Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-17 00:00:00

[PERSON], уточнивши позовні вимоги, звернувся до Дзержинського районного суду м. Харкова з позовною заявою до [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] [INFO] позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом, в якому просив визнати недійсним договір дарування нерухомого майна - нежитлових приміщень 1-го поверху № 1-1--:-1-4, 2-1-:-2-4 загальною площею 92,0 кв. м. в житловому будинку літ. А-5, що розташований за адресою: [ADDRESS], укладений 20 жовтня 2016 року між [PERSON] та [PERSON], застосувавши наслідки недійсності правочину та визнати недійсним договір дарування нерухомого майна - нежитлових приміщень 1-го поверху № 1-1--:-1-4, 2-1-:-2-4 загальною площею 92,0 кв. м. в житловому будинку літ. А-5, що розташований за адресою: [ADDRESS], укладений 25 жовтня 2016 року між [PERSON] та [PERSON] і [PERSON], застосувавши наслідки недійсності правочину. Обгрунтовуючи свої позовні вимоги позивач зазначив, що Постійно діючим третейським судом при Асоціації «Європейська ліга правовий інновацій» по справі № 02/09/2016 07 жовтня 2017 року за його позовом до відповідача [PERSON] винесене рішення про стягнення з [PERSON] на його користь боргу у розмірі 10 714 800 грн. Про рішення третейського суду відповідачу [PERSON] було відомо ще 06.09.2016 року і , який не заперечував проти позову та визнав його в повному обсязі. Позивач зазначив, що відповідачі - [PERSON] та [PERSON] спільно, умисно, з метою унеможливлення звернення стягнення на майно в порядку виконання рішення третейського суду від 07.10.2017 року уклали між собою 20 жовтня 2016 року договір даруваннянежитлових приміщень 1-го поверху № 1-1--:-1-4, 2-1-:-2-4 загальною площею 92,0 кв. м. в житловому будинку літ. А-5, що розташований за адресою: [ADDRESS] . 25 жовтня відповідачка [PERSON] подарувала нежитлові приміщення 1-го поверху № 1-1--:-1-4, 2-1-:-2-4 загальною площею 92,0 кв. м. в житловому будинку літ. А-5, що розташований за адресою: [ADDRESS] відповідачам [PERSON] та [PERSON] У зв'язку з тим, що договір дарування від 24 жовтня 2014 року є похідним від договору дарування від 20 жовтня 2016 року, то позивач також просив визнати його недійсним. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити і надав пояснення відповідно до викладених у позові. Відповідачі [PERSON], [PERSON], [PERSON] про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином . В судове засідання не з'явилися, але подали заяви про розгляд справи у їх відсутність. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] в своїх заявах просили в задоволенні позову відмовити. Відповідачка [PERSON] та її представник проти позову заперечували та пояснили, що підстави подання позову є штучними і вимоги позову фактично спрямовані на повернення нежитлових приміщень 1-го поверху № 1-1--:-1-4, 2-1-:-2-4 загальною площею 92,0 кв. м. в житловому будинку літ. А-5, що розташований за адресою: [ADDRESS] виключно відповідачу [PERSON] Взаємовідносини між нею та [PERSON] є вкрай напруженими, у тому числі і з причини поділу майна подружжя. 28 грудня 2016 року заочним рішенням Ленінського районного суду м. Харкова шлюб між відповідачам [PERSON] та [PERSON] був розірваний з ініціативи [PERSON] Після розірвання шлюбу з січні 2017 року відповідач [PERSON] перешкоджає її проживанню у їх спірному будинку. ЇЇ особисті речі були викинуті з будинку в сміттєвих кульках, вхідні замки поміняні. Іншого житла у неї немає і вона змушена знімати за договором найму кімнату. На теперішній час спір про розподіл спільного сумісного майна подружжя знаходиться в провадженні Дзержинського районного суду м. Харкова. Про позику грошей у розмірі 400 000 доларів США колишнім чоловіком їй нічого не відомо. Наполягала на тому, що позивача знає давно, і таких грошей у нього ніколи не було. Позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] знаходяться в дружніх стосунках. До теперішнього часу спілкуються, разом проводять свій відпочинок та свої фото разом викладають у мережі Інтернет. Відповідач [PERSON] , позбавивши її права на проживання в спільному будинку, звернувся до Ленінського районного суду м. Харкова із заявою про стягнення на його користь аліментів з неї на неповнолітню доньку і рішенням Ленінського районного суду м. Харкова ухвалене рішення на користь [PERSON] Про рішення Постійно діючого третейського суду при Асоціації «Європейська ліга правовий інновацій» по справі № 02/09/2016 07 жовтня 2017 року їй стало відомо лише після отримання позову [PERSON], яке до теперішнього часу не передане на примусове виконання, що, на її думку, підтверджує домовленість [PERSON] та [PERSON] про відібрання у неї спірних нежитлових приміщень. Також відповідачка [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що починаючи з 1998 року вона є приватним нотаріусом. За її особисті кошти була придбана квартира [PERSON] яка була оформлена на матір відповідача , а використовувалася нею під приміщення нотаріальної контори . У 2006 році на ім'я відповідача [PERSON] придбана [ADDRESS], яка об'єднана з квартирою 1 за цією ж адресою і використовується нею як приміщення нотаріальної контори і на теперішній час. Відповідач [PERSON] визнавав спірні нежитлові приміщення її особистою приватною власністю, а тому подарував ці приміщення їй добровільно для продовження здійснення нею нотаріальної діяльності. На підставі викладеного відповідач та її представник просили відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі. Суд, вислухавши сторони, дослідивши матеріали справи та представлені докази, приходить до висновку про те, що позовні вимоги задоволенню не підлягають з наступних підстав. Судом встановлено, що 20 жовтня 2016 року між [PERSON] та [PERSON] укладений договір дарування нежитлових приміщень 1-го поверху № 1-1--:-1-4, 2-1-:-2-4 загальною площею 92,0 кв. м. в житловому будинку літ. А-5, що розташований за адресою: [ADDRESS], який посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Луценко В.С. Відповідно до п. 4 договору дарування від 20 жовтня 2016 року дарувальник - відповідач [PERSON] стверджував, що на момент укладання цього договору відчужене за цим договором майно не перебуває під арештом чи забороною, у податковій заставі не перебуває, відносно нього не укладено будь-яких договорів з відчуження чи щодо користування іншими особами, в тому числі попередніх договорів (завдатку). Треті особи не мають прав на це нерухоме майно. Пунктом 6 договору дарування від 20 жовтня 2016 року нежитлових приміщень 1-го поверху № 1-1--:-1-4, 2-1-:-2-4 загальною площею 92,0 кв. м. в житловому будинку літ. А-5, що розташований за адресою: [ADDRESS] передбачено, що право власності у [PERSON] виникає з моменту прийняття дарунку. На виконання п. 1 цього договору обдарована одержує примірник цього договору після його нотаріального посвідчення. Пунктом 8 зазначеного договору встановлено, що сторони усвідомлювали значення своїх дій, розуміють природу правочину, свої права та обов'язки за цим договором, при укладання цього договору відсутній будь-який обман чи інше приховування фактів, які б мали істотне значення та були свідомо приховувані ними, договір укладається ними згідно зі справжньою їхньою волею, без будь-якого застосування фізичного чи психологічного тиску, договір укладається на вигідних для сторін умовах і не є результатом тяжких обставин, правочин вчиняється з наміром створення відповідних правових наслідків (не є фіктивним) На виконання пункту 7 договору дарування від 20 жовтня 2016 року про обов'язковість його державної реєстрації, він зареєстрований в Єдиному реєстрі речових прав на нерухоме майно. 25 жовтня 2017 року, будучи власником нежитлових приміщень 1-го поверху № 1-1--:-1-4, 2-1-:-2-4 загальною площею 92,0 кв. м. в житловому будинку літ. А-5, що розташований за адресою: [ADDRESS], відповідачка [PERSON] розпорядилася ними на свій розсуд, подарувавши їх в рівних частках відповідачам [PERSON] та [PERSON] На теперішній час ці приміщення також використовуються відповідачкою [PERSON] під приміщення нотаріальної контори і ця обставина визнана сторонами, тому відповідно до ч. 1 ст. 61 ЦПК України не підлягає доказуванню. Відповідно дочастині 1 статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонам) вимог, які встановлені частиною першою-третьою, п'ятою та шостою ст. 203 ЦК України. Відповідно до частини першої-третьої, п'ятої та шостої ст. 203 ЦК України підставами для визнання правочину недійсним є: правочин не може суперечити ЦК України, іншим актам цивільного судочинства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам, особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності, волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі, правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей. Відповідно до ч. 2, ч. 3 ст. 10, ч. 1 ст. 60 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 ЦПК України. Позивачем не надано доказів на підтвердження недійсності договору дарування нежитлових приміщень 1-го поверху № 1-1--:-1-4, 2-1-:-2-4 загальною площею 92,0 кв. м. в житловому будинку літ. А-5, що розташований за адресою: [ADDRESS] посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Луценко В.С., як фіктивного. Також представником позивача не доведено того, що дійсним наміром сторін договору було приховування майна відповідача [PERSON] від обтяжень, пов*язаних з примусовим виконанням рішення третейського суду щодо стягнення коштів за договором позики. Посилання позивача та його представника на рішення Постійно діючого третейського суду при Асоціації «Європейська ліга правовий інновацій» по справі № 02/09/2016 від 07 жовтня 2017 року за його позовом до відповідача [PERSON] про стягнення на його користь з [PERSON] боргу у розмірі 10 714 800 грн. не заслуговує на увагу, оскільки як зазначено в Законі України "Про третейські суди" третейський суд - це недержавний незалежний орган, що утворюється за угодою або відповідним рішенням заінтересованих фізичних та (або) юридичних осіб у порядку, встановленому цим Законом, для вирішення спорів, що виникають із цивільних та господарських правовідносин.Третейський розгляд спорів сторін у сфері цивільних правовідносин - це вид недержавної юрисдикційної діяльності і не є здійсненням правосуддя. Рішення третейського суду є обов'язковими лише для сторін третейської угоди, а тому не може свідчити про наявність та безспірність заборгованості за договором позики. Доказів примусового виконання рішення Постійно діючого третейського суду при Асоціації «Європейська ліга правовий інновацій» по справі № 02/09/2016 від 07 жовтня 2017 року на час укладання оспорюваного договору дарування позивачем не надано, як і не надано доказів того, що в забезпечення виконання боргових зобов*язань саме спірні нежитлові приміщення були заставним майном, а інше майно, за рахунок якого може бути виконане рішення третейського суду, у відповідача [PERSON] відсутнє. Зазначене спростовує порушення прав позивача на отримання боргу саме за рахунок нежитлових приміщень 1-го поверху № 1-1--:-1-4, 2-1-:-2-4 загальною площею 92,0 кв. м. в житловому будинку літ. А-5, що розташований за адресою: [ADDRESS], посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Луценко В.С. У зв'язку з тим, що відсутні підстави для задоволення позовних вимог про визнання недійсним договору дарування нерухомого майна - нежитлових приміщень 1-го поверху № 1-1--:-1-4, 2-1-:-2-4 загальною площею 92,0 кв. м. в житловому будинку літ. А-5, що розташований за адресою: [ADDRESS], укладений 20 жовтня 2016 року між [PERSON] та [PERSON], а договір дарування нерухомого майна - нежитлових приміщень 1-го поверху № 1-1--:-1-4, 2-1-:-2-4 загальною площею 92,0 кв. м. в житловому будинку літ. А-5, що розташований за адресою: [ADDRESS], укладений 25 жовтня 2016 року між [PERSON] та [PERSON] і [PERSON] є похідним, відсутні також підстави для його задоволення. За таких обставин суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги задоволенню не підлягають в повному обсязі. На підставі ст.. 88 ЦПК України судові витрати суд покладає на позивача.

Outcome: dismissed