Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-12 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до Міністерства оборони України про відшкодування моральної шкоди, мотивуючи свої вимоги наступним. Позивач під час проходження військової служби виконував службові обов`язки в зоні ліквідації аварії на Чорнобильській АЕС. Карткою обліку встановлено, що у період з 26 січня 1987 року по 15 червня 1987 року отримав опромінення. Згідно довідки МСЕК від 26 лютого 2004 року позивачу безстроково встановлено другу групу інвалідності зі стійкою втратою працездатності в розмірі 75 %.\~ Після проходження військової служби та виконання дій по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС [PERSON] отримав чисельні захворювання, які його турбують по сьогоднішній день, стан здоров`я позивача, незважаючи на лікування, погіршується. Внаслідок захворювань, отриманих в зв`язку з виконанням військової служби, позивач змушений тривалий час знаходитись на лікарняному, проходити чисельні медичні огляди та обстеження, відновлювальні процедури, його постійно турбують болі в області серця, головні болі, запаморочення, слабкість в кінцівках, підвищення артеріального тиску. [PERSON] за станом здоров`я не має можливості працювати, в зв`язку з чим не може на належному рівні забезпечувати свою сім`ю. Все це викликає у позивача психологічний дискомфорт, він відчуває постійні душевні страждання, перебуває в пригніченому стані, порушено його душевну рівновагу, що позначається на його відносинах з оточуючими. Враховуючи зазначене, вважає, що йому було заподіяно моральну шкоду, яку він оцінює в 320\~000 грн. Ст. 3 Закону України «Про Збройні Сили України» передбачено, що Міністерство оборони України є центральним органом виконавчої влади і військового управління, у підпорядкуванні якого перебувають Збройні Сили України. Обов`язок держави відшкодувати позивачу завдану моральну шкоду покладається на відповідача як на уповноважений орган державного управління. Просив стягнути з Міністерства оборони України у відшкодування моральної шкоди 320\~000 грн. Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримав та пояснив, що, виконуючи дії по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, він отримав опромінювання, внаслідок чого йому було встановлено другу групу інвалідності, стійку втрату працездатності. [PERSON] постійно хворіє, проходить лікування, позбавлений можливості працювати, матеріально забезпечувати свою сім`ю. Все це спричиняє йому душевні страждання, тому просив стягнути з відповідача грошову суму у відшкодування моральної шкоди в розмірі 320\~000 грн. Представники позивача поясни суду, що [PERSON] в 1970-1971 роках проходив військову службу в СРСР,\~ січні 1987 року його було мобілізовано і майже півроку позивач перебував в зоні відчуження та виконував роботи по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, внаслідок чого він отримав безліч захворювань. Позивач був вимушений лікуватися за власні кошти, але лікування бажаних результатів не дало, тому [PERSON] було встановлено другу групу інвалідності із стійкою втратою працездатності 75 %. Захворювання спричиняють позивачеві великі незручності [PERSON] постійно проходить медикаментозне лікування, потребує санаторно-курортного лікування, але відшкодування від держави не отримує, позбавлений можливості повноцінно працювати, що пригнічує його, викликає душевний дискомфорт. Зазначене вище спричиняє позивачеві моральні страждання. Просили задовольнити позовні вимоги та стягнути з Міністерства оборони України, яке є належним відповідачем по даній справі, моральну шкоду в розмірі 320\~000 грн.\~\~\~\~\~\~\~\~\~ Представники відповідача позовні вимоги не визнали з наступних підстав. У відповідності із ст. 1167 ЦК України моральна шкода відшкодовується особою, яка цю шкоду заподіяла, тому необхідно встановлювати причинний зв`язок між шкодою та діями або бездіяльністю відповідача. В даних правовідносинах Міністерство оборони не є належним відповідачем і не може нести відповідальність за шкоду, заподіяну під час проходження позивачем військової служби в Радянській армії. [PERSON] не надав доказів заподіяння йому моральної шкоди саме відповідачем, правовідносини, зазначені в позові виникло значно раніше створення Міністерства оборони України. Крім зазначеного, держава відшкодовує позивачеві відповідні витрати, пов`язані із встановленням йому інвалідності. Просили відмовити в задоволенні позову.\~ Судом в межах заявлених позовних вимог і на підставі наданих сторонами доказів встановлено наступні обставини та визначені відповідно до них правовідносини. [PERSON] з 10 листопада 1970 року по 13 жовтня 1972 року проходив військову службу у Збройних силах СРСР у військових частинах [NUMBER] , [NUMBER] , звільнений у запас (копія військового квитка [NUMBER] ). У відповідності з довідкою від 15 червня 1987 року № 157/41 [PERSON] був призваний на учбові збори Комунарським МВК м. Комунарська, виконував обов`язки у військовій частині [NUMBER] в період з 26 січня 1987 року по 15 червня 1987 року. Згідно з довідкою МСЕК від 26 лютого 2004 року позивачу встановлено 2 групу інвалідності зі стійкою втратою працездатності в розмірі 75 % в зв`язку з виконанням обов`язків військової служби по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС. Позивач є особою, постраждалою внаслідок Чорнобильської катастрофи, є інвалідом 2 групи безстроково, що підтверджується посвідченнями інваліда серії [NUMBER] та особи, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи, серії [NUMBER] . Згідно із експертним висновком Донецької регіональної міжвідомчої експертної комісії по встановленню причинного зв`язку хвороб, інвалідності та смерті з дією іонізуючого випромінювання та інших шкідливих чинників внаслідок аварії на ЧАЕС від 13 січня 2004 року № 23015/26-1 [PERSON] має захворювання «ішемічна хвороба серця: стабільна стенокардія ФК Ш (три), атеросклеротичний кардіосклероз Н2 (два)А», яке пов`язане з виконанням обов`язків військової служби по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС. Ст. 17 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» визначено, що відшкодування військовослужбовцям заподіяної моральної\~ та матеріальної шкоди проводиться у встановленому законодавством порядку. Виходячи зі змісту ст. 3 Закону України «Про Збройні Сили України», Міністерство оборони України є центральним органом виконавчої влади і військового управління, у підпорядкуванні якого перебувають Збройні Сили України, які утворені 06 грудня 1991 року. Відповідно до листа Генерального штабу Збройних Сил України Головного управління оборонного та мобілізаційного планування Міністерства оборони України від 21 серпня 2014 року № 322/2/7142, документом, який підтверджує призов та проходження військової служби військовослужбовцем є військовий квиток, в якому в відповідних розділах здійснюються службові відмітки. Вирішуючи питання щодо наявності спричинення потерпілому моральної шкоди та визначення розміру шкоди, що підлягає стягненню на користь позивача, суд враховує роз`яснення пункту 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Оскільки судом встановлено, що згідно військового квитка, позивач проходив строкову службу, відповідно до експертного висновку отримав захворювання внаслідок виконання обов`язків по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС, то позивач, відповідно, зазнав моральної шкоди внаслідок отримання такого захворювання. Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Необхідно з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Відповідно до п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" від 31 березня 1995 року спори про відшкодування заподіяної фізичній чи юридичній особі моральної шкоди розглядаються у випадках, коли право на її відшкодування передбачено спеціальним законодавством. Згідно ст. 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. Стаття 17 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» передбачає, що відшкодування військовослужбовцям заподіяної моральної і матеріальної шкоди провадиться у встановленому законом порядку. Згідно зі ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Згідно з ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. За змістом зазначеної норми закону тягар доведення шкоди покладений на позивача. Доведення відсутності протиправності дій, причинного зв`язку та вини покладено на відповідача. Особа (фізична чи юридична) звільняється від відповідальності по відшкодуванню моральної шкоди, якщо доведе, що остання заподіяна не з її вини. У відповідності до ст.ст. 11, 60 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі доказів, обов`язок надання яких покладається на сторони по справі. В даному випадку суд приходить до висновку, що позивач не надав належних доказів того, що під час отримання ушкодження свого здоров`я через участь у ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС з 26 січня 1987 року по 15 червня 1987 року він перебував на службі у Збройних Силах України, які утворились лише 06 грудня 1991 року. Таким чином, Міністерство оборони України не може бути визнане особою, яка має нести відповідальність за спричинення моральної шкоди позивачу у даному випадку. Проаналізувавши норми діючого законодавства України та обставини, встановлені в ході судового розгляду, суд вважає, що порядок відшкодування моральної шкоди, визначений ст. 1167 ЦК України, передбачений для деліктної відповідальності та на спірні правовідносини не поширюється, оскільки законом чітко врегульовано правовий та соціальний захист військовослужбовців у разі встановлення інвалідності, а питання відшкодування шкоди, заподіяної особам внаслідок участі у ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС, регулюються Законом України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи». Правова позиція Верховного Суду України, викладена у постанові від 21 жовтня 2014 року №2-86гс14, на яку посилається позивач в обґрунтування своїх позовних вимог, до даного випадку застосована бути не може, оскільки вона стосується питань відшкодування шкоди, спричиненої внаслідок дій чи бездіяльності посадових осіб саме Міністерства оборони України, які спричинили матеріальні збитки майну іншої юридичної особи. При вищевикладених обставинах суд приходить до висновку, що позивач та його представники не надали суду належних та допустимих доказів в обґрунтування позову, тому позовні вимоги [PERSON] задоволені бути не можуть. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed