Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-22 00:00:00

У липні 2015 року позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідача [PERSON], третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Оболонський РВ ГУ ДМС України в м. Києві, про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, та зняття з реєстраційного обліку. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовувала тим, що вона та її батько [PERSON] є власниками квартири [ADDRESS] в м. Києві. У вказаній квартирі на даний час зареєстровано місце проживання відповідача [PERSON] Як стверджувала позивач, [PERSON] з 2001 року та по теперішній час у згаданій квартирі не проживає, комунальні послуги не сплачує. На даний час його місце проживання [PERSON] невідоме. Позивач стверджувала, що, незважаючи на те, що відповідач не проживає в квартирі, вона змушена безпідставно сплачувати комунальні послуги і за нього. З цих підстав, [PERSON] просила суд визнати [PERSON] таким, що втратив право користування квартирою [ADDRESS] в м. Києві, та зняти його з реєстраційного обліку. Позивач в судове засідання не з'явилася, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, подала заяву, в якій просила суд розглядати справу за її відсутності, позов підтримала, проти заочного розгляду справи не заперечувала. Відповідач в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи належним чином повідомлявся. Клопотань про відкладення розгляду справи або про розгляд справи за відсутності відповідача останній до суду не надсилав. Представник третьої особи Оболонського РВ ГУ ДМС України в м. Києві в судове засідання не з'явився, третя особа про час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином, про причини неявки в судове засідання свого представника суд не повідомила. За таких обставин та за відсутності заперечень позивача, суд ухвалив провести заочний розгляд справи. Суд, дослідивши матеріали справи, зібрані у справі докази, приходить до висновку, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Як встановлено судом, [PERSON] та [PERSON] є власниками квартири [ADDRESS] в м. Києві на підставі договору купівлі-продажу квартири від 09.03.2000 року, посвідченого державним нотаріусом Двадцять першої Київської державної нотаріальної контори Ніколіца В.Ф. та зареєстрованого в реєстрі за №3-649 (а.с.13). Згідно з довідкою форми №3 від 26.06.2015 року №30040, виданої комунальним підприємством "Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Оболонського району м. Києва", в квартирі [ADDRESS] в м. Києві зареєстроване місце проживання [PERSON] (а.с.15). Ч.2 ст.405 ЦК України передбачено, що член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Як стверджувала позивач, [PERSON] не проживає у спірній квартирі з 2001 року, добровільно залишив квартиру, яка належить на праві власності йому та позивачеві і вибув невідомо куди. Згідно ч.1 ст.317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ч.1 ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Ч.1 ст.321 ЦК України передбачено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до вимог ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Як вбачається з положень ч.2 ст.405 ЦК України визнаною у судовому порядку такою, що втратила право користування житловим приміщенням, може бути лише особа, яка являється членом сім'ї власника житла. Натомість судом встановлено, та самою позивачкою у позовній заяві зазначено, що [PERSON] разом з [PERSON] є співвласником квартири [ADDRESS] в м. Києві, у зв'язку з чим згідно з ч.1 ст.321 ЦК України він не може бути позбавлений або обмежений у здійсненні свого права власності щодо спірної квартири, а відповідно і знятий з реєстраційного обліку у зазначеній квартирі, з підстав, на які посилається позивач у своїй позовній заяві. Аналізуючи зібрані у справі докази у сукупності, суд приходить до висновку про необхідність відмовити [PERSON] у задоволенні позову. Зважаючи на вищенаведене, відповідно до ст.ст.15, 16, 317, 319, 321, 328, 405 Цивільного кодексу України,

Outcome: dismissed