Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-09 00:00:00

У березні 2014 року [PERSON] (далі - позивач) звернулася до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом до Публічного акціонерного товариства комерційний банк "Надра" (далі - відповідач) про стягнення процентів за користування грошовими коштами. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 17.09.2008 р. [PERSON] уклав з відповідачем договір строкового банківського вкладу (депозиту) «Золотий вклад для фізичних осіб» № 876973/04-Д, за яким на депозитний рахунок [NUMBER] було передано банківське золото у зливках 999,0 проби: десять зливків по 100 грам, два зливка по 20 грам і один вагою 1 грам, всього 1051 грам банківського золота строком до 17.09.2009 р. з виплатою 5 % річних. Крім того, 17.09.2008 р. [PERSON] уклав з відповідачем договір застави майнових прав на банківський вклад по вищезазначеному договору та договір уступки права вимоги № 489п/99/2008-840 від 17.09.2008 р. Вищевказані договори були укладені в забезпечення виконання [PERSON] кредитного договору № 489п/99/2008-840 від 17.09.2008 р., що був укладений з відповідачем. 08.02.2010 р. [PERSON] запропонував відповідачу повне дострокове погашення кредиту і просив повернути вклад, однак відповіді на письмове звернення не отримав. Листом від 11.06.2010 р. [PERSON] повідомили, що 08.02.2010 р. відповідач на підстав договору застави та договору про уступку продав частину вкладу в кількості 629,47 грам банківського золота, а грошима розпорядився. 01.10.2012 р. усі права, що випливають з вищевказаного депозитного вкладу було уступлено на користь позивачки за договором про уступку права вимоги. Рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 12.04.2012 р. договір застави № 876973/04-Д від 17.09.2008 р. та договір уступки права вимоги № 489п/99/2008-840 від 17.09.2008 р. були визнані недійсними. Рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 05.02.2013 р. з відповідача на користь позивача було стягнуто 269239,56 грн. вартості безпідставно набутого депозитного вкладу, а 08.01.2014 р. з відповідача було стягнуто вищезазначену суму коштів. У зв'язку із тим, що відповідач безпідставно користувався депозитними коштами у період з 08.02.2010 р. по 08.01.2014 р., позивач просила суд стягнути з відповідача на її користь 81975,26 грн. процентів за користування грошовими коштами, 31667,00 грн. - 3 % річних, а всього - 113642,26 грн. Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив суд задовольнити їх в повному обсязі. Представник відповідача в судовому засіданні заперечував проти задоволення позовних вимог в повному обсязі. Суду пояснив, що проценти на вклад можуть нараховуватися лише по дату перерахування суми вкладу з вкладного рахунку на поточний рахунок [PERSON], а саме до 31.12.2009 р. - дату повернення вкладу. Крім того, облікова ставка НБУ не підлягає застосуванню у правовідносинах, пов'язаних із залученням та розміщенням банківських металів. Оскільки, банківські метали не являються грошима, а повернення банківського металу не являється грошовим зобов'язанням, тому ст. 625 ЦК України, про стягнення 3 % річних в даному випадку, не підлягає застосуванню до правовідносин сторін. Також, представник відповідача просив суд застосувати позовну давність щодо вимог про стягнення процентів за користування коштами, у зв'язку із спливом строків позовної давності. Суд, заслухавши пояснення представників сторін, повно та всебічно дослідивши матеріали справи дійшов до висновку, що в задоволенні позовних необхідно відмовити в повному обсязі виходячи з наступних підстав. У судовому засіданні було встановлено, що 17.09.2008 р. [PERSON] уклав з відповідачем договір строкового банківського вкладу (депозиту) «Золотий вклад для фізичних осіб» № 876973/04-Д, за яким на депозитний рахунок [NUMBER] було передано банківське золото у зливках 999,0 проби: десять зливків по 100 грам, два зливка по 20 грам, один зливок 10 грам і один вагою 1 грам, всього 1051 грам банківського золота, що складає 33,79 тройських унцій, строком до 17.09.2009 р. з виплатою 5 % річних. Крім того, 17.09.2008 р. [PERSON] уклав з відповідачем договір застави майнових прав на банківський вклад по вищезазначеному договору та договір уступки права вимоги № 489п/99/2008-840 від 17.09.2008 р. Вищевказані договори були укладені в забезпечення виконання [PERSON] кредитного договору № 489п/99/2008-840 від 17.09.2008 р., що був укладений з відповідачем. З листа відповідача від 11.06.2010 р. вих. № 1235 вбачається, що кредит, у строк вказаний у кредитному договорі № 489п/99/2008-840 від 17.09.2008 р., не сплачений, заборгованість станом на 08.02.2010 р. складала 21297,54 доларів США, а тому 08.02.2010 р. в односторонньому порядку було здійснено продаж золота в кількості 20,24 тройських унцій на повне погашення кредиту (а.с.11). Відповідно до Договору уступки права вимоги від 01.10.2012 р. усі права, що випливають з вищевказаного депозитного вкладу було уступлено на користь позивачки. Рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 05.02.2013 р. з відповідача на користь позивача було стягнуто 269239,56 грн. вартості безпідставно набутого депозитного вкладу, а 08.01.2014 р. з відповідача було стягнуто вищезазначену суму коштів, що підтверджується листом відповідача від 09.01.2014 р. вих. № 13-4-266 (а.с.19). В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що відповідач безпідставно користувався депозитними коштами у період з 08.02.2010 р. по 08.01.2014 р., а тому повинен відшкодувати їй проценти за користування грошовими коштами та 3 % річних. Згідно із частиною другою статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. В частині першою статті 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Відповідно до положень статей 524, 533, 625 ЦК України грошовим є зобов'язання, яке виражається в грошових одиницях України (грошовому еквіваленті в іноземній валюті), тобто будь-яке зобов'язання зі сплати коштів. Таким чином, грошовим зобов'язанням є таке правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана сплатити гроші на користь другої сторони (кредитора), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Згідно до правової позиції Постанови Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України по справі № 6-21цс14 від 02.04.2014 р., зобов'язання за договором банківського вкладу в банківському металі - золоті не є грошовим зобов'язанням, оскільки в ньому не передбачено передачу грошей як предмета договору або сплату їх як ціни договору, тому до таких правовідносин положення статті 625 ЦК України не застосовуються, а тому вимога про стягнення з відповідача 3 % річних задоволенню не підлягає. Відповідно до частини першої статті 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов'язки відповідно до договору. Згідно із частиною першою статті 1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором. Відповідно до частини п'ятої статті 1061 ЦК України проценти на банківський вклад нараховуються від дня, наступного за днем надходження вкладу у банк, до дня, який передує його поверненню вкладникові або списанню з рахунка вкладника з інших підстав. Представник відповідача зазначив, що перерахування суми вкладу з вкладного рахунку на поточний рахунок [PERSON] було здійснено 31.12.2009 р., що підтверджується випискою - повідомленням по рахунку 876973 за період з 01.01.2007 по 08.04.2014 р.р. та поточним звітом за операціями по поточному (картковому) рахунку з 10.12.2008 р. по 08.04.2014 р. Враховуючи те, що строк дії банківського вкладу закінчився 17.09.2009 р., а сума вкладу була перерахована на рахунок [PERSON] 31.12.2009 р., періодом за який можуть нараховуватися проценти за вклад слід вважати з 17.09.2009 р. по 31.12.2009 р. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України). Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України). Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч. 4 ст. 267 ЦК України). Зважаючи на те, що [PERSON] було відомо дату закінчення строку дії договору депозитного вкладу, враховуючи вимоги ст. 257 ЦК України та те, що позивач звернулася з даним позовом у березні 2014 р., суд дійшов висновку, що строк позовної давності сплив, а тому вимога про стягнення процентів за користування депозитним вкладом задоволенню не підлягає. Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Враховуючи викладене, даючи юридичну оцінку зібраним по справі доказам та поясненням представників сторін, суд дійшов до висновку, що в задоволенні позовних вимог необхідно відмовити в повному обсязі.

Outcome: dismissed