Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-14 00:00:00

15.07.2016 року до Дзержинського районного суду м. Харкова звернувся [PERSON] позовною заявою про введення в експлуатацію самочинно переобладнаного (перебудований) об'єкта нерухомого майна. В подальшому позивач подав заяву про зміну предмету позову від 24.10.2016 року, в якій просить визнати право власності [PERSON] в житловому будинку [ADDRESS] наступні приміщення: кухня 1-12, передпокій 1-1, сходову клітину 1-9, кладову 1-10, ванну 1-11, житлову кімнату 1-13, веранду літню 1-14, хол 1-15, що разом складають 102 кв.м. або 55% від загальної площі дому. В обґрунтування позовних вимог, [PERSON] зазначає, що рішенням суду по справі №638/14130/13-ц від 30.10.2015 року [PERSON] було виділено у власність в натурі в житловому будинку [ADDRESS] наступні приміщення: житлову кімнату 1-12, передпокій 1-1, сходову клітину 1-9, кладову 1-10, ванну 1-11, житлову кімнату 1-13, веранду 1-14, хол 1-15, що разом складають 102 кв. м., або 55% загальної площі. Оскільки у вказаному об'єкті нерухомого майна була відсутня кухня, нормальне проживання у ньому було неможливе. За таких обставин, оскільки позивачу належить на праві власності зазначена частина житлової споруди, він вирішив зробити переобладнання житлового приміщення 1-12 у кухню з дотриманням вимог ДБН В. 3.2-2-2009 «Житлові будинки. Реконструкція та капітальний ремонт». З метою дотримання законодавства та введення указаного приміщення 1-12 в експлуатацію позивач звернувся до Департаменту державної архітектурно-будівельної інспекції України у Харківській області із декларацією «Про готовність до експлуатації об'єкта, який належить до І-ІІІ категорії складності» але йому було відмовлено з причин відсутності інформації про дозвільні документи, які надавали право виконувати будівельні роботи. У судове засідання позивач з'явився, позовні вимоги підтримав та просив задовольнити. Представник відповідача в судове засідання не з'явився, надав суду письмові заперечення, в яких у задоволенні позовних вимог просив відмовити. Судом встановлено, що [PERSON] є власником житлового будинку, літ. «А-2» з надвірними будівлями та спорудами, об'єкт житлової площі, розмір частки 55/100, про що свідчить витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності. Згідно листа від 04.01.2016 року Департаменту державної архітектурно-будівельної інспекції в Харківській області вбачається, що [PERSON] роз'яснено порядок прийняття в експлуатацію самочинного будівництва. Листом від 18.02.2016 року Департаменту державної архітектурно-будівельної інспекції в Харківській області повернуто без розгляду та реєстрації вказану декларацію про готовність об'єкта до експлуатації, який належить до І-ІІІ категорії складності щодо об'єкта «Переобладнання кухні з житлової кімнати на 2-му поверсі житлового будинку за адресою: [ADDRESS]. Причиною повернення на доопрацювання вказано відсутність інформації про дозвільні документи, які надавали право виконувати будівельні роботи. Відповідно до ст. 10 ч.3, ст. 60 ч.1 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Відповідно до ст.57 ч.1 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ст. 58 ч.1 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. З аналізу доказів, що знаходяться у матеріалах справи та які було досліджено судом під час розгляду справи вбачається, що позивач не надав суду належних доказів про те, що на день подачі позову, його право було порушено відповідачем. Так, відповідно до положень Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» визначено, що до повноважень місцевих рад належить затвердження містобудівних програм та планів забудови територій, підготовка та подання на затвердження ради відповідних місцевих містобудівних програм, генеральних планів забудови населених пунктів, іншої містобудівної документації, надання відповідно до законодавства дозволу на спорудження об'єктів містобудування незалежно від форм власності, прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів у порядку, встановленому законодавством. Відповідно до ст. 9 Закону України «Про архітектурну діяльність» Будівництво (нове будівництво, реконструкція, реставрація, капітальний ремонт) об'єкта архітектури здійснюється відповідно до затвердженої проектної документації, державних стандартів, норм і правил у порядку, визначеному Законом України "Про регулювання містобудівної діяльності" ( 3038-17 ). Згідно зі ст. 34 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», право на виконання будівельних робіт: 1. Замовник має право виконувати будівельні роботи після: 1) подання замовником повідомлення про початок виконання будівельних робіт відповідному органу державного архітектурно-будівельного контролю - щодо об'єктів, будівництво яких здійснюється на підставі будівельного паспорта, які не потребують реєстрації декларації про початок виконання будівельних робіт або отримання дозволу на виконання будівельних робіт згідно з переліком об'єктів будівництва, затвердженим Кабінетом Міністрів України. Форма повідомлення про початок виконання будівельних робіт та порядок його подання визначаються Кабінетом Міністрів України;\Пункт 1 частини першої статті 34 із змінами, внесеними згідно із Законами № 4220-VI від 22.12.2011, № 5459-VI від 16.10.2012; в редакції Закону № 320-VIII від 09.04.2015\ 2) реєстрації органом державного архітектурно-будівельного контролю декларації про початок виконання будівельних робіт - щодо об'єктів будівництва, що належать до I-III категорій складності; 3) видачі замовнику органом державного архітектурно-будівельного контролю дозволу на виконання будівельних робіт - щодо об'єктів будівництва, що належать до IV і V категорій складності. Відповідно до ст. 39 Закону Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності»,датою прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об'єкта є дата реєстрації декларації про готовність об'єкта до експлуатації або видачі сертифіката. Експлуатація закінчених будівництвом об'єктів, не прийнятих (якщо таке прийняття передбачено законодавством) в експлуатацію забороняється. Інформація про наявність у позивача дозвільних документів на право виконання будівельних робіт з будівництва об'єкту та вводу його в експлуатацію у встановленому законодавством порядку в матеріалах справи відсутня. У п.п. 9, 10 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №6 від 30.03.2012 року «Про практику застосування судами статті 376 Цивільного кодексу України (про правовий режим самочинного будівництва)» роз'яснено, що при розгляді справ зазначеної категорії судам слід мати на увазі, що відповідно до статті 26 Закону України «Про основи містобудування» спори з питань містобудування вирішуються радами, інспекціями державного будівельного архітектурного контролю у межах їх повноважень, а також судом відповідно до законодавства. За загальним правилом кожна особа має право на захист свого цивільного права лише в разі його порушення, невизнання або оспорювання (частина перша статті 15 ЦК, частина перша статті 3 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК). У зв'язку із цим звернення до суду з позовом про визнання права власності на самочинне будівництво має здійснюватися за наявності даних про те, що порушене питання було предметом розгляду компетентного державного органу, рішення якого чи його відсутність дають підстави вважати про наявність спору про право. Згідно п.12 ППВСУ з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику застосування судами ст. 376 ЦК України (про правовий режим самочинного будівництва)» від 30.03.2012 року №6, у справах, пов'язаних із самочинним будівництвом нерухомого майна, суди мають враховувати, що за загальним правилом особа, яка здійснила або здійснює таке будівництво, не набуває права власності на нього (частина друга статті 376 ЦК). Разом із цим власник земельної ділянки набуває право власності на зведені ним будівлі, споруди та інше нерухоме майно (частина друга статті 375 ЦК), тому на вимогу власника (користувача) земельної ділянки суд може визнати за ним право власності на нерухоме майно, яке самочинно збудовано на ній, якщо це не порушує права інших осіб (частина п'ята статті 376 ЦК). Вирішуючи справу за позовом власника (користувача) земельної ділянки про визнання права власності на самочинно збудоване нерухоме майно, суди зобов'язані встановлювати усі обставини справи, зокрема: чи є позивач власником (користувачем) земельної ділянки; чи звертався він до компетентного державного органу про прийняття забудови до експлуатації; чи є законною відмова у такому прийнятті; чи є порушені будівельні норми та правила істотними. Також відповідно до п. 21 цієї постанови, передбачено, що при вирішенні позову про визнання права власності на самочинно збудоване нерухоме майно суд має виходити з того, що право на виконання будівельних робіт виникає у забудовника лише за наявності документів, які надають право виконувати будівельні роботи та передбачених статтями 27, 29 - 31 Закону № 3038-VI, а також у передбачених законом випадках отримання дозволу на виконання будівельних робіт (статті 34, 37 цього Закону). Проект не є належно затвердженим за умови відсутності погодження архітектурно-планувальної частини проекту місцевим органом містобудування та архітектури і позитивного висновку державної експертизи у випадку, коли її проведення є обов'язковим (стаття 7 Закону № 687-XIV, стаття 31 Закону № 3038-VI). Окрім того, в матеріалах справи відсутні відомості про те, що самочинно реконструйований житловий будинок, а саме переобладнана житлова кімната на 2 поверсі будинку в нежитлове приміщення кухню, відповідає архітектурним, будівельним, санітарним, екологічним, пожежним та іншим нормам і правилам. Отже, встановивши дані обставини в їх сукупності, той факт, що в матеріалах справи відсутні відомості про дотримання архітектурних, будівельних, санітарних, екологічних, пожежних та інших норм і правил, при здійснені будівництва суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позову. У зв'язку з відмовою в задоволенні позову судові витрати не підлягають відшкодуванню. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed