Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-06 00:00:00

Приватне акціонерне товариство «Лугцентрокуз ім. С.С. Монятовського» в особі представника [PERSON] звернулось до суду з позовом до [PERSON] про визнання договору дійсним та стягнення суми заборгованості за договором позики. Позивач зазначав, що 20.01.2015 року між Позивачем та [PERSON] було укладено договір позики, згідно умов якого Позивач є позикодавцем, а Відповідачка - позичальником; при цьому, Позикодавець перерахував на рахунок Позичальника суму займу в розмірі 1346000,11 грн., що підтверджується реєстром власних платіжних доручень з 26.01.2015 року по 29.12.2015 року, а Позичальник прийняла ці грошові кошти. 17.03.2016 року на адресу Відповідача було направлено вимогу від 15.03.2016 року про сплату грошових коштів в семиденний строк із зазначенням реквізитів; оскільки відповідачкою борг не було повернено в установлений строк, тому позивач вимушений був звернутися до суду з даним позовом та просить суд постановити рішення, яким - визнати договір позики від 20.01.2015 року між ПрАТ «Лугцентрокуз ім. С.С. Монятовського» та [PERSON] дійсним та стягнути з [PERSON] на користь ПрАТ «Лугцентрокуз ім. С.С. Монятовського» заборгованість у розмірі 1346000,11 грн. В судовому засіданні представник позивача - [PERSON] (а.с.96-100) позовні вимоги підтримав та просив позов задовольнити з підстав, зазначених у позовній заяві; відповідачка [PERSON] в судове засідання не з"явилась повторно; про час та місце розгляду справи відповідачка була повідомлена належним чином, будь-яких заяв-клопотань від неї не надходило. Судом відповідно до положень ст.224 ЦПК України визнано за можливе ухвалити по даній справі заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Заслухавши пояснення представника позивача [PERSON] в судовому засіданні, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги ПрАТ «Лугцентрокуз ім. С.С. Монятовського» не підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Згідно ст.10, 60 ч.1 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 цього Кодексу (підстави звільнення від доказування). В судовому засіданні встановлено: згідно витягу з ЄДРПОУ від 07.03.2017 року Приватне акціонерне товариство «Лугцентрокуз ім. С.С. Монятовського» (позивач), код 13392898, як юридична особа зареєстроване за адресою [ADDRESS]. Згідно наданої копії паспорта на ім»я [PERSON], [INFO], ідентифікаційний номер [NUMBER], остання є громадянкою України, зареєстрована за адресою [ADDRESS] (а.с.11-13, 23). Як стверджується представником позивача, 20.01.2015 року між Позивачем та [PERSON] (відповідачкою) було укладено усний договір позики, згідно умов якого Позивач є позикодавцем, а Відповідачка - позичальником; при цьому, Позикодавець у період з 26.01.2015 року по 29.12.2015 року перерахував на рахунок Позичальника суму позики у розмірі 1346000,11 грн., що підтверджується реєстром власних платіжних доручень за вказаний період, а Позичальник (відповідачка) прийняла ці грошові кошти. Як стверджується представником позивача, 17.03.2016 року на адресу Відповідачки було направлено вимогу від 15.03.2016 року про повернення зазначених грошових коштів (суми позики) в семиденний строк від дня пред»явлення вимоги, із зазначенням реквізитів позикодавця, але грошові кошти в сумі 1346000,11 грн. відповідачкою не повернуті по теперішній час. При цьому, позивачем в особі представника позивача, не надано документального підтвердження - належних бухгалтерських документів щодо виплати позивачем, як юридичною особою, на ім»я відповідачки [PERSON] зазначеної позивачем суми у загальному розмірі 1346000,11 грн. як позики; не надано документального підтвердження чи перебуває або перебувала відповідачка у трудових відносинах з позивачем, тощо. З наданого позивачем «реєстру власних платіжних доручень з 26.01.2015 року по 29.12.2015 року», який підписано лише представником Позивача, який підписував позовну заяву, не зазначено жодних реквізитів платника коштів на загальну суму 1346011,00 грн., а також даних про отримувача грошових коштів (а.с.14). До матеріалів справи позивачем також не надано підтвердження щодо отримання відповідачкою листа-вимоги від 15.03.2016 року щодо повернення суми позики (а.с.15-16). Згідно ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов»язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно ч.1 ст.1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо позикодавцем є юридична особа - незалежно від суми. Згідно ч.1 ст.1049 ЦК України позичальник зобов"язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно ч.1, 3 ст.1049 ЦК України - якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред»явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред»явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором; позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві суми боргу, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок. Згідно положень ст.1051 ЦК України позичальник має право оспорити договір позики на тій підставі, що грошові кошти або речі насправді не були одержані ним від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором. На підставі вищезазначеного, суд приходить до висновку про те, що позивачем не надано будь-яких належних доказів на підтвердження факту передання (виплати) відповідної суми грошових коштів відповідачці, незалежно від форми (усної чи письмової) договору позики, у разі його укладення; посилання позивача на положення ст.828 ЦК України (форма договору позички) є помилковим. Відповідно до положень ч.2 ст.218 ЦК України - якщо правочин, для якого законом встановлена його недійсність у разі недодержання вимоги щодо письмової форми, укладений усно і одна із сторін вчинила дію, а друга сторона підтвердила її вчинення, зокрема шляхом прийняття виконання, такий правочин у разі спору може бути визнаний судом дійсним. За встановлених обставин, оскільки недодержання сторонами письмової форми правочину, яка встановлена законом, не має наслідком його недійсність, крім випадків, встановлених законом (договір позики не є таким випадком); позивачем не доведено в судовому засіданні належними та достатніми доказами - факт укладення (досягнення згоди з усіх істотних умов) договору, факт передання (виплати) відповідної суми грошових коштів, як суми позики, відповідачці, незалежно від форми (усної чи письмової) договору позики, у разі укладення такого договору; відповідно - факт отримання (прийняття виконання) відповідачкою суми позики, тому суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги не доведені в судовому засіданні - у повному обсязі заявлених вимог, а тому в задоволенні позову має бути відмовлено повністю.

Outcome: dismissed