Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-25 00:00:00

У травні 2017 року позивач [PERSON] звернулася до суду із даним позовом до відповідача [PERSON], в якому просить визнати за нею право власності на 1/2 частину житлового будинку з прилеглими до нього господарськими та побутовими будівлями і спорудами, розташованого за адресою: м. Миколаїв, провулок Львівський, № 45. В обґрунтування заявлених вимог позивачка вказала, що вона перебувала з відповідачем у зареєстрованому шлюбі з 11.10.1986 року. Шлюбні відносини між ними не склалися, тому рішенням Корабельного районного суду м. Миколаєва від 06.03.2017 року шлюб між ними було розірвано. За час перебування у шлюбі відповідачу [PERSON] було надано у безстрокове користування земельну ділянку для будівництва індивідуального житлового будинку на право особистої власності за адресою: м. Миколаїв, провулок Львівський, № 45. В подальшому подружжям [PERSON], за сумісні кошти, було побудовано житловий будинок з усіма прилеглими господарськими та побутовими будівлями і спорудами, розташованого за адресою: м. Миколаїв, провулок Львівський, № 45. Після припинення сімейних відносин сторони не можуть досягнути згоди щодо поділу сумісного майна подружжя, тому позивач була вимушена звернутися до суду із даним позовом. Позивач в судове засідання не з'явилася, її представник надав заяву, в якій просив розглядати справу у його відсутність, вимоги, викладені у позові, підтримує у повному обсязі, проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач в судове засідання не з'явився, судом про дату і час розгляду справи був повідомлений належним чином, про що свідчить наявне у справі поштове повідомлення про вручення судової повістки, доказів про поважність причин неявки суду не надав. Зі згоди представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Суд, дослідивши надані суду письмові докази по справі, прийшов до висновку про те, що позов підлягає задоволенню виходячи із такого. Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. Із матеріалів справи вбачається, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 11 жовтня 1986 року, про що свідчить копія свідоцтва про шлюб (а.с.6). Рішенням Корабельного районного суду м. Миколаєва від 06.03.2017 року шлюб між сторонами розірвано (а.с.4). Після розірвання шлюбу позивач змінила прізвище з Ярусевич на Яновську. Судовим розглядом встановлено, що в період шлюбу [PERSON] на підставі договору про надання у безстрокове користування земельною ділянкою для будівництва індивідуального житлового будинку була надана земельна ділянка за адресою м. Миколаїв, провулок Львівський, № 45. В подальшому подружжям [PERSON], за спільні сумісні кошти, було побудовано житловий будинок загальною площею 153,6 кв.м. з прилеглими до нього господарськими та побутовими будівлями і спорудами, за адресою: м. Миколаїв, провулок Львівський, № 45. Відповідно до інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо суб'єкта, власником спірного нерухомого майна є відповідач по справі [PERSON] Відповідно ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є обєктом права спільної сумісної власності подружжя. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК, ч.3 ст.368 ЦК України), відповідно до частин 2, 3 ст.325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені цивільного обороту), незалежно від того, на імя кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Відповідно до ч. 1 ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Пунктом 22 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» встановлено, що поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69 - 72 СК України та ст. 372 ЦК України. Відповідно до ч. 1 ст. 71 СК України майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21 грудня 2007 року "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя", спільною сумісною власністю подружжя, зокрема, можуть бути: квартири, жилі й садові будинки; земельні ділянки та насадження на них, продуктивна і робоча худоба, засоби виробництва, транспортні засоби; грошові кошти, акції та інші цінні папери, паєнакопичення в житлово-будівельному, дачно-будівельному, гаражно-будівельному кооперативі; грошові суми та майно, належні подружжю за іншими зобовязальними правовідносинами, тощо. Відповідно до ст. 88 ЦПК України на користь позивача з відповідача слід стягнути понесені нею судові витрати у розмірі 1910,00 грн.

Outcome: approved