Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-19 00:00:00

Позивач в особі [PERSON] «Рай ЛТД» (надалі Позивач), звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON] про зобовязання відповідача звільнити торговельне місце № 35 по вул. Валовій, 1 в м. Рудки Самбірського району Львівської області та сплатити неустойку в розмірі 2\~358 00 грн. В підтвердження заявлених позовних вимог посилається на те, що в «Рай» ЛТД відповідно до рішення [PERSON] міської ради від 15 вересня 1998 року та Державного акту на право постійного користування землею серії II-ЛВ № 002954 є правомірним користувачем земельної ділянки, що знаходиться по вул. Валовій, 1 «а», в м. Рудки Самбірського району Львівської області. Земельна ділянка надана Позивачу для комерційної діяльності. На території земельної ділянки, яка перебуває у постійному користування Позивача, ним облаштовано ринок, з дотриманням усіх вимог чинного законодавства, зокрема Правил торгівлі на ринках, затверджених Наказом Міністерства економіки та з питань європейської інтеграції України, Міністерства внутрішніх справ України, Державної податкової адміністрації України, Державного комітету стандартизації, метрології та сертифікації України № 57/188/84/105 від 26.02.2002 та зареєстровані Міністерством юстиції України юстиції України 22 березня 2002 р. за № 288/6576 (надалі - «Правила»). Ринок, відповідно до п. 2 Правил, - це суб'єкт господарювання, створений на відведеній за рішенням місцевого органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування земельній ділянці і зареєстрований в установленому порядку, функціональними обов'язками якого є надання послуг та створення для продавців і покупців належних умов у процесі купівлі-продажу товарів за цінами, що складаються залежно від попиту і пропозицій. Згідно з п. 7 цих же Правил адміністрація ринку узгоджує з місцевим органом самоврядування режим роботи ринку, з територіальними установами державної санітарно - епідеміологічної служби, ветеринарної медицини, пожежного нагляду, архітектурно - будівельної комісії, державтоінспекції - проектну документацію щодо функціонального планування території ринку, розміщення приміщень, торговельних місць і об'єктів, їх кількості і розміру, забезпечення їх торговельно-технологічним обладнанням та забезпечує утримання території ринку й організацію продажу товарів відповідно до затвердженого плану. Відповідно до п. 13 Правил торговельне місце - площа, відведена для розміщення необхідного для торгівлі інвентарю ( вагів, лотків тощо) та здійснення продажу продукції з прилавків (столів), транспортних засобів, причепів, візків (у тому числі ручних), у контейнерах, кіосках, палатках тощо. Розмір торговельного місця визначається в правилах торгівлі на ринках, що затверджуються відповідно до законодавства. Цими ж Правилами, зокрема п. 18 передбачено, що за право займання торговельного місця на ринку справляється ринковий збір у порядку, визначеному законодавством. Відповідно до п.20 Правил адміністрація ринку при наданні продавцям торговельних місць на визначений термін укладає з ними письмову угоду в якій рекомендується зазначати термін дії угоди, асортимент (вид) товарів, що реалізуються, розташування торговельного місця, умови оренди торговельного місця, розмір та порядок оплати за оренду майна, перелік послуг, які надає ринок, та їх вартість. На кожне торгівельне місце з продавцями, якими можуть бути відповідно до п. 4 фізичні особи - громадяни України, іноземні громадяни, особи без громадянства, підприємницької діяльності, а також юридичні особи незалежно від форм власності було укладено угоди. Так, між [PERSON] «РАЙ» ЛТД та [PERSON] 01 січня 2013 року було укладено договір про надання послуг ринку № 35 від 01.01.2013 року. На укладення такого договору у Позивача були всі законні підстави. Термін дії угоди сплив 31 грудня 2013 року. Відповідно до п. 4.1 Договору він не може бути пролонгований. Продовження дії цього договору відбувається шляхом укладення нового договору. Постановою Кабінету Міністрів № 868 від 29.07.2009 року затверджено Типовий договір торговельного місця. Беручи до уваги затверджений Кабміном Типовий договір, а також те, що термін дії договору закінчився, Позивач звернувся до Відповідача з повідомленням у якому зазначено про визначення Правилами вимог здійснення торгівлі на ринку, а також, що з метою недопущення правопорушень та за умов, якщо Відповідач має намір проводити торгівлю на території ринку - [PERSON] «РАЙ» ЛТД просив укласти договір про утримання торгового місця та послуг ринку. У цьому ж повідомленні Позивачем зазначено, що у випадку не укладення договору, адміністрація ринку буде ставити питання про звільнення Відповідачем торгового місця. Скерування повідомлення на адресу Відповідача підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення, яке долучене до позовної заяви. Жодної відповіді від Відповідача на адресу Позивача не надходило, проте Відповідач надалі продовжував використовувати торговельне місце № 35 на ринку. 10 липня 2014 року Позивач повторно звернувся до Відповідача з Повідомленням № 3/35 у якому повідомив про розмір тарифів, що за місяць склав 393.00 грн., а також зазначив про обовязковість укладення договору, оскільки без такого Відповідач немає права здійснювати на ринку торгівлю. Скерування повідомлення Відповідачу підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення, яке долучене до позовної заяви. Проте станом на день звернення до суду Відповідач продовжувала користуватися торговим місцем, договору не уклав, послуги по утриманню торговельного місця та послуг оренди не сплатив, чим порушив Правила торгівлі на ринках України та Постанову Кабінету Міністрів України № 868 від 29.07.2009 року. Вважає, що Відповідач безпідставно використовує торговельне місце № 35 по вул. Валовій, 1 «а» в м. Рудки Самбірського району Львівської області, не сплачує послуги по утриманню торговельного місця чим порушує права та інтереси Позивача. Позивач є правомірним користувачем земельної ділянки і йому за законом дозволено вести господарську діяльність на цій земельній ділянці. У Позивача наявні торгові місця, на одне з яких запропоновано укласти договір оренди торгового місця, наявна погоджена в установленому порядку документація. Тому Позивач має право здавати торгові місця в оренду та отримувати з цього доходи. Відповідач користується торговим місцем, тобто майном і за користування повинна сплачувати плату, а у випадку несплати повинна повернути торгове місце. Укладення договорів оренди торгового місця є обовязковим відповідно до п.19 та 20 Правил торгівлі на ринках. Надання ринком послуг і створення умов для продавців і покупців регулюються в т.ч. законодавчими положеннями про публічний договір (ст. 633 ЦК України) відповідно до яких ініціатором укладення договору є особа, яка виявляє бажання споживати такі послуги. Проте, незважаючи навіть на це Відповідач не звернувся з пропозицією укласти договір, більше того Відповідач проігнорував пропозицію Позивача укласти договір. Договір оренди (найму) є різновидом договору з надання послуг. Послуги, отримання яких було метою укладення договору орендарю надано. Таким чином, враховуючи, що Відповідач після закінчення терміну дії договору не звільнив торговельного місця, а надалі продовжує безпідставно користуватися ним та отримування послуги від Позивача, ним на підставі ст. 785 ЦК України нарахована неустойка у розмірі подвійної плати за користування річчю за час прострочення і становить 2358.00 грн. з вересня по листопад 2014 року, що складає 3 (три) повних місяців 2014 року (платіж за один місяць становить 393.00 грн. х 3 місяців =1179.00 грн. 1179.00 х 2=2358.00 грн.). Враховуючи те, що Відповідач не сплачує послуги оренди торговельного місця та немає наміру укладати типового договору на оренду торговельного місця № 35 по вул. Валовій, 1 «а», в м. Рудки Самбірського району Львівської області, тому змушений звернутися до суду. Просить постановити рішення, яким зобовязати [PERSON] звільнити торговельне місце № 35 по вул. Валовій, 1 в м. Рудки Самбірського району Львівської області та сплатити неустойку в розмірі 2\~358 00 грн. Під час розгляду даної справи позивач з урахуванням зазначених обставин в силу ст. 31 ЦПК України просив: - визнати незаконним та скасувати рішення виконавчого комітету [PERSON] міської ради від 31.10.2002 року № 158 Про дозвіл підприємцю [PERSON] на будівництво торгового кіоску по вул. Валовій, 1 а в м. Рудки Самбірського району Львівської області; - визнати незаконним та скасуватим дозвіл №31 від 16.07.2004 року Інспекції державного архітектурно будівельного контролю у [PERSON] районі Львівської області на виконання будівельних робіт з будівництва торгового кіоску відповідно до проектної документації від 11.03.2004 року; - зобовязати [PERSON] звільнити земельну ділянку по вул. Валовій, 1 а в м. Рудки Самбірського району Львівської області (шляхом демонтажу споруди торгівельного кіоску №35) та привести земельну ділянку (торгівельне місце № 35 площею 14,3 кв. м.) у придатний для використання стан. Заслухавши в судовому засіданні пояснення представника позивача [PERSON] «Рай» ЛТД [PERSON], на підтримання позовної заяви, представника виконкому [PERSON] міської ради [PERSON] на її заперечення щодо застосування строків позовної давності, відповідача який підтримав клопотання про застосування строків позовної давності, перевіривши матеріали справи, суд дійшов наступних висновків: Судом та матеріалами справи установлено, що відповідно до рішення [PERSON] міської ради від 15 вересня 1998 року та Державного акту на право постійного користування землею серія II-ЛВ № 002954 є правомірним користувачем земельної ділянки, що знаходиться по вул. Валовій, 1 «а», в м. Рудки Самбірського району Львівської області. Земельна ділянка надана Позивачу для комерційної діяльності. Рішенням від 09 липня 1998 року було затверджено матеріали попереднього погодження на відвід земельної ділянки під будівництво ринку в м. Рудки на вул. Валовій позивачу та надано дозвіл на проведення проектно-пошукових робіт по відведенню земельної ділянки в постійне користування під ринок площею 1500 кв.м. Рішенням [PERSON] міської ради №1 від 15 вересня 1998 року земельна ділянка передана позивачу у постійне користування для комерційної діяльності. Згідно Державного акту на право постійного користування землею ІІ- ЛВ № 002954 від 13 лютого 2002 року, зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право постійного користування землею № 67, [PERSON] «Рай» ЛТД є постійним користувачем земельної ділянки площею 0,1307 га, призначеної для комерційної діяльності розташованої в м. Рудки, вул. Валова, 1"а". Рішенням виконкому [PERSON] міської ради від 31 жовтня 2002 року №158 «Про дозвіл підприємцю [PERSON] на будівництво торгового кіоску по вул. Валовій, 1 «а» в м. Рудки» дозволено [PERSON] будівництво кіоску №35 на території ринку в м. Рудки по вул. Валовій, 1 «а», із зобов'язанням забудовника оформити технічну документацію в районній архітектурі. Підставою для прийняття такого рішення стала заява [PERSON] від 18 жовтня 2002 року про дозвіл на будівництво кіоску на території ринку (про що підтвердила в судовому засіданні свідок [PERSON]Є.),\~яка була погоджена з тодішнім директором ринку [PERSON]. Системний аналіз зазначених доказів в їх сукупності дає підстави для висновків про те, що рішення виконкому [PERSON] міської ради від 31 жовтня 2002 року №158 (яким було надано дозвіл [PERSON] на будівництво на території ринку м. Рудки по вул. Валовій №1 «а» кіоску №35) було прийнято в період дії рішення [PERSON] міської ради № 1 від 15 вересня 1998 року, яким зазначена земельна ділянка передана [PERSON] «Рай» ЛТД у постійне користування для комерційної діяльності. Це рішення було прийнято, коли землекористувачем зазначеної земельної ділянки було [PERSON] «Рай» ЛТД, відповідно до Державного акту на право постійного користування землею ІІ- ЛВ №002954 від 13 лютого 2002 року, зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право постійного користування землею № 67. Таким чином, надання власником (виконкомом [PERSON] міської ради) частини земельної ділянки [PERSON] площею14,35 кв.м.) для спорудження кіоску було проведено з порушенням норм земельного законодавства, без вилучення їх в землекористувача, яким на той час був [PERSON] «Рай» ЛТД, хоча і за згодою останніх. [PERSON] міською радою прийняті рішення № 1 від 14 серпня 2014 року та № 71 від 16 червня 2016 року, згідно яких державний акт [PERSON] «Рай» ЛТД на право постійного користування земельною ділянкою по вул. Валовій,1 «а» у м. Рудки визнаний таким, що втратив чинність, однак постановою Вищого господарського суду України від 24 листопада 2016 року визнано недійсним рішення [PERSON] міської ради Львівської області від 14 серпня 2014 року № 1. Зазначене питання стало актуальним лише з 2015 року у зв'язку із недосягненням згоди щодо плати за оренду між фізичними особами - підприємцями які побудували споруди кіосків та здійснюють підприємницьку діяльність на ринку і керівництвом [PERSON] «Рай» ЛТД. Таким чином, беззаперечно установлено, що позивачу - [PERSON] «Рай» ЛТД було відомо про рішення органу місцевого самоврядування від 31 жовтня 2002 року № 158 про надання дозволу [PERSON] на будівництво споруд кіоску №35, такий будувався за згодою та віданням позивача і з 2001 та 2004 років зазначені кіоски функціонують. В суді 29 березня 2017 року представник [PERSON] міської ради заявила клопотання про застосування строку позовної давності та необхідності застосування наслідків спливу позовної давності передбачених ч.4\~ст. 267 ЦК України\~щодо предмета спору. Як зазначено у\~ст.71 ЦК Української РСР\~в редакції від 18.07.1963 року, загальний строк для захисту права за позовом особи, право якої порушено (позовна давність) встановлюється в три роки. Стаття 74 ЦК\~вимога про захист порушеного права приймається до розгляду судом, арбітражним або третейським судом незалежно від заяви сторін. Стаття 75 позовна давність застосовується судом, арбітражним або третейським судом незалежно від заяви сторін. Стаття 76 перебіг позовної даності починається з дня виникнення права на позов. Позов виникає з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення свого права. Винятки з цього правила, а також підстави зупинення і перериву перебігу строків позовної давності встановлюється законодавством Союзу РСР і статтями\~78\~і\~79\~цього\~Кодексу. Стаття 80 закінчення строку позовної даності до пред'явлення позову є підставою для відмови в позові. Якщо суд, арбітраж або третейський суд визнає поважною причину пропуску строку позовної давності, порушене право підлягає захистові. Згідно\~статті 257 ЦК України\~який набрав чинності 01 січня 2004 року загальна позовна давність встановлюється у три роки. При цьому відповідно до частини першої\~статті 261 ЦК України\~перебіг позовної даності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Такий висновок суду узгоджується із рядом правових позицій Верховного Суду України, викладених у постановах, що винесені у відповідності до п.1 ч.1\~ст. 355 ЦПК України\~і є обов'язковим до застосування, зокрема, у справах: №6-216 цс15 від 14 вересня 2016 року; №6-832 цс 15 від 28 вересня 2016 року; №6-2469 цс 16 від 16 листопада 2016 року. Із даних правових позицій убачається таке: Пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав і основоположних свобод передбачено, що кожен має право на розгляд його справи судом. Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання застосування Конвенції (пункт 1 статті 32 Конвенції) наголошує, що позовна давність\~це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Застосування строків позовної даності має декілька важливих цілей, а саме: забезпечувати юридичну визначеність і остаточність, захищати потенційних відповідачів від прострочених позовів, та запобігати несправедливості, яка може статися в разі, якщо суди будуть змушені вирішувати справи про події, що мали місце у далекому минулому, спираючись на докази, які вже можливо, втратили достовірність і повноту з плином часу (пункт 51 рішення від 22 жовтня 1996 року за заявами №22083/93, 22095/93 у справі «Стаббінгс та інші проти Сполученого королівства»; пункт 570 рішення від 20 вересня 2011 року за заявою у справі «ВАТ «нафтова компанія «Юкос» проти Росії»). Порівняльний аналіз термінів «довідався» та «міг довідатися», що міститься в\~статті 261 ЦК України, дає підстави для висновку про презумпцію можливості та обов'язку особи знати про стан своїх майнових прав, а тому доведення факту, через який позивач не знав про порушення свого цивільного права і саме з цієї причини не звернувся за його захистом до суду, недостатньо. Позивач повинен також довести той факт, що він не міг дізнатися про порушення свого цивільного права, що також випливає із загального правила, встановленого\~статтею 60 ЦПК України, про обов'язковість доведення стороною спору тих обставин, на котрі вона посилається як на підставі своїх вимог та заперечень. Відповідач, навпаки,мусить довести, що інформацію про порушення можна було отримати раніше. Посилання представника [PERSON] «Рай» про те, що йому стало відомо про порушення прав [PERSON] лише у 2014-2015 роках, суперечить матеріалам справи та наявним у справі доказам, з яких видно, що [PERSON] було відомо про побудову відповідачем [PERSON] кіоску на території ринку з 2001 та 2004 року, однак він не звертався до суду за захистом прав та інтересів. Тому є підстави для відмови у позові [PERSON] «Рай» ЛТД за спливом позовної давності.

Outcome: dismissed