Jurisdiction: civil
Date: 2020-08-19 00:00:00

03.06.2020 року на розгляд суду пред`явлено вказану позовну заяву, в якій [PERSON] просить стягнути з ДП «ВК «Краснолиманська» нараховані, але не виплачені при звільненні суми заробітку в загальному розмірі 105942,41 гривень. Позов мотивовано тим, що [PERSON] з 06.11.2007 року по 15.04.2020 року перебував в трудових відносинах з ДП «ВК «Краснолиманська», звільнений на підставі ст. 38 КЗпП України (за власним бажанням). З часу припинення трудових відносин супереч ст. 116 КЗпП України, відповідачем своєчасно, не надано остаточного розрахунку, не виплачені належні суми заробітку: грудень 2019 року - 9735,85 гривень, січень 2020 року - 10772,09 гривень, лютий 2020 року - 9907,56 гривень, березень 2020 року - 10269,22 гривень, квітень 2020 року - 45080,91 гривень (до останньої виплати увійшла компенсація за невикористані дні відпустки та вихідна допомога за ст. 44 КЗпП України). Крім того, [PERSON] зазначає, що має право на отримання одноразової допомоги, яка виплачується відповідно до Колективного договору ДП ВК «Краснолиманська» при першому звільненні з підприємства особам, які мають право на пенсію за віком, зокрема, чоловікам зі стажем роботи у вугільній галузі 15 року - у розмірі двомісячного середнього заробітку. Позивач має стаж роботи у вугільній галузі повних 16 років, з 18.02.2014 року отримав право на пенсію, однак не звільнився, продовжив працювати на ДП «ВК «Краснолиманська». За таких обставин, [PERSON] заявляється вимога стягнення з відповідача, окрім нарахованих при звільненні сум складових заробітної плати, одноразову допомогу у розмірі двомісячного середнього заробітку в сумі 20176,78 гривень (а.с. 1-3). Ухвалою суду від 09.06.2020 року порушено справу за правилами спрощеного позовного провадження (між сторонами виникли матеріально-правові і процесуально-правові наслідки такого рішення судді); розгляд справи призначено в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін, що узгоджується з ч. 4 ст. 19, ст. 274 ЦПК України (а.с. 12). 13.08.2020 року ДП «ВК «Краснолиманська» на позовну заяву, в порядку ст. 278 ЦПК України, подано відзив, з якого вбачається, що відповідач вважає вимоги [PERSON] безпідставними, оскільки звільнення та розрахунок при припиненні трудових відносин здійснені у повній відповідності до норм чинного законодавства України про працю. Так, [PERSON] звільнений з підприємства 15.04.2020 року за ч. 3 ст. 38 КЗпП України. Позивачу нараховано наступні суми, що підлягають сплаті: грудень 2019 року - заробітна плата за 21 роб. день - 9735,85 грн., до сплати - 7837,36 грн., часткова виплата 23.07.2020 року - 1851,92 грн., залишок до сплати на 13.08.2020 року - 5985,44 грн.; січень 2020 року - заробітна плата 22 роб. дні - 10 772,09 грн., до сплати - 8671,53 грн., лютий 2020 року - заробітна плата 20 роб. дні - 9907,56 грн., до сплати - 7975,59 грн.; березень 2020 року - заробітна плата 22 роб. дні - 10269,22 грн., до сплати - 8266,72 грн.; квітень 2020 року - простій 11 роб дні - 3258,09 грн., компенсація за невикористану відпустку 31 кал. день - 11405,52 грн., вихідна допомога за ст. 44 КЗпП України - 30417,30 грн., після обов`язкових утримань до сплати - 36290,14 грн. 15.04.2020 року позивач не працював, день звільнення співпадає з днем перебування у відпустці (відпустка з 22.01.2020 року - 04.02.2020 року продовжена на підставі лікарняного). В день звільнення [PERSON] відповідно до вимог ч. 1 ст. 43 КЗпП України, пп. 2.26, 2.27 ч. 2 Інструкції «Про порядок ведення трудових книжок працівників» - у відділі кадрів видана трудова книжка, після чого позивач повинен був звернутися до каси бухгалтерії з письмовою заявою для повного розрахунку, однак такої вимоги заявлено не було. Статтею 116 КЗпП України передбачені строки, порядок та обставини, за яких власник або уповноважений ним орган зобов`язаний здійснювати остаточний розрахунок зі звільненим працівником, зокрема, у разі, якщо день звільнення для робітника не робочий день, то належні суми заробітку мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред"явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. В свою чергу, [PERSON] який в день звільнення не працював, ані під час отримання трудової книжки, ані в наступному вимог щодо проведення остаточного розрахунку не пред`явив, тому ДП «ВК «Краснолиманська» вважає, що в даному випадку відсутній предмет спору, а саме вина відповідача у нібито невиплаті належних працівникові сум у строки зазначені у статті 116 КЗпП України. В контексті такої позиції, відповідач просить при розгляді справи врахувати висновки Верховного суду, викладені в постанові від 27.01.2020 року у справі № 683/3060/16-ц, та від 03.07.2019 року у справі № 742/845/17. Що стосується вимог [PERSON] про виплату одноразової допомоги за ст. 8.10 Колективного договору та п. 12.15 Галузевої угоди, - ДП «ВК «Краснолиманська» вважає їх безпідставними, оскільки позивач звільнений з підприємства за ч. 3 ст. 38 КЗпП України, та записів ані в наказі, ані в трудовій книжці про припинення трудових відносин з причини виходу не пенсію немає. Додатково у відзиві зазначено, що на сьогоднішній день на ДП «ВК «Краснолиманська», як і на багатьох вугледобувних підприємствах регіону, склалася складна економічно-фінансова ситуація, яка спричинила простій на підприємстві, починаючи з 19.12.2019 року, про що виданий відповідний наказ № 875. На час простою до роботи залучаються лише працівники, які мають бути задіяні у роботах з підтримки життєдіяльності підприємства, а саме роботоспроможності гірничошахтного устаткування, попередження затоплення гірничих вироботок тощо, при цьому позивач до таких працівників не відноситься. Незважаючи на важке фінансове становище ДП «ВК «Краснолиманська» проявлено дбайливість до [PERSON] та нараховано допомогу відповідно до статті 44 КЗпП України. Адміністрацією та представниками законно обраної профспілкової організації підприємства, починаючи з грудня 2019 року вживаються всі можливі заходи в межах чинного законодавства для вирішення питання щодо погашення заборгованості з виплати заробітної плати шахтарям, зокрема, відповідні звернення неодноразово направлялися до Президента України, Прем`єр-міністра України, Голови Донецької обласної державної адміністрації, Міністра енергетики та захисту довкілля України, Голови Служби безпеки України. За таких обставин, ДП ВК «Краснолиманська» вкрай важко виконувати в повному обсязі вимоги ст. 116 КЗпП України, тому відповідач просить суд взяти до уваги, що вина підприємства в своєчасному проведенні розрахунку відсутня, така затримка виникла з огляду непереборної сили, за даних умов такої події форс-мажору як вимушений простій (а.с. 23-26). Правом подати відповідь на відзив [PERSON] не скористався. Сторони на виклик до суду не з`явилися. Позивачем [PERSON] суду адресовано заяву про розгляд справи в його відсутність, позов підтримано, просить ухвали рішення на підставі письмових матеріалів у справі. Представник відповідача ТОВ «Краснолиманське» Бушинська Є.В. (уповноважена довіреністю) подала заяву про розгляд справи без її участі. Згідно ч. 3 ст. 211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. Суд, повно і всебічно з`ясувавши обставини, на які посилались сторони, як на підставу своїх вимог, дослідивши докази, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, - приходить до наступних висновків. Судом встановлено такі фактичні обставини та відповідні правовідносини. Згідно записів в трудовій книжці серійний номер [NUMBER] [PERSON] перебував у трудових відносинах з ДП «ВК «Краснолиманська»: - 06.11.2007 року - прийнятий машиністом підземних установок 3 розряду з повним робочим днем в шахті; - 14.08.2008 року - переведений машиністом підземних установок з повним підземним робочим днем в шахті; - 02.04.2009 року - переведений машиністом підземних установок 3 розряду з повним підземним робочим днем; - 15.04.2020 року - звільнений за власним бажанням за ч. 3 ст. 38 КЗпП України (а.с. 6). До матеріалів справи долучено копію заяви [PERSON] від 15.04.2020 року про звільнення (а.с. 15). Згідно наказу ДП «ВК «Краснолиманська» № 435/к від 15.04.2020 року [PERSON] звільнений з посади машиніста підземних установок 3 розряду за власним бажанням згідно ч. 3 ст. 38 КЗпП України з 15.04.2020 року; розрахунковому відділу виплатити вихідну допомогу в розмірі тримісячного середнього заробітку згідно статті 44 КЗпП України (а.с. 16). Спірні відносини між сторонами виникли з підстав того, що при звільненні позивача розрахунок з ним своєчасно не проведено. Згідно з частиною першої статті 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Відповідно до статті 2 КЗпП працівники мають право, зокрема, на звернення до суду для вирішення трудових спорів незалежно від характеру виконуваної роботи або займаної посади. Згідно ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до ст. 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею. Кожен має право на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. Відповідно до ст. 21 Закону України «Про оплату праці» працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору. Відповідно до ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном; ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини (справа «Суханов та Ільченко проти України») «майно» може являти собою «існуюче майно» або засоби, включаючи «право вимоги» відповідно до якого заявник може стверджувати, що він має принаймні «законне сподівання» / «правомірне очікування» стосовно ефективного здійснення права власності. Відповідно до частини 1 ст. 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу. Аналіз норм ст. ст. 47, 116 КЗпП України, Закону України «Про оплату праці» свідчить про те, що всі суми (заробітна плата, вихідна допомога, компенсація за невикористану відпустку, тощо) належні до сплати працівникові, мають бути виплачені у день його звільнення. Закон прямо покладає на підприємство, установу, організацію обов`язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок, виплатити всі суми, що йому належать; в разі невиконання такого обов`язку з вини власника або уповноваженого ним органу наступає передбачена статтею 117 КЗпП України відповідальність. Така правова позиція викладена в постановах Верховного Суду України № 6-1395цс16 від 26.10.2016 року, № 6-788цс16 від 14.12.2016 року, № 6-2912цс16. Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Судом з урахуванням вказаної норми надається оцінка доводів позивача в частині обґрунтування вимог про стягнення з відповідача заборгованості по заробітній платі в заявленому розмірі. Про надання відомостей щодо нарахованої і виплаченої зарплати вказано в ст. 110 КЗпП і ст. 30 Закону України «Про оплату праці» - при кожній виплаті заробітної плати власник або уповноважений ним орган повинен повідомити працівника про такі дані, що належать до періоду, за який провадиться оплата праці: а) загальна сума заробітної плати з розшифровкою за видами виплат; б) розміри і підстави відрахувань та утримань із заробітної плати; в) сума заробітної плати, що належить до виплати. Згідно розрахункових листів (табуляграм) заробітної плати, видані ДП «ВК «Краснолиманська» на ім"я [PERSON] (таб. № 789): - за грудень 2019 року: нараховано 9735,85 гривень (оклад - 6194,16 грн., нічні 1179,84 грн., вечірні - 235,97 грн., ходові - 897,51 грн., святкові - 294,96 грн., висогу - 929,12 грн., компенс. несвоєч. випл. - 4,29 грн.); - за січень 2020 року: нараховано 10772,09 гривень (оклад - 6194,16 грн., нічні - 1022,53 грн., оплата святкових - 294,96 грн., премія - 782,63 грн., вечірні - 314,62 грн., ходові - 939,11 грн., додат. святк. - 294,96 грн., вислуга - 929,12 грн.); - за лютий 2020 року: нараховано 9907,56 гривень (оклад - 5399,20 грн., нічні 1258,50 грн., премія - 739,37 грн., вечірні - 235,97 грн., ходові - 886,60 грн., вислуга - 884,88 грн., компенс. несвоєч. випл. - 3,04 грн.); - за березень 2020 року: нараховано 10269,22 гривень (оклад - 5309,28 грн., нічні - 943,88 грн., оплата святк. - 294,96 грн., премія - 680,39 грн., вечірні - 255,63 грн., ходові - 808,85 грн., простій - 884,88 грн., додат. святк. - 294,96 грн., вислуга - 796,39 грн.); - за квітень 2020 року: нараховано 45080,91 гривень (компенс. несвоєчас. випл. - 13,53 грн., оплата простою - 3244,56 грн., компенс. відпуск. за 25 днів - 9198,00 грн., компенс. відпуск. за 6 днів - 2207,52 грн., вихідна допомога - 30417,30 грн.) - а.с. 7. ДП «ВК «Краснолиманське» висловлено заперечення проти заявленого [PERSON] розміру заборгованості по заробітній платі. Згідно бухгалтерських довідок ДП «ВК «Краснолиманська» при звільненні [PERSON] (таб № 789): - за 12.2019 року: нараховано заробітну плату за 21 роб. день - 9735,85 гривень, після обов`язкових утримань до сплати - 7837,36 гривень, з яких частково перераховано 1851,92 грн.: 26.06.2020 року - 200,00 грн., 26.06.2020 року - 202,78 грн., 16.07.2020 року - 848,40 грн., 23.07.2020 року - 600,74 грн.; залишок до сплати - 5985,44 гривень (довідка № 1169 від 12.08.2020 року - а.с. 28); - за 01.2020 року: нараховано заробітну плату за 22 роб. дні - 10772,09 гривень, після обов`язкових утримань до сплати - 8671,53 гривень (довідка № 1170 від 12.08.2020 - а.с. 29); - за 02.2020 року: нараховано заробітну плату за 20 роб. днів - 9907,56 гривень, після обов`язкових утримань до сплати - 7975,59 гривень (довідка № 1171 від 12.08.2020 року - а.с. 30); - за 03.2020 року: нараховано заробітну плату за 22 роб. дні - 10269,22 гривень, після обов`язкових утримань до сплати - 8266,72 гривень (довідка № 1172 від 12.08.2020 року - а.с. 31); - за 04.2020 року: нараховано заробітну плату за 11 роб. дні, простій - 3258,09 гривень, компенсацію за невикористану відпустку за 31 календ. дні - 11405,52 гривень, вихідна допомога за ст. 44 КЗпП України - 30417,30 гривень, після обов`язкових утримань до сплати - 362902,14 гривень (довідка № 1173 від 12.08.2020 року - а.с. 32). Таким чином, загальна сума заборгованості станом на 13.08.2020 року складає 67189,42 гривень Відомості вказаних бухгалтерських довідок позивачем [PERSON] не оспорено, доказів, які б спростовувалися зазначені підрахунки не надано. Відповідно до статті 116 КЗпП при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення; якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок; про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум; в разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму. Згідно пункту 2.2 Рішення Конституційного Суду України від 22.02.2012 року у справі щодо офіційного тлумачення положень статті 233 КЗпП у взаємозв`язку з положеннями статей 117, 237-1 цього кодексу вказано, що за статтею 47 Кодексу роботодавець зобов`язаний виплатити працівникові при звільненні всі суми, що належать йому від підприємства, установи, організації, у строки, зазначені в статті 116 Кодексу, а саме в день звільнення або не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Судом встановлено, що 15.04.2020 року [PERSON] подав заяву про звільнення з посади машиніста підземних установок 3 розряду ДП «ВК «Краснолиманська» за ч. 3 ст. 38 КЗпП України (а.с. 34). Згідно наказу ДП «ВК «Краснолиманська» № 435/к від 15.04.2020 року [PERSON] звільнений з посади машиніста підземних установок 3 розряду за власним бажанням згідно ч. 3 ст. 38 КЗпП України з 15.04.2020 року; розрахунковому відділу виплатити вихідну допомогу в розмірі тримісячного середнього заробітку згідно статті 44 КЗпП України (а.с. 35). День звільнення - 15.04.2020 року не був робочим днем для [PERSON] , позивач не працював, спуску в шахту не здійснював, перебував у відпустці що підтверджується довідкою відділу контрольного табелю підприємства (а.с. 33 ). Перебуваючи у відпустці позивач скористався правом подати заяву про звільнення за власним бажанням (ч. 3 ст. 38 КЗпП України). Суд зазначає, що в такому випадку роботодавцю видавати наказ про переривання відпустки або виходити працівнику на один день на роботу не потрібно. Таким чином, днем звільнення [PERSON] є день відпустки. За таких обставин, зважаючи на те, що у день звільнення позивач не працював, відповідно до положень ст. 116 КЗпП України, сума належних виплат (складові нарахованого заробітку) мала бути виплачена роботодавцем не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. У частині першій статті 116 КЗпП законодавцем обов`язок роботодавця здійснити розрахунок з працівником, який не працював у день звільнення, поставлений в залежність від наявності вимоги про такий розрахунок Дані про звернення [PERSON] в будь-який спосіб (усно до бухгалтерії, письмово до керівництва) з вимогою про виплату нарахованих при звільненні сум заробітку з 15.04.2020 року (день звільнення) по 03.06.2020 року (дата подачі позову) - судом при розгляді справи не встановлено. З урахуванням вищевикладеного, звернення працівника, який у день звільнення не працював, до суду з позовом про стягнення сум, які належать йому до виплати від підприємства, установи, організації станом на день звільнення, слід вважати пред`явленням вимоги про розрахунок, яка передбачена статтею 116 КЗпП України (якщо така вимога раніше не пред`являлась). Такий висновок відповідає правовим висновкам, викладеним у постанові Верховного Суду від 03.07.2019 по справі № 742/845/17 (НП 61-21871св18), та від 27.01.2020 року у справі № 682/3060/16-ц (НП N 61-23170сво18), - які підлягають обов`язковому врахуванню відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України. З матеріалів справи вбачається, що копію ухвали про відкриття провадження, копію позовної заяви з додатками з дотриманням ст. 190 ЦПК України надіслано на адресу ДП ВК «Краснолиманське», та згідно розписки отримано представником відповідача - 03.07.2020 року (а.с. 13). Виплата заборгованості по заробітній платі не пізніше наступного дня після отримання копії позовної заяви (тобто в граничний строк 04.07.2020 року) відповідачем не здійснена. Суд відхиляє позицію ДП «ВК «Краснолиманська» щодо застосування до спірних відносин положення стаття 617 ЦК України, та звільнення від обов`язку виплатити на користь [PERSON] нарахованої, але не виплаченої заробітної плати, з огляду відсутності вини роботодавця у не проведені при звільненні остаточного розрахунку, оскільки невиконання обов`язків передбачених трудовим законодавством викликано обставинами непереборної сили. Так, відповідно до наказу ДП «ВК «Краснолиманська» № 875 від 19.12.2019 року з 19 грудня 2019 року визначено період простою підприємства з причин не пов`язаних з виною працівників (а.с. 36). Суд зазначає, що єдиним належним та достатнім документом, що підтверджує настання обставин непереборної сили (форс-мажору) як підстави для звільнення від відповідальності за невиконання (неналежного виконання) зобов`язань, є сертифікат Торгово-промислової палати України. Проте заробітна плата в розумінні норм ст. 94 КЗпП України, ст. 1 Закону України «Про оплату праці» не є відповідальністю за порушення строків виконання зобов`язань, це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку за трудовим договором роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу. Форс-мажорні обставини можуть свідчити про відсутність вини підприємства в затримці виплати належних сум у строки, визначені статтею 116 КЗпП України, та можуть бути виключно підставою для звільнення підприємства від відповідальності, передбаченої статтею 117 КЗпП України. Разом з тим, в даній справі [PERSON] не заявлено вимог про стягнення з ДП «ВК «Краснолиманська» середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні. Заробітна плата, в тому числі оплата за час простою (ст. 113 КЗпП України), компенсація за невикористані дні щорічної відпустки (ст. 83 КЗпП України), вихідна допомога (ст. 44 КЗпП України) не є відповідальністю за порушення строків розрахунку при звільненні. За змістом пункту 4 частини першої Європейської соціальної хартії (переглянутої) від 03 травня 1996 року, ратифікованої Законом України від 14 вересня 2006 року № 137-V "Про ратифікацію Європейської соціальної хартії (переглянутої)", усі працівники мають право на справедливу винагороду, яка забезпечить достатній життєвий рівень. Таким чином, роботодавець повинен заплатити працівникові за працю, яку виконано чи має бути виконано, або за послуги, котрі надано чи має бути надано, що забезпечує реалізацію одного із принципів здійснення трудових правовідносин - відплатність праці. Повно і всебічно з`ясувавши обставини по справі, надані сторонами докази, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону в розумінні їх належності та допустимості, - суд приходить до висновку, що примусовому стягненню з ДП «ВК «Краснолиманська» на користь [PERSON] підлягає заборгованість з нарахованих, але не виплачених при звільненні складових заробітку в сумі 67189,42 гривень, з урахуванням вже здійсненого відповідачем утримання прибуткового податку з громадян, внесків й інших обов`язкових платежів з цієї суми. По суті позовних вимог [PERSON] про стягнення з ДП «ВК «Краснолиманська» разової допомоги при звільненні згідно положень Колективного договору, Галузевої угоди - суд зазначає наступне. Згідно ч. 2 ст. 97 КЗпП України, статті 15 Закону України «Про оплату праці» форми і системи оплати праці, норми праці, розцінки, тарифні сітки, ставки, схеми посадових окладів, умови запровадження та розміри надбавок, доплат, премій, винагород та інших заохочувальних, компенсаційних і гарантійних виплат встановлюються підприємствами, установами, організаціями самостійно у колективному договорі з дотриманням норм і гарантій, передбачених законодавством, генеральною та галузевими (регіональними) угодами. Відповідно до статті 19 КЗпП України контроль за виконанням колективного договору проводиться безпосередньо сторонами, які його уклали, у порядку, визначеному цим колективним договором. Позивач [PERSON] зазначає, що має право на разову допомогу у розмірі двомісячного середнього заробітку відповідно до положень пункту 8.10 Колективного договору. Відповідач ДП «ВК «Краснолиманська» ґрунтує позицію захисту проти таких вимог запереченнями, що положення п. 8.10 Колективного договору, та п. 12.15 Галузевої угоди на позивача не розповсюджується. Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Відповідно до ст. 81 ЦПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом; кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу для своїх вимог. Відповідно до ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Таким чином, при з`ясуванні, якими доказами кожна сторона буде обґрунтовувати свої доводи чи заперечення щодо невизнаних обставин, суд повинен виходити з принципу змагальності цивільного процесу, за яким кожна сторона несе обов`язки щодо збирання доказів і доказування тих обставин, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, якщо інше не встановлено процесуальним законом. Судом надається правова оцінки спірних відносин сторін. Згідно п. 8.10 Розділу 8 «Соціальне задоволення потреб трудящих» Колективного договору ДП «ВК «Краснолиманська» в редакції від 05.07.2006 року (оприлюднений на офіційному веб-сайті відповідача за Інтернет посиланням: [INFO] , огляд сторінки узгоджується з ч. 7 ст. 85 ЦПК України): працівникові, який має право на пенсію за віком, при першому його звільненні, з Підприємства (незалежно від причин звільнення, крім звільнення за порушення законодавства, трудової дисципліни і правил техніки безпеки) виплачується одноразова допомога, розмір якого залежить від стажу роботи в галузі і середнього заробітку але не менше, зокрема, для чоловіків 15 років - двомісячний середній заробіток; виплату виробляти за рахунок коштів прибутку підприємства. Якщо в трудовій книжці працівника є запис про те, що він раніше звільнявся з підприємства вугільної промисловості у зв`язку з виходом на пенсію, то в цьому випадку виплата одноразової допомоги у зв`язку з виходом на пенсію не проводиться (роздруківка сторінка вказаного веб-сайту - а.с.39, 40). З копії трудової книжки позивача [PERSON] вбачається, що наявний стаж роботи у вугільній галузі повних 16 років ( з 28.07.1993 року по 16.09.1997 року - трудова діяльність на ВАТ «Шахта «Красноармійська-Західна № 1», з 06.11.2007 року по 15.04.2020 року - трудова діяльність на ДП «ВК «Краснолиманська»). Згідно пенсійного посвідчення № [NUMBER] - [PERSON] з 18.02.2014 року перебуває на обліку Пенсійного фонду, отримує пенсію за віком (а.с. 10). Запис в трудовій книжці позивача про звільнення в зв`язку з виходом на пенсію за набуттям такого право - відсутній. Таким чином, [PERSON] після призначення пенсії не звільнився з ДП «ВК «Краснолиманська» та продовжив працювати. Трудові відносини сторін припинено 15.04.2020 року, позивача звільнено за ч. 3 ст. 38 КЗпП України, положенням якої передбачено, що працівник має право у визначений ним строк розірвати трудовий договір за власним бажанням, якщо власник або уповноважений ним орган не виконує законодавство про працю, умови колективного чи трудового договору. При цьому, [PERSON] нараховано вихідну допомогу згідно статті 44 КЗпП України (в сумі 30417,30 гривень). Положенням п. 8.10 Колективного договору передбачений обов`язок роботодавця виплатити працівникові, який має право на пенсію за віком, при першому його звільненні разову допомогу. За переконанням суду, позивач [PERSON] має право на таку допомогу, оскільки набув право на пенсію за віком, з 18.02.2004 року призначений відповідний вид пенсії, при цьому до розірвання трудового договору 15.04.2020 року з ДП «ВК «Краснолиманська» з підприємств вугільної промисловості у зв`язку з виходом на пенсію не звільнявся. Здійснення розрахунків середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку визначено в Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 року № 100. Так, абзацом третім пункту 2 розділу ІІ Порядку встановлено, що середньомісячна заробітна плата обчислюється, виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана дана виплата. Суд розраховує середній заробіток, виходячи з виплат за останні два календарних місяці роботи, що передують події звільнення (квітень 2020 року), в яких [PERSON] відпрацював повну кількість робочих днів, а саме за березень 2020 року, лютий 2020 року. При цьому, усі виплати включаються в розрахунок середньої заробітної плати у тому розмірі, в якому вони нараховані, без виключення сум відрахування на податки (ЄВ, військовий збір тощо). Згідно довідки ДП ВК «Краснолиманська» № 1168 від 12.08.2020 року заробітна плата [PERSON] дорівнює: за лютий 2020 року за 20 роб. дні - 9904,52 гривень, за березень 2020 року за 19 роб. дні - 9384,34 гривень; середньомісячний заробіток складає 9644,43 гривень (9904,52 грн. + 9384,34) / 2 місяці) (а.с. 27). Таким чином, сума разової допомоги відповідно до п. 8.10 Колективного договору, що підлягає стягненню з ДП «ВК «Краснолиманська» на користь [PERSON] дорівнює 19288,86 гривень. Виконуючи рішення в цій частині, роботодавець має виконати функції податкового агента щодо нарахування, утримання та сплати податку на доходи фізичних осіб та військового збору з доходу. Згідно п. 2 ч. 5 ст. 265 ЦПК України резолютивна частина рішення суду повинна містити висновок суду про розподіл судових витрат. Розподіл судових витрат між сторонами відбувається за правилами статті 141 ЦПК України. Згідно ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Так, [PERSON] від сплати судового збору в частині позову про стягнення заробітної плати звільнений відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір». Згідно ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно ч. 6 ст. 141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються витрати на користь осіб, які їх понесли. Позов [PERSON] задоволено частково на суму 86478,28 гривень, тобто на 82 % від заявлених вимог (86478,28 / 105942,41 * 100 %), тому розмір судового збору, що підлягає стягненню з відповідача на користь держави дорівнює 868,78 гривень (1059,42 * 82 / 100). На підставі вищевикладеного, ст. ст. 15, 16 ЦК України, ст. ст. 2, 19, 44, 47, 83, 97, 116 КЗпП України,

Outcome: partial