Jurisdiction: civil
Date: 2018-06-24 00:00:00

28 грудня 2015 року позивач [PERSON] звернулась до Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська із позовом до ПрАТ «Конкорд-Фінанс», третя особа Дніпропетровська міська рада про вирішення переддоговірного спору. В подальшому позивач уточнив позовні вимоги та обґрунтував їх наступним. Позивач з членами своєї сім'ї більше 20 років проживає в гуртожитку колишнього Дніпропетровського авторемонтного заводу [ADDRESS]. Власником жилої частини будівлі є відповідач. 18 грудня 2015 року відповідач надав позивачу проект договору найму житлового приміщення в гуртожитку, а саме кімнати № 11. До проекту договору додано супровідний лист, яким позивача попереджено, що в гуртожиток будуть допускатися лише особи, які уклали договір найму. Позивач вважає, що наданий проект договору є частково неприйнятним, оскільки не відповідає вимогам ч.1 ст. 203 ЦК України. Так, строк дії договору в 6 місяців є короткостроковим і не розповсюджується на тих, хто проживатиме з наймачем, що може мати негативні наслідки. Не відповідає вимогам закону п.4.2 проекту договору, за яким наймодавець може в односторонньому порядку розірвати договір у разу невнесення плати більше ніж за один місяць, не прийнятне застереження в п.4.3 договору щодо можливості розірвати договір у разі, коли приміщення перестає бути придатним для проживання, оскільки власник повинен утримувати будівлю гуртожитку, а не прискорювати руйнування. Неприйнятним є розмір плати за наймане приміщення - 20 грн. за один квадратний метр, оскільки вартість явно завищена та не погоджена з Дніпропетровською міською радою відповідно до вимог ст.18 Закону України «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків». Не відповідає вимогам закону викладене в п.4.6 право наймодавця після розірвання договору за відмови наймача покинути займане приміщення, заблокувати прохід до приміщення або демонтувати двері, оскільки виселення з приміщення регулюється Законом України «Про виконавче провадження». Відповідач не бажає вирішити розбіжності, що виникли між сторонами. На підставі вищевикладеного, з урахуванням вимог уточненої позовної заяви, позивач просив суд визнати проект договору найму кімнати [ADDRESS], між ПрАТ «Конкорд-Фінанс» з [PERSON] таким, що не відповідає вимогам закону (а.с. 15-17). Ухвалою суду від 31 грудня 2015 року відкрито провадження в цивільній справі за позовом [PERSON] до Приватного акціонерного товариства «Конкорд-Фінанс», третя особа Дніпропетровська міська рада про вирішення переддоговірного спору. Ухвалою суду від 20 травня 2016 року провадження у справі зупинено до набрання законної сили рішення по цивільній справі № 200/17645/15 за позовом [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] та інших до ПрАТ «Конкорд-Фінанс» про визнання гуртожитку, розташованого по [ADDRESS] таким, що підлягає передачі у власність територіальної громади м. Дніпропетровська. Ухвалою суду від 01 листопада 2016 року провадження у справі № 200/27217/15-ц відновлено, та призначено справу до розгляду у судовому засіданні. Ухвалою суду від 31 липня 2017 року відмовлено в прийнятті зустрічного позову ПрАТ «Конкорд-Фінанс» до [PERSON] про визнання договору найму житлового приміщення укладеним. 12 грудня 2017 року відповідач ПрАТ «Конкорд-Фінанс» надав письмові заперечення на позовну заяву, в яких позовні вимоги не визнав, пояснив, що запропонований мешканцям гуртожитку проект договору найму житлового приміщення містить всі необхідні суттєві умови, передбачені законом: предмет, строки, порядок виконання зобов'язань, порядок розрахунків за користування приміщенням, що узгоджується з вимогами ЦК України. Зазначає, що дія Закону України «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків» не поширюється на спірні правовідносини, оскільки гуртожиток по вул. Героїв Сталінграда, 1 в м. Дніпропетровську не входить до статутного капіталу відповідача. Погодження розміру орендної плати з міською радою не передбачено чинним законодавством. Положення договору щодо права його розірвання також не суперечать закону. Просить у задоволенні позовних вимог відмовити. 01 лютого 2018 року позивач подав заяву про доповнення підстави позову, в якій зазначив, що відповідач в проекті пропонує строковий договір і житло, яке не придатне для постійного проживання, та просить визнати проект договору недійсним ще і з підстав Глави 4 Житлового кодексу України та ст.ст.759, 812 ЦК України (а.с. 51-52). 01 лютого 2018 року позивач подав заяву про відвід судді. Ухвалою суду від 09 лютого 2018 року зупинено провадження у справі до вирішення питання про відвід судді. Ухвалою судді Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська Карягіної Н.О. від 03 березня 2018 року в задоволенні заяви представника Дніпровської міської ради про відвід судді Женеску Е.В. відмовлено. Ухвалою суду від 30 березня 2018 року відновлено провадження у справі за позовом [PERSON] до Приватного акціонерного товариства «Конкорд-Фінанс», третя особа Дніпропетровська міська рада про вирішення переддоговірного спору, та призначено справу до розгляду в судовому засіданні. Ухвалою суду від 25 квітня 2018 року вирішено судовий розгляд справи здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін з призначенням судового засідання на 25 травня 2018 року. Встановлено строк до 10 травня 2018 року для подання заяви із запереченнями щодо розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження. Заперечень від сторін щодо розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження не надійшло. Суд, дослідивши надані сторонами докази, приходить до наступного висновку. Право на звернення до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів закріплено безпосередньо у Конституції України (ст. 55), Цивільному кодексі України (ст. 16), Цивільному процесуальному кодексу України (ст.4). Згідно з ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до статті 12 ЦПК України Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов'язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.3 вказаної статті у справах щодо застосування керівником або роботодавцем чи створення ним загрози застосування негативних заходів впливу до позивача (звільнення, примушування до звільнення, притягнення до дисциплінарної відповідальності, переведення, атестація, зміна умов праці, відмова в призначенні на вищу посаду, скорочення заробітної плати тощо) у зв'язку з повідомленням ним або членом його сім'ї про порушення вимог Закону України "Про запобігання корупції" іншою особою обов'язок доказування правомірності прийнятих при цьому рішень, вчинених дій покладається на відповідача. Відповідно до положень статті 83 ЦПК України сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви. Відповідач, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, повинні подати суду докази разом з поданням відзиву або письмових пояснень третьої особи. Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об'єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу. Судом встановлено, що за адресою вул. Героїв Сталінграда, 1 у м. Дніпропетровську розташований гуртожиток, власником якого є приватне акціонерне товариство «Конкорд-Фінанс». Позивач [PERSON] з сім'єю мешкає в кімнатах [NUMBER] зазначеного гуртожитку. Зазначені обставини підтверджуються рішенням Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 16 лютого 2007 року у справі № 2-393/07, яке набрало законної сили. Відповідно до ч.4,5 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, проте можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені. В грудні 2015 року ПрАТ «Конкорд-Фінанс» надав [PERSON] проект договору найму житлового приміщення, з умовами якого вона не погодилась, в зв'язку з чим звернулась до суду. Відповідно до ч. 1 ст. 641 ЦК України пропозицію укласти договір (оферту) може зробити кожна із сторін майбутнього договору. Пропозиція укласти договір має містити істотні умови договору і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов'язаною у разі її прийняття. Відповідно до ст. 649 ЦК України розбіжності, що виникли між сторонами при укладенні договору на підставі правового акта органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування та в інших випадках, встановлених законом, вирішуються судом. Розбіжності, що виникли між сторонами при укладенні договору не на підставі правового акта органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, можуть бути вирішені судом у випадках, встановлених за домовленістю сторін або законом. Згідно з ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до статті 12 ЦПК України Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов'язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Згідно положень ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до ст. 16 ЦК України, звертаючись до суду, позивач за власним розсудом обирає спосіб захисту. Згідно ч.1 ст. 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Так, відповідно до ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов'язку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках. Як вбачається з обставин справи, між сторонами не було укладено жодного договору. Також, вважаючи умови договору, які були запропоновані відповідачем, неприйнятними, позивач не надав доказів, що він пропонував відповідачу інші умови договору найму, які він вважав прийнятними для себе, тому суд вважає, що позивачем не доведено, що між сторонами виникли розбіжності при укладенні договору. Суд також звертає уваги, що даний договір укладається між сторонами не на підставі правового акта органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, крім того, позивачем не надано суду доказів існування між сторонами домовленості щодо передачі на розгляд суду переддоговірного спору. В судовому засіданні встановлено також, що позивач продовжує мешкати у зазначеному гуртожитку, тобто користується майном, яке є власністю відповідача, та іншими послугами, які надає відповідач з метою утримання гуртожитку. Позивач вважає, що укладення договору найму на умовах, які пропонує відповідач, призведе до порушення його прав в майбутньому. На сьогоднішній день будь-яких негативних наслідків для позивача в зв'язку з не укладенням ним договору найму житлового приміщення не настало. З урахуванням зазначеного, суд приходить до висновку, що позивачем обрано невірний спосіб захисту права, та взагалі не доведено в судовому засіданні, що його право на момент звернення з позовом до суду та на день розгляду справи в суді є порушеним, в зв'язку з чим позовні вимоги є необґрунтованими та в задоволенні позову має бути відмовлено. В порядку ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України суд не розглядає питання розподілу судових витрат, враховуючи, що в межах даного спору судом ухвалено рішення про відмову у задоволенні позову в повному обсязі.

Outcome: dismissed