Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-28 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до відповідача про визнання протиправним та скасування наказу про застосування дисциплінарного стягнення та про звільнення з роботи, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, посилаючись на те, що згідно наказу Головного управління Національної поліції в Черкаській області від 03 січня 2017 року № 1 о/с її прийнято на роботу старшого статиста сектору інформаційної підтримки Черкаського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Черкаській області. 09 січня 2018 року вона написала на ім'я начальника Головного управління Національної поліції в Черкаській області [PERSON] заяву про надання невикористаної частини щорічної відпустки за 2017 рік за відпрацьований період з 07 листопада 2016 року по 06 листопада 2017 року на 11 діб (з урахуванням 1 святкового дня) з 28 лютого 2018 року по 19 березня 2018 року. 27 лютого 2018 року нею було оформлено листок непрацездатності Серії [NUMBER] відповідно до якого була звільнена від роботи з 27 лютого 2018 року по 01 березня 2018 року та з 02 березня 2018 року по 06 березня 2018 року. 07 березня 2018 року нею було надано листок непрацездатності через заступника начальника відділу розрахункового касового обслуговування УФЗБО Головного управління Національної поліції в Черкаській області [PERSON] до УФЗБО Головного управління Національної поліції в Черкаській області та повідомила Т.в.о. начальника Черкаського відділу поліції ГУНП в Черкаській області [PERSON] про необхідність продовження (перерахування) щорічної відпустки відповідно до ст. 80 КЗпП України у звязку із непрацездатністю, яка відповідно підтверджена оригіналом листка непрацездатності. 12 березня 2018 року та 13 березня 2018 року начальником СКЗ Черкаського відділу поліції ГУНП в Черкаській області [PERSON], та 14 березня 2018 року інспектором СІП Черкаського відділу поліції ГУНП в Черкаській області [PERSON], складено акти про відсутність працівника [PERSON] на роботі. Відповідно до журналу приходу на роботу та залишення робочого місця працівниками Черкаського відділу поліції ГУНП в Черкаській області Інв. № 874 «[PERSON] 14.03.2018 року о 08. год. 40 хв. прийшла на роботу», про що зробила особисто запис та поставила власноручно підпис. 16 березня 2018 року наказом Головного управління Національної поліції в Черкаській області за № 712 до неї застосовано дисциплінарне стягнення за порушення трудової дисципліни (прогул 12.03., 13.03., 14.03.2018 року), у вигляді звільнення. Головним аргументом відповідача для її звільнення була відсутність жодних заяв, які були б підставою для продовження щорічної відпустки у відповідності до ст. 80 КЗпП України та ст. 11 Закону України «Про відпустки». 16 березня 2018 року наказом Головного управління Національної поліції в Черкаській області № 100 о/с за підписом начальника [PERSON] її звільнено з роботи, відповідно до вимог п. 4 ст. 40 КЗпП України (прогул без поважних причин). Вважає вказаний наказ протиправним, так як вона не вчиняла жодних дисциплінарних проступків, не порушувала трудової дисципліни, будь-які пояснення від неї з даного приводу не відбиралися, а акти про відсутність працівника на роботі є сфальсифікованими. У зв'язку з цим просить визнати протиправним та скасувати наказ Головного управління Національної поліції у Черкаській області від 16 березня 2018 року за № 712 «Про застосування дисциплінарного стягнення до [PERSON]», визнати протиправним та скасувати наказ ГУНП в Черкаській області від 16 березня 2018 року за № 100 о/с «про звільнення з роботи [PERSON] - старшого статиста сектору інформаційної підтримки Черкаського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Черкаській області»; поновити її на роботі старшого статиста сектору інформаційної підтримки Черкаського відділу поліції ГУНП в Черкаській області з 16 березня 2018 року; стягнути з відповідача на її користь середній заробіток за час вимушеного прогулу з 16 березня 2018 року і до моменту фактичного поновлення на роботі. Позивач та адвокат Вовк А.І. в судовому засіданні позовні вимоги підтримали та просили їх задовольнити з підстав, викладених у позовній заяві. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнала, заперечувала проти їх задоволення, посилаючись на те, що позовні вимоги є необгрунтованими, а факти, викладені у позові, не відповідають фактичним обставинам справи та нормам чинного законодавства України, оскільки оспорювані накази винесені правомірно. Суд, заслухавши пояснення сторін, думку адвоката, пояснення свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], дослідивши матеріали справи, встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини, які регулюються нормами трудового законодавства. В судовому засіданні встановлено, що згідно наказу Головного управління Національної поліції в Черкаській області від 03 січня 2017 року № 1 о/с [PERSON] прийнято на роботу старшого статиста сектору інформаційної підтримки Черкаського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Черкаській області. Відповідно до наказу ГУНП в Черкаській області 22 січня 2018 року № 24о/с [PERSON] надано щорічну відпустку з 28 лютого 2018 року по 10 березня 2018 року. 27 лютого 2018 року [PERSON] було оформлено листок непрацездатності Серії [NUMBER] відповідно до якого остання перебувала на лікарняному з 27 лютого 2018 року по 06 березня 2018 року. 07 березня 2018 року позивачем було надано листок непрацездатності до УФЗБО Головного управління Національної поліції в Черкаській області 12 березня 2018 року та 13 березня 2018 року начальником СКЗ Черкаського відділу поліції ГУНП в Черкаській області [PERSON], та 14 березня 2018 року інспектором СІП Черкаського відділу поліції ГУНП в Черкаській області [PERSON], складено акти про відсутність працівника [PERSON] на роботі. 16 березня 2018 року наказом Головного управління Національної поліції в Черкаській області за № 712 до неї застосовано дисциплінарне стягнення за порушення трудової дисципліни (прогул 12.03., 13.03., 14.03.2018 року), у вигляді звільнення. 16 березня 2018 року наказом Головного управління Національної поліції в Черкаській області № 100 о/с за підписом начальника [PERSON] її звільнено з роботи, відповідно до вимог п. 4 ст. 40 КЗпП України (прогул без поважних причин). Згідно п. 1 ч. 2 ст.80 КЗпП України, п. 1 ч. 2 ст.11 Закону України «Про відпустки» щорічна відпустка повинна бути перенесена на інший період або продовжена у разі тимчасової непрацездатності працівника, засвідченої у встановленому порядку. Відповідно до ч.4 ст.80 КЗпП України, ч.4 ст.11 Закону України «Про відпустки» у разі перенесення щорічної відпустки новий термін її надання встановлюється за згодою між працівником і власником або уповноваженим ним органом. Якщо причини, що зумовили перенесення відпустки на інший період, настали під час її використання, то невикористана частина щорічної відпустки надається після закінчення дії причин, які її перервали, або за згодою сторін переноситься на інший період з додержанням вимог статті 12 Закону України "Про відпустки". З наведених вимог закону вбачається, що продовження невикористаної частини щорічної відпустки через хворобу працівника під час відпустки не відбувається автоматично, а необхідно звернутися з відповідною заявою та надати листки непрацездатності, що підтверджують перебування на лікуванні під час відпустки й вирішити питання щодо продовження відпустки. Тобто, невикористана частина щорічної відпустки після закінчення цих причин не використовується працівником за своїм розсудом, а повинна бути надана працівникові шляхом видання власником про це наказу або розпорядження; при цьому необхідно враховувати, що сторони мають право погодити і питання про перенесення відпустки в подібних випадках на інший період. Згідно до ст.36 ч.1 п.4 КЗпП України однією з підстав припинення трудового договору є розірвання трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу (статті 40, 41). Відповідно до ст.40 ч.1 п.4 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку прогулу (в тому числі відсутності на роботі більше трьох годин протягом робочого дня) без поважних причин. З урахуванням наведених вище обставин вбачається, що позивач повинна була приступити до роботи 12 березня 2018 року після закриття лікарняного (останній день тимчасової непрацездатності 06 березня 2018 року). З 12 по 14 березня 2018 року будь-яких документів, які б підтверджували перебування позивача у стані тимчасової непрацездатності не надходило до відповідача, із заявою про перенесення залишку невикористаної відпустки [PERSON] на вказаний період також не зверталася, що свідчить про те, що позивач без законних підстав та без поважних причин була відсутня на роботі у вказані робочі дні, чим допустила дисциплінарний проступок. Посилання позивача на ту обставину, що вона по телефону повідомила начальника відділу кадрів Черкаського відділу поліції ГУНП в Черкаській області [PERSON] про те, що вона у зв'язку з перебуванням на лікарняному продовжуватиме відпустку, суд оцінює критично, оскільки таке повідомлення не є належним оформленням продовження відпустки відповідно до ст. 11 Закону України «Про відпустки». Допитана в судовому засіданні в якості свідка начальник відділу кадрів Черкаського відділу поліції ГУНП в Черкаській області не заперечувала того факту, що [PERSON] повідомляла її в телефонному режимі про продовження відпустки, однак до відділу кадрів з відповідною заявою про продовження відпустки не зверталася. Відсутність позивача на робочому місці у вказані дні підтверджується показаннями свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], відповідними Актами про відсутність працівника на роботі, а також поясненнями самої [PERSON] у судовому засіданні, в яких вона вказує, що у вказаний період знаходилася у щорічній основній відпустці, яка, на її думку, продовжилася у зв'язку з перебуванням на лікарняному під час щорічної відпустки. Відповідно до п. 24 постанови Пленуму Верховного суду України «Про практику розгляду судами трудових спорів» № 9 від 06.11.1992 прогулом визначається відсутність працівника на роботі як протягом усього робочого дня, так і більше трьох годин безперервно або сумарно протягом робочого дня без поважних причин. На підставі п. 4 ч.1 ст.40 КЗпП України власник або уповноважений орган має право розірвати трудовий договір у випадку здійснення працівником прогулу без поважних причин. Для звільнення працівника на такій підставі власник або уповноважений орган повинен мати докази, що підтверджують відсутність працівника на робочому місці більше трьох годин упродовж робочого дня. Невихід на роботу у зв'язку із самовільним використанням працівником відпустки, відгулів за відпрацьовані раніше дні без попередження власника або уповноваженого ним органу визнаються прогулом і можуть бути причиною звільнення працівника. Аналогічного правового висновку дійшов Верховний суд України у постанові від 1 липня 2014 року та постанові від 13 вересня 2017 року. Таким чином, відповідач правомірно прийняв рішення про притягнення [PERSON] до дисциплінарної відповідальності за порушення трудової дисципліни у вигляді звільнення (наказ № 712 від 16.03.2018) та про звільнення позивача за п.4 ч.1 ст.40 КЗпП України (наказ № 100 о/с від 16.03.2018), оскільки остання допустила дисциплінарний проступок - прогули без поважних причин. Щодо посилання позивача, що її позбавили права надання пояснень стосовно відсутності на роботі, судом встановлено, що 15.03.2018 року [PERSON] відмовилася від надання буд-яких пояснень щодо відсутності на роботі 12.03.2018, 13.03.2018 та 14.03.2018 року про, що було складено Акт про відмову від надання пояснень від 15.03.2018. Щодо посилання позивача на ту обставину, що не було створено спеціальну комісію для фіксування правопорушення, суд зазначає, що відповідно до ст. 149 КЗпП України визначено порядок застосування дисциплінарного стягнення, серед якого не передбачено, що необхідно створювати комісію з фіксування правопорушень, а тому дані посилання позивача безпідставні. Таким чином, суд не вбачає законних підстав для задоволення позову в частині скасування наказу від 16.03.2018 № 712 та наказу від 16.03.2018 № 100 о/с. Щодо поновлення на посаді [PERSON] та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, то дані позовні вимоги є похідними від попередніх позовних вимог, тому задоволенню не підлягають.

Outcome: dismissed