Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-05 00:00:00

У вересні 2015 року позивач ПАТ «Дельта Банк» звернувся до суду із даним позовом до відповідача [PERSON], в обґрунтування якого вказав наступне. 18.02.2008 року між ТОВ «Український промисловий банк» (ТОВ «Укрпромбанк») та фізичною особою-підприємцем [PERSON] був укладений кредитний договір № 4/МС/К-08-ПЗУ2, зі змінами та доповненнями, внесеними до нього в подальшому додатковими угодами. Згідно вказаного договору, ТОВ «Укрпромбанк» надав ФОП [PERSON] кредит у розмірі 285\~000 грн., під 14,2 % річних, зі строком користування - до 15.02.2013 р., а у разі несвоєчасного повернення кредитних коштів, позичальник зобов'язувався сплатити відсотки у розмірі 26% річних на суму простроченої заборгованості з дати її виникнення до дати її повного погашення, та сплатити щомісячну комісію за управління кредитом у розмірі 940,50 грн. В забезпечення виконання зобовязань за цим кредитним договором, між ТОВ «Укрпромбанк» і відповідачкою по даній справі - [PERSON] був укладений договір іпотеки № 1042 від 18.02.2008 року, згідно якого відповідачка передала в іпотеку належний їй житловий будинок за адресою: м. Миколаїв вул. Літня 1. 30.06.2010 року між ТОВ «Укрпромбанк», позивачем по справі - ПАТ «Дельта Банк» та [PERSON] Банком України був укладений Договір про передачу активів та кредитних зобов'язань «Укрпромбанку» на користь «Дельта Банку», посвідчений приватним нотаріусом [PERSON] та зареєстрований за № 2258 від 30.06.2010 року. За цим договором позивач по справі ПАТ «Дельта Банк» набув право вимоги за кредитними та забезпечувальними договорами, у тому числі за кредитним договором № 4/МС/К-08-ПЗУ2, та іпотечним договором № 1042 від 18.02.2008 року, і замінює ТОВ «Укрпромбанк» як кредитора у зазначених зобовязаннях, а також набуває право вимагати від боржників повного та належного виконання ними своїх обов'язків у відповідних договорах. Позичальник за кредитним договором [PERSON] свої зобовязання за кредитним договором не виконував належним чином, через що виникла заборгованість, яка станом на 18.08.2015 року становить 357 030,04 грн., із яких: ●заборгованість за простроченим кредитом 123 182,43 грн.; ●заборгованість за відсотками 104 963,67 грн.; ●заборгованість за відсотками 46\~084,50 грн.; ●пеня за несвоєчасне повернення кредиту 35\~992,89 грн.; ●3 відсотки річних від суми простроченого кредиту 1\~852,80 грн.; ●3 відсотки річних від суми прострочених процентів 1\~555,01 грн.; ●пеня за несвоєчасне повернення комісії- 13\~190,71 грн. У добровільному порядку позичальник та іпотекодавець відмовляються погасити кредитну заборгованість, через що позивач просив звернути стягнення на предмет іпотеки житловий будинок, що розташований за адресою: м. Миколаїв, вул. Літня 1, шляхом визнання за ним права власності на вказане нерухоме майно. Представник позивача у судовому засіданні підтримала позовні вимоги у повному обсязі з підстав, викладених у позовній заяві та просила їх задовольнити. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з'явилася, її представник [PERSON] заперечувала проти позову через його необґрунтованість та безпідставність. Крім цього, представник відповідача пред'явила до позивача зустрічний позов про припинення іпотеки за іпотечним договором № 1042 від 18.02.2008 року, мотивуючи його тим, що після укладення кредитного договору № 4/МС/К-08-ПЗУ2, до нього вносилися зміни та доповнення, які не були узгоджені з нею, і як наслідок цього, збільшився обсяг її відповідальності як майнового поручителя. Ухвалою Корабельного районного суду м. Миколаєва від 11.02.2016 р. зустрічний позов був прийнятий та об'єднаний в одне провадження із первісним позовом. Крім цього, ухвалою Корабельного районного суду м. Миколаєва від 29.03.2016 р. до участі в справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних позовних вимог на предмет спору був притягнутий [PERSON] України (далі- НБУ). Треті особи без самостійних позовних вимог на предмет спору [PERSON] та НБУ до суду своїх представників не направили, причину неявки суду не повідомили. Заслухавши пояснення представників сторін та дослідивши надані суду письмові докази, суд прийшов до висновку, що первісний та зустрічний позови задоволенню не підлягають виходячи із нижчевикладеного. Судом встановлені наступні факти і відповідні їм правовідносини. Із матеріалів справи вбачається, що 18.02.2008 року між ТОВ «Український промисловий банк» (ТОВ «Укрпромбанк») та фізичною особою-підприємцем [PERSON] був укладений кредитний договір № 4/МС/К-08-ПЗУ2, згідно якого ТОВ «Укрпромбанк» надало ФОП [PERSON] кредит у розмірі 285\~000 грн., під 14,2 % річних, зі строком користування - до 15.02.2013 р., із метою кредитування поповнення обігових коштів. Пунктом 4.6. кредитного договору було передбачено, що у разі несвоєчасного повернення кредитних коштів, позичальник зобов'язувався сплатити відсотки у розмірі 16,2 % річних на суму простроченої заборгованості з дати її виникнення до дати її повного погашення. В подальшому до даного кредитного договору вносилися зміни та доповнення, зокрема, між ТОВ «Укрпромбанк») та ФОП [PERSON] були укладені: Додатковий договір № 4/1/МС/К-08-ПЗУ2 від 04.08.2008 р. щодо збільшення відсоткової ставки у разі несвоєчасного повернення кредиту; Додатковий договір № 4/2/МС/К-08-ПЗУ2 від 10.07.2009 р. щодо зміни паспортних даних позичальника і Договір про внесення змін № 4/3/МС/К-08-ПЗУ2 від 16.10.2009 р. щодо зміни графіку погашення кредиту та пені за порушення строків повернення кредиту чи відсотків. 30.06.2010 року між ТОВ «Укрпромбанк», ПАТ «Дельта Банк» та [PERSON] Банком України був укладений Договір про передачу активів та кредитних зобов'язань «Укрпромбанку» на користь «Дельта Банку», посвідчений приватним нотаріусом [PERSON] та зареєстрований за № 2258 від 30.06.2010 року. За цим договором позивач по справі ПАТ «Дельта Банк» набув право вимоги за кредитними та забезпечувальними договорами, у тому числі за кредитним договором № 4/МС/К-08-ПЗУ2, та іпотечним договором № 1042 від 18.02.2008 року, і замінює ТОВ «Укрпромбанк» як кредитора у зазначених зобовязаннях, а також набуває право вимагати від боржників повного та належного виконання ними своїх обов'язків у відповідних договорах. Із матеріалів справи вбачається, що позичальник - ФОП [PERSON] належним чином умови кредитного договору не виконував, внаслідок чого станом на 18.08.2015 року його заборгованість за кредитом становить - 357 030,04 грн., із яких: ●заборгованість за простроченим кредитом 123 182,43 грн.; ●заборгованість за відсотками 104 963,67 грн.; ●заборгованість за відсотками 46\~084,50 грн.; ●пеня за несвоєчасне повернення кредиту 35\~992,89 грн.; ●3 відсотки річних від суми простроченого кредиту 1\~852,80 грн.; ●3 відсотки річних від суми прострочених процентів 1\~555,01 грн.; ●пеня за несвоєчасне повернення комісії- 13\~190,71 грн. В забезпечення кредитного договору, між ТОВ «Укрпромбанк» і відповідачкою по даній справі - [PERSON] був укладений договір іпотеки № 1042 від 18.02.2008 року, посвідчений приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу [PERSON], згідно якого відповідачка передала в іпотеку належний їй житловий будинок за адресою: м. Миколаїв вул. Літня 1. Пунктом 4.1 іпотечного договору визначено, що іпотекодержатель набуває право звернення стягнення на майно у випадку невиконання належним чином умов кредитного договору. Пунктом 4.2 іпотечного договору передбачено, що у випадку порушення іпотекодавцем та/або позичальником обов'язків за цим договором та/або кредитним договором надсилає іпотекодавцю та позичальнику письмову вимогу про усунення порушення, в якій зазначається стислий зміст порушення зобов'язань, вимога про виконання порушеного зобов'язання у тридцяти денний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі розпочати звернення стягнення на предмет іпотеки. Положення п. 4.2 іпотечного договору узгоджуються із приписами статті 35 Закону України «Про іпотеку» щодо надіслання вимоги майновому поручителю. Між тим, матеріали справи не містять доказів того, що іпотекодавцю та/або позичальнику направлялась письмова вимога про усунення порушення та роз'яснювалась можливість звернення стягнення на предмет іпотеки. Частиною другою\~статті 16 ЦК України\~передбачено, що одним із способів захисту цивільних прав та інтересів судом може бути визнання права, в тому числі права власності на майно. Суд також може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Відповідно до ч.3\~ст.33\~\~Закону України «Про іпотеку»\~звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. Згідно із ч.3\~ст.36 Закону України «Про іпотеку»\~ договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору, за своїми правовими наслідками, може передбачати передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання в порядку, встановленому\~ст.37 Закону України «Про іпотеку». Порядок реалізації предмета іпотеки за рішенням суду врегульований ст.39 цього Закону, якою передбачено, що у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначається, зокрема, спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої\~ст. 38 цього Закону. Можливість виникнення права власності за рішенням суду\~ЦК України\~передбачає лише у статтях\~335\~та\~376 ЦК України. У всіх інших випадках право власності набувається з інших не заборонених законом підстав, зокрема із правочинів (частина першастатті\~\~328 ЦК України). Стаття 392 ЦК України, у якій йдеться про визнання права власності, не породжує, а лише підтверджує наявне в позивача право власності, набуте раніше на законних підставах, у тому випадку, якщо відповідач не визнає, заперечує або оспорює наявне в позивача право власності, а також у разі втрати позивачем документа, який посвідчує його право власності. \~\~\~\~ Проаналізувавши положення статей\~33,\~36,\~37,\~39 Закону України «Про іпотеку», статей\~328,\~335,\~376,\~392 ЦК України, можна зробити висновок, що законодавцем визначено три способи захисту задоволення вимог кредитора на виконання забезпечених іпотекою зобов'язань шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки: судовий (на підставі рішення суду) та два позасудові (на підставі виконавчого напису нотаріуса та згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя). У свою чергу позасудовий спосіб захисту за договором про задоволення вимог іпотекодержателя або за відповідним застереженням в іпотечному договорі реалізується шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки або надання права іпотекодержателю від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу. При цьому договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, що передбачає передачу іпотекодержателю права власності, є правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно (частина перша\~статті 37 Закону України «Про іпотеку»). Така правова позиція викладена у постановах Верховного Суду України від 30 березня 2016 року у справі № 6-1851цс15, від 14 вересня 2016 року у справі № 6-1219цс16 та від 26.10.2016 року у справі № 6-1625цс16, яка відповідно до положень\~ст. 360-7 ЦПК України\~є обов'язковою для всіх судів України. Пунктами 4.4 і 4.4.1 іпотечного договору визначено, що звернення стягнення на предмет іпотеки може бути проведено шляхом прийняття іпотекодержателем предмета іпотеки у власність в рахунок виконання основного зобов'язання відповідно до статті 37 Закону України «Про іпотеку». Іпотекодержатель набуває нерухомість предмет іпотеки за цим договором у власність за вартістю, визначеною на момент такого набуття на підставі оцінки нерухомості суб'єктом оціночної діяльності, обраним іпотекодержателем після виконання всіх дій, передбачених ст. 37 Закону України «Про іпотеку». Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, який передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання, є правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на предмет іпотеки. \~Зважаючи на вищевикладене, суд приходить до висновку, що визнання на підставі рішення суду за ПАТ "Дельта Банк", як іпотекодержателем, права власності на предмет іпотеки, не відповідає умовам договору іпотеки,\~ст. 36 Закону України «Про іпотеку»\~і правовим позиціям Верховного Суду України. До того ж, такий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки був передбачений положеннями іпотечного договору для позасудового порядку, і доказів того, що позивач намагався у позасудовому порядку зареєструвати за собою право власності на предмет іпотеки, а відповідач перешкоджав вчиненню таких дій, судовим розглядом не здобуто. Тому суд не вбачає правових підстав для задоволення первісного позову ПАТ «Дельта Банк» про звернення стягнення на предмет іпотеки. Щодо зустрічного позову [PERSON] про припинення іпотеки суд вважає необхідним зазначити таке. Статтею 598 ЦК України визначено, що зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Припинення зобов'язання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених договором або законом. Окремі випадки припинення зобов'язання визначені статтями 599-609 ЦК України, зокрема: шляхом виконанням (ст. 599); переданням відступного (ст. 600); зарахуванням (ст. 601); зарахування у разі заміни кредитора (ст. 603); припинення зобов'язання за домовленістю сторін (ст. 604); прощення боргу (ст. 605); поєднання боржника і кредитора в одній особі (ст. 606); неможливість виконання зобов'язання (ст. 607); смерть фізичної особи (ст. 608) та ліквідація юридичної особи (ст. 609). Крім цього, статтею 17 Закону України «Про іпотеку» визначено, що іпотека припиняється у разі: ●припинення основного зобов'язання або закінчення строку дії іпотечного договору; ●реалізації предмета іпотеки відповідно до цього Закону; ●набуття іпотекодержателем права власності на предмет іпотеки; ●визнання іпотечного договору недійсним; ●знищення (втрати) переданої в іпотеку будівлі (споруди), якщо іпотекодавець не відновив її. Якщо предметом іпотечного договору є земельна ділянка і розташована на ній будівля (споруда), в разі знищення (втрати) будівлі (споруди) іпотека земельної ділянки не припиняється; ●з інших підстав, передбачених цим Законом. Аналізуючи вищевикладене, суд знаходить необґрунтованими доводи відповідачки про наявність підстав для припинення іпотеки через внесені без її відома до кредитного договору зміни та доповнення, внаслідок яких збільшився обсяг її відповідальності через те. що така підстава припинення зобов'язань не передбачена цивільним законодавством. До того ж, пунктом 1.1. іпотечного договору визначено, що іпотека за цим договором забезпечує вимоги іпотекодержателя за кредитним договором № 4/МС/К-08-ПЗУ2 від 18.02.2008 р.(а також будь-якими змінами і доповненнями до нього, в тому числі стосовно збільшення процентної ставки за користування кредитом, строку кредитування, суми кредиту тощо), укладеним між іпотекодержателем і ФОП [PERSON] На підставі ст. 88 ЦПК України судові витрати, понесені відповідачкою, їй не відшкодовуються через те, що суд відмовив у задоволенні зустрічного позову у повному обсязі. Позивач при подачі первісного позову був звільнений від сплати судового збору на підставі п. 22 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» (в редакції, яка діяла на час звернення до суду із даним позовом).

Outcome: dismissed