Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-24 00:00:00

29.01.2015 року позивач [PERSON] звернувся до суду із позовом до відповідача, в якому просить зобовязати [PERSON] не перешкоджати позивачу у спілкуванні та прийнятті участі у вихованні [PERSON] Володимирича, [INFO], визначивши спосіб участі у спілкуванні та вихованні у вигляді встановлення часу для спілкування без присутності матері у вихідні дні кожного другого тижня, починаючи з 10 години суботи до 18 години неділі, та половину всіх канікул, чергуючи за домовленістю з відповідачем, час знаходження (перша чи друга половина канікул) сина у матері та у батька. При цьому позивач посилається на те, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який за рішенням суду було розірвано. У шлюбі у сторін народився син [PERSON]. Позивач зазначає, що відповідач чинить перешкоди у спілкуванні батька з дитиною, у звязку із чим позивач неодноразово звертався до суду, однак, сторони намагалися вирішити спір мирним шляхом. На теперішній час позивачу знову чиняться перешкоди у спілкуванні з дитиною, тому він змушений звернутися до суду із позовом. У судовому засіданні представник позивача [PERSON] позов підтримала та просить його задовольнити. Відповідач [PERSON] до судового засідання не з'явилась, повідомлялась належним чином, причини неявки суду невідомі. Матеріали справи містять письмові заперечення відповідача на позовну заяву. У судовому засіданні 06.04.2015 року відповідач зазначила, що позивачем не надано доказів на підтвердження наявності перешкод у спілкуванні з дитиною. При цьому відповідач зазначила, що позивач не сплачує аліменти на утримання дитини, не виконуються ним і умови висновку органу опіки, яким було встановлено порядок спілкування батька з сином, позивач не завжди зявляється на зустрічі, а траплялись випадки, коли позивач не повертав сина у встановлений час, у звязку з чим відповідач змушена була звертатись до правоохоронних органів, при цьому зі слів сина, батько неодноразово застосовував силу до нього. Оскільки, відповідач не чинить позивачу перешкод у спілкуванні з сином, [PERSON] просить відмовити у задоволенні позовних вимог [PERSON] Представник третьої особи органу та піклування Київської районної адміністрації Одеської міської ради до судового засідання не з'явилась, повідомлялась належним чином. До суду надано заяву про проведення судового засідання без участі представника, при цьому зазначено що органом опіки та піклування не розглядалась заява [PERSON], оскільки документи зі Служби у справах дітей Одеської міської ради станом на 25.11.2015 року не надходили. Представник зазначає, що розгляд питання місця проживання дитини органом можливий лише після надання висновку та необхідних відомостей, попередньо зібраних Службою у справах дітей. Вислухавши представника позивача, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного. Як встановлено у судовому засіданні, рішенням Київського районного суду м. Одеси від 03.10.2012 року по справі № 1512/11317/2012 розірвано шлюбу між сторонами, зареєстрований 25.08.2006 року у Першому відділі реєстрації актів цивільного стану Малиновського районного управління юстиції м. Одеси /а.с. 9/. 19.02.2007 року народився [PERSON], актовий запис № 215, що вбачається із свідоцтва про народження, виданого Другим відділом реєстрації актів цивільного стану Приморського районного управління юстиції м. Одеси. Батьками у свідоцтві вказані сторони по справі /а.с. 8/. Статтею 150 СК України передбачені обовязки батьків щодо виховання і розвитку дитини, в тому числі: обовязок піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, обовязок забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя та інші обовязки. Згідно з ст. 159 СК України, якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування. Під час вирішення спору щодо участі одного з батьків у вихованні дитини береться до уваги ставлення батьків до виконання своїх обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення, в тому числі стан психічного здоров'я одного з батьків, зловживання ним алкогольними напоями або наркотичними засобами. Висновком органу опіки та піклування Київської районної адміністрації Одеської міської ради «Про визначення участі у вихованні та спілкуванні [PERSON] з малолітнім сином [PERSON], [INFO]» від 17.01.2013 року визначено доцільним порядок та спосіб участі у вихованні та спілкуванні батька з сином шляхом встановлення його систематичних побачень з чином через тиждень з 10.00 години суботи до 18.00 години неділі, а також за попередньою домовленістю з батьками, половину часу всіх канікул та святкових днів, чергуючи знаходження малолітнього у матері та батька, за умови забезпечення батьком необхідного духовного, фізичного і морального розвитку дитини /а.с. 11-12/. Як пояснила представник позивача, вказаний висновок було складено в 2013 році при зверненні позивача [PERSON] до Приморського районного суду м. Одеси із позовом до [PERSON], який було залишено без розгляду за заявою позивача. В ході розгляду вказаної справи за позовом [PERSON], поданого до суду 29.01.2015 року, позивач не звертався до Служби у справах дітей Одеської міської ради та органу опіки та піклування Київської районної адміністрації Одеської міської ради. Суд враховує, що позовні вимоги [PERSON] заявляються щодо визначення питання про його спілкування із сином без присутності матері. Однак, наданий позивачем висновок органу опіки та піклування Київської районної адміністрації Одеської міської ради від 17.01.2013 року не містить посилань на доцільність чи недоцільність спілкування батька з сином за присутності чи за відсутності матері дитини, в зв'язку з чим, суд не приймає до уваги наданий висновок, як належний доказ стосовно заявлених позивачем вимог по даній справі. При цьому, судом на виконання положень ст. 10 ЦПК України, розяснювалося стороні позивача про необхідність попереднього звернення із заявою та необхідними документами до Служби у справах дітей Одеської міської ради, однак всупереч положень ст. 60 ЦПК України, стороною позивача не надано доказів звернення із вимогами щодо надання нового висновку стосовно вирішення сімейного спору. Судом досліджено лист органу опіки та піклування Київської районної адміністрації Одеської міської ради від 11.03.2015 року, яким повідомлено про те, що [PERSON] розяснена необхідність попереднього звернення до Служби у справах дітей Одеської міської ради. В подальшому, 16.10.2015 року судом було направлено до органу опіки та піклування Київської районної адміністрації Одеської міської ради та Служби у справах дітей Одеської міської ради лист з проханням надати інформацію про хід розгляду заяви [PERSON] З даного питання судом досліджено заяву органу опіки та піклування Київської районної адміністрації Одеської міської ради від 25.11.2015 року, з якої слідує, що органом опіки та піклування не розглядалась заява [PERSON], оскільки документи зі Служби у справах дітей Одеської міської ради станом на 25.11.2015 року не надходили. Таким чином, судом встановлено, що ні позивач, ні його представник на протязі понад 10 місяців так і не вирішили питання в Службі у справах дітей Одеської міської ради, що судом розцінюється як не бажання своєчасно, в передбачені законом строки вирішити спір по справі, можливо це свідчить і про втрату зацікавленості позивача щодо заявлених ним вимог. В ході судового розгляду справи, судом детально проаналізовано доводи як сторони позивача, так і сторони відповідача. На підтвердження заявлених вимог позивачем також надано трудову книжку серії АА № 860441 /а.с. 13-14/ та характеристику [PERSON] з місця роботи /а.с. 15/. Стороною відповідача [PERSON] на підтвердження заперечень надано письмові докази, а саме: розрахунок заборгованості [PERSON] по аліментам № В-4/720 станом на 21.01.2015 року; заборгованості [PERSON] по аліментам № В-4/625 станом на 28.02.2015 року; довідка відповідача з місця роботи від 17.03.2015 року; характеристика відповідача з місця роботи від 17.03.2015 року; довідки від 21.12.2014 року про звільнення позивача [PERSON] з роботи 03.11.2014 року за власним бажанням; заяви відповідача до правоохоронних органів, талони-повідомлення, пояснення та висновки про результати розгляду заяв на 16 аркушах. Згідно з ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Проаналізувавши досліджені докази, судом не встановлено факту вчинення з боку відповідача [PERSON] перешкод позивачу [PERSON] у спілкуванні з дитиною. Та напроти, надані стороною відповідача докази на підтвердження заперечень, зокрема заяви [PERSON] до правоохоронних органів, талони-повідомлення, пояснення та висновки про результати розгляду заяв на 16 аркушах, свідчать про систематичне спілкування позивача із сином. Заперечення сторони відповідача в ході судового розгляду справи не були спростовані стороною позивача. При прийнятті рішення по справі судом також береться до уваги, що Європейський суд з прав людини (Справа "Савіни проти України" (Заява N 39948/06) у своєму рішенні від 18.12.2008 року наголошував, що право батьків і дітей бути поряд один з одним становить основоположну складову сімейного життя і що заходи національних органів, спрямовані перешкодити цьому, є втручанням у права, гарантовані статтею 8 Конвенції про захист прав і основних свобод людини. Крім того діти та батьки не повинні розлучатися всупереч їх волі, за винятком випадків, коли таке розлучення необхідне в інтересах дитини і цього вимагає рішення суду, що набрало законної сили (ст.114 наведеного вище Закону). Такі ж положення містяться у Конвенції ООН про права дитини, де зазначено, що дитині для повного та гармонійного розвитку необхідно зростати в сімейному оточенні. Згідно зі статтею 9 Конвенції Держави-сторони дбають про те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їхньому бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи за судовим рішенням визначають відповідно до застосовного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в інтересах дитини. Вирішення такого питання може бути необхідним у тому чи іншому випадку, коли, наприклад, батьки жорстоко поводяться з дитиною чи не піклуються про неї. При цьому всім заінтересованим сторонам надається можливість брати участь у вирішенні такого питання та викладати свою позицію. Частиною 1 ст. 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними-установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] не підлягають задоволенню, так як необґрунтовані та недоведені.

Outcome: dismissed