Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-11 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з даним позовом, мотивуючи свої вимоги наступним. Позивач є Головою Асоціації Громадської спілки «Асоціація захисту вкладників», що ж добровільним об`єднанням, метою якого є задоволення та захист прав та законних інтересів фізичних осіб - вкладників банків у економічній, соціальній та інших сферах їх діяльності. 21.02.2020 р. Фондом гарантування вкладів фізичних осіб на власному веб-сайті http://www.fg.gov.ua/ в мережі інтернет за електронним посиланням [INFO] було розміщено повідомлення для ЗМІ (прес-реліз) під назвою: «Правоохоронці розслідують безпрецедентний зрив продажу активів ПАТ «ВіЕйБі Банк» в якому Фонд повідомив та поширив недостовірну та негативну інформацію відносно позивача як Голови Асоціації захисту вкладників» наступного змісту: «Фонд гарантування вкладів готує звернення до правоохоронних органів з заявою про розслідування можливої змови Голови Асоціації захисту вкладників [PERSON] з зацікавленими у непродажі активів банку ПАТ «ВіЕйБі Банк» особами, мета якої - зірвати продаж активу банку - комерційної нерухомості у Святошинському районі м. Києва (за адресою: вул. Перемоги, 20), що перебуває у заставі Національного банку України. 30.12.2020 р. у системі електронних торгів Prozorro. Продажі відбувся аукціон з продажу нерухомості, в результаті якого після прозорої та конкурентної боротьби між 6 учасниками був визначений переможець ТОВ «ОІЛ ХАБ КИЇВ», що запропонував найвищу ціну за лот в розмірі 61,154 млн грн. До цього згаданий акти уже виставлявся на аукціон 5 разів , і охочих його придбати не знайшлося. На торгах, що відбулися 30.01.2020 за голландською моделлю (на пониження), після зупинки ціни одним із учасників на рівні 41,5 млн. грн., конкуренти почали підвищувати ціну таким чином: - 44,000 млн грн.; - 46,667 млн грн.; 60,000 млн. грн.; 61,154 млн грн. Таким чином, очевидним є факт прозорої конкурентної боротьби. Таким чином, ціна продажу перевищила нижню межу, погоджену з Національним банком України (заставодержателем). Аж раптом, коли Фонд здійснював усі необхідні процедури для укладання угоди, 06.02.2020 до слідчого управління ГУ Національної поліції у м. Києві була подана заява від імені Голови Асоціації захисту вкладників [PERSON] щодо нібито заниженої ціни продажу активу, і 13.02.2020 за клопотанням слідчого ГУ НПУ Голосіївський районний суд м. Києва наклав арешт на згадану нерухомість. Такі дії вчинені умисно, щоб унеможливити оформлення угоди з покупцем, а відтак - отримання коштів від продажу і спрямування їх на розрахунки з НБУ (заставодержатель). Мета таких дій очевидна - паралізувати роботу Фонду з продажу цього активу , оскільки ініціатори цієї акції не могли не знати, що в березні 2020 р. спливає 5-річний термін ліквідації ПАТ «ВіЕйБі Банк», що унеможливіть продаж активів, які залишаються на його балансі , і розрахунки з кредиторами банку. Особливо цинічно, що ця акція реалізується керівником організації, які нібито опікується інтересами кредиторів неплатоспроможних банків. Насправді ж такі дії спрямовані проти інтересів кредиторів. Фонд гарантування вкладів готує апеляцію на згадане рішення Голосіївського районного суду м. Києва а також звернеться до правоохоронців з заявою про розслідування змови, спрямованої на зрив продажу активів». Вказана інформація була надалі використана та поширена відповідачем, зокрема, в той же день на інших інтернет ресурсах. Крім того, ряд інших авторитетних інформаційних видань, які охоплюють велику кількість читачів, опублікували подібні статті на своїх інтернет ресурсах (офіційних сайтах) з посиланням на вищезгадану публікацію на сайті Фонду. Позивач вважає прес-реліз носієм негативної та недостовірної інформації, який містить відомості про події, які не відповідають дійсності, яка завдає шкоди його діловій репутації. Так, зміст самого заголовку та статті « [PERSON] звинуватили у зриві продажу нерухомості « ВіЕйБі Банку », що була розміщена на веб-сайті з доменним ім`ям «finclub.net» на підставі прес-релізу відповідача вже містить інформацію вже містить інформація, яка на час публікації не відповідала дійсності, оскільки станом на 21.02.2020 р. не надходила заява про вчинення кримінального правопорушення Головою Асоціації та за нею не було розпочато досудове розслідування, про яке йдеться в заголовку. На час публікації позивачу не пред`являлось повідомлення про підозру, не проводилось жодної слідчої дії. Більш того, поширена інформація порушує принцип презумпції невинуватості, а також є фактично твердженням про причетність Голови Асоціації до вчинення злочину, чим створюється негативне уявлення про позивача, що заподіює шкоду його правам та інтересам. Водночас, поширена інформація є негативною, оскільки в публікації стверджується про порушення [PERSON] чинного законодавства та створює враження про позивача як про злочинця, що в свою чергу руйнує оцінку людських, ділових і професійних якостей про особу, яка є відомим громадським активістом та правозахисником. Так, позивачем, як Головою Асоціації захисту вкладників було проведено громадський аудит, згаданого у повідомленні Фонду аукціону на предмет можливого прояву корупції з боку посадовців, які здійснюють організацію продажу та колишнього власника ПАТ «ВіЕйБі Банк», за результатами якого від імені позивача (як Голови Асоціації) до слідчого управління ГУ Національної поліції у м. Києві була подана заява про вчинення кримінального правопорушення, яка обгрунтована, зокрема, створенням фіктивної фірми - переможця аукціону ТОВ «ОІЛ ХАБ КИЇВ». Водночас, в спірному повідомленні Фонд поширив інформацію, що заява була подана від імені Голови Асоціації щодо нібито заниженої ціни продажу активу. З інформації щодо умисних дій позивача з метою паралізувати роботу Фонду вбачається, що остання викладена в формі тверджень, а не оціночних суджень, а отже підлягає спростуванню, оскільки є неправдивою. Окрім того, зміст висловлювань: «особливо цинічно, що ця акція реалізується керівником організації, яка ніби то опікується інтересами кредиторів неплатоспроможних банків. Насправді такі дії спрямовані проти інтересів кредиторів», носить негативний характер щодо позивача та його поточної громадської діяльності, є принизливою і зумовлює негативну соціальну оцінку, має негативний вплив на ділову репутацію. В результаті публікації стаття позивач відчував приниження, тривогу, страх та занепокоєння. Відчуття несправедливості негативні переживання призвели до порушення попереднього укладу життя, погіршення сну та системної головної болі. Позивач був змушений виправдовуватись перед журналістами, кредиторами банку. За таких обставин позивач просить суд визнати недостовірною та такою, що порушує особисті немайнові права та принижує ділову репутацію позивача, [PERSON] , інформацію у вигляді фактичних тверджень відносно останнього як Голови Асоціації захисту вкладників, поширену у прес-релізі від 21.02.2020 року під назвою «Правоохоронці розслідують безпрецедентний зрив продажу активів ПАТ «ВіЕйБі Банк», що була розміщена на офіційному веб-сайті Фонду гарантування вкладів фізичних осіб http://www.fg.gov.ua/ за посиланням [INFO],а саме «Правоохоронці розслідують безпрецедентний зрив продажу активів ПАТ «ВіЕйБі Банк»; «…була подана заява від імені Голови Асоціації захисту вкладників [PERSON] щодо нібито заниженої ціни продажу активу»; «Такі дії вчинені умисно, щоб унеможливити оформлення угоди з покупцем, а відтак - отримання коштів від продажу і спрямування їх на розрахунки з НБУ (заставодержатель). Мета таких дій очевидна - паралізувати роботу Фонду з продажу цього активу, оскільки ініціатори цієї акції не могли не знати, що у березні 2020 р. спливає 5-річний термін ліквідації ПАТ «ВіЕйБі Банк», що унеможливить продаж активів, які залишаються на його балансі, і розрахунки з кредиторами банку»; «Особливо цинічно, що ця акція реалізується керівником організації, яка нібито опікується інтересами кредиторів неплатоспроможних банків. Насправді ж такі дії проти інтересів кредиторів» та зобов`язати Фонд гарантування вкладників фізичних осіб не пізніше наступного дня після набрання рішенням законної сили спростувати вищенаведену недостовірну інформацію, шляхом розміщення на веб-сайті http://www.fg.gov.ua/ наступного повідомлення: «Спростування. Шановні користувачі! Фонд гарантування вкладів фізичних осіб за посиланням [INFO] публікація під заголовком «Правоохоронці розслідують безпрецедентний зрив продажу активів ПАТ «ВіЕйБі Банк» визнана судом не достовірною, у зв`язку із чим Фонд гарантування вкладів фізичних осіб спростовує цю інформацію та публікує вступне та резолютивну частини рішення у цій справі; стягнути з Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на користь [PERSON] 84 000,00 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди; вирішити питання про розподіл судових витрат. Провадження у справі відкрито 07.09.2020 р., відповідно до положень ст.ст. 19, 274 ЦПК України вирішено питання про її розгляд за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. 11.01.2021 року задоволено клопотання представника позивача про розгляд справи з повідомленням (викликом) сторін. Від представника відповідача надійшов відзив на позов де звернуто увагу на те, що позивачем не оспорюється та спростовується інформація, викладена в абзацах 1,2,3,4,5 та 8 прес-релізу Фонду від 21.02.2020 р. , а отже вона відповідає вимогам чинного законодавства і дійсним обставинам справи. Також представником відповідача вказано про те, що коли [PERSON] звернувся до правоохоронних органів з заявою про вчинення кримінального правопорушення, що містить ознаки злочину, передбаченого ч. 3 ст. 365-2 КК України, ним було вчинено ряд дій направлених на позбавлення права на відчуження активів, що не заперечується позивачем та підтверджується доданими доказами. Викладене у прес-релізі не є розповсюдженням недостовірної інформації і не містить жодної оцінки професійної діяльності [PERSON] , яку він здійснює як учасник суспільних відносин. Позивач просто бездоказово заперечує та намагається спростувати прес-реліз. Разом з тим, відповідно до положень ст. 30 Закону України «Про інформацію» ніхто не може бути притягнутий за висловлювання оціночних суджень. Такі судження не підлягають спростуванню. Якщо особа вважає, що оціночні судження або думки принижують її гідність чи ділову репутацію, а також інші немайнові права, вона вправі скористатися наданим їй законодавством правом на відповідь, а також на власне тлумачення справи у тому самому засобі масової інформації з метою обгрунтування безпідставності поширених суджень, надавши їм іншу оцінку. Представник третьої особи не скористався правом на подачу пояснень по суті заявленого позову. В судовому засіданні представник позивача, яка одночасно є і представником третьої особи, підтримала заявлені вимоги та просила задовольнити в повному обсязі. Представник Фонду гарантування вкладів фізичних осіб в судовому засіданні просив суд відмовити у задоволенні заявлених вимог в повному обсязі у зв`язку із його безпідставністю. Вислухавши доводи учасників процесу, дослідивши надані докази суд приходить до висновку, що позов задоволенню не підлягає, виходячи з наступного. Встановлено, і дана обставина не заперечується представником відповідача, що 21.02.2020 р. Фондом гарантування вкладів фізичних осіб на власному веб-сайті http://www.fg.gov.ua/ в мережі інтернет за електронним посиланням [INFO] було розміщено повідомлення для ЗМІ (прес-реліз) під назвою (заголовком): «Правоохоронці розслідують безпрецедентний зрив продажу активів ПАТ «ВіЕйБі Банк». Також не оспорювалась Фондом гарантування вкладів фізичних осіб та обставина, що зазначений прес-реліз містить в собі фрази, зазначені [PERSON] як інформація, яка є недостовірною і має бути спростована у спосіб, вказаний в позовній заяві, а саме: «…була подана заява від імені Голови Асоціації захисту вкладників [PERSON] щодо нібито заниженої ціни продажу активу»; «Такі дії вчинені умисно, щоб унеможливити оформлення угоди з покупцем, а відтак - отримання коштів від продажу і спрямування їх на розрахунки з НБУ (заставодержатель). Мета таких дій очевидна - паралізувати роботу Фонду з продажу цього активу, оскільки ініціатори цієї акції не могли не знати, що у березні 2020 р. спливає 5-річний термін ліквідації ПАТ «ВіЕйБі Банк», що унеможливить продаж активів, які залишаються на його балансі, і розрахунки з кредиторами банку»; «Особливо цинічно, що ця акція реалізується керівником організації, яка нібито опікується інтересами кредиторів неплатоспроможних банків. Насправді ж такі дії проти інтересів кредиторів». Крім того, як вбачається з матеріалів справі [PERSON] є Головою Асоціації Громадської спілки «Асоціація захисту вкладників», що підтверджується випискою з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань та наказом № 1 від 25.05.2019 р. вищезазначеної Громадської спілки. Приймаючи рішення по суті спору, суд має наголосити на наступному. За приписами ч.ч 1-4 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. В розумінні положень ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно по положень ст. 200 ЦК України інформацією є будь-які відомості та/або дані, які можуть бути збережені на матеріальних носіях або відображені в електронному вигляді. Відповідно до ст.. 5 Закону України «Про інформацію» кожен має право на інформацію, що передбачає можливість вільного одержання, використання, поширення, зберігання та захисту інформації, необхідної для реалізації своїх прав, свобод і законних інтересів. Реалізація права на інформацію не повинна порушувати громадські, політичні, економічні, соціальні, духовні, екологічні та інші права, свободи і законні інтереси інших громадян, права та інтереси юридичних осіб. Положеннями ст. 27 Конституції України кожен має право на повагу його гідності. Приписами ст. 270 ЦК України встановлені види особистих немайнових прав, зокрема, право на повагу до гідності та честі, що відповідно до вимог ст. 269 ЦК України належать фізичній особі довіку. В свою чергу відповідно до ст. 299 ЦК України фізична особа має право на недоторканість своєї ділової репутації. Відповідно до п. 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України №1 від 27 лютого 2009 року «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» при розгляді справ зазначеної категорії суди повинні мати на увазі, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право. Отже підставою для задоволення позову є наявність всіх вищенаведених складових правопорушення. Так, як свідчать матеріали справи, 06.02.2020 р. Головним управлінням національної поліції у м. Києві здійснюється досудове розслідування кримінального провадження № 12020100000000074 внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за заявою Голови Асоціації захисту вкладників [PERSON] , відповідно до якої службовими особами фонду гарантування вкладів, які здійснюють ліквідацію ПАТ «ВіЕйБі Банк» вчиняються дії щодо продажу комплексу будівель за адресою: [ADDRESS] , які належать ПАТ «ВіЕйБі Банк» та перебувають у заставі Національного банку України за значно заниженою ціною». З витягу з ЄДРДС вбачається, що заява про вчинення кримінального правопорушення надійшла до правоохоронних органів 06.02.2020 р. За таких обставин підстави вважати інформацію викладену у прес-релізі Фонду гарантування вкладів від 21.02.2020 р. - «…була подана заява від імені Голови Асоціації захисту вкладників [PERSON] щодо нібито заниженої ціни продажу активу» неправомірною відсутні. Разом з тим, вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначати характер такої інформації та з`ясовувати, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням. Відповідно до частини другої статті 47-1 Закону України "Про інформацію" оціночними судженнями, за винятком образи чи наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, зокрема критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, з огляду на характер використання мовних засобів, зокрема гіпербол, алегорій, сатири. Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості. Таким чином, відповідно до статті 277 ЦК не є предметом судового захисту оціночні судження, думки, переконання, критична оцінка певних фактів і недоліків, які, будучи вираженням суб`єктивної думки і поглядів відповідача, не можна перевірити на предмет їх відповідності дійсності (на відміну від перевірки істинності фактів) і спростувати, що відповідає прецедентній судовій практиці Європейського суду з прав людини при тлумаченні положень статті 10 Конвенції. Так роз`яснив Пленум Верховного Суду України у п. 19 постанови № 1 від 27.02.2009 р. «Про судову практику у справах про захист гідності та честі, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи». Статтею 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожен має право на свободу вираження поглядів. Це право включає в свободу дотримуватись своїх поглядів, одержувати і передавати інформацію та ідеї без втручання органів державної влади і незалежно від кордонів. Приписи ст. 30 Закону України «Про інформацію», також визначають, що оціночними судженнями, за винятком наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема з огляду на характер використання мовно-стилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості. Так, Європейський суд з прав людини у своїй практиці наголошує на необхідності розрізняти твердження щодо фактів та оціночні судження. Про неможливість довести правдивість оціночних суджень як частину фундаментального права, охопленого статтею 10 Конвенції ЄСПЛ вказує в рішенні «Лінгенс проти Австрії». У справі «ТОВ «Інститут економічних реформ» проти України» Європейський суд з прав людини наголошує - щоб розрізняти твердження щодо фактів та оціночні судження необхідно враховувати обставини справи та загальний тон висловлювань. Цитати прес-релізу відповідача: «Такі дії вчинені умисно, щоб унеможливити оформлення угоди з покупцем, а відтак - отримання коштів від продажу і спрямування їх на розрахунки з НБУ (заставодержатель). Мета таких дій очевидна - паралізувати роботу Фонду з продажу цього активу, оскільки ініціатори цієї акції не могли не знати, що у березні 2020 р. спливає 5-річний термін ліквідації ПАТ «ВіЕйБі Банк», що унеможливить продаж активів, які залишаються на його балансі, і розрахунки з кредиторами банку»; «Особливо цинічно, що ця акція реалізується керівником організації, яка нібито опікується інтересами кредиторів неплатоспроможних банків. Насправді ж такі дії проти інтересів кредиторів» на переконання суду не підлягають спростуванню, зважаючи на наступне. Характер вищенаведених висловів, викладених у прес-релізі дають підстави стверджувати, що вони є оцінкою дій, думками та переконаннями відповідача, баченням певних обставин, а отже і висновків щодо подій, які передували публікації тобто є оціночними судженнями. З огляду на такі обставини, суд не може покласти в основу рішення доводи позивача щодо порушення відповідачем принципу презумпції невинуватості, гарантованої ст. 62 Конституції України. Відповідно до положень ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Цивільний кодекс України, який набрав чинності 01.01.2004 р. передбачав правило презумпції недостовірної інформації - негативна інформація, поширена про особу, вважається недостовірною доки не буде доведено протилежне, що звільняло позивача від тягаря доведення даної обставини. Разом з тим, Закон України від 27.03.2014 р. «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України у зв`язку із прийняттям Закону України «Про інформацію» та Закону України «Про доступ до публічної інформації» видалив зі ст. 277 ЦК України частину 3, внаслідок чого тягар доказування недостовірності інформації ліг на позивача, з огляду на положення ст. 81 ЦПК України. Так, вимагаючи визнання недостовірною інформацію у заголовку «Правоохоронці розслідують безпрецедентний зрив продажу активів ПАТ «ВіЕйБі Банк», позивачем не надано доказів, які б свідчили про те, що такі дії не відбувались, а також у встановленому законом порядку не довів, що викладене у заголовку містить інформацію, яка стосується безпосередньо [PERSON] та порушує його особисті, немайнові права. З огляду на вищенаведене підстави для задоволення позову в частині визнання недостовірною та такою, що принижує ділову репутацію [PERSON] та зобов`язання спростувати таку інформацію у спосіб зазначений позивачем відсутні. Приписами ст. 23 ЦК України визначено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав і яка полягає, зокрема, у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Способами захисту гідності, честі чи ділової репутації від поширення недостовірної інформації можуть бути, крім права на відповідь та спростування недостовірної інформації, також і вимоги про відшкодування збитків та моральної шкоди, заподіяної такими порушеннями як фізичній, так і юридичній особі. Зазначені вимоги розглядаються у відповідності до загальних підстав щодо відповідальності за заподіяння шкоди, як це роз`яснив Пленум Верховного Суду України в п. 27 вищезазначеної постанови № 1 від 27.02.2009 р. [PERSON] просить суд стягнути з відповідача на відшкодування моральної шкоди суму у розмірі 84 000,00 грн. Разом з тим, зважаючи на те, що під час розгляду справи не було встановлено обставин, які свідчать про порушення відповідачем особистих немайнових прав позивача, відсутні підстави для задоволення позову і в частині стягнення моральної шкоди. Розподіляючи судові витрати, суд керується положеннями ст. 141 ЦПК України. Виходячи з наведеного,

Outcome: dismissed