Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-07 00:00:00

[PERSON], звернувся до [PERSON] з цим позовом. У позові вказав, що 17.07.1999 року між сторонами укладено шлюб, який проіснував до 2011 року. Під час проживання в шлюбі сторонами за спільні кошти було придбано житловий будинок за адресою: м. Лубни, вул. Гайдая, 13, площею 44,1 кв.м та паркан. Крім того, відповідачем приватизовано земельну ділянку, площею 0,0577 га, під цим будинком. Рішенням Апеляційного суду Полтавської області від 02.09.2013 року домоволодіння за адресою: м. Лубни, вул. Гайдая, 13, яке складається з житлового будинку А-1, площею 44,1 кв.м, та паркану визнано спільним сумісним майном подружжя, а також визнано право власності на ? частину будинку за кожним. Рішенням Апеляційного суду Полтавської області від 05.02.2014 року земельна ділянка площею 0,0577 га, під цим будинком, була визнана спільним сумісним майном подружжя, а також визнано право власності на її ? частини за кожним. В наступному позивач звернувся до суду про розподіл майна та земельної ділянки в натурі. Рішенням Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 12.02.2015 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Полтавської області від 25.03.2015 року, в задоволенні позовних вимог відмовлено. Підставою для відмови в задоволенні позову стало те, що відділом містобудування та архітектури виконкому Лубенської міської ради не було надано згоди на жоден із запропонованих експертизою варіантів поділу майна, при цьому експертом не враховані господарські споруди та прибудови до будинку. Позивач вказує на те, що недоліки, встановлені судом при попередньому розгляді аналогічної справи, можливо усунути шляхом призначення судової будівельної та землевпорядної експертизи, виконаних з урахуванням прибудов до будинку, а також паркану. За таких підстав просить поділити в натурі по ? частці домоволодіння за адресою: м. Лубни, вул. Гайдая, 13, яке складається з житлового будинку А-1, площею 44,1 кв.м та з урахуванням прибудови а-1, погреба «Б», літньої кухні гаража «Б» та паркану, визначити порядок користування земельною ділянкою площею 0,0577 га за адресою: м. Лубни, вул. Гайдая, 13. В запереченнях на позовну заяву відповідач просила в задоволенні позову відмовити. Зазначила, що цим позовом позивач намагається в судовому порядку поділити господарські будівлі, які не визнані спільною сумісною власністю подружжя, та взагалі є недобудованими. В судовому засіданні позивач підтримав позовні вимоги. Відповідач в судовому засіданні проти задоволення позову заперечила. Зясувавши обставини справи, дослідивши докази, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню. Відповідно до ст.63 СК України, дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпорядження майном, що належать їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Згідно ч.2 ст.370 ЦК України, у разі виділу частки кожного з співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду. Частина перша статті 71 СК України встановлює, що майно, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовились про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Судом встановлено, що 17.07.1999 року між позивачем та відповідачкою був укладений шлюб. В 2011 році рішенням суду шлюб між ними розірвано. Під час проживання в шлюбі сторонами за спільні кошти було придбано житловий будинок А-1, площею 44,1 кв.м та паркан за адресою: м. Лубни, вул. Гайдая, 13, а також приватизована земельна ділянка, площею 0,0577 га на імя відповідача. Рішенням Апеляційного суду Полтавської області від 02.09.2013 року було визнано вказане домоволодіння спільним сумісним майном сторін та визнано за ними право власності по 1/2 частині кожному. Рішенням Апеляційного суду Полтавської області від 05.02.2014 року земельна ділянка, що розташована під домоволодінням, була визнана спільним сумісним майном сторін та визнано за ними право власності по 1/2 частині кожному. Також судом встановлено, що на цій земельній ділянці знаходяться не введені в експлуатацію прибудова А-1, погріб «Б», літня кухня гаража «Б». Такі обставини підтвердили в судовому засіданні, як позивач, так і відповідач. Рішенням Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 12.02.2015 року у справі № 539/1422/14-ц за позовом [PERSON] до [PERSON] про розподіл в натурі майна подружжя та визначення порядку користування земельною ділянкою, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Полтавської області від 25.03.2015 року, в задоволенні позовних вимог відмовлено. Залишаючи без змін рішення суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції зазначив, що «відповідно до висновку судової будівельно-технічної експертизи від 22.10.2014 року було визначено 3 варіанти розподілу спірного житлового будинку (а.с.39-53). 26.11.2014 року рішенням виконавчого комітету Лубенської міської ради № 291 (а.с.65) надано дозвіл на перепланування та переобладнання спірного житлового будинку за умови погодження варіантів розподілу з відділом містобудування та архітектури виконкому Лубенської міської ради. Однак, Відділ містобудування та архітектури виконкому Лубенської міської ради не погодив висновок судової будівельно-технічної експертизи, у звязку з відсутністю у висновку порядку користування земельною ділянкою між співвласниками, господарських споруд та прибудови до будинку "а-1", яка побудована на підставі рішення виконкому № 112 від 24.05.2006 року (а.с.75). Встановивши зазначені обставини місцевий суд вірно прийшов до висновку про відмову в задоволенні позову. Крім того, як вбачається з матеріалів справи між сторонами наявний спір щодо належності побудованих, але не введених в експлуатацію прибудови до будинку літ. а-1, літньої кухні гаражу літ «Б» та погребу під ними. Предметом даного спору є лише розподіл в натурі земельної ділянки та житлового будинку «А». Таким чином без вирішення питання щодо права власності на спірні об'єкти: прибудова літ. «а-1» та літньої кухні гаражу, неможливо вирішити питання щодо реального розподілу будинку та земельної ділянки. Будинок є головною річчю, а прибудова до нього невід'ємною, тому неможливо ділити в натурі лише частину будинку. Також неможливо розділити в натурі земельну ділянку, на якій знаходяться не здані в експлуатацію літня кухня - гараж з погребом під ними, не з'ясувавши, чи є ці об'єкти правом спільної сумісної власності подружжя, чи ці об'єкти є особистим майном, оскільки від вирішення цього питання залежить і порядок розподілу земельної ділянки». Між тим, вказані висновки суду апеляційної інстанції позивач не врахував та, не вирішивши питання щодо права власності на спірні об'єкти: прибудову літ. «а-1» та літню кухню-гараж, звернувся до суду з цим позовом. Крім того, суд звертає на правову позицію ВСУ викладену в постанові у справі № 6-135 цс14, де зазначено, що особа є власником новоствореного нерухомого майна як обєкта цивільного обороту лише уразі, коли їй було передано прийняте до експлуатації в порядку, визначеному законодавством. Відповідно до статті 331 ЦК України право власності на нову річ, яка виготовлена (створена) особою, набувається нею, якщо інше не встановлено договором або законом. Особа, яка виготовила (створила) річ зі своїх матеріалів на підставі договору, є власником цієї речі. Право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Порядок прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом обєктів визначається постановою Кабінету Міністрів України від 20 травня 2009 року №534 та іншими нормативними актами КМУ та Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-Комунального господарства України. Таким чином, вирішення питання про розподіл нерухомого майна до введення його в експлуатацію є передчасним. З урахуванням викладеного, суд не знаходить підстав для задоволення позову. При цьому суд не знаходить підстав для закриття провадження у справі на підставі п.2 ч.1 ст.215 ЦПК України, оскільки підстави та предмет позову у цій справі та у справі № 539/1422/14-ц є відмінними, з огляду на те, що в цьому випадку при розділі майна позивач просить врахувати господарські будівлі.

Outcome: dismissed