Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-12 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду із позовом до [PERSON] про визнання права власності на земельну ділянку, посилаючись на те, що між нею, [PERSON], і її сином [PERSON] 03 грудня 2012 року був укладений договір комісії. Відповідно до умов п. 1.1. вказаного Договору комісіонер взяв на себе зобов»язання за дорученням за рахунок та в інтересах комітента придбати земельну ділянку шляхом укладення відповідного договору купівлі-продажу від свого імені. Згідно умов п. 1.2. Договору комісії встановлено, що земельна ділянка, про яку вказано в п. 1.1. Договору, повинна відповідати наступним умовам: земельна ділянка орієнтовною площею 0,1 га із місцем розташування в Києво-Святошинському районі, Київської області, цільове призначення-для будівництва та обслуговування житлового будинку і господарських споруд. Пунком 1.3. Договору комісії визначено, що орієнтовна ціна земельної ділянки повинна становити 70 000 грн.. Відповідно до умов п. 3.1.1. Договору комісії комітент зобов»язується передати комісіонеру необхідні для виконання його обов»язків грошові кошти у розмірі 70 000 грн. протягом трьох днів з моменту підписання договору, про що комісіонер видає розписку в отриманні грошових коштів. Пунктом 3.1.3. Договору передбачено, що за виконання доручення комітент протягом трьох днів з моменту підписання договору оплачує комісіонеру винагороду в розмірі 4 000 грн.. Взяті на себе зобов»язання згідно Договору комісії в частині передачі відповідачу грошових коштів вона виконала належним чином, що підтверджується розпискою [PERSON] від 03 грудня 2012 року. Зі змісту вказаної розписки вбачається, що передані нею грошові кошти відповідачу в сумі 74 000 грн. включали в собі: 70 000 грн.-кошти для придбання земельної ділянки та 4 000 грн.-винагорода за виконання доручення згідно Договору комісії, а також витрати, пов»язані з виконанням. В подальшому 12 грудня 2012 року вона і відповідач уклали Додаткову угоду до Договору комісії, в якій уточнили умови щодо предмету Договору. Зокрема, відповідач зобов»язався на умовах договору комісії шляхом укладення відповідного договору купівлі-продажу від свого імені придбати разом з [PERSON] на праві спільної власності (розмір частки кожного ?) земельну ділянку розміром 0,15 га для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, розташованої за адресою: [ADDRESS] кадастровий номер [NUMBER]. На виконання умов договору 19 грудня 2012 року [PERSON] придбав за її рахунок та в її інтересах вказану земельну ділянку, про що її було повідомлено. На виконання умов договору [PERSON] у вересні 2013 року здійснив виділення ? частини земельної ділянки комітента в межах 0,075 га, шляхом укладення договору поділу земельної ділянки та зобов»язався протягом 12 місяців передати комітенту предмет договору шляхом оформлення на останнього права власності на придбану (оформлену) земельну ділянку (п. 2.1.3. Договору з урахуванням змін відповідно до Додаткової угоди). Зокрема, [PERSON] уклав з [PERSON]-співвласником даної земельної ділянки договір поділу земельної ділянки, що є спільною частковою власністю. За вказаним договором поділу спільна власність на земельну ділянку, кадастровий номер [NUMBER], припинилась, а [PERSON] зареєстрував на себе земельну ділянку, кадастровий номер [NUMBER] площею 0,075 га. Проте, [PERSON] зареєстрував право власності на об»єкт нерухомості за собою, чим не визнав права власності [PERSON] на об»єкт нерухомості, а саме на земельну ділянку, кадастровий номер [NUMBER], площею 0,075 га та не виконав свої зобов»язання відповідно до Договору комісії. В подальшому вона пред»являла відповідачу вимогу, відповідно до якої він просив передати йому згідно акту прийому-передачі придбану земельну ділянку, яка має належати їй на праві власності, а також усі права та оригінали відповідних документів. Позивач [PERSON] вважала, що відповідач на виконання Договору комісії вчинив за її рахунок правочин, що спрямовано на набуття права власності [PERSON] на об»єкт нерухомості, проте всупереч вимогам п. 2.1.3. Договору комісії не передав їй майно, отримане в результаті укладення договорів купівлі-продажу та поділу земельної ділянки, що є власністю позивачки. В той же час згідно Договору комісії майно, отримане, придбане комісіонером за рахунок комітента, є власністю комітента. Таким чином, відповідач в порушення умов Договору комісії, вимог ст. 1018 ЦК України зареєстрував право власності на об»єкти нерухомості за собою, чим не визнав права власності позивача на об»єки нерухомості, а саме земельну ділянку, кадастровий номер [NUMBER] площею 0,075 га. Враховуючи викладене, позивач [PERSON] просила визнати за нею право власності на земельну ділянку, кадастровий номер [NUMBER], площею 0,075 га, що розташована по [ADDRESS] У судовому засіданні представник позивача [PERSON] позов підтримав і просив його задовольнити. У судовому засіданні представник відповідача позов не визнав і заперечував проти його задоволення. Суд, вислухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, з"ясувавши дійсні обставини справи, дослідивши письмові докази, дійшов висновку, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. З матеріалів справи вбачається, що 03 грудня 2012 року між [PERSON] і [PERSON] був укладений Договір комісії, відповідно до умов п. 1.1. якого комісіонер [PERSON] зобов»язується за комісійну плату та за дорученням комітента [PERSON] від свого імені укласти в інтересах та за рахунок комітента договір купівлі-продажу земельної ділянки. Істотні (основні) умови Договору купівлі-продажу та вимоги до земельної ділянки наведено в п. 1.2. договору та у разі необхідності, в додаткових угодах до цього договору. Відповідно до умов п. 1.2. Договору комісії предмет Договору купівлі-продажу повинен відповідати наступним умовам: земельна ділянка орієнтовною площею до 0,1 га; із місцем розташування в Києво-Святошинському районі, Київської області; цільове призначення: для будівництва та обслуговування житлового будинку і господарських споруд. Згідно умов п. 1.3. Договору комісії виступаючи від свого імені, комісіонер в інтересах та за рахунок комітента самостійно укладає Договір купівлі-продажу з третьою особою з орієнтовною ціною земельної ділянки не вище 70 000 грн.. Відповідно до умов п. п. 2.1.3. Договору комісії протягом 7 робочих днів з моменту купівлі-продажу земельної ділянки комісіонер зобов»язується інформувати комітента про хід виконання доручення, отриманого за цим Договором. Протягом 30 робочих днів після укладення договору купівлі-продажу земельної ділянки із третьою особою (продавцем) комісіонер зобов»язується передати комітенту предмет договору шляхом оформлення на останнього права власності на придбану земельну ділянку. Згідно умов п.п. 2.1.6. Договору комісії комісіонер зобов»язується надати комітенту звіт про виконання доручення комітента, передати комітентові земельну ділянку та іншу документацію за договором купівлі-продажу із покупцем. Відповідно до умов п. п. 3.1.1. Договору комісії комітент зобов»язується передати комісіонеру необхідні для виконання його обов»язків грошові кошти у розмірі 70000 грн. протягом трьох днів з моменту підписання договору, про що комісіонер видає розписку в отриманні грошових коштів. Згідно умов п.п. 3.1.3. Договору комісії за виконання доручення за Договором комітент протягом трьох робочих днів з моменту підписання договору оплачує комісіонерові винагороду в розмірі 4000 грн.. Передання коштів комітентом комісіонеру за виконання доручення згідно договору комісії оформлюється розпискою. Відповідно до умов п. 6.1. Договору комісії у випадку порушення договору сторона несе відповідальність, визначену цим договором та (або) чинним законодавством України. Згідно умов п. 6.2. вказаного договору сторона, що порушила цей договір, зобов»язана відшкодувати збитки, завдані таким порушенням, незалежно від вжиття іншою стороною будь-яких заходів щодо запобігання збиткам або зменшенням збитків, окрім випадків, коли остання своїм винним (умисним або необережним) діянням (дією чи бездіяльністю) сприяла виникненню або збільшенню збитків. Відповідно до умов п. 6.3. Договору комісії сплата стороною визначених цим Договором та (або) чинним законодавством України штрафних санкцій (неустойки, штрафу, пені) не звільняє її від обов»язку відшкодувати за вимогою іншої сторони збитки, завдані порушенням договору (реальні збитки та (або) упущену вигоду) у повному обсязі, а відшкодування збитків не звільняє її від обов»язку сплатити за вимогою іншої сторони штрафні санкції у повному обсязі. Згідно умов п. 6.4. Договору сплата стороною та (або) відшкодування збитків, завданих порушенням договору, не звільняє її від обов»язку виконати цей договір в натурі, якщо інше прямо не передбачено чинним законодавством України. 12 грудня 2012 року між [PERSON] і [PERSON] була укладена Додаткова угода до договору комісії від 03 грудня 2012 року, відповідно до умов п. 1 якої сторони домовились, що на виконання Договору комісії від 03 грудня 2012 року комісіонер зобов»язується за комісійну плату та за дорученням комітента від свого імені в інтересах та за рахунок комітента придбати разом з [PERSON] на праві спільної власності (розмір частки кожного ?) у [PERSON] (продавець) земельну ділянку площею 0,15 га (для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, розташованої за адресою: [ADDRESS] кадастровий номер [NUMBER]). Відповідно до умов п. 2 Додаткової угоди сторони домовились, що частка вказаної земельної ділянки (розмір частки комітента ?) має бути придбана за 67500 грн.. Згідно умов п. 3 Додаткової угоди сторони домовились, що в подальшому комісіонер вчинить всі необхідні дії для виділення ? частки комітента в натурі в межах 0,075 га. При цьому на витрати, пов»язані з виділом ? частки комітента можуть бути використані кошти із залишків від придбання земельної ділянки. Відповідно до умов п. 4 Додаткової угоди сторони домовились викласти п. 2.1.3. до договору комісії від 03 грудня 2012 року наступного змісту: «2.1.3. Протягом 7 робочих днів з моменту купівлі-продажу земельної ділянки інформувати комітента про хід виконання доручення, отриманого за цим Договором. Протягом 12 місяців після укладення договору купівлі-продажу земельної ділянки із третьою особою (продавцем) здійснити виділення ? частки в натурі в межах 0,075 га, відповідно до вимог законодавства, про що повідомити комітента протягом 7 робочих днів та протягом 12 місяців передати комітенту предмет договору шляхом оформлення на останнього права власності на придбану (оформлену) земельну ділянку». 03 грудня 2012 року [PERSON] видав розписку, в якій підтвердив отримання безпосередньо від [PERSON] готівкових коштів в розмірі 74000 грн. для виконання обов»язків за договором комісії від 03 грудня 2012 року. Відповідно до умов п. 1 Договору купівлі-продажу земельної ділянки від 19 грудня 2012 року [PERSON] продає, а [PERSON] та [PERSON], в рівних частинах кожний, купують у власність земельну ділянку, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], цільове призначення земельної ділянки-будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, площа земельної ділянки-0,1500 га, кадастровий номер земельної ділянки-0,1500 га. Згідно умов п. 2 договору купівлі-продажу земельної ділянки продаж земельної ділянки здійснено за 135000 грн., які продавець отримала від покупців готівкою до підписання цього договору. Відповідно до п. 1 Договору поділу земельної ділянки, що є спільною частковою власністю, від 03 вересня 2013 року, [PERSON] і [PERSON] уклали договір про наступне: співвласники домовилися про поділ земельної ділянки, що належить їм на праві спільної сумісної власності та виділу їх часток у натурі кожному з них відповідно до їх часток у спільному майні. Співвласникам належать частки у їх спільній власності на земельну ділянку, а саме: стороні 1 [PERSON] -1/2 частина земельної ділянки (кадастровий номер [NUMBER]), площею 0,15 га, що розташована за адресою: [ADDRESS], цільове призначення земельної ділянки-для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд. Стороні 2 [PERSON] -1/2 частина земельної ділянки (кадастровий номер [NUMBER]), площею 0,15 га, що розташована за адресою: [ADDRESS], цільове призначення земельної ділянки-для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд. Згідно умов п. 5 вказаного договору за цим договором спільна власність на земельну ділянку, кадастровий номер [NUMBER] припиняється. Відповідно до вимог ст. 1011 ЦК України за договором комісії одна сторона (комісіонер) зобов»язується за дорученням другої сторони (комітента) за плату вчинити один або кілька правочинів від свого імені, але за рахунок комітента. Згідно вимог ст. 1012 ЦК України договір комісії може бути укладений на визначений строк або без визначення строку, з визначенням або без визначення території його виконання, з умовою чи без умови щодо асортименту товарів, які є предметом комісії. Комітент може бути зобов»язаний утримуватися від укладення договору комісії з іншими особами. Істотними умовами договору комісії, за якими комісіонер зобов»язується продати або купити майно, є умови про це майно та його ціну. Відповідно до вимог ст. 1016 ЦК України комітент зобов»язаний забезпечити комісіонера усім необхідним для виконання обов»язку перед третьою особою. За договором, укладеним з третьою особою, комісіонер набуває права навіть тоді, коли комітент був названий у договорі або прийняв від третьої особи виконання договору. Згідно вимог ст. 1018 ЦК України майно, придбане комісіонером за рахунок комітента, є власністю комітента. Відповідно до вимог ст. 392 ЦК України власник майна може пред»явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документів, який засвідчує його право власності. В позовній заяві позивач [PERSON] зазначала, що відповідач [PERSON] в порушення умов Договору комісії, вимог ст. 1018 ЦК України зареєстрував право власності на об»єкти нерухомості за собою, чим не визнав права власності позивача на об»єки нерухомості, а саме земельну ділянку, кадастровий номер [NUMBER] площею 0,075 га. В зв»язку з цим позивач [PERSON] просила визнати за нею право власності на земельну ділянку, кадастровий номер [NUMBER], площею 0,075 га, що розташована по [ADDRESS] Однак, слід зазначити, що згідно вимог ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно вимог ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та інтересів. Відповідно до вимог ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. За правилами ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до вимог ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов»язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд вважає, що вимоги позивача [PERSON] про визнання за нею права власності на земельну ділянку, кадастровий номер [NUMBER], площею 0,075 га, що розташована по [ADDRESS], не підлягають до задоволення, оскільки не грунтуються на положеннях ст. 16 ЦК України та вимог чинного цивільного законодавства України, що регулюють правові підстави набуття права власності, а також правовідносини між сторонами, які виникають з договору комісії. Вимоги позивача [PERSON] про визнання за нею права власності на земельну ділянку з тих підстав, на які вона посилається в позові, не можуть бути задоволені судом. Згідно вимог ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов"язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Оцінюючи в сукупності зібрані в справі докази відповідно до вимог ст. 212 ЦПК України, суд не знаходить правових підстав для задоволення позову, а тому у його задоволенні слід відмовити.

Outcome: dismissed