Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-24 00:00:00

АТ КБ "ПРИВАТБАНК" звернулось до суду з позовом до відповідачів про стягнення боргу за кредитором спадкодавця за кредитним договором б/н від 15.11.2016 року у розмірі 5954,96 грн. та судового збору в розмірі 2102 грн. В обґрунтування своїх вимог позивач посилався на те, що [PERSON] звернувся до позивача з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписав Заяву б/н від 15.11.2016 року, згідно якої отримав кредит у розмірі 3000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. [PERSON] підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua складає між ним та Банком Договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві. 02.04.2018 року позичальник, [PERSON] помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть від 05.04.2018 року. В силу чинного законодавства спадкоємці [PERSON] мали право подати заяву про прийняття або відмову від спадщини у строк з 02.04.2018 року по 02.09.2018 року. В даному випадку спрадкоємцями, які постійно проживали разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини є [PERSON] та [PERSON] . Вказана обставина підтверджується копіями паспортів позичальника та відповідачів, де в якості адреси реєстрації зазначена, [ADDRESS] . Позивачем 01.08.2018 року була направлена претензія кредитора до Красноградської державної нотаріальної контори. 13.11.2018 року позивачем було отримано відповідь Красноградської державної нотаріальної контори, в якій зазначалось, що спадкоємці померлого [PERSON] із заявами про прийняття чи відмову від спадщини до нотаріальної контори не звертались та спадкова справа після смерті спадкодавця була заведена на підставі претензії АТ КБ «ПРИВАТБАНК». Відповідачі прийняли спадщину, до складу якої входить, у тому числі, кредитні зобов`язання померлого позивальника. При цьому позивач зазначає, що згідно ч. 3 ст. 1296 ЦК України відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Спадкування обов`язків відбулося відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України, так як відповідачі не відмовились від прийняття спадщини у передбачені цивільним законодавством строки, а саме 6 місяців від дня відкриття спадщини. 12.09.2019 року до спадкоємців було направлено лист-претензію, згідно яких позивач пред`явив свої вимоги, але ніяких дій не було виконано. Згідно ч. 2 ст. 1282 ЦК України у разі відмови від одноразового платежу суд за позовом кредитора накладає стягнення на майно, яке було передане спадкоємцяв у натурі. Станом на дату смерті заборгованість позичальника перед банком за кредитним договором становить 5954,96 грн., яка складається з наступного: 1539,43 грн. - заборгованість за тілом кредита; 4415,53 грн. - заборгованість за простроченим тілом кредита. Враховуючи викладене позивач просить стягнути з відповідачів заборгованість у розмірі 5954,96 грн. та судові витрати. Позивачем АТ КБ «ПРИВАТБАНК» разом з позовною заявою 16.04.2020 року подано клопотання про розгляд справи за відсутності позивача та про відсутність заперечень проти заочного розгляду справи. В зв`язку з тим, що відповідачі не з`явились в судове засідання, про час і місце якого були повідомлені судом у встановленому порядку шляхом надіслання судової повістки, що підтверджується рекомендованим поштовим повідомленням, від них до суду не надходило заяви про розгляд справи за їх відсутності, не подавали відзив, згідно ст. 280 ЦПК України, суд вважає необхідним ухвалити заочне рішення по справі на підставі наявних у справі доказів, так як позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Враховуючи те, що учасники справи належним чином повідомлені про день та час розгляду справи, суд вважає за можливе відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України розглянути справу у відсутності сторін на підставі наявних у справі доказів не здійснюючи фіксування судового процесу. Суд повно, всебічно та об`єктивно дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази у їх сукупності, вважає що позов задоволенню не підлягає з таких підстав. Судом встановлено, що [PERSON] звернувся до позивача з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписав Заяву б/н від 15.11.2016 року, згідно якої отримав кредит у розмірі 3000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. [PERSON] підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua складає між ним та Банком Договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві (а.с. 9). [INFO] [PERSON] помер, що підтверджується копією свідоцтва про смерть, виданим 05.04.2018 року Піщанською сілською радою Красноградського району Харківської області (а.с. 49). Згідно позовної заяви, станом на дату смерті [PERSON] заборгованість позичальника перед банком за кредитним договором № б/н від від 15.11.2016 року становить 5954,96 грн., яка складається з наступного: 1539,43 грн. - заборгованість за тілом кредита; 4415,53 грн. - заборгованість за простроченим тілом кредита (а.с 7-8). Листом АТ КБ «ПРИВАТБАНК» 09.07.2018 року повідомив Красноградську державну нотаріальну контору про те, що йому відомо про смерть [PERSON] , який помер [INFO] (а.с. 56). Таким чином, на дату складення даного листа, тобто 09.07.2018 року позивач достовірно знав про факт та дату смерті [PERSON] , який помер [INFO] . Листом від 05.11.2018 року №262/02-14 Красноградська державна нотаріальна контора повідомила, що претензію кредитора до майна померлого [INFO] [PERSON] ,, зареєстровану в Журналі реєстрації вхідних документів 05.11.2018 року за №212/02-14 була долучена до матеріалів справи спадкової справи №18/2018. При цьому повідомила, що надати інформацію про осіб, які подали заяву про прийняття або відмову від прийняття спадщини після смерті боржника, або які отримали свідоцтво про право на спадщину не має можливості, оскільки надання такої інформації суперечить положенням чинного законодавства. Також повідомила, що на дату надання відповіді свідоцтва про право на спадщину після померлого [INFO] [PERSON] нікому не видавались. Уразі видачі свідоцтва про право на спадщину банку, як кредитору зазначеного спадкодавця буде про це повідомлено (а.с. 57). Відповідно до листів-претензій від 29.08.2019 року, адресованих АТ КБ «ПРИВАТБАНК» до спадкоємців [PERSON] і [PERSON] , банк повідомив відповідачів про наявність заборгованості в сумі 5954,96 грн. та запропонував звернутись до відділення банку та сплатити заборгованість по договору (а.с.58-59). Згідно ч. 1 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем па час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу (6 місяців від дня відкриття спадщини), він не заявив про відмову від неї. Виходячи із вищенаведеного, спадкоємці [PERSON] мали право подати заяву про прийняття або про відмову від спадщини у строк з 02.04.2018 року по 02.09.2018 року. Згідно з нормою статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав і обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права й обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті, за винятком прав і обов`язків, зазначених у статті 1219 ЦК України (статті 1218, 1231 цього Кодексу). Часом відкриття спадщини є день смерті особи, або день, з якого вона оголошується померлою (частина друга статті 1220 ЦК України). Спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її (частина перша статті 1268 ЦК України). Дії, які свідчать про прийняття спадщини спадкоємцем, визначені у частинах третій, четвертій статті 1268, статті 1269 ЦК України. Так, згідно із частиною третьою статті 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно зі спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Чинне законодавство розмежовує поняття прийняття спадщини (глава 87 ЦК України «Здійснення права на спадкування») та оформлення спадщини (глава 89 цього Кодексу «Оформлення права на спадщину»). Відповідно до частини першої статті 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Разом з тим незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (частина пята статті 1268 ЦК України). Частиною першою статті 1297 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Однак відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину (частина третя статті 1296 ЦК України). Таким чином, спадкові права є майновим об`єктом цивільного права, оскільки вони надають спадкоємцям можливість успадкувати майно (прийняти спадщину), але право розпорядження нею виникає після оформлення успадкованого права власності у встановленому законом порядку. Аналіз зазначених правових норм дає підстави для висновку про те, що хоч отримання спадкоємцем, який прийняв спадщину, свідоцтва про право на спадщину відповідно до статті 1296 ЦК України є правом, а не обов`язком спадкоємця, однак відсутність у спадкоємця такого свідоцтва не може бути підставою для відмови в задоволенні вимог кредитора. Якщо спадкоємець прийняв спадщину стосовно нерухомого майна, але зволікає з виконанням обов`язку, передбаченого статтею 1297 ЦК України, зокрема, з метою ухилення від погашення боргів спадкодавця, кредитор має право звернутися до нього з вимогою про погашення заборгованості спадкодавця. Оскільки зі смертю боржника зобов`язання з повернення кредиту входять до складу спадщини, то умови кредитного договору щодо строків повернення кредиту чи сплати його частинами не застосовуються, а підлягають застосуванню норми статті 1282 ЦК України щодо обов`язку спадкоємців задовольнити вимоги кредитора у порядку, передбаченому частиною другою цієї норми. Саме на підставі норм ч.2 ст. 1281, ст. 1282 ЦК України кредитор заявив вимоги до спадкоємців. Так, згідно зі статтею 1282 ЦК України спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен зі спадкоємців зобов`язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині. Вимоги кредитора вони зобов`язані задовольнити шляхом одноразового платежу, якщо домовленістю між спадкоємцями і кредитором не встановлено інше. У разі відмови від одноразового платежу суд за позовом кредитора накладає стягнення на майно, яке було передано спадкоємцям у натурі. Відповідно до роз`яснень, які містяться у п. 32 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» №5 від 30 березня 2012 року з урахуванням положення статті 1282 ЦК спадкоємці боржника за умови прийняття спадщини є боржниками перед кредитором у межах вартості майна, одержаного у спадщину. При цьому спадкоємці несуть зобов`язання погасити нараховані відсотки і неустойку тільки в тому випадку, якщо вони вчинені позичальником за життя. Інші нараховані зобов`язання фактично не пов`язані з особою позичальника і не можуть присуджуватися до сплати спадкоємцями. За приписами статті 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Відповідно до ч.1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно положень ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Статтею 1218 ЦК України передбачено, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Частина 1 ст. 608 ЦК України передбачає, що зобов`язання припиняється смертю боржника, якщо воно є нерозривно пов`язаним з його особою і у зв`язку з цим не може бути виконане іншою особою. Однак, позивач не надав суду належних та допустимих доказів того, що спадкодавцю за життя належало будь-яке (рухоме, нерухоме) майно чи право на таке майно, та що відповідачі [PERSON] та [PERSON] отримали його у спадщину та можуть за його рахунок задовольнити вимоги позивача. Крім того кожен зі спадкоємців зобов`язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині. Статтею 29 ЦК України встановлено, що місцем проживання фізичної особи є житло в якому вона проживає постійно або тимчасово. Частиною 6 ст.29 ЦК України встановлено, що фізична особа може мати кілька місць проживання. Згідно Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання» визначено, що реєстрація - внесення інформації до реєстру територіальної громади, документів, до яких вносяться відомості про місце проживання/перебування особи, із зазначенням адреси житла/місця перебування із подальшим внесенням відповідної інформації до Єдиного державного демографічного реєстру в установленому Кабінетом Міністрів України порядку. Відповідно до ст. 6 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання», реєстрація місця проживання здійснюється тільки за однією адресою. У разі якщо особа проживає у двох і більше місцях, вона здійснює реєстрацію місця проживання за однією з цих адрес за власним вибором. За адресою зареєстрованого місця проживання з особою ведеться офіційне листування та вручення офіційної кореспонденції. З зазначеного слідує, що адреса проживання та адреса реєстрації в особи можуть бути різними. Позивачем не надано жодного доказу, що відповідачі [PERSON] та [PERSON] проживали разом з [PERSON] до дня його смерті. Крім цього, реєстрація місця проживання відповідачів та померлого [PERSON] за однією адресою не є безумовним доказом того, що відповідачі проживав разом з померлим та що вони є особами, які відповідно до вимог ч.3 ст.1268 ЦК України прийняла спадщину, оскільки положення Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» не ставить місце фактичного проживання особи в залежність від місця її реєстрації. Місцем проживання особи може бути будь-яке жиле приміщення, у якому особа проживає постійно або тимчасово, яке належить цій особі на праві власності або праві користування, що визнається власником жилого приміщення. Отже, місце реєстрації будь-якої особи зі спадкодавцем не є безумовним підтвердженням того, що ця особа є спадкоємцем померлого. У зв`язку з цим посилання позивача на такі докази як копії паспортів позичальника та відповідачів не приймаються судом як доказ постійного проживання спадкодавця з спадкоемцем. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що АТ КБ «ПРИВАТБАНК» не надано належних та допустимих доказів на підтвердження своїх вимог, саме до [PERSON] та [PERSON] , факт їхньої реєстрації за однією адресою не свідчить, що на час смерті позичальника [PERSON] вони проживали із ним разом за однією адресою та отримали у спадщину після його смерті будь-яке (рухоме, нерухоме майно) за рахунок якого спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора, оскільки задоволення вимог кредитора за власні кошти буде суперечити дослідженим вище положенням ст. 1282 ЦК України. Враховуючи вищевикладене та те, що позивачем неподано належних і допустимих доказів на підтвердження своїх позовних вимог, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позову за недоведеністю. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed