Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-15 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вищезазначеним позовом до відповідачки про скасування розміру додаткових витрат,мотивуючи свої вимоги тим , що він перебував у зареєстрованому шлюбі з відповідачкою з 20.02.2010 року по 31.07.2012 року. Від шлюбу мають сина - [PERSON],[INFO]. Після розірвання шлюбу дитина залишилися проживати з матір'ю. Зазначає, що рішенням Подільського районного суду м. Києва від 30 травня 2012 року позов відповідачки про стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини задоволено та постановлено стягнути з нього, [PERSON] на її користь аліменти на утримання малолітнього сина [PERSON], [INFO] в розмірі 1/4 частини усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку,щомісячно,починаючи з 14.05.2012 року і до досягнення повноліття дитиною [INFO],а також стягнуто додаткові витрати на лікування їх малолітнього сина [PERSON], [INFO] в розмірі 500 грн. щомісячно. Посилається на те, що він не заперечує і не відмовляється сплачувати 1/4 частину усіх видів свого заробітку (доходу), не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму на свою дитину, однак зовсім не погоджується з вимогою відповідачки про стягнення з нього 500 грн. щомісячно, ніби-то за призначенням на додаткові витрати, пов'язані з оплатою лікування дитини в Гастроенторолоічному центрі, оскільки згідно з наданою на його особистий запит за адвокатським запитом відповіддю Гастроенторологічного центру вбачається, що [PERSON] дійсно стоїть на обліку, але на стаціонарному лікуванні не перебуває і лише один раз на рік потребує консультації лікаря і тому вважає , що відповідачка при розгляді справи про стягнення аліментів ввела суд в оману, додала звичайну довідку з зазначенням хвороби їхнього сина. Мотивує вимоги тим, що він завжди був хорошим батьком, цікавиться станом здоров'я сина, його розвитком і йому достовірно відомо, що їх син жодного разу не перебував в лікарні на стаціонарному лікуванні. Якщо сину будуть потрібні будь - які ліки або фінансова допомога на обстеження, то він не проти її надати, але ж сплачувати додатково до суми аліментів ще 500 грн. кожного місяця він не має можливості. Він ніколи ні в чому не відмовляв своєму синові, завжди піклувався про забезпечення його потреб. Останнім його подарунком на його день народження [INFO] був велосипед вартістю 1200 грн. Зазначає, що оскільки на даний момент він знаходиться в скрутному матеріальному становищі, має проблеми зі здоров'ям,а саме: внутрішній геморой ПІ ступеня, був прооперований та потребує лікування вважає є достатні підстави для скасування судом додаткових витрат на утримання сина. Також посилається і як на підставу для скасування додаткових витрат на утримання сина і стягнення з нього аліментів на утримання сина [PERSON] в розмірі ? частини всіх видів заробітку (доходів) щомісячно ,починаючи з 17.12.2013 року упродовж усього часу навчання та досягнення ним 23 річного віку. В судовому засіданні позивач та представник позивача позовні вимоги підтримали з вищевикладених підстав, обгрунтувавши поясненнями, просили позов задовольнити в повному обсязі та прийняти рішення про скасування додаткових витрат. Відповідачка в судовому засіданні заперечувала проти позовних вимог, зазначаючи , що при прийнятті судом рішення про стягнення з відповідача за її позовом аліментів на утримання сина та додаткових витрат судом враховувались всі обставини на які останній посилається в даному судовому засіданні, син дійсно хворіє, у зв'язку з чим необхідні кошти на лікування і вона самостійно не взмозі його належно лікувати,а також нею надано наявні докази перебування дитини на стаціонарному лікуванні та необхідності її госпіталізації 2 рази в рік на стаціонарне лікування в зв'язку з захворюванням та перебуванні його на диспансерному обліку. Позивач звертався уже до суду з аналогічним позовом про звільнення від сплати додаткових витрат та заборгованості по сплаті аліментів і йому було відмовлено в задоволенні його вимог,яке останній оскаржив ,однак в задоволенні його апеляційної скарги також йому було відмовлено. Крім того посилається на те, що позов пред'явлений з метою уникнути виконання належним чином батьківських обов'язків по утриманню дитини,є надуманим, безпідставним та не недоведеним належними доказами,останній є матеріально забезпеченим,приховує свої дійсні доходи,має рухоме і нерухоме майно,умисно намагається погіршити матеріальний стан надаючи різні не підтверджені належним чином пояснення та довідки, які ґрунтує на припущеннях, недобросовісно виконує свій батьківський обов'язок по утриманню сина у зв'язку з чим має заборгованість по сплаті аліментів,а також повністю заборгованість по сплаті додаткових витрат,які він будь-яким чином намагається не платити незважаючи і на надану йому відстрочку у виконанні рішення суду. Вважає, що задоволення вимог позивача буде порушувати права неповнолітньої дитини,а тому просила суд відмовити в задоволенні позову повністю. Суд вислухавши пояснення позивача, представника позивача, відповідачку, дослідивши і проаналізувавши докази, які містяться в матеріалах справи, на основі з'ясованих обставин, на які сторони посилались як на підставу своїх вимог і заперечень, приходить до висновку,що позов не підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав. Як встановлено судом сторони перебували в зареєстрованому шлюбі з 20.02.2010 року по 31.07.2012 року. Згідно рішення Подільського районного суду м. Києва від 31.07.2012 року шлюб сторін розірвано(а.с.70). Після розірвання шлюбу відповідачці [PERSON] відновлено дошлюбне призвіще «[PERSON]». Від шлюбу сторони мають сина неповнолітнього сина [PERSON], [INFO] (а.с.8), який після розірвання шлюбу залишився проживати та знаходиться на утриманні матері. Як вбачається з наданих суду матеріалів - рішенням Подільського районного суду м. Києва від 30.05.2012 року стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання неповнолітньої дитини аліменти в розмірі 1/4 частини з усіх видів його доходу заробітку, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення дитиною повноліття. Стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] додаткові витрати на лікування малолітнього сина в розмірі 500 грн. щомісячно (а.с. 9-10). Відповідно до ч. 1 ст. 192 Сімейного кодексу України - розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках передбачених цим Кодексом. Згідно ст. 180 Сімейного кодексу України - батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. У відповідності до п. 2 ст. 182 Сімейного кодексу України - при визначенні розміру аліментів суд враховує - стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина інші обставини, що мають істотне значення. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу. З'ясування наявності вищенаведених обставин і вимагає від суду абз. 3 п. 17 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15.05.2006 року за № 3. Відповідно до ч. 8 ст. 7 Сімейного кодексу України - регулювання сімейних відносин має здійснюватись з максимально можливим врахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім'ї. Крім того, відповідно до Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року - статтею 3 зазначено - В усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов'язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов'язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Відповідно до статті 27 - Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. За змістом ст. 18 Конвенції про захист прав дитини - суд повинен докласти всіх можливих зусиль для того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки несуть основну відповідальність за виховання та розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Згідно статті 11 - Сім'я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. … Батько і мати мають рівні права та обов'язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Крім того , відповідно до ч. 2 ст. 51 Конституції України - батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» визначено, що кожна дитина має право на рівень життя достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку. Згідно ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» - на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. З наданого суду рішення Подільського районного суду м. Києва від 30.05.2012 року( а.с.9-10) вбачається,що при визначенні розміру стягнення з відповідача аліментів,судом враховувалось…. ,що сім'я матеріально потребує,зарплата позивачки недостатня для забезпечення розвитку та лікування сина,який має незадовільний стан здоров'я,перебуває на диспансерному обліку в міському гастроентерологічному центрі і потребує додаткових витрат у зв'язку з захворюванням. Зазначене рішення набрало законної сили і є чинним на даний час, тому встановлені обставини не доказуються при розгляді зазначеної справи. Крім того ,судом встановлено, що позивачем не спростовано та обставина, що на даний час він несе будь-які інші витрати на придбання для дитини предметів побуту,одягу ,продуктів харчування , ліків та ін. Будь-яких доказів того, що позивач є обмеженим у виборі професії та реалізації права на працю, в ході розгляду справи ні позивачем,ні його представником надано не було, а тому така обставина не визнається судом, як переконливо доведена. Доказів наявності у позивача такого стану здоров'я, що перешкоджає останньому у реалізації свого права на працю, надано не було. Посилання останнього як на обставину для скасування додаткових витрат на наявність захворювання : внутрішній геморой ПІ ступеня, та що був прооперований та потребує лікування і тому не може сплачувати зазначені додаткові витрати не можуть бути прийняті до уваги , оскільки з наданої ним суду (а.с.120) виписки із медичної карти амбулаторного(стаціонарного) хворого Консультативно - Діагностичного Центру Деснянського району м. Києва від 09.12.2013 року зазначено,що наявний діагноз - геморой ІУ ст.з випадінням слизової,термін перебування на лікуванні з 19.11.2013 року по 08.12.2013 року,19.11.2013 року проведена операція - Гемороїдектамія за Міленган-Морганом……..рани загоїлись……..Обмеження фізичних навантажень протягом 4-х місяців……….В довідці відсутні дані про тяжкість захворювання та необхідність у його постійному продовженні,які у відповідності до вимог закону дають підстави для звільнення від сплати додаткових витрат позивачем на утримання неповнолітньої дитини. Не заслуговує на увагу і та обставина, що як позивач посилається на те, що він піклується про дитину,ніколи та ні в чому не відмовляв своєму сину,завжди піклувався про забезпечення його потреб, оскільки як вбачається з наданих суду довідок - розрахунку відділу ДВС Подільського районного управління юстиції у м. Києві від 26.03.2014 року за №1895/18 та від 01.04.2014 року за №611/18 ( а.с.134-138) останній має заборгованість по сплаті аліментів за період з 13.07.2012 року по 26.03.2014 року в розмірі 11000 грн. по сплаті додаткових витрат на утримання дитини та по сплаті аліментів в розмірі 2235 грн.69 коп. Твердження позивача про неможливість сплати додаткових витрат на лікування сина в зазначеному судом розмірі спростовується і тим,що яким же чином останній як він посилається, отримуючи таку малу зарплатню може здійснювати як придбання собі ліків,перебування на його утриманні непрацездатних батьків,фактичної дружини, його ж посилання на погіршення матеріального стану є надуманими та намаганням погіршити матеріальний стан дитини,оскільки сума в 500 гривень є меншою за необхідний мінімум при стягненні коштів на дитину відповідного віку і не може забезпечити її належний розвиток та навіть на придбання мінімуму продуктів харчування та інших потреб дитини не враховуючи витрати на придбання ліків. Крім того з наданої відповіді Управління ДАІ ВРЕВ-12 від 16.07.2012 року за № 1896/18( а.с.63) вбачається , що за позивачем станом на 31.07.2012 року зареєстровані наступні транспортні засоби - автомобіль «ГАЗ31029» , д.н.[NUMBER],1995 р.в. , автомобіль «Тойота Кемрі», д.н. [NUMBER], 2008 р.в., та автомобіль « ВАЗ 21070» , д.н. [NUMBER], 2006 р.в. і тому підстав вважати , що у позивача відсутні достатні умови для виплати зазначеної суми коштів не має. Мотивуючи такий висновок, суд виходить з того, що позивачем не надано будь-яких доказів того, що матеріальний стан не дозволяє сплачувати визначений судом розмір коштів. Дане твердження не ґрунтується на матеріалах справи, а сам по собі факт проживання позивача з в цивільному шлюбі при вирішенні даного спору по суті правового значення не має та не спростовує встановлені судом обставини щодо підстав обґрунтування вимог позивача для скасування додаткових витрат на лікування сина. Будь-яких інших доведених обставин, що мають істотне значення для вирішення питання про скасування розміру додаткових витрат у конкретному випадку, суду надано не було. Суд вважає , що саме по собі твердження позивача про необхідність скасування розміру додаткових витрат, без надання доказів наявності правових підстав для задоволення таких вимог, судом до уваги не береться і розцінюється, як намір зменшити обсяг своїх обов'язків, як батька щодо дитини, що є неприпустимим. Не заслуговує на увагу і твердження позивача як на підставу для скасування розміру додаткових витрат, що на його утриманні перебувають батьки похилого віку і йому необхідно надавати їм матеріальну допомогу , оскільки доказів даній обставині ним не надано, батьки ж є пенсіонерами та отримують допомогу держави у вигляді пенсії, що не спростовано позивачем чи його представником. Крім того ,судом встановлено, та не спростовано позивачем що на день пред'явлення вимог він перебуває в фактичному шлюбі і є відсутніми доходи в сім'ї, що свідчить про його умисне ухилення від матеріального утримання сина. З наданих суду - виписки із історії хвороби стаціонарного хворого № 158( а.с.68) вбачається , що дійсно неповнолітня дитина сторін перебував на стаціонарному лікуванні в дитячій клінічній лікарні № 9 Подільського району м. Києва в період з 17.01.2013 року по 01.02.2013 року з діагнозом - хронічний первинний гастродоуденітет…………в стадії загострення, дискенезія жовчного міхура по гіпертонічному типу…., а також довідки Дитячого міського гастроентерологічного центру від 19.12.2013 року ( а.с.77) ,що останній перебуває на диспансерному обліку з діагнозом - хронічний гастродоуденіт період загострення. Рефлюкс-езофагіт. Дискенизія жовчного міхура. Функціональні запори……Дитині рекомендовано проведення госпіталізації 2 рази в рік,згідно протоколу ведення хворих, що спростовує пояснення позивача щодо недоведеності необхідності в отриманні дитиною додаткових витрат в зв'язку з захворюванням та введенням відповідачкою при стягненні аліментів в оману суду. Судом встановлено,що позивач 24.01.2013 року звертався до суду з позовом про звільнення його від сплати додаткових витрат та заборгованості по сплаті заборгованості додаткових витрат з посиланням на ті обставини та підстави на які вказує частково і в даному позові та які були предметом розгляду і рішенням Подільського районного суду м. Києва від 25.02.2013 року в задоволенні його вимог було відмовлено (а.с.76). Зазначене рішення набрало чинності,оскільки Ухвалою колегії суддів судової палати з цивільних справ Апеляційного суду м. Києва від 20.08.2013 року апеляційна скарга [PERSON] відхилена,а рішення Подільського районного суду м. Києва від 25.02.2013 року залишено без змін, що також підтверджує намагання позивача ухилитися від матеріального утримання сина. Крім того з наданих суду матеріалів вбачається, що позивач дійсно намагався будь-яким чином уникнути сплати додаткових виплат на лікування сина оспорюючи і своє батьківство відносно нього,а також і отримавши згідно ухвали Подільського районного суду м. Києва від 09.11.2012 року відстрочку в частині стягнення додаткових витрат на лікування малолітнього сина в розмірі 500 гривень до 30.01.2013 року не надав доказів сплати коштів після закінчення відстрочки виконання рішення,що підтверджується і наданою суду довідкою-розрахунком з сумою заборгованості останнього щодо зазначених коштів. Суд не може прийняти до уваги як на підставу для скасування додаткових витрат з позивача надання ним рішення Подільського районного суду м. Києва від 22.01.2014 року про стягнення з нього на утримання повнолітнього сина [PERSON] в розмірі ? частини всіх видів заробітку (доходів) щомісячно,починаючи з 17.12.2013 року упродовж усього часу навчання та досягнення ним 23 річного віку,вважаючи,що даний позов заявлений з метою зменшення розміру коштів на утримання неповнолітнього сина сторін,поданий він ним уже в ході розгляду даної справи,син є уже студентом 3 курсу і питання щодо необхідності сплати позивачем на його утримання аліментів протягом часу навчання не ставилось,хоча посилається в позові що відповідач самоусунувся від виконання своїх батьківських обов'язків ,не спілкується,не цікавиться його життям,вихованням та здоров'ям ,матеріальної допомоги не надає……. Відповідно до статті 197 СК України - З урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів суд може відстрочити або розстрочити сплату заборгова ності за аліментами. За позовом платника аліментів суд може повністю або час тково звільнити його від сплати заборгованості за аліментами, як що вона виникла у зв'язку з його тяжкою хворобою або іншою обставиною, що має істотне значення. Суд вважає , що позивачем суду не надано доказів у відповідно до яких суд може звільнити його від сплати додаткових коштів , оскільки твердження позивача та його представника на тяжку хворобу - після проведення оперативного втручання позивачу не містить необхідності його постійного лікування чи неможливості працювати чи встановлення інвалідності і не є обставиною, що має істотне значення для справи. Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно ст.ст. 10, 60 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Будь-яких інших належних та допустимих доказів в розумінні ст.ст. 58, 59 ЦПК України, які б підтверджували неможливість сплати позивачем зазначеного розміру аліментів, що могло б слугувати підставою для задоволення позову, позивачем та його представником суду не надано. Посилання позивача та його представника на наявність у відповідачки можливості самостійно утримувати дитину також не підтверджене належними доказами і не може суд ґрунтуватись на припущеннях. Суд оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів,на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які посилались сторони, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв'язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, та діючи виключно в інтересах дитини, виходячи з засад пріоритетності держаної охорони дитинства та діючи у її найвищих інтересах для забезпечення стабільних та гармонійних умов життя дитини, приходить до висновку що позовні вимоги позивача не знайшли своє доведення в судовому засіданні, є такими, що не ґрунтуються на вимогах чинного законодавства, а тому задоволенню не підлягають. На підставі викладеного, Конституції України, ст.180-182, 185, 188, 192, 197 Сімейного кодексу України, Закону України "Про охорону дитинства" Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15.05.2006 року за № 3, Декларації прав дитини від 20.11.1989 року,

Outcome: dismissed