Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-29 00:00:00

03 грудня 2014 року [PERSON] пред`явив до суду позов до [PERSON], третя особа: Орган опіки та піклування Шевченківської районної адміністрації Львівської міської ради про визначення участі у вихованні дитини. В обґрунтування своїх вимог позивач зазначив про те, що він перебував у зареєстрованому шлюбі з відповідачем з 01.06.2010 року. Від спільного шлюбу вони мають малолітню доньку [PERSON], [INFO] Спільне життя у них не склалось. Через повну психологічну несумісність із відповідачем він проживає окремо. З 09.12.2014 р. шлюб між сторонами розірвано. Донька з 20.08.2013 року по 09.10.2013 року, а також з 05.08.2014 року, по даний час, проживає з дружиною, її братом, тещею та тестем. Після того, як вони з відповідачем почали проживати окремо, вона усілякими доступними для неї способами перешкоджає йому у реалізації його права пов'язаного із спілкуванням з дитиною. Своїм розпорядженням орган опіки та піклування ШРА ЛМР визначив спосіб участі позивача у вихованні дитини, час та порядок спілкування з донькою, однак всупереч цьому відповідач створює йому перешкоди у спілкуванні з донькою, а саме: не попереджає його про виїзд за межі Львова в день зустрічі з донькою, що унеможливлює побачення із донькою; після прибуття за місцем перебування доньки, відповідач силоміць відібрала дитину та зачинила її у будинку прабаби під ключ, що негативно впливає на психіку дитини; взагалі не допускає його до дитини. 14.10.2014 року він звернувся із черговою заявою до органу опіки та піклування Шевченківської районної адміністрації Львівської міської ради про вчинення здійснення відповідачем перешкод щодо його побачення із донькою. У відповідь на зазначену заяву ним отримано лист, в якому зазначено, що у відділі у справах дітей, з мамою дитини, [PERSON], відбулась розмова , під час якої їй роз'яснено те, що рішення органу опіки та піклування є обов'язковим до виконання. Всупереч цьому, 1 листопада 2014 року (перша субота місяця) йому надалі чинились перешкоди щодо побачень із дочкою, як наслідок, зустріч не відбулась. Крім вищезазначеного, протягом останніх трьох місяців він практично щодня телефонував до дружини щоб домовитись про те, щоб побачитись із дочкою, але вона на дзвінки не реагувала, та на такі його прохання постійно відмовляла. Рівень його доходу дозволяє йому дбати про здоров'я дитини,її фізичний, духовний та моральний розвиток, а також створити належні житлово-побутові умови під час її тимчасового перебування з ним, за місцем його проживання. Підстав вважати, що його спілкування з дочкою спричинить ій шкоду не існує. Створення перешкод дружиною спілкуванню із дочкою порушує не тільки його права, як батька, а в першу чергу порушує права та суперечить інтересам дитини. Враховуючи все наведене, позивач змушений звернутися до суду з позовом та просить визначити такі способи участі у вихованні та спілкуванні з донькою: кожну першу та третю суботу місяця з 10.00 год. до 13.00 год. побачення з донькою та спільне проведення часу, за бажанням в присутності матері; кожну другу та четверту неділю місяця з 10.00 год. до 13.00 год. побачення з донькою та спільне проведення часом, за бажанням в присутності матері; два рази на місяць (п'ятниця, субота або неділя) відвідування дитиною його місця проживання або спільні поїздки з дитиною до його батьків із залишенням дитини на ніч, за попереднім узгодженням із відповідачем відповідних днів; спільне з дитиною проведення святкових днів, періоду канікул в рівній кількості з відповідачем за попереднім узгодженням із нею відповідного періоду спільного перебування з дитиною та повідомленням її про місце перебування дитини; спільні з дитиною поїздки на відпочинок до курортних зон України, а також за її межі за попереднім узгодженням із відповідачем відповідних періодів відпочинку з дитиною та повідомленням матері про місце перебування дитини. В судовому засіданні позивач та його представник позов підтримали в повному обсязі, покликаючись на обставини, викладеній в позовній заяві. Відповідач - [PERSON] у судове засідання тричі поспіль не з'явилася, хоча належним чином була повідомлена про дату та час розгляду справи, її представник заявляв клопотання про відкладення справи, клопотання про залишення позову без розгляду, після цього в судове засідання не з'явився. Відповідно до ч. 3 ст. 27 ЦПК України особи, які беруть участь у справі, зобов'язані добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обов'язки. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 169 ЦПК України суд відкладає розгляд справи в межах строків, встановлених статтею 157 цього Кодексу, у разі, зокрема, першої неявки в судове засідання сторони або будь-кого з інших осіб, які беруть участь у справі, оповіщених у встановленому порядку про час і місце судового розгляду, якщо вони повідомили про причини неявки, які судом визнано поважними. Така позиція сторони відповідача розцінюється судом як така, що спрямована на затягування розгляду справи, що є порушенням прав позивача на розгляд його справи упродовж розумного строку та свідчить про зловживання відповідачем своїми процесуальними правами. Окрім цього, у відповідності до ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", частини 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, суд зазначає, що праву особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондується обов'язок добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження. Враховуючи викладене, приймаючи до уваги неприбуття у судове засідання належним чином повідомленого відповідача та представника, з урахуванням положень п. 2 ч. 1 ст. 169 ЦПК України, суд вважає за необхідне слухати справу у відсутності відповідача. Представник третьої особи в судове засідання не з'явився, хоча належним чином був повідомлений про дату та час розгляду справи. Враховуючи все вищенаведене, суд приходить до висновку про можливість завершення розгляду справи у відсутності осіб, що не з'явилися, оскільки в матеріалах справах достатньо доказів для її розгляду. Заслухавши пояснення позивача, його представника, свідків, з'ясувавши дійсні обставини справи, права та обов'язки сторін, дослідивши зібрані по справі докази, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Як вбачається зі свідоцтва про народження, [PERSON] народилася [INFO], її батьками є - [PERSON] та [PERSON] - сторони по справі. Судом встановлено, що шлюб між сторонами розірвано та вони проживають окремо: позивач у Самбірському районі, а відповідач у м. Львові. Донька [PERSON] проживає разом з матір'ю. Відповідно до ст.158 СК України, за заявою матері, батька дитини орган опіки та піклування визначає способи участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею того з батьків, хто проживає окремо від неї. Рішення про це орган опіки та піклування постановляє на підставі вивчення умов життя батьків, їхнього ставлення до дитини, інших обставин, що мають істотне значення. Рішення органу опіки та піклування є обов'язковим до виконання. Особа, яка ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, зобов'язана відшкодувати матеріальну та моральну шкоду, завдану тому з батьків, хто проживає окремо від дитини. Згідно розпорядження органу опіки та піклування ШРА ЛМР № 504 від 07.10.2014 року встановлено днями побачень [PERSON] з донькою [PERSON], яка проживає з матір'ю [PERSON] за адресою: [ADDRESS] першу та третю суботу місяця з 17:00 год. до 19:00 год., другу та четверту неділю місяця з 11:00 год. до 13:00 год. в присутності матері дитини. Крім цього, за домовленістю між батьками , зустрічі можуть відбуватись і в інші дні впродовж тижня,не порушуючи режиму харчування та сну дитини. В судовому засіданні встановлено, що виконання даного розпорядження порушуються [PERSON], яка створює [PERSON] перешкоди у спілкуванні з дитиною. З квитанцій, долучених до матеріалів справи вбачається. що позивач регулярно перераховує грошові кошти відповідачу на утримання доньки. З характеристики, підписаної директором Львівської середньої спеціалізованої музичної школи - інтернату імені С. Крушельницької на в.о. головного бухгалтера [PERSON] вбачається, що [PERSON] є ввічливим, порядним, чесним, справедливий, старанний у роботі тощо. В судовому засіданні свідок [PERSON] показав, що він є товаришем позивача та 12.10.2014 р. він та [PERSON] поїхали до будинку дружини позивача, де [PERSON] мав зустрітися з донькою. До домофону ніхто не підійшов, дверей не відчинив. Йому відомо зі слів позивача, що дружина створює йому перешкоди у спілкуванні з дитиною, а саме постійно порушує домовленості щодо побачень з дитиною, у визначені дні для зустрічей не відповідає на телефонні дзвінки. [PERSON] працює на двох роботах, забезпечує доньку, намагається брати участь у її вихованні. В судовому засіданні свідок [PERSON] показала, що вона працює разом з позивачем. Їй відомо, що його дружина створює йому перешкоди у спілкуванні з дитиною. Одного разу, 09.11.2014 р. він попросив її поїхати разом з ним до доньки, однак [PERSON] не впустила його додому, на телефон не відповідала, дитину на зустріч з батьком не випустила. [PERSON] є доброю людиною, працює, забезпечує доньку, намагається брати участь у її вихованні. Статтею 141 СК України встановлено, що мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Статтею 151 СК України встановлено, що мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом. Відповідно до ч.2,3 ст. 157 СК України, той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. У свою чергу, той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Законом України"Про охорону дитинства" , а саме ч.З ст. 11 передбачено, що батько і мати мають рівні права та обов'язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. У ст.15 вказаного Закону зазначено, що дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов'язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини. У разі коли батьки не можуть дійти згоди щодо участі одного з батьків, який проживає окремо, у вихованні дитини, порядок такої участі визначається органами опіки та піклування за участю батьків виходячи з інтересів дитини. Рішення органів опіки та піклування з цих питань можуть бути оскаржені до суду у порядку, встановленому законом. Судом встановлено, що вищезазначене рішення органу опіки та піклування ШРА ЛМР відповідачем не було оскаржено, однак відповідач фактично відмовляється його виконувати. Відповідно до ст.159 СК України, якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. Під час вирішення спору щодо участі одного з батьків у вихованні дитини береться до уваги ставлення батьків до виконання своїх обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення, в тому числі стан психічного здоров'я одного з батьків, зловживання ним алкогольними напоями або наркотичними засобами. Статтею 3 Конвенції про права дитини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 20.11.1989 року, передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов'язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов'язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх з відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Повторну неявку відповідача та її представника в судове засідання по даній справі та спроби затягування розгляду справи, суд розцінює як відсутність належних доказів та аргументованих пояснень щодо спростування позову. Враховуючи все вищенаведене, суд приходить до висновку, що дитина потребує батьківської уваги, піклування та позовні вимоги позивача відповідають інтересам дитини, які є ключовими при розгляді даної справи, а відтак позов підлягає до задоволення в повному обсязі.

Outcome: approved