Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-18 00:00:00

20.01.2015 ПАТ «Дельта Банк» звернувся до Бориспільського міськрайонного суду Київської області з позовною заявою, в якій просить : в рахунок виконання основного зобов'язання [PERSON] щодо оплати заборгованості у розмірі - 1 424 331,46 гривень, з яких: сума заборгованості за кредитом - 840 632,48 гривень, сума заборгованості за відсотками - 583 698,98 гривень за договором про надання кредиту № 49.28/11/07-Іn від 19.06.2007 року, звернути стягнення заборгованості за договором іпотеки № 49.12/11/1256/07 від 19.06.2007 року шляхом передачі Іпотекодержателю предмета іпотеки у власність та визнання на нього права власності за іпотекодержателем АТ «Дельта Банк» на предмет іпотеки, а саме : земельна ділянка 0,1000 га з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування жилого будинку, кадастровий номер [NUMBER], що знаходиться за адресою : Київська область, Бориспільський район, с.Гора та стягнути судовий збір у розмірі 3 654,00 гривень. Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що 19.06.2007 року між ВАТ «Кредитпромбанк» та [PERSON] був укладений кредитний договір № 49.28/11/07-Іn, згідно умовами якого банк надав позичальнику кредитні кошти у розмірі 147 000,00 доларів США з розрахунку 12,7 % річних на строк з 19.06.2007 року до 18.06.2031 року. 26.06.2013 року між ВАТ «Кредитпромбанку» та ПАТ «Дельта Банк» було укладено договір купівлі-продажу прав вимоги, відповідно до умов якого ПАТ «Дельта Банк» набув права вимоги по кредитному договору. У порушення вимог законодавства та умов кредитного договору відповідач не здійснює погашення кредиту та не сплачує відсотки за користування кредитом у строки та в розмірах, встановлених кредитним договором. Станом на 10.10.2014 заборгованість відповідача за кредитним договором складає 1 424 331, 46 гривень, з яких: сума заборгованості за кредитом - 840 632,48 гривень, сума заборгованості за відсотками - 583 698,98 гривень. Позивач також посилається, на те, що для забезпечення виконання зобов'язань по кредитному договору, між ВАТ «Кредитпромбанк» та [PERSON] 19.06.2007 року було укладено іпотечний договір, відповідно до якого відповідач передала в іпотеку нерухоме майно - земельну ділянку площею 0,1000 га з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування жилого будинку, кадастровий номер [NUMBER], що знаходиться за адресою : Київська область, Бориспільський район, с. Гора. У судове засіданні сторони не з'явились. Від представника позивача Жданюк Д.В. надійшла заява з проханням слухати справу без участі представника позивача, позовні вимоги підтримав в повному обсязі, проти заочного розгляду справи та ухвалення заочного рішення не заперечував. Відповідач [PERSON] у призначені судові засідання не з'явилась, про день, час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином, про причину неявки суд не повідомила, письмових пояснень чи заперечень до суду не направила. Відповідно до вимог ст. ст. 169, 224 Цивільного процесуального кодексу України суд постановив ухвалу про заочний розгляд справи, проти такого вирішення справи представник позивач не заперечує. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов задоволенню не підлягає з наступних підстав. Відповідно до вимог ч.2 ст.10, ч.1 ст..60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 цього Кодексу. На підставі наявних в матеріалах справи доказів, судом встановлено, що 19.06.2007 року між Відкритим акціонерним товариством «Кредитпромбанк» та відповідачем [PERSON] був укладений кредитний договір № 49.28/11/07-In (а. с. 7-14). Згідно з п.п. 1.1., 1.2. Кредитного договору, банк відкриває позичальнику не відновлювальну мультивалютну кредитну лінію у національній валюті України та/або в іноземній валюті в межах загальної суми 117 600,00 доларів США за офіційним курсом Національного банку України на дату надання кожного кредиту, а позичальник зобов'язується повернути не пізніше 18 червня 2031 року надані кредити на умовах та у порядку, що передбачені Договором. Сукупна заборгованість позичальника перед банком за кредитами, наданими відповідно до цього договору не може перевищувати 117 600,00 доларів США за офіційним курсом Національного банку України на дату надання кожного кредиту. Відповідно до п. 2.1., 2.1.1. Кредитного договору, кредитні кошти надаються на купівлю нерухомості, споживчі цілі, у тому числі: на купівлю нерухомості - земельної ділянки площею 0,1000 га з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування жилого будинку, кадастровий номер [NUMBER], що знаходиться за адресою : Київська область, Бориспільський район, с. Гора, згідно з договором купівлі-продажу земельної ділянки [NUMBER] від 19 червня 2007 року - в сумі 147 000,00 доларів США. Згідно п. 2.2. Кредитного договору, для обліку виданих кредитів банк відкриває позичковий рахунок [NUMBER]. Пунктами 2.4., 2.5. Кредитного договору визначено, що процентна ставка за кредитом: на купівлю нерухомості відповідно до п. 2.1.1. цього договору, дорівнює 12,7 процентів річних в іноземній валюті; на споживчі цілі і сплату комісій до п.п. 2.1.2, 2.1.3 цього договору дорівнює 0 процентів річних в гривнях. Для обліку нарахованих процентів за користування кредитами банк відкриває рахунки [NUMBER]. Згідно п. 2.6. Кредитного договору, забезпеченням виконань за цим Договором є іпотека земельної ділянки площею 0,1000 га з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування жилого будинку, кадастровий номер - [NUMBER], що знаходиться за адресою: Київська область, Бориспільський район, с. Гора, згідно з іпотечним договором № 49.12/11/1256/07 від 19 червня 2007 року та порука [PERSON] згідно з договором поруки № 49.28/11-П1/07- In. Відповідно до умов підпункту 4.1.1 пункту 4.1 Кредитного договору позичальник зобов'язався забезпечити погашення отриманих коштів в такому порядку, починаючи з місяця, наступного за місяцем отримання кредиту шляхом внесення готівкою або шляхом безготівкового перерахування зі свого поточного/карткового рахунку грошових коштів у валюті отриманого кредиту на рахунок, вказаний в п.2.2 цього Договору, або на мовах, передбачених п.2.9 цього Договору, у період по «10»-те число включно кожного календарного місяця, таким чином, щоб станом на «11»-те число календарного місяця заборгованість за кредитом не перевищувала наведені в таблиці суми заборгованості. Відповідно до п. 4.3. Кредитного договору, позичальник зобов'язується сплачувати банку нараховані проценти за користування кредитами щомісяця до 10 числа включно кожного календарного місяця, наступного за звітнім, а також 18 червня 2031 р. або в день повного дострокового погашення заборгованості за кредитами шляхом внесення готівкою або шляхом безготівкового перерахування грошових коштів зі свого поточного_карткового рахунку на рахунок, вказаний в п. 2.5. Договору, або на умовах передбачених п. 2.9. Договору. Датою сплати заборгованості за процентами є день зарахування коштів на рахунок, вказаний у п. 2.5. Договору. З доданих до позовної заяви документів також встановлено, що 19 червня 2008 року між ВАТ «Кредитпромбанк» та [PERSON] було укладено договір про внесення змін № 1 до кредитного договору № 49.28/11/07-In, відповідно до якого п. 2.2. кредитного договору викладено у наступній редакції: для обліку виданих кредитів банк відкриває позичковий рахунок [NUMBER], п. 2.5. Кредитного договору викладено наступним: для обліку нарахованих процентів за користування кредитами банк відкриває рахунки [NUMBER] (а. с. 15). Кредитний договір та договір про внесення змін підписані сторонами та скріплений печаткою банку ( а. с. 14-15). Згідно ст. 1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. При цьому суд враховує, що згідно з ч. 2 ст. 1054 Цивільного кодексу України до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави (Позика), якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. А саме, що відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Крім того, 19 червня 2007 року між ВАТ «Кредипромбанк» та відповідачем [PERSON] було укладено Іпотечний договір № 49.12/11/1256/07, посвідчений приватним нотаріусом Бориспільського районного нотаріального округу Київської області Козій А.В. та зареєстрований в реєстрі за № 3184 (а.с. 16-19). За змістом вказаного Іпотечного договору предметом іпотеки є - земельна ділянка, яка стане власністю іпотекодавця в майбутньому, площею 0,1000 га з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування жилого будинку, кадастровий номер [NUMBER], що знаходиться за адресою : Київська область, Бориспільський район, с. Гора та належатиме іпотекодавцю на праві власності на підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки, укладеного 19 червня 2007 року з [PERSON], посвідченого 19 червня 2007 року Козій Анною Володимирівною, приватним нотаріусом Бориспільського районного нотаріального округу Київської області за реєстровим [NUMBER], зареєстрований в Державному реєстрі правочинів за № 2164767 (а. с. 16-19). За змістом п.4.1 Іпотечного договору за рахунок майна Іпотекодержатель має право задовольнити свої вимоги в повному обсязі, який визначається на момент фактичного задоволення разом із сумою кредиту, процентів, штрафними санкціями та відшкодуванням збитків, які виникли у зв'язку із про строчкою виконання Іпотекодавцем зобов'язань за Кредитним договором, витратами, пов'язаними із зверненням стягнення на майно, витратами, пов'язаними з утриманням та збереженням майна, витратами на страхування майна та інші витрати, обумовлені виконанням цього договору. Відповідно до вмов п.4.3 Іпотечного договору звернення стягнення на майно здійснюється Іпотекодержателем шляхом позасудового врегулювання,згідно з яким Іпотекодержатель набуває право від свого імені продати майно або прийняти його у власність в рахунок погашення заборгованості за Кредитним договором у порядку, визначеному Закон України «Про іпотеку» (а.с.18). За змістом ст. 572 Цивільного кодексу України в силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов'язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави). Згідно з ч.1 ст. 575 Цивільного кодексу України іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи, та згідно ч. 1,2 ст. 577 Цивільного кодексу України якщо предметом застави є нерухоме майно, а також в інших випадках, встановлених законом, договір застави підлягає нотаріальному посвідченню; застава нерухомого майна підлягає державній реєстрації у випадках та порядку, встановлених законом. При цьому за змістом ч.4 ст.577 ЦК України моментом реєстрації застави є дата та час внесення відповідного запису до Державного реєстру обтяжень рухомого майна. Так, відповідно до вимог ч.2 ст.3 Закону України «Про іпотеку» взаємні права і обов'язки іпотекодавця та іпотекодержателя виникають з моменту державної реєстрації іпотеки відповідно до закону. За змістом ч.6 вказаної статті у разі порушення боржником основного зобов'язання відповідно до іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити забезпечені нею вимоги за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими особами, права чи вимоги яких на передане в іпотеку нерухоме майно зареєстровані після державної реєстрації іпотеки. Крім того, за змістом п.2 ч.1 ст.4 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» обов'язковій державній реєстрації підлягають речові права та обтяження на нерухоме майно, розміщене на території України, що належить фізичним та юридичним особам, державі в особі органів, уповноважених управляти державним майном, іноземцям та особам без громадянства, іноземним юридичним особам, міжнародним організаціям, іноземним державам, а також територіальним громадам в особі органів місцевого самоврядування, в тому числі іпотека. Будь-які належні і допустимі докази на підтвердження того, що вказаний Іпотечний договір був зареєстрований в порядку, визначеному Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», суду не надано та не зазначено джерел їх здобуття. У судовому засідання також встановлено, що 26 червня 2013 року між ПАТ «Кредитпромбанк» та ПАТ «Дельта Банк» було укладено договір купівлі-продажу прав вимоги, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Шевченко Д.Г., реєстровий №1441 (а. с. 26-31). Відповідно до якого продавець надав кредити позичальникам за кредитними договорами, продавець бажає продати (відступити) а покупець бажає купити (прийняти) права вимоги за винагороду та на умовах, що визначені у цьому договорі та продавець і покупець бажають встановити у цьому договорі умови, на яких продавець продає (відступає), а покупець купує та приймає права вимоги. Згідно п. 2.3. Договору права вимоги переходять від продавця до покупця, та обов'язки продавця передати права вимоги вважаються виконаними з моменту підписання продавцем та покупцем Акту приймання - передачі Прав вимоги. Відповідно до витягу з додатку № 1 до вказаного Договору купівлі-продажу прав вимоги за кредитами до ПАТ «Дельта Банк» перейшло право вимоги за кредитним договором 49.28/11/07- In від 19.06.2007 року та Іпотечним договором № 49.12/11/1256/07, укладеним між ВАТ «Кредитпромбанк» та [PERSON] (а. с. 32). Відповідно до вимог ч.1 та 2 ст.513 ЦК України правочин щодо заміни кредитора у зобов'язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов'язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові. Правочин щодо заміни кредитора у зобов'язанні, яке виникло на підставі правочину, що підлягає державній реєстрації, має бути зареєстрований в порядку, встановленому для реєстрації цього правочину, якщо інше не встановлено законом. Будь-які належні і допустимі докази на підтвердження того, що позивачем було дотримано вищенаведених вимог ст.513 ЦК України щодо державної реєстрації прав вимоги за Іпотечним договором, предметом якого є спірна земельна ділянка, в наданих позивачем разом з позовною заявою матеріалах справи відсутні. З розрахунку суми заборгованості встановлено, що станам на 10.10.2014 за відповідачем рахується заборгованість в розмірі 109986,79 доларів США, що згідно курсу НБУ (100 доларів США - 1295,0023 гривень) становить - 1 424 331,46 гривень, з яких: сума заборгованості за кредитом - 64 913,59 доларів США - 840 632,48 гривень, сума заборгованість за відсотками 45073, 2 доларів США - 583 698,98 гривень (а. с. 20). Як вбачається з долучених до матеріалів справи письмових документів, відповідачу [PERSON] було направлено лист-вимогу про сплату суми заборгованості, що підтверджується відповідним листом ПАТ «Дельта Банк» від 10.10.2014 року вих. 31.4-08/11061/14 та квитанцією пошти від 15.10.2014 (а. с. 24-25). За змістом ст. 572 Цивільного кодексу України в силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов'язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави). Згідно з ч.1 ст. 575 Цивільного кодексу України іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи, та згідно ч. 1 ст. 577 Цивільного кодексу України якщо предметом застави є нерухоме майно, а також в інших випадках, встановлених законом, договір застави підлягає нотаріальному посвідченню. Відповідно до ч. 1 ст. 583 Цивільного кодексу України заставодавцем може бути боржник, або третя особа (майновий поручитель). Відповідно до вимог ч. 1 та 2 ст. 589 Цивільного кодексу України у разі невиконання зобов'язання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави. За рахунок предмета застави заставодержатель має право задовольнити в повному обсязі свою вимогу, що визначена на момент фактичного задоволення, включаючи сплату процентів, неустойки, відшкодування збитків, завданих порушенням зобов'язання, необхідних витрат на утримання заставленого майна, а також витрат, понесених у зв'язку із пред'явленням вимоги, якщо інше не встановлено договором. Згідно з ч. 1, 2 та 4 ст. 590 Цивільного кодексу України звернення стягнення на предмет застави здійснюється за рішенням суду, якщо інше не встановлено договором або законом. Заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, коли зобов'язання не буде виконано у встановлений строк (термін), якщо інше не встановлено договором або законом. У разі часткового виконання боржником зобов'язання, забезпеченого заставою, право звернення на предмет застави зберігається в первісному обсязі. Відповідно до ст. 33 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. Відповідно до статті 35 вказаного Закону, у разі порушення основного зобов'язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов'язань, вимога про виконання порушеного зобов'язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі прийняти рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Положення частини першої цієї статті не є перешкодою для реалізації права іпотекодержателя звернутись у будь-який час за захистом своїх порушених прав до суду у встановленому законом порядку. Також судом враховано, що за змістом ч. 2 ст. 5 Закону України «Про іпотеку» в редакції, що діяла на момент укладення договору іпотеки, предметом іпотеки може бути, в тому числі, нерухоме майно, яке стане власністю іпотекодавця після укладення іпотечного договору, за умови, що іпотекодавець може документально підтвердити право на набуття ним у власність відповідного нерухомого майна у майбутньому. Обтяження такого нерухомого майна іпотекою підлягає державній реєстрації у встановленому законом порядку незалежно від того, хто є власником цього майна на час укладення іпотечного договору. Проте, суд прийшов до висновку, що позивачем не доведено належними і допустимими доказами, що при укладенні договору іпотеки, а також договору про купівлю-продажу прав вимоги, якими позивач обґрунтовує заявлені позовні вимоги, було дотримано вищенаведених вимог закону щодо державної реєстрації іпотеки. Крім того, позивачем не надано будь-яких доказів на підтвердження того, що відповідач набула права власності на спірну земельну ділянку та зареєструвала його у встановленому законом порядку. Судом також враховано роз'яснення, наведені в п.п.39,41 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України від 30.03.2012 №5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовівдносин»,відповідно до яких, з урахуванням положень частини третьої статті 33, статті 36, частини першої статті 37 Закону України "Про іпотеку" іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання. У зв'язку з наведеним суди мають виходити з того, що з урахуванням цим норм права не виключається можливість звернення стягнення на предмет іпотеки в такий спосіб і набуття іпотекодержателем права власності на нього за рішенням суду, оскільки цими нормами передбачено задоволення вимог іпотекодержателя шляхом набуття права власності на предмет іпотеки, яке ототожнюється зі способом звернення стягнення, якщо його передбачено договором. Тому в разі встановлення такого способу звернення стягнення на предмет іпотеки в договорі іпотекодержатель на підставі частини другої статті 16 ЦК має право вимагати застосування його судом. А також, що при вирішенні спору про звернення стягнення на предмет іпотеки суд має дати оцінку співмірності суми заборгованості за кредитом та вартості іпотечного майна, якщо допущене боржником або іпотекодавцем, якщо він є відмінним від боржника, порушення основного зобов'язання чи іпотечного договору не завдає збитків іпотекодержателю і не змінює обсяг його прав. Як зазначено Пленумом Вищого спеціалізованого суду України, оскільки вказане положення закону є оціночним, то суд має належним чином його мотивувати, співставити обставини зі змістом цього поняття, визначитись, чи не суперечить його застосування загальному змісту та призначенню права, яким урегульовано конкретні відносини (зокрема, про право на першочергове задоволення вимог за рахунок предмета застави), та врахувати загальні засади цивільного законодавства - справедливість, добросовісність та розумність (пункт 6 частини першої статті 3 ЦК). Відповідно до п.1.4 Іпотечного договору заставна вартість майна за згодою сторін становить 147000 доларів США, що за офіційним курсом НБУ станом на 19 червня 2007 року становить 742350,00гривень (а.с.17). З урахуванням офіційного курсу, встановленого Національним банком України станом на день ухвалення судового рішення, визначена сторонами Іпотечного договору вартість спірної земельної ділянки 147000 доларів США еквівалентна 3438923 гривні 73 копійки, в той час, як заборгованість за кредитним договором відповідача становить 109986,79 доларів США (а.с. 20). Враховуючи, що інших належних і допустимих доказів щодо вартості спірної земельної ділянки суду надано не було, а також враховуючи, що заборгованість за кредитним договором складає лише близько 75% вартості предмета іпотеки, а відтак, на думку суду, є неспівмірною з вартістю предмета іпотеки. Крім того, враховуючи, що з моменту укладення кредитного договору №49.28/11/07-In від 19.06.2007 року та Іпотечного договору №49.12/11/1256/07 від 19.06.2007 відповідач змінила місце своєї реєстрації з [ADDRESS], на [ADDRESS], а цільове призначення спірної земельної ділянки - для будівництва та обслуговування житлового будинку, позивачем не надано жодних належних і допустимих доказів, що на час розгляду справи спірна земельна ділянка не підпадає під дію мораторію, визначеному Законом України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» (а.с.14,16,19,22,41). З урахуванням вищенаведених встановлених в судовому засіданні обставин, суд прийшов до висновку, що заявлені позовні вимоги є необґрунтованими та задоволенню не підлягають. Відповідно до вимог ст. 88 Цивільного процесуального кодексу України, в зв'язку з відмовою у позові, понесені позивачем судові витрати в сумі 3654 гривень по оплаті судового збору (а.с. 1), відшкодуванню також не підлягають. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed