Jurisdiction: civil
Date: 2021-07-06 00:00:00

Позивач звернувся в суд з позовом про стягнення з відповідача боргу, згідно зменшених позовних вимог просить стягнути за кредитним договором суму 8877,79 грн. та судові витрати по справі. В обґрунтування позову зазначив, що 25.11.2010 року відповідачка підписала заяву № б/н з метою отримання банківських послуг, та в подальшому отримала кредит у розмірі 3300 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку. Банк свої зобов`язання виконав та перерахував відповідачу суму обумовлено договором, а останній свої зобов`язання не виконує та кредит не сплачує. Станом на 30.06.2020 року відповідачка має заборгованість за кредитними зобов`язанням в сумі 152049,47 грн., з яких 1739,38 грн. - заборгованість за тілом кредиту, 148520,09 грн. - заборгованість за нарахованими відсотками, 1790,00 грн. - нарахована пеня. Позивач просить стягнути заборгованість частково, а саме: 1739,38 грн. - заборгованість за простроченим тілом кредиту, 3928,04 грн. - заборгованість за простроченими відсотками, 3210,37 грн. - заборгованість з пені, а усього в сумі 8877,79 грн. та судові витрати. Заочним рішенням Мар`їнського районного суду Донецької області від 21.10.2020 року було стягнуто з [PERSON] на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» заборгованість за кредитним договором без номеру від 12.07.2011 року у розмірі 137386 (сто тридцять сім тисяч триста вісімдесят шість) грн. 94 коп., з яких: 1739,38 грн. - заборгованість за тілом кредиту; 135647,56 грн. - заборгованість за нарахованими відсотками за період з 25.11.2010 року по 31.12.2019 року та стягнуто з [PERSON] витрати по сплаті судового збору у розмірі 2102 (дві тисячі сто дві) грн. 00 коп. 23.11.2020 року від [PERSON] надійшла заява про перегляд вищєзазначеного заочного рішення, на що 03.02.2021 року від АТ КБ "Приват Банк" отриман відзив. 25.02.2021 року ухвалою Мар`їнського районного суду було скасувано заочне рішення від 21.10.2020 року в цивільній справі за позовом ПАТ КБ «Приватбанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості, справу призначено до розгляду в загальному порядку. 24.03.2021 року від [PERSON] надійшов відзив на позовну заяву. 12.05.2021 року від ПАТ КБ «Приватбанк» отримано відповідь на відзив [PERSON] . 19.05.2021 року надійшла заява від позивача про зменшення розміру позовних вимог. Представник позивача просив задовольнити позов та розглядати справу без його участі. Відповідачка в судове засідання не з`явилася, про судове засідання повідомлялася. Надала до суду відзив, згідно якого позов не визнає в повному обсязі. Просить відмовити у позові у зв`язку з відсутністю належних доказів на підтвердження вимог позивача, нарахування боргу поза межами строк дії картки, зміною процентів по картці без повідомлення відповідачки та просить застосувати строк позовної давності, зазначивши, що кредитна картка № [NUMBER] діяла до травня 2017 року, після закінчення строку дії якої, відповідачка карткою не користувалася та нової картки не отримувала, останній платіж за даною карткою вони зробила 28.05.2014 року на суму 100 гривень. Картку № [NUMBER] вона отримала в банку «Приватбанк» разом із кредитною карткою, дана картка є «Скарбничкою». Зазначає, що жодних поповнень картки № [NUMBER] не робила, та взагалі дана картка «Скарбничка» не відноситься до кредитної картки № [NUMBER] . Вивчивши матеріали справи, суд вважає вимоги позивача такими, що не підлягають задоволенню. Судом встановлено, що 25.11.2010 року між відповідачем та позивачем був укладений кредитний договір без номеру, згідно з яким банк надав відповідачу кредит у розмірі 3300 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом, що визнається сторонами у справі. Детальні умови кредитного договору викладені в умовах та правилах надання банківських послуг. В порушення умов вищезазначеного договору, відповідач свої зобов`язання до цього часу не виконує, що виразилось в недотриманні строків погашення кредиту, строків погашення відсотків. Згідно ст.525 ЦК України встановлено, що одностороння відмова від виконання зобов`язань не допускається. Відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти у розмірі та на умовах, встановлених договором. Законом передбачено, що при порушенні позичальником будь-якого з зобов`язань, передбачених умовами договору, банк має право вимагати від відповідача повернення кредиту, сплати відсотків за його користування, виконання інших зобов`язань за договором у повному обсязі. Згідно з наданим позивачем розрахунком заборгованості, останній платіж, який визнає відповідачка, за кредитним договором позичальниця здійснила 28.05.2014 року за карткою № [NUMBER] і після цього жодних платежів за кредитним договором не було сплачено до моменту звернення до суду із цим позовом. Відповідно до розрахунку заборгованості, наданого банком, 09.07.2018 року відповідачкою нібито було сплачено 210 грн. за карткою № [NUMBER] , однак дана обставина не визнається відповідачкою та заперечується нею у відзиві. Відповідачкою зазначається, що жодних коштів за карткою № [NUMBER] нею не сплачувалось. У відповіді на відзив позивач не спростовує наведене. Суд критично оцінює твердження позивача про те, що відповідачкою було здійснено платіж 09.07.2018 р. за карткою № [NUMBER] , оскільки, згідно довідки банку строк дії картки № [NUMBER] сплинув у серпні 2016 року. (а.с. 13) Суд вважає необґрунтованими доводи позивача, зазначені у відповіді на відзив, що відповідачка звернулася в банк про перевипуск карти, тобто надання картки з новим строком дії, оскільки матеріали справи на містять відповідну довідку, тобто зазначене не підтверджується матеріалами справи. Отже, починаючи з серпня травня 2014 року відбулося системне порушення термінів оплати, передбачених кредитним договором та накопичення заборгованості, і у банку виникло право достроково стягнути всю суму заборгованості за кредитним договором. Відповідно до частини першої статті 251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Статтею 256 ЦК України визначено поняття позовної давності, а саме позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Відповідно до ст.257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Згідно з ч.1, ч.5 ст.261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. За зобов`язаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред`явити вимогу про виконання зобов`язання. Якщо боржникові надається пільговий строк для виконання такої вимоги, перебіг позовної давності починається зі спливом цього строку. У позивача виникло право пред`явити позов з моменту коли відбулось системне порушення термінів оплати кредитних зобов`язань та накопичення заборгованості, тобто з травня 2014 року, а він звернувся до суду із позовом у серпні 2020 року. Строк позовної давності щодо звернення до суду із позовом про стягнення заборгованості закінчився в 2017 році, тобто три роки з моменту останньої оплати боргу відповідачем, і позивач не просив його поновити. Дана обставина є підставою, відповідно до вимог ст. 267 ЦК України, для відмови у позові у зв`язку із спливом строків позовної давності. Відповідно до приписів статті 141 ЦПК України, та враховуючи, що позовні вимоги залишено без задоволення, суд вважає за необхідне судові витрати у справі у вигляді судового збору, залишити за позивачем. На підставі вищевикладеного,

Outcome: dismissed