Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-15 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовною заявою до відповідача про стягнення 51 787 гривень 66 копійок за договором банківського обслуговування №17/52 від 29 серпня 2007 року. Відповідно до укладеного договору банківського обслуговування №17/52 від 29 серпня 2007 року, ПАТ «ВіЕйБі Банк» зобов'язався надати позичальнику грошові кошти в сумі 16 800 гривень 00 копійок в порядку і на умовах, визначених Договором, на поточні потреби. Поточні кошти надано строком по 27 серпня 2010 року, за користування кредитними коштами встановлена плата в розмірі 24 % річних. Позивач взяті на себе зобов'язання Договору виконані в повному обсязі, а саме банком зараховано кредитні кошти у розмірі 9 500 гривень 00 копійок на поточний рахунок позичальника. Отже , позивач зі своєї сторони виконав договірні зобов'язання за договором в повному обсязі, а відповідач від виконання зобов'язань ухиляється. Відповідач порушив свої зобов'язання щодо повернення кредитних коштів та сплати процентів за користування кредитними коштами, внаслідок чого виникла прострочена заборгованість. Після призначення справи до розгляду у загальному порядку представник позивача у судове засідання не явився, надав до суду заяву про розгляд справи без його участі. Представник відповідача надав до суду письмові заперечення та заяву про застосування строків позовної давності. Вивчивши подані заяви представників сторін, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов не підлягає задоволенню виходячи з наступних підстав. Судом встановлено, що відповідно до укладеного договору банківського обслуговування №17/52 від 29 серпня 2007 року, ПАТ «ВіЕйБі Банк» зобов'язався надати позичальнику грошові кошти в сумі 16 800 гривень 00 копійок в порядку і на умовах, визначених Договором, на поточні потреби. Відповідно до ст. 60 ЦПК України, доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. За таких умов суд може приймати та покладати в основу рішення по справі виключно лише ті обставини, які належним чином були доведені сторонами. Згідно з ч. 1ст. 509 ЦК України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Відповідно до ч. 1ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно з ч. 1ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до пункту 2.1.2. кредитного договору № 17/52 від 29 серпня 2007 року зазначено, що ПАТ "ВіЕйБіБанк" зобов'язався надати відповідачу, як позичальнику кредит в розмірі 16 800 (шістнадцять тисяч вісімсот) гривень 00 копійок однією сумою на поточні потреби. Відповідно до ч.1 ст.1047 ЦК України, договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. Частиною 2 ст. 1047 ЦК України встановлено, що на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Жодного документу, який підтверджував би факт передачі грошової суми по кредитному договору №17/52 від 29 серпня 2007 року до матеріалів справи не долучено. Також, до матеріалів справи не приєднано документів, які б підтверджували наявність боргу з щомісячним розрахунком такого боргу. Разом з тим, з огляду на заяву представника відповідача про застосування строку позовної давності суд вважає за необхідне зазначити наступне. Відповідно до ст.257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю в три роки. Згідно з приписами ст.267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Частиною 5 статті 261 ЦК України передбачено, що за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. В даному випадку, кредитний договір було укладено 29 серпня 2007 року, зі строком дії, відповідно до пункту 1.3. договору терміном дії до 27 серпня 2010 року,тоді як позовну заяву до суду банком пред'явлено лише в серпні 2015 року та є поза межами трирічного строку позовної давності. Отже, позовна заява була подана зі спливом більш ніж 5 років, що є порушенням, як загального так і спеціального строку позовної давності. Відповідно до ч.4 ст.267 ЦК України, сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Відповідно до ст.6 Європейської Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Судове рішення проголошується публічно, але преса і публіка можуть бути не допущені в зал засідань протягом усього судового розгляду або його частини в інтересах моралі, громадського порядку чи національної безпеки в демократичному суспільстві, якщо того вимагають інтереси неповнолітніх або захист приватного життя сторін, або - тією мірою, що визнана судом суворо необхідною, - коли за особливих обставин публічність розгляду може зашкодити інтересам правосуддя. Обґрунтованим визнається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність та допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи. Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у постанові від 30 березня 2012 року № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин»роз'яснив, шо з урахуванням п. 7 ч. 13 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів», суди мають виходити з того, що у спорах щодо споживчого кредитування кредитодавцю забороняється вимагати повернення споживчого кредиту, строк давності якого минув. У зв'язку із цим позовна давність про повернення споживчого кредиту застосовується незалежно від наявності заяви сторони у спорі. У відповідності до ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ч.ч.1, 4 ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Разом з тим, позивач не просив суд поновити строк позовної давності, поважних причин його пропуску не наводив, доказів зупинення або переривання перебігу позовної давності суду не надав, тому у зв'язку із заявою представника відповідача про застосування строку позовної давності, суд приходить до висновку про необхідність відмовити у задоволенні позову. Враховуючи вищенаведене та

Outcome: dismissed