Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-21 00:00:00

У суд з позовом звернувся позивач з вищезазначеними позовними вимогами. В обґрунтування позовних вимог в позові зазначив, що 20 серпня 1997 року позивач придбала нерухомість, розташовану у м. Запоріжжя, по вул. М.Ласточкіна (стара назва Чапаєва), буд. 143 у власників [PERSON] та [PERSON], які володіли домоволодінням у рівних частках на підставі свідоцтва про право на спадщину №2-4265, виданого Шостою Запорізькою державною нотаріальною конторою 06. 11.1996 року. Зазначене домоволодіння було розташоване на земельній ділянці 387 кв.м. й належало відповідачам на підставі рішення народних депутатів Запорізької міської ради від 05.08.1997 року. Договір купівлі-продажу домоволодіння між нею та відповідачами був зареєстрований на Товарній біржі «Українська» на підставі ст.. 15 ЗУ «Про товарну біржу» від 10.12.1991 року, про що 20.08.1997 року зроблений запис у «Журнал реєстрації угод по купівлі-продажу нерухомості № 000026. У встановленому законом порядку, 21.09.1997 року вказаний договір було зареєстровано у ТОВ «Запорізьке міжміське бюро технічної інвентаризації» в реєстровій книзі №14 під реєстровим номером №3485 і за позивачем офіційно було визнано право власності на домоволодіння, що розташовано у м. Запоріжжя, по вул. М.Ласточкіна, буд. 143. 02 серпня 2016 року позивач звернулася до нотаріальної контори з метою посвідчення даної угоди, але їй було відмовлено, оскільки правовстановлюючий документ на нерухомість не посвідчений нотаріально. Позивач зазначає, що оскільки вищезазначений договір купівлі-продажу не був нотаріально посвідчений, позивач не має можливості розпоряджатися належним йому майном. Позивач просить визнати вищезазначений договір купівлі-продажу дійсним, оскільки сторонами договору виконані всі умови передбачені даним договором та визнати за ним право власності на дану квартиру. В судове засідання позивач не зявилася, від представника позивача надійшла до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, позов підтримала в повному обсязі, проти заочного розгляду справи не заперечувала. В судове засідання відповідач [PERSON] не зявилась, про час та місце судового розгляду повідомлялась належним чином, надала суду заяву з проханням розглянути справу за її відсутності, відносно задоволення позову не заперечує. Представник третьої особи: Товарної біржи «Українська» в судове засідання не зявився, про час, дату та місце слухання справи повідомлявся належне чином. Дослідив матеріали справи, суд вважає, що позо підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 20 серпня 1997 р. був укладений договір купівлі-продажу між позивачем та [PERSON], [PERSON], остання померла 14.12.2014 р. На підставі даного договору позивач став власником домоволодіння за адресою: м. Запоріжжя, вул. М. Ласточкіна (колишня назва вул. Чапаєва), буд. №143. Даний договір був зареєстрований на Товарній біржі «Українська» на підставі ст.. 15 ЗУ «Про товарну біржу» від 10.12.1991 року, про що 20.08.1997 року зроблений запис у «Журнал реєстрації угод по купівлі-продажу нерухомості № 000026 (а.с.5) та пройшов реєстрацію в ОП «Запорізьке міжміське бюро технічної інвентаризації». Після реєстрації даного договору сторони виконали свої зобовязання в повному обсязі. Нотаріально вищезазначений договір купівлі-продажу не був завірений. Дані обставини підтверджуються копією договору купівлі-продажу та технічною документацією на вищезазначений будинок. 02 серпня 2016 року позивач звернулася до нотаріальної контори з метою посвідчення даної угоди, але їй було відмовлено, оскільки правовстановлюючий документ на нерухомість не посвідчений нотаріально (а.с. 13-14). З моменту придбання вищевказаного нерухомого майна і до цього часу, позивач здійснює право користування та володіння будинком, що знаходиться за адресою: м. Запоріжжя, вул. М.Ласточкіна, буд. 143, у повному обсязі. Згідно ч.2 ст. 15 Закону України "Про товарну біржу" №1957 ХІІ від 10.12.91 року, угоди, зареєстровані на біржі, не підлягають нотаріальному посвідченню. [PERSON] юстиції України за № 17-12-44 від 10.04.1998 року, роз'яснює, що угоди укладені на біржі не прирівняні до нотаріально посвідчених, а тільки підлягають подальшому нотаріальному посвідченню. Згідно ст. 45 ЦК України (1963 року) недодержання форми угоди, якої вимагає закон, тягне за собою недійсність угоди лише в разі, якщо такий наслідок прямо зазначено в законі. У ч. 2 ст. 47 ЦК України (1963 року) зазначено, що якщо одна з сторін повністю або частково виконала угоду, що потребує нотаріального посвідчення, а друга сторона ухиляється від нотаріального оформлення угоди, суд вправі за вимогою сторони, яка виконала угоду, визнати угоду дійсною. В цьому разі наступне нотаріальне оформлення угоди не вимагається. Згідно ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність не встановлена судом. Згідно зі ст. 335 ЦК України, право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішенням суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним. Судом встановлено, що між сторонами під час укладення договору, було повне взаєморозуміння, всі умови договору сторонами були виконані і ніяких претензій один до одного вони не мали. Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 16 ЦК України, кожна особа може звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права ти інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права тощо. Згідно ст. 392 ЦК України, власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Суд, вивчивши матеріали справи, вважає, що позов є обґрунтований і підлягає повному задоволенню.

Outcome: approved