overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-07 00:00:00

ТОВ «ОТП Факторинг Україна» звернулося до суду з позовом в якому вказано, що 20.09.2013 року між ПАТ «ОТП Банк» та відповідачем [PERSON] було укладено кредитний договір № 2005870274 за яким останній були надані грошові кошти в розмірі 24 539,20 грн. строком до 20.09.2016 року. 15.07.2014 року між ПАТ «ОТП Банк» та ТОВ «ОТП Факторинг Україна» було укладено договір купівлі-продажу кредитного портфелю, за яким ТОВ «ОТП Факторинг Україна» прийняло на себе зобов»язання за кредитним договором № 2005870274. Позивач стверджує, що взятих на себе зобов"язань відповідач [PERSON] не виконує, кредитну заборгованість не сплачує, що призвело до виникнення кредитної заборгованості, яка станом на 21.04.2015 року складає 29 222,76 грн. Позивач просить суд стягнути на їх користь з [PERSON] заборгованість по кредитному договору № 2005870274 від 20.09.2013 року в сумі 29 222,76 грн., сплачений судовий збір у розмірі 292,22 грн.. Від представника позивача Шакурової І.М. надійшла заява про розгляд справи без її участі, на позовних вимогах наполягає, у разі неявки відповідача не заперечує проти ухвалення заочного рішення по справі. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні вказала, що вона сплатила борг по кредиту в сумі 29 222,76 грн., та судовий збір в розмірі 292,22 грн., в підтвердження чого надала суду відповідні квитанції. Суд, вислухавши відповідача, розглянувши квитанції від 04.06.2015 року про сплату [PERSON] заборгованості по кредиту в сумі 29 222,76 грн. та судового збору в розмірі 292,22 грн., які було зараховано на рахунок вказаний позивачем в заяві, дослідивши інші матеріали справи, приходить до висновку, що в задоволенні позову ТОВ «ОТП Факторинг Україна» необхідно відмовити, у зв"язку з добровільною сплатою відповідачем всієї суми заявлених позовних вимог. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed
Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-20 00:00:00

У березні 2014 року [PERSON], звернулася до суду з позовом до [PERSON], про розірвання шлюбу. В заяві вказала, що шлюб з відповідачем зареєстрували 17 січня 2009 року, від шлюбу мають сина [PERSON],[INFO]. На початку 2014 року припинили спільне проживання, кожен живе власним життям в різних місцях. Позивач просить шлюб розірвати через фактичний розпад сім'ї. У судове засідання позивач не з'явився, але надіслала письмову заяву, позовні вимоги підтримала, на примирення не погоджується та згодна на заочний розгляд справи в суді. Окреме доручення суду не виконано, оскільки відповідач до суду за місцем проживання не з'явився. Про причини неявки суд не повідомив. Судом ухвалено про заочний розгляд справи відповідно до вимог ст.ст. 224-226 ЦПК України. Суд, з перевіривши матеріали справи та дослідивши надані позивачем докази, прийшов до наступного. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Згідно ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до ст.113 СК України особа, яка змінила свої прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Судом встановлено, що сторони зареєстрували шлюб 17 січня 2009 року року у відділі реєстрації актів цивільного стану Снігурівського районного управління юстиції Миколаївської області, актовий запис №2. Від шлюбу мають сина [PERSON],[INFO], який мешкає з позивачем. На початку 2014 року сторони припинили спільне проживання, кожен живе власним життям в різних місцях. Оскільки подальше спільне життя сторін та збереження сім'ї є неможливими, суд вважає, що позовні вимоги позивача є обґрунтованими та підлягають задоволенню на підставі ст. 112 Сімейного Кодексу України. Та залишає позивачу прізвище "[PERSON]". Відповідно до ст. 88 ЦПК України суд покладає на відповідача обов'язок відшкодувати позивачу 243,60 гривень за розгляд справи в суді.

Outcome: dismissed
Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-26 00:00:00

У березні 2015 року позивач звернувся до суду з позовом про стягнення з [PERSON] заборгованості у розмірі 15\~906,80 гривень за договором б/н від 08.08.2008 року та судових витрат у розмірі 243,60 гривень. Зважаючи на складність у викладенні повного рішення суду, пов"язаного з потребою в обгрунтуванні доводів сторін, на що може бути витрачений значний час, суд вважає за необхідне проголосити його вступну та резолютивну частини, відклавши виготовлення повного рішення на п"ять днів. Враховуючи наведене,

Outcome: dismissed
Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-17 00:00:00

У березні 2016 року [PERSON] звернувся до суду в порядку цивільного судочинства з позовом до [PERSON] про стягнення боргу. Одночасно з поданням позову позивачем було подано до суду заяву про забезпечення позову, в якій він просив суд накласти арешт на все майно та грошові кошти, що належать відповідачу і знаходяться у нього або в інших осіб, у тому числі тих, які будуть відкритті після винесення ухвали про забезпечення позову. Заборонити державним реєстраторам та нотаріусам, як спеціальним суб»єктам, на яких покладаються (делегуються) функції державного реєстратора прав на нерухоме майно, вчиняти будь-які дії щодо державної реєстрації права власності та інших речових прав, похідних від права власності, на майно, яке належить [PERSON] на праві власності, на користь інших осіб, посилаючись на те, що не вжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду у разі його задоволення. Дослідивши матеріали справи, суддя вважає, що заява позивача про забезпечення позову не підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч.1, ч.3 ст.151 ЦПК України суд за заявою осіб, які беруть участь у справі, може вжити, передбачені цим Кодексом, заходи забезпечення позову. Забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду. Ч.2 ст.152 ЦПК України передбачено, що у заяві про забезпечення позову повинно бути зазначено причини, у зв'язку з якими потрібно забезпечити позов; вид забезпечення позову, який належить застосувати, з обґрунтуванням його необхідності; інші відомості, потрібні для забезпечення позову. Відповідно до абз.1 ч.4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.2006 року №9 "Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову" суд (суддя), розглядаючи заяву про забезпечення позову, має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. На даний час між сторонами виник спір щодо стягнення боргу за договором позики. Дослідивши матеріали позовної заяви, письмові докази по справі, враховуючи відсутність достатніх даних, які б свідчили про наявність майна, яке б належало відповідачу [PERSON], що унеможливлює прийняття судом рішення про накладення арешту на майно відповідача, враховуючи те, що заява позивача не вказує на наявність будь-якого майна у відповідача, на яке б могло бути накладено арешт, враховуючи відсутність достатніх даних, які б свідчили невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду, приймаю рішення про відмову у задоволення заяви [PERSON], про забезпечення позову.

Outcome: dismissed
Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-03 00:00:00

У березні 2016 року [PERSON] звернулася до суду із позовом до ТОВ «Профметалбуд» про стягнення 16 815 грн. 54 коп. заборгованості за договором №30 про поставку алюмінієвих конструкцій. Ухвалою Оболонського районного суду м. Києва від 28.03.2016 року відкрито провадження у справі та призначено судове засідання на 01.06.2016 року о 15 год. 45 хв. Позивачем до суду також подано заяву про забезпечення позову в якій остання просить накласти арешт на грошові кошти, що знаходяться на розрахунковому рахунку ТОВ «Профметалбуд». Вивчивши матеріали справи суд вважає, що дана заява позивача про забезпечення позову не підлягає до задоволення. Зі змісту ст. 151 ЦПК України вбачається, що забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи за заявою осіб, які беруть участь у справі. У заяві про забезпечення позову повинно бути зазначено причини, у зв'язку з якими потрібно забезпечити позов, вид забезпечення позову, який належить застосувати, з обґрунтуванням його необхідності, інші відомості, необхідні для забезпечення позову. У відповідності до роз'яснень Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову", вид забезпечення позову має бути співмірним позовним вимогам. Вжиті заходи не повинні перешкоджати господарській діяльності юридичної особи або фізичної особи, яка здійснює господарську діяльність та зареєстрована відповідно до закону як підприємець. Подаючи до суду заяву про накладення арешту на грошові кошти, що знаходяться на розрахунковому рахунку ТОВ «Профметалбуд», заявником не обґрунтовано необхідності саме такого виду забезпечення, його співмірності з позовними вимогами. В заяві не зазначено доказів, що невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду. Твердження позивача про те, що відповідач намагатиметься зняти кошти з розрахункового рахунку, що неминуче призведе до унеможливлення виконання рішення суду ґрунтується лише на припущеннях останньої. З огляду на зазначене, враховуючи, що накладення арешту на грошові кошти, що знаходяться на розрахунковому рахунку ТОВ «Профметалбуд» буде перешкодою господарської діяльності товариства, суд вважає необхідним відмовити в задоволенні заяви про забезпечення позову.

Outcome: dismissed
Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-12 00:00:00

У березні 2017 року [PERSON] звернувся до Оболонського районного суду м. Києва з позовом до Державної служби геології та надр України про визнання протиправними і скасування наказу №25-К від 28.02.2017 року про звільнення [PERSON] з посади Генерального директора Державного геофізичного підприємства «Укргеофізика», наказу №26-К від 01.03.2017 року про призначення [PERSON] на посаду Виконуючого обов»язки Генерального директора Державного геофізичного підприємства «Укргеофізика», поновлення на посаді Генерального директора Державного геофізичного підприємства «Укргеофізика» з 19.12.2016 року. Ухвалою Оболонського районного суду м. Києва від 13.03.2017 року відкрито провадження у даній справі. Крім позовної заяви, [PERSON] до суду подано заяву про забезпечення позову шляхом: зобов»язання Державної служби геології та надр України зупинити проведення конкурсу на зайняття посади Генерального директора Державного геофізичного підприємства «Укргеофізика»; заборони Державній службі геології та надр України приймати будь-які дії щодо обрання кандидатів на зайняття посади Генерального директора Державного геофізичного підприємства «Укргеофізика», в тому числі оприлюднювати результати конкурсу із зайняття посади, погодження можливої кандидатури претендента на посаду. Зі змісту ст. 151 ЦПК України вбачається, що забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи за заявою осіб, які беруть участь у справі, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду. Відповідно до п. 3 ст. 152 ЦПК України, види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. При цьому, у порядку забезпечення позову не можна забороняти вчиняти дії, які під час розгляду спору прямо дозволені законом. У відповідності до роз'яснень Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову", вид забезпечення позову має бути співмірним позовним вимогам. Вжиті заходи не повинні перешкоджати господарській діяльності юридичної особи або фізичної особи, яка здійснює господарську діяльність та зареєстрована відповідно до закону як підприємець. З позовної заяви та долучених матеріалів вбачається, що між [PERSON] та Державною службою геології та надр України виник трудовий спір, вирішення якого не повинно перешкоджати господарській діяльності юридичної особи, більше того, паралізувати її роботу. За таких обставин, суд приходить до висновку, що вид забезпечення позову обраний позивачем не є співмірним із заявленими позовними вимогами, а також суперечить змісту заходів забезпечення та меті їх застосування, яка полягає в захисті інтересів учасників процесу, а не в позбавленні (порушенні) прав інших осіб.

Outcome: dismissed
Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-04 00:00:00

У березні 2017 року позивач звернулася у суд з позовом, у якому просить припинити право власності її сина [PERSON] на ? частки квартири за адресою [ADDRESS], та визнати за нею право одноособової власності за набувальною давністю на дану квартиру. В обґрунтування позову вказує, що у 1996 р. вона з відповідачем набула право власності на квартиру, а з 2006 р. останній залишив житло і його місце перебування невідоме, у зв'язку з чим на підставі судового рішення від 27.12.2016 р. він визнаний безвісти відсутнім. Вважає, що у відповідності до ст.ст. 344, 392 ЦК України набула право власності на квартиру за набувальною давністю. У судовому засідання позивач та її представник позовні вимоги підтримали. Відповідач належним чином повідомлявся про час і місце розгляду справи, у судове засідання не з'явився, заяв чи клопотань не подавав. Оцінивши докази, вислухавши пояснення позивача і її представника, суд встановив наступне. Сторони є власниками 1/2 частки квартири за адресою [ADDRESS], що стверджується свідоцтвом про право власності від 29.02.1996 р. Згідно довідки КП "Комінтех" позивач зареєстрована і проживає за вказаною адресою. Рішенням Червоноградського міського суду Львівської області від 27.12.2016 року відповідач визнаний безвісно відсутнім, оскільки з літа 2006 року місце його перебування не відоме. Згідно платіжних квитанцій, комунальні послуги по даній квартирі сплачує позивачка. Як встановлено ст.344 ЦК України, особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Наявність у володільця певної правової підстави для володіння майном виключає можливість набуття права власності за набувальною давністю, але не позбавляє особу можливості набути право власності на таке майно у визначеному позасудовому порядку. Враховуючи те, що сторони фактично є співвласниками спірної квартири, то у такому випадку виключається можливість застосування норм ст. 344 ЦК України.

Outcome: dismissed
Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-19 00:00:00

У березні 2019 року державний виконавець відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у м. Києві Амборський А.В. звернувся із поданням про вирішення питання щодо звернення стягнення на нерухоме майно, яке належить боржнику [PERSON] , [INFO] , на праві приватної власності, право власності на яке не зареєстровано у встановленому законом порядку, а саме на садовий (дачний) будинок загальною площею 561 м.кв. за адресою [ADDRESS] , який розташований на: -земельній ділянці площею 0,0999 га, що знаходиться у [ADDRESS], кадастровий номер: 8000000000:78:424:0005; -земельній ділянці площею 0,1000 га, що знаходиться у [ADDRESS], кадастровий номер: 8000000000:78:424:0006. в рахунок погашення боргу по виконавчому листу Оболонського районного суду м. Києва від 11.12.2013 року №2/756/463/13 про стягнення солідарно з [PERSON] та [PERSON] на користь АТ «Укрексімбанк» 433 765, 17 доларів США, що за курсом НБУ станом на 19.08.2013 року становить 3 467 085 грн., пеню у розмірі 582 178 грн. 75 коп., а всього 4 049 263 грн. 75 коп. В судовому засіданні державний виконавець відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у м. Києві Амборський А.В. підтримав подання та наполягав на його задоволенні, при цьому не зміг пояснити суду яким чином звернути стягнення на майно статус якого не відомий з огляду на відсутність відомостей про законність будівництва та його введення в експлуатацію у встановленому законом порядку. Суд, дослідивши матеріали, вислухавши державного виконавця вважає, що подання не підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що у провадженні відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у м. Києві перебуває виконавче провадження №56279199 з примусового виконання виконавчого листа Оболонського районного суду м. Києва від 11.12.2013 року №2/756/463/13 про стягнення солідарно з [PERSON] та [PERSON] на користь АТ "Укрексімбанк" 433 765,17 дол. США, що за курсом 11БУ станом на 19.08.2013 року становить 3 467 085,00 грн., пеню у розмірі 582 178,75 грн., а всього: 4 049 263,75 грн. 26.04.2018 року державним виконавцем

Outcome: dismissed
Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-28 00:00:00

У вересні 2015 року [PERSON] звернувся до суду із позовом до ПАТ "Укрсоцбанк", третя особа [PERSON] про визнання поруки припиненою та визнання недійсним третейського застереження. Позов мотивований тим, що п. 5.2. договору поруки не відповідає вимогам ст. 12 Закону України «Про третейські суди» та суперечить положенням ст. ст. 1, 2, 6 вказаного Закону. Щодо визнання поруки припиненою позивач посилався на ч. 1 ст. 559 ЦК України оскільки відповідачем було збільшено процентну ставку за кредитним договором з 13,5% до 15%, а також на ч. 4 ст. 559 ЦК України оскільки банком не було пред'явлено вимог до поручителя протягом шести місяців з дня настання строку виконання основного зобов'язання, строк сплинув 20.05.2010. Представник позивача в судовому засіданні позов підтримав та просив задовольнити. Представник відповідача проти задоволення вимог позову заперечував, просив відмовити в задоволенні. Суд заслухавши пояснення представників позивача та відповідача, дослідивши письмові матеріали справи, приходить до наступного. Судом встановлено, що 21.08.2008 між АКБ «УКРСОЦБАНК» та [PERSON] було укладено договір про надання відновлювальної кредитної лінії №031/709284-КV, відповідно до умов якого банк надав третій особі у тимчасове користування грошові кошти в межах максимального ліміту заборгованості до 250000 доларів США, зі сплатою 13,50% річних та кінцевим терміном повернення до 20.08.2018р. Згідно з п. 4.4. кредитного договору у разі невиконання (неналежного виконання) позичальником обов'язків, визначених п.п. 3.3.8. цього договору, протягом більше, ніж 90 календарних днів, строк користування кредитом вважається таким, що сплив, та, відповідно, позичальник зобов'язаний протягом одного робочого дня погасити кредит в повному обсязі, сплатити проценти за фактичний час використання кредиту та нараховані штрафні санкції (штраф, пеню). Пунктом 6.2. кредитного договору визначено, що у випадку неможливості вирішення спору шляхом переговорів, сторони,

Outcome: dismissed
Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-23 00:00:00

У вересні 2016 року [PERSON] звернувся до суду в порядку цивільного судочинства з позовом до [PERSON] про стягнення суми позики та відсотків. 10.01.2017 року представником позивача було подано до суду заяву про забезпечення позову, в якій він просив суд накласти арешту на все рухоме та нерухоме майно, що належить [PERSON], не вжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду у майбутньому. Дослідивши матеріали справи, суддя вважає, що заява представника позивача про забезпечення позову не підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч.1, ч.3 ст.151 ЦПК України суд за заявою осіб, які беруть участь у справі, може вжити, передбачені цим Кодексом, заходи забезпечення позову. Забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду. Частиною 2 ст.152 ЦПК України передбачено, що у заяві про забезпечення позову повинно бути зазначено причини, у зв'язку з якими потрібно забезпечити позов; вид забезпечення позову, який належить застосувати, з обґрунтуванням його необхідності; інші відомості, потрібні для забезпечення позову. Відповідно до абз.1 ч.4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.2006 року №9 "Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову" суд (суддя), розглядаючи заяву про забезпечення позову, має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. Дослідивши матеріали позовної заяви, письмові докази по справі, враховуючи відсутність достатніх даних, які б свідчили про наявність майна, яке б належало відповідачу [PERSON], що унеможливлює прийняття судом рішення про накладення арешту на майно відповідача, враховуючи те, що заява позивача не вказує на наявність будь-якого майна у відповідача, на яке б могло бути накладено арешт, враховуючи відсутність достатніх даних, які б свідчили невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду, приймаю рішення про відмову у задоволення заяви представника позивача про забезпечення позову.

Outcome: dismissed