Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-11 00:00:00

До Приморського районного суду м. Одеси, 26.02.2016 року звернувся позивач із позовом до держави Україна, ГУ ПФУ в Одеській області, Державної казначейської служби України про стягнення моральної шкоди у зв'язку з невиплатою нарахованої пенсії на невиконання рішення суду, зазначаючи, що після нарахування 26.06.2012 року ГУ ПФУ України в Одеської області несплаченої пенсії в розмірі 13773,71 гривень, позивач неодноразово звертався до пенсійного фонду України про виплату суми пенсії, при цьому позивачу було відмовлено в задоволенні вказаного клопотання, у зв'язку з чим, позивач звернувся до суду. Постановою Приморського районного суду м. Одеси від 23.09.2014 року з ГУ ПФУ України в Одеській області було стягнуто 13773,71 гривень, однак вказану постанову виконано не було, грошові кошти сплачені не були. Позивач зазначає, що протягом чотирьох років не може отримати від органів державної влади присуджені грошові кошти, у зв'язку з чим, оцінює спричинену моральну шкоду в розмірі 24746 гривень. Обґрунтовуючи розмір заподіяної моральної шкоди, позивач виходив з того, що вказану грошову суму складають сума стягненої пенсії, згідно рішенню суду та інфляція за період не виплати нарахованої пенсії. Посилаючись на вищевикладені обставини, позивач просив визнати незаконною бездіяльність держави України по виконанню рішення суду від імені держави України, стягнути з держави Україна, за рахунок коштів резервного фонду Державного бюджету України в розмірі 24746 гривень. Уточнивши позовну заяву в частині суб'єктного складу спору, позивач просив вважати належним позивачем, замість держави України - Президента України. Позивач у судових засіданнях 31.05.2016 року, 21.07.2016 року позовні вимоги підтримав, просив задовольнити позов в повному обсязі. Відповідач Президент України, до суду не з'явився. Представником Президента України Гуцал Д.С. надані заперечення проти позову, згідно яких вбачається, що позивач помилково звернувся із зазначеним позовом до Президента України, враховуюче те, що він не є належним відповідачем по вказаній справі. Представник відповідача ГУ ПФУ України в Одеській області - Андрейко О.В. надала суду заперечення проти задоволення позову, згідно яких зазначила, що в позовній заяви не заявлено жодних позовних вимог до головного управління. Виконання постанови Приморського районного суду м. Одеси забезпечується за рахунок коштів Державного бюджету України, а кошти які виплачуються пенсіонерам за рішенням суду є складовою частиною Державного бюджету України, а не бюджету Пенсійного фонду. Головне управління не має права здійснювати доплату до пенсії у розмірах, що перевищують встановлені державним бюджетом. Крім того зазначив, що вимоги позивача про відшкодування моральної шкоди в розмірі 24746 гривень не обґрунтовані, оскільки не доведена наявність вини пенсійного фонду, а також сам факту спричинення моральної шкоди. У судовому засіданні 21.07.2016 року представник відповідача ГУ ПФУ України в Одеській області - Діордіца В.В. заперечував проти задоволенні позову. Крім того, до суду надійшли заперечення проти позову з боку представника Головного управління Державної казначейської служби України в Одеській області, згідно яких, зазначив, що згідно ст. 176 ЦК України, юридичні особи, створені державою не відповідають по зобов'язанням держави. Державна казначейська служба є окремою юридичною особою, самостійно несе відповідальність за своїми зобов'язаннями, прав та законних інтересів позивача не порушувало. Спірні правовідносини виникли між позивачем та ГУ ПФУ України в Одеській області. Відповідно до бюджетного законодавства органи державної влади є розпорядниками бюджетних коштів і уповноважені на отримання бюджетних асигнувань, взяття бюджетних зобов'язань та здійснення видатків з бюджету. Однак, позивач заявляє позовні вимоги щодо стягнення з держави України за рахунок коштів резервного фонду Державного бюджету України, у зв'язку з невиплатою нарахованої пенсії, що є неправомірним. Представник Державної казначейської служби України до суду не з'явився, про причину неявки суд не повідомив, заяву про розгляд справи за відсутності суду не надав. Вислухавши учасників процесу, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовна заява не підлягає задоволенню. Судом встановлено, що постановою Приморського районного суду м. Одеси від 23.09.2014 року, був задоволений позов [PERSON] до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області про стягнення заборгованості. Так, суд постановив, стягнути з Головного управління пенсійного фонду України в Одеській області на користь [PERSON] заборгованість по виплаті пенсії в сумі 13773,71 гривень. Вказане рішення набрало чинності, а 01.07.2015 року був виданий виконавчий лист щодо виконання постанови суду Приморського районного суду м. Одеси. З мотивувальної частини вказаного рішення вбачається, що в результаті невиконання Постанови Приморського районного суду м. Одеси від 04.07.2011 року в ГУ ПФУ України в Приморському районі м. Одеси виникла заборгованість в розмірі 13773,71 гривень. Таким чином, судом встановлено, що саме ГУ ПФУ України в Одеській області як відповідач та боржник у виконавчому провадженні є відповідальним за належне виконання Постанови Приморського районного суду м. Одеси від 04.07.2011 року та Постанови від 23.09.2014 року. Судом встановлено, що станом на теперішній час, судове рішення не виконано. Надаючи правову кваліфікацію виниклим правовідносинам, суд зазначає, що згідно ст. 124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов'язковими до виконання на всій території України. Відповідно до ст. 14 КАС України постанови та ухвали суду в адміністративних справах, що набрали законної сили, є обов'язковими до виконання на всій території України. Невиконання судових рішень тягне за собою відповідальність, встановлену законом. Так, згідно п. 43 Рішення по справі "Шмалько проти України" право на суд одним з аспектів якого є право на доступ до суду було б ілюзорним, якби правова система держави допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов'язкову силу, не виконувалося на шкоду одній зі сторін. Принцип обов'язковості судового рішення, яке набрало законної сили є складовою права на справедливий суд, який в свою чергу є одним з основних положень принципу верховенства права, який, відповідно до ст. 8 Конституції України визнається державою. Вирішуючи питання наявності в діях відповідача наявність цивільно-правового делікту, суд зазначає наступне. Відповідно до ст. 176 ЦК України держава не відповідає за зобов'язаннями створених ними юридичних осіб, крім випадків встановлених законом, при цьому, відповідно до ст. 1173 ЦК України, шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади АРК або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, АРК або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів. Разом з тим, судом не встановлено факт спричинення позивачеві моральних страждань. Так, позовна заява містить єдине посилання на ту обставину, що позивачу спричинені моральні страждання із приводу своєї неповноцінності як громадянина, тому що забезпечення прав і свобод людини є головним обов'язком держави. Згідно ст. 60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Суд враховує роз'яснення, надані в п. 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», згідно яких, в позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується. Дійсно, суд констатує протиправний характер дій ГУ ПФУ України в Одеській області в частині тривалого невиконання постанови суду, однак доказів того, що вказане невиконання рішення суду спричинило позивачу моральні страждання у вигляді сприйняття позивача в якості неповноцінного громадянина, суду не надано. Крім того, посилання не неповноцінність позивача як громадянина не знаходять свого підтвердження, оскільки дії ГУ ПФУ України в Одеській області в частині невиконання рішень судів мають систематичний характер, обумовлені об'єктивними чинниками, здійснюється щодо широкого кола осіб, а тому є такими, що не мають дискримінаційного характеру. Крім того, позивачем не надано доказів здійснення усіх передбачених процесуальним законом дій щодо примусового виконання рішення суду. Так, зокрема не надано доказів щодо звернення до суду із заявою про здійснення судового контролю за виконанням постанови Приморського районного суду м. Одеси в порядку ст. 267 КАС України, не надано доказів щодо звернення до суду із заявою про встановлення порядку виконання постанови, що свідчить про не вичерпання усіх передбачених законом засобів виконання постанови суду. Разом з тим, включення до складу компенсації за спричинені моральні страждання розміру несплаченої пенсії в розмірі 13773 гривень (арк. 2, абзац 3 позовної заяви) свідчить про приховану спробу позивача забезпечити виконання постанови суду від 23.09.2014 року шляхом звернення до суду із позовною заявою про відшкодування моральної шкоди. Суд вважає, що звернення до суду із позовною заявою про відшкодування моральної шкоди не є належним способом забезпечення виконання постанови Приморського районного суду м. Одеси від 23.09.2014 року, а тому відмовляє в її задоволенні. За таких обставин, судом не встановлена наявність цивільно-правового делікту. Позивачем не доведена наявність шкоди, та причинно-наслідкового зв'язку між заподіяною шкодою та протиправними діями відповідача За таких обставин, суд відмовляє в задоволенні позовної заяви.

Outcome: dismissed