Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-08 00:00:00

У лютому 2019 року [PERSON] пред`явила через суд зазначений позов, який в подальшому уточнювала, останній раз 21 квітня 2020 року, на предмет стягнення пені за прострочку сплати аліментів, стягнутих з 21 травня 2005 року рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 12 червня 2007 року з відповідача [PERSON] на користь позивача на утримання малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку/доходу), але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення дитиною повноліття, щомісяця, що виконується в примусовому порядку Шевченківським відділом ДВС, оскільки відповідач не сплачує аліменти та має борг станом на 01 листопада 2019 року у розмірі 35 804,25 грн., тому позивач з підстав, визначених ст. 196 СК України, просила суд стягнути з відповідача на свою користь пеню по аліментам за період з 01 вересня 2018 року по 01 січня 2020 року на сина [PERSON] - в розмірі 76 977,62 грн. З відкриттям спрощеного позовного провадження без виклику сторін за ухвалою судді Женеску Е.В. від 14 травня 2019 року, з прийняттям справи до свого провадження в порядку спрощеного провадження з викликом сторін ухвалою судді Литвиненка І.Ю. від 21 лютого 2020 року, та прийняттям справи до свого провадження ухвалою судді Кудрявцевої Т.О. від 16 вересня 2020 року за правилами спрощеного провадження з викликом сторін, з метою забезпечення правильного, своєчасного і безперешкодного розгляду цієї справи по суті на засадах диспозитивності проведена її письмова підготовка без виникнення інших процесуальних ускладнень, окрім як залучення ухвалою суду від 12 жовтня 2020 року третьою особою без самостійних вимог щодо предмета спору відповідної державної виконавчої служби та з потребою у витребуванні за ухвалою суду від 12 травня 2021 року у державного виконавця копії виконавчого провадження. Відповідач, відповідно до вимог ст. 178 ЦПК України, свій відзив на позов не подав, маючи у повному обсязі можливість реалізувати надані Законом процесуальні права на заперечення для спростування аргументів позовної заяви. Третя особа після залучення її за ухвалою суду 12 жовтня 2020 року до участі у справі, відповідно до вимог ст.192 ЦПК України, письмові пояснення не надала, однак 14 липня 2021 року, на виконання вимог ухвали суду від 12 травня 2021 року, надала належним чином завірену копію виконавчого провадження №57230246 з примусового виконання виконавчого листа №2-1635/2007 від 20 серпня 2007 року. Інших заяв по суті справи учасники розгляду не подавали. Позивач в судовому засіданні підтримала позовні вимоги в повному обсязі з наведених у позовній заяві підстав та з урахуванням її уточнень, наполягала на їх повному задоволенні. 03 грудня 2021 року позивач надала суду заяву про розгляд справи у її відсутність, зазначила, що позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити. Відповідач в судовому засіданні позов не визнав повністю, наполягаючи на відмові у заявлені позовних вимог з тих підстав, що розрахунок пені не відповідає дійсності, сплаченим сумам аліментів та суперечить вимогам ч.2 ст. 196 СК України, оскільки нарахована сума пені значно завищена, а заборгованість по аліментам має бути перерахована виконавцем у відповідності до довідок відповідача про отриманий ним дохід. Пояснив також, що після ухвалення рішення суду про стягнення з нього аліментів на утримання сина за домовленістю з позивачкою нею був відізваний з виконавчої служби виконавчий лист про стягнення з нього аліментів, а згодом виявилося, що позивачка в порушення їх домовленостей знову надала виконавчий лист для виконання у виконавчу службу. 03 грудня 2021 року відповідач надав суду письмову заяву про розгляд справи у його відсутність. Третя особа Шевченківський відділ ДВС у місті Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро), будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи, в судове засідання представника не направив, заяв чи клопотань про відкладення розгляду справи не надавав. Відповідно до положень ч.2 ст. 247 ЦПК України розгляд справи здійснюється судом 03.12.2021 року за відсутності учасників справи та без здійснення фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Суд, заслухавши усні пояснення позивача та відповідача, дослідивши подані учасниками справи докази, дійшов висновку про вирішення справи за ст. 13 ЦПК України в межах заявлених вимог з повним задоволенням позову, виходячи з встановлених у судовому засіданні наступних обставин. Відповідно до ч.1, 2, 3 ст. 12 ЦПК України, ц ивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.1, 2, 3 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Згідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. У відповідності до ч.1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ч.1, 2 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Згідно ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Відповідно до ст. 79 ЦПК України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Статтею 80 ЦПК України передбачено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Відповідно до ч.1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Як встановлено в судовому засіданні, рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 12 червня 2007 року, що набрало законної сили 26 червня 2007 року, позов [PERSON] задоволений, вирішено стягувати щомісяця з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , в 1/4 частині всіх видів заробітку (доходу), але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 21 травня 2007 року до досягнення дитиною повноліття. На виконання цього рішення судом 20 серпня 2007 року виданий виконавчий лист № 2-1635/2007 (а.с.7,8,25,26 Том І), пред`явлений стягувачем [PERSON] до примусового виконання, на підставі чого 18 вересня 2018 року державним виконавцем Шевченківського відділу ДВС у місті Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 57230246, а в подальшому перевірений майновий стан боржника, накладений арешт на його майно та кошти, вжиті інші заходи примусового виконання, обставини чого підтверджуються матеріалами виконавчого провадження, наявними в копії у справі (а.с.115-226 Том І, а.с.1-98 Том ІІ). Розв`язуючи вимоги про стягнення пені по аліментам на дитину суд виходить із наступного. Відповідно до ч.1 ст. 196 СК України у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості. Отже, відповідач зобов`язаний сплачувати аліменти, що свідчить про наявність презумпції вини платника аліментів у виникненні заборгованості з їх сплати та є підставою для застосування до відповідача відповідальності, передбаченої частиною першою статті 196 СК України. Обов`язок доведення відсутності вини у виникненні заборгованості зі сплати аліментів покладається на боржника. Неустойка (пеня) - це спосіб забезпечення виконання зобов`язання. Її завдання - сприяти належному виконанню зобов`язання, стимулювати боржника до належної поведінки. Однак таку функцію неустойка виконує до моменту порушення зобов`язання боржником. Після порушення боржником свого обов`язку неустойка починає виконувати функцію майнової відповідальності. Це додаткові втрати неналежного боржника, майнове покарання його за невиконання або невчасне виконання обов`язку сплатити аліменти. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 03 квітня 2019 року у справі № 333/6020/16-ц (провадження № 14-616цс18) відступила від висновків Верховного Суду України щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у раніше прийнятих постановах від 02 листопада 2016 року у справі № 6-1554цс16, від 16 березня 2016 року у справі № 6-2589цс15, від 03 лютого 2016 року у справі № 6-1477цс15 та від 16 березня 2016 року у справі № 6-300цс16, і дійшла висновку, що пеня за заборгованість зі сплати аліментів нараховується на весь розмір несплачених у відповідному місяці аліментів за кожний день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, в якому не проводилося стягнення. Розмір пені за місячним платежем розраховується так: заборгованість зі сплати аліментів за конкретний місяць (місячний платіж) необхідно помножити на кількість днів заборгованості, які відраховуються з першого дня місяця, наступного за місяцем, у якому мали бути сплачені, але не сплачувалися аліменти, до дня їх фактичної виплати (при цьому день виконання зобов`язання не включається до строку заборгованості) та помножити на один відсоток. Як встановлено судом, на підставі наявних у матеріалах виконавчого провадження, а також представленого позивачем розрахунку заборгованості зі сплати аліментів(а.с.51 Том І), відповідач сплачував аліменти на дитину нерегулярно, чим допускав прострочення, у зв`язку з чим з нього на користь позивача підлягає стягненню пеня, обчислення якої проводиться за наведеною формулою з урахуванням правил обчислення строків за ст. ст. 254-255 ЦК України, враховуючи сплачені суми на утримання дитини [PERSON] : за період з 01 жовтня 2018 року по 31 грудня 2019 року, тобто за 457 днів, де заборгованість по аліментам за вересень 2018 року складає - 2 257,25 грн.: 1% - 22,57 грн., сума пені - 22,57 * 457 = 10 314,49 грн. за період з 01 листопада 2018 року по 31 грудня 2019 року, тобто за 426 днів, де заборгованість по аліментам за жовтень 2018 року складає - 2 351,00 грн.: 1% - 23,51 грн., сума пені - 23,51 * 426 = 10 015,26 грн.; за період з 01 грудня 2018 року по 31 грудня 2019 року, тобто за 396 днів, де заборгованість по аліментам за листопад 2018 року складає - 2 309,25 грн.: 1% - 23,09 грн., сума пені - 23,09 * 396 = 9 143,64 грн.; за період з 01 січня 2019 року по 31 грудня 2019 року, тобто за 365 днів, де заборгованість по аліментам за грудень 2018 року складає - 2 547,00 грн.: 1% - 25,47 грн., сума пені - 25,47 * 365 = 8 201,55 грн.; за період з 01 лютого 2019 року по 31 грудня 2019 року, тобто за 334 днів, де заборгованість по аліментам за січень 2019 року складає - 2 411,25 грн.: 1% - 24,11 грн., сума пені - 24,11 * 334 = 8 052,74 грн.; за період з 01 березня 2019 року по 31 грудня 2019 року, тобто за 306 днів, де заборгованість по аліментам за лютий 2019 року складає - 2 351,75 грн.: 1% - 23,52 грн., сума пені - 23,52 * 306 = 7 197,12 грн.; за період з 01 квітня 2019 року по 31 грудня 2019 року, тобто за 275 днів, де заборгованість по аліментам за березень 2019 року складає - 2 581,75 грн.: 1% - 25,82 грн., сума пені - 25,82 * 275 = 7 100,05 грн.; за період з 01 травня 2019 року по 31 грудня 2019 року, тобто за 245 днів, де заборгованість по аліментам за квітень 2019 року складає - 2 581,75 грн.: 1% - 25,82 грн., сума пені - 25,82 * 245 = 6 325, 90 грн.; за період з 01 червня 2019 року по 31 грудня 2019 року, тобто за 214 днів, де заборгованість по аліментам за травень 2019 року складає - 4 883,48 грн.: 1% - 22,82 грн., сума пені - 22,82 * 214 = 4 883,48 грн.; за період з 01 липня 2019 року по 31 грудня 2019 року, тобто за 184 дня, де заборгованість по аліментам за червень 2019 року складає - 2 720,50 грн.: 1% - 27,21 грн., сума пені - 27,21 * 184 = 5 006,64 грн.; за період з 01 серпня 2019 року по 31 грудня 2019 року, тобто за 153 дня, де заборгованість по аліментам за липень 2019 року складає - 2 821,50 грн.: 1% - 28,22 грн., сума пені - 28,22 * 153 = 4 317,66 грн.; за період з 01 вересня 2019 року по 31 грудня 2019 року, тобто за 122 дня, де заборгованість по аліментам за серпень 2019 року складає - 2 750,50 грн.: 1% - 27,51 грн., сума пені - 27,51 * 122 = 3 356,22 грн.; за період з 01 жовтня 2019 року по 31 грудня 2019 року, тобто за 92 дня, де заборгованість по аліментам за вересень 2019 року складає - 2 769,50 грн.: 1% - 27,7 грн., сума пені - 27,7 * 92 = 2 548,84 грн.; за період з 01 листопада 2019 року по 31 грудня 2019 року, тобто за 61 днів, де заборгованість по аліментам за жовтень 2019 року складає - 2 769,50 грн.: 1% - 27,7 грн., сума пені - 27,7 * 61 = 1 689,70 грн.; за період з 01 грудня 2019 року по 31 грудня 2019 року, тобто за 31 день, де заборгованість по аліментам за листопад 2019 року складає - 890,69 грн.: 1% - 8,91 грн., сума пені - 8,91 * 31 = 276,21грн. Таким чином за підсумком заявленого періоду відповідач допустив прострочку аліментних зобов`язань на сина [PERSON] по платежам, що за підсумком обчисленої пені загалом складає 88 429,50 грн. Розрахунок пені, проведений позивачем, суд до уваги прийняти не може, оскільки останній здійснений без урахування сум, періоду і часу сплати аліментів згідно досліджених у судовому засіданні розрахунків заборгованості по сплаті аліментів, та не у відповідності до формули вираховування пені, у зв`язку з чим такий розрахунок не відповідає фактичним обставинам справи. Доводи відповідача про те, що при розрахуванні заборгованості у зазначений період державним виконавцем не було враховано сплату ним грошових коштів в рахунок аліментів, суд відкидає як помилкові, оскільки матеріалами виконавчого провадження підтверджено, а відповідачем не спростовано, що сплату коштів він здійснював у неналежному розмірі щомісяця, які нараховані державним виконавцем, а розрахунок заборгованості по аліментам станом на 01 лютого 2020 року проведений державним виконавцем, до виключних повноважень якого належить обчислення такої заборгованості, в тому числі враховуючи сплачені боржником [PERSON] кошти, при цьому відповідачем зазначена заборгованість оскаржена не була, а розрахунок пені проведений позивачем на виконання вимог п.3 ч.3 ст. 175 ЦПК України щодо форми і змісту позовної заяви. Суд також вважає, що доводи відповідача про те, що позивач порушила наявні з ним домовленості про неподання до виконавчої служби для виконання виконавчого листа про стягнення аліментів та повторно подала його до виконання не можуть бути підставою для відмови у задоволенні позову, оскільки вказаний виконавчий лист поданий в межах передбаченого законом строку для його виконання та його подання для виконання є правом позивача як стягувача за цим листом. Враховуючи, що позивачем заявлена до стягнення з відповідача сума пені в розмірі 76 977,62 грн., а з розрахунку суду загальна сума пені за прострочку сплати аліментів склала 88 429,50 грн., що є більшим розміром, ніж заявлялось позивачем у позовних вимогах, при цьому суд, в силу ст. 13 ЦПК України, розглядає справу в межах позовних вимог, а тому приходить до висновку про повне задоволення позовних вимог позивача [PERSON] . Відповідно до ч.1 ст. 141 ЦПК України з урахуванням результату розгляду справи судові витрати відносяться на рахунок відповідача пропорційно задоволеним вимогам, враховуючи звільнення позивача від сплати судового збору, на підставі п.3 ч.1 ст. 5 Закону України "Про судовий збір", тому з відповідача на користь держави належить стягненню судовий збір у розмірі 908 грн. 00 коп.

Outcome: approved