Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-05 00:00:00

Позивач у справі звернувся до суду із вказаним позовом до відповідача, посилаючись на те, що відповідно до укладеного договору бн від 28.02.2008 року [PERSON] отримав кредит у розмірі 7000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Позивач зазначав, що відповідач підписав заяву на отримання кредиту ознайомився із умовами кредитування, що підтверджено його підписом у заяві. Вважаючи вказану заяву на отримання кредиту та умови кредитування договором приєднання у порядкуст.634 ЦК України позивач просить суд позов задовольнити та стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за кредитом у розмірі 6891,94 грн., заборгованість по процентам за користування кредитом у розмірі 11129,79 грн., 500 грн.00 коп. - штраф( фіксована частина) та 1205,45 грн. штраф (процентна складова). Всього на суму 25814,50 грн. та судові витрати. В судовому засіданні представник позивача підтримала вимоги позову та просила суд позов задовольнити. У судовому засіданні представник відповідача проти позову заперечував , подав до суду заяву про застосування строку позовної давності до позовних вимог, а також просив відмовити у задоволенні позову по суті, посилаючись на те, що відсутні докази з боку позивача, яку особу було уповноважено особу укладати договори, що відсутні докази, що долучені до позовної заяви що саме з цими умовами та правилами надання банківських послуг був ознайомлений відповідач, оскільки як повідомила у судовому засіданні представник позивача, у неї інший примірник умов надання банківських послуг,де встановлено договірний строк позовної давності у п»ять років, чого не вбачається із умов договору долучених до позовної заяви. Також представник відповідача, зазначав, що докази надані позивачем в обґрунтування суми заборгованості також не заслуговують на увагу, оскільки розрахунок заборгованості не відповідає вимогам ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Також звернув увагу суду, що доказ на (а.с.9), неналежний доказ,оскільки не містить доказів щодо предмету доказування. Заслухавши пояснення позивача у справі, дослідивши матеріали справи, оцінюючи в сукупності зібрані по справі докази, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню у повному обсязі. Відповідно до п. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відпоідно до п. 6 ч. ст. 119 ЦПК України передбачає, що позовна заява має містити зазначення доказів, що підтверджують кожну обставину. Згідно ст.9 закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність"1. Підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. 2. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції. 3. Інформація, що міститься у прийнятих до обліку первинних документах, систематизується на рахунках бухгалтерського обліку в регістрах синтетичного та аналітичного обліку шляхом подвійного запису їх на взаємопов'язаних рахунках бухгалтерського обліку. Операції в іноземній валюті відображаються також у валюті розрахунків та платежів по кожній іноземній валюті окремо. Дані аналітичних рахунків повинні бути тотожні відповідним рахункам синтетичного обліку на перше число кожного місяця. 4. Регістри бухгалтерського обліку повинні мати назву, період реєстрації господарських операцій, прізвища і підписи або інші дані, що дають змогу ідентифікувати осіб, які брали участь у їх складанні. 5. Господарські операції повинні бути відображені в облікових регістрах у тому звітному періоді, в якому вони були здійснені. 6. У разі складання та зберігання первинних документів і регістрів бухгалтерського обліку на машинних носіях інформації підприємство зобов'язане за свій рахунок виготовити їх копії на паперових носіях на вимогу інших учасників господарських операцій, а також правоохоронних органів та відповідних органів у межах їх повноважень, передбачених законами. 7. Підприємство вживає всіх необхідних заходів для запобігання несанкціонованому та непомітному виправленню записів у первинних документах і регістрах бухгалтерського обліку тазабезпечує їх належне зберігання протягом встановленого строку. 8. Відповідальність за несвоєчасне складання первинних документів і регістрів бухгалтерського обліку та недостовірність відображених у них даних несуть особи, які склали та підписали ці документи. 9. Копії первинних документів та регістрів бухгалтерського обліку можуть бути вилучені у підприємства лише за рішенням відповідних органів, прийнятим у межах їх повноважень, передбачених законами. Обов'язковим є складання реєстру документів, що вилучаються у порядку, встановленому законодавством. Вилучення оригіналів таких документів та регістрів забороняється, крім випадків, передбачених кримінальним процесуальним законодавством. Судом встановлено, що із доказу а.с.9 суд не зміг встановити яка фізична чи юридична особа, та з якою заявою до кого звернулася, вказаний доказ є неналежним, інший доказ позивач суду не надала. В судовому засіданні представник позивача зазначала, що з умовами та правилами надання банківських послуг,з якими було ознайомлено відповідача, встановлено договірний строк позовної давності у п»ять років, а тому просила відхилити заяву представника відповідача, щодо застосування строку позовної давності. Але як вбачається із письмових доказів поданих до позовної заяви, та які було надіслано судом відповідачу, умови надання банківським послуг різняться за змістом, та відсутні пункти умов, щодо встановлення договірного строку позовної давності, а також відсутні докази, що відповідача було ознайомлено із умовами надання банківських послуг, будь-якими а також вручено відомості позичальника про отримання кредитної карти та ПІН коду. Позивач у судовому засідання на довела суду доказами, та не повідомила про підстави звільнення від доказування, яка особа уповноважена на укладення договорів була уповноважена позивачем підписувати від імені позивача спірний Договір приєднання. Судом встановлено, що позивач в обґрунтування заявлених позовних вимог не надав суду доказів щодо відкриття карткового рахунку на ім»я відповідача, рух коштів по цьому рахунку, договору про відкриття кредитної лінії , правила користування кредитною карткою, доказів про отримання кредитної карки. Відповідно до ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов»язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов»язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов»язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов»язання (неналежне виконання). Відповідно до ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов»язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов»язковим для виконання сторонами. Відповідно до ч.2 ст.207 ЦК України правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами. Уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю,законом або іншими актами цивільного законодавства та скріплюються печаткою. Відповідно до ст. 208 ЦК України у письмовій формі належить вчиняти правочин між фізичною та юридичною особою, крім правочинів передбачених ч.1 ст. 206 ЦК України. Як вбачається із доказів поданих позивачем обґрунтування позовних вимог правочин на оформлення та відкриття кредитної картки суду не надано, не надано доказів про рух коштів а відкритому картковому рахунку відповідача та номер карткового рахунку, доказів про отримання кредитної картки відповідачем, не наданий докази про повноваження спеціаліста по кредитам укладати від імені Банку договори,який підписаний уповноваженими особами, не надано належних доказів щодо заяви позичальника, та умови з якими було останнього ознайомлено, а тому на думку суду позивачем позов не доведений за відсутності належних та допустимих доказів і позов задоволенню не підлягає. Відповідно до ст. 88 ЦПК України судові витрати не підлягають відшкодуванню, що підтверджені квитанціями. На підставі вищенаведеного,

Outcome: dismissed