Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-02 00:00:00

04.06.2014р. [PERSON] звернулася до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська з позовом до ПрАТ «Страхової компанії «Україна» про стягнення суми страхового відшкодування в розмірі 49 000 грн. (а.с. № 2 - 5). 23.10.2014р. до суду надійшла уточнена позовна заява від представника позивачки, між тим вона стосувалася зміни розрахункових рахунків позивачки (а.с. № 72-75). В обґрунтування позовних вимог в позовній заяві представник позивача, яка діє на підставі довіреності - [PERSON] (довіреність від 25.02.2014р. - а.с. № 47) вказала, що 30.01.2014р. у м. Дніпропетровську по вул. Набережній Перемоги, буд. 134 з боку Південного мосту в напрямку бул. Слави сталася ДТП за участю автомобіля «Тойота Хайлендер», д/н [NUMBER], який застраховано у ПрАТ «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» згідно полісу АС/8080612, під керуванням водія [PERSON] та автомобіля [NUMBER], під керуванням водія [PERSON], який є власником зазначеного автомобіля, відповідальність якого застрахована ПрАТ «СК «Україна» згідно полісу №АС/3950984 від 13.11.2013р. В результаті ДТП пошкоджено автомобіль «Тойота Хайлендер» д/н [NUMBER], що належить [PERSON] 07.02.2014р. проведено дослідження пошкодженого автомобіля «Тойота Хайлендер», д/н [NUMBER], з метою визначення розміру шкоди. На огляд автомобіля «Тойота Хайлендер», на який телеграмою запрошувались представник ПрАТ «СК «Україна» та [PERSON], з'явився [PERSON] та представник ПрАТ «СК «Україна» Ярмалюк С.В. Між тим, відмітку в протоколі огляду вони не залишили. Відповідно до висновку експерта-автотоварознавця [PERSON] № 13/14 від 13.02.2014р. вартість відновлювального ремонту автомобіля «Тойота Хайлендер» склала 91 094 грн. 81коп., а вартість матеріального збитку, завданого власнику автомобіля «Тойота Хайлендер» - 103 227 грн. 15 коп. Постановою АНД районного суду м.Дніпропетровська від 26.02.2014р. водія автомобіля [NUMBER], [PERSON] визнано винним у порушенні правил дорожнього руху, в наслідок якого пошкоджено автомобіль «Тойота Хайлендер», та притягнуто до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП України. 27.02.2014р. відповідно до ст. 990 ЦК України [PERSON] була направлена заява до ПрАТ «СК «Україна» щодо отримання страхового відшкодування з документами, передбаченими ч. 2 ст. 35 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», що підтверджено повідомленням про вручення від 03.03.2014р., але відповідь не отримано. 31.03.2014р. направлена скарга до МТСБУ із проханням сприяти у захисті прав [PERSON] Також відповідно до ч. 47 Положення про Національну комісію, що здійснює державне регулювання в сфері ринків фінансових послуг, затвердженого Указом Президента України від 23.11.2011р. № 1070/2011, позивачка звернулася до Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг, про здійснення перевірки в частині дотримання ПрАТ «СК «Україна» страхового законодавства по справі № 13416 [PERSON] та застосування заходів впливу згідно чинного законодавства України до ПрАТ «СК «Україна». Зазначає, що відповідно до ч. 2. ст. 36 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» Страховик, не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов'язаний: у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими - прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його. Таким чином, кінцевим терміном для виплати страхового відшкодування страховиком є 03.06.2014р. Але на даний час страхове відшкодування не отримано. Тому, посилаючись на норми ст.ст. 22, 23, 29, 35, 36 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» позивачка вважала, що страховик зобов'язаний здійснити їй виплату страхового відшкодування в сумі 49 000 грн. Позивачка та її представник в судове засідання 03.12.2014р. не з'явилися, про дату та час слухання справи сповіщені належним чином, в справі є відповідна розписка (а.с. № 82). Представник позивачки - [PERSON] (діє за дорученням від 25.02.2014р. -а.с. № 47) справу в судовому засідання просила розглядати без їх участі та без фіксування технічними засобами (а.с. № 85). Відповідач - ПрАТ «СК «Україна» - в судові засідання, які призначалися на 07.07.2014р., 29.10.2014р. та 03.12.2014р. неодноразово не з'являвся, про дату та час слухання справи сповіщався належним чином, про що в справі є відповідні поштові повідомлення (а.с. № 53, 64, 84), про причини своєї неявки суд не сповіщав. Судове засідання 22.09.2014р. було відкладено за клопотанням представника відповідача Данилишина М.С. (а.с. № 57, 58, 61). Цей представник відповідача надав суду 25.09.2014р. свої письмові заперечення на позов (а.с. № 65-67), в яких просив у задоволені позову відмовити з посиланням на те, що огляд транспортного засобу «Тойота Хайлендер» 07.02.2014р. проведено за відсутністю представника страхової компанії, що видно з акту огляду транспортного засобу. Відповідача не було попереджено про час та місце огляду, чим порушено п.5.2. Методики товарознавчої експертизи та оцінки дорожніх транспортних засобі, затвердженої Наказом МЮУ, Фонду державного майна України від 24.11.2003р. № 145/5/2092. Вказує, що згідно ст. 29 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" у зв'язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством. Методикою товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженою наказом МЮУ № 142/5/2092 від 24.11.2003р. передбачено порядок розрахунку матеріального збитку. В порушення ст. 29 цього Закону при визначенні вартості відновлювального ремонту не враховано коефіцієнт фізичного зносу пошкодженого авто, що ставить під сумнів законності визначення вартості відновлювального ремонту. Крім того, в наданій позивачем копії полісу АС/3950984 [PERSON], у п. 10 страховий платіж, вказано - сплачено 12.11.2013р. без зазначення дати та часу сплати, що є порушенням п. 2.1.4. Положення про особливості укладання договорів обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, затвердженого Розпорядженням Державної комісії з регулювання ринків фінансових послуг України від 27.10.2011р. № 673, та Інструкції про порядок заповнення бланку поліса обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, затвердженої розпорядженням Держфінпослуг від 29.08.2011р. № 558, згідно якої в розділі «Сплачений» до відповідних клітинок записується година, хвилини, день, місяць рік сплати платежу та номер і вид платіжного документу (квитанція, прибутковий ордер тощо), що засвідчує таку сплату. Також поліс у п. 4 «страхова премія» містить виправлення з суми 500 гривень на суму 1 000 гривень, що є порушенням вказаної Інструкції (бланк полісу з виправленнями та закресленнями вважається зіпсованим). Посилаючись на ч. 4 ст.18 Закону України «Про страхування», відповідно до якого, договір страхування набирає чинності з моменту внесення першого страхового платежу, якщо інше не передбачено договором страхування, та аналогічну норму ст. 983 ЦК України, вважає що договір неукладений, отже страхова компанія не повинна відповідати за заподіяну шкоду. Суд вважає за можливе розглядати дану справу за відсутності представників сторін на підставі ст. 169 ЦПК України, а з урахуванням того, що відповідач надав суду 25.09.2014р. свої письмові заперечення щодо позовних вимог, оцінка яким буде дана поряд з іншими доказами по справі, винести по справі рішення на загальних підставах, встановлених ЦПК України. Розгляд справи відбувався за правилами ч.2 ст. 197 ЦПК України без фіксації судового процесу технічними засобами. Суд, вивчивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч.1 ст. 25 Закону України «Про страхування» від 07.03.1996р. , здійснення страхових виплат і виплата страхового відшкодування проводиться страховиком згідно з договором страхування на підставі заяви страхувальника (його правонаступника або третіх осіб, визначених умовами страхування) і страхового акта (аварійного сертифіката), який складається страховиком або уповноваженою ним особою (аварійним комісаром) у формі, що визначається страховиком. Згідно ст. 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов'язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору. Згідно ст. 982 ЦК України істотними умовами договору страхування є предмет договору страхування, страховий випадок, розміри грошової суми, в межах якої страховик зобов'язаний провести виплату у разі настання страхового випадку (страхова сума), розмір страхового платежу і строки його сплати, строк договору та інші умови, визначені актами цивільного законодавства. Відповідно до п. 3 ст. 988 ЦК України, ст. 20 Закону України «Про страхування» страховик зобов'язаний у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату у строк, встановлений договором. Згідно ст. 26 Закону України «Про страхування» підставою для відмови страховика у здійсненні страхових виплат або страхового відшкодування є: 1) навмисні дії страхувальника або особи, на користь якої укладено договір страхування, спрямовані на настання страхового випадку. Зазначена норма не поширюється на дії, пов'язані з виконанням ними громадянського чи службового обов'язку, в стані необхідної оборони (без перевищення її меж) або захисту майна, життя, здоров'я, честі, гідності та ділової репутації. Кваліфікація дій страхувальника або особи, на користь якої укладено договір страхування, встановлюється відповідно до чинного законодавства України; 2) вчинення страхувальником-громадянином або іншою особою, на користь якої укладено договір страхування, умисного злочину, що призвів до страхового випадку; 3) подання страхувальником свідомо неправдивих відомостей про об'єкт страхування або про факт настання страхового випадку; 4) отримання страхувальником повного відшкодування збитків за майновим страхуванням від особи, винної у їх заподіянні; 5) несвоєчасне повідомлення страхувальником про настання страхового випадку без поважних на це причин або створення страховикові перешкод у визначенні обставин, характеру та розміру збитків; 6) інші випадки, передбачені законодавством України. Умовами договору страхування можуть бути передбачені інші підстави для відмови у здійсненні страхових виплат, якщо це не суперечить законодавству України. Як встановлено судом та не оспорюється сторонами 30.01.2014р. у м. Дніпропетровську по вул. Набережній Перемоги, 134, з боку Південного мосту в напрямку бул. Слави сталася ДТП за участю автомобіля «Тойота Хайлендер», д/н [NUMBER], який застраховано у ПрАТ «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» згідно полісу АС/8080612, під керуванням водія [PERSON] та автомобіля [NUMBER], під керуванням водія [PERSON]. Постановою АНД районного суду м.Дніпропетровська від 26.02.2014р. водія автомобіля [NUMBER], [PERSON] визнано винним у порушенні правил дорожнього руху, в наслідок якого пошкоджено автомобіль «Тойота Хайлендер», та притягнуто до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП України (а.с. № 6). Цивільно-правова відповідальність [PERSON] застрахована ПрАТ «СК «Україна», що підтверджується полісом №АС/3950984 від 13.11.2013р. (а.с. 6). Як вбачається з матеріалів справи автомобіль «Тойота Хайлендер» д/н [NUMBER], належить [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про державну реєстрацію (а.с. № 46). 07.02.2014р. проведено дослідження пошкодженого автомобіля «Тойота Хайлендер», д/н [NUMBER], з метою визначення розміру шкоди. Суд критично оцінює посилання представника відповідача про те, що відповідача не було попереджено про час та місце огляду у порушення п.5.2. Методики товарознавчої експертизи та оцінки дорожніх транспортних засобі, затвердженої Наказом МЮУ , Фонду державного майна України від 24.11.2003р. № 145/5/2092. Відповідно до п. 5.2. Методики у разі потреби виклик заінтересованих осіб для технічного огляду із зазначенням дати, місця та часу проведення огляду КТЗ (після їх узгодження з виконавцем дослідження) здійснюється замовником дослідження шляхом вручення відповідного виклику під розписку особі, що викликається, або телеграмою з повідомленням про її вручення адресату. У разі відсутності в установлений час на місці огляду осіб, що викликалися, огляд проводиться без їх участі, про що зазначається у звіті (акті), висновку. Так, з матеріалів справи вбачається, що на огляд автомобіля «Тойота Хайлендер» телеграмами від 04.02.2014р. (а.с. № 45) запрошувались представник ПрАТ «СК «Україна» та [PERSON] В протоколі огляду від 07.02.2014р. (а.с. № 14, 15) вказано, що огляд проводився за участю представника власника - [PERSON] та учасника ДТП - [PERSON] Разом із тим, за вимогами п. 5.2. Методики огляд транспортного засобу може бути проведений без заінтересованих осіб, виклик яких здійснювався і його відсутність не є порушенням Методики. Крім того, відповідач не вказує, яким саме чином відсутність його представника вплинула на результати огляду транспортного засобу. Відповідно до висновку експерта-автотоварознавця [PERSON] № 13/14 від 13.02.2014р. вартість відновлювального ремонту автомобіля «Тойота Хайлендер» склала 91 094 грн. 81коп., а вартість матеріального збитку, завданого власнику пошкодженого автомобіля «Тойота Хайлендер» складає 103 227 грн. 15коп. (а.с. № 7-14). На момент ДТП цивільно-правова відповідальність [PERSON] була застрахована в ПрАТ «СК «Україна», згідно полісу №АС/3950984 від 13.11.2013р. (а.с. № 6а). Суд вважає, доводи представника відповідача про те, що договір страхування є неукладеним, що є підставою звільнення його від відповідальності, є неспроможними. Так, в наданій позивачем копії полісу АС/3950984 [PERSON], у п. 10 страховий платіж, вказано - сплачено 12.11.2013р. Час сплати не вказано. У п. 4 «страхова премія» містить виправлення з суми 500 гривень на суму 1 000 гривень, Відповідач посилається, що вказане є порушенням п. 2.1.4. Положення про особливості укладання договорів обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, затвердженого Розпорядженням Державної комісії з регулювання ринків фінансових послуг України від 27.10.2011р. № 673, та Інструкції про порядок заповнення бланку поліса обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, затвердженої розпорядженням Державної комісії з регулювання ринків фінансових послуг України від 29.08.2011р. № 558. Суд зазначає, що відповідно до ст. 4 ЦК України, актами цивільного законодавства України є: Конституція України, Цивільний кодекс України, Закони України, акти Президента України, постанови Кабінету Міністрів України, інші нормативно-правові акти. Вказані відповідачем розпорядження Державної комісії з регулювання ринків фінансових послуг України не є нормативно-правовими актами у розумінні ст. 4 ЦК України, тому, суд не може на них посилатися при здійсненні судочинства. Водночас, згідно ст. 983 ЦК України та ст. 18 Закону України «Про страхування» факт укладання договору страхування може посвідчуватися страховим свідоцтвом (полісом, сертифікатом), що є формою договору страхування. Договір страхування набирає чинності з моменту внесення першого страхового платежу, якщо інше не передбачено договором страхування. Статтею 29 Закону України «Про страхування» передбачені підстави недійсності договору страхування. Так, договір страхування визнається недійсним і не підлягає виконанню також у разі: 1) якщо його укладено після страхового випадку; 2) якщо предметом договору страхування є майно, яке підлягає конфіскації на підставі судового вироку або рішення, що набуло законної сили. Договір страхування визнається недійсним у судовому порядку. Отже, лише вказані у даній нормі випадки можуть бути підставами вважати договір недійсним, що є наслідком припинення зобов'язань на ним. До того ж недійсним він може бути визнано тільки в судовому порядку. Втім, у договорі страхування, на підтвердження якого видано поліс №АС/3950984 від 13.11.2013р., вказано, що страховий платіж в сумі 352 грн. сплачений 12.11.2013р., отже, договір набирав чинності з моменту внесення першого страхового платежу. Договір страхування не визнаний недійсним у судовому порядку. Тому підлягає виконанню на загальних підставах. Стосовно посилання представника відповідача на порушення Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженою наказом МЮУ № 142/5/2092 від 24.11.2003р., в частині неврахування коефіцієнту зносу, суд зазначає наступне. Відповідно до ст. 29 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" від 01.07.2004р. у зв'язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством. Згідно із п. 7.38. Методики, значення коефіцієнту зносу приймається таким, що дорівнює нулю для нових складників та для складників КТЗ, строк експлуатації яких не перевищує, зокрема, 7 років - для інших легкових КТЗ. У висновку № 13/14 від 13.02.2014р. експертом вказано, що при розрахунку вартості матеріального збитку та відновлювального ремонту автомобіля «Тайота Хайлендер» застосовується нульовий коефіцієнту зносу, оскільки строк експлуатації автомобілю на момент ДТП не перевищував 7 років (а.с. № 13). Отже, доводи представаника відповідача про те, що не враховано коефіцієнт зносу при розрахунку спростовані висновком експерта. Суд також зазначає, що ст. 26 Закону України «Про страхування» не передбачено жодних підстав, названих відповідачем для відмови страховика у здійсненні страхових виплат або страхового відшкодування. Всі документи отримані страховою компанією, що підтверджується матеріалами справи (а.с. № 44) та не заперечується відповідачем. Таким чином, позивачем виконано вимоги Закону щодо отримання страхового відшкодування. Згідно статті 22.1 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи. Згідно статті 28 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» шкода, заподіяна в результаті дорожньо-транспортної пригоди майну потерпілого, - це шкода, пов'язана: з пошкодженням чи фізичним знищенням транспортного засобу; з евакуацією транспортних засобів з місця дорожньо-транспортної пригоди. Згідно статті 29 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у зв'язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди. Отже, завдана позивачу шкода становить 103 227 грн. 15коп., а сума відновального ремонту - 91 094 грн.81коп., то ПрАТ «СК «Україна», з урахуванням лімітів відповідальності, повинно було сплати позивачу до 50 000 грн., а за мінусом франшизи в 1000 грн. від вказаної страхової організації страхове відшкодування в межах ліміту відповідальності повинно було бути - 49 000 грн. Згідно статті 30 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» транспортний засіб вважається фізично знищеним, якщо його ремонт є технічно неможливим чи економічно необґрунтованим та власник транспортного засобу згоден з визнанням його фізично знищеним. Ремонт вважається економічно необгрунтованим, якщо передбачені згідно з експертизою, проведеною відповідно до законодавства, витрати на ремонт транспортного засобу перевищують вартість транспортного засобу до дорожньо-транспортної пригоди. При цьому якщо власник транспортного засобу не згоден з визнанням транспортного засобу фізично знищеним, йому відшкодовується різниця між вартістю транспортного засобу до та після дорожньо-транспортної пригоди, а також витрати по евакуації транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди. Згідно статті 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Згідно п. 9 постанови № 6 Пленуму ВСУ від 27.03.1992р. «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» коли відшкодування шкоди в натурі неможливе, потерпілому відшкодовуються в повному обсязі збитки відповідно до реальної вартості на час розгляду справи втраченого майна, робіт, які необхідно провести, щоб виправити пошкоджену річ, усунути інші негативні наслідки неправомірних дій заподіювача шкоди. Як при відшкодуванні в натурі, так і при відшкодуванні заподіяних збитків грішми потерпілому на його вимогу відшкодовуються неодержані доходи у зв'язку з заподіянням шкоди майну. Отже відповідач зобов'язаний відшкодувати позивачу реальні збитки, тобто збитки, які позивач мусить понести для відновлення свого права, а саме для відновлення пошкодженого автомобіля. Але не зважаючи на вказане, на вимогу позивача відповідач - страхова компанія не виплатила позивачу страхове відшкодування, чим порушив його право, передбачене законом, внаслідок чого позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі. Обговорюючи питання розподілу судових витрат, з урахуванням задоволення позовних вимог, суд на підставі ст. 88 ЦПК України вважає за можливе стягнути з відповідача ПРАТ «СК «Україна» на користь позивача понесені ним судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 490 грн. (а.с. № 1). На підставі викладеного,

Outcome: approved