Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-26 00:00:00

У серпні 2015р. [PERSON]звернувся до суду з уточненим та доповненим в подальшому позовом до [PERSON], посилаючись на те, що 02 березня 2015р. о 18год. 30хв. [PERSON], керуючи автомобілем марки «Мерседес», д/н [NUMBER], рухаючись по вул. Балківський в м.Одесі, виконуючи поворот ліворуч, не вибрав безпечну швидкість руху, не врахував дорожню обстановку, внаслідок чого автомобіль занесло на зустрічну смугу, в результаті чого здійснив зіткнення з стоячим автомобілем [NUMBER], який належить на праві власності [PERSON]В результаті дорожньо-транспортної пригоди транспортні засоби отримали механічні пошкодження. Постановою Малиновського районного суду м.Одеси від 09 квітня 2015р. [PERSON] було визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення передбаченого ст. 124 КпАП України. Позивач зазначав, що відповідно до довідки ДАІ про ДТП від 02 березня 2015р та акту огляду колісного транспортного засобу (дефектної відомості) ПАТ «СК «Скайд» від 03 березня 2015р. був встановлений обсяг пошкоджень, нанесених його автомобілю. Згідно висновку судової автотоварознавчої експертизи № 7728 від 24 грудня 2015р., розмір матеріальної шкоди становить 11190,00 грн. Стверджував, що оскільки цивільно - правова відповідальність [PERSON], була застрахована Публічним акціонерним товариством «Страхова компанія «Скайд» (далі ПАТ «СК «Скайд»), то остання частково виплатила йому страхове відшкодування у розмірі 8076,00грн. за мінусом франшизи, розмір якої відповідно до полісу №АІ/5525233 від 22.01.2015р. склав 1000,00 грн., та яку добровільно сплатив відповідач. Отже, різниця між завданою та компенсованою матеріальною шкодою автомобілю [NUMBER], який належить на праві власності [PERSON]склала 2114,00 грн. Посилаючись на вказані обставини, позивач просив суд стягнути з відповідача на його користь матеріальну шкоду в розмірі 2114,00,00грн., витрати на оплату судової експертизи у розмірі 2\~448,00 та витрати по сплаті судового збору. Ухвалою суду від 25 листопада 2015р. до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог було залучено ПАТ «СК «Скайд» (а.с.56). Представник позивача, діючий за довіреністю від 03.08.2015р. у судовому засіданні підтримав уточненні позовні вимоги та просив суд їх задовольнити (а.с.28). Представник відповідача, діюча за ордером та угодою від 14 червня 2016 року в судовому засіданні позовні вимоги не визнала та просила суд відмовити в їх задоволенні, надав письмові заперечення проти позову, в обґрунтування яких зазначала, що оскільки відповідачем була сплачена позивачу сума франшизи у повному обсязі, то позовні вимоги до останнього є необґрунтованими, так як саме СК «Скайд» повинна виплатити позивачу відшкодування у повному обсязі у відповідності до ліміту страхового полісу (а.с.94,95,39-41, 100-102). Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору: ПАТ «СК «Скайд» в судове засідання не зявився про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, відповідно до ст. 74 ЦПК України (а.с.137). Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши і оцінивши надані докази у їх сукупності, суд дійшов до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі, виходячи з наступного. Згідно ч.3 ст.10, ч.1 ст.60 ЦПК України кожна із сторін повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених Кодексом. Суд вважає, що правовідносини, які виникли між сторонами, регулюються розділом третім главою 82 книги пятої ЦК України, Законом України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», Законом України «Про страхування», тому при винесенні рішення суд застосовує норми матеріального права, якими регулюються правовідносини, які виникли між сторонами. Судом встановлено, що02 березня 2015р. о 18год. 30хв. [PERSON], керуючи автомобілем марки «Мерседес», д/н [NUMBER], рухаючись по вул. Балківський в м.Одесі, виконуючи поворот ліворуч, не вибрав безпечну швидкість руху, не врахував дорожню обстановку, внаслідок чого автомобіль занесло на зустрічну смугу, в результаті чого здійснив зіткнення з стоячим автомобілем [NUMBER], який належить позивачу [PERSON] на праві власності на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу (а.с.11). З змісту довідки ДАІ, виданої на імя [PERSON], вбачається, що в результаті ДТП, яка сталася 02 березня 2015р. автомобіль [NUMBER] отримав механічні пошкодження (а.с.16). Вина [PERSON] підтверджується постановою Малиновського районного суду м. Одеси від 09 квітня 2015р., відповідно до якої останній був визнаний винним у вчинені адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КпАП України (а.с.11). Згідно ч. 3, 4 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Вирок у кримінальній справі, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обовязкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Тому, суд при винесенні рішення не зясовує обставин справи, які підтверджують вину відповідача у спричиненні механічних пошкоджень автомобілю [NUMBER]. Актом огляду колісного транспортного засобу (дефектної відомості) ПАТ «СК «Скайд» від 03 березня 2015р. був встановлений обсяг пошкоджень, нанесених автомобілю позивача (а.с.14-15). Встановлено, що цивільно - правова відповідальність відповідача [PERSON], була застрахована ПАТ «СК «Скайд», що підтверджується полісом №АІ/5525233 від 22.01.2015р. (а.с.25). З матеріалів справи вбачається, що ПАТ «СК «Скайд» частково виплатила [PERSON], страхове відшкодування у розмірі 8076,00грн. за мінусом франшизи, розмір якої відповідно до полісу №АІ/5525233 від 22.01.2015р. склав 1000,00 грн., та яку добровільно сплатив [PERSON] (а.с.26,93). Факт отримання страхового відшкодування у розмірі 9076,00 (8076,00 + 1000,00) грн. позивачем в судовому засіданні не заперечувався. Згідно висновку судової авто товарознавчої експертизи №7728 від 18 березня 2016р., розмір матеріальної шкоди становить 11190,00 грн. (а.с.64-69). Встановлено, що позивач також поніс витрати по сплаті судової авто товарознавчої експертизи в розмірі 2488,00грн., що підтверджується квитанцією від 14.01.2016р. (а.с.81). Згідно із частинами другою, пятою статті 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим обєктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Відповідно до частини першої статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Згідно з абзацом третім пункту 3 частини першої статті 988 ЦК України страхова виплата за договором майнового страхування і страхування відповідальності (страхове відшкодування) не може перевищувати розміру реальних збитків. Інші збитки вважаються застрахованими, якщо це встановлено договором. За змістом пункту 1 частини другої статті 22 ЦК України реальними збитками є втрати, яких особа зазнала у звязку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права. Згідно з пунктом 2.4. Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої наказом Міністерства юстиції України та Фонду державного майна України від 24 листопада 2003р.\~№ 142/5/2092, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 24 листопада\~2003р. за № 1074/8395 із змінами (далі Методика) - вартість матеріального збитку (реальні збитки) визначається як вартісне значення витрат, яких зазнає власник у разі пошкодження або розукомплектування КТЗ, з урахуванням фізичного зносу та витрат, яких зазнає чи може зазнати власник для відновлення свого порушеного права користування КТЗ (втрати товарної вартості). Пунктом 2.4. Методики зазначено, що вартість відновлювального ремонту КТЗ визначається як грошові витрати, необхідні для відновлення пошкодженого, розукомплектованого КТЗ. Відповідно до пункту 8.3. Методики вартість матеріального збитку визначається як сума вартості відновлювального ремонту з урахуванням значення коефіцієнта фізичного зносу складників КТЗ та величини втрати товарної вартості. Отже, за змістом указаних положень законодавства вартість відновлювального ремонту з урахуванням значення коефіцієнта фізичного зносу складників КТЗ та величини втрати товарної вартості входить до вартості матеріального збитку (реальних збитків). Таким чином, відповідно до висновку судової авто товарознавчої експертизи № 7728 від 18 березня 2016р., вартість матеріального збитку, який був спричинений власнику автомобіля [NUMBER], складає 11190,53 грн. Згідно з роз'ясненнями п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди" від 27 березня 1992р. N 6 при визначені розміру відшкодування шкоди, заподіяної майну, незалежно від форм власності, судам слід враховувати, що відшкодування шкоди шляхом покладення на відповідальну за неї особу обов'язку надати річ того ж роду та якості, полагодити пошкоджену річ, іншим шляхом відновити попереднє становище в натурі застосовується, якщо за обставинами справи цей спосіб відшкодування шкоди можливий. У разі коли відшкодування шкоди в натурі неможливе, потерпілому відшкодовуються в повному обсязі збитки відповідно до реальної вартості на час розгляду справи втраченого майна, робіт, які необхідно провести, щоб полагодити пошкоджену річ, усунути інші негативні наслідки неправомірних дій заподіювача шкоди як при відшкодуванні в натурі, так і при відшкодуванні заподіяних збитків грішми, потерпілому на його вимогу відшкодовуються неодержані доходи у зв'язку із заподіянням шкоди майну. Постановляючи рішення про стягнення на користь потерпілого відшкодування вартості майна, що не може використовуватись за призначенням, проте має певну цінність, суд одночасно повинен обговорити питання про передачу цього майна після відшкодування збитків особі, відповідальній за шкоду. Відповідно до ст.3 Закону України №1961-1У обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоровю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників. Відповідно до п.22.1 ст.22 Закону України № 1961 -1У у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоровю, майну третьої особи. Статтею 9 Закону №1961-1У встановлено, що розмір страхової суми за шкоду заподіяну майну потерпілих, становить 50 тисяч гривень на одного потерпілого. Згідно з ч.3 ст.1 Закону України №1961-1У потерпілі - це треті юридичні та фізичні особи, життю, здоровю та/або майну яких внаслідок дорожньо-транспортної пригоди транспортним засобом заподіяна шкода. Статтею 29 Закону України №1961-1У передбачено, що у звязку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, повязані з відновлюваним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого в порядку, встановленому законодавством. Пунктом 36.2 ст.36 Закону України №1961-1У передбачено, що страховик (МТСБУ) протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у статті 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов'язаний: у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими - прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його. Судом встановлено, та сторонами не заперечувалося, що станом на теперішній час ПАТ СК «Скайд»виплатило позивачу страхове відшкодування у розмірі 8076,00 грн., а відповідач виплатив позивачу суму франшизи у розмірі 1000,00 грн. Пунктами 36.4., 36.5 ст. 36 Закону України №1961-1У передбачено, що виплата страхового відшкодування здійснюється безпосередньо потерпілому (іншій особі, яка має право на отримання відшкодування) або погодженим з ним особам, які надають послуги з ремонту пошкодженого майна, сплатили страхове відшкодування за договором майнового страхування, лікування потерпілих та інші послуги, пов'язані з відшкодуванням збитків. Виплата страхового відшкодування здійснюється шляхом безготівкового розрахунку. Відповідно до полісу №АІ/5525233 від 22.01.2015р. ліміт суми за шкоду заподіяну майну потерпілого, становить 50000,00грн., розмір франшизи становить 1000,00 грн. (а.с.25). Згідно ст. 9 Закону України «Про страхування» визначено, що франшиза - частина збитків, що не відшкодовується страховиком згідно з договором страхування. Тобто, франшиза це ті збитки, попередньо прописані в договорі, які страховик не відшкодовує в разі виникнення страхового випадку. Згідно зі статтею 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобовязана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). З змісту правової позиції судової палати у цивільних справах Верховного Суду України по справі 6-2808 цс 15 від 20 січня 2016 року вбачається, що право потерпілого на відшкодування шкоди її заподіювачем є абсолютним і суд не вправі відмовити в такому позові з тих підстав, що цивільно-правова відповідальність заподіювача шкоди застрахована. У разі задоволення такого позову заподіювач шкоди не позбавлений можливості предявити майнові вимоги до страхової компанії, з якою ним укладено договір обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності. Отже, за загальним правилом відповідальність за шкоду несе боржник особа, яка завдала шкоди. Якщо шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки (зокрема, діяльністю щодо використання, зберігання та утримання транспортного засобу), така шкода відшкодовується володільцем джерела підвищеної небезпеки особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом (частина друга статті 1187 ЦК України). Разом із тим правила регулювання деліктних зобовязань допускають можливість відшкодування завданої потерпілому шкоди не безпосередньо особою, яка завдала шкоди, а іншою особою, якщо законом передбачено такий обовязок. Так, відповідно до статті 999 ЦК України законом може бути встановлений обовязок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоровя, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обовязкове страхування). До відносин, що випливають із обовязкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства. З огляду на вищенаведене, право потерпілого на відшкодування шкоди за рахунок особи, яка завдала шкоди, є абсолютним і не може бути припинене чи обмежене договором, стороною якого потерпілий не був, хоч цей договір і укладений на користь третіх осіб. Закон надає потерпілому право одержати страхове відшкодування, але не зобовязує одержувати його. При цьому відмова потерпілого від права на одержання страхового відшкодування за договором не припиняє його права на відшкодування шкоди в деліктному зобовязанні. Таким чином потерпілому як кредитору належить право вимоги в обох видах зобовязань, деліктному та договірному. Він вільно, на власний розсуд обирає спосіб здійснення свого права шляхом звернення вимоги виключно до особи, яка завдала шкоди, про відшкодування цієї шкоди, або шляхом звернення до страховика, у якого особа, яка завдала шкоди, застрахувала свою цивільну відповідальність, із вимогою про виплату страхового відшкодування, або шляхом звернення до страховика та в подальшому до особи, яка завдала шкоди, за наявності передбачених статтею 1194 ЦК України підстав. Потерпілий вправі відмовитися від свого права вимоги до страховика та одержати повне відшкодування шкоди від особи, яка її завдала, в рамках деліктного зобовязання, не залежно від того, чи застрахована цивільно-правова відповідальність особи, яка завдала шкоди. В такому випадку особа, яка завдала шкоди і цивільно-правова відповідальність якої застрахована, після задоволення вимоги потерпілого не позбавлена права захистити свій майновий інтерес за договором страхування та звернутися до свого страховика за договором із відповідною вимогою про відшкодування коштів, виплачених потерпілому, в розмірах та обсязі згідно з обовязками страховика як сторони договору обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності. Якщо потерпілий звернувся до страховика і одержав страхове відшкодування в розмірі, який у повному обсязі відшкодовує завдану шкоду, деліктне зобовязання між потерпілим і особою, яка завдала шкоди, припиняється згідно зі статтею 599 ЦК України виконанням, проведеним належним чином. Якщо потерпілий звернувся до страховика і одержав страхове відшкодування, але його недостатньо для повного відшкодування шкоди, деліктне зобовязання зберігається до виконання особою, яка завдала шкоди, свого обовязку згідно зі статтею 1194 ЦК України відшкодування потерпілому різниці між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням), яка ним одержана від страховика. Розмір страхового відшкодування страховик узгоджує з особою, яка має право на отримання відшкодування, проте страховик самостійно приймає рішення про здійснення чи відмову в здійсненні страхового відшкодування (статті 36, 37 Закону № 1961-IV). При цьому розмір страхової виплати (страхового відшкодування) з особою, яка завдала шкоди, страховик за законом узгоджувати не зобовязаний, хоча цей розмір безпосередньо впливає на обсяг відповідальності особи, яка завдала шкоди, за статтею 1194 ЦК України. Таким чином розмір страхової виплати (страхового відшкодування), якщо страховик визначає його меншим страхової суми (ліміту його відповідальності), може бути оспорений особою, яка завдала шкоди, якщо ця особа виконала свій обовязок перед потерпілим, у тому числі й частково відшкодувала шкоду згідно статті 1194 ЦК України, але вважає, що страховик порушив умови договору, здійснив потерпілому страхову виплату (страхове відшкодування) не в повному обсязі, що призвело до безпідставного збільшення обсягу її (особи, яка завдала шкоди), відповідальності. Таким чином, з урахуванням виплати ПАТ СК «Скайд»[PERSON] суми страхового відшкодування у розмірі 8076,00 грн., та виплати [PERSON] 1000 грн. франшизи, різниця матеріального збитку, який був спричинений власнику автомобіля [NUMBER] становить 2114,00 грн. (11190,00грн. 8076,00грн. 1000,00грн.), яка підлягає стягненню з [PERSON] на користь позивача. Крім того, судом встановлено, що за проведення судової автотоварознавчої експертизи № 7728 від 18 березня 2016р. оцінки вартості матеріального збитку, нанесеного власнику автомобілю [NUMBER] позивач сплатив 2488,00 грн. (а.с.81). Отже, відповідно до ст.79 ЦПК України дані витрати підлягають стягненню з відповідача. На підставі ч.ч.1 та 3 ст.212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів в їх сукупності. За таких обставин, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі. Відповідно до ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, у тому числі питання щодо розподілу між сторонами судових витрат. На підставі ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Судовий збір у справі складає 487,20грн., які слід стягнути з відповідача на користь позивача.

Outcome: approved