Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-07 00:00:00

\~ Головний лікар Київської міської психоневрологічної лікарні №3 [PERSON] звернулась до суду з заявою про госпіталізацію до психіатричного закладу [PERSON], [INFO], який мешкає та зареєстрований за адресою: [INFO] та який страждає на психічний розлад у формі: « Шизофренія, параноїдна форма, безперервний перебіг, галюцинаторно-параноїдний синдром» (шифр захворювання за МКХ 10:F 20.00). Згідно рішення Деснянського районного суду м. Києвавід 03.10.2016 року [PERSON] визнано недієздатним та призначено опікунів [PERSON] та [PERSON]. В Київську міську психоневрологічну лікарню №3 [PERSON]Е поступив 07.12.2016 року о 09 годині 40 хвилин [PERSON], зі слів опікуна: стан хворого погіршився, дратівливий, сам з собою розмовляє, поганий сон, відмовляється від прийому ліків. Під час госпіталізації в КМПНЛ№3 пацієнт [PERSON]: контакт формальний, орієнтований у часі, грубо орієнтований у місці перебування, настрій знижений, емоційно нестійкий, тривожний, напружений, мислення асоціативно розірване, паралогічне, здатність до концентрації та зосередження знижена, астенізований, виснажливий, увага не стійка, відчуває слухові галюцинації, висловлює маячні ідеї, критика втрачена, потребує систематичного стороннього догляду та нагляду, саме за таких обставин та у звязку з загостренням психіатричного стану [PERSON] потребує негайної госпіталізації в КМПНЛ №3. Недієздатний пацієнт [PERSON] неспроможний самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує йому життєдіяльність. \~ \~ \~ \~В судовому засіданні представник заявника [PERSON] заяву підтримала, просила надати дозвіл на госпіталізацію [PERSON], пояснивши, що звернення до суду з даною заявою про госпіталізацію для добровільного лікування викликано лише рішенням Конституційного Суду України №2-рп/2016 від 01.06.2016 р. Особа, яка визнана судом недієздатною надала згоду на добровільне лікування для покращення психічного стану, також її опікуни погоджуються на таке лікування. \~ \~ \~ \~Опікуни [PERSON], [PERSON] підтримали заяву, просили задовольнити. Прокурор Народовець А.В. в судовому засіданні просила відмовити в задоволенні заяви з тих підстав, що не доведено, що [PERSON] небезпечний для оточуючих і потребує лікування в умовах стаціонару. В судовому засіданні [PERSON], присутність якого відповідно до\~ст.281 ч.2 ЦПК України\~є обов'язковою, щодо госпіталізації його до психіатричного закладу однозначної думки не висловив, при цьому на запитання суду відповідав чітко та послідовно. Судом встановлено, що\~рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 03 жовтня 2016 року [PERSON], [INFO] визнано недієздатним та призначено його опікунами [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO]. Згідно висновку огляду комісії лікарів-психіатрів Київської міської психоневрологічної лікарні № 3 недієздатного [PERSON], [INFO], 07.12.2016 року о 09 годині 40 хвилин за направленням лікаря-психіатра диспансерного відділення №1 Київської міської психоневрологічної лікарні №2 поступив у Київську міську психоневрологічну лікарню №3 [PERSON], яким хворому [PERSON] рекомендовано лікування в умовах психіатричного закладу. На момент госпіталізації в Київську міську психоневрологічну лікарню №3 07.12.2016 року о 09 год. 40 хв. [PERSON] зі слів опікуна: стан хворого погіршився, дратівливий, сам з собою розмовляє, поганий сон, відмовляється від прийому ліків. 07.12.2016 року о 09 годині 40 хвилин на момент огляду комісії лікарів-психіатрів КМПНЛ №3 пацієнт [PERSON] потребує стороннього догляду та нагляду, у звязку з тим, що він неспроможний самостійно задовольняти свої основні життєві потреби, а також у звязку з загостренням психічного захворювання та погіршення психічного стану. Недієздатний [PERSON], [INFO], на момент огляду комісією лікарів психіатрів потребує негайної стаціонарної госпіталізації в умовах КМПНЛ №3. Відповідно до ч. 1 ст. 13 Закону України «Про психіатричну допомогу» особа госпіталізується до психіатричного закладу добровільно - на її прохання або за її усвідомленою згодою. Особа віком до 14 років (малолітня особа) госпіталізується до психіатричного закладу на прохання або за згодою її батьків чи іншого законного представника. Особа, визнана у встановленому законом порядку недієздатною, госпіталізується до психіатричного закладу на прохання або за згодою її опікуна. У разі незгоди одного із батьків або відсутності батьків чи законного представника госпіталізація неповнолітнього до психіатричного закладу проводиться за рішенням (згодою) органу опіки та піклування, яке може бути оскаржено до суду. Згода на госпіталізацію фіксується у медичній документації за підписом особи або її законного представника та лікаря-психіатра. Згідно з рішенням Конституційного Суду України №2-рп/2016 від 01.06.2016 р., Конституційний Суд України вважає за необхідне вказати такий порядок виконання цього рішення: до моменту законодавчого врегулювання питання забезпечення судового контролю за госпіталізацією до психіатричного закладу недієздатної особи на прохання або за згодою її опікуна за рішенням лікаря-психіатра така госпіталізація можлива лише за рішенням суду. Вказаним рішенням визнано таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним), положення третього речення частини першої статті 13 Закону України «Про психіатричну допомогу» від 22.02.2000 р. №1489-ІІІ з наступними змінами у взаємозв'язку з положенням частини другої цієї статті стосовно госпіталізації особи, визнаної у встановленому законом порядку недієздатною, до психіатричного закладу на прохання або за згодою її опікуна за рішенням лікаря-психіатра без судового контролю. Відповідно до ст. 14 Закону України "Про психіатричну допомогу" особа, яка страждає на психічний розлад, може бути госпіталізована до психіатричного закладу без її усвідомленої згоди або без згоди її законного представника, якщо її обстеження або лікування можливі лише в стаціонарних умовах, та при встановленні в особи тяжкого психічного розладу, внаслідок чого вона: вчиняє чи виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для неї чи оточуючих, або неспроможна самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує її життєдіяльність. В зв'язку з тим, що процесуальним законодавством не передбачено порядок розгляду заяви про надання психіатричної допомоги в добровільному порядку, тому суд застосовує норму ст. 282 ЦПК України. Згідно ч. 2 ст. 282 ЦПК України рішення про задоволення заяви лікаря-психіатра, представника психіатричного закладу є підставою для надання відповідної психіатричної допомоги у примусовому порядку. Суд відзначає, що не кожна особа, що має психічне захворювання має бути поміщена до психіатричного закладу. З наданого висновку огляду комісії лікарів-психіатрів Київської міської психоневрологічної лікарні №3 (12-13) вбачається, що в них є загальний запис про загострення психіатричного захворювання [PERSON], однак в чому вона проявляється не вказано, при цьому зазначено, що це вказано зі слів опікуна. В [PERSON] самостійно задовольняє свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує його життєдіяльність. Проте, будь-яких належних доказів на підтвердження поведінки, що являє собою безпосередню небезпеку для нього чи оточуючих внаслідок встановленого у нього захворювання матеріали справи не містять, у судовому засідання згідно пояснень заінтересованих осіб не встановлені. Суд вважає, що в судовому засіданні не знайшла підтвердження та обставина, що [PERSON] маючи тяжкий психічний розлад, вчиняє дії, що являють собою безпосередню небезпеку для себе чи оточуючих, і його лікування можливе лише в стаціонарних умовах. У зв'язку з чим, суд вважає, що заява представника психіатричного закладу про госпіталізацію особи до психіатричного закладу є необґрунтованою та задоволенню не підлягає. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed