Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-01 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом, в якому просив: визнати житловий будинок, розташований за адресою: Дніпропетровська область, місто Дніпродзержинськ, вулиця Губенко, будинок 22, особистою приватною власністю [PERSON]; визнати за ним, [PERSON], право власності на житловий будинок, розташований за адресою: Дніпропетровська область, місто Дніпродзержинськ, вулиця Губенко, будинок 22, який складається із житлового будинку літера А-1, загальною площею 130,5 кв.м., в тому числі житловою площею 60,7 кв.м., що є підставою для реєстрації за ним права власності на зазначений житловий будинок у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. На обґрунтування своїх позовних вимог зазначає, що з 13 жовтня 1989 року він перебував у зареєстрованому шлюбі з [PERSON], рішенням Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська від 25 грудня 2002 року їх шлюб було розірвано, але свідоцтво про розірвання шлюбу він отримав лише 29 листопада 2005 року. В період зареєстрованого шлюбу, а саме 14 вересня 2001 року, ним та відповідачем був придбаний житловий будинок, розташований по вул. Губенко, 22 в м. Дніпродзержинську за 6000 доларів США. Готовність житлового будинку станом на 01 червня 2001 року складала 91%. При покупці будинку між ним та [PERSON] була досягнута домовленість щодо реєстрації права власності на зазначений будинок на її ім'я. Для оплати вартості будинку, напередодні укладення правочину, тобто 10 вересня 2001 року, він уклав договір позики з [PERSON], відповідно до якого останній запозичив йому грошові кошти в сумі 5500 доларів США, а він зобов'язався повернути борг до 31 грудня 2003 року. Завдаток на підтвердження наміру придбання цього будинку в сумі 500 доларів США, який він передав продавцю будинку [PERSON], був сплачений за рахунок коштів, наданих особисто йому його батьком. 14 вересня 2001 року у виконання біржового контракту, зареєстрованого на Придніпровській товарній біржі № 005-НС від 14 вересня 2001 року, був укладений договір купівлі-продажу будинку № 22 по вул. Губенко в м. Дніпродзержинську. Сторонами за цим договором виступили: [PERSON], як продавець, та відповідач [PERSON], як покупець, при тому, що 5500 доларів США, що були передані продавцю у відшкодування вартості будинку, були взяті ним в борг у [PERSON], а інші 500 доларів, що були передані як завдаток за будинок, були надані йому його батьком. Грошові кошти за придбаний житловий будинок передавалися продавцю особисто ним до підписання угоди. Після придбання будинку він завершив його будівництво, встановив опалення в будинку, і на теперішній час готовність житлового будинку, розташованого по вул. Губенко, 22 в м. Дніпродзержинську, становить 100 відсотків. Протягом тривалого часу він проживав в цьому будинку, в ньому ж проживала і відповідач, навіть після розірвання шлюбу. Запозичені ним гроші в сумі 5500 доларів США були повернуті [PERSON] тільки особисто ним, вже після розірвання шлюбу з [PERSON], яка ніякої участі в поверненні боргу не приймала. Факт укладення договору позики між ним та [PERSON] підтверджується договором займу від 10 вересня 2001 року та рішенням Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська від 05 листопада 2004 року, що було постановлено у цивільній справі за позовом [PERSON] до нього про стягнення боргу в сумі 29185,75 грн. Факт повернення особисто ним суми боргу підтверджується розписками [PERSON] про отримання грошових коштів від 03 січня 2008 року та від 14 лютого 2008 року. В зв'язку з тим, що після розірвання шлюбу між ним та [PERSON] не було досягнуто домовленості щодо розподілу спільного майна подружжя, в 2006 році, тобто протягом встановленого законом строку позовної давності, з урахуванням реєстрації розірвання шлюбу 29 листопада 2005 року, він звернувся до Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська з позовом про розподіл спільного майна подружжя та виключення частки майна із переліку спільного майна подружжя, в тому числі про визнання за ним права власності на житловий будинок № 22 по вул. Губенко в м. Дніпродзержинську, оскільки зазначений будинок фактично був придбаний за його особисті кошти. Ухвалою Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська від 12 серпня 2011 року заявлені ним позовні вимоги до [PERSON] про визнання права власності на житловий будинок № 22 по вул. Губенко в м. Дніпродзержинську за його заявою залишені без розгляду. А тому вважає, що має місце перерив строку позовної давності щодо заявлених ним позовних вимог про визнання права власності на спірний житловий будинок, і тому при поданні цієї позовної заяви ним не пропущений строк звернення до суду. Подання ним заяви про залишення позовних вимог щодо визнання за ним права власності на житловий будинок без розгляду було викликано тим, що під час укладення договору купівлі-продажу він не був нотаріально посвідчений відповідно до вимог ст. 657 ГК України, а тільки зареєстрований Дніпродзержинським філіалом «Придніпровської товарної біржі», і відповідно до ст. 203 ЦК України вважався недійсним. Приймаючи до уваги, що договір купівлі-продажу житлового будинку укладався їх подружжям від імені [PERSON], вона повинна була б звернутися до суду з позовом про визнання цього договору дійсним. Однак з позовом про визнання договору дійсним та з вимогами про визнання за відповідачем [PERSON], чи за ним, чи за ними обома, права власності на придбаний будинок колишня дружина не мала наміру звертатися та не зверталася, бо не бажала визнавати той факт, що будинок придбаний тільки за його особисті кошти, а тому цей правочин не мав юридичної сили, і було неможливе подальше вирішення питання щодо суб'єкту права власності на цей житловий будинок. Зважаючи на те, що апеляційна інстанція зауважила, що він, як співвласник майна, придбаного в період шлюбу, не зважаючи на те, що договір купівлі продажу нерухомого майна укладався на товарній біржі від імені [PERSON], також має право звернутися до суду з позовом про визнання дійсним договору купівлі-продажу спірного будинку, про визнання за собою права власності на цей будинок, що стане підставою для реєстрації права власності на нерухоме майно відповідно до умов чинного законодавства, він звернувся до Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська, згідно вимог виключної підсудності, з позовом про визнання договору купівлі-продажу житлового будинку по вул. Губенко, 22 в м. Дніпродзержинську дійсним. Рішенням Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська від 04 листопада 2013 року договір купівлі-продажу незавершеного будівництва житлового будинку, розташованого по вул. Губенко, 22 в м. Дніпродзержинську, укладений на Придніпровській товарній біржі 14 вересня: 2001 року між [PERSON] та [PERSON] був визнаний дійсним з подальшою реєстрацією права власності на будинок за [PERSON] [PERSON] відповідач і надалі ухиляється від реєстрації права власності на житловий будинок в державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та від досудового вирішення питання щодо належності зазначеного житлового будинку саме йому, як такого, що придбаний за його особисті кошти, що вимушує його знову звернутися до суду з цим позовом. Спір щодо розподілу їх з відповідачем спільного майна подружжя тривалий час вирішувався Баглійським районним судом м. Дніпродзержинська. 20 грудня 2013 року Баглійський районний суд м. Дніпродзержинська розглянув цивільну справу за його позовом до [PERSON] про поділ майна, визнання права власності, та за позовом [PERSON] до нього про виключення з переліку майна подружжя, визнання права власності за кожним на частку квартири [ADDRESS] в м, Дніпродзержинську та ухвалив рішення, яким був виконаний розподіл спільного майна подружжя. При ухваленні цього рішення питання щодо належності житлового будинку по вул. Губенко, 22 в м. Дніпродзержинську судом не розглядалися і не були предметом розгляду зазначеної цивільної справи. А отже в теперішній час він має право на судовий захист свого права власності на житловий будинок по вул. Губенко, 22 в м. Дніпродзержинську, який згідно технічного паспорту, виданого ОКП «Дніпродзержинське БТІ» 11 лютого 2010 року, є завершеним будівництвом, має загальну площу 130,5 кв.м., в тому числі житлову площу 60,7 кв.м., і придбаний тільки за його особисті кошти, а не за спільні кошти їх подружжя, і відповідно є його особистим майном, а тому розподілу між ним на відповідачем не підлягає. В судовому засіданні позивач [PERSON] пояснив судові, що спірний незавершений будівництвом будинок позивач та відповідач придбали за 6000,00 доларів США для проживання їх родини, однак оплату за цей будинок позивач здійснював за особисті кошти, у тому числі і після розірвання шлюбу із відповідачем [PERSON] Також зазначив, що на протязі 2001-2002 років він здійснював у спірному будинку будівельні роботи, для чого закуповував будівельні матеріали, оплачував послуги будівельників, встановив у спірному будинку котел, міжкімнатні двері, вікна, водонагрівач, а з 25.12.2002 року він взагалі ним не користується. Після початку розгляду справи по суті позивач [PERSON] надав до суду зміни до позовних вимог від 30.11.2015 р., в яких позивач фактично змінював і підставу і предмет предявлених до відповідача вимог. Ухвалою Дніпровського районного суду м.Дніпродзержинська від 01.12.2015 р. [PERSON] відмовлено у прийнятті змін до позовної заяви (в порядку ст.31 ЦПК України). Представник позивача [PERSON], який вступив до участі у справі після початку розгляду справи по суті, в судовому засіданні підтримав змінені позовні вимоги, а у судових дебатах наполягав на частковому задоволенні позову, просив визнати за [PERSON] право власності на незакінчений будівництвом житловий будинок № 22 по вул.Губенко у м.Дніпродзержинську. Крім того, свої пояснення щодо належності спірного незавершеного будівництвом будинку позивач доводив показаннями свідків. Допитана у судовому засіданні свідок [PERSON], яка є матірю позивача, пояснила, що спірний будинок придбавався у 2001 році за 6000,00 доларів США, із них 500,00 доларів вона надала особисто своєму синові [PERSON] для сплати завдатку, однак при передачі цих коштів продавцю вона не була присутня. Протягом 2001-2002 р.р. вона на вихідні приїздила до спірного будинку разом зі своїм покійним чоловіком, обробляла земельну ділянку. Зазначила, що у 2002 році остаточно розпалася сімя її сина [PERSON] Свідок [PERSON], приятель [PERSON], показав, що з початку літа і до осені 2001 році, він встановлював у спірному будинку електрокотел, твердопаливний котел, здійснював монтаж батарей, теплообмінників, вононагрівач на кухню, розширювальний бачок. На час його перебування у спірному будинку постійно знаходились позивач та відповідач, мати позивача він не бачив. Розрахунок за надані послуги із ним здійснював особисто позивач. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнала, надала письмові заперечення, в яких вказувала, що позивачем не надано суду доказів про існування договору (домовленості) щодо укладення договору купівлі продажу об'єкту незавершеної о будівництва на ім'я [PERSON] Позивач в позовній заяві зазначає, що в період зареєстрованого шлюбу, а саме 14 вересня 2001 року ним та Відповідачем був придбаний житловий будинок, розташований за адресою вул. Губенко 22 в м.Дніпродзержинськ, при покупці будинку між ним та нею [PERSON] начебто була досягнута домовленість щодо реєстрації права власності на зазначений будинок на її ім'я, але в свою чергу жодного доказу щодо існування між ними домовленості щодо підписання (укладання) договору саме нею, а також подальшу реєстрацію права власності на зазначений будинок. Звертає увагу суду, що на момент підписання нею договору купівлі-продажу об'єкту незавершеного будівництва між ними вже фактично були припинені шлюбні відносини, а також вони не дійшли згоди щодо поділу майна, яке придбалося в шлюбі раніше. Таким чином вона вважає, що посилання позивача на начебто існуючу між ними домовленість щодо реєстрації права власності на зазначений будинок на її ім'я є необґрунтованим та безпідставним. Крім того, позивачем не надано доказів взяття участі ним у будуванні спірного майна. Так, позивач в позовній заяві зазначає, що після придбання будинку, він завершив його будівництво і на теперішній час готовність житлового будинку, розташованого по вул. Губенко 22 в м.Дніпродзержинську становить 100%, що підтверджується технічним паспортом на будинок, виготовленим ОКП «Дніпродзержинське БТІ». Зазначене твердження позивача вона розцінює як елемент його фантазії, адже в спірному будинку він ніколи не проживав та добудовою його не займався. Також звертає увагу суду на те, що технічний паспорт будинку не являється документом, який встановлює ступінь готовності обєкту до експлуатації, адже і по теперішній час продовжуються будівельні роботи, в зв'язку з цим твердження позивача про 100% готовність будинку є необґрунтованими так як суперечать «Порядку прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів», який затверджений Постановою КМУ № 461 від 13 квітня 2011 р. Також зазначає, що судом Дніпровського району по цивільній справі №209/5206/13-ц "04" листопада 2013р. було ухвалено рішення, яким частково задоволені вимоги [PERSON] до [PERSON], [PERSON], Треті особи: Придніпровська товарна біржа, Реєстраційна служба Дніпродзержинського міського управління юстиції, про визнання договору купівлі-продажу дійсним. Цим же рішенням визнано дійсним договір купівлі-продажу зареєстрований на Придніпровській товарній біржі за реєстраційним номером №005-НС від 14 вересня 2001 року. Крім того, позивачем заявлені позовні вимоги які суперечать законодавству України, а саме законом не передбачено можливість визнання права власності на новостворене майно та обєкт незавершеного будівництва в судовому порядку, якщо право власності на таке майно не було зареєстроване раніше в установленому законодавством порядку. Крім того, позивач звернувся до суду за захистом начебто порушених своїх прав з пропуском строку позовної давності. В судовому засіданні відповідач [PERSON] також пояснила, що спірний незавершений будівництвом будинок був придбаний нею за 6000,00 доларів США, з яких 500,00 доларів США вона надавала як завдаток [PERSON], залишок суми у розмірі 5500,00 доларів США було передано [PERSON] на товарній біржі під час укладення договору купівлі-продажу незавершеного будівництвом будинку. Для придбання вказаного будинку відповідачка частково мала кошти, отримані від продажу у 1998 році автомобіля ВАЗ 21099, 1995 р.в., д/н [NUMBER], який був зареєстрований за нею, але придбавався під час шлюбу із позивачем за їх спільні кошти. Зазначила, що частину суми для оплати спірного будинку у розмірі 2000,00 доларів США вона брала в позику у Кочетова, а 1000,00 доларів США брала в позику у [PERSON] Також пояснила, що у вказаному будинку у 2004 році була підведена електрика, а у 2014 році газ, складено проект на водопостачання, на сьогоднішній день будинок не прийнятий в експлуатацію, державна реєстрація не здійснена. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні заперечував проти позову, просив суд відмовити у його задоволенні, посилаючись на його безпідставність та необґрунтованість. Просив суд застосувати позовну давність до вимог позивача. Крім того, свої заперечення на позовні вимоги позивача відповідач доводила показаннями свідків. Допитана у судовому засіданні свідок [PERSON], яка проживає по сусідству з відповідачем, пояснила, що спірний будинок добудовувала [PERSON] зі своїми членами сімї, а позивача вона там ніколи не бачила. Свідок [PERSON], яка є свахою [PERSON]В, показала, що знайома з відповідачкою з 2008 року, а у 2012 році їх діти уклали шлюб. До шлюбу вони проживали разом у спірному будинку, здійснюють будівництво будинку «для себе» і за власні кошти, у 2013 році провели газ, у 2014 році встановили батареї, зараз всередині будинку ведуться ремонтні роботи. Зазначила, що з 2010 року вона постійно, по 2-3 рази на тиждень, приїздить до дітей у спірний будинок, позивача вона там ніколи не бачила. Допитана у судовому засіданні свідок [PERSON], яка є подругою [PERSON], пояснила, що у 1998 році вона разом із відповідачкою їздила у м.Дніпропетровськ, з метою продажу належного їй автомобіля - ВАЗ 21099, який було продано за 2000,00 чи за 3000,00 доларів США, оскільки точну ціну продажу вказаного автомобіля вона вже не памятає. Зазначила, що частину коштів, отриманих від продажу автомобіля, відповідачка оплатила за ремонт квартири, а навесні 2000 року вона додатково надала їй у позику 1000,00 доларів США для придбання недобудованого спірного будинку. Також пояснила, що на протязі 2001-2002 років вона не бачила позивача у спірному житловому будинку. Свідок [PERSON], яка є спільною донькою позивача та відповідача у справі, показала, що наприкінці 90-х років на початку 2000 року у її батьків зіпсувалися сімейні відносини. Спірний житловий будинок був придбаний її матірю за рахунок особистих коштів, а також додатково взятих у позику у Кочетова та [PERSON] Також зазначила, що на протязі 2001 2002 років позивач не жив у вказаному будинку, а тільки декілька разів приїздив до будинку, один раз - на день її народження, а другий раз миритися із її матірю. На протязі 2001-2002 років вона разом зі своєю матірю та братом здійснювали у будинку косметичний ремонт, підключили електроенергію у 2004 році, а газопостачання - у 2014 році. Допитаний у судовому засіданні свідок [PERSON], який є сином відповідачки [PERSON], показав, що спірний будинок був придбаний за рахунок коштів матері, яка у 1998 році продала належний їй автомобіль ВАЗ 21099, 2000,00 доларів США вона взяла в позику у Кочетова, а 1000,00 доларів США у своєї подруги [PERSON] Зазначив, що у спірний будинок він переїхав разом зі своєю матірю та сестрою ще у 2001 році, а потім у 2015 році переїхав до своєї дружини. Представник третьої особи Реєстраційної служби Дніпродзержинського міського управління юстиції в судове засідання не зявився, про час та місце проведення судового засідання повідомлявся належним чином. Заслухавши позивача, відповідача та їх представників, покази свідків, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, обєктивно оцінивши докази\~ у сукупності з нормами чинного законодавства України, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав. У судовому засіданні встановлено, що позивач та відповідач перебували у зареєстрованому шлюбі з 13 жовтня 1989 року. Рішенням Баглійського районного суду м.Дніпродзержинська від 25.12.2002 року шлюб цими сторонами розірвано. 29 листопада 2005 року Баглійським відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпродзержинського міського управління юстиції Дніпропетровської області було видано [PERSON] свідоцтво про розірвання шлюбу серії 1-КИ № 026318 (а.с.30). З матеріалів справи вбачається, що 14 вересня 2001 року між [PERSON] та [PERSON] укладено договір купівлі-продажу нерухомого майна № 005-НС, згідно п.1 якого продавець продав, а покупець купив незавершене будівництво житлового будинку, загальною площею 132,1 кв.м., житловою площею 60,7 кв.м., яке знаходиться за адресою: м.Дніпродзержинськ, вул. Губенко, 22 (а.с.29). Відповідно до п.2 вищевказаного Договору, характеристика нерухомого майна: згідно довідки-характеристики Дніпродзержинського БТІ від 15.06.2001 року № 3239 готовність незавершеного будівництва житлового будинку складає 91%. Відповідно до п.4 вищевказаного Договору, незавершене будівництво житлового будинку продане за 5000 (пять тисяч) гривень, які продавцем отримані від покупця після підписання даного договору. Судом встановлено, що рішенням Дніпровського районного суду м.Дніпродзержинська від 04.11.2013 року частково задоволені позовні вимоги [PERSON] Визнано договір купівлі-продажу незавершеного будівництва житлового будинку, розташованого за адресою: м.Дніпродзержинськ, вул. Губенко, 22, укладений на Придніпровській товарній біржі 14 вересня 2001 року між [PERSON] та [PERSON] дійсним з подальшою реєстрацією права власності на нерухоме майно в державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за [PERSON]. В іншій частині у задоволенні позову [PERSON] було відмовлено (а.с.48-50). З матеріалів справи вбачається, що позивач звертався до Реєстраційної служби з приводу державної реєстрації права власності на житловий будинок за [PERSON], якому листом від 31.12.2013 р. № 10-08/1278 було розяснено, що зареєструвати право власності на житловий будинок № 22, розташований по вул..Губенко в м.Дніпродзержинську можливо на підставі поданої заяви [PERSON], як власника, або заяви уповноваженої нею особи, з доданням необхідних документів (а.с.9). В матеріалах справи є технічний паспорт на садибний (індивідуальний) житловий будинок, виготовлений 11.02.2010 р. ОКП «Дніпродзержинське бюро технічної інвентаризації» на домоволодіння №22 по вул.Губенко в м.Дніпродзержинську, в якому зазначено, що спірний будинок побудований у 1995 р., загальна площа житлового будинку літ. «А-2» - 130,5 кв.м., житлова площа 60,7 кв.м., що розташований на земельній ділянці площею 700 кв.м. В цьому технічному паспорті є примітка про те, що обєкт підлягає узаконенню та (або) введенню в експлуатацію (а.с.51-55). З пояснень позивача, відповідача, їх представників та свідків, досліджених в судовому засіданні матеріалів справи, судом встановлено, що незавершений будівництвом житловий будинок, розташований за адресою: м.Дніпродзержинськ, вул. Губенко, 22, є таким, що не введений в експлуатацію і не зареєстрований належним чином, як обєкт нерухомості. За загальним правилом дії законів та інших нормативно-правових актів у часі (ч. 1 ст. 58 Конституції України) норми СК України застосовуються до сімейних відносин, які виникли після набрання ним чинності, тобто не раніше 1 січня 2004 року. До сімейних відносин, які вже існували на зазначену дату, норми СК України застосовуються в частині лише тих прав і обов'язків, що виникли після набрання ним чинності. Ці права й обов'язки визначаються на підставах, передбачених СК України. В силу статті 16 Закону України Про власність та частини першої статті \~\~22 Кодексу про шлюб та сімю України (далі КпШС України), які були чинними на час виникнення правовідносин, майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. Відповідно до ч. 1 ст. 24, ст. 25, ч. 1 ст.28 КпШС України майно, яке належало кожному з подружжя до одруження, а також одержане ним під час шлюбу в дар або в порядку успадкування, є власністю кожного з них. Якщо майно, яке було власністю одного з подружжя, за час шлюбу істотно збільшилося у своїй цінності внаслідок трудових або грошових затрат другого з подружжя або їх обох, воно може бути визнане судом спільною сумісною власністю подружжя. В разі поділу майна, яке є спільною сумісною власністю подружжя, їх частки визнаються рівними. Згідно із ч. 1 ст. 29 КпШС України, якщо між подружжям не досягнуто згоди про спосіб поділу спільного майна, то за позовом подружжя або одного з них суд може постановити рішення: про поділ майна в натурі, якщо це можливо без шкоди для його господарського призначення; про розподіл речей між подружжям з урахуванням їх вартості та частки кожного з подружжя в спільному майні; про присудження майна в натурі одному з подружжя з покладенням на нього обов'язку компенсувати другому з подружжя його частку грішми. Аналогічно ці правовідносини врегульовані Сімейним кодексом України. Відповідно до статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Відповідно до п.3 ч.1 ст.57 СК України, - особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй особисто. Згідно п.23 Постанови Пленуму Верховного Суду України №11 від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановити обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, зясувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (ст.ст.60, 69 СК, ч.3 ст.368 ЦК ), відповідно до частин 2,3 ст.325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які за законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того на імя кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Спільною сумісною власністю подружжя, зокрема, можуть бути: квартири, жилі й садові будинки, земельні ділянки та насадження на них, продуктивна і робоча худоба, засоби виробництва, транспортні засоби, грошові кошти, акції та інші цінні папери, паєнакопичення в житлово-будівельному, дачно-будівельному, гаражно-будівельному кооперативі, грошові суми та майно, належні подружжю за іншими зобовязальними правовідносинами тощо. В підтвердження сплати особистих коштів за придбаний незакінчений будівництвом будинок позивач посилається на рішення Дніпровського районного суду м.Дніпродзержинська від 05.11.2004 року, яким з [PERSON] було стягнуто на користь [PERSON] в рахунок повернення боргу 29185 гривень 75 копійок (а.с. 20), копії розписки [PERSON] від 03.01.2008 р. (а.с.26), розписку [PERSON] від 14.02.2008 року (а.с.25), в яких останній вказує на те, що отримав від [PERSON] 2800,00 доларів США, а також 2700 доларів США в рахунок погашення боргу відповідно. Суд критично відноситься і не бере до уваги зазначені докази, оскільки у вказаних доказах не зазначено цільове призначення позики, а тому суд не може дійти до висновку, що за рахунок саме цих коштів позивачем був придбаний незакінчений будівництвом житловий будинок, розташований за адресою: м.Дніпродзержинськ, вул.Губенко, 22. В матеріалах справи також є копія договору займу від 10.09.2001 року, за умовами якого [PERSON] передав [PERSON] грошові кошти в сумі 5500 доларів США для покупки житлового будинку по вул.Губенко, 22 в м.Дніпродзержинську. Суд також не бере до уваги наданий позивачем доказ, оскільки вказаний договір не містить підписів його сторін. Спірний незакінчений будівництвом житловий будинок було побудовано у 1995 році, тому суд під час вирішення спору керується нормами ЦК України (2004 р.), оскільки положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обовязків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності. Згідно зі ст. 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. \~\~\~\~ Відповідно до ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Згідно до ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ст. 182 ЦК України право власності та інші речові права на нерухомі речі, обмеження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Державна реєстрація прав на нерухомість і правочинів щодо нерухомості є публічною, здійснюється відповідним органом, який зобов'язаний надавати інформацію про реєстрацію та зареєстровані права в порядку, встановленому законом. Відповідно до Постанови № 5 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» п.15. до завершення будівництва (створення) майна, а якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, то до моменту прийняття його до експлуатації, або якщо право власності на таке нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, то до моменту державної реєстрації право власності на новостворене майно та обєкт незавершеного будівництва не виникає (стаття 331 ЦК). У звязку із цим до виникнення права власності на таке майно право власності існує лише на матеріали, обладнання тощо, які були використані в процесі цього будівництва (створення) майна. Отже, законом не передбачено можливість визнання права власності на новостворене майно та обєкт незавершеного будівництва в судовому порядку, якщо право власності на таке майно не було зареєстроване раніше в установленому законодавством порядку. Як встановлюють положення ч. 2, 3 ст. 331 ЦК України право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. До завершення будівництва (створення майна) особа вважається власником матеріалів, обладнання тощо, які були використані в процесі цього будівництва (створення майна). У разі необхідності особа, зазначена в абзаці першому цієї частини, може укласти договір щодо об'єкта незавершеного будівництва, право власності на який реєструється органом, що здійснює державну реєстрацію прав на нерухоме майно на підставі документів, що підтверджують право власності або користування земельною ділянкою для створення об'єкта нерухомого майна, проектно-кошторисної документації, а також документів, що містять опис об'єкта незавершеного будівництва. Як розяснено у п.9 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 04.10.1991 року «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на житловий будинок», за позовом дружини, членів сім'ї забудовника, які спільно будували будинок, а також спадкоємців суд вправі провести поділ незакінченого будівництвом будинку, якщо, враховуючи ступінь його готовності, можна визначити окремі частини, що підлягають виділу, і технічно можливо довести до кінця будівництво зазначеними особами. При неможливості поділу незакінченого будівництвом будинку суд може визнати право за цими особами на будівельні матеріали і конструктивні елементи будинку або з врахуванням конкретних обставин залишити його одній із сторін, а іншій присудити грошову компенсацію. У Постанові Верховного Суду України від 15 травня 2013 року по справі за № 6-37 цс13\~Верховним Судом України висловлено правову позицію, відповідно до якої, виходячи\~із положень статей 60, 69, 70 СК України, частини третьої статті 368 ЦК України, незавершений будівництвом будинок, зведений за час шлюбу, може бути визнаний обєктом права спільної сумісної власності подружжя із визначенням часток. Під час розгляду справи позивачем не надано судові належних доказів того, що на спірний незакінчений будівництвом житловий будинок зареєстровано право власності як на обєкт незавершеного будівництва. Будь-яких інших доказів про придбання незавершеного будівництвом житлового будинку за особисті кошти позивача, придбання будівельних матеріалів, їх перелік, вартість, оплату виконаних робіт з будівництва, джерело доходів сімї та їх розмір, тощо позивачем не надано. Не підтверджено належними та допустимими доказами відповідність технічного стану будинку вимогам діючої нормативно - технічної документації стосовно будівництва (архітектурних, державних будівельних, протипожежних, екологічних, санітарних та інших обовязкових норм та правил). Показання допитаних у суді свідків суд не бере до уваги, оскільки вони є суперечливими, а також не дають змогу суду безспірно встановити факт належності саме позивачу спірного обєкту. На момент припинення шлюбу сторони у власність об'єкт незавершеного будівництва згідно\~ст. 331 ЦК України\~не набули, а тому спільним сумісним або особистим майном у даному випадку можуть були тільки матеріали, обладнання, тощо, які використані в процесі цього будівництва. Втім питання про поділ таких матеріалів у суді не порушено і предметом судового розгляду не було. Одночасно клопотань про призначення і проведення судових експертиз, зокрема будівельно-технічної експертизи для встановлення обставин справи, позивачем під час судового розгляду не заявлялось. Також вирішення питання про визнання незавершеного будівництвом будинку, придбаного за час шлюбу, обєктом права спільної сумісної власності подружжя із визначенням часток не є предметом спору. Враховуючи те, що спірний будинок є незавершеним будівництвом, він не може бути набутий у власність в обраний позивачем спосіб, тому вимоги [PERSON] про визнання житлового будинку, розташованого за адресою: Дніпропетровська область, місто Дніпродзержинськ, вулиця Губенко, будинок 22, його особистою приватною власністю та визнання за ним права власності на зазначений житловий будинок, задоволенню не підлягають. Вирішуючи заявлену відповідачем та представником відповідача заяву про застосування до вимог позивача позовної давності суд виходить з наступного. Згідно статей 256, 257, 261 Цивільного кодексу України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Стаття 72 СК України передбачає, що позовна давність не застосовується до вимог про поділ майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, якщо шлюб між ними не розірвано. До вимоги про поділ майна, заявленої після розірвання шлюбу, застосовується позовна давність у три роки. Позовна давність обчислюється від дня, коли один із співвласників дізнався або міг дізнатися про порушення свого права власності. Початок обчислення строку позовної давності не може бути пов'язаний з фактом розірвання шлюбу між [PERSON] та [PERSON], адже розірвання шлюбу жодним чином не порушує майнових прав кожного з подружжя на спірний незакінчений будівництвом житловий будинок. Такий строк підлягає застосуванню лише у випадку, якщо судом встановлено, що право позивача порушено, але ним пропущено встановлені законом строки на звернення з вимогою про захист цього порушеного права. Якщо ж судом встановлено, що права чи інтереси позивача не порушено, строк позовної давності застосуванню не підлягає. Із наявних у справі доказів, зокрема, із рішення Баглійського районного суду м.Дніпродзержинська від 20.12.2013 р. про поділ майна (а.с.11-12) вбачається, що вперше із вимогою до [PERSON] про поділ майна позивач звернувся у 2006 році, що також підтверджено відповідачем в судовому засіданні. Але його позовні вимоги в частині визнання права власності на буд.22 по вул.Губенко у м.Дніпродзержинську були залишені без розгляду за його заявою, що підтверджується ухвалою Баглійського районного суду м.Дніпродзержинська від 12.08.2011 р.(а.с.19). Оскільки договір купівлі-продажу незакінченого будівництвом будинку не було нотаріально посвідчено, за позовом [PERSON] рішенням Дніпровського районного суду м.Дніпродзержинська від 04.11.2013 р. договір купівлі-продажу незавершеного будівництва житлового будинку, розташованого за адресою: м.Дніпродзержинськ, вул. Губенко, 22, укладений на Придніпровській товарній біржі 14 вересня 2001 року між [PERSON] та [PERSON] визнано дійсним. З вимогою про визнання права власності на нерухоме майно [PERSON] звернувся у жовтні 2014 року. Отже, відсутні підстави застосування строку позовної давності до позовних вимог [PERSON] до [PERSON], третя особа Реєстраційна служба Дніпродзержинського міського управління юстиції. Оскільки у задоволенні позовних вимог відмовлено, понесені позивачем судові витрати по справі стягненню з відповідача не підлягають у відповідності до ч.1 ст.88 ЦПК України.

Outcome: dismissed