Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-23 00:00:00

Акціонерне товариство Комерційний банк "ПриватБанк" (далі - Банк) звернулось з позовом, у якому просить стягнути на його користь з [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про шлюб від 20.06.2019 р., а. с. 65) [PERSON] (далі - [PERSON] ) заборгованість за кредитним договором № б/н від 13.04.2010 р. станом на 01.07.2019 р. у розмірі 70 288,81 грн., яка складається з кредиту - 2 299,61 грн., процентів за користування кредитом - 60 665,92 грн., пені - 3 500,00 грн., штрафу - 500,00 грн. (фіксована складова) та 3 323,28 грн. (процентна складова), посилаючись на те, що [PERSON] не виконує зобов`язань за зазначеним договором. [PERSON] подала відзив, у якому проти позову заперечила та просить відмовити у його задоволенні, посилаючись на те, що вона 17.08.2015 р. повністю погасила заборгованість, сплативши 20 450,00 грн. на картковий рахунок, та більше будь-яких операцій за цим рахунком не здійснювала, проте, не зважаючи на це, Банк з невідомих підстав нарахував їй нову заборгованість за кредитом, проценти за користування кредитом, пеню та штраф. Крім того, [PERSON] просить застосувати позовну давність. Банк подав відповідь на відзив, у якому пояснив, що списання ним 17.08.2015 р. з карткового рахунку [PERSON] грошових коштів у розмірі 5 260,16 грн., подальші списання коштів та нарахування здійснені у відповідності до умов договору № б/н від 13.04.2010 р., а саме Тарифів та Умов та правил надання банківських послуг. Судом з`ясовано, що 13.04.2010 р. [PERSON] (на той час - [PERSON] ) підписала анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківський послуг у ПриватБанку (далі - Заява) (а. с. 8). Як вбачається з Заяви, [PERSON] погодилась тим, що ця заява разом з Пам`яткою клієнта, Умовами та правилами надання банківських послуг, а також Тарифами становлять між нею та Банком договір про надання банківських послуг, вона ознайомлена з цим договором до його укладення та згодна з його умовами. Як випливає з відзиву, [PERSON] не заперечує отримання нею кредитних коштів за вказаним договором, а також визнає, що станом на 17.08.2015 р. мала заборгованість перед Банком у розмірі 20 369,12 грн., що підтверджується і наданим Банком розрахунком її заборгованості У розрахунках заборгованості за договором № б/н від 13.04.2010 р. станом на 01.07.2019 р. та станом на 20.10.2015 р. зазначено, що заборгованість [PERSON] станом на 17.08.2015 р. становила 20 369,12 грн. (13 901,60 + 529,4 + 5 565,69 + 372,59) (а. с. 6 - 7, 147). При цьому з тих самих розрахунків вбачається, що 17.08.2015 р. [PERSON] здійснила погашення заборгованості у розмірі 23 974,10 грн. Разом з тим, [PERSON] 17.08.2015 р. здійснила погашення заборгованості двома платежами у розмірі 9 980,00 грн. та 10 430,00 грн., усього - 20 410,00 грн., а не 20 450,00 грн., як вона зазначає у відзиві, і не у розмірі 23 974,10 грн., як зазначає Банк у наведених вище розрахунках, що підтверджується двома квитанціями від 17.08.2015 р. (а. с. 64) та випискою з рахунку [PERSON] за договором № б/н від 13.04.2010 р. (а. с. 147 - 158). За таких обставин Суд вважає, що заборгованість [PERSON] за договором № б/н від 13.04.2010 р. станом на 17.08.2015 р. становила 20 369,12 грн., при цьому у цей же день [PERSON] здійснила переказ коштів на її погашення у розмірі 20 410,00 грн., чим її погасила. При цьому з виписки з рахунку [PERSON] за договором № б/н від 13.04.2010 р. вбачається, що після 17.08.2015 р. [PERSON] кредитних коштів не отримувала, усі списання коштів та нарахування здійснювались виключно Банком (а. с. 147 - 158). Так, 17.08.2015 р. з карткового рахунку [PERSON] за договором № б/н від 13.04.2010 р. Банком було здійснено списання грошових коштів у розмірі 5 260,16 грн. та у подальшому здійснено інші нарахування та списання коштів. Посилання Банка на те, що списання ним грошових коштів у розмірі 5 260,16 грн. та подальші спасання коштів і нарахування здійснені у відповідності до умов договору № б/н від 13.04.2010 р., а саме - Тарифів та Умов та правил надання банківських послуг, Суд вважає безпідставним, з огляду на таке. Відповідно до частин першої, другої статті 207 Цивільного кодексу України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом статей 626, 628 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638 Цивільного кодексу України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. У статті 526 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до частини першої статті 1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 Цивільного кодексу України). Частиною другою статті 1054 Цивільного кодексу України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 Цивільного кодексу України). Згідно із частиною першою статті 633 Цивільного кодексу України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. За змістом статті 634 Цивільного кодексу України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку Банк). Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 Цивільного кодексу України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. Між тим, матеріали справи не містять підтверджень, що саме Тарифи та Умови та правила надання банківських послуг, додані до позовної заяви, розуміла [PERSON] та ознайомилась і погодилась з ними, підписуючи Заяву, а також те, що вказані документи на момент отримання [PERSON] кредитних коштів взагалі містили умови щодо списання Банком за певних умов в односторонньому порядку коштів з рахунку, сплати процентів за користування кредитними коштами, нарахування та сплати неустойки, та саме у зазначеному в цих документах, що додані Банком до позовної заяви, розмірі і порядку нарахування. Роздруківка із сайту Банку, на яку він посилається у позовній заяві, належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (Банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, що підтверджено й у постанові Верховного Суду України від 11.03.2015 р. (провадження № 6-16цс15) і не спростовано Банком при розгляді вказаної справи. При цьому, згідно з частиною шостою статті 81 Цивільного процесуального кодексу України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод принципу справедливості розгляду справи судом. Витяги з Тарифів та Умов та правила надання банківських послуг, які містяться в матеріалах справи, як випливає з відзиву, не визнаються [PERSON] , не містять її підпису, тому їх не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між нею та Банком 13.04.2010 р. шляхом підписання Заяви. Суд зазначає, що наведене вище правове обґрунтування зроблено з врахуванням висновків Верховного Суду, які містяться у постановах від 03.07.2019 р. у справі № 342/180/17 (провадження № 14-131цс19, http://reyestr.court.gov.ua/Review/82998244) та від 17.07.2019 р. у справі № 175/4576/14-ц (провадження № -18993св18, http://reyestr.court.gov.ua/Review/83230259)/. За таких обставин списання Банком грошових коштів у розмірі 5 260,16 грн. з рахунку [PERSON] за договором № б/н від 13.04.2010 р. та подальші спасання коштів і нарахування здійснені без передбачених законодавством України підстав. Підсумовуючи викладене, Суд, зазначає, що заборгованість [PERSON] за договором № б/н від 13.04.2010 р. станом на 17.08.2015 р. була погашена, у подальшому вона кредитних коштів від Банку не отримувала, проведені ж Банком списання коштів та інші нарахування є безпідставними, а тому Суд відмовляє у задоволенні позову.

Outcome: dismissed