Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-20 00:00:00

22.03.2017 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] обєднаного управління Пенсійного фонду України Полтавської області про стягнення моральної шкоди. Заявлені вимоги мотивує тим, що є пенсіонером за віком. У 2015 році Пенсійний фонд незаконно припинив йому виплату пенсії за віком та на його звернення про поновлення виплати пенсії було відмовлено. На той час він проживав зі своєю дружиною та неповнолітньою донькою в м. Полтава. Немаючи ніяких коштів на утримання сімї, він вимушений був виїхати в зону бойових дій , а саме Ясиноватський район Донецької області та проживати в сезонному будинку, а під час обстрілів у підвалі без світла та води, просити продукти харчування у незнайомих людей. Указом [PERSON] України від 16.12.2015 року [PERSON] був переведений на посаду судді Новосанжарського районного суду Полтавської області та в січні 2016 року його сімя переїхала проживати в [INFO], де він пропрацював до жовтня 2016 року, оскільки було умов для повноцінного проживання, а також майна, тому написав заяву про відставку. В 2016 році позивач звернувся до Октябрьського районного суду м. Полтави з позовом про поновлення йому пенсії та визнання дій Пенсійного фонду незаконними, який було задоволено. Тому, [PERSON] вважає, що незаконними діями працівників Пенсійного фонду йому були завдані моральні страждання, оскільки вони позбавили його пенсії. Завдану шкоду позивач оцінив у 50 000 грн. та відповідно прохав суд стягнути з Пенсійного фонду України вказану вище суму моральної шкоди. В судове засідання позивач [PERSON] не зявився, однак надав суду заяву, в якій прохав справу розглядати в його відсутності, позовні вимоги підтримав, прохав їх задовольнити ( а.с.26). Представник відповідача [PERSON] обєднаного управління Пенсійного фонду України Полтавської області - [PERSON] в судовому засіданні заявлені вимоги не визнав, зазначивши, що вони є необґрунтованими , оскільки [PERSON] не надав доказів заподіяння йому моральної шкоди та щодо неправомірності дій Управління, розміру моральної шкоди. Представник співвідповідача - Пенсійного фонду України, в судове засідання не зявився, однак надав суду заперечення проти позову, в яких зазначив, що моральна шкода з пенсійного органу може бути стягнута лише у разі, якщо це передбачено спеціальними законами; для відшкодування моральної шкоди з Пенсійного фонду відсутні законні підстави, оскільки позивачем не надано доказів, що підтверджують його вимоги, та законодавством України про пенсійне забезпечення не передбачено відшкодування моральної шкоди. Заслухавши пояснення представника відповідача, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов задоволенню не підлягає з таких підстав. Спірні правовідносини в справі регулюються Конституцією України, Цивільним кодексом України, Законом України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» від 9 липня 2003 року N 1058-IV, Законом України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» 20 жовтня 2014 року N 1706-VII, Положенням про Пенсійний фонд України, затвердженим Указом [PERSON] України від 06.04.2011 року № 384/2011. Згідно ст. 3 Конституції України - права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов'язком держави. Відповідно до ч. 1 ст. 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Частиною 1 статті 4 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» встановлено, що законодавство про пенсійне забезпечення базується на Конституції України, складається з Основ законодавства України про загальнообов'язкове державне соціальне страхування, цього Закону, закону про недержавне пенсійне забезпечення, законів, якими встановлюються умови пенсійного забезпечення, відмінні від загальнообов'язкового державного пенсійного страхування та недержавного пенсійного забезпечення, міжнародних договорів з пенсійного забезпечення, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, а також інших законів та нормативно-правових актів, прийнятих відповідно до законів про пенсійне забезпечення, що регулюють відносини у сфері пенсійного забезпечення в Україні. З матеріалів справи вбачається, що 22.08.2008 року [PERSON] була призначена пенсія за віком відповідно до ст. 13 ЗУ «Про пенсійне забезпечення» і з цього часу він перебував на обліку як пенсіонер за віком в УПФ України в м. Ясинувата, Донецької області, а з 2014 року в м. Полтава ( а.с.5). На час призначення пенсії він працював на посаді судді Ясинуватського міськрайонного суду Донецької області. Указом [PERSON] України від 16.12.2015 року «Про переведення суддів», його переведено на посаду судді Новосанжарського районного суду Полтавської області ( а.с.9,10). З 01.01.2015 року виплата пенсії [PERSON] була зупинена відповідно до ст. 12 ЗУ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 року, ст. 47 ЗУ № 1058 від 09.07.2003 року «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування». Постановою Октябрського районного суду м. Полтави від 04.08.2016 року за № 5542233/16-а дії Управління Пенсійного фонду України Київського району в м. Полтаві щодо припинення виплати [PERSON] раніше призначеної пенсії за віком з 01.06.2015 року визнані протиправними та зобовязано Полтавське обєднане управління Пенсійного фонду України в Полтавській області відновити з 29.09.2015 року йому виплату раніше призначеної пенсії за віком. Постанова набрала законної сили 28.09.2016 року ( а.с.6-8). Пенсійний фонд України є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра соціальної політики, що реалізує державну політику з питань пенсійного забезпечення та ведення обліку осіб, які підлягають загальнообов'язковому державному соціальному страхуванню. Відповідно до п.2 Положення про Пенсійний фонд України, затвердженого Указом [PERSON] України від 06.04.2011 року № 384/2011, ПФУ у своїй діяльності керується Конституцією України, Законами України, [PERSON] України та КМУ, наказами Міністерства соціальної політики України, іншими актами законодавства України, а також дорученнями [PERSON] України та Міністра. Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Згідно зі ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки; якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування як запобіжного заходу тримання під вартою або підписки про невиїзд, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт; в інших випадках, встановлених законом. Відповідно до п.5 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної шкоди» №4 від 31.03.1995 року обов'язковому доведенню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача, та вини останнього в її заподіянні. Згідно з вимогами ч. 3 ст.23 ЦК України розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Пленум Верховного Суду України в п. 2 Постанови Пленуму від 31 березня 1995 р. № 4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" надав роз'яснення, що спори про відшкодування заподіяної фізичній чи юридичній особі моральної (немайнової) шкоди розглядаються, коли право на відшкодування моральної шкоди безпосередньо передбачене нормами Конституції або випливає з її положень, або закріплене законодавством, яке встановлює відповідальність за заподіяння моральної шкоди. При цьому, відшкодування моральної шкоди можливе за умови, коли право на дане відшкодування передбачено спеціальним законодавством, яке встановлює відповідальність за заподіяння моральної шкоди. Нормами пенсійного законодавства такого виду відшкодування не передбачено. Оскільки позовні вимоги [PERSON] не містять доказів заподіяння йому неправомірними діями Пенсійного фонду України моральної шкоди, розмір грошового відшкодування моральної шкоди не є обґрунтованим, то у задоволенні його позову необхідно відмовити.

Outcome: dismissed