Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-30 00:00:00

Позивач звернувся до суду з зазначеним позовом, в обгрунтовання якого вказав, що 1.03.2008 року його мати отримала позику у [PERSON] Грошові кошти у розмірі 10000 доларів США та 2000 Євро,про що була складена розписка. В жовтні 2010 року мати позивача захворіла та позичила у відповідачки [PERSON] Ще 1000 доларів,однак відповідач наполягла,щоб договір був підписаний також позивачкою. Відповідач [PERSON] підробила договір, вказавши на першому аркуші,що 1.01.2009 року між відповідачкою [PERSON] Та позивачем [PERSON],[PERSON] був укладений договір позики грошових коштів у розмірі 10000 доларів США та 2000 Євро. Оскільки позивач даний договір не укладала, просить суд визнати недійсним договір позики. У судовому засіданні позивач підтримала заявлені позовні вимоги та надала пояснення аналогічні викладеному в позовній заяві. Відповідач у судовому засіданні позовні вимоги не визнала у повному обсязі, просив суд відмови позивачу за необґрунтованістю. Вислухавши пояснення сторін, допитавши свідка [PERSON], дослідивши письмові матеріали справи, суд приходить до наступного. Згідно ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільну справу в межах заявлених вимог і на підставі представлених сторонами доказів. Ст. 60 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Згідно ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона(позикодавець) передає у власність другій стороні(позичальникові) грошові коти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позивальник зобов"язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Згідно ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі. На підтвердження укладання договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Між позивачем [PERSON],[PERSON] та відповідачкою [PERSON] був укладений письмовий договір позики, згідно якого відповідачі взяли у позивача в борг суму грошей в розмірі 10000 дол. США та 2000 Євро, зобов"язався повернути 1.01.2010 року (а.с. 5-6). Стаття 202 ЦК України встановлює, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Згідно ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч. 1-3, 5,6 ст. 203 Цивільного кодексу України. Вимогами статті 203 Цивільного кодексу України встановлено, що зміст правочину не може суперечити цьому кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.Згідно з вимогами п. 3 ст. 208 Цивільного кодексу України у письмовій формі належить вчиняти правочини фізичних осіб між собою на суму, що перевищує у двадцять і більше разів розмір неоподаткованого мінімуму доходів громадян, крім правочинів, передбачених частиною першою статті 206 цього Кодексу. Тому договір, за яким позивач отримала від відповідача грошові кошти був вчинений у письмовій формі, що на думку суму підтверджує факт його укладення. Також позивачем не представлено суду належних та допустимих доказів на підтвердження заявлених позовних вимог. Клопотань про призначення по справі експертизи позивачем під час розгляду справи заявлено не було. Суд критично ставиться до доводів позивача на обгрунтування заявлених вимог,що вона не укаладла спірний договір,оскільки згідно рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 14.10.2013 року з позивачки на користь відповідачки була стягнута сума боргу за спірним договором. На підставі вищевикладеного, дослідивши усі надані сторонами докази у їх сукупності, суд дійшов висновку у відмові задоволенні позовних вимог. Виходячи з вищенаведеного, відповідно до ст.ст. 202, 203, 215, 1046, 1047 ЦК України,

Outcome: dismissed