника загрожує якості або придатності результату роботи. Судом встановлено, що відповідач належно роз'яснив позивачеві ризики виготовлення панорамного вікна на 11 поверсі будинку, особливих вимог позивача щодо конструкції замовленого вікна, внаслідок чого сторонами у пункті 1.2 договору було обумовлено обов'язки замовника щодо виготовлення та встановлення за власний кошт захисних перил на нижньому остікленні конструкції. Однак позивачем вказані роботи не були проведені, тому посилання позову на непридатність результатів роботи по вині відповідача суд вважає необгрунтованими. Крім того, суд враховує також і те, що всупереч чинному законодавству роботи по реконструкції, переплануванню квартири позивачем виконувались без відповдного дозволу, внаслідок чого було знесено стіну, яка відділяла балкон від квартири, і межі жилого приміщення перемістились до виготовленого відповідачем вікна, яке за конструктивними характеристиками багатоквартирного будинку є непередбаченим проектом остікленням балкону однієї із квартир. Згідно ч.ч.1,2 ст.857 ЦК України робота, виконана підрядником, має відповідати умовам договору підряду, а в разі їх відсутності або неповноти - вимогам, що звичайно ставляться до роботи відповідного характеру. Виконана робота має відповідати якості, визначеній у договорі підряду, або вимогам, що звичайно ставляться, на момент передання її замовникові. Згідно ч.1 ст.858 ЦК України якщо робота виконана підрядником з відступами від умов договору підряду, які погіршили роботу, або з іншими недоліками, які роблять її непридатною для використання відповідно до договору або для звичайного використання роботи такого характеру, замовник має право, якщо інше не встановлено договором або законом, за своїм вибором вимагати від підрядника: 1) безоплатного усунення недоліків у роботі в розумний строк; 2) пропорційного зменшення ціни роботи; 3) відшкодування своїх витрат на усунення недоліків, якщо право замовника усувати їх встановлено договором. Пунктом 12 частини 1 статті 1 Закону України «Про захист прав споживачів» визначено, що істотний недолік - недолік, який робить неможливим чи недопустимим використання товару відповідно до його цільового призначення, виник з вини виробника (продавця, виконавця), після його усунення проявляється знову з незалежних від споживача причин і при цьому наділений хоча б однією з нижченаведених ознак: а) він взагалі не може бути усунутий; б) його усунення потребує понад чотирнадцять календарних днів; в) він робить товар суттєво іншим, ніж передбачено договором. Згідно ч.4 ст.10 Закону України «Про захист прав споживачів» за наявності у роботі (послузі) істотних недоліків споживач має право вимагати розірвання договору та відшкодування збитків. Під час судового розгляду не встановлено наявності істотних недоліків у виконаних відповідачем роботах, які б відповідали вказаним вище визначеним законодавством ознакам. При цьому повідомлені позивачем суду відомості не характеризують технічний стан вікна, є свідчать про суб'єктивну оцінку позивача безпечності виконаних робіт. При наданні оцінки копії висновку будівельно-технічного дослідження суд приймає до уваги, що цей письмовий доказ не є висновком експерта в розумінні ст.147 ЦПК України, а сторонами клопотань про призначення експертизи в межах розгляду цієї цивільної справи суду не подавалось. Крім того, з часу проведення дослідження пройшло більше двох років, тому цей письмовий доказ не підтверджує фактичного стану об'єкту дослідження на час вирішення справи судом. Оцінюючи доводи позивача про неналежну якість виконаних відповідачем робіт, суд звертає увагу на те, що після встановлення вікна пройшло більше трьох років, весь цей час вікно виконує свою функцію, не демонтовано, не замінене, відомостей про будь-які події, пов'язані із якістю виконаних робіт суду не повідомлено, тому відповідні посилання позову суд вважає недоведеними. Згідно ч.1 ст.853 ЦК України замовник зобов'язаний прийняти роботу, виконану підрядником відповідно до договору підряду, оглянути її і в разі виявлення допущених у роботі відступів від умов договору або інших недоліків негайно заявити про них підрядникові. Якщо замовник не зробить такої заяви, він втрачає право у подальшому посилатися на ці відступи від умов договору або недоліки у виконаній роботі. Згідно ч.7 ст.10 Закону України «Про захист прав споживачів» про відступи від умов договору та інші недоліки в роботі (послузі), що не могли бути виявлені при звичайному способі її прийняття, споживач зобов'язаний повідомити виконавцеві не пізніше трьох діб після їх виявлення. З пояснень сторін, які узгоджуються із матеріалами справи вбачається, що позивач після виконання за її вимогою додаткових робіт не заявляла у письмовій або в іншій підтвердженій доказами формі претензій до відповідача з приводу відступу від умов договору або недоліків у виконаній роботі. Статтею 525 ЦК України встановлює, що одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Пунктом 4.2 укладеного між сторонами договору передбачено, що кінцевий розрахунок в розмірі 2400 грн. 00 коп. між Замовником та Виконавцем проводиться після повного виконання сторонами умов договору. Оскільки сторони після укладення договору приступили до його виконання та фактично виконали його умови, позивач у встановленому договором порядку провів кінцевий розрахунок, чим підтвердив повне виконання сторонами умов договору, підстав для односторонньої відмови позивача від договору суд не вбачає. Згідно п.1 ч.1 ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору. Згідно ч.2 ст. 651 ЦК України договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. Згідно ч.2 ст.852 ЦК України за наявності у роботі істотних відступів від умов договору підряду або інших істотних недоліків замовник має право вимагати розірвання договору та відшкодування збитків. Під час судового розгляду суду не подано доказів таких порушень відповідачем договору, коли позивач значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору, тому достатніх підстав для розірвання договору у судовому порядку суд не вбачає. Відповідно до ст. 598 ЦК України зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Згідно 5.1 договору від 31.03.2011 року його дія припинена 31 грудня 2011 року. Враховуючи викладене, договір з 01.01.2012 року є нечинним, зобов'язання за ним припинені, а його розірвання неможливе з огляду на втрату договором чинності. Статтею 11 ЦК України передбачені підстави виникнення цивільних прав та обов'язків. Згідно ч.1 ст.12 ЦК України особа здійснює свої цивільні права вільно, на власний розсуд. Згідно ч.2 ст.14 ЦК України особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов'язковим для неї. Судом не встановлено достатніх правових і фактичних підстав для покладення на відповідача в судовому порядку обов'язку сплати передбачених позовом коштів. Частинами 1,2 статті 22 ЦК України встановлено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Під час судового розгляду позивачем не подано доказів завдання їй збитків, наявності причинного зв'язку між збитком та діями відповідача, а сплачені позивачем кошти відповідачеві є оплатою вартості виконаних робіт і не мають правового статусу збитків в розумінні ст.22 ЦК України. Враховуючи відсутність факту заподіяння збитків задоволення позову в частині стягнення збитків суд вважає неможливим, оскільки обраний позивачем спосіб захисту своїх прав не відповідає фактичним обставинам спору. Частиною 1 статті 23 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" № 5 від 31.03.1995 р., у позовній заяві про відшкодування моральної шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується. Під час судового розгляду позивач не довів вимоги про відшкодування моральної шкоди, зокрема в судовому засіданні залишились неконкретизованими відомості про те, якими саме діями відповідача заподіяно шкоду, в чому саме вона полягала, чим обґрунтовується її грошовий розмір, суду не подано будь-яких доказів, які б підтверджували в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди. Згідно ч.1 ст.10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Згідно ч.1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно ч.2 ст. 59 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Згідно ч. 1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Таким чином, розглянувши справу в межах визначених позивачем предмету спору та підстав для задоволення позову, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, враховуючи те, що обставини, на які посилається позивач як на підставу для задоволення позову, не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні, оскільки не ґрунтуються на достатніх, належних та допустимих доказах, суд прийшов до висновку, що у задоволенні позову слід відмовити. Вимоги позову про стягнення з відповідача понесених позивачем витрат на залучення спеціаліста не підлягають задоволенню, оскільки не узгоджуються із положеннями ст.ст. 79, 88 ЦПК України, крім того спеціаліст був залучений позивачем без процесуального рішення суду. Враховуючи викладене, в задоволенні вимог позову слід відмовити в повному обсязі.

Outcome: dismissed