Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-05 00:00:00

Позивач звернувся в суд з позовом до [PERSON] сільської ради Звенигородського району Черкаської області про визнання права власності на земельну частку (пай). Позовні вимоги мотивовані тим, що позивач 15 липня 1996 року був прийнятий в члени колективного сільськогосподарського підприємства «Україна», с. Рижанівка, Звенигородського району, Черкаської області. Одночасно при вирішення питання стосовно прийняття позивача у члени зазначеного вище підприємства, він був прийнятий на роботу в будівельну бригаду з 15 липня 1996 року. Це рішення було затверджено на загальних зборах членів КСП (протокол №2, від 15 лютого 1997 року). З членів КСП «Україна» позивач не вибував. Колективне сільськогосподарське рідприємтсво «Україна» отримало Державний акт на право колективної власності на землею ЧР №4-3, від 13 грудня 1995 року. Позивач вказує, що він, як член колективного сільськогосподарського підприємства «Україна» мав право на земельну частку (пай) і повинен був внесений до списку членів КСП, що додавався до державного акта на право колективної власності на землю. Вважає, що, право власності на земельну частку (пай) виникло у нього з моменту передачі державного акта про право колективної власності на землю конкретному КСП, членом якого він був. Але списки членів КСП «Україна», що додавались до державного акта на право колективної власності на землю відсутні. Також позивач вказує, що він пропустив строк звернення до суду за захистом своїх прав по поважним причинам - перебував в місцях позбавлення волі, потім потрапив в ДТП та став інвалідом 2 групи, стоїть на «Д» обліку з приводу психічного захворювання. Враховуючи наведене позивач просив суд визнати за ним право на майновий пай члена колишнього колективного сільськогосподарського підприємства «Україна» с. Рижанівка, Звенигородського району, Черкаської області та продовжити строк позовної давності для захисту порушеного права. Позивач та його представник у судовому засіданні позовні вимоги підтримали, позивач надав пояснення аналогічні викладеним у позові. Просив задоволити позовні вимоги у повному обсязі. Представник відповідача [PERSON] сільської ради в судове засідання не з`явився, подав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності. При вирішенні спору поклався на розсуд суду. Заслухавши пояснення позивача та його представника, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступних висновків. Судом встановлено, що позивач 15.07.1996 року прийнятий на роботу в будівельну бригаду КСП «України» різноробочим, що підтверджується копією трудової книжки. Згідно книги записів реєстрації державних актів на право колективної власності на землю КСП «Україна» отримало Державний акт на право колективної власності на землю ЧР № 4-3 від 13.12.1995року, що підтверджується довідкою відділу Держгеокадастру у Звенигородському районі Черкаської області ГУ Держгеокадастру у Черкаській області від 14.12.2016р. Крім того у даній довідці зазначено, що в витягах з протоколів загальних зборів КСГП «Україна» с. Рижанівка про затвердження додаткових списків громадян, які мають право на отримання земельної частки (паю) прізвище [PERSON] не зазначено. Указом Президента України «Про порядок паювання земель, переданих в колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» від 8 серпня 1995 року\~визначено, що право на земельну частку (пай) мають члени колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства, в тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишаються членами зазначеного підприємства, кооперативу, товариства відповідно до списку, що додається до Державного акту на право колективної власності на землю». Відповідно до ч. 1\~ст. 1 ЗУ "Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)", право на земельну частку (пай) мають колишні члени колективних сільськогосподарських підприємств, сільськогосподарських кооперативів, сільськогосподарських акціонерних товариств, у тому числі створених на базі радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств, а також пенсіонери з їх числа, які отримали сертифікати на право на земельну частку (пай) у встановленому законодавством порядку. Позивачем не надано доказів того, що він на час проведення паювання земель був членом КСП «України» та був включений до списків осіб, які мають право на земельну частку (пай). Факт роботи позивача у вказаному КСП не є тотожнім з членством у ньому. До доідки архівного сектору Звенигородської РДА від 14.03.2017р. суд ставиться критично, оскільки у ній зазначено що «позивач прийнятий в члени КСП та на роботу в будівельну бригаду з 15 липня 1996 року (протокол засідання КСП від 27 листопада 1996 року №8)». Тобто фактично рішення яким позивача прийнято у члени КСП було прийнято через чотири місяці після такого прийняття, що є неможливим. Сам протокол засідання КСП від 27 листопада 1996 року №8 позивачем суду надано не було, клопотань про його витребовування не подавалось. Оскільки суд позбавлений права витребовувати докази за власною ініціативою, то оцінити вказаний протокол не виявилося можливим. Крім того, у вказаному КСП позивач почав працювати вже після отримання Державного акту на право колективної власності на землю. Тобто, право позивача на отримання земельної частки (паю) не було порушене, оскільки не виникало. Стосовно пропуску позивачем строку звернення до суду за захистом свого права суд зазначає наступне. Відповідно до\~ст. 5 ЦК України\~акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності, а тому до вказаних правовідносин слід застосовувати положення\~Цивільного кодексу Української РСР 1963 року. Відповідно до\~ст. 71 ЦК УРСР\~загальний строк для захисту права за позовом особи, право якої порушено (позовна давність), встановлюється в три роки. Згідно з вимогами\~ст. 74 ЦК УРСР\~вимога про захист порушеного права приймається до розгляду судом, арбітражем або третейським судом незалежно від закінчення строку позовної давності. Стаття 75 ЦК УРСР\~передбачає, що позовна давність застосовується судом,\~\~арбітражем\~\~або третейським судом незалежно від заяви сторін. Відповідно до\~ст. 76 ЦК УРСР\~перебіг строку позовної давності починається з дня виникнення права на позов. Право на позов виникає з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення свого права. Згідно з вимогами\~ст. 80 ЦК УРСР\~закінчення строку позовної давності до пред'явлення позову є підставою для відмови в позові. Якщо суд, арбітраж або третейський суд визнає поважною причину пропуску строку позовної давності, порушене право підлягає захистові. Поважними є причини, що пов'язані з об'єктивними, непереборними, істотними труднощами для позивача для вчасного звернення до суду. Право на позов виникло з моменту паювання земель, тобто з грудня 1995р. Разом з тим, всі обставини, на які позивач посилається як на підстави пропуску строку позовної давності виникли після спливу трирічного строку позовної давності. Так, Позивача було засуджено у квітні 2000року, і вже після цього потрапив у ДТП та став інвалідом, отже до квітня 2000 року позивач не був позбавлений можливості звернутися за захистом свого права. Відтак, суд вважає строк позовної давності позивачем пропущено без поважних причин. В пункті 11\~Постанови Пленуму Верховного Суду України №14 від 18 грудня 2009 року «Про судове рішення у цивільній справі»\~розяснено, що встановивши, що строк для звернення з позовом пропущено без поважної причини, суд у рішенні зазначає про відмову в позові з цих підстав, якщо про застосування позовної давності заявлено стороною у спорі, зробленою до ухвалення ним рішення, крім випадків, коли позов не доведено, що є самостійною підставою для цього. Відтак суд вважає, що у задоволенні позову необхідно відмовити. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed