Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-19 00:00:00

05.08.2020 АТ КБ "ПРИВАТБАНК", звернулось з вказаним позовом, у якому просить стягнути з [PERSON] заборгованість за кредитним договором від 23.11.2009 б/н у розмірі 12643, 09 грн, станом на 19.05.2020. На обґрунтовування позовних вимог позивач зазначив, що 23.11.2009 АТ КБ «ПРИВАТБАНК» та [PERSON] уклали договір, за яким відповідачка з метою отримання банківських послуг підписала анкету-заяву відповідно до якої отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, який в подальшому був збільшений до 10 000 грн. [PERSON] підписавши 23.11.2009 заяву-анкету погодився з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами банку», що додані до позову. Відповідачка умови кредитного договору не виконує та має заборгованість, що станом на 19.05.2020 становить 12 643,09 грн. Суму боргу складає: заборгованість за тілом кредиту - 00, 00 грн, заборгованість за простроченим тілом кредиту 9032, 55 грн; 000, 00 грн - заборгованість за нарахованими відсотками; 3610, 54 грн - заборгованість за простроченими відсотками; 000, 00 грн - заборгованість за відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно ст. 625; 0,00 грн - нарахована пеня; 0, 00 грн - нарахованої комісії. Від відповідачки відзив на позовну заяву не надходив. Ухвалою суду від 04.09.2020 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження з повідомленням (викликом) сторін. Ухвалою від 30.09.2020 було визнано обов`язковою явку в судове засідання представника АТ КБ «ПРИВАТБАНК» для дачі особистих пояснень щодо нарахування відсотків за кредитним договором. Сторони у судове засідання не з`явилися. Судом постановлено ухвалу про завершення розгляду справи на підставі наявних у справі доказів. Від представника позивача у матеріалах справи міститься клопотання, в якому він просить проводити розгляд справи у його відсутності позовні вимоги підтримує, не заперечує проти заочного розгляду справи (а.с. 9). Відповідачка про час і місце слухання справи повідомлена належним чином, за адресою зареєстрованого місця проживання. У зв`язку із неявкою в судове засідання учасників справи, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального пристрою не здійснювалося. Судом, відповідно до статті 280 ЦПК України ухвалено проводити заочний розгляд справи. Дослідивши докази та з`ясувавши обставини справи, суд доходить висновку про часткове задоволення позовних вимог, з таких підстав. Судом встановлено, що 23.11.2009 ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК», правонаступником якого є АТ КБ "ПРИВАТБАНК" і [PERSON] уклали кредитний договір шляхом підписання анкети-заяви про приєднання до «Умов та правил надання банківських послуг», на виконання умов якого [PERSON] отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту у розмірі 300 грн, який 24.10.2011 зменшений до 260 грн, 15.11.2011 зменшений до 170 грн, 21.12.2011 зменшений до 130 грн, 13.02.2012 зменшений до 0, 00 грн, 30.11.2017 збільшений до 10 000 грн, зі сплатою 30% за користування кредитом на платіжну картку № [NUMBER] з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки, тобто до травня 2021 року. Договір складає анкета-заява [PERSON] та погоджені відповідачкою Тарифи банку у виді довідки про умови кредитування, відповідно до яких сторони погодили відсоткову ставку за користування кредитом - 30 % річних ( а.с.а.с.32, 33, 34, 35). Умови та правила, які долучені до позову не містять підпису відповідачки. Відповідно до розрахунку боргу, доданого позивачем до позовної заяви, АТ КБ «ПРИВАТБАНК» нарахував відповідачці борг за кредитним договором б.н. від 23.11.2009 станом на 19.05.2020 у розмірі 12 643, 09 грн. Суму боргу складає: 9032, 55 грн - заборгованість за простроченим тілом кредиту, 3610, 54 грн - заборгованість за простроченими відсотками за користування кредитом(а.с. 10-16). Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом статей 626, 628 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. У частинах першій, третій статті 509 ЦК України вказано, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання, його умови розробляє саме підприємець (в даному випадку Банк). Оскільки умови договорів приєднання розробляє Банк, то вони повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим, Банк повинен підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому, з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України, можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг Банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. За змістом частини другої статті 536 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. За змістом частини першої статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Відповідно до частини третьої статті 1056-1 ЦК України, в редакції станом на 01.09.2014 та 01.04.2015 встановлена договором фіксована процентна ставка є незмінно. Протягом усього строку кредитного договору. Встановлений договором розмір фіксованої процентної ставки не можу бути збільшений банком в односторонньому порядку. Умова договору щодо права банку змінювати розмір фіксованої процентної ставки в односторонньому порядку є нікчемною. Суд частково задовольняє позовні вимоги, стягуючи лише борг за простроченим тілом кредиту з таких підстав. За загальними правилами доказування, визначеними статтями 12, 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Предметом доказування під час судового розгляду є факти, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Метою доказування є з`ясування дійсних обставин справи. Обов`язок доказування покладається на сторін, суд не може збирати докази за власною ініціативою. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (стаття 78 ЦПК України). Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (частина шоста статті 81 ЦПК України). За положеннями статей 77, 79-81 ЦПК України обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод принципу справедливості розгляду справи судом. Банк, пред`являючи вимоги до відповідачки про погашення кредиту, просить стягнути заборгованість за простроченим тілом кредиту та заборгованість за простроченими відсотками, посилаючись на те, що між сторонами укладено кредитний договір на підставі анкети-заяви від 23.11.2009, Тарифів та Витягу з Умов та правил банківських послуг, які розміщені на банківському сайті та як невід`ємні частини цього договору. Матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці «Умови та правила надання банківських послуг», що позивач додав до позову розуміла відповідачка та ознайомилася і погодилася з ними, підписуючи анкету-заяву, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачкою кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами, та, зокрема саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви розмірах і порядках нарахування. Таким чином, роздруковані із сайту позивача «Умови та правила надання банківських послуг» та «Тарифи Банку» належними доказами бути не можуть, оскільки ці докази повністю залежать від волевиявлення і дій однієї сторони (Банку), яка може вносити відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, що підтверджено й у постанові Верховного Суду України від 11.03.2015 (провадження № 6-16цс15) і не спростовано позивачем при розгляді даної справи. З наданої банком заяви-анкети від 23.11.2009 Тарифів вбачається, між сторонами погоджено відсоткову ставку за вказаним кредитним договором у розмірі 30 % річних та строк дії повернення кредиту, що відповідає строку дії карти - травень 2021 року. Проте, відповідно до розрахунку заборгованості, відсоткова ставка за кредитним договором від 23.11.2009 була змінена банком в порушення закону, в односторонньому порядку, яка з 01.09.2014 становить 34, 8% річних, з 01.04.2015 - 43, 2 % річних. Таким чином, підстав для стягнення боргу за процентами, нарахованими банком зі ставки 34,8 % річних та 43,2 %, суд не вбачає. Розрахунку боргу за кредитом із процентної ставки визначеної договором 30% річних до позову не долучено. Суд не має можливості самостійно провести такий розрахунок. Судом визнавалася обов`язковою явка у судове засідання представника позивача, проте на виклик до суду представник позивача не з`явився та судом ухвалено проводити розгляд справи на підставі наявних доказів. Факт отримання відповідачкою грошових коштів в межах кредитного ліміту доводиться даними, які містить розрахунок боргу та виписка по рахунку відкритого на ім`я відповідачки Вказана обставина не заперечується відповідачкою (а.с. 10-16, 17-31). Із розрахунку боргу та виписки по рахунку, відкритого на ім`я відповідачки, вбачається наявна заборгованість простроченим тілом кредиту складає 9032, 55 грн (а.с.10-16, 17-31). Враховуючи, що грошові кошти отримані за кредитним договором відповідачкою добровільному порядку позивачеві не повернуті, суд стягує з відповідачки на користь позивача нарахований банком борг за простроченим тілом кредиту в розмірі 9032, 55 грн. Відповідно до частини першої статті 141 ЦПК України, з відповідачки на користь позивача підлягають стягненню понесені банком судові витрати, пропорційно до розміру задоволених позовних вимог у сумі 1501, 70 грн (9032, 55* 2102:12643, 09).

Outcome: partial