Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-13 00:00:00

\~ \~ \~ \~07 жовтня 2019 року до суду звернулась [PERSON] із позовом до [PERSON] про поділ майна подружжя. Позов мотивує тим, що перебувала з 01.07.1989 року по 19.07.2019 року із відповідачем у шлюбі за час якого сторони набули майно, однак не можуть дійти згоди щодо його добровільного поділу. В уточнених вимогах від 16.11.2021 року просить провести розподіл спільного сумісного майна подружжя наступним чином: залишити у власності [PERSON] транспортний засіб VOLKSWAGEN TRANSPORTER, 2008 року випуску, [NUMBER] . д.н.з. [NUMBER] , стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] грошову компенсацію в розмірі Ѕ вартості спільно набутого майна, а саме:104 360, 00 грн. від продажу квартири загальною площею 70.7 кв.м, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] та транспортного засобу VOLKSWAGEN TRANSPORTER. 2008 року випуску, WV1ZZZ7HZ8H165077. д.н.з. [NUMBER] , а також стягнути судові витрати. \~ \~ \~ \~ [PERSON] звернувся із зустрічним позовом до [PERSON] про поділ майна подружжя в якому зазначає, що позивач-відповідач зазначила не все майно, що підлягає поділу та просить визнати за ним право власності на Ѕ частку спільного майна подружжя, а саме житлового будинку загальною площею 204,3 кв.м, що розташований по [ADDRESS] , та виділити її в натурі. Визнати за ним право власності на Ѕ частку земельної ділянки площею 0,0230 га, що розташована по [ADDRESS] , кадастровий номер 6810100000:01:003:0207, цільове призначення для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, припинивши право власності [PERSON] на Ѕ частку вказаної земельної ділянки. \~ \~ \~ \~07.10.2019 року позивачем-відповідачем подано заяву про забезпечення позову, яка судом задоволена та ухвалою суду від 09.10.2019 року вжито заходи забезпечення позову. \~ \~ \~ \~10.10.2019 року по справі відкрито провадження, призначено підготовче засідання. \~ \~ \~ \~25.11.2019 року відповідачем подано зустрічну позовну заяву. \~ \~ \~ \~27.11.2019 року зустрічний позов об`єднано в одне провадження із первинним. \~ \~ \~ \~06.12.2019 року вжито заходи забезпечення позову за зустрічною позовною заявою. \~ \~ \~ \~28.02.2020 року позивачем-відповідачем надано відзив на зустрічну позовну заяву, проти вимог зустрічного позову заперечує, оскільки вважає, що житловий будинок, що розташований по [ADDRESS] та земельна ділянка за цією адресою є її особистою власністю, а тому не може бути предметом поділу спільного майна подружжя. \~ \~ \~ \~28.02.2020 року позивачем-відповідачем подано заяву про зменшення позовних вимог. \~ \~ \~ \~05.03.2020 року представником позивача-відповідача подано клопотання про призначення авто-товарознавчої та будівельно-технічної експертизи. \~ \~ \~ \~16.07.2020 року справу призначено до слухання по суті. \~ \~ \~ \~17.11.2020 року по справі призначено авто-товарознавчу та оціночно-будівельну експертизу, провадження по справі зупинено. \~ \~ \~ \~У зв`язку із клопотання експерта про нездійснення оплати експертизи, 03.03.2021 року провадження по справі поновлено. \~ \~ \~ \~23.04.2021 року справа повторно направлена для проведення експертизи, провадження зупинено. \~ \~ \~ \~16.08.2021 року провадження по справі поновлено. \~ \~ \~ \~16.11.2021 року позивачем-відповідачем подано заяву про зменшення позовних вимог. \~ \~ \~ \~В судовому засіданні позивач-відповідач та її представник не з`явились, від представника надійшла заява про слухання справи у її відсутності, вимоги первинної позовної заяви підтримує, у задоволенні зустрічного позову просить відмовити. \~ \~ \~ \~В судовому засіданні представник відповідача-позивача проти задоволення зустрічного позову заперечує, вважає його необгрунтованим, вимоги зустрічної позовної заяви підтримує в повному обсязі, просить задоволити. \~ \~ \~ \~Заслухавши пояснення представника, вивчивши матеріали справи та подані докази, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні первинного позову та задоволення зустрічної позовної заяви з наступних підстав. \~ \~ \~ \~Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебували з 01.07.1989 року по 19.07.2019 року у шлюбі за час якого набули майно. Зокрема, квартиру [ADDRESS] . Зазначена квартира згідно договору купівлі-продажу від 23.01.2015 року продана за 208 720, 00 грн., які, як вказує позивач-відповідач, [PERSON] витратив на власні потреби, а не в інтересах сім`ї. [PERSON] про даний факт стало відомо лише із документів, які надані представником відповідача, а тому вважає, що частина коштів від продажу даної квартири в сумі 104 360, 00 грн. належать їй. Крім того, транспортний засіб VOLKSWAGEN TRANSPORTER, 2008 року випуску, кузов [NUMBER] , д.н.з. [NUMBER] також придбаний у шлюбі за спільні кошти, тому позивач має право на грошову компенсацію в розмірі Ѕ вартості спільно набутого майна. [PERSON] зазначає, що вказане майно було придбано у шлюбі, за спільні кошти, спільним рішенням та участю. Так, відповідно до ч.ч 1,2 ст.60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один із них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба, тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Згідно ч. 3 ст. 368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до п.23 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» №11 від 21.12.1997 року вказано, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовуючи джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60,69 СК України, ч.3 ст.368 ЦК України), відповідно до ч.ч.2,3 ст. 325 ЦК України можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Відповідно до ч. 1 ст. 68 СК України, розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно набуте за час шлюбу. Згідно з приписами ст. 70 Сімейного кодексу України та ст. 372 Цивільного кодексу України, у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності, частки майна є рівними. Згідно ст. 71 СК України, майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Так, за час шлюбу сторонами було придбано квартиру [ADDRESS] та зазначена квартира згідно договору купівлі-продажу від 23.01.2015 року продана за 208 720, 00 грн. Про дані обставини свідчать матеріали справи та вони визнаються сторонами. Проте, як вказує позивач-відповідач, [PERSON] витратив кошти від продажу квартири на власні потреби, а не в інтересах сім`ї, а тому [PERSON] вважає, що слід стягнути на її користь половину вартості від продажу квартири. Однак, суд зауважує, що продаж квартири відбувся 23.01.2015 року за час перебування сторонами у шлюбі, який було розірвано лише 19.07.2019 року, а тому підстав вважати, що кошти, вилучені від продажу зазначеного майна були використані [PERSON] у власних інтересах, а не в інтересах сім`ї, у суду немає. Позивач жодним чином не довела належними та допустимими доказами ті обставини, що [PERSON] витратив кошти від продажу квартири не в інтересах сім`ї, а на власні потреби, а відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. \~ \~ \~ \~За таких обставин позовні вимоги [PERSON] щодо стягнення грошової компенсації в розмірі 104\~360 грн., що становить Ѕ вартості квартири [ADDRESS] , до задоволення не підлягають. \~ \~ \~ \~Що стосується вимог [PERSON] про розподіл спільного сумісного майна подружжя шляхом залишення у власності [PERSON] транспортного засобу VOLKSWAGEN TRANSPORTER, 2008 року випуску, WV1ZZZ7HZ8H165077. д.н.з. [NUMBER] та стягнення з нього на користь [PERSON] грошової компенсації в розмірі Ѕ вартості транспортного засобу, то суд вважає, що вони також не підлягають до задоволення із наступних підстав. Позивач-відповідач із вимогами про визнання за нею права власності на Ѕ частину транспортного засобу VOLKSWAGEN TRANSPORTER, 2008 року випуску, WV1ZZZ7HZ8H165077. д.н.з. [NUMBER] , не зверталась, а в заявлених позовних вимогах не вказала, яку саме суму становить Ѕ частина вартості автомобіля та яку суму слід стягнути. Жодної оцінки вартості зазначеного майна [PERSON] не надала, експертиза не була проведена у зв`язку із відсутністю оплати. За таких обставин дані позовні вимоги також не можуть бути задоволені. [PERSON] звернувся із зустрічним позовом та вказав, що позивачем-відповідачем зазначено не все майно, що підлягає поділу, а тому просить визнати за ним право власності на Ѕ частину житлового будинку загальною площею 204,3 кв.м, що розташований по [ADDRESS] , та виділити її в натурі. Визнати за ним право власності на Ѕ частку земельної ділянки площею 0,0230 га, що розташована по [ADDRESS] , кадастровий номер 6810100000:01:003:0207, цільове призначення для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, припинивши право власності [PERSON] на Ѕ частку вказаної земельної ділянки. [PERSON] вказує, що за час подружнього життя з відповідачем вони набули у власність житловий будинок загальною площею 204,3 кв.м, житловою площею 156,0 кв.м, що розташований по [ADDRESS] (попередня адреса [ADDRESS] ). Проте, право власності на вказаний об`єкт нерухомого майна зареєстровано 14.07.2014р. лише за позивачем-відповідачем на підставі свідоцтва про право власності. 14.08.1986 р. [PERSON] успадкувала від свого батька 1/20 частку глинобитного житлового будинку по [ADDRESS] житловою площею 47,8 кв.м, що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за законом. 19.07.2000р. брат відповідача подарував їй 1/20 частку вказаного глинобитного житлового будинку, що підтверджується договором дарування від 19.07.2000р. 26.10.2004р. сторони придбали у [PERSON] (мати відповідача) 1/20 частку вказаного глинобитного житлового будинку, зареєстрували право власності на ім`я відповідача. Оскільки вказана частина житлового будинку почала руйнуватися сторони знести цю частину будинку і збудувати на її місці цегляний будинок загальною площею 54,4 кв.м по [ADDRESS] , який було прийнято в експлуатацію. Згодом сторони розпочали добудову до житлового будинку по [ADDRESS] та вказана добудова площею 149,9 кв.м була прийнята в експлуатацію, що підтверджується декларацією про готовність об`єкта до експлуатації № ХМ 1421430033 від 23.05.2013р. Загальна площа збудованого ними житлового будинку становить 204,3кв.м, житлова площа 156,0 кв.м. Відповідно до ч. 1 ст. 62 СК України якщо майно дружини, чоловіка за час шлюбу істотно збільшилося у своїй вартості внаслідок спільних трудових чи грошових затрат або затрат другого з подружжя, воно у разі спору може бути визнане за рішенням суду об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Згідно ч. 1 ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Таким чином, суд приходить до висновку, що за [PERSON] слід визнати право власності на Ѕ частину зазначеного будинку, оскільки дане майно є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Пояснення позивача-відповідча щодо тих обставин, що усі витрати на будівництво та ремонт вказаного будинку поніс її брат, [PERSON] , а тому [PERSON] не має жодних прав на даний будинок, суд оцінює критично, оскільки вони жодним чином не підтверджені та не доведені. Також, 04.06.2013р. за позивачем-відповідачем зареєстровано право власності на земельну ділянку площею 0,0230га, що розташована по [ADDRESS] , кадастровий номер 6810100000:01:003:0207, цільове призначення для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка). Відповідно до ч. 1, 4 ст. 120 ЗК України у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об`єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення. У разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду кількома особами право на земельну ділянку визначається пропорційно до часток осіб у праві власності жилого будинку, будівлі або споруди. Згідно ч. 1 ст. 377 ЦК України до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача). Відповідно до роз`яснень, викладених у постанові Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ" від 16 квітня 2004 року № 7 (зі змінами, внесеними згідно з постановою Пленуму Верховного Суду Українивід 19 березня 2010 року № 2) земельна ділянка, одержана громадянином в період шлюбу в приватну власність шляхом приватизації, є його особистою приватною власністю, а не спільною сумісною власністю подружжя, оскільки йдеться не про майно, нажите подружжям у шлюбі, а про одержану громадянином частку із земельного фонду. Якщо на такій земельній ділянці знаходиться будинок, будівля, споруда, що є спільною сумісною власністю подружжя, то у разі поділу будинку, будівлі, споруди між подружжям та виділу конкретної частини будинку, будівлі, споруди до особи, яка не мала права власності чи користування земельною ділянкою переходить це право у розмірі частки права власності у спільному майні будинку, будівлі, споруди у відповідності до статті 120 ЗК України, статті 377 ЦК України. Правова позиція щодо застосування вказаних норм викладена також в постанові Верховного Суду від 21.03.2018р. по справі № 686/9580/16-ц. \~ \~ \~ \~Таким чином, за [PERSON] слід визнати право власності і на Ѕ частку земельної ділянки площею 0,0230 га, що розташована по [ADDRESS] , кадастровий номер 6810100000:01:003:0207, припинивши право власності [PERSON] на Ѕ частку вказаноїземельної ділянки. \~ \~ \~ \~Отже, на підставі викладеного, із врахуванням обставин справи та наданих доказів, суд вважає за необхідне у задоволенні первинного позову відмовити, а вимоги зустрічної позовної заяви задоволити в повному обсязі.

Outcome: dismissed