Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-07 00:00:00

04 вересня 2018 року [PERSON] звернулася до суду із позовом до [PERSON] про збільшення розміру аліментів. Позовна заява [PERSON] мотивована тим, що рішенням Козівського районного суду Тернопільської області від 30.01.2009 року із відповідача [PERSON] на її користь стягнуто аліменти у твердій грошовій сумі у розмірі 800 гривень на утримання неповнолітніх дітей [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], до їх повноліття. Зазначає, що з часу винесення судового рішення про стягнення аліментів пройшов значний час, підвищився прожитковий мінімум на дитину відповідного віку, в державі пройшли істотні зміни, що викликано інфляційними процесами і визначена грошова сума аліментів у розмірі 800 грн. не може забезпечити належне утримання дітей. В той же час, додає, що дочка [PERSON] з вересня 2018 року буде навчатися на стаціонарній платній формі навчання у Тернопільському національному педагогічному університеті ім. В. Гнатюка, за навчання на першому курсі якої позивач заплатила 9000 гривень, а тому на утримання та навчання дочки необхідні додаткові витрати. Крім того, позивачем звертається увага на те, що відповідач є здоровою працездатною особою, а тому спроможний сплачувати аліменти на дітей щомісячно у більшому розмірі, ніж визначено попереднім рішенням суду. Посилається також на те, що відбулося знецінення національної валюти, порівняно з 2009 роком, та значно зросли потреби дітей, а тому збільшилися витрати на утримання неповнолітніх дітей. Посилаючись на викладені обставини позивач просила збільшити розмір аліментів, визначений рішенням Козівського районного суду Тернопільської області від 30.01.2009 року та стягувати з [PERSON] на її користь аліменти на утримання неповнолітніх дітей [PERSON] та [PERSON] у твердій грошовій сумі у розмірі 2000 гривень в місяць на кожну дитину окремо, починаючи стягнення з 04.09.2018 року; стягнути з [PERSON] додаткові витрати на навчання, харчування, оплату проживання під час навчання у м. Тернопіль дочки [PERSON] у розмірі 2000 гривень до досягнення нею повноліття; стягнути з [PERSON] на її користь аліменти на утримання дочки [PERSON], з дня її повноліття і до досягнення нею 23-річного віку в розмірі 2000 гривень у місяць; стягнути з [PERSON] на її користь додаткові витрати на утримання дочки [PERSON], що викликано її стаціонарним навчанням з дня її повноліття та до досягнення 23-річного віку в розмірі 2000 гривень в місяць; стягнути з [PERSON] понесені судові витрати. Ухвалою Козівського районного суду Тернопільської області від 10 жовтня 2018 року відкрито провадження у вказаній справі та призначено розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження. В судовому засіданні позивач [PERSON] та її представник - адвокат [PERSON] позовні вимоги підтримали з мотивів, викладених у позовній заяві та просили їх задовольнити у повному обсязі. Крім цього позивач зазначила, що після часу винесення рішення суду змінився її стан здоров'я, у зв'язку з тим, що починаючи з 2015 року вона має інвалідність 3 групи загального захворювання. Також додала, що відповідач може сплачувати аліменти у збільшеному розмірі, оскільки попри те, що він офіційно ніде не працює, підзаробляє на тимчасових заробітках та має у володінні трактора. Представник позивача - адвокат [PERSON] також просив стягнути з відповідача [PERSON] понесені судові витрати, згідно наданого попереднього (орієнтовного) розрахунку суми судових витрат від 31.08.2018 року, пов'язані з наданням професійної правничої допомоги у розмірі 1500 гривень. Відповідач у судовому засіданні позовні вимоги визнав частково, не заперечував щодо сплати аліментів на утримання неповнолітніх дітей у розмірі по 800 грн. щомісяця на кожну дитину, та зазначив, що сплачувати аліменти у заявленому розмірі, про який йдеться у позові, він не спроможний, оскільки не має свого власного житла, офіційно ніде не працює, на обліку в центрі зайнятості не перебуває і допомогу по безробіттю не одержує. Не заперечував, що близько десяти років назад він придбав трактора, при цьому зауважив, що трактор будь-яких доходів йому не приносить, оскільки використовується ним суто у власному господарстві, а не для заробляння грошей. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази, суд дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з таких підстав. Судом встановлено й це підтверджується матеріалами справи, що з 30 жовтня 1999 року позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі, який 03.12.2008 року було розірвано. Сторони по справі є батьками [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], що стверджується копіями свідоцтв про народження [NUMBER] від 25.12.2000 року та [NUMBER] від 23.07.2003 року. Із довідки про склад сім'ї № 316/02-19 від 16.07.2018 року, виданої Городищенською сільською радою Козівського району Тернопільської області, вбачається, що [PERSON] та [PERSON] зареєстровані і проживають із матір'ю [PERSON] за адресою [ADDRESS] На підставі рішення Козівського районного суду Тернопільської області від 30.01.2009 року з відповідача на користь позивача стягуються аліменти на утримання неповнолітніх дітей у твердій грошовій сумі у розмірі 800 грн. щомісячно, починаючи з 26.01.2009 року і до досягнення ними повноліття. Згідно довідки від 30.10.2018 року № 379, виданої Козівською філією Тернопільського обласного центру зайнятості, відповідач [PERSON] на обліку в районній філії на обліку як безробітний не перебуває і допомогу по безробіттю не отримує. Як вбачається із відомостей з Державного реєстру фізичних осіб - платників податнків про суми виплачених доходів та утриманих податків, за період з 1 кварталу 2018 року по 2 квартал 2018 року, інформація про доходи [PERSON] відсутня. Відповідно до ст. 180 СК України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно зі ст. 141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебувають вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Згідно до положень ст. 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось з них. Також встановлено, що після ухвалення рішення про стягнення з відповідача аліментів, а саме з 2015 року [PERSON] встановлено 3 групу інвалідності загального захворювання, що підтверджується копією індивідуальної програми реабілітації інваліда № 540 та пенсійним посвідченням [NUMBER] від 06.09.2018 року. Таким чином, із дня ухвалення рішення про стягнення аліментів до подачі цього цивільного позову стан здоров'я позивачки суттєво погіршився та вона отримала 3 групу інвалідності. Крім того, з дня присудження аліментів минуло майже десять років, їх розмір на час виникнення спірних відносин між сторонами є меншим за мінімальний, що передбачено ч. 2 ст. 182 СК України, а витрати на утримання дітей значно збільшились. Відповідно до цієї норми закону мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно ст. 7 Закону України "Про Державний бюджет України на 2018 рік", розмір прожиткового мінімуму на одну особу в розрахунку на місяць для дитини віком від 6 до 18 років на день ухвалення рішення становить 1944 гривні. При цьому суд не враховує доводи відповідача про те, що він не працює та не одержує доходів, оскільки це не є підставою для звільнення його від обов'язку утримувати дітей в обсязі, необхідному і достатньому для забезпечення їх гармонійного розвитку. Відповідач є працездатною особою, доказів на підтвердження того, що він не має змоги отримувати доходи, надано не було. Статтею 27 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України №789-ХІІ від 27.02.1991 року, встановлено, що держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) несуть основну відповідальність за забезпечення умов життя, необхідних для розвитку дитини, в межах своїх здібностей і фінансових можливостей. За умовами, встановленими ч.1 ст. 3 Конвенції про права дитини, від 20.11.1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України №789-ХІІ від 27.02.1991 року, та ч.ч. 7, 8 ст. 7 СК України, під час вирішення будь-яких питань щодо дітей суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення, максимально можливого врахування інтересів дитини. Частиною 1 статті 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Однак позивачкою [PERSON] не доведено належними та допустимими доказами, що відповідач має дохід для сплати аліментів на утримання неповнолітніх дітей в розмірі по 2000 гривень в місяць на кожну дитину. З огляду на викладене, суд дійшов переконливого висновку, що позивачкою доведено, що на час розгляду справи її стан здоров'я, а також її матеріальний стан змінилися в бік погіршення. Відповідачем не подано суду доказів, які б підтверджували неможливість сплати ним аліментів у більшому розмірі. Судом враховано, що відповідач є працездатним і може отримувати дохід,тобто таким, що в змозі сплачувати аліменти у більшому розмірі. Доказів протилежного відповідачем суду не подано. Таким чином, враховуючи пріоритетність прав дітей на достатнє забезпечення їх потреб та інші встановлені обставини, що мають істотне значення для вирішення даної справи, суд дійшов висновку про наявність обґрунтованих підстав для збільшення розміру аліментів із 800 грн. до 1100 грн. на кожну дитину щомісяця до досягнення дітьми повноліття. Слід зауважити, що відповідно до роз'яснень викладених у п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді батьківства, материнства та стягнення аліментів" від 15 травня 2006 року № 3 при зміні розміру аліментів визначених судовим рішенням, у новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням законної сили. При вирішенні позову в частині стягнення з відповідача додаткових витрат на навчання, харчування, оплату проживання під час навчання в м. Тернопіль на утримання дочки [PERSON] до досягнення нею повноліття, суд виходить з наступного. Згідно із частиною першою статті 185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов'язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Суд відзначає, що положення частини першої ст. 185 СК України стосується особливих обставин, приблизний перелік яких надається цією статтею. До таких особливих обставин закон відносить насамперед випадки, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, потребує додаткових витрат, у тому числі у зв'язку з розвитком певних її здібностей. Визначення таких особливих обставин відноситься до компетенції суду, і вони є індивідуальними в кожному конкретному випадку. Наявність таких додаткових витрат має довести особа, що заявляє позовні вимоги про їх стягнення. Ці кошти є додатковими, на відміну від коштів, які отримуються одним з батьків на утримання дитини. У цих випадках ідеться про фактично зазнані або передбачувані витрати. Позивач [PERSON] відносить до додаткових витрат на дитину витрати на навчання, харчування та оплату проживання під час навчання у м. Тернопіль. На обґрунтування понесення додаткових витрат на навчання позивач надала суду договір про надання освітніх послуг між вищим навчальним закладом та фізичною (юридичною) особою від 16.08.2018 року, довідку № 363 від 07.09.2018 року, згідно якої вбачається, що [PERSON] навчається на 1 курсі денної форми навчання факультету педагогіки і психології Тернопільського національного педагогічного університету імені Володимира Гнатюка IV рівня акредитації (платна форма навчання, стипендія не нараховується) та копію квитанції № 13 від 08.08.2018 року про оплату за навчання [PERSON] на факультеті «дошкільна освіта» у розмірі 9000 гривень. Суд вважає за необхідне відзначити, що у наданій позивачем довідці не конкретизовано календарний проміжок часу, протягом якого [PERSON] є студентом 1 курсу навчання, також із змісту наданої суду копії квитанції від 08.08.2018 року про сплату коштів за навчання у сумі 9000 гривень, неможливо встановити, за який саме період навчання було здійснено оплату, а тому суду видається неможливим виокремити вартість послуг за навчання до досягнення дитиною повноліття та після досягнення нею повноліття. Таким чином, позивачем не конкретизовано розмір понесених нею додаткових витрат, пов'язаних з навчанням дочки [PERSON] за період до досягнення нею повноліття. Також, позивачем не надано жодних доказів стосовно понесення додаткових витрат на харчування та проживання під час навчання дочки [PERSON] Крімтого, суд констатує, що витрати на харчування та проживання під час навчання, які позивачка відносить до додаткових та просить такі стягнути із відповідача на утримання дочки, не є витратами, які викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо), а такі витрати охоплюються стягненими аліментами із відповідача. Враховуючи, що додаткові витрати, які позивач просить стягнути із відповідача не стверджені належними і допустимими доказами, а також те, що вони не викликані особливими обставинами у вигляді розвитку здібностей дитини в розумінні ст. 185 СК України, та охоплюються стягнутими з відповідача на користь позивача аліментами, суд вважає, що позовні вимоги в цій частині задоволенню не підлягають. При вирішенні позову щодо стягнення аліментів та додаткових витрат на утримання дочки [PERSON] з дня її повноліття до досягнення 23 річного віку, в сумі по 2000 гривень в місяць, суд виходить з наступного. Відповідно до ст. 199 СК України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов'язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Згідно п. 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» обов'язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов'язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв'язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. Зважаючи на те, що неповнлітня [PERSON], [INFO], на час розгляду справи не досягнула 18 річного віку, вимоги позивача в частині стягнення аліментів та додаткових витрат на утримання дочки є передчасними та не ґрунтуються на вимогах Закону. Щодо відшкодування витрат на правничу допомогу адвоката слід зазначити наступне. Згідно з вимогами ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, повязаних з розглядом справи . До витрат, повязаних з розглядом справи, належать витрати , в тому числі: 1) на професійну правничу допомогу. Відповідно до вимог ст. 137 ЦПК України витрати, пов'язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Представник позивача заявляє вимогу про стягнення з відповідача на користь позивача витрат на правову допомогу адвоката у розмірі 1500 грн. На підтвердження понесених витрат представник позивача надав договір про надання правової допомоги укладений між адвокатом [PERSON] та позивачем [PERSON] від 30 серпня 2018 року, ордер серії ТР № 047954 виданий адвокатом [PERSON] на представництво у суді інтересів [PERSON] від 25 жовтня 2018 року та попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат від 31.08.2018 року на суму 1500 грн. Однак в матеріалах справи відсутні докази на підтвердження відображення сплаченої позивачем суми, а саме відсутня квитанція або касово-прибутковий ордер, що виключає можливість стягнення з відповідача на користь позивача зазначеної суми. Таким чином, вимоги представника позивача щодо стягнення з відповідача на користь позивача судових витрат на правничу допомогу задоволенню не підлягають. На підставі ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь держави необхідно стягнути судовий збір в сумі 704 грн. 80 коп. На підставі вищевикладеного,

Outcome: partial