Jurisdiction: civil
Date: 2020-07-16 00:00:00

13 лютого 2019 року Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» (надалі - АТ «КБ «ПриватБанк») звернулися до суду з позовом до [PERSON] , в якому просять стягнути заборгованість за кредитним договором №б/н від 07.05.2011 року у розмірі 5304,04 грн., а також покласти на відповідача судові витрати. В обґрунтування позовних вимог АТ КБ «ПриватБанк» зазначив, що [PERSON] звернулася до «ПриватБанк» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписала заяву №б/н від 07.05.2011 року, згідно якої отримала кредит у розмірі 5000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Позичальник підтвердила свою згоду на те, що підписана нею заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг та Тарифами банку, які викладені на банківському сайті, складає між нею та Банком договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві. При укладенні договору сторони керувалися ч.1 ст.634 ЦК України і укладений між ними договір є договором приєднання, друга сторона не може пропонувати свої умови договору. Щодо встановлення та зміни кредитного ліміту банк керувався п.п.2.1.1.2.3, 2.1.1.2.4 Договору, на підставі яких, позичальник надає згоду щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту та його зміну за рішенням та ініціативою банку. Нарахування відсотків за користування кредитом здійснюється у розмірі, встановленому Тарифами Банку, що діють на дату нарахування та викладені на банківському сайті, з розрахунку 365/366 календарних днів на рік, що підтверджується п.2.1.1.12.6 Договору. У разі виникнення прострочених зобов`язань за кредитом згідно п.2.1.1.12.2.1. Договору клієнт сплачує банку проценти в подвійному розмірі від зазначених в Тарифах, що діють на дату нарахування. При непогашенні суми простроченого кредиту згідно п.2.1.1.12.6.1 Договору на суму від 100 грн., клієнт сплачує банку пеню відповідно до встановлених тарифів, що діють на дату нарахування та викладені на банківському сайті. Пеня нараховується в день нарахування відсотків за кредитом. [INFO] позичальник [PERSON] померла. Спадкоємцем, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини є [PERSON] . На виконання вимог ч.2 ст. 1281 ЦК України, позивачем 12.06.2017 року була направлена претензія кредитора до Новомосковської районної державної нотаріальної контори, а 30.06.2017 року позивач отримав відповідь, що спадкоємці померлої [PERSON] із заявами про прийняття спадщини або відмову від спадщини до нотаріальної контори не зверталися, спадкова справа заведена на підставі претензії АТ КБ «Приватбанк». Отже, позивач наполягає на тому, що відповідач прийняв спадщину, до складу якої входять, у тому числі, кредитні зобов`язання померлого позичальника, спадкування обов`язків відбулося відповідно до ч.3 ст.1268 ЦК України, так як відповідач не відмовлявся від спадщини у передбачені законом строки. 15.12.2018 року до спадкоємця [PERSON] було направлено лист претензію, згідно якого позивач пред`явив свої вимоги, але ніяких дій не було виконано. У зв`язку з неналежним виконанням умов кредитного договору №б/н від 07.05.2011 року, станом на дату смерті позичальника, утворилася заборгованість, яка з урахуванням внесених коштів на погашення заборгованості, становить 5304,04 грн., яка складається з наступного: 1661,10грн. - тіло кредиту; 3412,94 грн. - проценти за користування кредитом; 250,00 грн. - пеня. Зазначену суму заборгованості позивач просити стягнути з відповідача, як спадкоємця позичальника. Ухвалою суду від 27 лютого 2019 року по справі було відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження. В подальшому, відповідною ухвалою суду від 22.01.2020 року суд перейшов до розгляду справи за правилами загального позовного провадження. Ухвалою суду від 19 травня 2020 року зобов`язано Новомосковську районну державну нотаріальну контору Дніпропетровської області надати копію спадкової справи після смерті [PERSON] , померлої [INFO] . В судове засідання представник позивача не з`явився, однак в матеріалах справи наявне клопотанням про розгляд справи у його відсутність, позов підтримав, просить задовольнити позов у повному обсязі. Відповідач в судове засідання також не з`явився, надавши суду заяву, у якій позов не визнав, справу просив розглянути за його відсутності. Зважаючи на подані сторонами заяви, суд вважає за можливе розглянути справу у їх відсутність, на підставі наявних в матеріалах справи доказів. У зв`язку з неявкою осіб, які приймають участь у справі, суд розглядає справу у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Суд, дослідивши матеріали справи, дійшов до наступного висновку. Судом встановлено, що між Публічним акціонерним товариством Комерційний Банк «ПриватБанк», правонаступником якого є Акціонерне товариство Комерційний Банк «ПриватБанк», та [PERSON] був укладений договір №б/н від 07.05.2011 року про надання банківських послуг, який складається з анкети - заяви позичальника, Умов та правил надання банківських послуг та Тарифів Банку, які викладені на банківському сайті (а.с.9-43). Розмір кредиту в перелічених документах не зазначений. При укладенні договору сторони керувалися ч.1 ст. 634 ЦК України і укладений між ними договір є договором приєднання, друга сторона не може пропонувати свої умови договору. Згідно з наданим Банком розрахунком (а.с.7-8), заборгованість позичальника [PERSON] за вказаним кредитним договором станом на 01.01.2019 року становить 5304,04 грн., яка складається з наступного: 1661,10грн. - тіло кредиту; 3412,94 грн. - проценти за користування кредитом; 250,00 грн. - пеня. У відповідності до копії свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 10 січня 2017 року, виданого виконавчим комітетом Перещепинської міської ради Дніпропетровської області, [PERSON] , [INFO] , померла [INFO] в м. Перещепине Новомосковського району Дніпропетровської області (а.с. 88). З листа Новомосковської районної державної нотаріальної контори Дніпропетровської області №1269/02-14 від 13.06.2017 року, адресованого ПАТ КБ «Приватбанк», вбачається, що спадкова справа після смерті [PERSON] була заведена на підставі претензії ПАТ КБ «Приватбанк» (а.с. 51). За твердженнями позивача, [PERSON] є спадкоємцем [PERSON] через те, що на момент смерті останньої був зареєстрований із нею за однією адресою проживання. До спірних правовідносин суд вважає за необхідне застосувати наступні норми Закону. Статтею 12 ЦПК України визначено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим кодексом. У відповідності до ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше, як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи. Відповідно до ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Згідно із ст. 78 ЦПК України, суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Так, відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав і обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права і обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті, за виключенням тих прав і обов`язків, що зазначені у статті 1219 ЦК України (ст.1218, 1231 ЦК України). Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (ч. 2 ст. 1220 ЦК України). Спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її (ч. 1 ст. 1268 ЦК України). Дії, які свідчать про прийняття спадщини спадкоємцем спадщини визначені у ч. 3, 4 ст. 1268 та в ст. 1269 ЦК України. Так, спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Чинне законодавство розмежовує поняття прийняття спадщини (глава 87 ЦК України "Здійснення права на спадкування") та оформлення спадщини (глава 89 ЦК України «Оформлення права на спадщину»). Відповідно до ч. 1 ст. 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Разом з тим, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття (ч. 5 ст. 1268 ЦК України). Згідно з ч. 1 ст. 1297 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Однак, відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину (ч.3 ст. 1296 ЦК України). Таким чином, спадкові права є майновим об`єктом цивільного права, оскільки вони надають спадкоємцям можливість успадкувати майно (прийняти спадщину), але право розпорядження нею виникає після оформлення успадкованого права власності у встановленому законом порядку. Разом з тим, згідно зі ст. 1282 ЦК України спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов`язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині. Вимоги кредитора вони зобов`язані задовольнити шляхом одноразового платежу, якщо домовленістю між спадкоємцями і кредитором не встановлено інше. У разі відмови від одноразового платежу, суд, за позовом кредитора, накладає стягнення на майно, яке було передано спадкоємцям в натурі. Системне тлумачення ст. 16 та ч. 2 ст. 1282 ЦК України дозволяє зробити висновок, що: по-перше, норма ч. 2 ст. 1282 ЦК України є спеціальною у площині захисту прав кредиторів спадкодавця у межах спадкових правовідносин, в якій передбачено належний спосіб захисту прав кредиторів спадкодавця; по-друге, до відносин між кредитором і спадкоємцями позичальника не повинні застосовуватися норми закону, які врегульовують загальні наслідки невиконання стороною договірних зобов`язань, зокрема примусове виконання обов`язку в натурі (пред`явлення в судовому порядку вимоги про стягнення заборгованості за кредитним договором). Аналіз ч. 2 ст.1282 ЦК України свідчить, що задоволення вимоги кредитора до спадкоємців позичальника шляхом одноразового платежу, тобто шляхом сплати грошових коштів, можливе лише в позасудовому порядку. Судовий спосіб захисту порушеного права кредитора, у разі відмови спадкоємців від одноразового платежу, полягає у пред`явленні до спадкоємців позову про накладення стягнення на майно. За таких обставин, розглядаючи справу в межах заявлених позовних вимог, підстав позову і виходячи з наявних доказів, суд приходить до висновку, що обраний позивачем спосіб захисту прав не відповідає вимогам ч. 2 ст. 1282 ЦК України, а тому відсутні правові підстави для задоволення позовних вимог позивача про стягнення боргу кредитором спадкодавця, а відтак у задоволенні позову належить відмовити. З урахуванням результату розгляду справи, в силу п.2 ч.2 ст.141 ЦПК України, витрати зі сплати судового збору, понесені позивачем при зверненні до суду з цим позовом, відшкодування не підлягають. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed