Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-21 00:00:00

У лютому 2020 року Державне підприємство «Лісогосподарський інноваційно-аналітичний центр» звернулося з позовом до [PERSON] про відшкодування шкоди, завданої працівником. В обґрунтування позову зазначено, що 29.03.2019 року [PERSON] видано в користування товарно-матеріальні цінності, а саме мобільний телефон Huawei P Smart Plus Black загальною вартістю 6993,00 грн. у тому числі ПДВ 1165,50 грн., вартість без ПДВ - 5827,50 грн. Вказаний мобільний телефон, інвентарний номер № [NUMBER] ; S/N: 5MGDU18A09000448 відповідно до акту приймання-передачі (внутрішнього переміщення) основних засобів № ЦА-00050 був прийнятий відповідачем без зауважень. За наслідками проведеної 28.12.2019 року інвентаризації товарно-матеріальних цінностей виданих [PERSON] було виявлено нестачу мобільного телефону Huawei P Smart Plus Black № [NUMBER]; S/N: 5MGDU18A09000448 загальною вартістю 6993,00 грн. Від надання пояснень щодо причин нестачі виданих особі товарно-матеріальних цінностей та від підписання інвентаризаційних документів відповідач відмовився, в подальшому мобільний телефон не повернув, вартість суми нестачі підприємству добровільно не відшкодував. У зв`язку з цим просить стягнути з [PERSON] шкоду, заподіяної майну підприємства в сумі 6993,00 грн., а також судові витрати. Сторони в судове засідання не з`явилися. Від представника позивача Харчука В.В. надійшла заява, в якій він позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити, а судове засідання проводити без його участі, проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Відповідач в судове засідання не з`явився, про день та час слухання справи повідомлявся належним чином, відзив на позов не надав. За таких обставин, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності сторін, на підставі наявних у справі письмових доказів, та ухвалити рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. У зв`язку з розглядом справи за відсутності всіх учасників справи в порядку спрощеного провадження, відповідно до положень ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Провівши заочний розгляд справи, дослідивши матеріали справи, суд встановив такі факти і відповідні їм правовідносини та дійшов наступних висновків. Згідно із рахунком на оплату № 42 від 27.02.2019 та видатковою накладною № 65 від 29.03.2019 ДП «Лісогосподарський інноваційно-аналітичний центр» придбано товарів на загальну вартість 34 222,50 грн., сума ПДВ 6844,50, всього з ПДВ 41067,00 грн. в тому числі мобільний телефон Huawei P Smart Plus Black вартістю 5827,50 грн. без ПДВ. Наказом позивача № 3/ве від 29.03.2019 про введення в експлуатацію необоротних активів в експлуатацію було введено вказаний мобільний телефон та відповідно до акту приймання-передачі (внутрішнього переміщення) основних засобів № ЦА-00050 від 29.03.2019 мобільний телефон Huawei P Smart Plus Black інвентарний № [NUMBER] прийняв [PERSON] . Як вбачається з протоколу зборів інвентаризаційної комісії від 28.12.2019, інвентарного опису № 270 основних засобів і нематеріальних активів від 28.12.2019 та порівняльної відомості результатів інвентаризації основних засобів, нематеріальних активів від 28.12.2019 є нестача основного засобу, а саме - мобільного телефону Huawei P Smart Plus Black інвентарний № [NUMBER] , введеного в експлуатацію 29.03.2019 вартістю 5827,50 грн. В акті від 28.12.2019 сказано, що при звільненні начальника юридичного відділу, кадрового та організаційного забезпечення [PERSON] була проведена інентаризація майна. За підсумками проведення інвентаризації була виявлена нестача мобільного телефону Huawei P Smart Plus Black, що було відображено в інвентарного опису основних засобів, порівняльної відомості результатів інвентаризації основних засобів, нематеріальних активів та протоколі зборів інвентаризаційної комісії. Відповідач, як матеріально-відповідальна особа відмовився підписувати вищезазначені документи. Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. Згідно з частиною першою статті 130 КЗпП України працівники несуть матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації внаслідок порушення покладених на них трудових обов`язків. У статті 131 КЗпП України зазначено, що власник або уповноважений ним орган зобов`язаний створити працівникам умови, необхідні для нормальної роботи, і забезпечення повного збереження дорученого їм майна. Працівники зобов`язані бережливо ставитися до майна підприємства, установи, організації і вживати заходів до запобігання шкоді. Відповідно до статті 132 КЗпП України за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації при виконанні трудових обов`язків, працівники, крім працівників, що є посадовими особами, з вини яких заподіяно шкоду, несуть матеріальну відповідальність у розмірі прямої дійсної шкоди, але не більше свого середнього місячного заробітку. Пунктом 5 частини першої статті 134 КЗпП України передбачено, що відповідно до законодавства працівники несуть матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди, заподіяної з їх вини підприємству, установі, організації, у випадках, коли, зокрема, шкоди завдано недостачею, умисним знищенням або умисним зіпсуттям матеріалів, напівфабрикатів, виробів (продукції), в тому числі при їх виготовленні, а також інструментів, вимірювальних приладів, спеціального одягу та інших предметів, виданих підприємством, установою, організацією працівникові в користування. Згідно з частинами першою, третьою статті 136 КЗпП України покриття шкоди працівниками в розмірі, що не перевищує середнього місячного заробітку, провадиться за розпорядженням власника або уповноваженого ним органу, керівниками підприємств, установ, організацій та їх заступниками - за розпорядженням вищестоящого в порядку підлеглості органу шляхом відрахування із заробітної плати працівника. У решті випадків покриття шкоди провадиться шляхом подання власником або уповноваженим ним органом позову до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду. Відповідно до статті 138 КЗпП України для покладення на працівника матеріальної відповідальності за шкоду власник або уповноважений ним орган повинен довести наявність умов, передбачених статтею 130 цього Кодексу. Згідно з частиною другою статті 130 КЗпП України при покладенні матеріальної відповідальності права і законні інтереси працівників гарантуються шляхом встановлення відповідальності тільки за пряму дійсну шкоду, лише в межах і порядку, передбачених законодавством, і за умови, коли така шкода заподіяна підприємству, установі, організації винними протиправними діями (бездіяльністю) працівника. Ця відповідальність, як правило, обмежується певною частиною заробітку працівника і не повинна перевищувати повного розміру заподіяної шкоди, за винятком випадків, передбачених законодавством. Відповідно до пункту 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 29.12.1992 р. «Про судову практику в справах про відшкодування шкоди, заподіяної підприємствам, установам, організаціям їх працівниками» судовому розгляду підлягають: заяви власника підприємства, установи, організації або уповноваженого ним органу до працівника про відшкодування шкоди в розмірі, що перевищує середній місячний заробіток, а також в розмірі, що не перевищує цей заробіток (перевищує, але законом встановлена відповідальність в межах середнього місячного заробітку), якщо відшкодування не може бути проведене за розпорядженням власника або уповноваженого ним органу шляхом відрахування із заробітної плати (наприклад, у випадку припинення працівником трудових відносин з даним підприємством, у зв`язку з закінченням строку на видання розпорядження про відрахування). В п.23 постанови Пленуму Верховного Суду України №14 від 29.12.1992 року "Про судову практику в справах про відшкодування шкоди, заподіяної підприємствам, установам, організаціям їх працівниками", дано роз`яснення, що суддя незалежно від обставин справи має, зокрема, вирішити питання про подання сторонами або про витребування доказів про винне порушення працівником обов`язків за трудовим договором і наявність причинного зв`язку між його протиправною поведінкою і шкодою, яка наступила, час її виникнення, пояснень працівника, актів і доповідних записок службових осіб, матеріалів службових перевірок, вироку суду чи постанови органу розслідування, наказу за результатами перевірки даного випадку, висновків компетентних органів або експертизи про допущені порушення і причини шкоди, документів про коло трудових обов`язків працівника. Тобто на працівника покладається матеріальна відповідальність у розмірі шкоди, яка заподіяна з вини працівника, яка повинна доводитись наявністю доказів порушення трудової дисципліни, вчиненням протиправних та інших дій, направлених на заподіяння шкоди. Згідно зі ст. 135-3 КЗпП України розмір заподіяної підприємству, установі, організації шкоди визначається за фактичними втратами, на підставі даних бухгалтерського обліку, виходячи з балансової вартості (собівартості) матеріальних цінностей за вирахуванням зносу згідно з установленими нормами. У разі розкрадання, недостачі, умисного знищення або умисного зіпсуття матеріальних цінностей розмір шкоди визначається за цінами, що діють у даній місцевості на день відшкодування шкоди. Розмір підлягаючої покриттю шкоди, заподіяної з вини кількох працівників, визначається для кожного з них з урахуванням ступеня вини, виду і межі матеріальної відповідальності. Відповідно до узагальненої судової практики Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 27.01.2016 року «Про практику застосування судами законодавства, що регулює матеріальну відповідальність працівників за шкоду, заподіяну роботодавцю», у справах про відшкодування шкоди, заподіяної підприємствам їх колишніми працівниками потрібно керуватись нормами ст.ст. 130-137 КЗпП України звільнення працівника не припиняє його обов`язку відшкодувати заподіяну ним шкоду (п. 9). У п. 14 наведеної узагальненої практики зазначено, що судовому розгляду підлягають заяви власника підприємства, якщо відшкодування не може бути проведене за розпорядженням власника шляхом відрахування із заробітної плати (наприклад, у разі припинення працівником трудових відносин із цим підприємством). З огляду на вищевикладене, вивчивши всі надані докази, оцінивши їх у сукупності, суд приходить до висновку, що вина [PERSON] у спричиненні шкоди, завданої ДП «Лісогосподарський інноваційно-аналітичний центр» повністю доведена матеріалами справи, позовні вимоги є обґрунтованими, тому підлягають задоволенню в повному обсязі. Відповідно до ст.141 ЦПК України 2102,00 грн. підлягають стягненню з відповідача на користь позивача у зв`язку із задоволенням позовних вимог. На підставі викладеного та

Outcome: approved