Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-16 00:00:00

У листопаді 2013 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про визначення порядку користування квартирою. В обґрунтування своїх вимог позивач зазначав, що з 16 вересня 2000 року по 25 лютого 2011 року вони з відповідачем [PERSON] перебували в шлюбі. Підчас шлюбу у сторін 23 березня 2001 року народилася донька [PERSON], яка відповідно до рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 1 червня 2011 року та рішення Апеляційного суду Київської області від 16 вересня 2011 року проживає з батьком - позивачем у справі. Рішенням Апеляційного суду Київської області від 16 вересня 2011 року визнано за [PERSON] та [PERSON] право власності за кожним на ? частину квартири [ADDRESS]. Вказана квартира має дві житлові кімнати площею 24,8 кв.м., та 14,6 кв.м, коридор 8,2 кв.м., кухню 10,5 кв.м., ванну 4,0 кв.м.,туалет 1,1 кв.м. У кімнаті 24,8 кв.м. є балкон 1,6 кв.м, з кухні є вихід на інший балкон площею 1,7 кв.м. Оскільки вказану квартиру не може бути розділено реально, а необхідність у користуванні вказаним житлом має позивач з дочкою та бажає провести ремонт у виділеній їм кімнаті, він просить визначити порядок користування між сторонами вказаною квартирою та виділити йому з дочкою у користування кімнату площею 24,8 кв.м та балкон 1,6 кв.м, а відповідачу - кімнату 14,6 кв.м та балкон 1,7 кв.м., інші приміщення залишити у спільному користуванні сторін. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити. Представники відповідача [PERSON] та [PERSON] позовні вимоги не визнали, просили відмовити у їх задоволенні, вказуючи, що визначення такого порядку користування квартирою буде ущемляти право власності відповідача [PERSON], оскільки площа, яка буде виділена позивачу, значно перевищує 1/2 частку квартири, що належить відповідачу на праві власності. Крім того, зазначали, що ст.. ст. 358 та 386 ЦК України не розповсюджуються на дані правовідносини та не можуть бути застосовані до вирішення спору. Зазначали, що відповідач не позбавлена батьківських прав, тому дочка може проживати та користуватися і її житловою площею. Представник третьої особи Сундук Л.І. вказувала що визначення порядку користування квартирою між сторонами захищатиме інтереси малолітньої дитини, місце проживання якої як органом опіки так і судом визначено з батьком - позивачем у справі. Заслухавши пояснення представників сторін та дослідивши матеріали справи, суд дійшов до висновку про обґрунтованість позовних вимог. Судом встановлено, що рішенням Апеляційного суду Київської області від 16 вересня 2011 року визнано за [PERSON] та [PERSON] право власності за кожним на ? частину квартири [ADDRESS] Також рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 1 червня 2011 року, частково залишеним без змін рішенням Апеляційного суду Київської області від 16 вересня 2011 року, визначено місце проживання малолітньої [PERSON], [INFO], із її батьком [PERSON]. З матеріалів справи та пояснень представників сторін вбачається, що спірна квартира [ADDRESS] має загальну площу 63,2 кв.м., та житову: 39,4 кв.м., складається з двох житлових кімнат: площею 24,8 кв.м., та 14,6 кв.м, коридору 8,2 кв.м., кухні 10,5 кв.м., ванної 4,0 кв.м.,туалету 1,1 кв.м. У кімнаті 24,8 кв.м. є балкон 1,6 кв.м, з кухні є вихід на інший балкон площею 1,7 кв.м. У ст. 41 Конституції України встановлено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства. За змістом ч. 1 ст. 356 ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Згідно із ч. ч. 1-3 ст. 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. Відповідно до ст. 150 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Пленум Верховного Суду України у п. 14 постанови "Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності" від 22 грудня 1995 року № 20 роз'яснив, що квартира, яка є спільною сумісною чи спільною частковою власністю, на вимогу учасника (учасників) цієї власності підлягає поділу в натурі, якщо можливо виділити сторонам ізольовані жилі та інші приміщення з самостійними виходами, які можуть використовуватися як окремі квартири або які можна переобладнати в такі квартири. У протилежному випадку може бути встановлено порядок користування приміщеннями квартири, якщо про це заявлено позов. За змістом положень ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. У статті 59 СУ України визначено, що при розпорядженні своїм майном, дружина та чоловік зобов'язані враховувати інтереси дитини, інших членів сім'ї, які мають право користування ним. Оцінивши досліджені у судовому засіданні докази в їх сукупності, враховуючи ту обставину, що вказану квартиру в натурі розділити не можливо, що, як пояснили представники сторін у судовому засіданні, біло з'ясовано під час слухання справи за позовом [PERSON] до [PERSON] про припинення права на частку у спільному майні (вказана обставина визнана сторонами), проживання з [PERSON] малолітньої дочки, та визнання відповідачем [PERSON] права користування житловою площею у квартирі за їх дочкою, суд дійшов висновку, що позов [PERSON] про встановлення порядку користування квартирою та виділення йому з дочкою [PERSON] у користування житлової кімнати площею 24,8 кв.м. та балкону 1,6 кв.м, який прилягає до даної кімнати, підлягає задоволенню. Відповідачу [PERSON] цій квартирі в користування підлягає виділенню житлова кімната площею 14,6 кв.м із балконом площею 1,7 кв.м., вихід на який є з кухні. Інші приміщення даної спірної квартири необхідно залишити у спільному користуванні сторін. На підставі викладеного та

Outcome: approved