Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-18 00:00:00

У квітні 2015 року [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про повернення майна із чужого незаконного володіння, стягнення майнової та моральної шкоди. Просила суд, стягнути з [PERSON] на її користь матеріальні збитки в розмірі 5000 доларів США, що згідно курсу валют на 15.04.2015 року складає 125000 грн.; моральну шкоду в розмірі 100000 грн.; затримати мікроавтобус ГАЗ 322132 державний номер [NUMBER], який їй належить і поставити на штраф-майданчик в ДАІ м. Кривого Рогу; притягнути до відповідальності [PERSON] та всіх осіб, а саме: нотаріуса [ADDRESS], моб. тел. [NUMBER] [PERSON], її батька, та [PERSON], які причетні до скоєння злочину приховування, таємного продажу вищезазначеного майна; повернути документи, що відносяться до перевезення пасажирів та транспорту на ім'я [PERSON] та [PERSON],стягнути з відповідача судові витрати. Зазначила, що [PERSON] незаконно заволоділа мікроавтобус ГАЗ 322132 державний номер [NUMBER], який їй належить. Намагається його реалізувати невідомим особам. В результаті дій відповідача [PERSON] завдана моральна шкода, яку вона оцінюю з розмірі 100000 грн. Вона проявилась в наступному:-в додаткових зусиллях ведення активного способу життя; в тривалому стресі, що привів до нервового розладу,в постійній головної болі, відсутності здорового сну, що призвело до податкових моральних страждань, збільшуючи їх тривалість, в придбанні ліків та лікуванні, та привело до загострення вже наявних у позивача хронічних захворювань. До того ж, відповідач незаконно та необґрунтовано зверталась до суду з позовом та зі скаргами до правоохоронних органів, за місцем роботи [PERSON], що говорить про те, що незаконні, необґрунтовані скарги [PERSON] і вимагання 70000 грн. згідно позовної заяви відповідача за тривалий час з 2007 по 2011 рік стан здоров'я [PERSON] значно погіршився, що негативно відобразилось на її самопочутті, яке виразилось в гіпертонічній хворобі 3 ступеня. За цей весь період лікування вона матеріально постраждала на 100000 грн. Також [PERSON] зазначила, що її батьком [PERSON] було передано відповідачу запасні частини [PERSON] на суму 5000 доларів США, які остання зобов'язувалась повернути до травня 2008 року. Оскільки вона є спадкоємицею свого батька вважає за необхідне стягнути ці кошти на свою користь. Відповідач [PERSON] та її представник [PERSON] проти позову заперечували, в зв'язку з безпідставністю вимог [PERSON] Заперечили факт володіння транспортним засобом мікроавтобус ГАЗ 322132 державний номер [NUMBER], факт передачі запасних частин на суму 5000 доларів США та нанесення позивачу моральної та матеріальної шкоди. Судом встановлено, що відповідно до рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 03 листопада 2011 року за позовом [PERSON] до [PERSON] про відшкодування матеріальної та моральної шкоди встановлено, що відповідно до свідоцтва про державну реєстрацію, [PERSON] зареєстрована з 14.03.2007 року фізичною особою-підприємцем. Відповідно до нотаріально посвідченої довіреності від 01.03.2007 року, [PERSON] уповноважила позивача [PERSON] представляти інтереси при вчинені правочинів щодо експлуатації, користування та або розпорядження автомобілем ГА3322132 державний номер [NUMBER]. Відповідно до витягу з реєстру, припинено дію вказаної довіреності 21.05.2008 року (а.е.72), про що повідомлено позивача згідно листа відділу ДАІ від 14.07.2008 року, автомобіль - поставлено на майданчик тимчасового затримання транспортних засобів. На автомобіль ГА3322132 державний номер [NUMBER] видано ліцензійну картку на перевезення пасажирів на ім'я власника автомобіля - [PERSON], видано дозвіл від 01.06.2005 року. Згідно шляховим листам - позивач [PERSON] допускалася як водій автомобіля ГАЗ 322132 державний номер [NUMBER] на маршруті ПП Покришка № 287 в липні 2007 року. Згідно рішення міського конкурсного комітету з визначення перевізників пасажирів автотранспортом від 31.08.2007 року ПП [PERSON]. який є авто перевізником на маршруті № 287. здійснив заміну автобусу ГАЗ 322132 державний номер [NUMBER] (повідомлення відділу транспорту та зв'язку виконкому Криворізької міської ради від 01.12.2008 року). Встановлено, що між сторонами склалися правовідносини по представництву на підставі довіреності від 01.03.2007 року, що відповідає ст. 237 ЦК України, відповідно до якої одна сторона (представник) зобов'язана або має право вчинити правочин від імені другої сторони, яку вона представляє (а.с. 34). Відповідно до частини третьої статті 10 ЦПК кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Таким чином, обставини встановлені рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 03 листопада 2011 року за позовом [PERSON] до [PERSON] про відшкодування матеріальної та моральної шкоди справа № 2-1450/11 доведенню не підлягають. Відповідно до ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно з ч. 1 ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст. 387 ЦК України, власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним. У відповіді начальника відділу Державтоінспекції ГУ МВС України у дніпропетровській області КМУ від 19.09.2012 року № 14/3-5107 зазначено, що співробітниками відділу ДАТ Криворізького МУ ГУ МВС України в Дніпропетровській області проводяться заходи щодо встановлення місцезнаходження зазначеного автомобіля, додатково здійснено запит до відділу транспорту та зв'язку Криворізької міської ради щодо участі мікроавтобуса ГАЗ 322132, реєстраційний номер [NUMBER] в перевезенні пасажирів на маршрутах загального користування, звідки отримано відповідь вх. ВДА КМУ № 6041 від 17.09.2012року, що вказаний транспортний засіб на маршрутах загального користування для перевезення пасажирів у м. Кривому Розі не використовується (а.с. 47). Листом відділу Державтоінспекції ГУ МВС України у Дніпропетровській області КМУ від 09.08.2012 року № 14/3Г-415 зазначено, що 12.06.2008 року надійшла заява гр. [PERSON] [INFO], щодо затримання мікроавтобуса ГАЗ-322132 д. н. [NUMBER] в зв'язку зі скасуванням генерального доручення, виданого на ім'я гр. [PERSON], але даний транспортний засіб особовим складом відділу ДАІ не затримувався і не поставлявся на майданчик тимчасового затримання т/з. Станом на 09.08.2012 року місце знаходження вищезазначеного мікроавтобуса ГАЗ-322132 д. н. [NUMBER] не відомо (а.с. 45). Ураховуючи вищезазначене, суд доходить до висновку про недоведеність представленими доказами позивачем [PERSON] перед судом факту перебування спірного автомобіля у незаконному володінні відповідача [PERSON] З тих же підстав суд відмовляє в позовних вимогах про повернення документів, що відносяться до перевезення пасажирів та транспорту на ім'я [PERSON] та [PERSON], оскільки позивачем не доведено, що вказані документи знаходяться у володінні відповідача. Щодо вимоги стягнути матеріальну шкоду в розмірі 5000 доларів США заборгованості за нібито передані [PERSON] запасні частини [PERSON] Слід зазначити наступне. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. У мотивувальній частині рішення слід наводити дані про встановлені судом обставини, що мають значення для справи, їх юридичну оцінку та визначені відповідно до них правовідносини, а також оцінку всіх доказів, розрахунки, з яких суд виходив при задоволенні грошових та інших майнових вимог. Встановлюючи наявність або відсутність фактів, якими обґрунтовувалися вимоги чи заперечення, визнаючи одні та відхиляючи інші докази, суд має свої дії мотивувати та враховувати, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (частина четверта статті 60 ЦПК). Крім показів, свідків [PERSON], [PERSON], які повідомили, що [PERSON] передавав запасні частини відповідачу на вищевказану суму, інших доказів з зазначенням номенклатури запасних частин, підстав передачи, умов оплати або виконання зобов'язань суду не надано. За таких обставин позивачем [PERSON] не доведено позовних вимог в цій частині. Щодо затримання спірного автомобілю та постановки його на штрафмайданчик слід зазначити наступне. Завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. У відповіді начальника відділу Державтоінспекції ГУ МВС України у дніпропетровській області КМУ від 19.09.2012 року № 14/3-5107 зазначено, що співробітниками відділу ДАТ Криворізького МУ ГУ МВС України в Дніпропетровській області проводяться заходи щодо встановлення місцезнаходження зазначеного автомобіля, додатково здійснено запит до відділу транспорту та зв'язку Криворізької міської ради щодо участі мікроавтобуса ГАЗ 322132, реєстраційний номер [NUMBER] в перевезенні пасажирів на маршрутах загального користування, звідки отримано відповідь вх. ВДА КМУ № 6041 від 17.09.2012року, що вказаний транспортний засіб на маршрутах загального користування для перевезення пасажирів у м. Кривому Розі не використовується (а.с. 45). Суд позбавлений можливості, в рамках цивільного судочинства затримувати транспортні засоби. Щодо вимоги про притягнення до відповідальності [PERSON] та всіх осіб, а саме: нотаріуса [ADDRESS], моб. тел. [NUMBER] [PERSON], її батька, та [PERSON], які причетні до скоєння злочину приховування, таємного продажу вищезазначеного майна слід зазначити наступне. Відповідно до стаття 211 ЦПК суд, виявивши під час розгляду справи порушення закону і встановивши причини та умови, що сприяли вчиненню порушення, може постановити окрему ухвалу і направити її відповідним особам чи органам для вжиття заходів щодо усунення цих причин та умов. Про вжиті заходи протягом місяця з дня надходження окремої ухвали повинно бути повідомлено суд, який постановив окрему ухвалу. Проте судом не встановлено таких обставин, а позивач не позбавлений права звернутися до правоохоронних органів в порядку кримінального законодавства, якщо вона вважає, що вчинено злочин щодо неї. Відповідно до ст.ст. 10, 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених кодексом. Відповідно до ч. 3 ст. 386 ЦК України, власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової та моральної шкоди. Згідно з ч. 1, 2 ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. У відповідності до абз. 1 п. 2 Постанови Пленуму Верховного суду України "Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди" №6 від 27 березня 1992 року, розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 440 і 450 ЦК України шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, незалежно від наявності вини. Отже, як вбачається з вищевказаних положень чинного цивільного законодавства України, обов'язковою умовою відшкодування майнової шкоди, у тому числі в результаті бездіяльності заподіювача, є сукупність таких обов'язкових умов: а) наявність шкоди; б) протиправність дій заподіювача шкоди; в) причинний зв'язок між протиправною поведінкою заподіювача і шкодою; г) вина в заподіянні шкоди. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). В матеріалах справи відсутні будь-які докази спричинення позивачу, матеріальної та моральної шкоди, їх обґрунтування, в тому числі і розміру та проявів такої шкоди. Те, що відповідач зверталась до суду з позовними вимогами до [PERSON] та зі скаргами до правоохоронних органів, за місцем роботи [PERSON] є її конституційним правом та не можуть тягнути за собою цивільно-правову відповідальність. Підстав для відшкодування моральної шкоди не вбачається. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. За таких обставин позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] про зобов'язання вчинити певні дії, стягнення матеріальних збитків та моральної шкоди задоволенню не підлягають. Стаття 79 ЦПК України передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. Стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Виходячи з вимог вказаної статті ЦПК України, враховуючи, що в задоволенні позовних вимог [PERSON] судом відмовлено у повному обсязі, підстав для стягнення на її користь з відповідача судового судових витрат не має.

Outcome: dismissed