Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-29 00:00:00

05 квітня 2017 року позивач звернулася до суду із позовом до Миколаївської міської ради про встановлення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини після смерті [PERSON], яка померла 25 червня 2016 року. В обгрунтування\~\~позовних вимог позивач вказав, що в червні 2016 року померла його сестра за вірою , після її смерті відкрилась спадщина, яка складається з квартири № 12 в будинку № 25 корпус 1 по вул.Набережна в м.Миколаїв, яку вона заповідала йому. Маючи намір прийняти спадщину позивач звернувся до Третьої державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини та про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом, однак нотарусом було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, оскільки спадкоємець пропустив шестимісячний строк для прийняття спадщини.Строк для прийняття спадщини він пропустив з незалежних від нього поважних причин, оскільки працівники окмунального закладу, в якому проживала останні роки померла перешкоджали йому у спілкуванні з нею, не допускали його до неї, він навіть був вимушений звертатися до адвоката за консультацією щодо його недопуску до [PERSON] весною 2016 року. До березня 2017 року він не знав , що його сестра померла , а після того, як дізнався про її смерть на наступний день звернувся щодо оформлення своїх спадкових прав. Враховуючи вищевикладене позивач просив суд заяву задовольнити та встановити йому додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини в три місяці. Представник відповідача в судове засідання не з'явився про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, надав суду письмові заперечення, в яких просив відмовити у задоволенні позову за недоведеністю поважності причин пропуску строку. Третя особа в судове засідання не з'вився надав до суду заяву про розгляд справи у його відсутність, просив прийняти рішення на розсуд суду. Суд, вислухавши пояснення позивача, оглянувши письмові докази по справі, вважає, що позовні вимоги задоволенню не підлягають. Судом встановлено, що 25 червня 2016 року померла [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть, серії І-ФП № 255416. Згідно Свідоцтва про право власності на житло від 18.07.2006 року квартира № 12 в будинку № 25 корпус 1 по вул.Набережна в м.Миколаїв. 06 липня 2007 року [PERSON] склала нотаріально посвідчений заповіт, яким на випадок своєї смерті належну їй квартиру заповідала [PERSON] 30 березня 2017 року позивач звернувся до Третьої Миколаївської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після смерті заповідача. 30 березня 2017 року нотаріус надав позивачеві [PERSON] про відмову у вчиненні нотаріальної дії , в якій зазначено , що оскільки у встановлений законом строк для звернення із заявою про прийняття спадщини [PERSON] не звертався, дані про його реєстрацію разом з померлою на день смерті відсутні Таким чином неможливо встановити факт прийняття спадщини спадкоємцем. Відповідно до матеріалів справи, [PERSON] наказом № 72 від 03.03.2012 року включена до списків підпічних Миколаївського пансіонату для ветеранів війни та праці геріартричного профілю та знаходилася на повному державному утриманні по день смерті. У своїй позовній заяві позивач в обґрунтування поважності пропуску встановленого законом строку для прийняття спадщини зазначив, що він не знав про смерть спадкодавиці , оскільки працівникеи геріартричного пансіонату забороняли спадкодавиці з ним спілкуватися, в звязку з чим він навіть 18 травня 2016 року звертався за консультацією адвоката. Відповідно до ст.ст.1220-1221, 1223 ЦК України, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою, і саме з нього виникає право на спадкування, а місцем відкриття - є останнє місце проживання спадкодавця. Відповідно із ст.ст. 1268-1270 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом шести місяців, які слід лічити з часу відкриття спадщини, він не заявив про відмову від неї. Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має особисто подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 ЦК України, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. За письмовою згодою спадкоємців, які прийняли спадщину, спадкоємець, який пропустив строк для прийняття спадщини, може подати заяву про прийняття спадщини нотаріусу за місцем відкриття спадщини. У разі відсутності такої згоди, за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини (ст. 1272 ЦК України). Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України у п. 24 постанови від 30 травня 2008 року № 7 "Про судову практику у справах про спадкування", особа, яка не прийняла спадщину в установлений законом строк, може звернутися до суду з позовною заявою про визначення додаткового строку для прийняття спадщини відповідно до частини третьої статті 1272 ЦК України. Суд, відповідно до п.24 вказаної постанови, вирішуючи питання про визначення особі додаткового строку, досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов'язані з об'єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Положення ч. 3 ст. 1272 ЦК України, можуть бути застосовані у випадку доведеності наявності перешкод для подання відповідної заяви та наявності підстав для визнання судом цих обставин поважними. Судом не можуть бути визнані поважними такі причини пропуску строку подання заяви про прийняття спадщини як юридична необізнаність позивача щодо строку та порядку прийняття спадщини, необізнаність особи про наявність спадкового майна, похилий вік, непрацездатність, незнання про існування заповіту, встановлення судом факту, що має юридичне значення для прийняття спадщини, невизначеність між спадкоємцями хто буде приймати спадщину, відсутність коштів для проїзду до місця відкриття спадщини, несприятливі погодні умови. Відповідно до ст.ст.10, 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України. Посилання позивача на те що, він не знав про смерть спадкодавиці не є доказами поважності причин пропуску ним вищевказаного строку, тим більше, що жодних дій щодо спілкування з [PERSON] та зясування обставин її проживання протягом 10 місяців з дня , начеб-то, останнього перешкоджання у спілкуванні з нею, він не вчиняв. Таким чином, позивач не надав доказів поважності причин пропуску ним вищевказаного строку для подання заяви про прийняття спадщини. Згідно викладеного, суд приходить до висновку про те, що позов є безпідставним та задоволенню не підлягає. Понесені позивачем судові витрати відшкодуванню не підлягають.

Outcome: dismissed