Jurisdiction: civil
Date: 2015-01-11 00:00:00

13.11.2014 року позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення кредитної заборгованості. Позовні вимоги мотивовані тим, що між позивачем та відповідачем було укладено договір № с від 05.07.2007 року. Відповідач [PERSON] отримала кредит 1400.00 грн. у вигляді встановлено кредитного ліміту на платіжну карту зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36.00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами надання банківських послуг», «Правилами користування платіжною карткою» складає між ним та Банком Договір, що підтверджується підписом у заяві. ПАТ КБ " Приват банк" свої зобов'язання за договором та умовами виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачу кредит у розмірі, встановленому Договором. У порушення зазначених норм закону та умов договору Відповідач свої зобов'язання належним чином не виконує, в результаті чого станом на 30.04.2014 року має заборгованість за кредитним договором - 11799.32 грн. Тому позивач просить суд стягнути з відповідача заборгованість за договором № с від 05.07.2007 року у розмірі 11799,32 грн. Справу розглянуто згідно ч.2 ст.158 ЦПК України у відсутності представника позивача, який подав до суду заяву, в якій просив розглянути справу за його відсутності, позовні вимоги підтримав та просив позов задовольнити, не заперечував проти заочного рішення.. Відповідач у судове засідання не з'явилась. Про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, відповідно до вимог ст. 74-76 КПК України. Судові повістки відповідачці було направлено поштою. 04.12.2014 року відповідачка отримала виклик під розписку особисто, що підтверджується рекомендованими повідомленнями про вручення поштового відправлення, (а.с.25), 30.12.2014 судова повістка повернулось на адресу суду з відміткою про відмову адресата від отримання (а.с.35-36). Відповідно до ч.8 ст.76 ЦПК України особа вважається повідомленою. Згідно з ч.2 ст. 77 ЦПК України сторони та інші особи, які беруть участь у справі, зобов'язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що сторони та інші особи, які беруть участь у справі, не з'явилися в судове засідання без поважних причин. Виходячи з наведеного, відповідно до ст. 224 ЦПК України, суд розглядає справу у відсутності відповідача і ухвалює заочне рішення. Дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню виходячи з наступного. Відповідно до ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ч.3 ст.10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст..60 ЦПК України Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом встановлено, що 05.07.2007 року між ЗАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] був укладений договір без номера, відповідно до умов якого банк відкрив рахунок [PERSON] на якому встановив кредитний ліміт в сумі 0 гривень з базовою процентною ставкою по кредитному ліміту 3% в місяць на остаток заборгованості з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки, а [PERSON] зобов'язалася у встановлені кредитним договором строки повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами надання банківських послуг», «Правилами користування платіжною карткою» складає між ним та Банком Договір, що підтверджується підписом позивача у заяві. Даний факт підтверджується копією Заяви від 05.07.2007 року без номеру та Умовами та правилами надання банківських послуг (а.с.6, 7-12). Відповідно до п.2 Умов та правил надання банківських послуг кредит (кредитна лінія, кредитний ліміт) - це розмір грошових коштів, наданих банком клієнту на строк, обумовлений в Договорі на умовах платності та зворотності. Таким чином, твердження позивача про укладення кредитного договору №с від 05.07.2007 року між сторонами та отримання відповідачем кредиту в сумі 1400 грн. у вигляді встановленого ліміту на платіжну картку не знайшло свого підтвердження в судовому засідання. Позивачем не надано жодного доказу на підтвердження даних обставин, як підстав вимог стягнення заборгованості з відповідача. Крім того, позивачем не надано жодного доказу факту збільшення банком кредитного ліміту, встановленого на платіжній картці відповідача з 0 до 1400 грн. Наданий позивачем розрахунок заборгованості за договором № с від 05.07.2007 року, укладеного між ПриватБанком та [PERSON], станом на 31.08.2014 року, відповідно до якого заборгованість за кредитом становить 7375,94грн, заборгованість за процентами становить 4407,15 грн., суд вважає неналежним та недопустимим доказом та не бере його до уваги, оскільки даний розрахунок підписано представником банку без зазначення прізвища та посади цього представника, що позбавляє суд можливості встановити кому саме належить підпис, яку дана особа займає посаду та чи має вона повноваження на підписання даного документу. Крім того, даний розрахунок заборгованості зроблено відносно заборгованості за договором №с від 05.07.2007 року. Проте позивачем не доведено, що існує договір №с від 05.07.2007 року між позивачем та відповідачем. Таким чином, суд вважає, що в задоволенні вимог позивача про стягнення з [PERSON] коштів за кредитним договором № с від 05.07.2007 року в сумі 11799,32 грн. задоволенню не підлягають, так як позивачем не надано жодного доказу які б доводили ті обставини, на які він посилається як на підставу своїх позовних вимог.

Outcome: dismissed