Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-25 00:00:00

У лютому 2021 року до провадження Заводського районного суду міста Дніпродзержинська Дніпропетровської області надійшла зазначена заява, за якою заявник - [PERSON] , просить: - встановити факт постійного проживання - [PERSON] , [INFO] , РНОКПП [NUMBER] , адреса реєстрації та проживання: [ADDRESS] , разом зі спадкодавцем [PERSON] , [INFO] , яка померла [INFO] , на час відкриття спадщини за адресою: [ADDRESS] . В обґрунтування зазначає, що Позивач, [PERSON] є донькою [PERSON] , [INFO] . 08.09.1979 року заявник вийшла заміж і змінила прізвище з [PERSON] на [PERSON] . [INFO] померла мати заявника, [PERSON] . На час смерті [PERSON] була зареєстрована за адресою: [ADDRESS] . Спадщина, що відкрилась після її смерті складається з частки у праві спільної сумісної власності на квартиру [ADDRESS] . За життя [PERSON] заповіту не залишила. Приватним нотаріусом Кам`янського міського нотаріального округу Дніпропетровської області Прожуган Марією Анатоліївною за заявою від 04.02.2021 року було відкрито спадкову справу №5/2021, після померлої [PERSON] . Однак видати свідоцтво про право на спадщину за законом на ім`я заявника, нотаріус не зміг, оскільки на її думку спадкоємцем було пропущено шестимісячний строк для подачі заяви на прийняття спадщини. 04.02.2021 року приватним нотаріусом Кам`янського міського нотаріального округу Дніпропетровської області Прожуган Марією Анатоліївною було винесено постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії та було порекомендовано звернутись до суду. Починаючи з серпня 2014 року і по теперішній час заявник постійно проживала разом зі своєю матір`ю за адресою: [ADDRESS] . В той час, коли її місце реєстрації, залишалось за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується актами про проживання. Крім того, факт постійного проживання заявника зі спадкодавцем на час відкриття спадщини можуть підтвердити свідки. Доведення факту постійного проживання заявника - [PERSON] разом зі спадкодавцем [PERSON] на час відкриття спадщини необхідно для подальшого вчинення передбачених законом дій, для отримання заявником свідоцтва про право на спадщину. Разом з заявою [PERSON] надала клопотання про виклик та допит свідків. Ухвалою судді від 15.02.2021 року справу було призначено до судового розгляду в порядку окремого провадження та клопотання про виклик та допит свідків задоволено. В судовому засіданні заявник [PERSON] свої вимоги викладені в заяві підтримала та просила задовольнити у повному обсязі. Треті особи: представник Кам`янської міської ради подано клопотання про розгляд справи за відсутності їх представника та прийняти рішення на підставі наявних матеріалів та відповідно до чинного законодавства, приватний нотаріус Кам`янського міського нотаріального округу Дніпропетровської області Прожуган Марія Анатоліївна в судове засідання не з`явилась, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, згідно з вимогами ст.130 ЦПК України, про причини неявки суду не повідомила. Відповідно до ст.2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Право на доступ до правосуддя не є абсолютним, на цьому наголошує і Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях «Голдер проти Великої Британії» від 21.02.1975 року, «Де Жуффр де ля Прадель проти Франції» від 16.12.1992 року, оскільки певна визначена процедура звернення за захистом свого порушеного, невизнаного або оспорюваного права повинна бути передбачена нормами національного законодавства. І за таких обставин кожна особа, звертаючись до суду із позовом, повинна дотримуватись норм процесуального законодавства. Частиною першою статті 6 Конвенції, яка з огляду на приписи частини першої статті 9 Конституції України, статті 10 ЦК України є частиною національного законодавства, встановлено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Система судів загальної юрисдикції є розгалуженою. Судовий захист є основною формою захисту прав, інтересів та свобод фізичних та юридичних осіб, державних та суспільних інтересів. Судова юрисдикція - це інститут права, який покликаний розмежувати компетенцію як різних ланок судової системи, так і різні види судочинства, якими є цивільне, кримінальне, господарське та адміністративне між собою. Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин у їх сукупності. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, в якому розглядається визначена категорія справ. Суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства. У ЦПК України визначено, що суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Суди розглядають у порядку цивільного судочинства також вимоги щодо реєстрації майна та майнових прав, інших реєстраційних дій, якщо такі вимоги є похідними від спору щодо такого майна або майнових прав, якщо цей спір підлягає розгляду в місцевому загальному суді і переданий на його розгляд з такими вимогами. Отже, в порядку цивільного судочинства можуть розглядатися будь-які справи, у яких хоча б одна зі сторін є фізичною особою, якщо їх вирішення не віднесено до інших видів судочинства, а предметом позову є цивільні права, які, на думку позивача, є порушеними, оспореними чи невизнаними. Відповідно до п.1 постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» №5 від 31.03.1995 року, в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Згідно п. 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України, суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Відповідно до ч. 1 ст. 315 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту: 1) родинних відносин між фізичними особами; 2) перебування фізичної особи на утриманні; 3) каліцтва, якщо це потрібно для призначення пенсії або одержання допомоги по загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню; 4) реєстрації шлюбу, розірвання шлюбу, усиновлення; 5) проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу; 6) належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті; 7) народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження; 8) смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті; 9) смерті особи, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави вважати її загиблою від певного нещасного випадку внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру. Згідно п.23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року №7 "Про судову практику у справах про спадкування", якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв`язку із чим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутися в суд із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини. Статтею 315 ЦПК України визначено факти, які можуть встановлюватись у судовому порядку. Частиною другою даної норми передбачено, що у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Водночас, Верховний Суд України у своєму листі від 01.01.2012 року вказує на те, що сторонами у справах окремого провадження є заявники, заінтересовані особи, які є спеціальними суб`єктами цього виду провадження. При визначенні кола заінтересованих осіб у встановленні факту слід враховувати їх юридичний інтерес, а саме: тоді, коли факти, що підлягають встановленню, можуть вплинути на їх права та обов`язки; якщо це організації та установи, в яких заявник буде реалізовувати рішення про встановлення факту. Відповідно до ст.293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Відповідно до частини першої статті 1221 Цивільного кодексу України місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця. На підставі частини третьої статті 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статті 1270 цього Кодексу (шість місяців), він не заявив про відмову від неї. Аналогічну норму містить пункт 3.21 глави 10 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5 (далі - Порядок). Відповідно до роз`яснень, викладених у пункті 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв`язку із чим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутися до суду із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не про встановлення факту прийняття спадщини. Свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Місцем проживання фізичної особи згідно з частиною першою статті 29 ЦК України є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово. Статтями 2, 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» передбачено, що реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження. Місцем проживання є адміністративно-територіальна одиниця, на території якої особа проживає строком понад шість місяців на рік. Сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки (абзац 1 частини другої статті 3 СК України). Згідно із частиною першою статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до частин першої-третьої статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Крім того, суд зауважує, що у постанові від 10 січня 2019 року у справі № 484/747/17 (провадження №61-44149св18) Верховний суд дійшов висновку, що відсутність реєстрації місця проживання позивача за місцем проживання спадкодавця не може бути доказом того, що він не проживав із спадкодавцем, оскільки сама по собі відсутність такої реєстрації не є абсолютним підтвердженням обставин про те, що спадкоємець не проживав із спадкодавцем на час відкриття спадщини, якщо обставини, встановлені частиною 3 статті 1268 ЦК України, підтверджуються іншими належними і допустимими доказами, які були надані позивачем та оцінені судом. Така ж правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 04.07.2018 року у справі №404/2163/16-ц (провадження 61-15926св). Встановивши фактичні обставини справи, суд дійшов до висновку про доведеність позивачем факту постійного проживання із матір`ю на мент смерті, а тому вважає, що позов підлягає задоволенню. Надаючи оцінку доказам, суд, на підставі внутрішнього переконання, вважає їх достовірними, оскільки їх свідчення узгоджуються між собою та за взаємним зв`язком із вищевказаними письмовими доказами, а саме: -відповідно до Свідоцтва про право власності на житло, видане 09.12.1997 року відділом обліку та розподілу житлової площі міськвиконкому згідно з розпорядженням (наказом) № 9356 від 09.12.1997 року, квартиру [ADDRESS] належить [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] на праві спільної сумісної або часткової власності, право власності зареєстроване Обласним комунальним підприємством «Дніпродзержинське бюро технічної інвентаризації» за номером 21044, в книзі 130 (а.с.9); -відповідно до свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого 09 червня 2020 року Заводським районним у місті Кам`янське відділі державної реєстрації актів цивільного стану Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро), [INFO] померла мати заявника [PERSON] , [INFO] , про що в книзі реєстрації було зроблено відповідний актовий запис № 630 (а.с.7); -відповідно до Свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 29.11.1958 року Дніпродзержинським міським ЗАГС, [PERSON] є донькою [PERSON] та [PERSON] , про що в книзі реєстрації зроблений актовий запис № 1626 (а.с.8); -відповідно до свідоцтва про укладання шлюбу серії [NUMBER] , виданого 08.09.1979 року Палацом щастя міста Дніпродзержинська, [PERSON] уклала шлюб з [PERSON] та змінила дівоче прізвище [PERSON] на [PERSON] , про що в книзі реєстрації зроблений актовий запис № 1046 (а.с.8); -згідно Довідки виданої 26.01.2021 року Товариством з обмеженою відповідальністю «Абонент XXI» та довідки про кількість зареєстрованих осіб, виданої 26.01.2021 року Товариством з обмеженою відповідальністю «Абонент XXI», на час смерті [PERSON] була зареєстрована за адресою: [ADDRESS] (а.с.10); -відповідно до акту, виданого 07.10.2014 року Товариством з обмеженою відповідальністю «Толока» [PERSON] починаючи з серпня 2014 року і по теперішній час постійно проживала без реєстрації за адресою: [ADDRESS] (а.с.11); -відповідно до акту № 35 про проживання без реєстрації, виданого 27.01.2021 року КП КМР «УКОЖФ», [PERSON] починаючи з серпня 2014 року і до дня смерті матері [PERSON] , яка померла [INFO] постійно проживала без реєстрації разом з матір`ю [PERSON] і проживає в теперішній час за адресою: [ADDRESS] (а.с.12); -відповідно до довідки № 1208-1202 виданої 16.10.2014 року Управлінням соціальної політики Кам`янської міської ради, [PERSON] , [INFO] , взято на облік внутрішньо переміщеної особи, за фактичним місцем проживання за адресою: [ADDRESS] той час як зареєстрованим місцем проживання є [ADDRESS] (а.с.13); -згідно витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі № 63423734 від 94.02.2021 року, Приватним нотаріусом Кам`янського міського нотаріального округу Дніпропетровської області Прожуган Марією Анатоліївною за заявою [PERSON] було зареєстровано спадкову справу № 5/2021, після померлої [PERSON] (а.с.15); -постановою від 04.02.2021 року, винесену приватним нотаріусом Кам`янського міського нотаріального округу Дніпропетровської області Прожуган Марією Анатоліївною, було відмовлено у вчиненні нотаріальної дії та було порекомендовано звернутись до суду (а.с.14); -відповідно до довідки, виданої 05.02.2021 року сімейним лікарем Комунального некомерційного підприємства Кам`янської міської ради «Центр первинної медико-санітарної допомоги № 3» [PERSON] , [PERSON] хворіла на паркінсоновський синдром, загальний атеросклероз та атеросклероз головного мозку, вона була не мобільною та пересувалася тільки в межах власного помешкання, потребує лікування, постійного догляду та допомоги (а.с.16); -згідно свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 10.04.1964 року Дніпродзержинським міським бюро ЗАГС, [PERSON] , [INFO] , є сином [PERSON] , є спадкоємцем першої черги, зареєстрований та проживає за адресою: [ADDRESS] (а.с.17); -Чоловік спадкодавця - [PERSON] , помер до відкриття спадщини, а саме [INFO] , що підтверджується Свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , виданого 30.09.2009 року Заводським відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпродзержинського міського управління юстиції Дніпропетровської області (а.с.18) Допитана у судовому засіданні свідок [PERSON] , суду показала, що вона сусідка померлої [PERSON] , мешкає в квартирі [ADDRESS] з 1970 року, коли [PERSON] захворіла до неї приїхала в 2014 році заявника донька, [PERSON] , яка мешкала разом з матір`ю за адресою: [ADDRESS] , де вона мешкає і в теперішній час. Допитана у судовому засіданні свідок [PERSON] , суду показала, що вона сусідка померлої [PERSON] , мешкає в квартирі [ADDRESS] з 1975 року, коли [PERSON] захворіла до неї приїхала в 2014 році донька, [PERSON] , яка постійно мешкала разом з матір`ю за адресою: [ADDRESS] , по день смерті тітки [PERSON] і де вона мешкає і в теперішній час. Згідно з п. 3.22 Глави 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 року за №296/5, у разі відсутності у паспорті спадкоємця відмітки про реєстрацію його місця проживання, доказом постійного проживання із спадкодавцем можуть бути: довідка житлово-експлуатаційної організації, правління житлово-будівельного кооперативу, відповідного органу місцевого самоврядування про те, що спадкоємець на день смерті спадкодавця проживав разом із цим спадкодавцем. Отже, у випадку, якщо спадкоємець фактично постійно проживав із спадкодавцем на момент відкриття спадщини, проте у його паспорті відсутня відмітка про реєстрацію місця проживання разом із спадкодавцем, а також відсутні докази, визначені п. 3.22 Глави 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, спадкоємець має право звернутися до суду із заявою про встановлення факту постійного проживання разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини. Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Згідно з роз`ясненнями, викладеними у постанові Пленуму Верховного Суду України № 5 від 31.03.1995 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Заінтересовані особи заперечень проти заявлених вимог не надали. Іншим способом встановити вказаний факт неможливо. Встановлення даного факту необхідно заявниці для оформлення спадщини. Тому вимоги заявниці підлягають задоволенню.

Outcome: approved