Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-29 00:00:00

У серпні 2015 року [PERSON] звернулася до суду з позовом, в обґрунтування якого зазначила, що 17 травня 2005 року між ПАТ КБ «Приватбанк» та її чоловіком [PERSON] було укладено договір поруки № 1, за умовами якого останній зобов'язався нести солідарну майнову відповідальність за виконання у повному обсязі зобов'язань [PERSON] щодо погашення кредиту, сплати процентів, неустойки, відшкодування збитків та іншої заборгованості за кредитним договором № НАЕ2ПЛ01270004 від 17 травня 2005р., який був укладений [PERSON], діючого на підставі довіреності № 103, від 09 липня 2003 року. В порушення вимог ч. 2 ст. 65 СК України договір укладено без її згоди. Договір поруки за своєю суттю не є дрібним побутовим договором, має високу вартість (13 055,90 доларів США), а тому треба її згода. У разі невиконання [PERSON] своїх зобовязань, що передбачені кредитним договором, позичальник та поручитель відповідають перед банком як солідарні боржники. Юридичним наслідком договору поруки в даному випадку є розпорядження майном, яке є спільною сумісною власністю та на яке можливе звернення стягнення після задоволення судом позову банку та початку виконавчого провадження. Договір поруки фактично створює обовязки не лише для її чоловіка, але і для нею, оскільки для погашення заборгованості перед ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК», банк має право у майбутньому звернути стягнення на майно поручителя - [PERSON], внаслідок чого будуть порушені і її права, а сааме: на володіння, користування, розпорядження спільно нажитим майном і тому просить визнати укладений 17 травня 2005 року договір поруки недійсним. Позивач [PERSON] в судовому засіданні підтримала позовні вимоги в повному обсязі і дала пояснення про обставини викладені вище. Відповідач [PERSON] позовні вимоги визнав повністю та пояснив, що дійсно він підписав договір поруки від 17.05.2005 року, який укладений з ПАТ КБ «Приватбанк», поручився за [PERSON] щодо погашення кредиту, але не приділив увагу тому, що він несе відповідальність внаслідок невиконання умов договору позичальником. Дружина не знала про укладення цього договору. Представник ПАТ КБ «Приватбанк» заперечував проти позивних вимог, посилаючись на те, що договір поруки від 17 травня 2005 року, укладений між ПАТ КБ «Приватбанк» та [PERSON] відповідає вимогам закону і тому просить відмовити в задоволенні позову. Заслухавши сторони та дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного. Відповідно до ч.1\~ст. 11 ЦПК України\~суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень належними та допустимими доказами (ст.ст.\~10,11,58-60 ЦПК України). Відповідно до\~ст. 213 ЦПК України\~рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Рішення вважається обґрунтованим, якщо воно ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Згідно зі\~ст. 214 ЦПК України\~під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовуються вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин. Статтею 63 CК України встановлено, що дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Відповідно до ст. 65 CК України дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. При укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Дружина, чоловік має право на звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним як такого, що укладений другим із подружжя без її, його згоди, якщо цей договір виходить за межі дрібного побутового. Для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово. Договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім'ї, створює обов'язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім'ї. Встановлено, що\~\~позивач звернулася з даним позовом, посилаючись на\~\~ст.ст.60,61,\~63 та ч.2 ст.\~65 СК України. Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що\~17 травня 2005 року між ПАТ КБ «Приватбанк» та [PERSON] було укладено договір поруки № 1, за яким він зобов'язався нести солідарну відповідальність перед банком за виконання [PERSON] зобов'язань за кредитним договором за № НАЕ2ПЛ01270004 від 17 травня 2005р. Відповідно до\~ст. 553 ЦК України\~за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. Згідно з роз'ясненнями, які містяться в п. 25 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 30 березня 2012 року "Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин" при оспорюванні кредитного договору чи договору поруки, застави/іпотеки іншим із подружжя суди мають виходити з такого. Положення статті 65 СК України щодо порядку розпорядження майном, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, регулюють відносини, які стосуються розпорядження майном, що є у спільній сумісній власності подружжя, і не стосуються права одного із подружжя на отримання кредиту, оскільки кредитний договір є правочином щодо отримання у власність грошових коштів. Порука є способом забезпечення виконання зобов'язання (стаття 553 ЦК), договір поруки не створює обов'язків для будь-яких інших осіб, крім сторін за договором. Оскільки порука є способом забезпечення виконання зобов'язання (як правило, грошового), а не угодою щодо розпорядження майном, належним поручителю, договір поруки не створює обов'язків для будь-яких інших осіб, крім сторін за договором. З огляду на викладене суд вважає, що необхідно відмовити у задоволенні позову. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed