Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-30 00:00:00

11 грудня 2018 року [PERSON] звернувся до суду з цим позовом, посилаючись на те, що [INFO] в селище Горишківське Томашпільського району помер [PERSON] . Після його смерті відкрилася спадщина на належне йому майно, зокрема, на земельну ділянку площею 4,0800 га на території Томашпільської селищної ради Томашпільського району Вінницької області, належної покійному на підставі державного акта на право власності на земельну ділянку серії [NUMBER] , виданого 16 вересня 2004 року Томашпільською районною державною адміністрацією Вінницької області. Спадкоємців першої-четвертої черги після смерті [PERSON] не залишилось. Заповіту не складав. Спадкоємцем четвертої черги після його смерті залишився позивач, так як проживав зі спадкодавцем однією сім`єю з 1977 року. У 1986 році мати позивача, яка була цивільною дружиною покійного, купила житловий будинок за адресою [ADDRESS] . Вони переїхали до вказаного будинку на постійне проживання всією їхньою сім`єю, а саме : позивач, його мати [PERSON] та її цивільний чоловік та одночасно його вітчим - [PERSON] , фактично з яким проживав 31 рік. Оформити право власності на спадщину через нотаріальну контору після смерті [PERSON] позивач не зміг у зв`язку з відсутністю даних про їх родинні відносини, оскільки [PERSON] доводився йому нерідним батьком, а був співмешканцем його матері [PERSON] . Оскільки будь-яким іншим чином ніж в судовому порядку [PERSON] не має можливості встановити факт проживання однією сім`єю з [PERSON] , тому змушений звернутися до суду з позовною заявою, в якій просить встановити факт проживання однією сім`єю із спадкодавцем [PERSON] з 1986 року по день смерті останнього та визнати за ним право власності на земельну ділянку розміром 4,0800 га, розташовану на території Томашпільської селищної ради, належної покійному на підставі державного акта серії [NUMBER] , виданого 16 вересня 2004 року Томашпільською районною державною адміністрацією. 28 грудня 2018 року не погоджуючись з позовом, представник відповідача [PERSON] подав відзив на позов, в якому вказав, що у матеріалах справи відсутні докази проживання однією сім`єю, як того вимагає ч.2 с. 3 СК України безперервно з 2003 року. Позивач не надав суду доказів того, що він був пов`язаний спільним побутом та мав взаємні права та обов`язки з померлим [PERSON] , а згідно з чинним законодавством лише у сукупності дані критерії дають визначення сім`ї, а отже і встановити факт спільного проживання можна лише за наявності підтвердження спільного проживання, спільного побуту та взаємних прав і обов`язків. [PERSON] не брав участі в похованні [PERSON] Усі витрати на поховання було здійснено з місцевого бюджету Томашпільської селищної ради. Позивач жодним належним доказом не підтвердив прийняття участі в спільних витратах спрямованих на забезпечення життєдіяльності сім`ї між ним та [PERSON] . Позивач просить суд визнати за ним в порядку спадкування за законом право власності на належну [PERSON] земельну ділянку розміром 4,0800 га. [PERSON] помер [INFO] . З моменту відкриття спадщини пройшло більше 10 років. Просить суд звернути увагу на перебіг строку позовної давності для звернення до суду та застосувати цю норму, оскільки загальний строк позовної давності встановлений статтею 257 ЦК України складає 3 роки. Просить у позові відмовити. В судовому засіданні позивач [PERSON] позов підтримав, зіславшись на ті ж обставини, що і в позові, позовні вимоги просить задовольнити, просить встановити факт проживання з 1986 року по день смерті [PERSON] , а саме [INFO] та просить визнати за ним право власності на належну [PERSON] , земельну ділянку розміром 4,0800 га, розташовану на території Томашпільської селищної ради. Наголосив, що поховання [PERSON] дійсно здійснювала селищна рада. Він був за межами області на роботі. Представник позивача [PERSON] позовні вимоги підтримав, просить їх задовольнити повністю, оскільки в матеріалах справи містяться належні докази факту постійного проживання [PERSON] та [PERSON] , більше п`яти років до дня смерті останнього. Факт постійного проживання позивача з покійним [PERSON] підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за заповітом, договором купівлі - продажу, відомостями про виборців. Вони спільно проживали, вели спільне господарство, тримали худобу. В судовому засіданні представник Томашпільської селищної ради Щербатий А.І. позов не визнав, суду пояснив, що [PERSON] не надано жодного письмового доказу, про те, що він проживав з [PERSON] однією сім`єю, вели спільне господарство. Позивач не надав доказів, що він був пов`язаний спільним побутом та мав взаємні права та обов`язки з померлим [PERSON] , а згідно з чинним законодавством лише у сукупності дані критерії дають визначення сім`ї. Не можуть бути доказами спільного проживання позивача з [PERSON] свідоцтво про право на спадщину за заповітом, договір купівлі-продажу, список виборців. Допитаний в судовому засіданні свідок зі сторони позивача, [PERSON] суду пояснив, що він знаходиться в дружніх відносинах з позивачем з 1982 року. Після смерті матері [PERSON] , останній проживав з [PERSON] однією сім`єю. [PERSON] жив в будинку [PERSON] Спільно вели господарство, тримали дві корови, купували в матері свідка свині. Купували зерно. [PERSON] міг відлучатися, оскільки їздив на заробітки. Допитана в судовому засіданні свідок зі сторони позивача [PERSON] , суду пояснила, що вона є сусідкою [PERSON] , покійного [PERSON] знала добре, [PERSON] з [PERSON] були в хороших відносинах. Коли померла мати [PERSON] , з останнім залишився проживати [PERSON] . Тримали разом господарство, жили в одному будинку. [PERSON] їздив на заробітки. Чи був спільний бюджет у позивача з покійним свідку не відомо. Допитаний в судовому засіданні свідок зі сторони відповідача, [PERSON] суду пояснив, що він є сусідом [PERSON] , [PERSON] знав добре, оскільки колись з ним працював. До своєї смерті [PERSON] проживав в хаті тітки [PERSON] . Як мати позивача померла, то [PERSON] вигнав [PERSON] з будинку, який належав його матері, в іншу хату, в якій [PERSON] помер, власниця будинку знайшла його мертвим. Однією сім`єю [PERSON] з [PERSON] не проживали. Допитаний в судовому засіданні свідок зі сторони відповідача [PERSON] суду пояснив, що в 2008 році працював землевпорядником Томашпільської селищної ради. Коли помер [PERSON] , то похованням і витратами на поховання займалася Томашпільська селищна рада, оскільки в нього не було нікого з близьких і нікому він не був потрібний. Чи тримав господарство [PERSON] , йому не відомо. Суд, заслухавши пояснення позивача, представника позивача, представника відповідача, заслухавши пояснення свідків, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, прийшов до наступного висновку. Відповідно до ч.1 ст.2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно ч.3 ст. 3 ЦПК України, провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. Відповідно ч.3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно ч.1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно ч.1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно ч.1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Судом встановлено, що [INFO] в селище Горишківське Томашпільського району Вінницької області помер [PERSON] (а.с.14). Після смерті [PERSON] залишилось спадкове майно, а саме земельна ділянка розміром 4,0800 га, розташована на території Томашпільської селищної ради, належна покійному на підставі державного акта серії [NUMBER] , виданого 16 вересня 2004 року Томашпільською районною державною адміністрацією Вінницької області (а.с.8). Тобто, встановлення факту проживання однією сім`єю із спадкодавцем [PERSON] , позивачу необхідне для визнання за ним в порядку спадкування за законом, право власності на належну [PERSON] , який проживав в [ADDRESS] та помер [INFO] , земельну ділянку розміром 4,0800 га, розташовану на території Томашпільської селищної ради, належну покійному на підставі державного акта серії [NUMBER] , виданого 16 вересня 2004 року Томашпільською районною державною адміністрацією Вінницької області. Вимогами статтей 1216, 1217, 1218, 1220, 1221, 1222 ЦК України передбачено, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (частина третя статті 46 цього Кодексу). Місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця. Спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини. Стаття 1258 ЦК України визначає черговість спадкування за законом, коли спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу. У четверту чергу право на спадкування за законом, згідно вимог статті 1264 ЦК України, мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини. Згідно ч.3 ст.1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 ЦК України, він не заявив про відмову від неї. Згідно зі ст. 3 СК України сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства. Виходячи з аналізу вказаної норми СК України, сім'єю є соціальна група, яка складається з людей, які зазвичай перебувають у шлюбі, їхніх дітей ( власних або прийомних) та інших осіб, поєднаних родинними зв`язками з подружжям, кровних родичів, і здійснює свою життєдіяльність на основі спільного економічного, побутового, морально-психологічного укладу, взаємної відповідальності, виховання дітей. Згідно роз`яснень, що містяться у п.21 Постанови від 30 травня 2008 року №7 Пленуму Верховного Суду України " Про судову практику у справах про спадкування ", при вирішенні спору про право на спадщину осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини ( четверта черга спадкоємців за законом ), судам необхідно враховувати правила частини другої статті 3 СК України про те, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Зазначений п`ятирічний строк повинен виповнитися на момент відкриття спадщини і його необхідно обчислювати з урахуванням часу спільного проживання зі спадкодавцем однією сім`єю до набрання чинності цим Кодексом. До спадкоємців четвертої черги належать не лише жінка ( чоловік ), які проживали однією сім`єю зі спадкодавцем без шлюбу, таке право можуть мати також інші особи, якщо вони спільно проживали зі спадкодавцем, були пов`язані спільним побутом, мали взаємні права та обов`язки, зокрема, вітчим, мачуха, пасинки, падчерки, інші особи, які взяли до себе дитину як члена сім`ї, тощо. Як вбачається з відповіді на адвокатський запит № 326 від 26.07.2017 року, щодо надання інформації про те, чи проживали однією сім`єю [PERSON] та [PERSON] , в Томашпільській селищній раді погосподарські книги по селищу Горишківське (радгосп Горишківський) не велися. Інших джерел інформації, які б підтверджували про факт спільного проживання вказаних осіб також немає (а.с.12). На підтвердження своїх доводів [PERSON] надано свідоцтво про право на спадщину за заповітом видане 7 листопада 2006 року [PERSON] про те, що він є спадкоємцем зазначеного в заповіті майна гр. [PERSON] , померлої [INFO] , спадкове майно на яке видано це свідоцтво складається з житлового будинку з господарчими будівлями, під номером [ADDRESS] ; договір купівлі-продажу будинку від 14 травня 1986 року та відомості про кількість виборців, які отримали виборчі бюлетені (а.с.10,11, 16). Проте на думку суду, перелічені документи та покази допитаних у судовому засіданні свідків не можуть бути достатнім доказом того, що [PERSON] та [PERSON] проживали однією сім`єю в розумінні ст. 3 СК України. У судовому засіданні не встановлено факту проживання [PERSON] з померлим [PERSON] однією сім`єю, оскільки позивачем належним чином не доведено, що він та [PERSON] спільно проживали, були пов`язані спільним побутом, мали взаємні права та обов`язки, що є характерними ознаками сім`ї, відтак позов задоволенню не підлягає. Крім того, представником відповідача було надано копію рішення Томашпільського районного суду від 30 жовтня 2018 року, яким спірну земельна ділянку було визнано відумерлою спадщиною, проте 8 травня 2019 року зазначене рішення було скасоване судом апеляційної інстанції. Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України, судові витрати необхіно залишити за позивачем. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed