Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-15 00:00:00

Позивач зазначив, що 19.12.2011р. між ним та [PERSON] укладено кредитний договір № 003-07327-191211, згідно якого відповідачу відкрито картковий рахунок № [NUMBER] в національній валюті, з лімітом кредитної лінії 3 000грн. Відповідач не виконує своїх обов'язків з повернення кредиту, внаслідок чого станом на 08.06.2015р. має заборгованість, що складається з наступного: 3 000грн - прострочене тіло кредиту, 3570грн - заборгованість за відсотками, яку позивач просить стягнути з [PERSON] В судове засіданні представник позивача не з'явився, надав до суду заяву в якій просить розглянути справу за його відсутності, на позовних вимогах наполягає, проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Відповідач [PERSON] до судового засідання систематично не з'являється, причину неявки суду не повідомляє, заяви про розгляд справи без її участі не надала, про час та місце слухання справи була сповіщена рекомендованою поштою з повідомленням. Відповідач [PERSON] померла [INFO]. (а.с.27). За згоди представника позивача суд ухвалює по справі заочне рішення. Згідно ч.2 ст.197 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд встановив такі факти та відповідні їм правовідносини. 19.12.2011р. між позивачем та [PERSON] укладено кредитний договір № 003-07327-191211, згідно якого відповідачу відкрито картковий рахунок № [NUMBER] в національній валюті, з лімітом кредитної лінії 3 000грн. (а.с.4-5). Згідно актового запису про смерть № 4528 від 06.08.2012р. [PERSON] померла [INFO]. (а.с.27). Відповідно до вимог п.6 п.1 ст. 205 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо померла фізична особа, яка була однією із сторін у справі, якщо спірні правовідносини не допускають правонаступництва. З матеріалів справи вбачається, що ПАТ «Дельта Банк» звернувся до суду з позовом 03.07.2015р. Згідно ст. 30 ЦПК України сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач. Позивачем і відповідачем можуть бути фізичні і юридичні особи, а також держава. Процесуальне правонаступництво у разі смерті фізичної особи можливе в порядку ст. 37 ЦПК України шляхом залучення правонаступника, однак лише за умови, що фізична особа померла після відкриття провадження по справі. Аналогічні правові позиції викладені в ухвалах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 20.04.2012 року та 30.10.2013 року. Тому провадження по справі підлягає закриттю, на підставі ч.6 п.1 ст.205 ЦПК України, в частині вимог до [PERSON] Судом, на виконання положень ЦПК України щодо всебічного, повного, об'єктивного дослідження обставин справи та зібраних доказів, а також встановлення правовідносин, що склалися між сторонами, ухвалою від 23.12.2015р. [PERSON] залучено до участі у справі в якості співвідповідача як єдину спадкоємицю [PERSON] (а.с.64, 59). [PERSON] прийняла спадщину в порядку ч.3 ст.1268 ЦК України (а.с.71), оскільки, згідно переліку документів та інших доказів, які дозволяють визначити постійність проживання (п. 3 глави 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженому наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5), доказом постійного проживання разом зі спадкодавцем може бути, зокрема, реєстрація місця проживання спадкоємця разом із спадкодавцем. Згідно з ст.1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав і обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права і обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті, за виключенням тих прав і обов'язків, що зазначені у статті 1219 ЦК України (статті 1218, 1231 ЦК України). Часом відкриття спадщини є день смерті особи, або день, з якого вона оголошується померлою (ч.2 ст. 1220 ЦК України). Спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її (ч.1 ст.1268 ЦК України). Згідно розрахунку, на день смерті спадкодавець мала заборгованість перед позивачем, як кредитором, в сумі 2565грн. За положеннями ст. 1282 ЦК України спадкоємці зобов'язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Те, що свідоцтво про право на спадщину не видавалось, не звільняє спадкоємців від обов'язку задовольнити вимоги кредитора, оскільки, згідно роз'яснень п. 27 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30.05.2008 року "Про судову практику у справах про спадкування", отримання спадкоємцем, який прийняв спадщину, свідоцтва про право на спадщину відповідно до ст. 1296 ЦК є правом, а не обов'язком спадкоємця. Кожен із спадкоємців зобов'язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині. Вимоги кредитора вони зобов'язані задовольнити шляхом одноразового платежу, якщо домовленістю між спадкоємцями і кредитором не встановлено інше. У разі відмови від одноразового платежу суд за позовом кредитора накладає стягнення на майно, яке було передано спадкоємцям у натурі. Разом з тим, положення зазначеної норми застосовуються у випадку дотримання кредитором норм статті 1281 ЦК України щодо строків пред'явлення ним вимог до спадкоємців. Частиною 2 ст. 1281 ЦК України передбачено, що кредиторові спадкодавця належить протягом шести місяців від дня, коли він дізнався або міг дізнатися про відкриття спадщини, пред'явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, незалежно від настання строку вимоги. Відповідно до ст. 1281 ЦК України кредитор спадкодавця, який не пред'явив вимоги до спадкоємців, що прийняли спадщину, у строки, встановлені частинами другою і третьою цієї статті, позбавляється права вимоги. Пунктом 2.1 глави 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Мінюсту України від 22.02.2012 року визначено, що спадкова справа заводиться, в тому числі на підставі поданої претензії кредитора. Судом двічі витребовувалися матеріали спадкової справи після смерті [PERSON], однак станом на 31.03.2016р. (а.с.96) позивач вимоги статті 1281 ЦК України так і не виконав, і не скористався своїм правом на пред'явлення вимоги до спадкоємців боржника шляхом подання заяви нотаріусу. Будь-яких інших доказів на підтвердження виконання вимог статті 1281 ЦК України іншим чином, позивачем надано не було. Позивач з 11.09.2015р. (а.с.35-36) був достовірно обізнаний про смерть [PERSON] та про наявність спадкоємця - [PERSON], оскільки суд неодноразово, ухвалами від 02.09.2015р., 13.10.2015р., 23.12.215р., 23.03.2016р., 12.04.2016р. (а.с. 33, 51, 72, 92, 110) повідомляв зазначене. Вказані ухвали отримані позивачем та його представником, про що в матеріалах справи маються поштові повідомлення (а.с.35-36, 54, 57, 73-74, 94). Крім того, судом направлявся запит щодо суми заборгованості за кредитним договором з зазначенням, що [PERSON] померла, який банк отримав та виконав, надавши розрахунок. В постанові Верховного Суду України від 08.04.2015 року у справі 6-33цс15 зазначено, що встановлені статтею 1281 ЦК України строки - це строки у межах яких кредитор, здійснюючи власні активні дії, може реалізувати своє суб'єктивне право, а не є строком позовної давності. Недотримання цих строків, які є присічними (преклюзивними), позбавляє кредитора права вимоги до спадкоємців. Отже, позивач був обізнаний про смерть відповідача [PERSON], але вимоги статті 1281 ЦК України так і не виконав, і не скористався своїм правом на пред'явлення вимоги до спадкоємця боржника у шестимісячний строк, тому підстав стягнення з неї заборгованості за кредитним договором не вбачається.

Outcome: dismissed