Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-18 00:00:00

10.11.17 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON] та [PERSON] про визнання права власності, матеріали справи були передані на розгляд судді Гуденко О.А. Судовий розгляд було призначено на 22 грудня 2017 року , та для врегулювання спору в позасудовому порядку , розгляд було перенесено на 19 лютого 2018 року, де у відкритому судовому засіданні було розглянуто цивільну справу по суті. Позивачем [PERSON] та членами його сім'ї: дружиною [PERSON] та її дітьми - [PERSON] та [PERSON] , було приватизовано квартиру [ADDRESS] , що підтверджується свідоцтвом про право власності на житло від 14.11.2013р , виданим Управлінням з використання та розвитку комунальної власності Миколаївської міської ради . Частки на це майно рівні і складають по ? за кожним. [INFO] року [PERSON] помер , спадщину у вигляді його частки квартири прийняли , проте не отримали Свідоцтво про право на спадщину , його мати - [PERSON] та неповнолітні діти [PERSON] та [PERSON] У 2017 році внаслідок непорозумінь ,відносини між членами сїм'ї погіршилися. Позивач звернувся до суду із позовом про розірвання шлюбу ,який рішенням Центрального районного суду м. Миколаєва від 03.07.2017 року у справі №490/3662/17 було розірвано. Позивач намагався відчужити належну йому частку квартири на користь сина [PERSON], однак відповідач не надала оригінал правовстановлюючого документу на квартиру, що унеможливило розпорядження ним своєю власністю. Для вирішення цього питання, позивач звертався до Управлінная комунального майна Миколаївської міської ради з вимогою видати копію або дублікат свідоцтва про право власності на житло. Однак , листом №С67/10.01-05/17 від 05.05.2017 р. йому було роз'яснено , що підстави для видачі дублікату відсутні . Таким чином , позивач вважає, щовін не може розпорядитися своїм правом власності на 1/4 частку квартири, а саме: відчужити належну йому частку на користь сина , у зв'язку з відсутністю оригіналів правовстановлюючих документів. Тому , він просить суд визнати за ним право власності на ? частку квартири [ADDRESS] в порядку ст. 392 ЦК України, та стягнути з відповідачів судові витрати на його користь. До матеріалів справи залучено наступні документи : копія свідоцтва про права власності на житло , копія технічного паспорту на квартиру , копія свідоцтва про шлюб, копія листа Управління комунальної власності №С67/10.01-05/17 від 05.05.2017 р. Відповідачі надали письмові заперечення на позовну заяву про визнання права власності, де вказали, що не згодні з позовними вимогами, оскільки Свідоцтво про право власності на житло від 14.11.2013р за взаємною згодою знаходилось у саме у позивача, але наприкінці листопада 2017 року позивач передав Свідоцтво відповідачу [PERSON] для оформлення спадщини , яке ще триває. Після цього Позивач не звертався до Відповідача з проханням надати свідоцтво , нотаріус для вчинення нотаріальних дій не звертався також. Отже, Відповідачі не були доведені до відома , що Позивач збирається розпорядитись своєю часткою квартири шляхом відчуження . За аткого, відповідачі вважають , що немає підстав для визнання права власності у судовому порядку, оскільки свідоцтво не втрачено, і право власності ніким не оспорюється, більш того його право власності зареєстровно у Державному реєстрі. До матеріалів справи приєднано копію Спадкової справи [PERSON] , свідоцтво про смерть від 04.11.2014 року , копія Інформаційної довідки зі Спадкового реєстру , копія Витягу про реєстрацію в Спадоковому реєстрі. 19 лютого Відповідач [PERSON] подала клопотанняпро долучення до матеріалів справи Рішення про державну реєстрацію прав та її обтяжень, індексний номер 39232304 17.01.2018 року, яким зареєстровано право власності [PERSON] на ? частку квартири [ADDRESS] , а відповідні відомості внесені до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Тобто , до матеріалів справи було додано письмовий доказ - Інформацію з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно , Державного реєстру Іпотек , Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо об'єкта нерухомого майна . Дослідивши матеріали справи, встановивщи дійсні обставини справи та взаємні правовідносини сторін, суд приходить до наступного . Відповідно до ст.182 ЦК У країни, право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Державна реєстрація прав на нерухомість є публічною, здійснюється відповідним органом, який зобов'язаний надавати інформацію про реєстрацію та зареєстровані права в порядку, встановленому законом Відповідно до положень ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до п.9 ч.1 ст. 26 ЗУ "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" державна реєстрація права власності та інших речових прав проводиться на підставі рішення суду, що набрало законної сили, щодо права власності та інших речових прав на нерухоме майно. Враховуючи вищенаведені докази, суд може зробити висновок , що право власності [PERSON] ніким не оспорювалося , втрати правовстановлювального документа не було, а жодних достеменних доказів того, що відповідачами не визнається його право власності на належну йому частку майна чи чиняться перешкоди у розпорядженні ним права власності (що Відповідачі відмовляються добровільно надати Свідоцтво) - позивачем суду не надано . За такого, суд дійшов висновку ,що вимоги позову не підлягають задоволенню, оскільки позивачем не доведена неможливість вільного користування своєю власністю ,адже його право власності зареєстровано в установленому законом порядку, фактична втрата правовстановлювального документу не відбулася . До того ж рішення суду про визнання права вдасності на нерухоме майно є підставою для державної реєстрації права власності за власником , проте повторна реєстрація на підставі рішення суду на той самий обєкт нерухомості, право власності на який вже зареєстровне за позивачем, неможлива .Отже позивач просить суд захистити порушене, на його думку, право власності неналежним способом, адже задоволення цих вимог за дійсних обставин справи не відповідатиме принципу виконуваності судового рішення . Відповідно до ст. 141 ЦПК України судові витрати відшкодуванню не підлягають .

Outcome: dismissed