Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-08 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню. Свої вимоги позивач мотивує тим, що 27.08.2016 року ним було отримано постанову Деснянського РВ ДВС ГТУЮ у м.Києві про відкриття виконавчого провадження на підставі виконавчого напису приватного нотаріуса ДМНО Бондар І.М. від 03.12.2015 року № НАС 991585. Згідно даної постанови його (позивача) зобов»язано в строк до 11.08.2016 року сплатити борг в розмірі 278755,12 грн., встановлений у вказаному виконавчому написі. З зазначеним розміром заборгованості він не згодний і вважає, що при вчиненні виконавчого напису нотаріусом грубо порушені, зокрема, норми чинного законодавства України щодо строків давності для вчинення виконавчого напису. Так, позивач зазначає про те, що 30.08.2005 року між ним та відповідачем було укладено договір № [NUMBER] про відкриття картрахунку та обслуговування платіжної картки. Згідно п.1.1. договору, строк дії карти встановлено в 1 рік, відсотки за використання кредитного ліміту по карті підлягали сплаті щомісячно в строк до 30 числа кожного місяця. В п.5.4 договору встановлювалось, що в разі наявності прострочення заборгованості по кредитному ліміту, процентам, перевитраті платіжного ліміту, банк має право на стягнення коштів. Цієї ж дати було укладено додаткову угоду № 1 до вказаного договору про видання платіжної картки зі строком дії до серпня 2006 року. Цією угодою встановлювався кредитний ліміт по карті в розмірі 5000 доларів США та базова відсоткова ставка по кредитному ліміту в розмірі 13,2 % річних з розрахунку в 360 днів на рік. Строк дії кредитного ліміту (строк погашення кредиту) обмежувався строком дії платіжної карти, тобто, серпнем 2006 року. Також, 02.09.2005 року була підписана заява на банківські послуги по видачі дебетної карти зі строком дії до 01.08.2006 року. Як вказує позивач, строк дії карти (дія кредитного ліміту) обмежений серпнем 2006 року, карта не перевипускалась та строк її дії не продовжувався, будь-яких виплат по карті ним не здійснювалось, а відповідно до п.5.4 договору право примусового стягнення боргу по кредитному ліміту виникло у банка не пізніше серпня 2006 року. Оскаржуваний виконавчий напис вчинений 03.12.2015 року, тобто більш ніж через 9 років після виникнення права на примусове стягнення боргу по карті. Посилаючись на викладені обставини, позивач просить задовольнити його вимоги та визнати виконавчий напис приватного нотаріуса Дніпропетровського міського нотаріального округу Бондар І.М. від 03.12.2015 року № НАС 991585 таким, що не підлягає виконанню. Позивач, будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи, в судове засідання не з»явився, надавши суду заяву, в якій просить розглянути справу в його відсутність та задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. Суд вважає можливим розглянути справу у відсутність позивача, з урахуванням його заяви. Представник відповідача Стадніков Д.В. в судовому засіданні проти позову заперечував, вважаючи вимоги позивача необґрунтованими та безпідставними. Третя особа - приватний нотаріус ДМНО Бондар І.М., будучи належним чином повідомленою про час та місце розгляду справи, в судове засідання не з»явилась, надіславши на адресу суду заяву про розгляд справи у її відсутність (а.с.70). Також, третьою особою надано письмові пояснення на позовну заяву, в яких проти позову заперечує, вказуючи на те, що позивач у позовній заяві вказує лише на те, що розмір заборгованості перед банком є спірним, але не обґрунтовує відсутності заборгованості або наявності боргу в меншому розмірі, не вказує сум, які були ним сплачені, не підтверджує факт погашення заборгованості жодними документами, тобто ніяк не спростовує розміру заборгованості, вказаному у виконавчому написі. Таким чином, на думку третьої особи, предметом спору є не дійсний розмір боргу позивача перед кредитором або відсутність такого, а дотримання нотаріусом діючого законодавства при вчиненні виконавчого напису, а такі порушення, навіть якби вони були допущені, не можуть бути підставою для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. Також, третя особа зазначає про те, що строк для вчинення виконавчого напису має обчислюватись не за правилами обчислення строків позовної давності, а за правилами ст.88 ЗУ «Про нотаріат». В даному випадку терміном, з якого має обчислюватись такий строк, є дата направлення боржнику вимоги про усунення порушень відповідно до ст.ст.530, 629, 631 ЦК України. Третя особа зауважила і на те, що позиція відповідача щодо припинення строку дії договору в момент закінчення строку дії картки не відповідає дійсності з огляду на те, що картка є тільки інструментом для користування клієнтом банку своїм рахунком, тобто, в разі закінчення строку її дії рахунок продовжує існувати. Як наголошує третя особа, наявність у неї кредитного договору та виписки по рахунку боржника за вказаним договором виключає будь-які обвинувачення в порушенні нею законодавства України при вчиненні виконавчих написів, тому що вона діяла у повній відповідності до ЗУ «Про нотаріат», Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України. Тому будь-які підстави для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, відсутні, адже цивільні права позивача не були порушені. Крім того, надані позивачем докази та аргументи не підтверджують обставин порушення чинного законодавства, що викладені в позовній заяві. Як стверджує третя особа, позивач не надав до матеріалів справи жодного письмового доказу, який би підтверджував правову позицію, а саме позивачем не було доведено фактів порушення порядку вчинення нотаріальних дій, а посилання на порушення норм законодавства не відповідають дійсності. Посилаючись на викладене, приватний нотаріус ДМНО Бондар І.М. просить в задоволенні позову відмовити (а.с.40-42). Представник третьої особи - Деснянського РВ ДВС ГТУЮ у м.Києві в судове засідання не з»явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Враховуючи обставини справи та взаємовідносини сторін, суд вважає можливим розглянути справу у відсутність третьої особи - приватного нотаріуса ДМНО Бондар І.М. та представника третьої особи - Деснянського РВ ДВС ГТУЮ у м.Києві на підставі наявних доказів. Заслухавши пояснення представника відповідача, вивчивши письмові докази, дослідивши обставини справи в їх сукупності, оцінивши зібрані по справі докази, виходячи зі свого внутрішнього переконання, суд дійшов висновку, що позов не підлягає задоволенню, з наступних підстав. Як встановлено судом і вбачається з матеріалів справи, 30.08.2005 року між позивачем [PERSON] та ПАТ КБ «ПриватБанк» було укладено договір № [NUMBER] про відкриття картрахунку та обслуговування платіжної карти (а.с.6). Відповідно до п.1.1 вказаного договору, банк відкриває клієнту картковий рахунок та видає клієнту платіжну карту, строк дії якої 1 рік. Строк дії кредитного ліміту відповідає строку дії карти. Проценти за користування кредитним лімітом підлягають сплаті щомісячно в строк до 30 числа кожного місяця. Також, 30.08.2005 року між позивачем та відповідачем було укладено додаткову угоду № 1 до вказаного договору, відповідно до якої змінено редакцію п.1.1. договору, визначено розмір кредитного ліміту 5000 доларів США, а також встановлено базову відсоткову ставку в розмірі 13,2 % річних (а.с.7). Крім того, 02.09.2005 року позивач звернувся з заявою до відповідача про відкриття рахунку на обслуговування отриманої ним на підставі договору картки (а.с.8). 03.12.2015 року приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Бондар І.М. було вчинено виконавчий напис про стягнення з позивача [PERSON] на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованості, яка в гривневому еквіваленті в загальному розмірі, з урахуванням витрат, пов»язаних з вчиненням виконавчого напису, становить 278 755,12 грн. Строк, за який провадиться стягнення, - 10 років 2 місяці 6 днів, а саме з 30.08.2005 року по 05.11.2015 року (а.с.5). 04.08.2016 року Деснянським РВ ДВС ГТУЮ у м.Києві відкрито виконавче провадження з виконання вказаного виконавчого напису (а.с.4). Позивач просить визнати вищевказаний виконавчий напис таким, що не підлягає виконанню, вказуючи на те, що з зазначеним розміром заборгованості він не згодний і вважає, що при вчиненні виконавчого напису нотаріусом грубо порушені, зокрема, норми чинного законодавства України щодо строків давності для вчинення виконавчого напису. Суд не вбачає підстав для задоволення цих вимог, з огляду на наступне. Відповідно до ст.15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Статтею 16 ЦК України визначено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ст.526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ст.530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства. Статтею 629 ЦК України визначено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами. Відповідно до ст.631 ЦК України, строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов'язки відповідно до договору. Договір набирає чинності з моменту його укладення. Сторони можуть встановити, що умови договору застосовуються до відносин між ними, які виникли до його укладення. Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору. Згідно ст.ст.87, 88 ЗУ «Про нотаріат» (тут і далі по тексту в редакції від 25.03.2015 року, чинній на час вчинення оспорюваного виконавчого напису), для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Також, умови вчинення виконавчого напису визначені главою 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України (тут і далі по тексту в редакції від 17.04.2015 року, чинній на час вчинення оспорюваного виконавчого напису), який затверджений Наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 № 296/5, зареєстрований в Міністерстві юстиції України 22 лютого 2012 р. за № 282/20595. Так, відповідно до п.п.3.1, 3.2, 3.3, 3.4, 3.5 глави 16 розділу ІІ вказаного порядку, нотаріус вчиняє виконавчі написи: якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем; за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.99 № 1172. Якщо для вимоги, за якою вчиняється виконавчий напис, законом установлено інший строк давності, виконавчий напис вчиняється у межах цього строку. Строки, протягом яких може бути вчинено виконавчий напис, обчислюються з дня, коли у стягувача виникло право примусового стягнення боргу. При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.99 № 1172. Відповідно до правової позиції, яка висловлена Верховним Судом України в постанові від 20 травня 2015 року у справі № 6-158цс15, відповідно до статті 88 Закону України «Про нотаріат» нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Пунктом 286 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України передбачено, що при вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи надано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів. Відповідно до пункту 1 постанови Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172 «Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріуса» (далі - Перелік) для одержання виконавчого напису для стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими угодами подаються, зокрема, оригінал нотаріально посвідченої угоди; документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов'язання. Отже, безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком, нотаріус під час вчинення виконавчого напису не встановлює права та обов'язки учасників правовідносин, а лише перевіряє наявність необхідних документів. Встановивши у справі, яка переглядається, що банком нотаріусу надано всі необхідні документи, що підтверджують безспірність заборгованості, наявність доказів належного направлення та отримання позивачем письмової вимоги про усунення порушень та іпотечну вимогу, суди дійшли обґрунтованого висновку про відмову в позові, а та обставина, що зазначена сума заборгованості за кредитом більша ніж у повідомленні, не свідчить про наявність спору. Крім того, відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України). Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України). Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність. Зокрема, частина друга статті 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок. За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України). Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Таким чином, у разі неналежного виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором, позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежа. Згідно зі статтею 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги. Відповідно до правової позиції, яка висловлена Верховним Судом Українив постанові від 19 березня 2014 року (справа № 6-14цс14), відповідно до правил користування платіжною карткою, які є складовою кредитного договору, картка діє в межах визначеного нею строку. За таким договором, що визначає щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту перебіг позовної давності (ст. 257 ЦК України) щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі зі спливом останнього дня місяця дії картки (ст. 261 ЦК України), а не закінченням строку дії договору. Аналізуючи зібрані по справі докази в світлі наведених правових норм, суд приходить до висновку про необґрунтованість тверджень позивача на те, що при вчиненні виконавчого напису нотаріусом грубо порушені, зокрема, норми чинного законодавства України щодо строків давності для вчинення виконавчого напису. Так, виходячи зі змісту ст.256 ЦК України, встановлено, що позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. В той же час, передбачений статтею 88 ЗУ "Про нотаріат" строк давності вчинення виконавчого напису за своєю правовою природою не є позовною давністю, оскільки відповідна дія виступає як окремий (позасудовий) спосіб захисту цивільних прав. Таким чином, посилання позивача на положення ст.ст.256, 257, 261 ЦК України є безпідставними. Крім того, відповідно до ст.631 ЦК України, строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов'язки відповідно до договору. Згідно п.9.2 договір № [NUMBER] про відкриття картрахунку та обслуговування платіжної карти від 30.08.2005 року, цей договір діє необмежений період часу, за виключення п.9.4, згідно якого за відсутності достатньої суми грошових коштів для продовження дії карти та здійснення розрахункових операцій по картрахунку згідно п.4.6 (якщо у клієнта немає заборгованості), та ненадходженні грошових коштів на картрахунок протягом 6-ти місяців з моменту спливу строку дії карти, залишок грошових коштів передається у власність банку і є його доходом за згоди клієнта, яку він підтверджує підписанням цього договору. Картрахунок закривається, даний договір припиняє свою дію (а.с.6, зворот). Як вбачається з виконавчого напису, заборгованість у позивача існує з 30.08.2005 року (а.с.5). Крім того, сам позивач у позовній заяві зазначив про те, що будь-яких виплат по договору та додатковій угоді ним не здійснювалось (а.с.2). З урахуванням наявності заборгованості у позивача, є неможливим застосування п.9.4 договору щодо припинення його дії, а тому, відповідно до п.9.2 договору, він є таким, що має необмежений період дії, в зв»язку з чим в даному випадку застосовуються положення ст.530 ЦК України, згідно яких якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства. Таким чином, виконавчий напис може бути вчинений протягом строків, зазначених у п.п.3.1, 3.3, 3.4 глави 16 розділу ІІ вищезазначеного Порядку з моменту настання права вимоги, тобто направлення боржнику вимоги про усунення порушень. Така вимога від 25.11.2015 року була направлена позивачу 28.11.2015 року (а.с.37, 38, 39). При таких обставинах відсутні підстави вважати, що оспрюваний виконавчий напис від 03.12.2015 року було вчинено з порушенням строків на його вчинення, а тому суд вважає позовні вимоги в цій частині необґрунтованими і такими, що не підлягають задоволенню. Що стосується посилань позивача в обґрунтування позову на те, що він не згоден з зазначеним розміром заборгованості, то суд не приймає до уваги ці твердження позивача, оскільки ними не конкретизовано, в чому саме він не погоджується з розміром заборгованості, не надано обґрунтованого розрахунку у спростування стягнутої суми тощо. Тобто, позивачем не надано належних та допустимих доказів в обґрунтування даних тверджень. Згідно з ч.3 ст.10 ЦПК України та ч.ч.1,4 ст.60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх позовних вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 цього Кодексу. Тобто, сторони мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Таким чином, з урахуванням наведеного, суд приходить до висновку про необґрунтованість позовних вимог [PERSON], оскільки позивачем не надано жодних належних та допустимих доказів в їх обґрунтування, а посилання на пропуск відповідачем строку позовної давності є безпідставним, а тому відмовляє в їх задоволенні. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed