Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-21 00:00:00

01.03.2016 року позивач звернувся до суду з позовом про визнання права власності в порядку спадкування за заповітом після смерті батька [PERSON], який помер [INFO] в с. Леніне Радомишльського району Житомирської області, право власності на житловий будинок з надвірними будівлями [ADDRESS]. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що за життя [PERSON] склав заповіт, яким все своє майно заповів своєму синові [PERSON] Спадщину позивач прийняв шляхом подання заяви в нотаріальну контору у визначений законом строк. Нотаріальна контора не має можливості видати позивачеві свідоцтво про право на спадщину через відсутність правовстановлюючих документів на будинок, що і змусило позивача вирішувати зазначене питання у судовому порядку. В судове засідання позивач не з'явився, подав заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав та просить суд їх задовольнити (а.с.29). Відповідач не з'явився в судове засідання, також надав суду заяву, в якій просить розглянути справу за відсутності їх представника (а.с.33). Дослідивши матеріали справи, суд прийшов до наступного. За змістом ст.3 ЦПК України кожна особа має право на звернення до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно зі ст.ст. 10, 11 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється виключно на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів. Відповідно до ст.ст. 59, 60 ЦПК України доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. При цьому, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, надавши до суду належні та допустимі докази на їх підтвердження, крім випадків встановлених ст.61 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору. Судом встановлено, що [PERSON] народився [INFO] і в його свідоцтві про народження батьками записані: батько - [PERSON], мати - [PERSON] (а.с.5,6). [INFO] в с. Леніне Радомишльського району помер [PERSON] (а.с.7), який на випадок своєї смерті 10.02.2005 року склав заповіт, згідно якого все своє майно заповів своєму синові [PERSON] (а.с.14). Згідно виданої виконкомом Ленінської сільської ради довідки від 16.10.2015 року за [PERSON], який помер [INFO] рахується житловий будинок з надвірними будівлями [ADDRESS]. (а.с.8). Статтею 1216 ЦК України передбачено, що спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно зі ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. У зв'язку з тим, що на випадок своєї смерті [PERSON] залишив заповіт, то згідно ст. ст. 1223, 1235, 1236 ЦК України позивач є спадкоємцем за заповітом. У відповідності до ст.1269, 1270 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини у визначений законом строк у шість місяців, який починається з дня відкриття спадщини. У відповідності до ст. 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Якщо спадщину прийняло кілька спадкоємців, свідоцтво про право на спадщину видається на ім'я кожного з них, із зазначенням імені та частки у спадщині інших спадкоємців. Главою 86 ЦК, а також спеціальним законодавством, зокрема, Законом України "Про нотаріат", підзаконними нормативними актами, визначено нотаріальний порядок оформлення права на спадщину, що відповідає встановленій законодавством сукупності функцій притаманній юрисдикційній діяльності судів та нотаріусів. Це знайшло також підтвердження у п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 "Про судову практику в справах про спадкування", згідно якого за наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Як вбачається із відповіді приватного нотаріуса Мельниченко Н.М., в спадковій справі №5/2014 до майна померлого [PERSON], який помер [INFO], зберігається: заява про прийняття спадщини [PERSON], заяви про відмову від прийняття спадщини [PERSON], [PERSON] По даній спадковій справі видано на ім'я [PERSON] свідоцтва про право на спадщину за заповітом на чотири земельні ділянки (а.с.23). У зв'язку з відсутністю правовстановлюючого документу, а саме реєстрації права власності спадкодавця на житловий будинок [ADDRESS], позивачу відмовлено нотаріусом в отриманні свідоцтва про право на спадщину за заповітом на вказане нерухоме майно та рекомендовано звернутися до суду (а.с.28). Таким чином, єдиним спадкоємцем після смерті [PERSON] являється позивач [PERSON], за яким слід визнати право власності на спадкове майно, так як в даний час через відсутність правовставнолюючих документів на житловий будинок він позбавлений можливості оформити свої спадкові права в позасудовому порядку.

Outcome: approved