Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-16 00:00:00

07.07.2016 року [PERSON] звернулася до суду з вищевказаним позовом, у якому просила розірвати шлюб, зареєстрований 21 серпня 2007 року з відповідачем по справі у відділі державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Татарбунарського районного управління юстиції Одеської області, про що було зроблено актовий запис за № 62. Від даного шлюбу мають доньку [PERSON], [INFO] та сина [PERSON], [INFO], які проживають біля позивачки та знаходяться на її утриманні. Позивачка вказує, що причиною розпаду сімї стало те, що спільне життя з відповідачем не склалося через відсутність взаєморозуміння між ними, розходження поглядів на сімейні відносини та сімейні обовязки. В середині минулого року [PERSON] зібрав свої речі та виїхав до колишньої дружини. Фактично шлюбні відносини припинені з серпня 2015 року. Втрачені всі фізичні та духовні звязки між ними. Примирення між ними не можливе. Позивачка в судове засідання не зявилася, але надала заяву з проханням справу розглянути у її відсутність, позовні вимоги підтримала (а.с.15). Відповідач в судове засідання не з'явився, але надав до суду заяву з проханням заслухати справу у його відсутність, позовні вимоги визнає (а.с.16). Суд, дослідивши матеріали справи, вважає що позов [PERSON] підлягає задоволенню з наступних підстав. Як вбачається зі свідоцтва про шлюб серії І-ЖД № 056775 від 21.08.2007 року (а.с.3), 21.08.2007 року був укладений шлюб між [PERSON] та Мазур /Ротомською/ [PERSON], який був зареєстрований у відділі реєстрації актів цивільного стану Татарбунарського районного управління юстиції Одеської області, про що було зроблено актовий запис № 62. Копіями свідоцтва про народження серії І-ЖД № 334113 від 10.01.2013 року /а.с.4/ та серії 1-ЖД №143745 від 24.09.2008 року /а.с.5/ підтверджується, що батьками [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] є сторони по справі. Відповідно до ч.ч.3,4 ст.56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини, примушування подружжя до припинення шлюбних стосунків чи їх збереження є неприпустимим і є порушенням права на свободу та особисту недоторканність. Згідно ст.112 Сімейного Кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. В судовому засіданні встановлено, що шлюб між сторонами носить формальний характер, вони фактично припинили подружні стосунки, відносини не підтримують, спільно однією сімєю не проживають вже більше року, примирення не бажають. З урахуванням фактичних взаємин подружжя, дійсних причин позову, наведене свідчить про те, що розлад у відносинах сторін носить стійкий характер і продовжується тривалий час, що призвело до втрати почуття любові та перспектив налагодження стосунків немає. За таких обставин, суд вважає, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам обох сторін, у звязку з чим, на думку суду, сім'я розпалась остаточно, тому шлюб між ними варто розірвати. Відповідно до ч.1 ст.110 СК України суд може розірвати шлюб за позовом одного із подружжя. В силу ст.113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Як вбачається зі свідоцтва про шлюб, у зв'язку з реєстрацією шлюбу позивачка змінила прізвище з "Ротомської" на "Мазур". В самій заяві, остання просила залишити їй вказане прізвище, тому підстав для відновлення дошлюбного прізвища немає. Відповідно до ч.2 ст.114 СК України у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Суд також вважає за необхідне роз'яснити сторонам, що згідно абз.2 ч.3 ст.115 СК України документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили.

Outcome: approved