Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-29 00:00:00

Позивач [PERSON] , інтереси якого представляє адвокат Тупало М.П., звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача - Управління з питань захисту прав дітей Міської ради міста Кропивницького про визнання незаконним вивезення малолітньої дитини за межі України та зобов`язання повернути дитину до України за основним місцем її проживання. В обґрунтування позовних вимог вказав, що 02.08.1997 року між сторонами було укладено шлюб, який був зареєстрований, актовий запис № 19. В шлюбі було народжено троє дітей: [PERSON] , 1999 р.н., [PERSON] , 2004 р.н. та [PERSON] , 2012 р.н. Рішенням суду від 17.07.2019 року шлюб було розірвано. Малолітній син [PERSON] проживав разом з матір`ю в м. Кропивницькому де ходив в дошкільний навчальний заклад та спеціалізовані секції. Влітку 2019 року відповідач повідомила позивача, що бажає переїхати разом з сином до Республіки Австрія, позивач проти таких планів не заперечував. Упродовж 2019 року позивачем надавались нотаріально посвідчена згода на тимчасові поїздки неповнолітнім дітям за межі України до Республіки Австрія та ОАЄ у супроводі матері, що були зареєстровані у державному реєстрі за відповідними № № 321, 324 від 18.02.2019 року, № № 350, 351 від 22.02.2019 року, № 454 від 23.03.2019 року та № 600 від 18.04.2019 року, що були посвідчені приватним нотаріусом Кропивницького міського нотаріального округу Нікітенко О.В. Зазначив, що 13.09.2019 року на підставі заяви позивача були скасовані всі видані попередні довіреності, про що відповідача було офіційно повідомлено на електронну адресу, а також листом направленим Укрпоштою. Не зважаючи на відсутність дозволу батька на вивезення дитини відповідач все одно вивезла малолітнього сина за кордон. На сьогоднішній день відповідач не повернула неповнолітнього сина за його офіційним постійним місцем проживання в Україні. Вказує, що він виконував та надалі бажає виконувати свої батьківські обов`язки, бажає безперешкодно спілкуватися з сином, систематично його бачити, мати можливість спільного відпочинку та брати участь в його вихованні. За таких обставин просив визнати незаконним вивезення малолітньої дитини [PERSON] за межі України, та зобов`язати відповідача негайно повернути малолітню дитину до України за основним місцем його проживання. Ухвалою Ленінського районного суду м. Кіровограда від 05.12.2019 року відкрито провадження у вказаній справі за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання. 21.12.2019 року за вх. № 31070 до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач вказала, що доводи позивача вважає безпідставними, необґрунтованими та незаконними з огляду на наступне. Позивачем зазначається, що всі попередні довіреності щодо згоди на тимчасові поїздки, які надавались на протязі 2019 року, 13.09.2019 року скасовані, однак відповідачу невідомо, які попередні довіреності 13.09.2019 року скасовані позивачем, оскільки відмова позивача від раніше наданих погоджень на вивезення дітей посвідчені приватним нотаріусом 13.08.2019 року. Законодавство України не містить конкретних механізмів скасування відповідної заяви одного з батьків. Нотаріус як під час складання заяви про надання згоди, так і під час складання заяви про її скасування, лише засвідчує справжність підпису особи. Тому сам факт нотаріального посвідчення зави про скасування дозволу, ні в якому раз не впливає на чинність або втрату чинності будь-якої попередньо складаної заяви. Тому вважає, що всі надані позивачем згоди на тимчасові поїздки дітей за межі України у супроводі матері є досі чинні. Твердження позивача, що влітку 2019 року відповідач повідомила позивача, що бажає переїхати разом з сином до Республіки Австрія не відповідає дійсності, оскільки малолітньому сину виданий дозвіл на перебування на території Республіки Австрія з 28.11.2017 року по 27 11.2020 року. Позивач в Республіці Австрія отримував допомогу на трьох дітей, віддав син до дитячого садку в Республіці Австрія і станом на день подання відзиву [PERSON] зарахований до 1 класу австрійської школи. Позивач сам для забезпечення прав та інтересів дітей надав довгострокові дозволи на виїзд за кордон. Вказує, що в разі задоволенні позовних вимог малолітній син буде позбавлений можливості навчання, як на території Республіки Австрія, де він навчається на даний час, так і на території України, оскільки вже не буде можливості подати вчасно документи для зарахування до української школи. Наголошує, що задоволення позовних вимог не відповідає інтересам дитини. За таких обставин просила відмовити у задоволенні позову в повному обсязі. 29.01.2020 року за вх. № 2406 до суду надійшла заява про зміну предмету позову в якій позивач, інтереси якого представляє адвокат Тупало М.П., просить визнати незаконним вивезення малолітньої дитини [PERSON] за межі України 31.08.2019 року, та зобов`язати відповідача негайно повернути малолітню дитину до України за основним місцем його проживання. Ухвалою Ленінського районного суду м. Кіровограда від 10.06.2020 року підготовче провадження у справі закрито, справа призначена до судового розгляду по суті. За наслідками розгляд заяви представника позивача про відмову від частини позовних вимог ухвалою суду від 28.08.2020 року провадження у цивільній справі в частині зобов`язання [PERSON] негайно повернути малолітню дитину [PERSON] , [INFO] , до України за основним місцем його проживання - закрито. 30.09.2020 року за вх. № 22125 до суду надійшли додаткові пояснення представника відповідача з урахуванням відмови позивача від частини позовних вимог, де остання вказала, що на момент виїзду 31.08.2019 року до Республіки Австрія разом з сином відповідач мала всі необхідні документи, передбачені чинним на той час законодавством України, в тому числі оригінали діючих дозволів на виїзд неповнолітніх дітей за кордон. Жодних доказів, що відповідач була обізнана про наявність заяви позивача, якою останній нібито скасував раніше надані ним дозволи на виїзд дитини за кордон в матеріалах справи відсутні. Представник позивача у судовому засіданні підтримав доводи позову, пославшись на викладене в ньому, просив задовольнити позов та визнати незаконним вивезення малолітньої дитини [PERSON] за межі України 31.08.2019 року. Представник відповідача у судовому засіданні позов не визнала, пославшись на викладене у заявах по суті справи, просила відмовити в його задоволенні. Представник Управління з питань захисту прав дітей Міської ради міста Кропивницького у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений у встановленому законом порядку. 29.10.2020 року за вх. № 7176 до суду надійшло клопотання від представника Управління з питань захисту прав дітей Міської ради міста Кропивницького про розгляд справи без участі їхнього представника. Згідно ч.1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті. Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши та оцінивши письмові докази по справі, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позову з наступних підстав. Судом встановлено та матеріалами справи підтверджується, що рішенням Печерського районного суду м. Києва від 17.07.2019 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] , зареєстрований 02.08.1997 року за актовим записом № 14 у Центральному відділі реєстрації актів громадянського стану Кіровоградського міськвиконкому - розірвано (том І, а.с. 11). Відповідно копії свідоцтва про народження, виданого повторно Кропивницьким міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану ГТУЮ у Кіровоградській області 13.08.2019 року, актовий запис № 1946, батьками [PERSON] , [INFO] є [PERSON] та [PERSON] (том І, а.с. 12). На підставі заяви від 23.03.2019 року, яка посвідчена приватним нотаріусом Кропивницького міського нотаріального округу Нікітенко О.В., зареєстрована в реєстрі за № 454, [PERSON] дав згоду його малолітньому сину [PERSON] , [INFO] на тимчасовий виїзд за межі України до Республіки Австрія та повернення до держави Україна, в період з 23.03.2019 року по 31.12.2019 року, у супроводі матері (том ІІ, а.с. 14) Заявою від 13.08.2019 року, яка посвідчена приватним нотаріусом Кропивницького міського нотаріального округу Нікітенко О.В., зареєстрована в реєстрі за № 1401, [PERSON] відмовився від раніше підписаних ним заяв про згоду на тимчасові поїздки до Республіки Австрія та ОАЄ його малолітніх дітей, [PERSON] , 2012 р.н. та [PERSON] , 2004 р.н., справжність підпису на яких засвідчено приватним нотаріусом Кропивницького міського нотаріального округу Нікітенко О.В. 18.02.2019 року за № 321, 324, 22.02.2019 року за № 350, 351, від 23.03.2019 року за № 454, від 18.04.2019 за № 600 (том І, а.с. 15). Згідно ч. 3 ст. 313 ЦК України фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними, крім випадків, передбачених законом. Згідно з п. п. 3, 4 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 27.01.1995 року за № 57, виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, здійснюється за згодою обох батьків (усиновлювачів) (далі - батьки) та в їх супроводі або в супроводі осіб, уповноважених ними, які на момент виїзду з України досягли 18-річного віку, у тому числі в супроводі членів екіпажу повітряного судна, на якому вони прямують. Виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється, зокрема, за нотаріально посвідченою згодою другого з батьків із зазначенням у ній держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі, якщо другий з батьків відсутній у пункті пропуску. Відповідно до статті 3 Конвенції про цивільно-правові аспекти міжнародного викрадення дітей 1980 року, переміщення або утримування дитини розглядаються як незаконні, якщо порушуються права піклування про дитину, що належать будь-якій особі, установі або іншому органу, колективно або індивідуально, відповідно до законодавства держави, в якій дитина постійно мешкала до переміщення або утримування, за умови, що у момент переміщення або утримування ці права ефективно здійснювалися, колективно або індивідуально, або могли б здійснюватись, якби не переміщення (утримування). Стаття 5 Конвенції визначає для її цілей: «права піклування» включають права, пов`язані з піклуванням будь-якої особи про дитину, і зокрема, право визначати місце проживання дитини; "права доступу" включають право переміщення дитини на обмежений час у місце інше, ніж місце її постійного проживання. Під час розгляду справи судом встановлено, що між сторонами склалися неприязні стосунки, оскільки між ними триває конфлікт пов`язаний з участю у вихованні неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] . На протязі 2019 року батьком малолітнього [PERSON] - [PERSON] надавались нотаріально посвідчені згоди на тимчасові поїздки дітей за межі України до Республіки Австрія та ОАЕ у супроводі матері [PERSON] . Так, виїзд [PERSON] , [INFO] , у супроводі матері - [PERSON] через державний кордон України в Республіку Австрія було здійснено 31.08.2019 року на підставі нотаріально посвідченої згоди батька [PERSON] від 23.03.2019 року за № 454, в якій термін дозволу виїзду сина вказаний з 23.03.2019 року по 31.12.2019 року. Як зазначає відповідач про існування заяви від 13.08.2019 року про скасування згоди [PERSON] на виїзд за кордон [PERSON] , [INFO] , їй відомо не було. Даних про те, що [PERSON] була обізнана про наявність заяви [PERSON] , якою останній скасував раніше надані ним дозволи на виїзд дитини за кордон матеріали справи не містять. Зокрема, накладна Укрпошта експрес №2500667217733 (том І, а.с. 18) з листом від 28.08.2019 року (том І, а.с. 16) та копія заяви про відмову від дозволу на виїзд за кордон, направлена на адресу [PERSON] не містить інформацію про отримання останньою поштового відправлення. Також направлення вказаних документів на електронну адресу відповідача не можна вважати належним повідомленням особи. Враховуючи зазначене, суд, оцінюючи наявні в матеріалах справи належні та допустимі докази, приходить до висновку про відсутність підстав для визнання незаконним вивезення 31.08.2019 року малолітньої дитини [PERSON] за межі України, у зв`язку з чим позовні вимоги задоволенню не підлягають. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, в разі відмови у задоволенні позову, судовий збір залишається за фактично понесеним позивачем.

Outcome: dismissed