Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-09 00:00:00

Позивач ПАТ "Приват Банк" звернулося до суду з позовом до [PERSON], [PERSON] про стягнення заборгованості, мотивуючи його тим, що 09.12.2005 року між ПАТ «Приват Банк» та [PERSON], було укладено кредитний договір №НЕВ0АК00950023, відповідно до якого позивач надав відповідачу кредит у розмірі 24357,00грн. на термін до 09.12.2010 року. В забезпечення виконання зобовязання за договором №НЕВ0АК00950023 між ПАТ КБ «Приват Банк» було укладено договір поруки з [PERSON] в забезпечення виконання зобовязань за кредитним договором [PERSON]. У порушення зазначених норм договору відповідач зобов'язання за вказаним договором належним чином не виконав. Оскільки умови договору кредиту відповідачами не виконані, позивач просить стягнути солідарно на його користь заборгованість, яка виникла станом на 28.09.2015 року у розмірі 24266,83,яка складається з : 5168,44 грн. заборгованість за кредитом; 5580,77 грн. заборгованість за процентами за користування кредитом; 13517,62 грн. пеня за несвоєчасність виконання зобовязання та сплаченні судові витрати. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] позовні вимоги підтримала в повному обсязі та наполягала на їх задоволенні. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні заявлені вимоги не визнав та пояснив, що з січня 2009 року банківська установа в односторонньому порядку збільшила розмір місячної відсоткової ставки, що в свою чергу потягло до збільшення місячного платежу. Не погоджуючись з вказаними обставинами вказані дії були оскаржені в судовому порядку. Згідно якого позовні вимоги були задоволені в повному обсязі та зобовязано позивача здійснити перерахунок сплачених коштів за період нарахування збільшеної відсоткової ставки шляхом зарахування в рахунок погашення тіла кредиту грошових коштів віднесених на сплату збільшеної відсоткової ставки. В грудні 2010 року він здійснив останній платіж за кредитом відповідно до умов кредитного договору та графіку погашення заборгованості, та в свою чергу виконанні всі зобовязання як позичальника в повному обсязі. Тому подальше нарахування відсотків, пені та будь-яких інших фінансових санкцій є протиправними діями з боку позивача. Таким чином з того моменту коли на момент закінчення дії кредитного договору тобто на грудень 2010 року заборгованість начебто не була погашена тому з цього моменту у позивача виникає право на звернення до суду за захистом своїх справ та стягнення заборгованості. За зобовязанням з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. Таким чином на момент звернення з даним позовом та з моменту начебто порушення зобовязання минуло більше 5 років. На підставах вище викладеного просив відмовити в задоволенні позову у звязку з пропуском позовної давності без поважних причин. Відповідач [PERSON] у судове засідання не прибув, проте надав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності та свої заперечення на позовну заяву, відповідно до яких позов не визнав та просив відмовити в задоволенні позовної заяви у звязку з пропуском позовної давності. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши та оцінивши матеріали справи в їх сукупності, суд прийшов до наступного. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Відповідно до ст. 1054 ЦК України 2003 року за договором кредиту банк або інша фінансова установа зобовязується надати грошові кошти позичальникові, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. Судом встановлено, що 09.12.2005 року між ПАТ КБ «Приват Банк» та [PERSON] був укладений договір за №НЕВ0АК00950023. За умовами вказаного договору Банк надав [PERSON] кредит у розмірі 24357,00 грн. на термін до 09.12.2010 року Згідно розрахунку заборгованість відповідача за кредитним договором № НЕВ0АК00950023 від 09.12.2005 року, станом на 28.09.2015 ріку становить 24266,83 грн. з яких: 5168,44 грн., - заборгованість за тілом кредитом; 13517,62 грн. - пеня за несвоєчасність виконання зобовязань за договором. Пунктом 1.1 кредитного договору передбачено, що банк зобовязується надати позичальникові кредит на строк до 09.12.2010 року включно, у вигляді не поновлюваної кредитної лінії у розмірі 24357,00грн. на наступні цілі6 купівля автомобіля, а також 8524,95грн. у випадках та згідно порядку, передбачених п.п.2.1.3.,2.2.7даного договору, зі сплатою за користування відсотків у розмірі 1,25% на місяць на суму залишку заборгованості. Згідно зі ст. 631 ЦК України строком договору саме є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов'язки відповідно до договору. За ст.530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Частиною 5 ст. 261 ЦК України встановлено, що за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. Як вбачається з умов кредитування, строк дії договору, який відповідає строку повернення кредиту становить до 09 грудня 2009 року і саме з цієї дати, починається перебіг строку позовної давності. У відповідності до положень ст. 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого порушеного цивільного права або інтересу. Відповідно до ст.257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється у три роки. У тексті укладеного сторонами договору не оговорено якогось іншого строку позовної давності. Отже, в цих правовідносинах діє загальний строк позовної давності. Згідно ч.1 ст.259 ЦК України позовна давність, встановлена законом може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі. Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України). Статтею 266 ЦК України визначено, що зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо). Згідно ч.4 ст.267 ЦК України, сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі є підставою для відмови у позові. Відповідно до наданого до суду розрахунку останній платіж на погашення заборгованості по кредитному договору відповідачем було здійснено 07.12.2010 року. Вказана дата є початком перебігу позовної давності, тобто строку, у межах якого Банк має звернутись з позовом до суду за захистом свого порушеного цивільного права у судовому порядку. Позивач із зазначеним позовом звернувся до суду 26.10.2015 року, тобто майже через 4 роки 10 місяців після настання у позивача права вимоги та обізнаності про порушення своїх прав. Позивачем не заявлялося клопотання про поновлення строку позовної давності, а відповідачем заявлене клопотання про застосування позовної давності. Всупереч вимогам ст.ст. 15, 15-1, 30 ЦПК України позивач не надав достатніх та беззаперечних доказів в частині наявності правових підстав для переривання строків позовної давності чи поважності причин її пропуску, а також не надав доказів укладення договору про збільшення позовної давності. Та обставина, що зобов'язання за кредитним договором не припинені внаслідок того, що їх виконання не відбулося, не тягнуть висновку про продовження дії кредитного договору. Строк дії кредитного договору сторін не залежить від стану виконання зобов'язань і не може вважатися продовженим через невиконання зобов'язань. Поряд з викладеним, при вирішенні спору, суд враховує\~\~також роз'яснення викладені в п. 31 постанови\~\~Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, від 30.03.2012 р.,\~\~№ 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» про те, що враховуючи положення пункту 7 частини тринадцятої статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів», суди мають виходити з того, що у спорах щодо споживчого кредитування кредитодавцю забороняється вимагати повернення споживчого кредиту, строк давності якого минув. У зв'язку із цим позовна давність за позовом про повернення споживчого кредиту застосовується незалежно від наявності заяви сторони у спорі. Оскільки зі спливом строків позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо), застосовуються й до додаткових вимог банку (іншої фінансової установи). \~Таким чином, суд вважає, що поважних причин порушення позивачем строку позовної давності по стягненню заборгованості, яка виникла з боку відповідача не встановлено, а тому, в задоволенні позову належить відмовити, у звязку з пропуском строків позовної давності. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed