Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-22 00:00:00

І. Короткий зміст позовних вимог 04.05.2020 року позивач звернувся до Корольовського районного суду м. Житомира з позовом, в якому, з урахуванням уточнених позовних вимог від 18.05.2020 року (а.с. 17-18), просить стягнути з відповідача матеріальну шкоду за втрачені та пошкоджені речі на суму 25670,00 грн., моральну шкоду у розмірі 174330,00 грн та судові витрати. Позов обґрунтовано тим, що з 1995 року позивач мешкав за адресою: [ADDRESS] . Квартира належала його родичу по материнській лінії [PERSON] , який помер у 1994 році. 10.05.2017 року за вказаною адресою з`явились [PERSON] , який представився власником квартири, та [PERSON] , який представився представником покупця - [PERSON] , які повідомили, що квартира належить [PERSON] згідно договору купівлі-продажу від 28.04.2017 року, який було укладено між [PERSON] (продавець) і [PERSON] (покупець) і запропонували йому забрати з квартири його речі. В позовній заяві позивач посилається на те, що [PERSON] , як власник квартири, не надав йому можливості забрати з квартири всі речі, розпорядився ними на власний розсуд, місце знаходження речей на даний час позивачу невідомо. Позивач вважає, що саме відповідач заподіяв йому матеріальні збитки. Вартість речей за підрахунками позивача становить 25670,00 грн. Крім того, рішенням Апеляційного суду Житомирської області від 17.02.2017 року скасовано рішення суду, на підставі якого [PERSON] набув право власності на квартиру. Також позивач вказує, що на протязі вже декількох років він зазнає моральних страждань. Своїми неправомірними діями відповідач наніс позивачу моральну травму та шкоду його здоров`ю. Розмір заподіяної моральної шкоди позивач оцінює в сумі 174330, 00 грн. ІІ. Процедура та позиції сторін Позовну заяву до [PERSON] про відшкодування матеріальної та моральної шкоди [PERSON] подав до Корольовського районного суду м. Житомира. Ухвалою Корольовського районного суду м. Житомира від 18.05.2020 року цивільну справу за позовом [PERSON] до [PERSON] про відшкодування матеріальної та моральної шкоди передано за підсудністю до Богунського районного суду м. Житомира. 15.06.2020 року ухвалою суду було відкрито провадження у справі та призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. Заяв по суті справи до суду не надійшло. Позивач та його представник в судовому засіданні позовні вимоги підтримали та просили задоволити, з підстав, викладених в позові. Відповідач в судові засідання не з`являвся, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином шляхом направлення судових повісток за зареєстрованим місцем його проживання (а.с. 14), проте, судові повістки повернулись на адресу суду не врученими адресату, з відміткою пошти «За закінченням терміну зберігання». Відповідно до ст. 223 ЦПК України суд вважає за можливе провести розгляд справи у відсутності відповідача. ІІІ. ФАКТИЧНІ ОБСТАВИНИ СПРАВИ та ДОКАЗИ НА ЇХ ПІДТВЕРДЖЕННЯ Судом встановлено, що позивач з 22.11.2000 року зареєстрований за адресою [ADDRESS] (а.с. 15). Згідно договору купівлі-продажу від 28.04.2007 року [PERSON] придбав у [PERSON] квартиру [ADDRESS] . (а.с. 56). В подальшому [PERSON] продав дану квартиру [PERSON] , що підтверджується змістом фотокопії договору купівлі-продажу від 02.09.2017 року (а.с. 57-58). Як вбачається зі змісту копій листів Житомирського відділу поліції ГУНП в Житомирській області від 29.05.2017 року та від 26.10.2017 року, [PERSON] звертався до поліції з приводу неправомірних дій власника квартири [ADDRESS] [PERSON] , щодо вирішення спірного питання про право користування і визнання права власності на нерухоме майно, однак отримав відповідь, що ознаки кримінального правопорушення у вказаній події відсутні. Для вирішення спору [PERSON] рекомендовано звернутися до суду. Будь-яких посилань на те, що предметом звернення були речі, які знаходились у спірній квартирі, щодо їх втрати чи пошкодження, дані відповіді не містять (а.с. 23-24). Також позивачем долучено до позову перелік втраченого майна, кількість якого складає 143 одиниці вартістю 25670,00 грн., який складено самим позивачем (а.с. 3-4) ІV. ЗАКОНОДАВСТВО, ЩО ПІДЛЯГАЄ ЗАСТОСУВАННЮ Згідно ч. 1\~ст. 4 Цивільного процесуального кодексу України\~кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до\~ст. 15 Цивільного кодексу України\~кожна особа має право на захист свого цивільного права уразі його порушення, невизнання або оспорювання.\~Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно приписів частин 1-3 ст. 22 Цивільного кодексу України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі. Частиною першою статті 1166 Цивільного кодексу України передбачено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Відповідно до частини другої цієї статті особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Згідно сукупного аналізу наведених правових норм, підставою для цивільно-правової відповідальності за заподіяння шкоди є правопорушення, яке включає як складові елементи шкоду, противоправне діяння особи, котра її заподіяла, причинний зв`язок між ними, а також вину заподіювача шкоди. Відсутність хоча б одного з таких елементів виключає відповідальність за заподіяння шкоди. Деліктна відповідальність за загальним правилом настає лише за наявності вини заподіювача шкоди. При цьому в деліктних правовідносинах саме на позивача покладається обов`язок довести наявність шкоди та її розмір, протиправність поведінки заподіювача шкоди та причинний зв`язок такої поведінки із заподіяною шкодою. Положеннями частини другої\~статті 1192 Цивільного кодексу України\~визначено, що розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Відповідно до статті 23 Цивільного кодексу України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Частиною першою ст. 1167 Цивільного кодексу України передбачено, що моральна шкода завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю. Відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. У пункті 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" роз`яснено, що суд має врахувати характер та обсяг заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, ступінь вини відповідача у кожному конкретному випадку, а також інші обставини, зокрема, характер і тривалість страждань, стан здоров`я потерпілого, тяжкість завданої травми, наслідки тілесних ушкоджень, істотність вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках. Згідно практики Європейського Суду з прав людини, заявнику не може бути пред`явлено вимогу про надання будь-якого підтвердження моральної шкоди, яку він поніс, що означає, що при наявності встановленого факту порушення прав заявника моральна шкода наявна та констатується судом. Відповідно до\~ст. 12 Цивільного процесуального кодексу України\~цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно зі ст.\~78,\~81 Цивільного процесуального кодексу України\~кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Таким чином, розподіл обов`язку доказування визначається предметом спору. За загальним правилом тягар доказування певних обставин покладається на сторону, яка посилається на ці обставини. V. ОЦІНКА СУДУ Дослідивши позовну заяву, додані до неї письмові докази, суд приходить до висновку, що позов не підлягає задоволенню, виходячи з наступного. На підтвердження заявлених позовних вимог позивачем не надано суду жодних доказів. Зокрема, не підтверджено доказами факт проживання позивача за адресою: [ADDRESS] , та доказів того, що у вказаній квартирі перебувало його майно. Крім того, відсутні докази того, що майно дійсно втрачено або пошкоджене, так само як і відсутні докази протиправності дій відповідача, що саме відповідач заподіяв позивачу матеріальні збитки та не доведено їх розмір. Обґрунтовуючи кількість та вартість майна, за втрату якого позивач просить стягнути матеріальну шкоду з відповідача, позивачем надано лише перелік втраченого майна із зазначенням його вартості, який складено та підписано самим позивачем та ним самим визначено його вартість. Однак, суд критично ставиться до вказаного переліку майна, оскільки його відомості не підтверджено належними доказами, зокрема, доказами щодо придбання цього майна позивачем або набуття на іншій правовій підставі. Також до переліку не долучено відомостей про те, з яких міркувань виходив позивач, визначаючи вартість майна. Отже, даний перелік не може бути прийнято судом як належний і допустимий доказ, який підтверджує розмір майнової шкоди, що підлягає відшкодуванню.\~ Сам по собі факт належності відповідачу квартири [ADDRESS] не може бути підставою вважати, що його дії були неправомірними, що він заподіяв шкоду позивачу, яка полягає у знищенні речей останнього. В обгрунтування\~заявлених позовних\~вимог позивач\~долучив до\~матеріалів справи\~як доказ\~копію рішенняАпеляційного суду Житомирської області від 30.08.2017 року, зі змісту якого вбачається, що апеляційну скаргу [PERSON] задоволено частково, рішення Корольовського районного суду м. Житомира від 17.02.2017 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким відмовлено у задоволенні позову [PERSON] до Житомирської міської ради про встановлення факту, що має юридичне значення, та визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування. Рішення Апеляційного суду Житомирської області мотивовано тим, що факт проживання [PERSON] із померлим спадкодавцем [PERSON] не породжував для нього права на спадкування, а отже не мав юридичного значення. Рішення суду першої інстанції було скасовано апеляційним судом на підставі ч. 3 ст. 303 ЦПК України (в редакції чинній на час розгляду справи) через явну незаконність оскаржуваного рішення, яка не могла бути залишена поза увагою суду. В той час час доводи апелянта - [PERSON] судом були відхилені за безпідставністю (а.с. 25-26). Суд відхиляє наданий позивачем доказ, оскільки обставини, які були предметом розгляду спору щодо визнання права власності на квартиру [ADDRESS] в порядку спадкування, не мають преюдиціного значення для вирішення позову позивача про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, оскільки у справі не досліджувались і не встановлювались обставини, які підлягають встановленню в даному спорі. Отже, беручи до уваги викладене вище, суд дійшов висновку, що позивачем не доведено наявності складу деліктного правопорушення, а саме того, що йому дійсно заподіяно шкоду, протиправності дій відповідача та причинний зв`язок між ними, а також вину відповідача у заподіянні шкоди. У випадку неможливості стороною подати докази з поважних причин, суд сприяє особі в їх витребуванні, тим самим сприяє всебічному і повному з`ясуванню обставин справи (ч. 1\~ст. 84 ЦПК України). Відповідач не скористався своїм процесуальним правом, передбаченим ст. 84 ЦПК України, клопотання про витребувння доказів судом не заявляв. Оскільки позивачем не доведено належними та допустимими доказами того, що діями відповідача йому завдано матеріальну шкоду, суд також не вбачає підстав для задоволення позовної вимоги про відшкодування моральної шкоди. VI. РОЗПОДІЛ СУДОВИХ ВИТРАТ Відповідно до ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України, у разі відмови у задоволенні позову судові витрати покладаються на позивача.

Outcome: dismissed