Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-14 00:00:00

У червні 2015 року позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення коштів за кредитним договором в сумі 31473,06 грн. посилаючись на те, що 22 вересня 2010 року між ПАТ «Дельта Банк», яке є правонаступником ТОВ «Комерційний Банк «Дельта», та фізичною особою - резидентом України [PERSON] був укладений кредитний договір № 004-18000-220910, за умовами якого банком були відкриті картковий рахунок № [NUMBER] в національній валюті України - гривні та відновлювальна відклична кредитна лінія на загальну суму 30000,00 грн. з лімітом кредитної лінії на рахунку на день укладення договору в сумі 3800,00 грн. для використання останніх відповідачем, а відповідач зобов'язався щомісяця в строки, у визначені Правилами, здійснювати погашення частини суми заборгованості за Кредитною лінією, за Овердрафтом та проценти і пеню. В порушення умов кредитного договору позичальник не виконує зобов'язання по своєчасному поверненню кредитних коштів та процентів за користування кредитними коштами, у зв'язку з чим станом на 14 червня 2015 виникла заборгованість перед позивачем. Позивач явку свого представника в судове засідання не забезпечив, у позові зазначив про підтримання позову та розгляд справи за відсутності представника, не заперечує проти ухвалення по справі заочного рішення /ас. 1-2/. Відповідач повторно не з'явився в судове засідання, повідомлений належним чином /ас. 29, 34/, причину неявки суд не повідомив, заяв про розгляд справи за його відсутності та клопотань про відкладення розгляду справи не надійшло. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Відповідно до ст. 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі. З вимог ч.1 ст. 3 ЦПК України вбачається, що захисту підлягають порушені, невизнані або оспорюванні права, свободи чи інтереси. Згідно ст.ст. 10. 11. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. За матеріалами справи судовим розглядом встановлено, що 22 вересня 2010 року між ПАТ «Дельта Банк», котре є правонаступником ТОВ «Комерційний Банк «Дельта», та фізичною особою - резидентом України [PERSON] укладений кредитний договір № 004-18000-220910 / копія ас. 3-4/. Відповідно до пункту 1.2. вказаного договору, банк відкриває відповідачеві картковий рахунок № [NUMBER] в національній валюті України - гривні, випускає та надає йому платіжну картку, а також ПІН-код до картки. Відповідно до п. 1.3 кредитного договору банк відкриває держателю кредитну лінію на загальну суму 30 000,00 грн. та на день укладення цього договору встановлює ліміт кредитної лінії на рахунку в сумі 3800,00 грн., який розраховується банком самостійно та не може перевищувати загальної суми кредитної лінії. Кредитні кошти та власні кошти Держателя використовуються для розрахунків за товари чи послуги, що придбаваються Держателем у суб'єктів господарювання, та зняття готівки, виконання Держателем своїх зобов'язань перед Банком за цим Договором, та вчинення інших операцій, які не заборонені діючим законодавством України (п. 1.6. договору). Відповідно до п. 3.6. кредитного договору Держатель картки зобов'язаний щомісяця в строки, визначені правилами, здійснювати погашення частини суми заборгованості у вигляді обов'язкового мінімального платежу (ОМП), складові якого визначаються у тарифах. Обов'язковим складовим ОМП є частка погашення заборгованості, овердрафт та прострочена заборгованість попередніх періодів. В залежності від умов тарифів до складу ОМП можуть включатись інші платежі. У разі порушення Держателем строків сплати заборгованості за кредитною лінією та/або овердрафтом та процентів за користування кредитною лінією та/або овердрафтом, Держатель сплачує банку пеню в розмірі, в строки та в порядку, які визначені правилами та тарифами (п. 3.7. договору). З розрахунку заборгованості вбачається, що відповідач скористався Кредитною лінією, але не виконує належним чином зобов'язання за Договором, в результаті чого станом на 14 червня 2015 року виникла прострочена заборгованість на загальну суму 31473,06 грн., яка складається із: 13534,31 грн. - тіло кредиту; 6141,71 грн. - прострочене тіло кредиту; 11797,04 грн. - заборгованість за відсотками. Останній платіж здійснив 19 грудня 2013 /ас. 9/. Правовідносини що склалися між сторонами, є договірними і врегульовані статтями 525 -527, 530, 610-611, 615, 617, 625, 627, 629, 638, 640, 1049, 1054 ЦК України. Зокрема, відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України зобов'язання повинні виконуватись належним чином відповідно до умов договору, актів цивільного законодавства. Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. (ч.1 ст.612 Цивільного кодексу України). Відповідно до ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язань настають наслідки, встановлені законом або договором. Згідно з ст. 629 Цивільного кодексу України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Одностороння відмова від зобов'язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов'язання. (ч. 2 ст. 615 Цивільного кодексу України). Кредитодавець має право на одержання від позичальника процентів на суму кредиту у розмірах і в порядку, що встановлені договором. Якщо договір не містить умови про розмір процентів, він визначається обліковою ставкою банківського процента (ставкою рефінансування), встановленою Національним банком України. У разі відсутності іншої угоди проценти виплачуються щомісяця до дня повернення суми кредиту. Відповідно до частини першої статі 625 Цивільного кодексу України визначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Відповідно до частини третьої ст. 212 Цивільного процесуального кодексу України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Відповідно до ст. 1 Першого протоколу Європейської Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод», кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше як в інтересах суспільства на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. Таким чином, відповідач був ознайомлений з умовами договору і відповідальністю, яка наступає у випадку неналежного виконання зобов'язань, погоджувався з цими умовами та порядком нарахування відсотків, пені, штрафів у випадку невиконання умов договору та порушив грошове зобов'язання. Суд погоджується з розрахунком позивача і вважає за можливе покласти його в основу судового рішення, оскільки відповідач не надав суду належних і допустимих доказів у спростування позовних вимог, чим не виконав вимоги ст.ст.10, 58-59 ЦПК України. Судом таких доказів не встановлено і при розгляді справи. Підстав для звільнення від відповідальності за порушення зобов'язання відповідно до ст. 617 ЦК України судом не встановлено, тому суд вважає позов обґрунтованим, порушене право позивача підлягає захисту, а позов задоволенню у повному обсязі. Оскільки при зверненні до суду позивач був звільнений від сплати судового збору, питання про судові витрати суд вважає за необхідне вирішити в порядку передбаченому ст. 88 ЦПК України відповідно до п.1.1. Закону України "Про судовий збір", тому з відповідача підлягає стягненню 487 грн. 20 коп. судового збору на користь держави.

Outcome: approved