Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-09 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про зміну способу стягнення аліментів. Позовні вимоги мотивовані тим, що вони з відповідачем перебували в шлюбі, який розірвано 16.06.2009. За час шлюбу у них народилося троє дітей: [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO]. Діти проживають з нею. Рішенням Мурованокуриловецького районного суду Вінницької області від 11.07.2011 постановлено стягувати з відповідача [PERSON] аліменти на її користь на утримання дітей, у твердій грошовій сумі, у розмірі 1000 грн щомісячно, починаючи з 06.06.2011 і до досягнення дітьми повноліття. На даний час їх матеріальне становище погіршилося у звязку з подорожчанням продуктів харчування та інших товарів першої необхідності. Відповідач не бере участі у витратах на дітей, чим ставить її у скрутне матеріальне становище та не дає можливості забезпечити нормальне існування дітей. Крім того на сьогоднішній день змінилось законодавство щодо мінімального розміру аліментів. У звязку з цим, позивач просила змінити спосіб стягнення аліментів, які стягуються із [PERSON] на утримання дітей: [PERSON], [PERSON] та [PERSON] та стягувати їх у розмірі ? частини всіх видів доходу (заробітку) відповідача, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісяця і до досягнення дитиною повноліття. Ухвалою від 05.11.2018 позовну заяву було прийнято до розгляду судом та відкрито провадження у справі. Розгляд проводиться в спрощеному позовному провадженні без виклику сторін. Відповідач копію ухвали та доданих до неї матеріалів отримав 15.11.2018, відзив до суду не направив. Жодних заяв чи клопотань від нього не надходило. Відповідно до ч. 8 ст. 178 ЦПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд дійшов до таких висновків. Судом встановлено, що сторони є батьками неповнолітніх дітей - [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO] (а.с. 6-8). Рішенням Мурованокуриловецького районного суду Вінницької області від 23.06.2011, яке набрало законної сили 05.07.2011, постановлено на зміну рішення Мурованокуриловецького районного суду Вінницької області від 25 лютого 2009 року стягувати з [PERSON], [INFO], уродженця та жителя [INFO] на користь [PERSON] на утримання дітей: [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], - аліменти в розмірі 1000,00 гривень щомісячно, починаючи з 6 червня 2011 року до досягнення дітьми повноліття (а.с. 9-10). Неповнолітні [PERSON], [PERSON] та [PERSON] продовжують проживати з позивачем та знаходяться на її утриманні (а.с. 11-12). Відповідно до частин першої, другої статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України N 789-XII від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно зі статтею 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною пятою статті 157 цього Кодексу. За змістом статті 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Частина третя статті 181 СК України визначає, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Відповідно до ст. 192 СК України, розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Таким чином, з огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями ст. 192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою й зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів у певній твердій грошовій сумі та навпаки). При розгляді позовів, заявлених з зазначених підстав, застосуванню підлягає не тільки ст. 192 СК України, але й низка інших норм, присвячених обовязку батьків утримувати своїх дітей (ст. 182 «Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів», ст. 183 «Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини», ст. 184 «Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі»). Вказану позицію обґрунтував ВСУ у свій постанові № 6-143цс13 від 05.02.2014, та підтвердив ВС у постанові № 61-41437св18 від 10.09.2018. Свій позов [PERSON] обґрунтувала погіршенням матеріального становища свого та дітей у звязку з подорожчанням продуктів харчування та інших товарів першої необхідності, а також зміною чинного законодавства. Відповідно до статті 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ст.ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених Кодексом. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. В даному випадку, позивачем не надано жодного доказу погіршення її матеріального становища, оскільки посилання на подорожчання продуктів харчування та інших товарів першої необхідності таким доказом не являється, оскільки вказана обставина стосується обох сторін. Посилання ж позивача на зміну законодавства, яким врегульовано мінімальний розмір аліментів, також є безпідставним, оскільки згідно роз'яснень, викладених у пункті 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року за N 3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів", зміна законодавства в частині визначення мінімального розміру аліментів на одну дитину не є підставою для перегляду постановлених раніше судових рішень про їх стягнення. Таким чином, аналізуючи вищевикладене, дослідивши обставини справи, перевіривши їх доказами, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, виходячи з принципів розумності, виваженості та справедливості, суд дійшов висновку про необхідність відмовити у позовних вимогах [PERSON] в заявлених нею межах. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed