Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-03 00:00:00

Позивач звернувся з позовом до суду до відповідача про стягнення заборгованості за кредитним договором,\~ посилаючись на наступні обставини. При подальшому розгляді справи позивач уточнив свої позовні вимоги, посилаючись на наступні обставини. Позивач вказав, що з метою отримання банківських послуг, відповідач підписала заяву № б/н від 28.03.2011 року, згідно з якою отримала кредит у розмірі 25000,00 грн. у вигляді кредитного ліміту на картковий рахунок. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з умовами та правилами надання\~ банківських послуг, правилами користування платіжною карткою, затверджених наказом № СП-2010-256 від 06.03.2010 року та тарифами банку, складає між відповідачем та позивачем договір про надання банківських послуг, про що свідчить підпис відповідача у заяві. Так, позивач\~ виконав\~ свої зобов'язання\~ в частині\~ надання\~ відповідачу кредитних коштів.\~ Позивач зазначив, що\~ відповідач не виконав належним чином взяті на себе зобов'язання та просив стягнути з [PERSON] заборгованість за кредитним договором № б/н від 28.03.2011 року у розмірі 99831,91 грн., яка складається з 92712, 98 грн. заборгованість по відсоткам за користування кредитом: - 1888,84 грн. заборгованість за пенею та комісією: штраф- 500 грн. (фіксована частина); 4730,09 грн. (процентна складова) та понесені позивачем судові витрати. Представник позивача - [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримала у повному обсязі. Відповідач [PERSON] та її представник [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнали у повному обсязі, мотивуючи це тим, що позивач вже звертався до третейського суду з відповідним позовом та, що фактично кредитний договір був укладений від 23.04.2013 року та зазначили, що розрахунки та докази, надані позивачем на обґрунтування своїх вимог, є хибними та не містять вихідних даних. Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін, оцінивши докази в їх сукупності, суд вважає позов таким, що не підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 23.05.2011 року відповідач підписала заяву про приєднання до умов та правил надання банківських послуг, на підставі якої була укладена угода № SAMDN 51000083649646 від 23.04.2013 року. Встановлено, що 23.04.2013 року відповідач звернулася до відділення банку для отримання кредитної картки і їй була видана кредитна картка «Універасальна Голд» за обраним тарифним пакетом, зі встановленим кредитним лімітом у розмірі 25\~000 тисяч гривень. Відповідно до ст. ст. 1054, 1055 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти; кредитний договір укладається у письмовій формі. Згідно ст. ст. 526, 530 ЦК України, зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу; якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Відповідно до п. 1.1.7.29 «Умов та правил надання банківських послуг», сторони домовились, що усі спори, розбіжності або вимоги, які виникають з даного договору та інших договорів між банком та клієнтом або у зв`язку з ними, у тому числі такі, що стосуються їх виконання, порушення, припинення або визнання дійсними, підлягають вирішенню в одному із зазначених судів (за вибором сторони, яка ініціює звернення до суду): постійно діючий Третейський суд при Асоціації „Дніпровський банківський союз (адреса суду: 49000, м. Дніпро, пр. К.Маркса, 60; спір розглядається одноособово призначеним Головою Третейського суду суддею); Постійно діючий Третейський суд при Асоціації „Юридичні компанії України (адреса суду: 49000, м. Дніпро, пр. ім. Газети „Правда, буд. 29, оф.413; спір розглядається одноособово призначеним Головою Третейського суду суддею); суд загальної юрисдикції. Сторони домовились, що усі спори стосовно визнання даного договору та інших договорів між банком та клієнтом недійсними підлягають вирішенню в одному із зазначених судів (за вибором сторони, яка ініціює звернення до суду): Постійно діючий третейський суд при Асоціації „Дніпровський банківський союз (адреса суду: 49000, м. Дніпро, пр. К.Маркса, 60; спір розглядається одноособово призначеним Головою Третейського суду суддею); - Постійно діючий третейський суд при Асоціації „Юридичні компанії України (адреса суду: 49000, м. Дніпро, пр. ім. Газети „Правда, буд. 29, оф.413; спір розглядається одноособово призначеним Головою Третейського суду суддею); суд загальної юрисдикції. Судом встановлено, що 14.09.2015 року третейський суд при Асоціації «Дніпропетровський Банківський Союз» виніс рішення, яким позовні вимоги ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» були задоволені та стягнуто з [PERSON] заборгованість за договором № SAMDN51000083649646 від 23.04.2013 року в сумі 44309,78 грн. та витрати по оплаті Третейського збору. Позивач в судовому засіданні підтвердив, що вже звертався до третейського суду, а в порядку та строках, визначених в розділі VII-І. «Провадження у справах про оскарження рішень третейських судів та про видачу виконавчих листів на примусове виконання рішень третейських судів» Цивільного процесуального кодексу України рішення оскаржено не було. Так відповідно до ст. 6 ЗУ «Про третейські суди», третейські суди в порядку, передбаченому цим Законом, можуть розглядати будь-які справи, що виникають із цивільних та господарських правовідносин, за винятком: 1) справ у спорах про визнання недійсними нормативно-правових актів; 2) справ у спорах, що виникають при укладенні, зміні, розірванні та виконанні господарських договорів, пов'язаних із задоволенням державних потреб; 3) справ, пов'язаних з державною таємницею; 4) справ у спорах, що виникають із сімейних правовідносин, крім справ у спорах, що виникають із шлюбних контрактів (договорів); 5) справ про відновлення платоспроможності боржника чи визнання його банкрутом; 6) справ, однією із сторін в яких є орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа, інший суб'єкт під час здійснення ним владних управлінських функцій на основі законодавства, у тому числі на виконання делегованих повноважень, державна установа чи організація, казенне підприємство; 7) справ у спорах щодо нерухомого майна, включаючи земельні ділянки; 8) справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення; 9) справ у спорах, що виникають з трудових відносин; 10) справ, що виникають з корпоративних відносин у спорах між господарським товариством та його учасником (засновником, акціонером), у тому числі учасником, який вибув, а також між учасниками (засновниками, акціонерами) господарських товариств, пов'язаних із створенням, діяльністю, управлінням та припиненням діяльності цих товариств; 11) інших справ, які відповідно до закону підлягають вирішенню виключно судами загальної юрисдикції або Конституційним Судом України; 12) справ, коли хоча б одна із сторін спору є нерезидентом України; 13) справ, за результатами розгляду яких виконання рішення третейського суду потребуватиме вчинення відповідних дій органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими чи службовими особами та іншими суб'єктами під час здійснення ними владних управлінських функцій на основі законодавства, у тому числі на виконання делегованих повноважень; 14) справ у спорах щодо захисту прав споживачів, у тому числі споживачів послуг банку (кредитної спілки). Таким чином, суд приходить до висновку, що справа розглядалась в межах компетенції третейського суду. Так ст.ст. 50, 57 ЗУ «Про третейські суди» зазначають, що сторони, які передали спір на вирішення третейського суду, зобовязані добровільно виконати рішення третейського суду, без будь-яких зволікань чи застережень. Рішення третейського суду, яке не виконано добровільно, підлягає примусовому виконанню в порядку, встановленому\~Законом України\~"Про виконавче провадження". Матеріалами справи підтверджено, що позивачем рішення третейського суду не оскаржувалось, а, навпаки, визнано в повній мірі, на підставі чого останній в уточненому позову відняв суму боргу, вказану в рішенні суду від загальної суми боргу. Стаття 61 Конституції України\~передбачає однозначний принцип\~ «ніхто не може бути двічі притягнений до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення», і це стосується не тільки кримінальної чи адміністративної відповідальності, а і цивільної. Поступово цей конституційний принцип, як норма прямої дії, став застосуватись судами на вищому рівні у спорах між позичальниками та кредиторами. Зокрема, 21 жовтня 2015р.\~у справі №6-2003цс15\~Верховний Суд України підкреслив неможливість притягнення позичальника за порушення грошового зобовязання до подвійної цивільної відповідальністі у виді стягнення пені і штрафу одночасно. Враховуючи наведене, судом встановлено, що позивач скористався правом дострокового стягнення грошових коштів за договором. Так, при невиконанні рішення суду у кредитора виникає право стягувати суми, передбачені ч. 2 ст. 625 ЦК, оскільки зобовязальні правовідносини не припинилися. Вказане повністю підтверджується позицією Верховного суду України у у справі 6-42315св14 (ухвала від 21.01.2015 р., номер в реєстрі 42421248), ВССУ, встановивши, наявність судового рішення про дострокове стягнення з боржника та поручителя заборгованості за кредитним договором та перебування цього рішення на стадії примусового виконання вказав, що, задовольняючи позовні вимоги банку «апеляційний суд не звернув увагу на те, що мало місце дострокове стягнення всієї кредитної заборгованості, а, відтак, строк договору закінчився, а між сторонами існують лише невиконані зобов'язальні правовідносини. Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов'язання - це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Таке визначення розкриває сутність зобов'язання, як правового зв'язку між двома суб'єктами (сторонами), відповідно до якого на одну сторону покладено обов'язок вчинити певну дію (певні дії) чи утриматись від її (їх) здійснення; іншій стороні зобов'язання надано право, що кореспондує обов'язку першої. Обов'язками боржника та правами кредитора вичерпується зміст зобов'язання (ст. 510 ЦК України). У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов'язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (ст. 611 ЦК України). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події (ч. 1 ст. 530 ЦК України). У разі порушення боржником строків сплати чергових платежів, передбачених договором, відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України кредитор протягом усього часу - до встановленого договором строку закінчення виконання останнього зобов'язання вправі заявити в суді вимоги про дострокове повернення тієї частини позики (разом з нарахованими процентами - ст. 1048 ЦК України), що підлягає сплаті. Позивач не зміг пояснити в ході судового розгляду чому до теперішнього часу не виконано рішення третейського суду, також підтвердив той факт, що позивач не пред»являв виконавчий лист до виконання за цим рішенням. Окрім цього, судом також встановлено, що позивач в уточнюючій позовній заяві посилається на заяву № б/н від 28.03.2011 року, як на підставу позову про стягнення грошових коштів за договором кредиту, з чим суд погодитись не може, оскільки відповідно до рішення Третейського суду при Асоціації «Дніпропетровський Банківський Союз» мова йде про заборгованість за договором № SAMDN51000083649646 від 23.04.2013 року, що також підтвердив позивач в своїх письмових поясненнях (а.с. 113), кажучи лише про перевипуск кредитної картки на «Універсальну Gold ». Вказаний висновок повністю узгоджується з позицією Верховного суду України, викладеній 22.10.2014 року у справі № 127цс14, «Подальше продовження дії картки є способом виконання зобовязання щодо повернення простроченого кредиту, процентів і неустойки.» Окрім цього, до анкети-заяви позивач додав довідку про умови кредитування з використання кредитки «Універсальну Gold» та іншими картками,\~проте зазначена довідка не є підтвердженням укладеного з відповідачем договору без номера та його умов, оскільки у довідці зазначено інший тип картки та інший розмір відсотків за користування кредитом, ніж той, який вказує позивач. При оцінці наданих позивачем розрахунків суми боргу (а.с. 146-148) та доказів на обґрунтування позовних вимог в уточнюючій позовній заяві суду так і не вдалося встановити на який строк був укладений кредитний договір та яка при цьому відсоткова ставка застосовувалась. Так, при аналізі розрахунку (а.с.146-148), судом встановлено застосування банком різної відсоткової ставки в період з період з 23.04.2013 року по 01.09.2014 року відсоткова ставка складала 27,6 відсотків; з 01.09.2014 року по 01.04.2015 року 32,4 відсотка, з 01.04.2015 року по 31.01.2017 року - 42 відсотки. Позивачем не доведено на виконання якого кредитного договору та на яких умовах банком відкрито кредитний рахунок, надані кошти, оформлено і видано відповідачці платіжні картки та по якому із договорів здійснено їх перевипуск.\~Не доведено факту постійної зміни відсоткової ставки та її узгодженості з відповідачем. Таким чином, обставини, викладені в уточненій позовній заяві, матеріалами справи не підтверджені, розрахунок заборгованості відповідача за користування кредитом не відповідає ані укладеному договору про надання кредиту, ані змісту позовної заяви, а наведені позивачем норми права не відповідають правовідносинам, які склалися між сторонами. На підставі ст.ст. 611, 525, 526 ЦК України і\~

Outcome: dismissed