Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-17 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідачів та просив стягнути з Міністерства оборони України в особі Центру забезпечення службової діяльності Міністерства оборони та Генерального штабу Збройних сил України матеріальну шкоду в сумі 2287,42 грн., та з [PERSON] моральну шкоду в сумі 3000,00 грн. Свої вимоги обґрунтовує тим, що постановою Солом'янського районного суду м. Києва від 18.09.2015 року встановлена вина відповідача [PERSON], військовослужбовця Центру забезпечення службової діяльності Міністерства оборони та Генерального штабу Збройних сил України у вчиненні правопорушення передбаченого статтею 124 КУпАП, яке виразилось у недотриманні [PERSON] безпечної дистанції на автодорозі, що призвело до зіткнення автомобіля під керуванням [PERSON] та належного йому автомобіля [NUMBER]. Внаслідок вказаної ДТП автомобіль [NUMBER], зазнав механічних пошкоджень. Зазначив, що у зв'язку із значним пошкодженням автомобіля, він був позбавлений можливості поїхати на власному автомобілі зі своєю родиною на відпочинок, який був заздалегідь запланований та за який була внесена предоплата у розмірі 600,00 грн. В зв'язку з обставинами, що склалися з вини [PERSON] позивач був змушений нести непередбачені витрати, а саме витрати пов'язані з відправленням родини на транспорті загального користування до місця проведення відпустки та витрати пов'язані з необхідністю його перебування у місті Києві для оформлення документів для відшкодування вартості ремонту його автомобіля в страховій компанії «Нова» на загальну суму 2287,42 грн. Крім того, внаслідок вини відповідача [PERSON] позивачу було завдано моральну шкоду, яка виразилась в тому, що він був позбавлений можливості скористатися своєю відпусткою та оздоровитися, були понесені додаткові непередбачені витрати. Моральну шкоду позивач оцінює в сумі 3000,00 грн. На підставі викладеного, просив позовні вимоги задовольнити. Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив їх задовольнити. Представник відповідача Міністерства оборони України в особі Центру забезпечення службової діяльності Міністерства оборони та Генерального штабу Збройних сил України в судовому засіданні проти задоволення позовних вимог заперечував посилаючись на те, що вимоги позивач є необґрунтованими та недоведеними належними доказами, у зв'язку з чим просив відмовити у задоволенні позову. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, про дату та час розгляду справи повідомлявся належним чином, про причини неявки суду не повідомив. Згідно ч. 2 ст. 77 ЦПК України сторони та інші особи, які беруть участь у справі, зобов'язані повідомляти суд про причини неявки в судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що сторони та інші особи, які беруть участь у справі, не з'явилися в судове засідання без поважних причин. З урахуванням викладеного, суд вважає за можливе розглянути справу у відсутність відповідача [PERSON] Заслухавши пояснення позивача та представника відповідача Міністерства оборони України в особі Центру забезпечення службової діяльності Міністерства оборони та Генерального штабу Збройних сил України, вивчивши та дослідивши матеріали справи, суд вважає, що в позові слід відмовити, виходячи з наступного. Судом встановлено, що 24.07.2015 року відповідач [PERSON] керував автомобілем «Уаз», д.н.з. [NUMBER], в м. Києві по пр. Повітрофлотському вул. Стадіонна, не дотримався безпечної дистанції до автомобіля марки «FIAT Linea», [NUMBER], внаслідок чого сталося зіткнення в результаті чого транспортні засоби отримали механічні пошкодження. Автомобіль «Уаз», д.н.з. [NUMBER] належить Центру забезпечення службової діяльності Міністерства оборони та Генерального штабу Збройних сил України, де проходить службу [PERSON] Постановою Солом'янського районного суду м. Києва від 18.09.2015 року була встановлена вина [PERSON], військовослужбовця Центру забезпечення службової діяльності Міністерства оборони та Генерального штабу Збройних сил України. Відповідно до ч. 4 ст. 61 ЦПК України вирок у кримінальному провадженні, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. За таких обставин, суд приходить до висновку, що дії водія [PERSON] вочевидь не відповідали вимогам ПДР України. На момент скоєння ДТП, автомобіль «Уаз», д.н.з. [NUMBER], що належить Центру забезпечення службової діяльності Міністерства оборони та Генерального штабу Збройних сил України, відповідно до Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» був застрахований у ПрАТ «СК «Нова». Як пояснив в судовому засіданні позивач, внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася з вини [PERSON], йому було завдано не лише матеріальної шкоди, пов'язаної з ремонтом автомобіля, а й збитки у вигляді непередбачених витрат, які полягали у відправленні його родини на транспорті загального користування до місця проведення відпустки та у необхідності перебування позивача у місті Києві для оформлення документів для відшкодування вартості ремонту його автомобіля в ПрАТ «СК «Нова». Загальний розмір збитків, на його думку, становить 2287,42 грн. та складається зі сплати проїзду 25.07.2015 року в громадському транспорті для позивача та його родини - 09,00 грн.; сплати проїзду в таксі - 50,00 грн.; сплата проїзду в громадському транспорті - 40,00 грн.; сплата заправки газом на суму 100,00 грн.; проїзд дружини та двох дітей на автобусі - 811,92 грн.; сплата проїзду в приватному маршрутному таксі - 100,00 грн.; сплата витрат на пальне - 157,50 грн.; сплата витрат на пальне - 157,50 грн.; сплата витрат на пальне - 157,50 грн.; вартість виконання часткових рихтовочних робіт на автомобілі - 704,00 грн. Позивач просив стягнути з Міністерства оборони України в особі Центру забезпечення службової діяльності Міністерства оборони та Генерального штабу Збройних сил України матеріальну шкоду в сумі 2287,42 грн., на що слід зазначити наступне. Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. При цьому, суд зазначає, що для відшкодування шкоди за правилами ст. 1166 ЦК необхідно довести такі факти: а) неправомірність поведінки особи. Неправомірною можна вважати будь-яку поведінку, внаслідок якої завдано шкоду, якщо завдавач шкоди не був уповноважений на такі дії; б) наявність шкоди. Під шкодою слід розуміти втрату або пошкодження майна потерпілого та (або) позбавлення його особистого нематеріального права (життя, здоров'я тощо). У відносинах, що розглядаються, шкода - це не тільки обов'язкова умова, але і міра відповідальності, оскільки за загальним правилом статті, що коментується, завдана шкода відшкодовується в повному обсязі; в) причинний зв'язок між протиправною поведінкою та шкодою є обов'язковою умовою відповідальності та виражається в тому, що шкода має виступати об'єктивним наслідком поведінки завдавача шкоди; г) вина завдавача шкоди, за виключенням випадків, коли в силу прямої вказівки закону обов'язок відшкодування завданої шкоди покладається на відповідальну особу незалежно від вини. Як роз'яснено у п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України № 6 від 27 березня 1992 року "Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди", розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи. Слід зазначити, що на обґрунтування своїх позовних вимог [PERSON] надав розрахункову квитанцію №970963 від 25.07.2015 року на суму 50,00 грн., чеки №59151, №59152, №59153 на загальну суму 811,92 грн., фіксальні чеки на суму 349,85 грн. та 350,07 грн., які на його думку підтверджують витрати понесені у зв'язку з відправкою його родини на транспорті загального користування до місця проведення відпустки та необхідність його перебування у м. Києві для оформлення документів для відшкодування вартості ремонту автомобіля в страховій компанії «Нова». Однак, вказані чеки та квитанції не можуть бути прийнятими судом до уваги та не є належними доказами у справі, оскільки не містять відомостей про платника, не підтверджують необхідність придбання таких послуг, та з них неможливо встановити причинний зв'язок між заподіяною шкодою та придбаними послугами. Також, суд не приймає до уваги замовлення-наряд №Ст-0000850 та товарний чек №850 від 29.07.2015 року, оскільки позивачем не надано доказів у необхідності проведенні ремонтних робіт, зазначених у наряді. Так само, позивач і не зазначив їх у судовому засіданні. Вказані документи є такими, що не мають доказової сили при вирішенні питання щодо понесення позивачем збитків у вигляді непередбачених витрат пов'язаних з дорожньо-транспортною пригодою, яка сталася 24.07.2015 року. Позивачем не надано в порядку ст.ст. 57-59 ЦПК України належних та допустимих доказів, які б підтверджували винні дії чи бездіяльність відповідача Міністерства оборони України в особі Центру забезпечення службової діяльності Міністерства оборони та Генерального штабу Збройних сил України та доводили причинно-наслідковий зв'язок, внаслідок яких могло бути завдано шкоду позивачу. Тому, з урахуванням вищевикладеного, всебічно, повно та об'єктивно оцінивши докази, які є у справі, та враховуючи всі наведені обставини, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] до Міністерства оборони України в особі Центру забезпечення службової діяльності Міністерства оборони та Генерального штабу Збройних сил України є такими, що не підлягають задоволенню. Що стосується позовних вимог про стягнення з [PERSON] моральної шкоди в сумі 3000,00 грн., то в них також слід відмовити, з огляду на наступне. Відповідно до положень ст.ст. 23, 1167 ЦК України позивач має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. При цьому, моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається залежно від характеру правопорушення, глибини душевних страждань, ступеня вини відповідача, який завдав моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов'язана з розміром цього відшкодування. Згідно п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31.03.1995 року (зі змінами та доповненнями) «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Згідно п. 5 вказаної Постанови відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправними діяннями заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Крім того, порядок відшкодування шкоди військовослужбовцями регламентується Положенням про матеріальну відповідальність військовослужбовців за шкоду, заподіяну державі, затвердженого постановою Верховної Ради України № 23/95-ВР від 23.06.1995 р. Це Положення визначає підстави і порядок притягнення до матеріальної відповідальності військовослужбовців і призваних на збори військовозобов'язаних, винних у заподіянні шкоди державі під час виконання ними службових обов'язків, передбачених актами законодавства, військовими статутами, порадниками, інструкціями та іншими нормативними актами. Суд не може прийняти до уваги посилання позивача на те, що відповідач [PERSON] повинен відшкодувати йому моральну шкоду, оскільки в даному випадку відсутні підстави для покладення на нього такої відповідальності. Згідно вимог ст. ст. 27, 28, 29, 30 ЦПК України засобами доказування в цивільній справі є пояснення сторін і третіх осіб, показання свідків, письмові докази, речові докази і висновки експертів. Суд приймає до розгляду лише ті докази, які мають значення для справи. Обставини, які за законом повинні бути підтвердженні певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування. Кожна сторона має довести ті обставини, на які посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. На підставі вищевикладеного, суд не вбачає підстав для задоволення позову і в частині відшкодування моральної шкоди, оскільки позивач не надав суду доказів, які підтверджують факт заподіяння йому моральних страждань або втрат немайнового характеру, так само як і невірно визначив особу відповідальну за завдану шкоду.

Outcome: dismissed