Jurisdiction: civil
Date: 2020-12-27 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовною заявою до Великобурлуцької районної державної адміністрації Харківської області в особі сектору з питань державної реєстрації Великобурлуцької районної державної адміністрації Харківської області, фермерського господарства «Вікторія 777» (далі ФГ «Вікторія 777») в якій, з урахуванням уточнених позовних вимог, просить визнати недійсним договір оренди землі та скасувати запис у державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про державну реєстрацію іншого речового права, здійсненого на підставі договору оренди. В обґрунтування позову зазначено, що на початку лютого 2019 року позивач дізналась, що в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно містяться відомості про те, що вказана земельна ділянка знаходиться в оренді ФГ «Вікторія 777». Згідно запису № 26116254 державного реєстру, реєстратором Харківської філії державного підприємства «СЕТАМ» Касян Л.А. було прийнято рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 41063493 від 14.05.2018 10:53:22 про реєстрацію права оренди земельної ділянки строком на 10 років з правом пролонгації. Орендар: ФГ «Вікторія 777», код ЄДРПОУ 37327044, орендодавець: [PERSON] . Підстава виникненні права оренди є договір оренди землі, серії та номер: б/н, виданий 23.04.2108, видавник: ФГ «Вікторії 777», [PERSON] . Позивач наголошує, що жодних договорів оренди вказаної земельної ділянки з ФГ «Вікторія 777» особисто позивачем не укладалось та не підписувалось. Також позивач не надавала повноваження іншій особі на підписання від її імені оспорюваного договору оренди, а отже наявність та реєстрація договору оренди № б/н від 23.04.2018 року не відповідає волевиявленню позивача та позбавляє її права користуватись та розпоряджатись належною їй земельною ділянкою протягом десяти років. З метою з`ясування обставин та встановлення наявності такого договору оренди, представником позивача було здійснено адвокатські запити до ФГ «Вікторія», Харківської філії ДП «Сетам», сектору з питань державної реєстрації Великобурлуцької районної державної адміністрації Харківської області з проханням надати засвідчені копії договору оренди № б/н від 23.04.2018 року, однак вказані запити були проігноровані, в зв`язку з чим позивач була позбавлена можливості самостійно надати примірник оспорюваного договору до суду. Вказує, що даний договір оренди землі порушує належне її право власності, право вільно приймати рішення щодо укладення договору відносно свого майна, вільно обирати контрагента та визначати умови договору. Законні права орендодавця під час укладення та підписання договору оренди були порушені, оскільки виключне право на підписання договору належить власнику землі або уповноваженій ним в установленому законом порядку особі. За викладених обставин просила позовні вимоги задовольнити. Не погодившись із позовними вимогами позивача, представником відповідача ФГ «Вікторія 777» Максимовим М.І. подано відзив в якому зазначено, що [PERSON] є власником земельної ділянки, що розташована на території Гнилицької сільської ради Великобурлуцького району Харківської області, кадастровий номер: 63214810000:02:000:0438. Згідно договору оренди землі від 23 квітня 2018 року вказану земельну ділянку було передано в оренду ФГ «Вікторія 777» строком на 10 років. Підпис у Договорі від імені орендодавця вчинено [PERSON] . Згідно довіреності від 26 лютого 2018 року, що видана від імені [PERSON] на ім`я [PERSON] , останнього було уповноважено вирішувати будь-які питання стосовно державної реєстрації прав [PERSON] та всюди розписуватись від імені останньої. Довіреність було видано на три роки до 26 лютого 2021 року. Таким чином, [PERSON] було висловлено волевиявлення на надання [PERSON] повноважень розпоряджатись речовими правами на спірну земельну ділянку. Договір оренди землі було зареєстровано у реєстрі речових прав на нерухоме майно. За викладених обставин просив у позові відмовити. Ухвалою Великобурлуцького районного суду Харківської області від 08 квітня 2019 року відкрито провадження у справі та призначено підготовче засідання (т.1 а.с.37-39). 21 листопада 2019 року на зазначену ухвалу суду директором ФГ «Вікторія 777» - [PERSON] подано апеляційну скаргу. Ухвалою Харківського апеляційного суду від 04 лютого 2020 року відмовлено у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою ФГ «Вікторія 777» на ухвалу судді Великобурлуцького районного суду Харківської області від 08 квітня 2019 року (т.1 а.с.195-198). Ухвалою Великобурлуцького районного суду Харківської області від 24 березня 2020 року було задоволено клопотання представника позивача - адвоката Костирі Г.А. про витребування доказів та витребувано у Великобурлуцької районної державної адміністрації Харківської області в особі сектору з питань державної реєстрації Великобурлуцької районної державної адміністрації Харківської області електронну копію та роздруковану електронну копію на паперовому носії договору оренди № б/н від 23 квітня 2018 року, укладеного між [PERSON] та ФГ «Вікторія 777» разом з наявними додатками (т.1 а.с.235-238). 08 жовтня 2020 року ухвалою суду закрито підготовче провадження та призначено розгляд справи по суті (т.1 а.с.123-125). Представник позивача [PERSON] - адвокат Костиря Г.А. в судовому засіданні позовні вимоги підтримав повністю з підстав викладених в позовній заяві. Вказав, що позивачем дійсно була надана довіреність на ім`я [PERSON] , однак вона не уповноважувала його на укладення договору оренди землі та він не мав таких повноважень. За довіреністю [PERSON] не мав права підпису на укладення договору оренди землі. Також вказав, що [PERSON] , який є директором ФГ «Вікторія 777», укладаючи договір оренди землі, діяв не в інтересах довірителя, а діяв у своїх інтересах, як голова фермерського господарства, а тому просив суд до спірних правовідносин застосувати ч.3 ст.238 ЦК України. Представник відповідача ФГ «Вікторія 777» - адвокат Аніщенко К.М. в судовому засіданні зазначила, що позовні вимоги не визнають повністю, оскільки 26 лютого 2018 року [PERSON] довіреністю уповноважила [PERSON] діяти його, як представника з переліком повноважень, визначених в довіреності. Також вказала на те, що договір оренди землі від ФГ «Вікторія» підписувала уповноважена особа визначена саме господарством, як юридичною особою, а не особисто [PERSON] , а тому позов є безпідставним. Представник відповідача Великобурлуцької районної державної адміністрації Харківської області в особі сектору з питань державної реєстрації Великобурлуцької районної державної адміністрації Харківської області в судове засідання не з`явився. До суду надано заяву про розгляд справи без участі представника районної державної адміністрації (т.2 а.с.182). Відповідно до ч.1 ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способи захисту цивільних прав, визначені ч.2 ст.16 ЦК України. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках. Для застосування того чи іншого способу захисту, необхідно встановити які ж права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких прав (інтересів) позивач звернувся до суду. При оцінці обраного позивачем способу захисту потрібно враховувати його ефективність, тобто спосіб захисту має відповідати змісту порушеного права, характеру правопорушення, та забезпечити поновлення порушеного права. Відповідно до положень ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Вислухавши пояснення осіб, які брали участь у судових засіданнях, вивчивши письмові заяви учасників справи, матеріали справи і надані до суду докази, судом встановлено такі обставини та визначені відповідно до них правовідносини. Відповідно до ч.2 ст.792 ЦК України майнові відносини, що виникають з договору найму (оренди) земельної ділянки, є цивільно-правовими, ґрунтуються на засадах рівності, вільного волевиявлення та майнової самостійності сторін договору та, крім загальних норм цивільного законодавства, вони регулюються також актами земельного законодавства Земельним Кодексом України, Законом України «Про оренду землі». Судом встановлено, що [PERSON] на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку ЯА № 625857, виданого 30 липня 2007 року Великобурлуцькою районною державною адміністрацією, є власником земельної ділянки, площею 6,2153 га, розташованої на території Гнилицької сільської ради Великобурлуцького району Харківської області, кадастровий номер 6321481000:02:000:0438, цільове призначення - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що підтверджується інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, номер інформаційної довідки 155387259 від 07.02.2019 (т.1 а.с.09-10). 26 лютого 2018 року [PERSON] видала довіреність, якою уповноважила [PERSON] бути її представником з усіма необхідними повноваженнями та представляти її інтереси в усіх без винятку установах, організаціях, підприємствах незалежно від їх форм власності та підпорядкування, в тому числі в органах виконавчої влади та місцевого самоврядування та у їх виконавчих комітетах, сільських та селищних рад, податкових органах, Фіскальній службі України, нотаріальних конторах, органах оцінки майна, у центрі надання адміністративних послуг, у всіх його територіальних відділеннях, філіях, підрозділах, в Держгеокадастрі України та його територіальних органах, Кадастровому центрі, в органах Міністерства юстиції України, в Головному територіальному управлінні юстиції Харківської області (будь-яких його підрозділах, філіях відділення), в усіх територіальних та структурних підрозділах, у державних реєстраторів речових прав на нерухоме майно, а також у всіх відділеннях, філіях, підрозділах, у державних реєстраторів речових прав на нерухоме майно, а також у всіх відділеннях, філіях, підрозділах Департаменту державної реєстрації: відповідного бюро технічної інвентаризації, в тому числі Державній службі України з питань геодезії, картографії та кадастру та його територіальних органах та об`єктів державної реєстрації прав, перед фізичними та юридичними особами, з питань підготовки, оформлення, отримання документів, проведення державної реєстрації права власності та іншого речового права, зареєструвати договір оренди та зміни до них щодо її земельних ділянок, які знаходяться на території Гнилицької сільської ради Великобурлуцького району Харківської області, для чого надає право подавати та отримувати від її імені та на її ім`я заяви, документи, довідки, витяги, виписки, технічну документацію, рішення, звіти, висновки, декларації, акти, Інформаційну довідку), сплачувати всі необхідні платежі, податки, збори, всюди розписуватися за неї, а також виконувати усі інші юридично значимі дії, пов`язані з зазначеними дорученнями. Довіреність видана терміном на три роки і дійсна до двадцять шостого лютого дві тисячі двадцять першого року. Довіреність посвідчена Ворошиловою Т.Г. , секретарем Гнилицької Першої сільської ради Великобурлуцького району Харківської області 26 лютого 2018 року. Довіреність підписана [PERSON] , особу якої встановлено, дієздатність перевірено (т.2 а.с.190). [PERSON] , як уповноважена особа [PERSON] (орендодавець) з ФГ «Вікторія 777» (орендарем) 23 квітня 2018 року уклав договір оренди землі, відповідно до якого в оренду передається земельна ділянка, площею 6,2153 га, в тому числі рілля 6,2153 га, що належить Орендодавцю на праві приватної власності, згідно Державного акта на право власності на земельну ділянку ЯА №6325857, виданий 30 липня 2007 року, витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності 11955742 від 04 квітня 2018 року. Відповідно до п.7 Договір укладено на 10 років. Договір підписаний за орендодавця - [PERSON] за орендаря - [PERSON] (т.2 а.с.02-05). Реєстрація вказаного договору підтверджується інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна за № 155387259 від 07.02.2019 року. Статтею 41 Конституції України встановлено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю... Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Статтею 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна, інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. Відповідно до ст.93 ЗК України та ст.1 Закону України «Про оренду землі», право оренди земельної ділянки - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для провадження підприємницької і іншої діяльності. Відносини, пов`язані з орендою землі, регулюються Земельним кодексом, Цивільним кодексом, Законом України «Про оренду землі», законами України, іншими нормативно - правовими актами, прийнятими відповідно до них, а також договором оренди землі (ст.2 Закону України «Про оренду землі»). Згідно з ч.4 ст.124 ЗК України, передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у власності громадян і юридичних осіб, здійснюється за договором оренди між власником земельної ділянки і орендарем. Відповідно до ч.1 ст.626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Статтею 627 ЦК України визначено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. У договорах за участю фізичної особи - споживача враховуються вимоги законодавства про захист прав споживачів. Статтею 638 ЦК України встановлено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Оскільки, відповідно до ч.1 ст.202, ч.3 ст.203 ЦК України, головним елементом договору (правочину) є вільне волевиявлення та його відповідність внутрішній волі сторін, які спрямовані на настання певних наслідків, то основним юридичним фактом, який підлягає встановленню судом, є спрямованість волі сторін на укладення договору. При цьому вимоги до договору оренди землі, зокрема його форма, умови, порядок укладення та реєстрації визначені Розділом ІІ Закону України «Про оренду землі». Разом із тим, правочин вважається таким, що вчинено в письмовій формі, якщо він підписаний його сторонами (частина друга статті 207 ЦК України). Велика Палата Верховного Суду у Постанові від 16 червня 2020 року у справі № 145/2047/16-ц констатувала, що відповідно до законодавчого визначення правочином є перш за все вольова дія суб`єктів цивільного права, що характеризує внутрішнє суб`єктивне бажання особи досягти певних цивільно-правових результатів - набути, змінити або припинити цивільні права та обов`язки. Частиною третьою статті 203 Цивільного кодексу (ЦК) України передбачено, що волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. У тому ж випадку, коли сторона не виявляла свою волю до вчинення правочину, тобто до набуття обумовлені ним цивільних прав та обов`язків, правочин є таким, що не вчинений, права та обов`язки за таким правочином особою не набуті, а правовідносини за ним - не виникли. Велика Палата Верховного Суду також констатувала, що підпис є невід`ємним елементом, реквізитом письмової форми договору, а наявність підписів має підтверджувати наміри та волевиявлення учасників правочину, а також забезпечувати їх ідентифікацію. Згідно з частиною першою статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Згідно з частиною першою статті 232 ЦК України правочин, який вчинено внаслідок зловмисної домовленості представника однієї сторони з другою стороною, визнається судом недійсним. Довіритель має право вимагати від свого представника та другої сторони солідарного відшкодування збитків та моральної шкоди, що завдані йому у зв`язку із вчиненням правочину внаслідок зловмисної домовленості між ними. Для визнання правочину недійсним на підставі статті 232 необхідним є встановлення умислу в діях представника: представник усвідомлює, що вчиняє правочин всупереч інтересам довірителя та бажає (або свідомо допускає) їх настання, а також наявність домовленості представника однієї сторони з іншою стороною і виникнення через це несприятливих наслідків для довірителя. При цьому не має значення, чи одержав учасник такої домовленості яку-небудь вигоду від здійснення правочину, чи правочин був вчинений з метою завдання шкоди довірителю. Для задоволення позовних вимог за статтею 232 ЦК України необхідно на підставі певних доказів встановити, що представник за правочином вступив у зловмисну домовленість із другою стороною і діє при цьому у власних інтересах або в інтересах інших осіб, а не в інтересах особи, яку представляє. Критерій «зловмисності» не залежить від того, чи був направлений умисел повіреного на власне збагачення чи заподіяння шкоди довірителю, важливим є фактор того, що умови договору, укладеного повіреним, суперечать волі довірителя взагалі, тобто підставою для визнання правочину недійсним є розходження волі довірителя та волевиявленням повіреного при укладенні договору, а наслідки, що настали, є такими, що є неприйнятними для довірителя. Так, представник позивача наполягає, що [PERSON] договір оренди землі від 23 квітня 2018 року не підписувала, їх умови не погоджувала та згоду на його підписання [PERSON] не надавала, а тому представник позивача Костиря Г.А. просив визнати його недійсним. При цьому факт надання [PERSON] [PERSON] довіреності на представництво її інтересів позивачем не заперечується. Згідно з частинами 1, 3 статті 237 ЦК України представництвом є правовідношення, в якому одна сторона (представник) зобов`язана або має право вчинити правочин від імені другої сторони, яку вона представляє. Представництво виникає на підставі договору, закону, акта органу юридичної особи та з інших підстав, встановлених актами цивільного законодавства. Відповідно до частин 1, 3 статті 244 ЦК України представництво, яке ґрунтується на договорі, може здійснюватися за довіреністю. Довіреністю є письмовий документ, що видається однією особою іншій особі для представництва перед третіми особами. Довіреність на вчинення правочину представником може бути надана особою, яку представляють (довірителем), безпосередньо третій особі. Відповідно до положень ст.245 ЦК України, довіреність особи, яка проживає у населеному пункті, де немає нотаріусів, може бути посвідчена уповноваженою на це посадовою особою органу місцевого самоврядування, крім довіреностей на право розпорядження нерухомим майном, довіреностей на управління і розпорядження корпоративними правами та довіреностей на користування і розпорядження транспортними засобами. Згідно зі статтею 246 ЦК України довіреність від імені юридичної особи видається її органом або іншою особою, уповноваженою на це її установчими документами. Як вбачається з матеріалів справи, довіреність видана Ворошиловою Т.Г. , секретарем Гнилицької Першої сільської ради Великобурлуцького району Харківської області 26 лютого 2018 року [PERSON] на представництво інтересів [PERSON] , довіреність посвідчена посадовою особою Гнилицької Першої сільської ради Великобурлуцького району Харківської області. Як встановлено в судовому засіданні та вбачається з довіреності від 26 лютого 2018 року, [PERSON] надала [PERSON] згоду та право всюди розписуватись за неї, а також виконувати усі юридично значимі дії, вирішувати питання, пов`язані з державною реєстрацією речових прав на нерухоме майно та оформлення права оренди на земельну ділянку, а тому є всі підстави вважати, що у [PERSON] було наявне волевиявлення на укладання спірного договору. За наявності відповідного волевиявлення учасника правочину такий правочин спричиняє виникнення у цієї особи як прав, так й обов`язків, обумовлених змістом такої домовленості. Щодо клопотання представника позивача Костирі Г.А. про застосування ч.3 ст.238 ЦК України суд виходить з таких підстав. Відповідно до положень ст.237 ЦК України представництвом є правовідношення, в якому одна сторона (представник) зобов`язана або має право вчинити правочин від імені другої сторони, яку вона представляє. Не є представником особа, яка хоч і діє в чужих інтересах, але від власного імені, а також особа, уповноважена на ведення переговорів щодо можливих у майбутньому правочинів. Представництво виникає на підставі договору, закону, акта органу юридичної особи та з інших підстав, встановлених актами цивільного законодавства. Відповідно до ст.238 ЦК України визначено правочини, які може вчиняти представник 1.Представник може бути уповноважений на вчинення лише тих правочинів, право на вчинення яких має особа, яку він представляє. 2.Представник не може вчиняти правочин, який відповідно до його змісту може бути вчинений лише особисто тією особою, яку він представляє. 3.Представник не може вчиняти правочин від імені особи, яку він представляє, у своїх інтересах або в інтересах іншої особи, представником якої він одночасно є, за винятком комерційного представництва, а також щодо інших осіб, встановлених законом. Згідно зі ст.239 ЦК України правові наслідки вчинення правочину представником наступні: правочин, вчинений представником, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов`язки особи, яку він представляє. Відповідно до вказаних норм діючого законодавства і за змістом довіреності, яка була видана добровільно позивачем і на день укладення спірного договору не була скасована, [PERSON] мав право укладати, підписувати договір оренди землі, при цьому він діяв не в особистих інтересах, а в інтересах позивача, маючи право здійснювати для цього всі необхідні дії. Суд відхиляє доводи позивача у про неузгодженість з нею особисто умов цього договору, оскільки ця обставина не має юридичного значення, позивач та її представник не довели того, що [PERSON] при укладенні спірного договору діяв поза волею позивача, яка була визначена у довіреності. Доручення від 03.04.2018 року, яким було уповноважено [PERSON] підписати договір оренди з [PERSON] , було видано ФГ "Вікторія 777", а не особисто [PERSON] , а отже відповідачем не було вчинено дій, які б протирічили вимогам Закону України, зокрема ст.238 ЦК України. Доводи позивача про те, що вона не давала згоди на укладання спірного договору, що відсутнє її волевиявлення на укладання договору також не відповідають нормам діючого законодавства, оскільки свою волю вона виявила в момент видачі довіреності на ім`я [PERSON] , з якою в подальшому були погоджені усі істотні умови договору та який, діяв в межах повноважень, наданих йому довіреністю, підписуючи договір оренди. На основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які посилались сторони як на підставу своїх вимог, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд прийшов до висновку про відмову у задоволенні позову. Позивачем та його представником не доведено, що оспорюваний договір оренди, укладений представником на невигідних для нього умовах і такий договір суперечить його інтересам. Згідно ч.1 та 2 ст.188 ЦПК України в одній позовній заяві може бути об`єднано декілька вимог, пов`язаних між собою підставою виникнення або поданими доказами основні та похідні позовні вимоги. Похідною позовною вимогою є вимога, задоволення якої залежить від задоволення іншої позовної вимоги (основної вимоги). Оскільки інші позовні вимоги [PERSON] щодо скасування державної реєстрацій договору оренди землі є похідними від основної вимоги - визнання договору оренди землі недійсними, а тому вони є такими, що не підлягають задоволенню. Відповідно до ч.2 ст.137 ЦПК України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Згідно ч.1 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відмовляючи в задоволенні позову, суд на підставі ст.ст. 133, 137, 141 ЦПК України, покладає на позивача понесені ним судові витрати по справі.

Outcome: dismissed