Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-21 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON] про зменшення розміру аліментів, які стягуються з нього за рішенням Центрального районного суду м. Миколаєва від 22.10.2013 року за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання дитини [PERSON] , з 1/4 до 1/6 частки з усіх видів його заробітку. В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що з 03.06.2006 року перебував у зареєстрованому шлюбі з відповідачем. Від цього шлюбу мають доньку - [PERSON] , [INFO] . В 2013 році сімейні відносини між сторонами були припинені. 22.10.2013 року рішенням Центрального районного суду м. Миколаєва було ухвалено рішення, яким з нього на користь [PERSON] стягуються аліменти на утримання дочки у розмірі ј частини всіх видів заробітку, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісяця, починаючи з 12.08.2013 року. У 2016 році він вдруге одружився з [PERSON] . Від цього шлюбу народився син - [PERSON] , [INFO] . 28.09.2020 року рішенням Центрального районного суду м. Миколаєва шлюб було розірвано. Рішенням Центрального районного суду м. Миколаєва від 01.02.2021 року ухвалено рішення про стягнення з нього аліментів у розмірі 1/6 частини усіх видів заробітку, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку щомісячно. Стягнення аліментів вдруге, значно змінило його матеріальний стан. Посилається на те, що офіційно не працевлаштований, а його дохід складає 6000,00 грн. на місяць. У зв`язку з викладеним вимушений звернутися до суду. Відповідач подала заперечення на позовну заяву, відповідно до яких зазначає, що зміна сімейного стану позивача та народження дитини в іншому шлюбі не є безумовною підставою для зміни розміру аліментів, що підтверджується практикою Верховного Суду. Крім цього, зазначила, що в неї на утриманні також є малолітній син - [PERSON] , [INFO] , який є інвалідом з дитинства. Молодший син не отримує матеріальної допомоги від батька, відносно якого в Ленінському районному суді м. Миколаєва розглядається справа про позбавлення його батьківських прав. Окрім цього, донька - [PERSON] , навчається в економічному ліцеї №2, займається в студії танців «Феєрія» та додатково відвідує курси з англійської мови. Враховуючи наведене, просить у задоволенні позову відмовити. Ухвалою суду від 18.05.2021 року відкрито провадження у справі в спрощеному порядку та призначено судове засідання. До судового засідання позивач не з`явився, подав до суду заяву, якою просив проводити розгляд справи за його відсутності. Заявлені позовні вимоги підтримав в повному обсязі. Відповідач до судового засідання не з`явилась, подала заяву про розгляд справи за її відсутності, викладені раніше заперечення підтримала та просила у задоволенні позову відмовити. Дослідивши матеріали даної справи в їх сукупності, суд виходить з наступного. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] , виданого 03 червня 2006 року Міським відділом реєстрації актів цивільного стану Миколаївського міського управління юстиції. Від спільного подружнього життя у сторін народилась донька - [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 06.12.2006 року Міським відділом реєстрації актів цивільного стану Миколаївського міського управління юстиції. Рішенням Центрального районного суду м. Миколаєва у цивільній справі №490/6231/13-ц від 23.09.2013 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано. Згідно з рішенням Центрального районного суду м. Миколаєва у цивільній справі №490/9192/13-ц від 22.10.2013 року з [PERSON] на користь [PERSON] стягнуто аліменти на утримання дочки [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку, але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму для особи відповідного віку щомісяця, починаючи з 12 серпня 2013 року до досягнення дитиною повноліття. Як вбачається із копії свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] від 25.02.2016 року, виданого Міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Миколаївського міського управління юстиції, 25 лютого 2016 року між [PERSON] та [PERSON] було зареєстровано шлюб. Прізвище дружини після державної реєстрації шлюбу - « [PERSON] ». Від вказаного шлюбу [INFO] у нього народився син - [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 10.06.2016 року, виданого Миколаївським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області. Рішенням Центрального районного суду м. Миколаєва від 28 вересня 2020 року шлюб, зареєстрований 25.02.2016 року між [PERSON] та [PERSON] розірвано. 01 лютого 2021 року рішенням Центрального районного суду м. Миколаєва з [PERSON] на користь [PERSON] стягнуто аліменти на утримання неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/6 частини від усіх видів його заробітку (доходів), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку щомісячно, починаючи з 02 жовтня 2020 року і до досягнення повноліття дитиною. Стаття 15 ЦК України закріплює право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. В силу статті 51 Конституції України, батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Відповідно до ч. 1 ст. 18, ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (батьки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Батьки несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Як передбачено ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Зі змісту ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» вбачається, що виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Згідно зі статтею 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Відповідно до статей 150, 180 СК України, батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, матеріально утримувати дитину до повноліття. Згідно з положеннями статті 181 СК України, способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Частиною першою статті 192 СК України встановлено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим кодексом. Згідно з пунктом 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. Статтею 192 СК України передбачено можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених у судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Відповідно до частини третьої статті 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з частиною першою статті 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Звертаючись до суду з позовом про зменшення розміру аліментів, позивач посилався на те, що у нього змінився сімейний і матеріальний стан, оскільки в нього народився син від іншого шлюбу з [PERSON] . Разом з тим, позивач не надав суду достатніх доказів на підтвердження погіршення його матеріального стану. Факт народження у платника аліментів другої дитини та виникнення законного обов`язку щодо її утримання, не є безумовною підставою для зменшення розміру аліментів на утримання іншої дитини. Застосування вищенаведених правових норм відповідає висновку, викладеному у постанові Верховного Суду від 16 вересня 2020 року у справі №565/2071/19, а тому суд, у відповідності до вимог ч. 4 ст. 263 ЦПК України, враховує такий при вирішенні даного спору. Отже, звертаючись до суду з позовом про зменшення розміру аліментів, позивач належними та допустимими доказами не підтвердив погіршення його майнового стану, у тому числі, у зв`язку з народженням другої дитини. При цьому, останній не надав суду жодних доказів на підтвердження розміру своїх доходів, наявності в нього рухомого та нерухомого майна. Разом з тим, зменшення розміру аліментів у зв`язку з тим, що позивач має іншу дитину, без підтвердження погіршення його матеріального становища, не буде спрямовано на належне забезпечення дитини від шлюбу з [PERSON] , дочки [PERSON] , [INFO] та суперечитиме її інтересам. Враховуючи наведене, приймаючи до уваги, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини, зважаючи на обов`язок обох батьків утримувати дитину, суд дійшов висновку, що заявлені позивачем вимоги про зменшення розміру аліментів суперечать інтересам дитини, її рівню життя, погіршать її матеріальне становище, а тому у задоволенні позову слід відмовити. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed