Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-21 00:00:00

КП «Житлогосп» (надалі позивач) 31 серпня 2015 року звернулось до суду із позовом до [PERSON], [PERSON] та [PERSON] (надалі відповідачі) про стягнення боргу, мотивуючи свої вимоги тим, що позивач є балансоутримувачем житлових будинків міста та надає населенню послуги по обслуговування будинків та прибудинкових територій, за час з грудня 2010 року між сторонами виникли цивільні права та обовязки відповідно до встановлених тарифів, що підтверджується наявним особовим рахунком № 867902008 відповідачі мають заборгованість станом на 31 липня 2015 року в сумі 3 746 грн. 28 коп. за період з грудня 2010 року, згодом збільшивши позовні вимоги просить суд стягнути з відповідачів заборгованість по квартирній платі в сумі 4 269 грн. 60 коп. станом на 31 січня 2016 року. В судовому засіданні представник позивача позов підтримує в повному обсязі та просить суд задовольнити вимоги. Інтереси позивача в суді по довіреності представляла [PERSON] Відповідач [PERSON] в судовому засіданні проти позовних вимог заперечує, просить суд врахувати, що в приміщенні квартири вони не проживають з 2009 рок та не користуються послугами позивача. Квартира не опалюється, а будинок руйнується, і в таких умовах проживати не можливо, просить суд врахувати світлини, які надані до суду. Просить суд застосувати строки позовної давності. Інтереси відповідачів в суді по довіреності представляла [PERSON] Заслухавши пояснення сторін та дослідивши докази у сукупності з іншими матеріалами справи, зясувавши обставини, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог та заперечень, оцінивши досліджені в судовому засіданні докази, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню в повному обсязі. Відповідно до частини першої статті 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів За змістом ст. 10 ЦПК України, сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу свої вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього кодексу, в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до вимог ст. 15 ЦПК України суди розглядають в порядку цивільного судочинства справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також з інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства. Згідно діючого законодавства, суд розглядає справу в межах заявлених вимог і відповідно ст. 60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. За змістом ст.ст. 60, 61 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести перед судом ті обставини, на які вона посилається , як на підставу своїх вимог чи заперечень. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. При вирішенні даного спору суд, виходячи з принципу диспозитивності цивільного судочинства, розглядає справу в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін. Статтею 8 Європейської Конвенції з прав людини і основоположних свобод та іншими міжнародно-правовими документами про права людини закріплено право на житло. Конституцією України також серед основних прав і свобод людини й громадянина проголошено право на житло. Відповідно до вимог ст. 8 Конституції України визнається і діє принцип верховенства права. Держава забезпечує захист прав усіх субєктів права власності. Правовідносини сторін врегульовані ст.ст. 4-11, 15, 16, 19, 20, 22, 257, 509-510, 525, 526, 530, 546, 610-612, 614, 615, 625- 629, 903 ЦК України. Cтаттею 15 ЦК України передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного судочинства. Отже, обєктом захисту є порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес, саме вони є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту. Такі способи захисту передбачені відповідно статтею 16 ЦК України. Відповідно до ст.256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Статтею 257 ЦК України передбачено, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Згідно ч. 1 ст. 259 ЦК України позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається в письмовій формі. У відповідності до вимог ст. 526 ЦК України, зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов ти вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається. За змістом ст. 610 ЦК України порушенням зобовязання є його не виконанням або виконання з порушенням умов визначених змістом зобовязання (неналежне виконання). Відповідно до ст. 614 ЦК України особа, яка порушила зобовязання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. За змістом ч.1 ст. 901 та ч.1 ст. 903 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобовязується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобовязується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Закріплена в ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» правова норма щодо відповідальності боржника за несвоєчасне здійснення оплати за житлово-комунальні послуги у вигляді пені не виключає застосування правових норм, встановлених частиною 2 статті 625 ЦК України. Відповідно до ч. 3 п. 5 ст. 20 Закону "Про житлово - комунальні послуги" від 24 червня 2004 р., ст.ст. 67, 68 ЖК України, споживач зобовязаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом За загальним правилом відповідно до вимог ст. ст. 16, 18 Закону України «Про житлово комунальні послуги» порядок надання житлово комунальних послуг, їх якісні та кількісні показники мають відповідати умовам договору та вимогам законодавства. У разі порушення виконавцем умов договору споживач має право викликати його представника для складання та підписання акта-претензії споживача, в якому зазначаються строки, види, показники порушень, тощо. Судом встановлено, що власниками квартири [ADDRESS] відповідно до Свідоцтва про право власності на житло від 22 грудня 1993 року є [PERSON], [PERSON] та [PERSON]. Судом також встановлено, що між сторонами не укладено договору про надання послуг, однак відкритий особовий рахунок. За особовим рахунком №867902008 відповідачі мають заборгованість станом на 31 липня 2015 року в сумі 3 746 грн. 28 коп. за період з грудня 2010 року, згодом позивач збільшив позовні вимоги щодо стягнення з відповідачів заборгованість по квартирній платі в сумі 4 269 грн. 60 коп. станом на 31 січня 2016 року. Судом встановлено, що за особовим рахунком № 867902008 відповідачі не проживають за вказаною адресою та не споживають послуги. За наданими до суду світлинами будинок руйнується. Сума боргу за розрахунком становить 4 269 грн. 60 коп. за період з грудня 2010 року 31 січня 2016 року включно. Суд також приймає до уваги, що Позивач звертався до суду із наказом про стягнення заборгованості з [PERSON], згодом за заявою відповідача судовий наказ № 398/8432/13-ц про стягнення суми 2 412 грн. 79 коп. станом на 01 вересня 2013 року було скасовано за ухвалою Олександрійського міськрайонного суду від 11 грудня 2014 року. Судом встановлено, що позивачем протягом пятирічного строку не було вжито заходів для стягнення заборгованості, про що свідчить відсутність письмових претензій про сплату заборгованості. Звернення до суду 31 серпня 2015 року із позовом до відповідача про стягнення заборгованості за квартирну плату за період з грудня 2010 року свідчить про сплив строку позовної давності для звернення до суду. Судом також встановлено, що від відповідача в 2009 році надходила заява про відмову від користування послугами. Відповідно до особового рахунку №859000032 між сторонами виникли цивільно-правові відносини за якими КП «Житлогосп» надавались житлово-комунальні послуги. Суд дійшов переконливого висновку, що відповідачі не проживають в квартирі, яка належить до житлового фонду та не користуються послугами позивача, а тому і не сплачують кошти за послуги, внаслідок чого виникла заборгованість. В судовому засіданні відповідач просить суд застосувати наслідки спливу строку позовної давності. Суд не входить в оцінку доказів щодо розміру тарифу з житлово-коомунальних послуг. Суд керується Постановою Верховного Суду України від 30 жовтня 2013 року №6-59цс13, яка є обовязковою для застосування для всіх судів України, за якою ВСУ зазначив, що споживачі зобовязані оплатити житлово комунальні послуги, якщо вони фактично користувались ними. При цьому відсутність договору про надання житлово комунальних послуг сама по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі. Суд також керується Постановою Верховного Суду України від 30 жовтня 2013 року, яка є обовязковою для застосування, за якою визнано, що за відсутності оформлення договірних відносин, але у разі існування прострочення виконання грошового зобовязання з оплати отриманих житлово комунальних послуг, покладається на боржника відповідальність, передбачена частиною другою ст. 625 ЦК України. Суд дійшов висновку, що правовідносини, які склались між сторонами про надання послуг з житлово комунальних послуг є грошовим зобовязанням, у якому серед інших прав і обовязків сторін, на боржника покладено виключно певний цивільно правовий обовязок з оплати отриманих житлово-комунальних послуг, якому кореспондує право вимоги кредитора вимагати сплату грошей за надані послуги. При цьому, позивач не просить поновити строк звернення до суду та не надав суду достовірних та переконливих доказів, що житлово-комунальні послуги було надано відповідачам та щодо наявності поважних причин пропуску строку звернення до суду з вимогою про стягнення заборгованості. За викладених обставин суд вважає, що сума боргу не підлягає стягненню з відповідачів на користь позивача, позовні вимоги не підлягають задоволенню, оскільки сплив строк позовної давності. В частині позовних вимог до відповідача [PERSON] суд вважає, що позовні вимоги задоволенню не підлягають, оскільки відповідач [PERSON] не є власником житла, не зареєстрований за вказаною адресою, не проживає та не користується послугами позивача. Відповідно до ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтвердженні судові витрати. На позивача суд покладає судовий збір. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed