Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-18 00:00:00

04.07.2016 року позивач [PERSON] звернувся до суду із позовом до відповідача, в якому просить стягнути з [PERSON] грошові кошти у розмірі 24\~898,07 грн. та стягнути судовий збір. При цьому вказав, що попередня угода про укладання договору купівлі-продажу квартири відповідача не здійснена, так як позивачу стало відомо, що відносно спірної квартири є ризики, оскільки квартира є предметом кримінального провадження. При цьому позивач посилається на те, що сторони 05.06.2016 року уклали договір № 37/23 про намір укласти нотаріально посвідчений договір відчуження квартири [ADDRESS]. На виконання умов договору № 37/23 про намір позивач передав відповідачу гривневий еквівалент 2000 дол. США в якості «забезпечуваного платежу». Однак, того ж дня позивач дізнався, що квартира [ADDRESS] фігурує у кримінальному провадженні, у зв'язку із чим заінтересованість у квартирі відпала. Відповідач повернула позивачу частину коштів у розмірі 1\~000 дол. США, однак іншу частину коштів відповідач не повертає у добровільному порядку, тому позивач змушений звернутися до суду із позовом. 24.10.2016 року відповідач [PERSON] надала до суду зустрічну позовну заяву, в якій просить стягнути з [PERSON] суму частини авансу у розмірі 25\~660,00 грн. та відшкодування моральної шкоди у розмірі 100\~000,00 грн. При цьому вказала, що позивач відмовився від укладання угоди, він та його представник погрожували їй, в зв'язку з чим вона повернула позивачу частину грошей, але на цей час просить стягнути повернуті нею кошти. При цьому позивач за зустрічним позовом [PERSON] посилається на те, відмова [PERSON] від укладання нотаріально посвідченого договору відчуження квартири з причини фігурування квартири у кримінальному провадженні є надуманою, та свідчить про порушення [PERSON] умов договору № 37/23 про намір. [PERSON] вказує, що передала [PERSON] частину коштів у розмірі 1\~000 дол. США під впливом погроз, тому змушена звертатися до суду із вимогами про стягнення коштів та відшкодування моральної шкоди. 11.11.2016 року зустрічний позов прийнято та обєднано в одне провадження із первісним позовом. У судовому засіданні представник позивача [PERSON] первісний позов підтримав та просить його задовольнити, проти задоволення зустрічного позову заперечував. Відповідач за первісним позовом [PERSON] у судовому засіданні підтримала зустрічний позов та просить відмовити у задоволені первісного позову. Вислухавши учасників справи, які з'явилися до судового засідання, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного. Як встановлено у судовому засіданні, 05.06.2016 року ТОВ «Атланта», з однієї сторони, [PERSON], з другої сторони, [PERSON], з третьої сторони, уклали договір № 37/23 про намір укласти нотаріально посвідчений договір відчуження квартири [ADDRESS] /а.с. 9/. Статтею 635 ЦК України передбачено, що попереднім є договір, сторони якого зобов'язуються протягом певного строку (у певний термін) укласти договір в майбутньому (основний договір) на умовах, встановлених попереднім договором. Зобов'язання, встановлене попереднім договором, припиняється, якщо основний договір не укладений протягом строку (у термін), встановленого попереднім договором, або якщо жодна із сторін не направить другій стороні пропозицію про його укладення. Згідно ч. 1 ст. 546 ЦК України виконання зобовязання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Відповідно до ст. 570 ЦК України, завдатком є грошова сума або рухоме майно, що видається кредиторові боржником у рахунок належних з нього за договором платежів, на підтвердження зобов'язання і на забезпечення його виконання. Якщо не буде встановлено, що сума, сплачена в рахунок належних з боржника платежів, є завдатком, вона вважається авансом. Відповідно до п. 4.4 Договору Покупець гарантує придбання обєкта в порядку, встановленому Договором, і для забезпечення виконання зобов'язання по даному Договору, у відповідності до ч. 2 ст. 546 ЦК України, передає, а Власник приймає «забезпечувальний платіж» - грошову суму у гривнях, що еквівалентна 2000 дол. США по офіційному курсу на день укладання даного Договору. «Забезпечувальний платіж», за взаємною згодою Власника і Покупця буде зарахований в рахунок належних платежів по договору відчуження обєкта. В ході розгляду справи представник позивача пояснював, що на виконання п. 4.4 Договору № 37/23 про намір, [PERSON] передав [PERSON] грошові кошти у гривневому еквіваленті 2000 дол. США в якості «забезпечуваного платежу». В подальшому відповідач повернула позивачу частину коштів у розмірі 1\~000 дол. США, про що 09.06.2016 року позивачем було складено розписку. Вказані обставини не оспорювалися [PERSON] та визнавалися нею. Таким чином, внесення завдатку як способу виконання зобовязання може мати місце лише в разі наявності зобовязання, яке повинно було виникати на підставі договору купівлі-продажу кватири. Вказана позиція висловлена у постанові Верховного Суду України від 13.02.2013 року по справі № 6-176цс12. В ухвалах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 6 березня 2012 року, від 14 березня 2012 року, від 27 липня 2011 року в справах про стягнення авансових платежів, сплачених за попередніми договорами, і розірвання таких договорів суд касаційної інстанції дійшов висновку про те, що в разі неукладення сторонами основних договорів у строк, визначений попередніми договорами, передані позивачами в рахунок оплати за основними договорами грошові кошти є відповідно до ст. 570 ЦК України не завдатком, а авансом і підлягають поверненню особам, які їх сплатили. Оскільки договір купівлі-продажу квартири, який б за своєю формою та змістом відповідав вимогам закону, між сторонами у справі укладений не був, а сторони лише домовилися укласти такий договір в майбутньому, суд приходить до висновку, що передана [PERSON] відповідачу [PERSON] грошова сума в розмірі 2000 дол. США є авансом. Судом досліджено особисту розписку, складену 09.06.2016 року [PERSON], згідно якої він отримав 1000 дол. США від [PERSON] у якості частини повернення раніше переданої суми за продаж квартири [ADDRESS] /а.с. 52/. У ході розгляду справи сторона позивача пояснювала, що у зв'язку із тим, що квартира [ADDRESS] фігурує у кримінальному провадженні, у [PERSON] зник інтерес до купівлі даної квартири. Згідно з ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Суд погоджується із запереченням [PERSON], що стороною позивача за первісним позовом на виконання положень ч. 1 ст. 60 ЦПК України не надано доказів фігурування квартири [ADDRESS] у кримінальному провадженні. 09.12.2016 року ухвалою суду в порядку ст. 10 ЦПК України було витребувано, зокрема, з Приморського районного суду м. Одеси (суддя Пислар В.П.) інформацію стосовно кримінального провадження, яке внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12014160500006615 від 23.07.2014 року, за обвинуваченням [PERSON] в скоєнні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 302 КК України: повідомити про рух справи, та вказати чи фігурує квартира [ADDRESS] у кримінальному провадженні № 12014160500006615. Однак, станом на 19.01.2017 року вказана ухвала суду невиконана належним чином. У постанові від 23 липня 2014 року, винесеній у справі № 910/24568/13, Вищий господарський суд України зазначає, що згідно з положеннями чинного в Україні законодавства авансом є грошова сума, яку перераховують відповідно до договору наперед у рахунок майбутніх розрахунків за товари (роботи, послуги), які має бути отримано (виконано, надано). Тобто в разі невиконання зобов'язання, за яким передавався аванс, незалежно від того, з чиєї вини це відбулося, аванс підлягає поверненню особі, яка його сплатила. Крім того, у рішенні, винесеному 10 липня 2013 року, Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ звертає увагу на той факт, що кошти, сплачені в рахунок авансу, підлягають поверненню незалежно від того, з чиєї вини не було укладено договір, який сторони мали намір укласти. Таким чином, враховуючи практику судів вищої інстанції, суд приходить до висновку, що в незалежності від того, з чиєї вини не було укладено нотаріально посвідчений договір відчуження квартири [ADDRESS], грошові кошти, передані [PERSON] у розмірі 2000 дол. США, будучи авансом, підлягають поверненню [PERSON] З урахуванням вказаного, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню, так як обґрунтовані та доведені. При цьому суд зазначає, що враховуючи часткове повернення [PERSON] авансу [PERSON] у розмірі 1000 дол. США, з [PERSON] підлягає стягненню сума у розмірі 1000 дол. США, що не була повернута. Проаналізувавши встановлені обставини, та враховуючи висновок суду про задоволення первісних позовних вимог [PERSON], суд приходить до висновку, що зустрічні позовні вимоги [PERSON] не підлягають задоволенню, так як є такими, що взаємовиключаються із первісними вимогами [PERSON] Окрім того, суд зазначає, що відповідно до розяснень п. 2 постанови Пленум Верховного Суду України від 31 березня 1995 р. № 4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди", спори про відшкодування заподіяної фізичній чи юридичній особі моральної (немайнової) шкоди розглядаються судами, зокрема: коли право на її відшкодування безпосередньо передбачено нормами Конституції або випливає з її положень; у випадках, передбачених статтями 7, 440(1) ЦК та іншим законодавством, яким встановлено відповідальність за заподіяння моральної шкоди; при порушенні зобов'язань, що підпадають під дію Закону від 12 травня 1991 р. "Про захист прав споживачів" чи інших законів, якими врегульовано такі зобов'язання і передбачено відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Правовідносини, що виникли між сторонами в справі, є договірними, тому відшкодування моральної шкоди у випадку їх порушення законом не передбачено, а тому позовні вимоги [PERSON] про відшкодування моральної шкоди у розмірі 100 000,00 грн. не підлягають задоволенню. Відповідно до ст. 88 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від оплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, що їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Таким чином, судові витрати за позовною заявою [PERSON] до [PERSON] про стягнення грошових коштів слід компенсувати за рахунок держави.

Outcome: approved