Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-22 00:00:00

Позивач [PERSON] у січні 2018 року звернувся до суду з позовом до [PERSON] про встановлення факту проживання однією сімєю без реєстрації шлюбу та поділ спільного майна. В обгрунтування позовних вимог вказує, що він перебував з відповідачем [PERSON] у зареєстрованому шлюбі з 05 листопада 1989 року по травень 2011 року. Через два місяці після розірвання шлюбу у липні 2011 року він повернувся до дружини та вони продовжували проживати разом однією сім'єю та разом вели спільне господарство, за спільні кошти придбавали меблі, побутову техніку, тобто перебували у фактичних шлюбних відносинах. У березні 2016 року вони розійшлися та позивач переїхав на постійне місце проживання у [INFO]. За час проживання однією сім'єю та перебування у фактичному шлюбі за спільні кошти сторони придбали таке майно: холодильник вартістю 2500 грн, два м'які крісла по 150 грн кожне, телевізор вартістю 2700 грн, комп'ютер вартістю 3000 грн, антену супутникову вартістю 900 грн, 4 стільці по 50 грн кожне, стіл розкладний вартістю 180 грн, стіл комп'ютерний вартістю 200 грн, корову молоду вартістю 20000 грн, тумбу під телевізор вартістю 500 грн, гардероб вартістю 2000 грн, диван вартістю 1500 грн, мультиварку вартістю 300 грн, електром'ясорубку вартістю 500 грн, блендер вартістю 300 грн, мороженицю вартістю 200 грн, стіл кухонний вартістю 300 грн, стіл розкладний вартістю 180 грн, бичок вартістю 500 грн, 5 свиней по 3000 грн кожна, циркулярку вартістю 2000 грн, шафу для посуду вартістю 460 грн, два дивани по 500 грн кожен та дві електродуховки по 500 грн кожна, а всього майна на суму 60220 грн. Позивач просив визнати факт його проживання однією сім'єю з відповідачем [PERSON] з липня 2011 року по березень 2016 року та ведення ними спільного господарства та поділити спільне сумісне майно, виділивши позивачу: холодильник вартістю 2500 грн, два м'які крісла по 150 грн кожне, телевізор вартістю 2700 грн, корову молоду вартістю 20000 грн, диван вартістю 1500 грн стіл розкладний вартістю 180 грн, циркулярку вартістю 2000 грн, електродуховку вартістю 500 грн та тумбу під телевізор вартістю 500 грн усього майна на суму 30180 грн, іншу частину спільного майна на суму 30 040 грн - залишити відповідачу. Стягти з відповідача на свою користь судові витрати в сумі 1057,20 грн та витрати на правову допомогу 3000 грн. У подальшому позивач подав заяву про збільшення позовних вимог (а.с.23-26), у якій зазначав, що за час спільногого проживання з відповідачем вони також придбали бойлер вартістю 800 грн, пилосос вартістю 520 грн, комбайн кухонний вартістю 520 грн та морозильну камеру вартістю 2999 грн, а всього майна на суму 4839 грн. Просив додатково виділити йому морозильну камеру, а відповідачу додатково залишити бойлер, пилосос та комбайн. Представник відповідача [PERSON] направив до суду відзив на позовну заяву, у якому зазначив про те, що відповідач [PERSON] з липня 2011 року однією сім'єю з позивачем не проживала та не вела з ним спільного господарства. Відповідач проживала в окремій квартирі [ADDRESS], разом з дітьми, хоч і була зареєстрована за адресою позивача. Твердження позивача про ведення спільного господарства та придбання майна в період з липня 2011 по березень 2016 року нічим не доведено. Тому просив відмовити у задоволенні позову [PERSON] у повному обсязі. У відповіді на відзив позивач зазначив, що обставини спільного проживання сторін однією сім'єю в період з липня 2011 по березень 2016 року підтверджені ним довідкою виконавчого комітету Пирятинської міської ради та будуть підтверджені допитаними у судовому засіданні свідками, про виклик яких він заявив. Позивач [PERSON] та його представник у судовому засіданні позовну заяву з уточненням позовних вимог підтримали та просили задовольнити з підстав, викладених у позові. Позивач пояснив, що із січня 2011 року вони з дружиною стали проживати окремо, а в травні цього ж року їх шлюб був розірваний судом. У липні 2011 року він повернувся до дружини, яка проживала в їх спільному будинку по вул. П.Мирного, 62, с. Замостище Пирятинського району, та стали проживати як одна сім'я, у них був спільний бюджет. Позивач працював та отримував щомісяця близько 10000 грн, які віддавав дружині, а вона займалася домашнім господарством. За спільні кошти вони придбали майно, перелік якого він зазначив у позові частину майна вони купували разом, частину відповідач сама. На придбання телички 4 роки тому кошти в сумі 1000 грн давала його мати, а відповідач її продала після того, як вони розійшлися, розпродала також інші спільні речі. 08.03.2016 відповідач не пустила його додому і він поїхав проживати до матері у с.Кейбалівка Пирятинського району. Відповідач та її представник у судовому засіданні позов не визнали, просили відмовити у його задоволенні. Відповідач пояснила, що після розірвання шлюбу вони з позивачем проживали окремо. Позивач проживав у [INFO], а вона у квартирі [ADDRESS]. Відповідач деякий час тримала свою домашню худобу у господарських приміщеннях позивача, тому що в її будинковолодінні не було сараю. Позивач їй допомагав в утриманні худоби, давав воду, так як своєї колонки в неї у дворі не було. Взамін на його прохання вона прала йому речі, готувала їжу, сімейних відносин вони не підтримували. З переліченого у заяві позивачем майна було придбане у шлюбі: холодильник Атлант, крісла м'які, стільці, стіл розкладний, стіл комп'ютерний, комп'ютер, гардероб, диван-софа, стіл кухонний, стіл розкладний, два дивани (які вона віддала дочці), циркулярку, шафу для посуду та дві електродуховки. Все інше майно було придбане за її особисті кошти після розірвання шлюбу. Зокрема: телевізор Сатурн та антена знаходяться у неї, корова була продана навесні 2017 року, тумба під телевізор - у неї, мультиварка, електром'ясорубка, блендер, морожениця у неї, бичок проданий у липні-серпні 2016 року, троє свиней, які народилися від свиноматки, яку відповідач сама утримувала після розірвання шлюбу були також нею продані у 2016 році, бойлер, пилосос, комбайн та морозильна камера також знаходяться у неї. Це майно було придбане за її особисті кошти, які вона отримала внаслідок тримання домашнього господарства, доходів від надання в оренду земельного паю, тимчасових підробітків. Позивач коштів на їх придбання не давав. Суд, вислухавши пояснення сторін та їх представників, допитавши свідків, оцінивши наявні в матеріалах справи докази, розглянувши справу в межах заявлених вимог, вважає позовні вимоги [PERSON] необґрунтованими та такими, що задоволенню не підлягають з наступних підстав. Судом установлено, що \~\~[PERSON]І перебував у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] з 05.11.1989 до 23.05.2011, що підтверджено копією рішення Пирятинського районного суду Полтавської області від 12.95.2011 (а.с.8). \~\~\~\~\~\~\~\~ Від спільного проживання неповнолітніх дітей у сторін немає. Позивач [PERSON] зареєстрований у будинку [ADDRESS] (а.с.7). Відповідач [PERSON] зареєстрована за цією ж адресою та проживає у будинку [ADDRESS] (а.с.39). Судом в порядку ст.ст.90,\~230 ЦПК України\~для встановлення фактичних даних, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, були допитані свідки. Свідок [PERSON] у судовому засіданні дала пояснення про те, що проживає із сторонами на одній вулиці по сусідству та знає їх з 1999 року, з відповідачем перебуває у дружніх стосунках. Зазначила, що будучи у шлюбі, сторони проживали разом, а у 2011 році позивач вигнав відповідачку з хати і вона переїхала жити з дітьми у будинок сторін, що знаходився поряд. З того часу, близько 7 років, сторони разом не проживають. Зазначила, що часто бувала вдома у відповідачки, позивача там вона не бачила, на святкуванні дня народження [PERSON] у 2014 році його також не було. Позивач проживає по сусідству окремо, але оскільки відповідачка у своєму домоволодінні не мала сараю, то з 2011 року тримала на його території корову і свідок була очевидцем їх сварки з цього приводу позивач кричав, щоб [PERSON] забрала корову з його сараю, так як вона йому не належить. Крім того, відповідач користувалася його водогоном, а за це прала позивачу речі та готувала їжу. Свідок [PERSON] пояснила суду, що також є сусідкою сторін. Сторони давно проживають окремо в будинках, розташованих один напроти одного, але вона бачила, як позивач допомагав відповідачу по господарству рубав дрова. Свідок [PERSON] дала показання про те, що сторони після розірвання шлюбу проживали окремо у будинках, розташованих навпроти. Як сім'я вони не проживали, але інколи позивач допомагав відповідачу по господарству, щоб вона йому дала поїсти. [PERSON] брала у нього воду, за це прала йому речі. Відповідач сама тримала господарство та все майно після розлучення вона придбала за свої кошти, позивач грошей на його придбання не давав. Свідок [PERSON] пояснив суду, що є головою вуличного комітету за місцем проживання сторін. Довідка від 28.11.2017 про те, що сторони з 2011 по 2016 рік проживали у цивільному шлюбі та вели спільне господарство, була написана ним зі слів позивача. Для чого він брав цю довідку свідку не відомо. Підтвердити факт спільного проживання сторін у цей час не може, був лише свідком, як позивач допомагав відповідачу по господарству. Йому також не було відомо про розірвання сторонами шлюбу. Свідок [PERSON] у судовому засіданні пояснила, що є мешканкою с. Замостище Пирятинського району. Сторін знає, але тісно з ними не спілкується, вдома не буває. Зі слів позивача знає, що сторони розійшлися у 2016 році та років два вони разом не живуть, мають окремі будинки навпроти. Свідок [PERSON] пояснив суду, що познайомився з позивачем у 2011 році, вони разом працювали на заводі по 2014 рік. Позивач працював під його керівництвом, свідок часто на автомобілі забирав його з дому на роботу і був у нього вдома. Йому відомо, що сторони були розлучені, але вони проживали разом в одному будинку як одна сім'я дбали один про одного (відповідач готувала та давала йому із собою на роботу їжу). У 2012 році він продав позивачу свою циркулярку. Свідок [PERSON] пояснив суду, що проживає в квартирі будинку в с.Замостище Пирятинського району, поряд із позивачем. Сторони проживали разом в одному будинку, тримали дві корови, поросят. У 2011 році вони розійшлися та проживають окремо відповідач проживає у будинку навпроти будинку позивача. Спочатку відповідач тримала господарство у будинковолодінні позивача, а тоді перевезла до себе. Позивач допомагав їй по господарству заради дітей, давав гроші на їх утримання. Зі слів свідка позивач був як «квартирант» прийшов до колишньої дружини, допоміг по господарству, поїв і пішов додому. Чи був у них спільний бюджет, за які кошти придбавала відповідач після розірвання шлюбу майно, свідок не знає. Також повідомив, що інколи сторони могли проживати і разом (поки будували коридор, паркан) точно період та час спільного проживання пригадати не міг. Після встановлення вказаних обставин, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд приходить до наступного висновку. Відповідно до \~ст.315 ЦПК України\~суд розглядає справи про встановлення факту проживання однією сім'єю чоловіка та жінки без шлюбу, а також інші факти від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб в порядку позовного провадження при наявності спору про право цивільне. Згідно з ч.2\~ст.3 СК України сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Виходячи з наведених норм, кожна людина має право на сімейне життя, при цьому, укладання шлюбу між чоловіком та жінкою не є обов'язковою умовою для створення їхньої сім'ї. Сім'я може бути створена на будь-яких підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства. І хоча проживання однією сім'єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення у них прав та обов'язків подружжя, але між особами, які проживають однією сім'єю без шлюбу виникають певні сімейні права та сімейні обов'язки, які в деяких випадках прирівнюються до прав та обов'язків подружжя. А тому, у взаємовідносинах позивача та відповідача слід дослідити характерні риси притаманні подружжю, а саме їх взаємні права та обов'язки, обов'язки батьків і дітей, побудови сімейних відносин на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги і підтримки, їх спільного проживання та пов'язання їх спільним побутом. Встановлення факту проживання однією сім'єю без реєстрації шлюбу позивачу необхідно для врегулювання питання щодо спільного майна, набутого під час проживання без реєстрації шлюбу. Відповідно до ч.1, ч.2\~ст.74 СК України\~якщо жінка та чоловік проживають однією сім'єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення\~глави 8 цього Кодексу. За нормами матеріального права для визнання майна спільною сумісною власністю фактичного подружжя необхідно довести факт проживання позивачки та відповідача однією сім'єю без шлюбу та факт придбання спірного майна в період проживання сторін однією сім'єю. Відповідно до\~ст.76 ЦПК України\~доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі показань свідків, письмових доказів, речових і електронних доказів, висновків експертів. На підтвердження того, що сторони проживали разом однією сім'єю без шлюбу, позивач надав довідку від 28.11.2017 №4291 квартального комітету Пирятинської міської ради (а.с.9), пояснення свідків [PERSON], [PERSON] та [PERSON] Проте суд не може взяти до уваги вищевказану довідку квартального комітету про факт спільного проживання сторін як недостовірну. Особа, що видала указану довідку - свідок [PERSON] у судовому засданні не підтвердив обставини, зазначені у ній та вказав, що довідку було видано ним зі слів самого позивача. Показання свідків [PERSON], [PERSON] та [PERSON] є, на думку суду, неконкретними, суперечливими та не підтверджують факт відносин, притаманних подружжю, між сторонами у період з липня 2011 по березень 2016 року. Свідок [PERSON] у своїх показаннях зазначив про факт окремого проживання сторін за місцем проживання кожного після розірвання шлюбу, а показання свідка [PERSON] є малоінформативними та не міститять жодної інформації, що стосується предмета доказування. Свідок [PERSON] підтвердив факт спільного проживання сторін однією сім'єю у період з 2011 по 2014 роки. Разом з тим показання цього свідка суперечать показанням інших допитаних у судовому засіданні свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON], показанням яких у суду немає підстав не довіряти. Верховний Суд, ухвалючи постанову від 14.02.2018 у справі № 129/2115/15-ц, зазначив, що при застосуванні\~статті 74 СК України\~слід виходити з того, що указана норма поширюється на випадки, коли чоловік і жінка не перебувають у будь-якому іншому шлюбі та між ними склалися усталені відносини, що притаманні подружжю. Для визначення осіб як таких, що перебувають у фактичних шлюбних відносинах, для вирішення майнового спору на підставі\~статті 74 СК України\~суд повинен встановити факт проживання однією сім'єю чоловіка та жінки без шлюбу в період, протягом якого було придбано спірне майно. Обовязковою умовою для визнання їх членами сімї є факт спільного проживання, ведення спільного господарства, наявність спільного бюджету, спільних витрат, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт і т.п. Вказані обставини судом не встановлено, а показання одного свідка не можуть бути єдиною підставою для встановлення вказаного факту. Періодична допомога позивача по господарству відповідачу також не може бути свідченням факту проживання сторін однією сімєю чоловіка та жінки без шлюбу в розумінні ст.74 СК без наявності інших ознак сімї. Таким чином, аналізуючи зібрані у справі докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позивачем не доведено факт спільного сумісного проживання позивача та відповідача як чоловіка та дружини без реєстрації шлюбу. Ці обставини не підтверджені належними та допустимими доказами, які б беззаперечно мали свідчити про їх спільне проживання, ведення господарства, спільний побут та наявність взаємних прав та обов'язків, що є характеризуючими ознаками сім'ї. Надавши оцінку заявленим вимогам в цій частині, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, приймаючи до уваги пояснення та заперечення сторін, оцінивши показання свідків, а також діючи в межах заявлених позовних вимог, та того, що в судовому засіданні не знайшло підтвердження факту спільного сумісного проживання [PERSON] та [PERSON] однією сім'єю без реєстрації шлюбу з липня 2011 року по березень 2016 року, суд дійшов висновку, що позов [PERSON] про встановлення факту проживання однією сім'єю чоловіка і жінки без реєстрації шлюбу не підлягає задоволенню. Розглянувши вимоги [PERSON]І в частині поділу спільно нажитого майна суд зазначає наступне. Відповідно до\~статті 328 ЦК України\~право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно із положенням\~ст.60 СК України\~майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Особистою приватною власністю дружини, чоловіка є: майно, набуте нею, ним до шлюбу; майно набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування; майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто (ч.1\~ст.57 СК України). Сумісна власність - це різновид права спільної власності, що належить двом або більше особам одночасно на один і той самий об'єкт без визначення часток кожного з них. Відповідно до частини 3\~статті 368 Цивільного кодексу України\~майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Як роз'яснено у пунктах 23, 24\~Постанови Пленум Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя", вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. До складу майна, що підлягає поділу, включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. Підстави набуття права спільної сумісної власності подружжя (тобто перелік юридичних фактів, які є підставами виникнення права спільної власності на майно подружжя) визначені у\~статті 60 СК України. За змістом цієї норми належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його за час шлюбу, але і спільною участю подружжя коштами або працею в набутті майна. Виходячи з наведеного для правильного застосування\~статті 60 СК України\~та визнання майна спільною сумісною власністю суд повинен установити не тільки факт набуття цього майна за час шлюбу, а й той факт, що джерелом його набуття є спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя. Відповідно до ч.1\~ст.81 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Разом з тим, позивач не надав належних та достовірних доказів придбання спірного майна саме внаслідок їх спільної з відповідачем праці та проживання однією сімєю як чоловіка та дружини без реєстрації шлюбув період з липня 2011 по березень 2016 року. Відповідач визнала факт наявності у неї та придбання після розірвання шлюбу майна, що є предметом спору, зокрема : телевізора Сатурн та антени супутникової, тумби під телевізор, мультиварки, електром'ясорубки, блендера, морожениці, бойлера, пилососа, кухонного комбайна та морозильної камери. Інше, придбане нею в цей період майно: корова - продана відповідачем навесні 2017 року, бичок - проданий у липні-серпні 2016 року, троє свиней - продані у 2016 році. Факт придбання відповідачем після розірвання шлюбу телевізора Сатурн, морозильної камери, кухонного комбайна, електром'ясорубки, пилососа Filips підтверджується також наданими нею копіями товарних чеків (а.с.37, 38). Відповідач надала також докази щодо джерела своїх доходів у вигляді плати за надання в оренду земельного паю (а.с.40-46), за рахунок яких вона придбала частину спірного майна. Натомість позивачем указані обставини не спростовано, доказів придбання спірного майна за спільні кошти у зазначений ним період, джерела отримання цих коштів не надано. Посилання позивача на те, що він щомісяця отримував заробітну плату близько 10000 грн, які віддавав відповідачці, жодними доказами у судовому засіданні не підтверджено. Отже, підсумовуючи вищевикладене, та враховуючи, що позивачем не доведено факт його спільного сумісного проживання з [PERSON] однією сім'єю без реєстрації шлюбу, не підтверджено, що джерелом набуття спірного майна є їх спільні сумісні кошти, тому в задоволені позову в частині поділу спільного майна слід також відмовити. Таким чином в задоволенні позову [PERSON] слід відмовити у повному обсязі з указаних вище підстав.

Outcome: dismissed