Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-09 00:00:00

[PERSON] звернувся в суд з позовом, в якому просить визнати незаконним та скасувати наказ №345-ОС від 29.10.2018 року; поновити його на посаді начальника відділу безпеки з 29.10.2018 року; стягнути з відповідача на користь позивача середньомісячний заробіток за час вимушеного прогулу з 29.10.2018 року по день фактичного поновлення на посаді; стягнути з відповідача на користь позивача моральну шкоду в сумі 17160,00 грн. В обґрунтування позову посилається на те, що його було незаконно звільнено з роботи у зв'язку із скороченням штату з грубим порушенням прав, передбачених ст. 43 Конституції України, ст. ст. 40, 49-2 КЗпП України, при цьому, ні скорочення чисельності, ні скорочення штату працівників не відбулося. Ухвалою судді Богунського районного суду м. Житомира Полонця С.М. від 03.12.2018 року позовну заяву залишено без руху та встановлено позивачу строк для усунення недоліків. Ухвалою судді Богунського районного суду м. Житомира Полонця С.М. від 14.12.2018 року у справі відкрито спрощене позовне провадження без повідомлення сторін. 03.01.2019 року від ДП «Житомирський бронетанковий завод» до суду надійшов відзив на позовну заяву з додатками, в якому відповідач просить в задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі. 09.01.2019 року від позивача [PERSON] до суду надійшла відповідь на відзив, в якій він зазначає, що його позовна заява підлягає до задоволення у повному обсязі. Дослідивши матеріали справи, з урахуванням меж заявлених позовних вимог, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що 28.04.2015 року [PERSON] було прийнято на роботу в Державному підприємстві «Житомирський бронетанковий завод» на посаду аналітика з питань фінансової та економічної безпеки в управління заводу та 13.02.2017 року переведено на посаду начальника відділу безпеки. Відповідно до наказу №345-ОС від 29.10.2018 року [PERSON] звільнено з роботи з 29.10.2018 року у зв'язку із скороченням штату працівників на підставі п.1 ст.40 КЗпП України з виплатою вихідної допомоги у розмірі середньомісячного заробітку. Згідно п.1 ст.40 КЗпП України, трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадку змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників. Звільнення за цієї підставою допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу. Відповідно до п.19 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами трудових спорів» №9 від 06.11.1992р. із змінами, розглядаючи трудові спори, пов'язані зі звільненням за п.1 ст.40 КЗпП України, суди зобов'язані з'ясувати, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема ліквідація, реорганізація або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази щодо змін в організації виробництва і праці, про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник чи уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника за його згодою на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, чи не користувався вивільнюваний працівник переважним правом на залишення на роботі та чи попереджався він за два місяці про наступне вивільнення. Згідно статті 235 КЗпП України у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, у тому числі у зв'язку з повідомленням про порушення вимог Закону України "Про запобігання корупції" іншою особою, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. При винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу. Відповідно до ст.237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Як вбачається з матеріалів справи, скорочення штату працівників на Державному підприємстві «Житомирський бронетанковий завод», у тому числі посади начальника відділу безпеки, яку обіймав позивач, відбулось у зв'язку з проведеними змінами в організації виробництва та праці, при цьому змінені функції структурного підрозділу, його підпорядкування, змінені функції керівника вказаного підрозділу, що підтверджується положеннями про підрозділ та посадовими інструкціями до та після скорочення. Крім того, відповідно до наказів №185-ОД від 06.07.2018 року на №231-ОД від 07.08.2018 року у відділі безпеки у зв'язку із зменшенням обсягу замовлень, необхідністю скорочення витрат на заробітну плату та оптимізації штатної структури, з 10.10.2018 року скорочено одну штатну одиницю - фахівця з внутрішньої безпеки та безпеки персоналу. Тобто, у відділі безпеки проведені організаційні, функціональні та штатні зміни, зокрема з 5 до 4 скорочено штатну чисельність працівників, що підтверджується витягами із штатного розкладу підприємства станом на 01.03.2018 року та станом на 10.10.2018 року. Зміна в організації виробництва і праці, штатної чисельності підрозділу, функціональних обов'язків відповідно до посадової інструкції начальника підрозділу, положення про відділ, потягли скорочення штатної посади начальника відділу безпеки. Про зміну штатного розкладу видані накази №185-ОД від 06.07.2018 року та №213-ОД від 07.08.2018 року, де передбачено скорочення штатної одиниці - начальника відділу безпеки. Наказом «Про основну діяльність» №258-ОД від 10.10.2018 року у зв'язку із введенням в дію з 10.10.2018 року штатного розпису у новій редакції, відповідно до наказу директора №207-ОД від 01.08.2018 року, затвердженого та погодженого в ДК «Укроборонпром», внесено зміни до штатного розкладу, яким введено штатні одиниці та структурні підрозділи, у тому числі перейменовано назви структурних підрозділів, а саме відповідно до п.3.2. відділ безпеки на службу економічної безпеки. Вищезазначені накази №185-ОД від 06.07.2018 року, №207-ОД від 01.08.2018 року, №213-ОД від 07.08.2018 року та №258-ОД від 10.10.2018 року є чинними та не визнані незаконними чи не скасовані у встановленому законом порядку. Однією з найважливіших гарантій для працівників при скороченні чисельності або штату є обов'язок власника підприємства чи уповноваженого ним органу працевлаштувати працівника. Власник вважається таким, що належно виконав вимоги частини другої статті 40, частини третьої статті 49-2 КЗпП України щодо працевлаштування працівника, якщо запропонував йому наявну на підприємстві роботу, тобто вакантну посаду чи роботу за відповідною професією чи спеціальністю, чи іншу вакантну роботу, яку працівник може виконувати з урахуванням його освіти, кваліфікації, досвіду тощо. Розглядаючи трудові спори, пов'язані зі звільненням відповідно до пункту 1 частини першої статті 40 КЗпП України, суди мають з'ясувати питання про те, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, чи не користувався вивільнюваний працівник переважним правом на залишення на роботі та чи попереджувався він за два місяці про наступне вивільнення. Саме такий правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 20.12.2018 року по справі №524/9435/15-ц. Судом встановлено, що на ДП «Житомирський бронетанковий завод» відбулося скорочення чисельності та штату працівників, про наступне вивільнення в зв'язку із скороченням штату працівників [PERSON] був попереджений у встановлений ч.1 ст.492 КЗпП України строк та відмовився від переведення на іншу вакантну посаду начальника служби економічної безпеки в ДП «Житомирський бронетанковий завод», а інші вакантні посади, які б відповідали його кваліфікації та досвіду роботи, відсутні. Доводи позивача, що усі працівники, які були попереджені про звільнення у зв'язку із скороченням, окрім позивача та заступника директора з питань безпеки [PERSON], працевлаштовані відповідачем та ті ж посади, які раніше займали, оскільки скорочення не проводилося, а були змінені назви окремих посад, є безпідставними та нічим не підтверджені. Таким чином, при звільненні [PERSON] за п.1 ст.40 КЗпП України роботодавцем було дотримано норми трудового законодавства, а тому суд приходить до висновку про необґрунтованість позовних вимог позивача та відмовляє у задоволенні позову у повному обсязі.

Outcome: dismissed