Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-03 00:00:00

[PERSON] звернулася до Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області з заявою про встановлення факту перебування [PERSON], [INFO], зареєстрованої за адресою: [ADDRESS], на повному утриманні чоловіка [PERSON], померлого [INFO]. Встановлення даного факту їй необхідно для призначення їй пенсії по втраті годувальника. Заявниця [PERSON] в судовому засіданні вимоги заяви підтримала з підстав, викладених в заяві, просила задоволити в повному обсязі. Представник заінтересованої особи: Управління пенісійного фонду України в м.Івано-Франківську в судовому засіданні проти задоволення зави заперечила з підстав, викладених в поданому до суду запереченні, просила відмовити в повному обсязі (а.с. 20, 21). Беручи до уваги пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що заява не підлягає до задоволення з наступних підстав. Згідно копії свідоцтва про укладення шлюбу Серії [NUMBER] від 16.02.1985 року, [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб 16.02.1985 року (а.с.3). Відповідно до копії свідоцтва про смерть Серія [NUMBER] від 27.09.2014 року [PERSON] помер [INFO] у віці 56 років, про що складено відповідний актовий запис №1473 (а.с. 7). Як вбачається з копії посвідчення Серія [NUMBER] від 21.10.2014 року [PERSON] має право на пільги, встановлені законодавством України для сімей загиблих (померлих) ветеранів війни (а.с.9). Відповідно до довідки про доходи №1266 від 12.09.2016 року [PERSON] встановлено, що заробітня плата заявниці у 2014 році становила 1 418,97 грн. - 1 597,29 грн. (а.с.14). З довідки УПФ №19 від 03.04.2019 року вбачається, що [PERSON] отримував пенсію у розмірі 5 084,14 грн. - 5 182,84 грн.(а.с. 73). Статтею 124 Конституції України передбачено, що правосуддя в Україні здійснюється виключно судами. Делегування функцій судів, а також привласнення цих функцій іншими органами чи посадовими особами не допускаються. Юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі. Відповідно до ч.1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Статтею 12 ЦПК України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов'язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Суд, зберігаючи об'єктивність і неупередженість: керує ходом судового процесу; сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами; роз'яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов'язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій; сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом; запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов'язків. Відповідно до ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ч.1 ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Статтею 81 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Пунктом 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» № 5 від 31.03.1995 року передбачено, що в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення: заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов'язується з наступним вирішенням спору про право. Пунктом 2 частини 1 статті 315 ЦПК України встановлено, що суд розглядає справи про встановлення факту перебування фізичної особи на утриманні. Статтею 75 СК України встановлено, що право на утримання (аліменти) має той із подружжя, який є непрацездатним, потребує матеріальної допомоги, за умови, що другий із подружжя може надавати матеріальну допомогу. Непрацездатним вважається той із подружжя, який досяг пенсійного віку, встановленого законом, або є особою з інвалідністю I, II чи III групи. Один із подружжя є таким, що потребує матеріальної допомоги, якщо заробітна плата, пенсія, доходи від використання його майна, інші доходи не забезпечують йому прожиткового мінімуму, встановленого законом. Згідно ст.8 Закону України "Про Державний бюджет України на 2014 рік" установлено у 2014 році мінімальна зарплата становить 1218 гривень. Враховуючи вищенаведене, оскільки заявниця отримувала заробітню плату, яка була вищою від прожиткового мінімуму, встановленого для працездатних осіб, вказаний дохід заявниці забезпечував їй прожитковий мінімум, а тому суд приходить до висновку що вимоги заяви є безпідставними, необгрунтованими та не підлягають до задоволення На підставі викладеного та

Outcome: dismissed