Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-18 00:00:00

04.04.2012 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON], в якому після уточнення позовних вимог 11.03.2013 року, просила встановити факт проживання однією сім»єю з [PERSON] як чоловіка та дружини з 2000 року по день його смерті; визнати об'єктом права спільної сумісної власності грошові вклади на ім'я [PERSON]; визнати за нею право власності на ? частину грошових вкладів на ім'я [PERSON]; змінити для неї черговість отримання права спадкування після смерті [PERSON] - визнати, що вона має право разом із спадкоємцями тієї черги, яка має право на спадкування, отримати у рівних частках спадщину, яка залишилась після смерті [PERSON]; усунути [PERSON] від права на спадкування за законом після смерті [PERSON] В обґрунтування позовних вимог посилалась на те, що, починаючи з 2000 року вони проживали з [PERSON] однією сім'єю без реєстрації шлюбу, разом вели господарство, мали спільний сімейний бюджет, купували речі домашнього вжитку та побуту, робили ремонт у квартирі тощо, піклувалися один про одного. [PERSON] за станом здоров»я мав ряд хронічних захворювань, страждав на атеросклеротичний кардіосклероз, ІБС, стенокардію, гіпертонічну хворобу та інше, був визнаний інвалідом 3 групи, а в подальшому 2 групи. За станом здоров»я потребував постійного медичного лікування та стороннього догляду, який вона йому надавала. Відповідач [PERSON], який є племінником спадкодавця [PERSON], ніколи не турбувався про нього, не опікувався та не надавав допомоги, якої спадкодавець потребував, тому повинен бути усунутий від права на спадкування. Відповідач [PERSON] позов не визнав, зазначив, що його дядько [PERSON] після смерті дружини на протязі 14 років проживав один, працював на ринку м»ясником, торгував медом, був енергійною людиною, підтримував спілкування із багатьма людьми. З позивачкою [PERSON], яка була старшою за нього на 7 років, він підтримував добросусідські стосунки, позивачка періодично за окрему платню готувала для нього їжу, прала, прибирала у квартирі. Його дядько дійсно був інвалідом, але за станом здоров»я не був у безпорадному стані та сторонньої допомоги не потребував. Рішенням Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 02 грудня 2013 року позовні вимоги [PERSON] задоволено у повному обсязі : встановлено факт проживання однією сім'єю [PERSON] та [PERSON], як чоловіка та дружини з 2000 року по день смерті [PERSON] [INFO]. Визнано об'єктом права спільної сумісної власності грошові вклади на ім'я [PERSON] в ПАТ «Кредитпромбанк». Визнано за [PERSON] право власності на ? частину грошових внесків на вкладних та відсоткових рахунках : № [NUMBER], № [NUMBER] згідно договору банківського вкладу № 003656/FDD 17-11 від 11.04.2011 року; №[NUMBER], №[NUMBER], згідно договору банківського вкладу № 004240 FDD 17-12 від 11.02.2012 року; № [NUMBER], №[NUMBER] згідно договору банківського вкладу № 003661/FDDV 17-11 від 11.04.2011 року; № [NUMBER] згідно договору № 997901 від 13.02.2009 року, який було відкрито на ім'я [PERSON] у Донбаській філії ПАТ «Кредитпромбанк». Змінено для [PERSON] черговість отримання права на спадкування після смерті [PERSON] Визнано, що [PERSON] має право разом із спадкоємцями тієї черги, яка має право на спадкування, отримати у рівних частках спадщину, яка залишилася після смерті [PERSON] Усунуто [PERSON] від права на спадкування за законом після смерті [PERSON] Вирішено питання про судовий збір. В апеляційній скарзі [PERSON], посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, просить рішення суду скасувати, ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог. В обґрунтування доводів апеляційної скарги посилається на те, що [PERSON] проживав один, був заможньою людиною, працював, торгував на ринку, купив автомобіль, яким весь час користувався, був життєактивною людиною та підтримував стосунки з широким колом осіб. Він підтримував із своїм дядьком дружні стосунки, будь-якої сторонньої допомоги спадкодавець не потребував, розпоряджався своїми коштами самостійно, вчиняв дії на свій розсуд, завжди мешкав один, організовував побут самостійно. Зазначає, що [PERSON] та [PERSON] спілкувались лише як сусіди та спільного господарства ніколи не вели. Всі витрати пов'язані з похованням [PERSON] він ніс самостійно. В судовому засіданні відповідач та його представник підтримали доводи апеляційної скарги у повному обсязі. Позивач та його представник заперечують проти доводів апеляційної скарги, просять рішення суду першої інстанції залишити без змін. Заслухавши доповідь судді апеляційної інстанції, пояснення сторін, дослідивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права. Відповідно до ст. 303 ЦПК України під час розгляду у справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суду першої інстанції. При розгляді справи судом першої інстанції встановлено, що [PERSON] [INFO] був зареєстрованим та проживав за адресою [ADDRESS]. [INFO] [PERSON] помер. За заявою спадкоємця [PERSON] 12.03.2012 року відкрито спадкову справу №1-2012. Позивач [PERSON] та спадкодавець [PERSON] з 2000 року по день смерті останнього проживали однією сім»єю як чоловік та жінка без реєстрації шлюбу. Такий висновок суду першої інстанції є обґрунтованим, таким, що відповідає фактичним обставинам справи і вимогам діючого цивільного законодавства. Судом першої інстанції встановлено, що позивачка була зареєстрована за тією ж адресою, що і померлий [PERSON], але у квартирі [NUMBER], що розташована поверхом вище. Факт спільного проживання однією родиною підтверджений актом ЖБК «Ясень» від 13.03.2012 року та поясненнями свідків - сусідів :[PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON]. Вказані свідки є мешканцями будинку, в якому проживав померлий, про обставини спільного проживання з [PERSON] їм відомо безпосередньо, оскільки факт спільного проживання протягом тривалого часу був очевидним : спільний побут, придбання майна, права та обов»язки, піклування тощо. Факт спільного проживання як чоловіка та жінки підтвердили також свідки [PERSON], [PERSON], [PERSON] , [PERSON], [PERSON] та інші свідки, пояснення яких наведені у судовому рішенні. Той факт, що за період з 2000 року [PERSON] та [PERSON] провели ремонт у квартирі, придбали автомобіль, холодильник та інші численні предмети домашнього побуту підтверджений свідками [PERSON], [PERSON] Про спільне проживання позивачки з померлим однією сім»є свідчили родичі померлого - сестра [PERSON], племінник [PERSON], медичні працівники : [PERSON], [PERSON], медична сестра [PERSON] лікар [PERSON], робітники, які виконували у квартирі ремонтні роботи на замовлення [PERSON], [PERSON] Судом першої інстанції дана правова оцінка поясненням свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON], на які в своїх запереченнях посилається відповідач [PERSON] Пояснення вказаних осіб не спростовують висновків суду, що позивач та [PERSON] проживали як чоловік та дружина без реєстрації шлюбу, оскільки часто не спілкувались з [PERSON],не знали про його побут та стосунки із позивачкою. Судом також дана оцінка поясненням свідків [PERSON], [PERSON] - родичів відповідача, та [PERSON], які також не впливають на висновок суду про спільне проживання позивачки та померлого [PERSON] В апеляційній скарзі відповідач фактично повторює свої заперечення, які були надані ним суду першої інстанції, та які вже були предметом судового дослідження. Відповідачем не наведено достатніх та переконливих доказів, які б спростовували висновок суду про те, що [PERSON] та [PERSON] проживали як подружжя. Про факт спільного проживання однією сім»єю як чоловіка та жінки свідчать численні письмові докази, якими є : квитанції про оплату комунальних послуг квартири [NUMBER] від імені [PERSON]; санаторно-курортні картки за 2010 р. та 2011р. про спільне лікування у санаторію ; довіреність від [PERSON] [PERSON] на право розпорядження її автомобілем від 02.08.2006 р. ; довіреність [PERSON] на ім.»я [PERSON] розпоряджатися грошовими внесками, що містяться на її особових рахунках.; численні фотографії на яких [PERSON] з [PERSON] разом з рідними, на відпочинку, у побуті, на лікуванні. Викладені обставини у сукупності свідчать про реальні сімейні відносини, наявність спільних витрат, спільного бюджету, спільного побуту, участь у витратах на утримання житла, ремонт, надання взаємної допомоги тощо, що відповідно до ст.. 3 СК України визначає сім»ю. Відповідно до ст. 74 СК України якщо жінка та чоловік проживають однією сім'єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 цього Кодексу. У пункті 20 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" від 21 грудня 2007 р. N 11 роз'яснено, що підчас застосування ст. 74 СК, що регулює поділ майна осіб, які проживають у фактичних шлюбних відносинах, судам необхідно враховувати, що правило зазначеної норми поширюється на випадки, коли чоловік та жінка не перебувають у будь-якому іншому шлюбі й між ними склалися усталені відносини, що притаманні подружжю. З матеріалів справи вбачається. що під час спільного проживання на особові рахунки [PERSON] № [NUMBER], № [NUMBER] згідно договору банківського вкладу № 003656/FDD 17-11 від 11.04.2011 року; №[NUMBER], №[NUMBER], згідно договору банківського вкладу № 004240 FDD 17-12 від 11.02.2012 року; № [NUMBER], №[NUMBER] згідно договору банківського вкладу № 003661/FDDV 17-11 від 11.04.2011 року; № [NUMBER] згідно договору № 997901 від 13.02.2009 року 11.04.2001 р., 11.02.2012 року, 11.04.2011 року, 13.02.2009 року внесені грошові кошти, які є спільним майном, тому суд першої інстанції обґрунтовано визнав за позивачкою право власності на ? частину грошових внесків з нарахованими відсотками. Підстав для скасування ухваленого в цій частині рішення суду першої інстанції не вбачається. Задовольняючи позовні вимоги [PERSON] в частині зміни для неї черговості отримання права на спадкування після смерті [PERSON] , визнання права на спадкування разом із спадкоємцями тієї черги, яка має право на спадкування та усунення відповідача [PERSON] від права на спадкування за законом після смерті [PERSON] суд першої інстанції виходив з того, що позивачка з 2000 року по день смерті [PERSON] [INFO] опікувалась ним, матеріально забезпечувала спадкодавця, надавала йому допомогу у побуті та лікуванні. Суд врахував те, що спадкодавець був інвалідом 2 групи, мав ряд хронічних захворювань та алкогольну залежність, тому потребував постійного догляду та допомоги, яку йому надавала [PERSON]. Наявність хронічних захворювань, інвалідність 2 групи у сукупності із зловживанням алкоголю суд визнав безпорадним станом [PERSON] та визнав за можливе змінити для [PERSON] черговість отримання права на спадкування та усунути від спадкування [PERSON], який матеріальної допомоги, догляду спадкодавцю не надавав. Проте, з таким висновком суду першої інстанції погодитись не можна, оскільки він зроблений з порушенням норм матеріального права. Відповідно до ч. 2 ст. 1259 ЦК фізична особа, яка є спадкоємцем за законом наступних черг, може за рішенням суду одержати право на спадкування разом із спадкоємцями тієї черги, яка має право на спадкування, за умови, що вона протягом тривалого часу опікувалася, матеріально забезпечувала, надавала іншу допомогу спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані. Застосування наведеної норми вимагає доведення позивачем: 1) факту опікування, матеріального забезпечення спадкодавця протягом тривалого часу; 2) перебування спадкодавця в безпорадному стані, тобто стані, зумовленому похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом, коли особа не може самостійно забезпечити умови свого життя, потребує стороннього догляду, допомоги та піклування. Судом установлено, що померлому [PERSON] на час смерті було 62 роки, вперше 3група інвалідності за загальним захворюванням була встановлена 19.12.2005 р. , з 03.06.2009 року [PERSON] визнаний інвалідом 2 групи ( а.с. 80-81 т. 1). Згідно висновку МСЕК [PERSON] міг працювати у спеціально створених умовах, рекомендований нагляд у лікаря. Вбачається, що даний висновок не містить посилання на потребу здійснювати за [PERSON] сторонній догляд. З довідки кардіологічного відділення вбачається, що [PERSON] проходив курс лікування у відділенні : 15.09.2006 по 12.10.2006 ; 15.03.2007 р. по 13.04.2007 р., 15.10.2007 р. по 01.11.2007 р.; 23.04.2008 по 19.05.2008 р.; 21.11.2008 р. по 5.12.2008 р. ; з 13.04.2009 р. по 27.04.2009 р. з діагнозом стенокардія, ІХС, кардіосклероз, гіпертонічна хвороба 2 ст.. Сторонньої допомоги та нагляду не потребував ( а.с. 82 т.1) Відповідно до ч. 2 ст. 59 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть бути підтверджені іншими засобами доказування. Таким чином, безпорадний стан особи та її потреба у сторонньому догляді повинні бути підтверджені медичними документами. Таких документів суду не надано. Згідно приписів п.6 Постанови Пленуму Верховного Суду від 30 травня 2008 року N 7 «Про судову практику у справах про спадкування» : безпорадним слід розуміти стан особи, зумовлений похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом, коли вона не може самостійно забезпечити умови свого життя, потребує стороннього догляду, допомоги та піклування. Встановлено, що [PERSON] до часу своєї смерті вів активний спосіб життя : працював, торгував на ринку, займався пасікою та продажем меду, вирощував овочі, керував автомобілем, вчиняв дії щодо грошових внесків у банківських установах, опікувався питанням своєї участі як акціонера у ООО «Артемівський торговий комплекс» ( а.с. 149 т. )тощо. За правилами ч. 3 ст. 1224 ЦК не мають право на спадкування за законом повнолітні діти, а також інші особи, які ухилялися від виконання обов'язку щодо утримання спадкодавця, якщо ця обставина встановлена судом. Згідно з ч. 5 ст. 1224 ЦК особа може бути усунена від права на спадкування за законом, якщо судом буде встановлено, що вона ухилялася від надання допомоги спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані. Пленум Верховного Суду України "Про судову практику у справах про спадкування" від 30 травня 2008 року N 7 роз'яснив, що при встановленні судом факту ухилення особи від виконання обов'язку щодо утримання спадкодавця слід враховувати поведінку особи і розуміння нею свого обов'язку щодо надання допомоги, її необхідність для існування спадкодавця, наявність можливостей для цього та свідоме невиконання такою особою встановленого законом обов'язку З огляду на зміст зазначеної норми закону та роз»яснень суд першої інстанції, вирішуючи вимогу про усунення спадкодавця [PERSON] від спадкування відповідно до вимог ст. 214 ЦПК, повинен установити як факт ухилення особи від надання спадкодавцеві допомоги, так і факт перебування спадкодавця в безпорадному стані через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво та потребу спадкодавця в допомозі цієї особи. Під безпорадним станом слід розуміти безпомічність особи, неспроможність її своїми силами через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво фізично чи матеріально самостійно забезпечити умови свого життя, у зв'язку з чим ця особа потребує стороннього догляду, допомоги та піклування. Ухилення особи від надання допомоги спадкодавцеві, який потребував допомоги, полягає в умисних діях чи бездіяльності особи, спрямованих на уникнення від обов'язку забезпечити підтримку та допомогу спадкодавцю, тобто ухилення пов'язане з винною поведінкою особи, яка усвідомлювала свій обов'язок, мала можливість його виконувати, але не вчиняла необхідних дій. Отже, ухилення характеризується умисною формою вини. Усупереч вимогам ст. ст. 213 - 215 ЦПК України суд першої інстанції указаних обставин не встановив і не зазначив у рішенні про доведеність фактів безпорадного стану спадкодавця, зробивши висновки лише з показань свідків про потребу в догляді , потребу в отриманні допомоги від сторонніх осіб та ухилення відповідача від надання допомоги. Враховуючи те, що за змістом ч. 5 ст. 1224 ЦК України лише при одночасному настанні цих обставин і доведеності зазначених фактів у їх сукупності спадкоємець може бути усунений від права на спадщину, висновок суду першої інстанції про усунення спадкоємця від права на спадкування є необґрунтованим та незаконним. Оскільки за встановлених обставин судом першої інстанції невірно застосовані норми матеріального права, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню в частині зміни для [PERSON] черговості отримання права на спадкування після смерті [PERSON], померлого [INFO]; визнання за [PERSON] права на спадкування разом із спадкоємцями тієї черги, яка має право на спадкування; усунення [PERSON] від права на спадкування за законом після смерті [PERSON] з ухваленням нового рішення про відмову в цій частині позовних вимог за вказаних вище підстав.

Outcome: partial