Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-18 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому посилається на те, що 12.03.2009 року між ним та КС «Дніпропетровський обласний кредитний центр» було укладено кредитний договір №277Г, згідно умов якого позивач отримав 79\~020,00 грн. 07.06.2016 року позивач отримав постанову про відкриття виконавчого провадження на підставі виконавчого напису №306 від 17.02.2016 року, вчиненого приватним нотарусом Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON] про стягнення з позивача на користь КС «Дніпропетровський обласний кредитний центр» боргу у розмірі 464\~700,00 грн. Позивач вважає, що вказаний виконавчий напис було вчинено з порушення Закону України «Про нотаріат», а також, що минув трирічний термін для вчинення такого напису. У звязку з чим просить суд визнати виконачий напис, вчинений приватним нотарусом Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON] від 17.02.2016 року, зареєстрований в реєстрі №309 таким, що не підлягає виконанню. У судовому засіданні позивач заявлені вимоги підтримав, просив суд їх задовльнити. Представник відповідача КС «Дніпропетровський обласний кредитний центр» у судовому засіданні позовні вимоги не визнав. Суду пояснив, що виконавчий напис було вчинено згідно вимог Закону України «Про нотаріат» згідно наданих документів. Також зазначив, що позивачем не надано жодного розрахунку на підтвердження спірності суми та не надано жодного іншого доказу на спростування розрахунку відповідача. Просив суд у задоволенні позову відмовити, надав суд заперечення проти позову. Третя особа приватний нотарус ДМНО [PERSON] суду надала свої заперечення, в яких вимоги за позовом не визнає. Пояснює, що здійснила виконавчий напис в межах Закону України «Про нотаріат» та за межі трирічного строку вчинення такого напису не вийшла. Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, дійшов висновку, що у задоволенні позовних вимог слід відмовити. Судом встановлено, що 12.03.2009 року між ним та КС «Дніпропетровський обласний кредитний центр» було укладено кредитний договір №277Г, згідно умов якого позивач отримав 79\~020,00 грн. 17 лютого 2016 року приватним нотаріусом ДМНО [PERSON] було вчинено виконавчий напис, зареєстрований в реєстрі за №306 про стягнення з [PERSON] на користь КС «Дніпропетровський обласний кредитний центр» суми боргу у розмірі 464\~700,00 грн. Відповідно до ст.88 Закону України «Про нотаріат», нотаріус вчинає виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Пунктом 13 Постанови Пленуму Верховного суду України №2 від 31.01.1992 року «Про судову практику в справах за скаргами на нотаріальні дії або відмову в їх вчиненні» передбачено, що при вирішенні справ, пов'язаних з оскарженням відмови у видачі виконавчого напису або його видачею, судам слід мати на увазі, що відповідно до статей 34, 36, 87, 88 Закону України "Про нотаріат" виконавчий напис може бути вчинено нотаріусом і за умови, що наявність безспірної заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем підтверджується документами, передбаченими затвердженим постановою Ради Міністрів України від 12 жовтня 1976 року N 483 Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів державних нотаріальних контор (з наступними змінами) і що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у випадках, коли законом встановлено інший строк давності - не минув цей строк. Відповідно до п.2 Постанови Кабінету Міністрів України від 19 червня 1999 року №1172 «Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів ностаріусів», для виконавчого напису додаються: оригінал кредитного договору; засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості. Як вбачається з матеріалів справи КС «Дніпропетровський обласний кредитний центр» було виконані вимоги законодавства щодо вчинення виконавчого напису та надані всі необхідні документи для його вчинення (а.с.24-29). Таким чином, суд приходить до висновку, що нотаріус при вчиненні виконавчого напису не перевіряє безспірність заборгованості, не встановлює права та обовязки учасників правовідносин, а лише перевіряє наявність документів з урахуванням положень Переліку, за яким стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку. Така ж правова позиція закріплена в п.10 Узагальнення судової практики з розгляду справ про оскарження нотаріальних дій або відмову в їх вчиненні від 07.02.2014 року, де зазначено, що нотаріус при вчиненні виконавчого напису не встановлює права та обовязки учасників правовідносин, а перевіряє безпірність заборгованості в контексті наявності документів з урахуванням положень Переліку документів, за яким стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку. Натомість, спірність розміру заборгованості полягає в тому, що позивач може оспорити в позовному провадженні лише правильність вимог, зазначених у виконавчому напису, що позивачем здійснено не було та саме це доводить безспірність вимог відповідача, зазначених у виконавчому напису нотаріуса. Відповідно до ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Позивачем не доведено суду про наявність оскарження розміру заборгованості ані на момент вчинення виконавчого напису нотаріуса, ані на момент розгляду даної справи в суді. Що стосується посилання позивача на те, що минув трирічний строк для вчинення виконавчого напису, то суд вважає це посилання на строки помилковим. Строки, протягом яких може бути вчинений виконавчий напис, передбачені пунктом 3 Розділу ІІ Глави 16 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, що затрведжений наказом міністрества юстиції України №296/5 від 22.02.2013 року, обумовлені строками позовної давності для відповідного зобовязання, що встановлені ЦК України. Відповідно до ч.5 ст. 261 ЦК України, за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. За зобов'язаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред'явити вимогу про виконання зобов'язання. Якщо боржникові надається пільговий строк для виконання такої вимоги, перебіг позовної давності починається зі спливом цього строку. Відповідно до ч.2 ст. 530 ЦК України, якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства. Суд зазначає, що в кредитних договорах, які діють до повного виконання сторонами своїх зобовязань, у стягувача можуть виникати нові вимоги в кожний окремий момент часу. В таких випадках, нотаріус не має права відмовити у вчиненні виконавчого напису в разі, коли трирічний або інший передбачений законом строк давності не сплинув з моменту виникнення у стягувача права відповідної вимоги до моменту його звернення до нотаріуса за вчиненням виконавчого напису. Отже, суд приходить до висновку, що при вчиненні виконавчого напису від 17.02.2016 року, нотаріус ДМНО [PERSON] діяла в межах Закону України «Про нотаріат», спірності розміру заборгованості судом не встановлено, а тому суд не вбачає законних підстав для задоволення позову [PERSON] На підставі викладеного,

Outcome: dismissed