Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-10 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом про визнання за відповідачем права власності на все спільне майно, а саме: холодильник LG вартістю 3859,00 грн.; швейна машина Singer вартістю 1699,00 грн.; кондиціонер C8H вартістю 3500,00 грн.; телевізор LCD-L632LK330 вартістю 3622,40 грн.; портативний стереопрогравач LD вартістю 999,00 грн.; хлібопіч «Дельфа» вартістю 500,00 грн.; планшет Impression вартістю 1200,00 грн.; газова плита Nord вартістю 1200,00 грн.; комп'ютер вартістю 4000,00 грн.; телевізор Samsung вартістю 1400,00 грн.; ліжко двуспальне вартістю 3500,00 грн., шкаф-купе вартістю 2000,00 грн. та стягнення з відповідача на користь позивача половину вартості спільного майна подружжя в сумі 12639,70 грн. Заявою (вх № 30757 від 11.08.2014 року, а.с. 65) розмір позовних вимог зменшено та заявлено позивачем до стягнення 11918,45 грн. - грошової компенсації половини вартості майна подружжя. В обґрунтування позовних вимог зазначено, що позивач перебував з відповідачем в зареєстрованому шлюбі. В період шлюбу подружжям придбано рухоме майно. Після розірвання шлюбу, на звернення позивача до колишньої дружини поділити спільне рухоме майно в добровільному порядку, останньою відмовлено. Таким чином, позивач вимушений звернутися до суду з вищевказаним позовом. Позивач та його представник в судовому засіданні позовні вимоги підтримали в повному обсязі та просили їх задовольнити. Відповідач у судове засідання не з'явилася, про дату, час і місце судового засідання, призначеного на 05.05.2014 року, 19.06.2014 року, 09.07.2014 року та 24.07.2014 року повідомлена належним чином, про що свідчать поштові повідомлення про вручення поштового відправлення (а.с. 28, 53, 60). В судові засідання, призначені на 26.08.2014 року, 18.09.2014 року, 31.10.2014 року, 11.11.2014 року, 11.12.2014 року відповідач не з'явилася. Судові повістки у даній справі про виклик до суду повернуті на адресу суду з відміткою "за закінченням терміну зберігання" (а.с. 66, 74, 84, 96, 97). Вказана кореспонденція направлена на адресу відповідача, зазначену у позовній заяві та яка є адресою реєстрації відповідача за відомостями адресно-довідкового підрозділу ГУДМС УДМС України в Кіровоградській області (а.с. 71). Відповідно до статті 74 Цивільного процесуального кодексу України, судові повістки надсилаються фізичним особам, які не мають статусу підприємців, - за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку. У разі відсутності осіб, які беруть участь у справі, за такою адресою, вважається, що судовий виклик або судове повідомлення вручене їм належним чином. Оскільки заяви про зміну адреси місцезнаходження відповідач до суду надавала, суд вважає, що про дату, час і місце судових засідань відповідач повідомлена належним чином. Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення позивача та його представника, оцінивши наявні в матеріалах справи та досліджені в судовому засіданні докази, суд встановив наступне. Сторони в період з 22.12.2011 року по 24.04.2014 року перебували в зареєстрованому шлюбі, що підтверджується свідоцтвом про шлюб, серії [NUMBER] від 22.12.2011 року (а.с. 6). Від шлюбу мають дочку [PERSON], [INFO], що встановлено рішенням Кіровського районного суду м. Кіровограда від 08.04.2014 року та не заперечується позивачем. Рішенням Кіровського районного суду м. Кіровограда від 08.04.2014 року, яке набрало законної сили 22.04.2014 року, розірвано шлюб між [PERSON] та [PERSON] і [PERSON] після розірвання шлюбу відновлено дошлюбне прізвище «[PERSON]» (а.с. 51). Про зміну відповідачем прізвища також свідчить копія паспорту громадянина України, серії [NUMBER], виданого 21.06.2014 року Кіровським РВ у м. Кіровограді УДМС України в Кіровоградській області (а.с. 52). В судовому засіданні позивач не заперечив, що в зв'язку зі зміною прізвища, відповідачем в даній справі є [PERSON]. За поясненнями позивача сторони за час перебування шлюбі придбали рухоме майно, а саме: холодильник LG вартістю 3859,00 грн.; швейна машина Singer вартістю 1699,00 грн.; кондиціонер C8H вартістю 3500,00 грн.; телевізор LCD-L632LK330 вартістю 3622,40 грн.; портативний стереопрогравач LD вартістю 999,00 грн.; хлібопіч «Дельфа» вартістю 500,00 грн.; планшет Impression вартістю 1200,00 грн.; газова плита Nord вартістю 1200,00 грн.; комп'ютер вартістю 4000,00 грн.; телевізор Samsung вартістю 1400,00 грн.; ліжко двуспальне вартістю 3500,00 грн., шкаф-купе вартістю 2000,00 грн. та стягнення з відповідача на користь позивача половину вартості спільного майна подружжя в сумі 12639,70 грн. Вказане майно позивач вважає спільною сумісною власністю та заявив вимогу про стягнення грошової компенсації за належну йому частку, тобто половину вартості вищевказаного рухомого майна. Поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 Сімейного кодексу України та статті 372 Цивільного кодексу України. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. Вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (стаття 60 Сімейного кодексу України, частина 3 статті 368 Цивільного кодексу України відповідно до частин 2, 3 статті 325 Цивільного кодексу України, можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім'я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. Аналогічна правова позиція викладена в пунктах 22, 23, 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя». На підтвердження того, що зазначене позивачем майно придбано подружжям та наявне у відповідача на даний час, позивач посилався на докази, які містяться в матеріалах справи (а.с. 17-25). Проте, зокрема, з гарантійного талону б/н від 28.03.2012 року (а.с. 17-18) вбачається, що 28.03.2012 року придбано кондиціонер системи сплит, моделі CH-S09LH/R2, але в даному талоні не зазначено ким саме придбано даний кондиціонер. Наданий позивачем фіскальний чек від 17.07.2010 року про придбання холодильнику LG вартістю 3609,00 грн. (а.с. 21), який є предметом поділу також не є належним доказом, оскільки шлюб між сторонами зареєстровано 22.12.2011 року, а розірвано - 08.04.2014 року, а дане майно (холодильник) придбано в 2010 році. Інші докази, надані позивачем (а.с. 18, 19, 20, 23-25), а саме: титульні сторінки керівництва по експлуатації кондиціонера, стереопрогравача, швейної машинки та не заповнені гарантійні талони, також не є належними доказами, оскільки з них не зрозуміло ким, коли і яке саме майно придбавалось. На підтвердження придбання іншого рухомого майна позивачем доказів не подано взагалі. Згідно експертного висновку В-350 від 05.06.2014 року, наданого Кіровоградською регіональною торгово-промисловою палатою, загальна вартість майна колишнього у використанні з врахуванням відсотку зносу складає 23821,69 грн. (а.с. 38-39). Сума грошової компенсації вартості майна, заявленого позивачем ґрунтується на цьому висновку. Однак вищевказаний висновок експерта суд оцінює критично. У висновку експертом зазначено, що під час проведення експертизи майно експертом не оглядалося, використовувалися матеріали з цивільної справи № 404/2224/14-ц (номер провадження 2/404/1333/14). Доводи відповідача, що експерта відповідач не пускала в квартиру для проведення експертизи судом не приймаються, так як експерт не звертався до суду з клопотанням про надання доступу до спірного майна або усунення інших перешкод для надання обґрунтованого висновку. Відповідно до положень статтей 10 і 11 Цивільного процесуального кодексу України, суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог та зазначених і доведених ним обставин. Частина 3 статті 10 Цивільного процесуального кодексу України та статті 60 Цивільного процесуального кодексу України покладають на кожну сторону обов'язок довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Згідно статті 60 Цивільного процесуального кодексу України, докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі; доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір; доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Таким чином, позивачем не доведено належним чином, а судом при розгляді справи не встановлено наявності на час розгляду справи у подружжя вказаного в позові рухомого майна, оскільки докази, надані позивачем на підтвердження своїх вимог в цій частині ґрунтуються на припущеннях. Крім того слід зазначити, що відповідно до частини 1 статті 71 Сімейного кодексу України майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. Згідно частини 4 статті 71 Сімейного кодексу України присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України. З огляду на зазначене, сутність поділу полягає в тому, що кожному з подружжя присуджуються в особисту власність конкретні речі, а також здійснюється розподіл майнових прав і обов'язків. Таким чином, при здійсненні поділу в судовому порядку справа повинна вирішуватись відповідно з вимогами чинного законодавства. Однак, звертаючись до суду, позивач не зазначив весь обсяг спільного майна подружжя, пославшись лише на вказане у позові на суму 25279,40 грн., із присудженням всього майна відповідачу, не визначивши частки у спільному майні, передання у власність або присудження конкретного майна кожному із подружжя. При цьому, згідно чинного законодавства вимога про визнання права власності на все заявлене у позові майно, тобто, передання у натурі усього майна лише одному з подружжя, могла бути заявлена лише за умови вирішення грошової компенсації коштами на депозитний рахунок суду, присудження другому з подружжя грошової компенсації вартості його частки, тобто з покладенням на позивача обов'язку компенсувати другому з подружжя його частку грішми. Це передбачено як положеннями частин 4, 5 статті 71 Сімейного кодексу України, статті 365 Цивільного кодексу України, так і роз'ясненнями вищезазначеної постанови Пленуму Верховного Суду України (п. 25). Також відповідачем не надано згоди викупити у позивача його частку в праві власності, а примушувати до цього є порушенням прав відповідача, оскільки законодавством не передбачена можливість набуття права власності в примусовому порядку. Таким чином, позивач не надав належних і достовірних доказів на підтвердження заявлених цивільно-правових вимог, а наведене унеможливлює вирішення справи у спосіб, обраний позивачем. За таких обставин, суд вважає позов необґрунтованим та таким, що задоволенню не підлягає. Витрати по сплаті судового збору відповідно до вимог статті 88 Цивільного процесуального кодексу України покладаються на позивача. На підставі викладеного ст.ст. 60, 69, 70, 71, 72 Сімейного кодексу України, ст.ст. 325, 368, 372 Цивільного кодексу України, ст.ст. 3, 4, 10, 11, 60, 61, 88, 213-215, 218 Цивільного процесуального України, суд,

Outcome: dismissed