Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-19 00:00:00

Позивач - [PERSON] звернувся до відповідача - МТСБУ з позовом про стягнення коштів, просить стягнути 9 591, 94 грн. пені за прострочення строків виплати страхового відшкодування; 32 644, 15 грн. інфляційного збільшення суми боргу; 3 063, 09 грн. розміру відсотків за прострочення строків виплати страхового відшкодування; 487, 20 грн. судового збору. Позовні вимоги обґрунтовані наступними обставинами. 30.11.2012 року в м. Ірпені Київської області по вул. Надсонова сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля [NUMBER], під керуванням [PERSON] і автомобіля [NUMBER], під керуванням [PERSON] Відповідно до постанови Ірпінського міського суду Київської області по справі №1013/10036/2012 [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ст. 124 КУпАП. Відповідно до Звіту №205-12 про оцінку вартості збитку нанесеного власнику пошкодженого транспортного засобу, - вартість матеріального збитку нанесеного власнику транспортного засобу «Фіат», д.н.з. [NUMBER], склала 46 003,76 грн. На момент ДТП цивільна відповідальність [PERSON] застрахована не була, тому позивач звернувся до МТСБУ на підставі ст. 41 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників транспортних засобів» з заявою про виплату страхового відшкодування. Дану заяву позивач надав разом з усіма необхідними для здійснення страхового відшкодування документами 16.01.2013р., що підтверджується листом останнього №3/1-05/3662 від 12.02.2013 року. Проте, відповідач 12.02.2013 року у здійсненні страхового відшкодування відмовив. Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 24.02.2014 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 04.06.2014 року, а згодом і ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ , визнано відмову МТСБУ у здійсненні страхового відшкодування позивачу незаконною, вирішено стягнути з відповідача на користь позивача 45 503,76 грн. суми страхового відшкодування. Відповідач, на виконання рішення суду виплатив страхове відшкодування позивачу 13.05.2015р., порушивши при цьому вимоги Закону, за яким і мав здійснити виплату. У зв'язку з цим, відповідно до ст. 36 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» та ч. 2 ст. 625 ЦК України, позивач і просить стягнути на його користь пеню в розмірі 9 591,94 грн., інфляційне збільшення в розмірі 32 644,15 грн. та 3 % річних в розмірі 3 063,09 грн. В судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги та просив задовольнити їх в повному обсязі. Представник відповідача - МТСБУ у судовому засіданні позовні вимоги не визнала, просила відмовити у задоволенні позову з підстав його необґрунтованості і безпідставності. По суті обставин справи пояснила, що 16.01.2013 року на адресу МТСБУ надійшла заява від позивача про виплату йому страхового відшкодування. 21.01.2013 року відповідачем було призначено аварійного комісара ТОВ «ЕАК «Довіра» для визначення вартості матеріального збитку та обставин ДТП. 28.01.2013 року аварійний комісар встановив, що транспортний засіб потерпілого - позивача [PERSON] на момент його огляду перебував в розібраному стані, що відповідно з п. 8.5 Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, не дає права на складання калькуляції відновлювального ремонту, а заявнику надається повідомлення про неможливість проведення дослідження. Оскільки визначення вартості матеріального збитку для проведення регламентної виплати МТСБУ можливе лише у разі проведення судової експертизи та є підставою згідно п.п. 37.1.3 п. 37.1 ст. 37 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» для відмови у виплаті страхового відшкодування, крім цього, МТСБУ при здійсненні власних повноважень позбавлений можливості призначати експертизу при здійсненні оцінки завданої матеріальної шкоди транспортному засобу, а позивачем було порушені вимоги пп. 33.3 ст. 33 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» та з власної ініціативи та за власні кошти відремонтовано транспортний засіб, останньому було відмовлено у виплаті страхового відшкодування. Саме з цих причин відповідачем у відповідності до п. 36.1 ст. 36 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» рішення про здійснення страхового відшкодування прийнято на підставі рішення суду, тому що спір про здійснення страхового відшкодування розглядався в судовому порядку. 04.03.2015 року одразу після отримання МТСБУ вимоги державного виконавця відповідачем було перераховано на рахунок ВДВС Дніпровського РУЮ в м. Києві суму, визначену рішенням суду, в розмірі 45 958,79 грн. Тому, представник відповідача зазначає, що МТСБУ діяло в межах чинного законодавства, вини у затримці виплати не було, рішення МТСБУ протиправними не визнавалися, і законодавцем для цього і передбачено у ст. 36 Закону можливість прийняття МТСБУ рішення про здійснення страхового відшкодування на підставі рішення суду. Вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне. Відповідно до ст. 61 Цивільного процесуального кодексу України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено постанову суду з питань, чи мали місце дії та чи вчинені вони цією особою. 30.11.2012 року в м. Ірпені Київської області по вул. Надсонова сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля [NUMBER], під керуванням [PERSON] і автомобіля [NUMBER], під керуванням [PERSON] Відповідно до постанови Ірпінського міського суду Київської області по справі №1013/10036/2012 [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ст. 124 КУпАП. Відповідно до Звіту №205-12 про оцінку вартості збитку нанесеного власнику пошкодженого транспортного засобу, - вартість матеріального збитку нанесеного власнику транспортного засобу «Фіат», д.н.з. [NUMBER], склала 46 003,76 грн. На момент ДТП цивільна відповідальність [PERSON] застрахована не була, тому позивач звернувся до МТСБУ на підставі ст. 41 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників транспортних засобів» з заявою про виплату страхового відшкодування 16.01.2013р., що підтверджується листом останнього №3/1-05/3662 від 12.02.2013 року. 12.02.2013 року МТСБУ у виплаті страхового відшкодування відмовив. Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 24.02.2014 року було задоволено частково позов [PERSON] до Моторно (транспортного) страхового бюро України ( МТСБУ) третя особа - [PERSON] про стягнення страхового відшкодування; стягнуто з МТСБУ на користь [PERSON] 45 503,76 грн. суми страхового відшкодування, 455,30 грн. витрат по сплаті судового збору, а всього стягнуто 45 958,79 грн. Зазначене рішення залишене без змін ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 04.06.2014 року і з цього часу набрало законної сили. З часу набрання рішенням законної сили позивач до МТСБУ не звертався, що визнав представник позивача у судовому засіданні. 04.03.2015 року - після отримання вимоги державного виконавця про добровільне виконання рішення суду, МТСБУ було перераховано на рахунок ВДВС Дніпровського РУЮ в м. Києві належну позивачеві суму, визначену рішенням суду, в розмірі 45 958,79 грн., що підтверджується наданими суду доказами. Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 29.04.2015 року рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 24.02.2014 року та ухвала Апеляційного суду м. Києва від 04.06.2014 року були залишені без змін. Спір у вказаній цивільній справі мав місце про здійснення страхового відшкодування, що давало можливість МТСБУ прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування на підставі рішення суду, у разі якщо спір про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) розглядався в судовому порядку і прямо передбачено п. 36.1. ст. 36 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Відповідно до п. 36.5. ст. 36 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», за кожен день прострочення виплати страхового відшкодування (регламентної виплати) з вини страховика (МТСБУ) особі, яка має право на отримання такого відшкодування, сплачується пеня з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діє протягом періоду, за який нараховується пеня. Позивачем не надано суду належних доказів вини відповідача у простроченні виплати страхового відшкодування на підставі рішення суду, натомість, вказані доводи спростовуються наданими відповідачем доказами своєчасного виконання рішення суду. Згідно ч. ч. 1, 3, 4 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Як роз'яснено в абз. 2 п. 4 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» від 01.03.2013 року № 4, положення статті 625 ЦК не застосовуються до відносин з відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, оскільки відшкодування шкоди є відповідальністю, а не грошовим зобов'язанням, яке виникає з договірних зобов'язань. Винятком є відповідальність страховика (стаття 992 ЦК). Згідно з ст. 992 ЦК України, у разі несплати страховиком страхувальникові або іншій особі страхової виплати страховик зобов'язаний сплатити неустойку в розмірі, встановленому договором або законом. Відповідно до п. 1.2. Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», страховики - страхові організації, що мають право на здійснення обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів відповідно до вимог, встановлених цим Законом та Законом України "Про страхування". Згідно з п. 39.1. Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», МТСБУ є єдиним об'єднанням страховиків, які здійснюють обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів за шкоду, заподіяну третім особам. Участь страховиків у МТСБУ є умовою здійснення діяльності щодо обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. МТСБУ є непідприємницькою (неприбутковою) організацією і здійснює свою діяльність відповідно до цього Закону, законодавства України та свого Статуту. Враховуючи те, що відповідач не є безпосередньо страховиком, а є об'єднанням страховиків, непідприємницькою (неприбутковою) організацією, доводи відповідача в цій частині є обґрунтованими і заслуговують на увагу. За таких обставин, правових підстав для задоволення позовних вимог суд не убачає і дійшов до висновку про відмову в задоволенні позову. З урахуванням викладеного та

Outcome: dismissed