Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-15 00:00:00

У лютому 2018 року позивач звернувся до суду з позовом де вказує, що рішенням Харківського районного суду Харківської області від 21 травня 2013 року з відповідача на його користь стягнуті аліменти на утримання непрацездатного батька, у розмірі 280 грн. щомісячно. Відповідач в період з 01.06.2013 року по 01.02.2017 року аліменти сплачував нерегулярно, внаслідок чого утворилась заборгованість, яка становить 6349 грн.52 коп. Просив стягнути з відповідача зазначену суму заборгованості з нарахованою на неї, у відповідності з вимогами ст.549 ЦК України, пенею у розмірі 5715 грн., а всього 12065 грн. 22 лютого 2018 року судом з відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання ГУ ДМС України в Харківській області була отримана інформація щодо зареєстрованого у встановленому законом порядку місця мешкання відповідача. Ухвалою судді Харківського районного суду Харківської області від 28 лютого 2018 року позов було прийнято до провадження суду і справу було призначено до розгляду у підготовчому судовому засіданні. Заочним рішенням Харківського районного суду Харківської області від 22 березня 2018 року позовні вимоги [PERSON] були задоволені частково. Стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] заборгованість по оплаті аліментів на утримання батька у розмірі 6350 грн. та пеню у розмірі 336 грн., а всього 6686 грн. Стягнуто з [PERSON] на користь держави судовий збір у розмірі 704 грн.80 коп. 08 червня 2018 року від [PERSON] до суду надійшла заява про перегляд зазначеного заочного рішення суду. Ухвалою судді Харківського районного суду Харківської області від 11 червня 2018 року заява була залишена без руху і заявникові був наданий строк для усунення недоліків, а саме - оплати судового збору, тривалістю десять днів зі дня отримання копії ухвали. 04 липня 2018 року представником заявника вказані в ухвалі суду недоліки були усунуті і ухвалою судді Харківського районного суду Харківської області від 06 липня 2018 року заяву було прийнято до провадження суду і призначено до розгляду у відкритому судовому засіданні. Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 23 серпня 2018 року заява [PERSON] була задоволена, заочне рішення Харківського районного суду Харківської області від 22 березня 2018 року скасоване і справу було призначено до розгляду в загальному порядку. Позивач у судове засідання не з'явився, надав суду письмову заяву з проханням відкласти розгляд справи до розгляду Харківським апеляційним судом апеляційної скарги на рішення Харківського районного суду Харківської області від 04 жовтня 2018 року по справі №635/818/2018. Але суд не приймає до уваги зазначену заяву позивача з огляду на наступне. Статтею 240 ЦПК України встановлено, що суд відкладає розгляд справи у випадках, встановлених частиною другою статті 223 цього Кодексу. Якщо спір, розгляд якого по суті розпочато, не може бути вирішено в даному судовому засіданні, судом може бути оголошено перерву в межах встановлених цим Кодексом строків розгляду справи, тривалість якої визначається відповідно до обставин, що її викликали, з наступною вказівкою про це в рішенні або ухвалі. Статтею 223 ЦПК України передбачено, що неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Суд відкладає розгляд справи в судовому засіданні в межах встановленого цим Кодексом строку з таких підстав: 1) неявка в судове засідання учасника справи, щодо якого відсутні відомості про вручення йому повідомлення про дату, час і місце судового засідання; 2) перша неявка в судове засідання учасника справи, якого повідомлено про дату, час і місце судового засідання, якщо він повідомив про причини неявки, які судом визнано поважними; 3) виникнення технічних проблем, що унеможливлюють участь особи у судовому засіданні в режимі відеоконференції, крім випадків, коли відповідно до цього Кодексу судове засідання може відбутися без участі такої особи; 4) необхідність витребування нових доказів, у випадку коли учасник справи обґрунтував неможливість заявлення відповідного клопотання в межах підготовчого провадження; 5) якщо суд визнає потрібним, щоб сторона, яка подала заяву про розгляд справи за її відсутності, дала особисті пояснення. Викликати позивача або відповідача для особистих пояснень можна і тоді, коли в справі беруть участь їх представники. Якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі: 1) неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки; 2) повторної неявки в судове засідання учасника справи (його представника), крім відповідача, незалежно від причин неявки; 3) неявки представника в судове засідання, якщо в судове засідання з'явилася особа, яку він представляє, або інший її представник; 4) неявки в судове засідання учасника справи, якщо з'явився його представник, крім випадків, коли суд визнав явку учасника справи обов'язковою. З огляду на вищевикладені норми діючого процесуального законодавства, суд не вбачає підстав для відкладення розгляду справи. Відповідач у судове засідання не з'явився, будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи, про причини своєї неявки суду не повідомив, заяв про відкладення розгляду справи або про розгляд справи за його відсутності суду не надавав. Тому суд вважає за можливе розглядати справу у його відсутність, за участі його представника. Представник відповідача у судовому засіданні заперечувала проти задоволення позову, посилаючись на те, що діючим сімейним законодавством не передбачено стягнення пені за прострочку сплати аліментів на утримання непрацездатного батька. Що ж стосується розміру аліментів, то позивачем не надано переклонливих доказів того, що вказана в позові заборгованість існує, оскільки, як вбачається з розрахунку, зробленого державним виконавцем пізніш, заборгованості по аліментам у відповідача не існує. тому просила в задоволенні позову відмовити в повному обсязі. Крім того, просила стягнути з позивача на користь відповідача витрати, понесені останнім по оплаті професійної правничої допомоги у розмірі 2200 грн. Заслухавши представника позивача, перевіривши матеріали справи, суд приходить до наступного. Як вбачається з копії рішення Харківського районного суду Харківської області від 21 травня 2013 року по справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про збільшення розміру аліментів, зобов'язання сина брати участь у додаткових витратах на батька та відшкодування витрат на утримання спільного майна, позовні вимоги [PERSON] були задоволені частково. З [PERSON] на користь [PERSON] були стягнуті аліменти на утримання батька у розмірі 280 грн. В іншій частині, в задоволенні позову було відмовлено (а.с.2-5). Як вбачається з розрахунку №830, зробленого державним виконавцем Міжрайнного відділу державної виконавчої служби по Харківському району та місту Люботину Головного територіального управління юстиції в Харківській області Зябченком В.Є. 15.02.2017 року, розмір заборгованості [PERSON] по оплаті аліментів на утримання батька, за рішенням суду, станом на 01.02.2017 року становить 6349 грн.52 коп. (а.с.6-7). Як вбачається з розрахунку №12952, зробленого державним виконавцем Міжрайонного відділу Державної виконавчої служби по Харківському району та місту Люботин Головного територіального управління юстиції в Харківській області Зябченком В.Є.24.05.2017 року, розмір заборгованості [PERSON] по оплаті аліментів на утримання батька, за рішенням суду, станом на день складання заборгованості становить 7751 грн.53 коп. (а.с.18). У той же час, згідно з розрахунком №23131, зробленим державним виконавцем Міжрайонного відділу Державної виконавчої служби по Харківському району та місту Люботину Головного теріторіального управління юстиції в Харківській області Зябченком В.Є. 07.06.2018 року, [PERSON] заборгованості по оплаті аліментів на утримання батька за рішенням суду не має, а має переплату у розмірі 57 грн.43 коп. (а.с.53). У відповідності з вимогами ч.1 ст.202 Сімейного кодексу України повнолітні дочка, син зобов'язані утримувати батьків, які є непрацездатними і потребують матеріальної допомоги. У той же час, суд зазанчає, що нормами глави 17 Сімейного кодексу України "ОБОВ'ЯЗОК ПОВНОЛІТНІХ ДОЧКИ, СИНА УТРИМУВАТИ БАТЬКІВ ТА ЙОГО ВИКОНАННЯ" не встановлено порядку визначення заборгованості по оплаті аліментів на утримання непрацездатних батьків. А за таких обставин, норми статті 195 СК України щодо визначення розміру заборгованості, яка перебуває в розділі 15 СК України, який регулює виплату аліментів на утримання неповнолітньої дитини, не можуть застосовуватися до правовідносин, які виникають між повнолітніми дітьми та їх непрацездатними батьками. Крім того, суд зазначає, що нормами ст.196 СК України передбачено право одержувача аліментів на стягнення неустойки (пені) у розмірі 1% від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості. Між тим зазначена норма закону також перебуває в главі 15 Сімейного кодексу України, яка регулює правовідносини, які виникають між батьками щодо оплати аліментів на утримання неповнолітньої дитини і, згідно з вимогами ст.201 СК України, можуть розповсюджуватися і на правовідносини щодо утримання батьками свої повнолітніх дітей. Таким чином, зазначена норма закону не розповсюджується на правовідносини, які виникають між повнолітніми дітьми та їх непрацездатними батьками щодо стягнення аліментів на користь останніх. Аналогічна позиція викладена і в ухвалі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 30.06.2015 року №6-20702ск15. Таким чином, оголошена та досліджена у судовому засіданні сукупність доказів призводить суд до висновку про необгрунтованість позову [PERSON] та про можливість відмови у його задоволенні. Що стосується вимог представника відповідача про стягнення з позивача на користь відповідача витрат, понесених останнім на оплату професійної правничої допомоги, то суд приходить до наступного. Статтею 137 ЦПК України встановлено, що витрати, пов'язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов'язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов'язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Як зазначив Верховний суд України в правовій позиції по справі №6-1544цс17 від 18 жовтня 2017 року, згідно з пунктом 9 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору звільняються інваліди I та II груп, законні представники дітей-інвалідів і недієздатних інвалідів I та II груп. Порядок розподілу та відшкодування судових витрат регламентується статтею 88 ЦПК України (в редакції, яка діяла до 15.12.2017 року, а після 15.12.2017 року - статтею 141 ЦПК України). Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від оплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, що їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Зазначене стосується й випадку, коли рішення ухвалено на користь позивача, а відповідач звільнений від сплати судового збору. Водночас відповідно до частин першої, другої статті 79 ЦПК України (в редакції, яка діяла до 15.12.2017 року) судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. Згідно із частиною третьою цієї статті до витрат, пов'язаних з розглядом судової справи, належать витрати на правову допомогу. Положеннями частини першої статті 84 ЦПК України (в редакції, яка діяла до 15.12.2017 року) передбачено, що витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. Враховуючи зазначені положення законодавства, якими встановлено, що витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, а також враховуючи складність справи, виконані представником відповідача роботи, час, потрачений ним на виконання цих робіт, що позивач є інвалідом 2 групи, ціну позову, суд приходить до висновку про можливість стягнення з позивача на користь відповідача понесені останнім витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 1200 грн. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved