Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-02 00:00:00

01 листопада 2016 року позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] сільської ради Козелецького району Чернігівської області про визнання права власності на спадкове майно. 14 грудня 2016 року канцелярією суду була зареєстрована заява позивача про уточнення позовних вимог. Свої вимоги позивач мотивує, що 09 червня 2011 року померла [PERSON]. Після її смерті відкрилася спадщина, до складу якої входить житловий будинок з надвірними будівлями, розташований за адресою: вул. Брачуна, буд. 9 с. Сираї Козелецького району Чернігівської області; земельна ділянка площею 0,3500 га, розташована в с. Сираї [PERSON] сільської ради Козелецького району Чернігівської області, за цільовим призначенням для ведення особистого підсобного господарства та земельна ділянка загальною площею 2,7700 га, розташована на території [PERSON] сільської ради Козелецького району Чернігівської області, за цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Позивач, як спадкоємець за заповітом, спадщину прийняв, але не може її оформити в нотаріальному порядку, тому змушений звернутися до суду для захисту свого права шляхом його визнання. Позивач в судове засідання не зявився, про день та час розгляду справи був повідомлений належним чином. Відповідач [PERSON] сільська рада Козелецького району Чернігівської області в судове засідання не зявився, в матеріалах справи міститься заява за підписом сільського голови з проханням справу розглядати без представника відповідача. Позов визнає. Відповідач [PERSON] Держгеокадастру у Козелецькому районі в судове засідання не зявився, про час та місце проведення судового засідання повідомлений належним чином, в матеріалах справи міститься заява з проханням проводити судове засідання за відсутності представника. Відповідно до ч. 2\~ст. 197 ЦПК України\~у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього\~Кодексу\~розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Вивчивши матеріали справи, суд вважає позовні вимоги обґрунтованими, а тому підлягають задоволенню виходячи із наступного. Згідно п. 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 1995 року № 20 (із подальшими змінами) «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності», право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Судом встановлено, що згідно довідки виданої виконкомом [PERSON] сільської ради Козелецького району Чернігівської області за вих. № 472 від 25.10.2016, житловий будинок № 9 вул. Брачуна в с. Сираї станом на 15.04.1991 відноситься до категорії колгоспних дворів. До складу даного колгоспного двору входила [PERSON] /а.с. 10/. 10 травня 2000 року на імя [PERSON] на підставі рішення [PERSON] сільської ради Козелецького району Чернігівської області від 01.06.1995, було виготовлено та видано державний акт серії IV-ЧН № 019358 на право приватної власності на землю площею 0,35 га в межах згідно з планом, розташовану в с. Сираї [PERSON] сільської ради Козелецького району Чернігівської області, за цільовим призначенням для ведення особистого підсобного господарства /а.с. 13/. 11 жовтня 2001 року на імя [PERSON] на підставі рішення [PERSON] сільської ради Козелецького району Чернігівської області від 13.07.2001, було виготовлено та видано державний акт серії IІІ-ЧН № 014434 на право приватної власності на землю площею 2,77 га в межах згідно з планом, розташовану на території [PERSON] сільської ради Козелецького району Чернігівської області, за цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва /а.с. 15/. 09 червня 2011 року [PERSON] померла (копія свідоцтва про смерть серії 1-ЕЛ № 167028, видане 10.06.2011 виконкомом [PERSON] сільської ради Козелецького району Чернігівської області) /а.с. 8/. Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина до складу якої житловий будинок з надвірними будівлями, розташований за адресою: вул. Брачуна, буд. 9 с. Сираї Козелецького району Чернігівської області; земельна ділянка площею 0,3500 га, розташована в с. Сираї [PERSON] сільської ради Козелецького району Чернігівської області, за цільовим призначенням для ведення особистого підсобного господарства та земельна ділянка загальною площею 2,7700 га, розташована на території [PERSON] сільської ради Козелецького району Чернігівської області, за цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Згідно заповіту посвідченого 09.02.2001 секретарем виконкому [PERSON] сільської ради Козелецького району Чернігівської області, зареєстрованого за реєстровим № 16, [PERSON] все своє майно де б воно не було, і з чого б воно не складалося, і взагалі все те, на що за законом матиме право, заповіла [PERSON] позивачу у справі /а.с. 7/. Відповідно до копій матеріалів спадкової справи № 498/2011, яка надійшла на запит суду з Козелецької районної державної нотаріальної контори Головного територіального управління юстиції у Чернігівській області, [PERSON] спадщину після смерті [PERSON] прийняв /а.с. 30/. Відповідно до ч. 1 ст. 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. Пунктом 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 Про судову практику у справах про спадкування розяснено, що відповідно до статті 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (зі збереженням її цільового призначення) при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом. Позивач просить визнати за ним право власності на земельні ділянки, оскільки державні акти були втрачені, про що в пресі розміщено оголошення /а.с. 21/. Згідно зі ст. ст. 81, 126 ЗК України право власності громадяни України набувають на земельні ділянки на підставі безоплатної передачі із земель державної і комунальної власності, прийняття спадщини. Право власності на земельну ділянку посвідчується державними актами. У відповідності до ст. 152 ч. 3 п. "а" ЗК України - "захист прав громадян та юридичних осіб здійснюється шляхом визнання прав". Таким чином, суд дійшов висновку, що за позивачем в порядку спадкування підлягає визнанню право власності на згадане домоволодіння та земельні ділянки.

Outcome: approved