Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-18 00:00:00

5 лютого 2016 року [PERSON] звернувся до Київського районного суду м. Одеси з позовом, який 7 листопада 2016 року був уточнений його представником [PERSON], згідно з яким просив визначити йому додатковий строк для прийняття спадщини, яка відкрилася після смерті: 26 грудня 2002 року [PERSON], та 21 липня 2004 року [PERSON]. У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити з посиланням на те, що [PERSON], [INFO] є сином [PERSON] та [PERSON]. 4 жовтня 2002 року він виїхав на постійне місце проживання до Італії, та у звязку з необхідністю отримання громадянства не міг покидати територію Італії певний час. У вересні 2010 року він вперше після свого відїзду до Італії повернувся до України та дізнався, що 26 грудня 2002 року помер його батько [PERSON], а 21 липня 2004 року померла його мати [PERSON]. Спадкоємцями першої черги після смерті [PERSON] та [PERSON] є позивач [PERSON] та його рідний брат [PERSON]. Під час свого чергового відвідування м. Одеси у 2012 році йому стало відомо, що його брат [PERSON] 21 квітня 2005 року одноособово отримав свідоцтво про право на спадщину за законом, яка відкрилася після смерті їх батьків [PERSON] та [PERSON]. Однак [PERSON] завірив позивача, що оформлення спадщини без врахування інтересів [PERSON] було здійснено у звязку з побоюванням втратити квартиру, та між ними була досягнута домовленість щодо переоформлення 1\\2 частки квартири на імя [PERSON] 8 листопада 2015 року [PERSON] помер, не встигнувши виконати їх домовленість. У звязку з даними обставинами позивач вимушений був звернутися до суду для захисту його порушених прав. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] позов не визнали, вважали, що [PERSON] пропустив строк для подання заяви про прийняття спадщини без поважних причин, про існування домовленості між ним та їх померлим батьком [PERSON] їй нічого не відомо. Вислухавши пояснення представника позивача, відповідачів та їх представника, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного: У судовому засіданні встановлено, що 26 грудня 2002 року помер [PERSON] (а.с. 64). Після його смерті у встановлений законом строк звернулася з заявою про прийняття спадщини дружина померлого [PERSON], вказавши при цьому в заяві про наявність ще двох спадкоємців першої черги - [PERSON] та [PERSON]. 19 червня 2003 року [PERSON] звернувся з заявою, в якій відмовився від прийняття спадщини на користь [PERSON], [PERSON] до нотаріальної контори з будь-якими заявами не звертався. 21 липня 2004 року померла [PERSON] (а.с. 109), яка хоча й подала заяву про прийняття спадщини, отримати свідоцтво не встигла. Після її смерті у встановлений законом строк звернувся з зявою про прийняття спадщини [PERSON], якій в даній заяві вказав про наявність ще одного спадкоємця першої черги [PERSON], який в свою чергу будь-яких заяв до нотаріальної контори не подав. 18 березня 2005 року державним нотаріусом Третьої одеської державної нотаріальної контори [PERSON] було видано [PERSON] свідоцтво про право на спадщину за законом. [PERSON] при поданні позову вважав, що його право, як спадкоємця першої черги порушено, та підлягає захисту в судовому порядку. [PERSON] помер 26 грудня 2002 року, таким чином правовідносини, що стосуються спадкового майна регулюються нормами ЦК 1963 року. Так, ст. 548 ЦК України 1963 року встановлено, що для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв, статтею 549 ЦК України визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майно, або якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. У судовому засіданні встановлено, що [PERSON] не здійснив жодної дій передбаченої ст.. 549 ЦК України 1963 року, які б свідчили про прийняття ним спадщини. 21 липня 2004 року померла [PERSON], таким чином правовідносини, що стосуються спадкового майна регулюються нормами ЦК, який набрав чинності 1 січня 2004 року. Відповідно до ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Статтею 1220 ЦК України передбачено, що часом відкриття спадщини є день смерті особи або оголошення її померлою. Згідно зі ст. 1272 ЦК України, якщо спадкоємець протягом шести місяців не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв спадщину. За позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважних причин, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. У п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 року "Про судову практику у справах про спадкування"зазначено, що, вирішуючи питання про визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов'язані з об'єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Суд звертає увагу, що належного доказу, який би підтверджував наявність причин, повязаних з обєктивними, непереборними, істотними труднощами для подання заяви про прийняття спадщини (після смерті 26 грудня 2002 року [PERSON] 14 років, після смерті 21 липня 2004 року [PERSON] 12 років ), [PERSON] до суду не надав. Посилання представника позивача на його відсутність на території України протягом тривалого часу у даному випадку не можуть бути визнанні судом поважними причинами відповідно до ст. 1272 ЦК України. Тому, враховуючи те, що позивачем в порушення ч.1 ст. 60, ч. 3 ст. 10 ЦПК України, не доведено допустимими доказами про справі поважність причини пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини, оцінюючи по справі докази в їх сукупності, суд вважає позов [PERSON] не підлягаючим задоволенню у звязку з недоведеністю вимог.

Outcome: dismissed