Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-23 00:00:00

25.03.2015 ПрАТ СК «ВУСО» звернулось до Бориспільського міськрайонного суду Київської області з даним позовом до [PERSON], з проханням: стягнути з [PERSON] на користь ПрАТ СК «ВУСО» суму завданої майнової шкоди в розмірі 43647 гривень 14 копійок (а.с.2-5). Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує наступним. Між ПрАТ СК «ВУСО» і ТОВ «Український лізинговий фонд» було укладено договір добровільного страхування наземного транспорту № 1006604-02-10-02 від 30 серпня 2013 року, за яким страховик застрахував майнові інтереси страхувальника, повязані з експлуатацією наземного транспортного засобу, а саме : автомобіля Mercedes-Benz ML 350, державний реєстраційний номер [NUMBER]. 09.11.2013 року сталася дорожньо-транспортна пригода за участю застрахованого транспортного засобу КІА державний реєстраційний номер AF 6086 КР, під управлінням [PERSON]. В результаті дорожньо-транспортної пригоди було пошкоджено застрахований в ПрАТ «СК «ВУСО» автомобіль Mercedes-Benz ML 350, державний реєстраційний номер [NUMBER]. Відповідно до постанови Києво-Святошинського районного суду Київської області від 20.11.2013 зазначена дорожньо-транспортна пригода сталась з вини відповідача. На відшкодування завданої власнику застрахованого автомобіля позивачем виплачено суму страхового відшкодування в розмірі 43 647 гривні 14 копійок. Позивач також зазначає, що після виплати страхового відшкодування у ПрАТ «СК «ВУСО» виникла право вимоги до [PERSON]. Згідно витягу ЄЦБД МТСБУ, що в свою чергу не є достовірною інформацією, цивільно-правова відповідальність відповідача застрахована в ТДВ «СК «Наста», за договором обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АЕ/0559114. В звязку з чим на адресу відповідача було надіслано запит з проханням підтвердити інформацію, що його цивільно-правова відповідальність на момент ДТП була застрахована та надати докази, які б підтвердити факт повідомлення ТДВ «СК «Наста» у встановленому законом порядку, щодо настання дорожньо-транспортної пригоди. Станом на день подачі позову відповідач жодної інформації не надав. Ухвалою від 27 травня 2016 року було скасовано заочне рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 28 травня 2015 року у даній справі. До участі у справі в якості співвідповідачів було залучено Товариство з обмеженою відповідальністю «ІВЕКО Україна», Товариство з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Наста». 05.07.2016 року позивач уточнив позовні вимоги та просить: стягнути солідарно зі [PERSON] та ТОВ «ІВЕКО Україна» суму завданої шкоди в розмірі 43647,14 грн. та витрати по оплаті судового збору (а.с.170). При цьому представник позивача зазначив, що як вбачається з заяви про перегляд заочного рішення [PERSON] на момент ДТП перебував у трудових відносинах з володільцем автомобіля КІА Sorento, державний реєстраційний номер [NUMBER] ТОВ «ІВЕКО Україна». В додаткових поясненнях (а.с.196-199) представник позивача звертає увагу, що за вибором потерпілого вимога про відшкодування шкоди може бути предявлена безпосередньо до винної особи, оскільки за змістом статті 1991 ЦК України особа, яка відповідає за шкоду, завдану з вини іншої особи, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи, якщо за законом межі відповідальності останньої та особи, яка за неї відповідає, однакові. Також зазначивши, що особою, відповідальною за заподіяння збитків може бути як страхова компанія, відповідальна за винну особу, так і безпосередній заподіювач шкоди, та стверджує, що страховик, який виплатив страхове відшкодування має право самостійно обирати спосіб захисту свого порушеного права, зокрема права вимоги до винної особи про стягнення коштів у розмірі виплаченого страховиком відшкодування. В судовому засіданні 22.09.2016 року (а.с.208-209) представник позивача [PERSON] «СК «ВУСО» уточнені позовні вимоги, а також викладені в позовній заяві обставини повністю підтримала. В призначене судове засіданні 24.10.2016 року представник позивача не зявилась, направила до суду заяву, в якій повністю підтримала заявлені позовні вимоги та просила розглядати справи без присутності представника ПрАТ «СК «ВУСО» . Відповідач [PERSON] в судовому засідання факт заподіяння з його вини дорожньо-транспортної пригоди не заперечував, проти задоволення позову заперечував, посилаючись на те, що їхав на службовому автомобілі у відрядження, після настання дорожньо-транспортної пригоди надав працівникам ДАІ підтвердження, що цивільно-правова відповідальність була застрахована в ТОВ «СК «Наста», надав письмові пояснення для страхової компанії, яка, як йому відомо, була вчасно повідомлена про страховий випадок. Він вважає, що страхова компанія зобовязана виплатити позивачу суму заподіяної шкоди, оскільки вона не перевищує встановлений ліміт відповідальності. Представник відповідача ТОВ «ІВЕКО Україна» в судовому засіданні проти задоволення позову заперечувала, надала письмові пояснення (а.с.254-255), відповідно до яких згідно ст.3 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоровю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників. Транспортний засіб КІА Sorento державний реєстраційний номер [NUMBER], яким керував Відповідач [PERSON] на момент вчинення ДТП був забезпеченим транспортним засобом, згідно з вимогами Закону. Вона звертає увагу, що в матеріалах справи є лист та додаток до Акту проведення взаємозаліку від 15.01.2014 між ТОВ «ІЛТА» -страхувальником та ТзДВ «НАСТА», в якому зазначено номер справи, дата ДТП, реєстраційний номер автомобіля та сума збитків від ДТП, яка є предметом цього розгляду, що підтверджує, що Страхова компанія «НАСТА», була повідомлена про ДТП, в результаті чого було заведено страхову справу, а відтак законом обовязок по відшкодуванню шкоди, законом повністю покладено на страхову компанію, що застрахувала цивільно-правову відповідальність на СК «НАСТА». Посилаючись на вимоги ст.1194 ЦК України, представник відповідача звертає увагу, що сума страхового відшкодування згідно Страхового полісу та страхового сертифікату становить 50000 грн. та повністю покриває розмір фактичних збитків позивача. Вважає, що, оскільки позивачем заявлено вимог на повний розмір шкоди, позивач не має права на отримання відшкодування ні в порядку регресу ні суброгації, та, враховуючи викладене, вважає, що вимоги до ТОВ «ІВЕКО Україна» та до [PERSON]В, не підлягають задоволенню в повному обсязі. Представник залученого до участі у справі в якості співвідповідача ТДВ «СК «НАСТА» в судове засіданні не зявився, про час та місце розгляду був повідомлений належним чином за зареєстрованим місцем знаходження юридичною особи. Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, дослідивши матеріали цивільної справи, суд вважає, що вимоги позивача задоволенню не підлягають з наступних підстав. У судовому засіданні встановлено, що 30 серпня 2013 року між ПрАТ «СК «ВУСО» та ТОВ «Український лізинговий фонд» було укладено договір добровільного страхування наземного транспорту №1006604-02-10-02 транспортного засобу Mercedes-Benz ML 350, державний реєстраційний номер [NUMBER]. Строк дії договору до 24.00 02 вересня 2014 року (включно) (а. с. 14). Також встановлено, що 09.11.2013 року близько 22.00 годин на 21 км+300 м на а/д Київ-Одеса [PERSON] керуючи автомобілем [NUMBER], не дотримався безпечної дистанції та здійснив зіткнення з автомобілем [NUMBER], внаслідок ДТП автомобілі отримали механічні пошкодження, чим порушив вимоги п. 13.1 ПДР України і здійснив адміністративне правопорушення передбачене ст.124 КУпАП (а. с. 13). Наведене встановлено постановою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 20.11.2013 року, якою [PERSON] визнано винним у вчиненні правопорушення передбаченого ст. 124 КУпАП, притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, та призначено йому адміністративне стягнення у вигляді штрафу в сумі 425 гривень. Постанова набрала законної сили 02.12.2013 року (а.с. 13). Підстави звільнення від доказування наведені в статті 61 Цивільного процесуального кодексу України. Так, відповідно до частини 4 вказаної статті постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкова для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. В результаті ДТП, що сталась з вини відповідача, був пошкоджений автомобіль [NUMBER], який належить ТОВ «Український лізинговий фонд», що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу серії САТ № 269996 ( а. с. 10). Відповідно до звіту № 5064-70 від 26.11.2013 про оцінку майна спеціаліста по врегулюванню збитків [PERSON], вартість матеріального збитку, завданого власнику автомобіля [NUMBER] внаслідок пошкодження при ДТП складає 43 647 гривень 14 копійок (а. с. 25-28). Відповідно до вимог частини 1 статті 11 Цивільного процесуального кодексу України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. За змістом ч.4 ст.60 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до заяви про виплату страхового відшкодування власника пошкодженого застрахованого автомобіля [NUMBER] від 11.11.2013 року (а. с. 20-22) та платіжних доручень № 14 688 від 04.12.2013 року та № 239 від 13.01.2014 року (а. с. 31-32) позивачем було перераховано страхове відшкодування на загальну суму 43\~647 гривень 14 копійок на рахунок ТОВ «Український лізинговий фонд». Відповідно до ст.27 Закону України «Про страхування» та ст.993 Цивільного кодексу України право вимоги до особи, відповідальної за заподіяний збиток переходить до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування. Відповідно до вимог частини 1 статті 1166 Цивільного кодексу України шкода, завдана майну фізичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Відповідно до вимог ч.2, 5 ст.1187 Цивільного кодексу України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Одночасно, ч.1 ст.1172 Цивільного кодексу України передбачено, що юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов'язків. Як встановлено судом, автомобіль [NUMBER] на момент дорожньо-транспортної пригоди на праві власності належав Товариству з обмеженою відповідальністю «Ілта», про що зазначено в Довідці про дорожньо-транспортну пригоду №9298361 (а.с.11), а також підтверджується копією свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу ААС 792140 (а.с.185), та знаходився в оренді ТОВ «ІВЕКО Україна» на підставі Договору прокату автомобіля №809-Ю/2013 від 15 липня 2013 року, укладеного між ТОВ «БЛС» (наймодавець) та ТОВ «ІВЕКО Україна» (Наймач), Акту приймання-передачі автомобіля 15 липня 2013 року (а.с.120-123,124) та Додаткового договору №809-Ю/2013/1 до Договору прокату автомобіля №809-Ю/2013 від 15 липня 2013 року (а.с.126). В тому числі за змістом Інформації, наданої фінансовим директором ТОВ «ІЛТА» вих.№121-юр від 18 липня 2016 року (а.с.181) транспортний засіб КІА Sorento з державним реєстраційним номером АА6086КР на момент ДТП належав на праві власності ТОВ «ІЛТА» і був переданий ТОВ «БЛС» за договором фінансового лізингу, та після закінчення фінансового лізингу було передано у власність лізингоодержувача у грудні 2013 року. Відповідач [PERSON] керував зазначеним автомобілем в силу своїх трудових відносин з ТОВ «ІВЕКО Україна», що було визнано відповідачем [PERSON] та представником відповідача ТОВ «ІВЕКО Україна», підтверджується даними трудової книжки відповідача [PERSON], довідкою ТОВ «ІВЕКО Україна» №06-04-2016 від 26.04.2016 року (а.с.128, 129-136), та позивачем не оспорюється. В тому числі, як вбачається з даних паспорта громадянина України для виїзду за кордон на імя відповідача [PERSON], він має відмітку Прикордонної служби України про перетин відповідачем державного кордону України авіатранспортом в аеропорту «Бориспіль» 10.11.2013 року (а.с.149). Доказів того, що в момент ДТП [PERSON] не знаходився при виконанні своїх трудових обовязків бізнес-менеджера NEW Holland ТОВ «ІВЕКО України», суду надано не було. Судом також встановлено, що на момент дорожньо-транспортної пригоди цивільно-правова відповідальність власника автомобіля [NUMBER] була застрахована власником автомобіля ТОВ «ІЛТА» в ТДВ «Страхова Компанія «Наста» на підставі Полісу страхування цивільно-правової відповідальності «АЕ/0559114, строк дії якого з 05.07.2013 по 04.07.2014 року (а.с.180), що також підтверджується Страховим сертифікатом №3493 від 05.06.2013,підписаним Страховиком ТДВ СК «НАСТА» та Страхувальником ТОВ «ІЛТА», який також підтверджує передачу застрахованого транспортного засобу у лізинг ТОВ «БЛС». За умовами страхування страхова сума (ліміт відповідальності) на одного потерпілого складає : за шкоду, заподіяну життю і здоровю сто тисяч гривень, за шкоду, заподіяну майну пятдесят тисяч. При цьому розмір франшизи складає - нуль гривень (а.с.180). За змістом ст.1194 Цивільного кодексу України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобовязана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Відповідно до розяснень, викладених в п. 16 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №4 від 01.03.2013 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» відповідно до статті 21\~Закону № 1961-IV\~«Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» на території України забороняється експлуатація транспортного засобу без поліса обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності, тобто володільці транспортних засобів, за винятком осіб, звільнених від обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності згідно з пунктом 13.1 статті 13 цього Закону, зобов'язані застрахувати ризик своєї цивільної відповідальності, яка може настати внаслідок завдання шкоди життю, здоров'ю або майну інших осіб при використанні транспортних засобів. У зв'язку із цим при пред'явленні позовних вимог про відшкодування такої шкоди в результаті дорожньо-транспортної пригоди безпосередньо до особи, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, суд має право виключно в порядку, передбаченому статтею 33\~ЦПК, залучити до участі у справі страхову організацію (страховика), яка застрахувала цивільну відповідальність володільця транспортного засобу. Непред'явлення вимог до страховика за наявності підстав для стягнення завданої шкоди саме зі страховика є підставою для відмови в позові до завдавача шкоди у відповідному розмірі. Оскільки відповідно до статті 3\~Закону № 1961-IV\~обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється як з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров'ю та/або майну потерпілих унаслідок дорожньо-транспортної пригоди, так і захисту майнових інтересів страхувальників, враховуючи положення статті 1194ЦК, питання про відшкодування шкоди самою особою, відповідальність якої застрахована, вирішується залежно від висловленої нею згоди на таке відшкодування та виконання чи невиконання нею передбаченого статтею 33 Закону № 1961-IV обов'язку щодо письмового надання страховику, з яким укладено відповідний договір (у передбачених випадках Моторному (транспортному) страховому бюро України, далі - МТСБУ), повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду встановленого зразка. У разі відсутності такої згоди завдана потерпілому шкода підлягає відшкодуванню страховиком у межах передбаченого договором страхування страхового відшкодування. Наявність такої згоди у вигляді відповідної заяви цієї особи та виконання нею передбаченого статтею 33 Закону № 1961-IV обов'язку з'ясовується судом першої інстанції, у зв'язку з чим до участі у справі може бути залучений страховик. При відшкодуванні страховиком шкоди, завданої особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, така особа сплачує потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). У разі невиконання особою, відповідальність якої застрахована, обов'язку письмового надання страховику, з яким укладено договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності (у передбачених випадках - МТСБУ), повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду встановленого МТСБУ зразка, шкода відшкодовується завдавачем шкоди. Як вбачається з відповіді, наданої фінансовим директором ТОВ «ІЛТА» вих.№147-юр від 15 вересня 2016 року (а.с.252) копія повідомлення про страховий випадок, що стався 09.11.2013 року із зазначеним транспортним засобом КІА Sorento з державним реєстраційним номером АА6086КР не збереглась, разом з цим наявність такого, вчасного відправленого повідомлення, опосередковано підтверджується фактом отримання підприємством від страхової компанії страхового відшкодування за згаданим вище страховим випадком, що підтверджується додатком до акту заліку взаємних однорідних вимог, укладеного між ТОВ «ІЛТА» та ТДВ «СК «НАСТА» (а.с.253). Так, з вищевказаного Додатку №2 до Акту №43 «Про проведення заліку взаємних однорідних вимог по генеральному договору №401.0008545 від 23.09.2010 р.», датованого 15.01.2014, укладеного ТДВ «Страхова компанія «НАСТА» та ТОВ «Ілта», вбачається що випадок від 09.11.2013 із застрахованим автомобілем [NUMBER] визнано страховим випадком, оскільки містить дані про номер страхової справи 2013011-09/003 та суму відшкодування 23978,78грн. Наведене свідчить про те, що ТДВ «СК «НАСТА» була повідомлена про дорожньо-транспортну пригоду, яка сталась 09.11.2013 за участі застрахованого страховиком транспортного засобу КІА Sorento з державним реєстраційним номером АА6086КР. Як вбачається, з доданих до листа №121-юр від 18 липня 2016 року, адресованого ТОВ «Ілта» запит ТОВ «ІВЕКО Україна», документів, в числі додатків наявна засвідчена копія пояснення [PERSON] про обставини вищевказаної дорожньо-транспортної пригоди від 09.11.2013 року, датованого 12.11.2013, яке містить застереження, що він ([PERSON]П.) проінформований, що в разі надання ним завідомо не правдивої інформації щодо обставин страхової події, страхова компанія має право відмовити у відшкодуванні матеріального збитку (а.с.186). Також встановлено, що позивачу [PERSON] «СК «ВУСО» було відомо про той факт, що цивільно-правова відповідальність власника транспортного засобу КІА Sorento державний реєстраційний номер [NUMBER], з вини водія якого (відповідач [PERSON]П.) сталась дорожньо-транспортна пригода та був пошкоджений застрахований позивачем транспортний засіб Mercedes-Benz ML 350 державний реєстраційний номер [NUMBER], була застрахована в ТДВ «СК «НАСТА». Це підтверджується долученою до позовної заяви Довідкою про дорожньо-транспортну пригоду №9298361, виданою 12.11.2013 року Києво-Святошинським РВ ГУ МВС України Київської області (а.с.11), в якій міститься відповідна інформація про номер страхового полісу АЕ0559114, термін дії- до 04.07.2014 та найменування Страховика ТДВ «СК «НАСТА». Крім того, як вбачається, з наданих позивачем документів, ПрАТ СК «ВУСО» зверталось до ТДВ «СК «НАСТА» з вимогою про відшкодування понесених збитків в розмірі страхового відшкодування 36372,62грн., який належить до виплати страхувальнику у звязку з ДТП, що мала місцем 09.11.2013, місце ДТП- дорога М-05 Київ-Одеса 71км 300м, винна особа [PERSON], марка т/з КІА Соренто державний номер АА6086КР, власник ТОВ «Ілта», страховик ТДВ «СК «НАСТА», поліс АЕ/0559114 (а.с.248-249). Проте, будь-які належні докази на підтвердження того, що дана вимога надійшла до ТДВ «СК «НАСТА», а також докази того, що страхове відшкодування було виплачено позивачу [PERSON] «СК «ВУСО» страховиком ТДВ «СК «НАСТА», а також в якій саме сумі, або не було виплачено, суду надано не було та не зазначено джерел їх здобуття. Виходячи з вищенаведених вимог чинного законодавства обставини, що мають бути встановлені і доведені належними і допустимими доказами є: фактичний розмір шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди власнику пошкодженого транспортного засобу Mercedes-Benz ML 350 державний реєстраційний номер [NUMBER], фактично виплачений позивачем [PERSON] «СК «ВУСО» розмір страхового відшкодування, а також різниця між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою, здійсненою співвідповідачем ТОВ «СК «НАСТА». З урахуванням досліджених в судовому засіданні доказів, а також встановлених судом обставин справи та відповідних правовідносин, які виникли між сторонами, суд прийшов до переконання, що враховуючи ліміт страхового відшкодування за укладеним власником забезпеченого транспортного засобу КІА Sorento державний реєстраційний номер [NUMBER] (ТОВ «ІЛТА») та співвідповідачем ТДВ «СК «НАСТА» договором обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності, який перевищує розмір фактично виплаченого позивачем страхового відшкодування, суд прийшов до переконання, що позивачем предявлено позов до неналежного відповідача. А також, враховуючи вищенаведені розяснення Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, прийшов до висновку, що в задоволенні позову слід відмовити. При цьому суд також враховує, що доводи позивача щодо його права предявлення позову до позивача як до винної особи у заподіянні шкоди, не ґрунтуються на вимогах чинного законодавства, оскільки це суперечить ст.ст.979, 1194 ЦК України, ст.16 Закону України «Про страхування» та встановленим судом вищенаведеним обставинам справи, а непред'явлення вимог до страховика ТДВ «СК «НАСТА» за наявності підстав для стягнення завданої шкоди саме зі\~ страховика є підставою для відмови в позові до завдавача шкоди у відповідному розмірі. Так, відповідно до змісту ч.1 та 2 ст.999 ЦК України законом може бути встановлений обов'язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров'я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов'язкове страхування). До відносин, що випливають із обов'язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства. Так, зі змісту преамбули Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» №1961-IV цей Закон регулює відносини у сфері обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (далі - обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності) і спрямований на забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров'ю та майну потерпілих при експлуатації наземних транспортних засобів на території України. Пунктом 2.1 ст.2 Закону №1961-IV передбачено, що відносини у сфері обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів регулюються Конституцією України, Цивільним кодексом України, Законом України "Про страхування", цим та іншими законами України і нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них. Якщо норми цього Закону передбачають інше, ніж положення інших актів цивільного законодавства України, то застосовуються норми цього Закону. При цьому суд також звертає увагу, що за змістом ст.3 Закону №1961-IV обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров'ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників. Статтею 6 Закону №1961-IV передбачено, що страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоровю та/або майну потерпілого. Згідно з вимогами п.21.1 ст.21 Закон №1961-IV, з урахуванням положень пункту 21.3 цієї статті, на території України забороняється експлуатація транспортного засобу (за винятком транспортних засобів, щодо яких не встановлено коригуючий коефіцієнт в залежності від типу транспортного засобу) без поліса обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності, чинного на території України, або поліса (сертифіката) обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності, укладеного в іншій країні з уповноваженою організацією із страхування цивільно-правової відповідальності, з якою МТ СБУ уклало угоду про взаємне визнання договорів такого страхування. Пунктом 22.1 ст.22 Закону №1961-IV передбачено, що у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоровю, майну третьої особи. Згідно п. 22.2 цієї статті, потерпілим - юридичним особам страховик, а у випадках, передбачених цим Законом, - МТСБУ відшкодовує виключно шкоду, заподіяну майну. Аналізом норм вказаного законодавчого акту, які мають переважне значення перед нормами Цивільного кодексу України в частині, що регулюють правовідносини, які виникають внаслідок заподіяння шкоди при експлуатації наземних транспортних засобів на території України, встановлено, що вони передбачають як права так й обовязки для усіх учасників правовідносин, в тому числі для потерпілих осіб, а також наслідки вчинення чи невчинення цих дій. Так, п.33.1 ст.33 Закону №1961-IV передбачено, що, у разі настання дорожньо-транспортної пригоди, яка може бути підставою для здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати), водій транспортного засобу, причетний до такої пригоди, зобов'язаний, зокрема: невідкладно, але не пізніше трьох робочих днів з дня настання дорожньо-транспортної пригоди, письмово надати страховику, з яким укладено договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ), повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду встановленого МТСБУ зразка, а також відомості про місцезнаходження свого транспортного засобу та пошкодженого майна, контактний телефон та свою адресу. Якщо водій транспортного засобу з поважних причин не мав змоги виконати зазначений обов'язок, він має підтвердити це документально (п.п.33.1.4). За змістом п.33.3 цієї статті, водії та власники транспортних засобів, причетних до дорожньо-транспортної пригоди, власники пошкодженого майна зобов'язані зберігати пошкоджене майно (транспортні засоби) у такому стані, в якому воно знаходилося після дорожньо-транспортної пригоди, до тих пір, поки його не огляне призначений страховиком (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) представник (працівник, аварійний комісар або експерт), а також забезпечити йому можливість провести огляд пошкодженого майна (транспортних засобів). В звязку з чим в п.33.4 цієї статті, у разі оформлення працівниками відповідних підрозділів Національної поліції відповідних документів про дорожньо-транспортну пригоду вони також встановлюють та фіксують необхідні відомості щодо обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності учасників цієї пригоди і сприяють представникам страховиків (МТСБУ) у проведенні огляду місця дорожньо-транспортної пригоди і транспортних засобів, причетних до неї. Згідно з вимогами п.34.1 ст.34 Закону №1961-IV страховик зобов'язаний протягом двох робочих днів з дня отримання повідомлення про настання події, що містить ознаки страхового випадку, розпочати її розслідування, у тому числі здійснити запити щодо отримання відомостей, необхідних для своєчасного здійснення страхового відшкодування. Крім того, згідно з вимогами п.34.2 цієї статті протягом 10 робочих днів з дня отримання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) зобов'язаний направити свого представника (працівника, аварійного комісара або експерта) на місце настання страхового випадку та/або до місцезнаходження пошкодженого майна для визначення причин настання страхового випадку та розміру збитків. Також ст.35.1 ст.35 Закону №1961-IV передбачено, що для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, протягом 30 днів з дня подання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду подає страховику (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) заяву про страхове відшкодування. У цій заяві має міститися: За змістом п.36.1 ст.36 Закону №1961-IV, страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ),

Outcome: dismissed