Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-08 00:00:00

Позивач ПАТ «Просто-страхування» звернулось до суду з позовом до [PERSON] про відшкодування шкоди в порядку регресу, посилаючись на те, що 25 вересня 2008 року між позивачем та відповідачем було укладено договір, поліс № ВВ/9219376 обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, згідно якого було застраховано відповідальність власника транспортного засобу «Hyundai ACCENT». Реєстраційний номер [NUMBER].. 05.06.2009 року, в м. Харкові, на вул. Клочківській, відбулась дорожньо-транспортна пригода, учасниками якої були автомобіль «Opel CORSA», реєстраційний номер [NUMBER], яким керувала [PERSON], та забезпечений транспортний засіб «Hyundai ACCENT». Реєстраційний номер [NUMBER], під керуванням [PERSON] Постановою Дзержинського районного суду м. Харкова від 16.06.2009 року [PERSON] було визнано винним у скоєнні вищевказаної ДТП. На виконання своїх зобовязань за договором, позивач сплатив страхувальнику суму у розмірі 6835,19 грн., згідно складеного розрахунку страхового відшкодування № 3983. Оскільки, відповідно чинного законодавства до позивача перейшло право вимоги, яке потерпілий страхувальник мав до особи, відповідальної за нанесення шкоди, позивач просить стягнути з відповідача суму збитків у розмірі 6835,19 грн., а також судові витрати. Представник позивача, що діє на підставі довіреності, в судове засідання не зявився, надав суду клопотання щодо розгляду справи у його відсутності, позов підтримав у повному обсязі, посилаючись на обставини, викладені у позові. Представник позивача в судове засідання зявився, позовні вимоги не визнав у повному обсязі, просив суд в задоволенні позову відмовити у звязку з його безпідставністю. Вислухавши пояснення представника відповідача, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку , що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, 25 вересня 2008 року між позивачем та відповідачем було укладено договір, поліс № ВВ/9219376 обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, згідно якого було застраховано відповідальність власника транспортного засобу «Hyundai ACCENT». Реєстраційний номер [NUMBER]. (а.с.4). 05.06.2009 року, в м. Харкові, на вул. Клочківській, відбулась дорожньо-транспортна пригода, учасниками якої були автомобіль «Opel CORSA», реєстраційний номер [NUMBER], яким керувала [PERSON], та забезпечений транспортний засіб «Hyundai ACCENT». Реєстраційний номер [NUMBER], під керуванням [PERSON] Постановою Дзержинського районного суду м. Харкова від 16.06.2009 року [PERSON] було визнано винним у скоєнні вищевказаної ДТП (а.с.21). Автомобіль потерпілої [PERSON] був застрахований згідно договору добровільного страхування наземного транспортного засобу № 200101-010-0573/08 від 12.06.2008 року в ПАТ «ВіЕйБі Страхування», у звязку з чим, після виплати страхового відшкодування [PERSON], 23.12.2012 року, ПАТ «ВіЕйБі Страхування» звернулося до АТ «Просто-страхування» з регресною вимогою про виплату страхового відшкодування в розмірі 8396, 21 грн. На виконання своїх зобовязань за договором, позивач сплатив страхувальнику суму у розмірі 6835,19 грн., згідно складеного розрахунку страхового відшкодування № 3983 (а.с.8). Згідно частини 1 статті 11 ЦПК України, виходячи з принципу диспозитивності цивільного судочинства, суд розглядає цивільні справи на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно статті 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього кодексу. Статтею 58 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. За загальними правилами Страховик, який виплатив страхове відшкодування, набуває право вимоги (регресу чи суброгації), що страхувальник або інша особа, яка одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки. Згідно статті 993 ЦК України, та статті 27 Закону України «Про страхування», до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток. Таким чином, до позивача, як страховика за договором майнового страхування, перейшло право вимоги до відповідальної за заподіяні внаслідок ДТП збитки в межах виплаченої суми страхового відшкодування відповідно до вимог статті 993 ЦК України. Цивільно-правова відповідальність власника транспортного засобу марки «Opel CORSA», реєстраційний номер [NUMBER], була застрахована згідно договору добровільного страхування наземного транспортного засобу № 200101-010-0573/08 від 12.06.2008 року в ПАТ «ВіЕйБі Страхування». 29 серпня 2012 року АТ «Просто-страхування» перераховано ПАТ «ВіЕйБі Страхування» страхове відшкодування за пошкоджений в ДТП автомобіль. 01 листопада 2013 року позивач пред'явив до суду позов про відшкодування відповідачем у порядку регресу витрат, пов'язаних з виплатою страхового відшкодування, а саме в розмірі 6835,19 грн. При цьому слід зазначити, що регрес регулюється загальними нормами цивільного права, зокрема статтею 1191 ЦК України, а також статтею 38 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Відповідно до статті 993 ЦК України і статті 27 Закону України "Про страхування" має місце суброгація, для якої встановлено особливий правовий режим. Зокрема, у випадку суброгації відбувається лише заміна осіб у вже наявному зобов'язанні зі збереженням самого зобов'язання. У процесуальному відношенні страхувальник передає свої права страховикові на підставі договору майнового страхування і сприяє реалізації останнім прийнятих суброгаційних прав. Суброгація застосовується лише до майнового страхування. При суброгації перебіг строку позовної давності починає обчислюватися з моменту виникнення страхового випадку, а при регресі - з того моменту, коли страховик виплатив страхове відшкодування. Позов страховиком заявлено на підставі статті 993 ЦК України та ст.27 Закону України «Про страхування» щодо відшкодування збитків, заподіяних виплатою страхового відшкодування страхувальнику за договором майнового страхування. З огляду на наведене, до позивача (страховика) за договором майнового страхування перейшло право вимоги (суброгації), яке страхувальник що одержала страхове відшкодування, мала би до відповідача як особи, відповідальної за заподіяний внаслідок ДТП збиток. Фактично у спірних правовідносинах має місце заміна осіб у вже наявному зобов'язанні зі збереженням самого зобов'язання. За таких обставин перебіг строку позовної давності для відшкодування здійсненої позивачем страхової виплати підлягає обчисленню з моменту виникнення страхового випадку, а саме з 05 червня 2009 року, а не з дня виплати страховиком страхової суми. Позов страховиком до відповідача [PERSON] пред'явлено в суд 01 листопада 2013 року. Статтями 256, 257 ЦК України визначено, що позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Відповідно до вимог ст.ст. 261, 262 ЦК України, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Заміна сторін у зобов'язанні не змінює порядку обчислення та перебігу позовної давності. Сплив позовної давності є підставою для відмови у позові згідно до частини 4 статті 267 ЦК України. Таким чином, перебіг позовної давності для вимоги про відшкодування збитків, заподіяних страховику у зв'язку із виплатою страхового відшкодування страхувальнику за договором добровільного майнового страхування розпочався з дня настання страхового випадку 05 червня 2009 року та сплив 05 червня 2012 року. Позов страховиком про відшкодування збитків до відповідача, як особи, відповідальної за заподіяний збиток, пред'явлено в листопаді 2013 року після сплину позовної давності, встановленої у три роки. Матеріали справи не містять доказів про наявність у позивача поважних причин пропущення позовної давності у три роки для звернення до суду. З огляду на наведене, суд вважає що є підстави для застосування позовної давності, та ухвалення рішення про відмову в позові страховика через сплив позовної давності. Відповідно до вимог статті 88 ЦПК України, судові витрати суд залишає за рахунок позивача.

Outcome: dismissed