Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-24 00:00:00

В лютому 2017 року позивач звернувся до суду з позовом до СПД [PERSON] про стягнення заборгованості по заробітної платні та середнього заробітку за час затримки розрахунку у розмірі 36 936,00 грн. Позивач в судовому засіданні вимоги позову підтримав. Суду пояснив, що працював у відповідача офіційно на підставі трудового договору , проте через неприязнені стосунки з відповідачкою він жодного разу не отримував заробітну плату, а останнім часом йому взагалі заборонено доступ до свого робочого місця. Отже він не має можливості виконувати свої трудові обовязки та позбавлений можливості заробітку. Крім того, відповідачка вчиняє відносно нього навіть насильницькі дії , за її замовленнями йому було заподіяно тілесних ушкоджень. Відповідачка та представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні просили відмовити у задоволенні позовних вимог за необґрунтованістю. Відповідачка суду пояснила, що позивач був її чоловіком і вони разом працювали на спірному СТО, яке на теперішній час є предметом спору щодо поділу спільного майна подружжя. Всі справи СТО весь цей час вів позивач, всі документи бухгалтерського обліку були у нього, вони працювали разом та разом отримували дохід, отже свою заробітну плату позивач нараховував і отримував фактично сам собі. Майже весь останній рік вона дійсно не допускає його до приміщення СТО, оскільки він вчиняє навмисні дії щодо пошкодження майна. Вислухавши пояснення сторін, вивчивши матеріали справи, судом встановлено наступне. Як вбачається із матеріалів справи, [PERSON] на підставі трудового договору № 14051400886 від 27 листопада 2014 року, укладеним з ФОП [PERSON] , прийнято на роботу слюсара з ремонту автотранспорту фізичних осіб за місцем роботи м.Миколаїв, вул..Чигрина, 25 . За п. 3 оплата оплата працівника складає 1260 грн на місяць. Робочий день встановлюється з 8.00 до 17.00 год з обідньою перервою. Договір зареєстровано 27.11.2014 року в Центральному районному центрі зайнятості. Відповідно до припису № 14-01-136\\0083-0065 від 09.12.2016 року Управління Держпраці у Миколаївській області за результати перевірки за заявою [PERSON] щодо порушення його трудових прав вжито заходів щодо вирішення питання по звільненню з роботи [PERSON] у відповідності до вимог законодавства України про працю. Також в матеріалах справи містяться дані про те, що з боку обох сторін існують численні звернення до правоохоронних органів та кримінальні провадження стосовно дій, вчинених як [PERSON] щодо викрадення майна за адресою вул..Чигрина, 25 , так і вчинених [PERSON] відносно спричинення тілесних ушкоджень [PERSON] За положеннями ст. 94 КЗпП України, заробітна\~плата\~- це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу. Розмір заробітної\~плати\~залежить від складності та умов виконуваної роботи, професійно-ділових якостей працівника, результатів його праці та господарської діяльності підприємства, установи, організації і максимальним розміром не обмежується. Питання державного і договірного регулювання оплати праці, прав працівників на оплату праці та їх захисту визначається цим Кодексом,\~Законом України "Про оплату праці"\~та іншими нормативно-правовими актами. За положеннями ст. 94 КЗпП України ,заробітна\~плата\~виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. У разі коли день виплати заробітної\~плати\~збігається з вихідним, святковим або неробочим днем, заробітна\~плата\~виплачується напередодні. Розмір заробітної\~плати\~за першу половину місяця визначається колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не менше оплати за фактично відпрацьований час з розрахунку тарифної ставки\~(посадового окладу) працівника. Заробітна\~плата\~працівникам за весь час щорічної відпустки виплачується не пізніше ніж за три дні до початку відпустки. Разом з тим, як встановлено судом , між сторонами існують вкрай неприязнені стосунки після припинення сімейних відносин, і позивач визнав, що дійсно всі бухгалтерські документи і акти виконаних робіт перебували у нього і лише півроку тому він передав ці документи відповідачці ( при цьому остання таке заперечує, і навіть при перевірці Управління Держпраці наявність відомостей про отримання заробітної плати найманими працівниками не виявлено). Визнав позивач і те, що саме він переважно брав кошти за виконані роботи на СТО за адресою вул..Чигрина, 25 від замовників і міг розпоряджатися ними. Також зазначав, що на своєму робочому місці на вказаному СТО він здійснював і ремонтні роботи автомобілів своїх власних клієнтів у вільний від роботи час, адже також зареєстрований як приватний підприємець. Стаття 117 цього Кодексу, на яку посилається позивач в обґрунтування своїх вимог щодо стягнення середнього заробітку за час затримки виплати , передбачає відповідальність за затримку розрахунку при звільненні - в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу- а саме у день звільнення , при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Проте таке суд не може прийняти до уваги, оскільки позивача не звільнено з роботи, трудовий договрі не припинив свою дію, про що він неодноразово зазначав в судовому засіданні, отже посилання на дану правовоу норму є необґрунтованими та не може бути застосовано до дійсних взаємовідносин сторін. Таким чином , суд приходить до висновку про недоведеність позовних вимог, оскільки жодних даних про порядок виплати заробітної плати позивачеві сторони суду не надали, а дійсно між сторонами фактично існували правовідносини по веденню спільної підприємницької діяльності з приводу надання послуг з ремонту автотранспорту на СТО по вул..Чигрина, 25. Сторони, перебуваючи у шлюбних відносинах( що не заперечував і позивач в судовому засіданні в своїх поясненнях) вели спільне господарство і мали спільний бюджет, доходи від вказаного СТО , як і заробітну плату , вносили до цього спільного бюджету. Отже, твердження позивача щодо несплати відповідачкю йому жодного разу заробітної плати у розмірі 1260 грн щомісяця з грудня 2014 року спростовуються обставинами справи. Що стосується виплати заробітної плати за останній (приблизно) рік тобто з того часу, як він не виконує свої трудові обовязки, то вимог про зобов'язання відповідача про допуск його до свого робочого місця позивач не заявляв- отже і спосіб захисту порушеного права та підстави для стягнення заробітної плати за цей період мають бути іншими. Наведене не позбавляє позивача права звернутися до суду в установленому законом порядку, обравши належий спосіб захисту порушеного права. В силу ст. 88 ЦПК України судові витрати слід віднести на рахунок держави.

Outcome: dismissed