Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-10 00:00:00

Публічне Акціонерне Товариство [PERSON] «ПРИВАТБАНК» звернулося до Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості. Представник позивача у судове засідання не зявився, відповідно до письмової заяви просив суд розглядати справу за його відсутності, та винести рішення, яким стягнути з [PERSON] на користь Публічного акціонерного товариства [PERSON] «ПРИВАТБАНК» заборгованість за кредитним договором №б/н від 01.11.2006 року у сумі 19 608 грн. 24 коп. та сплачені позивачем при подачі позову судові витрати по справі у розмірі 1378 грн. Проти винесення заочного рішення суду не заперечує. Представник відповідача у судова засідання не зявився, відповідно до письмового клопотання просив суд у задоволенні позову відмовити у повному обсязі у звязку зі спливом позовної давності. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши надані сторонами докази та наведені ними доводи, дійшов до наступного. Так, згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 ЦПК. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Так, у судовому засіданні встановлено, що відповідно до укладеного договору №б/н від 01.11.2006 року [PERSON] 01.11.2006 року отримав кредит у розмірі 6\~000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну карту зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36 %на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. В ст. 599 ЦК України зазначено, що зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. У відповідності до ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки. Так у відповідності до ст.ст. 549, 550 ЦК України, на підставі умов договору №б/н від 01.11.2006 року нараховані заборгованість по відсоткам за користування кредитом та штрафи. Згідно зі ст. 525, 526, 530, 629 Цивільного кодексу України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог закону, інших актів цивільного законодавства у встановлений договором строк, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від виконання зобовязань не допускається. Договір являється обовязковим для виконання сторонами. За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти (ст. 1054 Цивільного кодексу України). Попри взяті на себе зобов'язання позичальник не виконує умови кредитного договору стосовно своєчасного повернення сум отриманого кредиту та своєчасної сплати нарахованих за користування кредитними коштами відсотків у встановленні кредитним договором терміни. Ст.625 Цивільного кодексу України встановлює, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Згідно ч.2 ст. 1050 ЦК України кредитор має право вимагати дострокового повернення всієї суми позики та сплати відсотків, у випадку, якщо позичальник прострочив повернення чергової частини позики, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами. В цілому сума боргу відповідача за кредитним договором становить 19 608 грн. 24 коп., та складається з: заборгованості за кредитом 6 053 грн. 30 коп.; заборгованості по відсоткам за користування кредитом 9 369 грн. 05 коп.; заборгованості за пенею та комісією 2\~775 грн. 97 коп.; штрафу (фіксована частина) 500 грн.; штрафу процентна складова 909 грн. 92 коп. Відповідно до п.5.7 «Правил користування платіжною карткою», [PERSON] має право вимагати дострокового виконання боргових зобов'язань в цілому або у встановленої Банком долі в разі невиконання боржником своїх боргових зобов'язань та інших обов'язків за цим Договором. З огляду на вимоги п.5.2 «Умов та правил надання банківських послуг» у разі порушення власником або довіреною особою вимог діючого законодавства України та/або умов даного Договору та/або у разі виникнення [PERSON] має право призупинити здійснення розрахунків по карті (заблокувати картку) та/або визнати картку недійсною до моменту усунення порушень, а також вимагати дострокового виконання боргових обов'язків в цілому або у встановленою Банком часткою у разі Невиконання власником або довіреною особою власника своїх боргових обов'язків та інших обов'язків за цим Договором. Позичальник [PERSON] починаючи з 2005 року, тобто з моменту укладання кредитного договору порушував умови вказаного договору, не вчасно сплачував кредит і відсотки по ньому, а з серпня 2011 року і по цей час взагалі не сплачував заборгованість за кредитом та відсотки за користування кредитом. Тобто, починаючи з серпня 2011 року і до моменту звернення позивача з позовом до суду, виник факт прострочення. Також у позивача виникло право на звернення до суду з позовом про стягнення з [PERSON] заборгованості з серпня 2011 року, але не зважаючи на умови договору та норми матеріального права, [PERSON] звернувся з позовом до суду лише у 2016 року, майже з 5 років, тобто з пропуском строків позовної давності. Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України). Для окремих видів вимог законом може встановлюватися спеціальна позовна давність: скорочена або більш тривала порівняно із загальною позовною давністю. Позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог: про стягнення неустойки (штрафу, пені) (ст. 258 ЦК України). Згідно зі ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. З зобов'язаннями,строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимог, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред'явити вимог про виконання зобов'язання. Якщо боржникові надається пільговий строк для виконання такої вимоги, перебіг позовної давності починається зі спливом цього строку. Згідно зі ст. 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку. Позовна давність переривається у разі пред'явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується. Отже, строк позовної давності щодо стягнення тіла кредиту, відсотків та штрафів - встановлено у три роки, щодо стягнення пені - 1 рік. Суду не надано доказів того, що позивач пропустив термін звернення до суду з вимогами про стягнення заборгованості з поважних причин, крім того позивач у своїй позовній заяві не просить суд поновити термін звернення до суду з позовними вимогами про стягнення заборгованості за кредитним договором. Відповідно до ст.ст. 266, 267 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо). Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту. Зокрема пунктом 7 частиною 13 статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» передбачено, що при цьому кредитодавцю забороняється: вимагати повернення споживчого кредиту, строк давності якого минув. Пунктом 31 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» № 5 від 30 березня 2012 року, судам дані роз'яснення: враховуючи положення пункту 7 частини тринадцятої статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів», суди мають виходити з того, що у спорах щодо споживчого кредитування кредитодавцю забороняється вимагати повернення споживчого кредиту, строк давності якого минув. У зв'язку із цим позовна давність за позовом про повернення споживчого кредиту застосовується незалежно від наявності заяви сторони у спорі; оскільки зі спливом строків позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо), положення пункту 7 частини тринадцятої статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» застосовуються й до додаткових вимог банку (іншої фінансової установи). Відповідно до ст.551 ЦК України (предмет неустойки) предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Розмір неустойки, встановлений законом, може бути збільшений у договорі. Сторони можуть домовитися про зменшення розміру неустойки, встановленого актом цивільного законодавства, крім випадків, передбачених законом. Розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. Окрім того, позивач подаючи до суду позов про стягнення заборгованості за кредитним договором, яка більше чим на п'ятдесят відсотків перевищує суму основного боргу, грубим чином порушив права відповідача, які передбачені ст.18 Закону України «Про захист прав споживачів». Відповідності до п.5 ч.3 ст.18 Закону України від 12 травня 1991 року № 1023-ХІІ "Про захист прав споживачів" продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача. Несправедливими є, зокрема, умови договору про: встановлення вимоги щодо сплати споживачем непропорційно великої суми компенсації (понад п'ятдесят відсотків вартості продукції) у разі невиконання ним зобов'язань за договором. Відповідно до ч. 1ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Таким чином, у задоволенні позову про стягнення заборгованості, необхідно відмовити у повному обсязі у звязку зі спливом позовної давності. Згідно зі ст. 88 ЦПК України судові витрати віднести за рахунок позивача - Публічного Акціонерного Товариства [PERSON] «ПРИВАТБАНК».

Outcome: dismissed