Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-22 00:00:00

Публічне акціонерне товариство «Дельта Банк» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації у Публічному акціонерному товаристві «Дельта Банк» - [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON], [PERSON], третя особа, яка не заявляє самостійних вимог фізична особа підприємець [PERSON] про звернення стягнення на предмет іпотеки. Свої вимоги позивач мотивує тим, що 18.04.2012 року між Публічним акціонерним товариством «Дельта Банк» та ФОП [PERSON] укладено Договір кредитної лінії № НКЛ-2007227/1, згідно з п. 1.1 якого Публічне акціонерне товариство [PERSON] відкрив Позичальнику невідновлювальну кредитну лінію та встановив загальний кредитний ліміт в розмірі 400 000,00 грн. (чотириста тисяч гривень 00 копійок), а Позичальник зобовязався повернути фактично отримані кошти, сплатити проценти за користування отриманими кредитними коштами та комісії в порядку, розмірі та в строк, що передбачені Договором, з кінцевим терміном погашення заборгованості за кредитом не пізніше 17 квітня 2015 року включно (строк кредитного договору закінчився), на умовах, визначених в Кредитному договорі. Відповідно до п. 1.1. цього договору плата за користування кредитними коштами складає 24,99% (двадцять чотири цілих дев'яносто девять сотих) процентів річних. Відповідно до п. 9.1. за прострочення строків повернення кредитних коштів та/або сплати процентів Позичальник сплачує Кредитору пеню із розрахунку 3,0 (три) процента від простроченої суми за кожен день прострочення. Вказана пеня сплачується у випадку порушення Позичальником строкових платежів, передбачених п.п. 1.1.,1.3., 2.3., 2.5., 3.3., 3.8. договору, а також будь-яких інших строків платежів, передбачених договором. Сплата пені не звільняє Позичальника від зобовязання сплатити проценти за весь час фактичного користування кредитом. За ненадання Позичальником Кредитору у встановлені договором строки будь-яких документів, обовязковість надання яких передбачено договором (в тому числі документів за вимогою Кредитора, а також у будь-яких інших випадках обовязкового надання документів), а також за неповідомлення Позичальником Кредитора про факти, зазначені в п.п. 5.1. - 5.12. цього договору, Позичальник сплачує Кредитору штраф у розмірі 3 (три) проценти від загальної суми отриманих кредитних коштів. ФОП [PERSON] не виконав свої зобовязання за Кредитним договором з повернення суми кредиту та сплаті процентів за користування кредитними коштами в результаті чого у Позичальника виникла заборгованість за Кредитним договором загальна сума якої станом на 31 липня 2015 р., становить 652 727, 11 (шістсот пятдесят дві тисячі сімсот двадцять сім грн. 11 коп.), та складається з яких суми заборгованості за простроченими відсотками - 890,09 грн.; суми заборгованості за пенею за несвоєчасне повернення боргу - 624 382,95 грн.; суми заборгованості за пенею за несвоєчасне повернення відсотків - 1 738,67 грн.; суми 3-х процентів річних від суми простроченого боргу - 1 710,64 грн.; суми 3-х процентів річних від суми прострочених відсотків - 4,76 грн.; суми заборгованості за штрафами - 24 000,00 грн. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобовязання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобовязань є підставою для застосування господарських санкцій передбачених Господарським кодексом, іншими законами або договором. В забезпечення виконання зобовязань Третьої особи за Кредитним договором 18 квітня 2012 року укладено Договір іпотеки нотаріально посвідчений приватним нотаріусом Самбірського районного нотаріального округу [PERSON] за реєстровим № 437 (надалі за текстом - «Договір іпотеки»), за умовами якого в забезпечення виконання зобовязань Позичальника за Кредитним договором №НКЛ-2007227/1 від 18 квітня 2012 р. передано в іпотеку обєкт нерухомого майна вцілому: кафе «Під каштаном» з прибудованими приміщеннями (Літера А1), загальною площею 388,2 кв.м., розташоване за адресою: Львівська обл., м. Самбір, вул. Завокзальна, буд.7 (надалі - предмет іпотеки), що належить на праві спільної часткової власності [PERSON] та [PERSON]. Предмет іпотеки належить Іпотекодавцю 1 (частка 1/2) на праві приватної спільної часткової власності на підставі Свідоцтва про право власності на нерухоме майно Серія САЕ № 318435, що видане Самбірською міською радою Львівської області 30.11.2011 р. на підставі Рішення виконкому № 641 від 25.11.2011р. Предмет іпотеки належить Іпотекодавцю 2 (частка 1/2) на праві приватної спільної часткової власності на підставі Договору дарування, посвідченого 09 грудня 2011р. приватним нотаріусом Самбірського районного нотаріального округу [PERSON] за реєстровим номером 3333. Відповідно до ч. 1 ст. 11 Закону України «Про іпотеку»майновий поручитель несе відповідальність перед іпотекодержателем за невиконання боржником основного зобов'язання виключно в межах вартості предмета іпотеки. Згідно ч. 1 ст. 33 Закону України «Про іпотеку»у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Відповідно до п. 2 ст. 590 ЦК України заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави (іпотеки) в разі коли зобовязання не буде виконане у встановлений строк (термін), якщо інше не передбачено договором або законом. Відповідно до п. 7.1. Договору [PERSON] набуває право на задоволення своїх вимог за рахунок Предмета іпотеки у випадку, якщо у момент настання строку (терміну) виконання Зобов'язань , вони не будуть виконані (виконані неналежним чином) та у випадку, якщо інформація або документи, надані Іпотекодавцями при укладені цього договору виявляться недостовірними та/або недійсними, у випадку невиконання або неналежного виконання зобовязань за Кредитним договором, а також у інших випадках, передбачених договором чи законом. Відповідно до ст. 36 ЗУ «Про іпотеку» сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання спору на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем і іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, що підлягає нотаріальному посвідченню, який може бути укладений одночасно з іпотечним договором або в будь - який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки. Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, визначає можливий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону. Визначений договором спосіб задоволення вимог іпотекодержателя не перешкоджає йому застосовувати інші, встановлені законом способи звернення стягнення на предмет іпотеки. Договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовим наслідками, може передбачати: передачу іпотеко держателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобовязання у порядку встановленому ст.37 цього Закону; право іпотекодержателя від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу у порядку, встановленому ст.38 уього Закону. Після завершення позасудового врегулювання будь-які наступні вимоги іпотекодержателя щодо виконання боржником основного зобов'язання є недійсними. Відповідно до ч. 1 ст. 37 ЗУ «Про іпотеку» Іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання. Згідно статті 39 Закону України "Про іпотеку" у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначаються: загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки; опис нерухомого майна, за рахунок якого підлягають задоволенню вимоги іпотекодержателя; заходи щодо забезпечення збереження предмета іпотеки або передачі його в управління на період до його реалізації, якщо такі необхідні; спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої ст. 38 цього Закону. Згідно ст. 572 ЦК України в силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов'язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави). Конституційний суд України в рішенні від 9 липня 2002 року по справі № 15-рп/2002 зазначив наступне: Так, відповідно до ст.8 Конституції України звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України, норми якої мають пряму дію та найвищу юридичну силу, гарантується. Частина четверта статті 13 Конституції України встановлює обов'язок держави забезпечити захист прав усіх суб'єктів права власності і господарювання, в тому числі у судовому порядку. До таких суб'єктів належать, зокрема, юридичні особи та інші суб'єкти господарських відносин. Тобто можливість судового захисту не може бути поставлена законом, іншими нормативно-правовими актами у залежність від використання субєктом правовідносин інших засобів правового захисту, у тому числі досудового врегулювання спору. Обов'язкове досудове врегулювання спорів, яке виключає можливість прийняття позовної заяви до розгляду і здійснення за нею правосуддя, порушує право особи на судовий захист. Можливість використання суб'єктами правовідносин досудового врегулювання спорів може бути додатковим засобом правового захисту, який держава надає учасникам певних правовідносин, що не суперечить принципу здійснення правосуддя виключно судом. Виходячи з необхідності підвищення рівня правового захисту держава може стимулювати вирішення правових спорів у межах досудових процедур, однак їх використання є правом, а не обов'язком особи, яка потребує такого захисту. Таким чином, обрання певного засобу правового захисту, у тому числі і досудового врегулювання спору, є правом, а не обов'язком особи, яка добровільно, виходячи з власних інтересів, його використовує. Встановлення законом обов'язкового досудового врегулювання спору обмежує можливість реалізації права на судовий захист. З урахуванням викладеного положення частини другої статті 124 Конституції України щодо поширення юрисдикції судів на всі правовідносини, що виникають у державі, в аспекті конституційного звернення необхідно розуміти так, що право особи (громадянина України, іноземця, особи без громадянства, юридичної особи) на звернення до суду за вирішенням спору не може бути обмежене законом, іншими нормативно-правовими актами. Просить постановити рішення, яким в рахунок часткового погашення заборгованості за Договором кредитної лінії №НКЛ-2007227/1 від 18 квітня 2012 року в сумі 652 727, 11 гривень (шістсот пятдесят дві тисячі сімсот двадцять сім грн. 11 кой.), та складається з: суми заборгованості за простроченими відсотками - 890,09 грн.; суми заборгованості за пенею за несвоєчасне повернення боргу - 624 382,95 грн.; суми заборгованості за пенею за несвоєчасне повернення відсотків - 1 738,67 грн.; суми 3-х процентів річних від суми простроченого боргу - 1 710,64 грн.; суми 3-х процентів річних від суми прострочених відсотків - 4,76 грн.; суми заборгованості за штрафами - 24 000,00 грн., звернути стягнення за Договором іпотеки від 18.04.2012 року нотаріально посвідченим приватним нотаріусом Самбірського районного нотаріального округу [PERSON], за реєстровим № 437, шляхом визнання за Публічним акціонерним товариством «Дельта Банк» (ЄДРПОУ 34047020, п/р 373910011 в АТ «Дельта Банк», МФО 380236) права власності вцілому на предмет іпотеки - нерухоме майно: кафе «Під каштаном» з прибудованими приміщеннями (Літера А1), загальною площею 388,2 кв.м., розташоване за адресою: Львівська обл., м.Самбір вул. Завокзальна, буд.7, що належить на праві спільної часткової власності Відповідачам - [PERSON] (частка 1/2) на праві приватної власності на підставі Свідоцтва про право власності на нерухоме майно серія САУ № 318435, що видане Самбірською міською радою Львівської області 30.11.2011 року на підставі Рішення виконкому № 641 від 25.11.2011 року та [PERSON] (частка 1/2) на праві приватної власності на підставі Договору дарування, посвідченого 09 грудня 2011 року приватним нотаріусом Самбірського районного нотаріального округу [PERSON] за реєстровим номером 3333. Предмет іпотеки розташований на земельній ділянці, загальною площею 0,2001 га, кадастровий номер 4610900000:02:058:0046, яка передана іпотекодавцям в користування на підставі Договору оренди земельної ділянки, укладеному 06.10.2010 року з Самбірською міською радою. Припинити право спільної часткової власності [PERSON], [PERSON] та визнати за Публічним акціонерним товариством «Дельта Банк» (ЄДРПОУ 34047020, п/р 373910011 в АТ «Дельта Банк», МФО 380236) право власності на предмет іпотеки - нерухоме майно вцілому: кафе «Під каштаном» з прибудованими приміщеннями (Літера А1), загальною площею 388,2 кв.м., розташоване за адресою: Львівська обл., м.Самбір, вул.Завокзальна, буд.7, що належить на праві спільної часткової власності Відповідачам - [PERSON] (частка 1/2) на праві приватної власності на підставі Свідоцтва про право власності на нерухоме майно серія САУ № 318435, що видане Самбірською міською радою Львівської області 30.11.2011 року на підставі Рішення виконкому № 641 від 25.11.201 1 року та [PERSON] (частка 1/2) на праві приватної власності на підставі Договору дарування, посвідченого 09 грудня 2011 року приватним нотаріусом Самбірського районного нотаріального округу [PERSON] за реєстровим номером 3333. Предмет іпотеки розташований на земельній ділянці, загальною площею 0,2001 га, кадастровий номер 4610900000:02:058:0046, яка передана іпотекодавцям в користування на підставі Договору оренди земельної ділянки, укладеному 06.10.2010 року з Самбірською міською радою. 28.09.2015 року [PERSON] - представник [PERSON], він же представник [PERSON], він же представник третьої особи фізичної особи підприємця [PERSON] подав до суду заяву про застосування строку позовної давності. В підтвердження заяви посилається на те, що у вересні 2015 року Позивачем було пред'явлено позов до Відповідачів про звернення стягнення на предмет іпотеки. У своїй позовній заяві Позивач зазначає, що Третя особа [PERSON] не виконав своїх зобов'язань за Кредитним договором з повернення суми кредиту та сплати процентів за користуванням кредитними коштами, в результаті чого у Позичальника виникла заборгованість за Кредитним договором, загальна сума якої станом на 31 липня 2015 року становить 652 727 грн. 11 коп. та складається з: суми заборгованості за простроченими відсотками 890 грн. 09 коп.; суми заборгованості за пенею за несвоєчасне повернення боргу 624 382 грн. 95 коп.; суми заборгованості за пенею за несвоєчасне повернення відсотків 1738 грн. 67 коп.; суми 3-х процентів річних від суми простроченого боргу 1710грн. 64 коп.; суми 3-х процентів річних від суми прострочених відсотків 4 грн. 76 коп.; суми заборгованості за штрафами 24 000 грн. В цей же час, як слідує із розрахунку заборгованості за Кредитним договором, іцо додається до позовної заяви, розрахунок заборгованості проведений із порушенням строків позовної давності. Кредитна заборгованість повністю сплачена Третьою особою 6 травня 2015 року. Пеня за несвоєчасне повернення боргу нараховувалась в період з 11 квітня 2014 року по 5 травня 2015 року, а за несвоєчасне повернення відсотків в період з 12 серпня 2014 року по 5 травня 2015 року. Право на штраф за порушення п.п. 5.11 5.12.2, п. 9.2 Кредитного договору, а також штраф за порушення п. 5.2 Іпотечного договору виникло в квітні 2013 року. В цей же час, відповідно до ст. 251 ЦК України, строком є певний період у часі, зі спливом якого пов'язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Строк може бути визначений актами цивільного законодавства, правочином або рішенням суду. Відповідно до ст. 256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Для окремих видів вимог законом встановлюється спеціальна позовна давність. Так, відповідно до п. 1 ч. 2 с. 258 ЦК України, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) встановлюється позовна давність в один рік. Відповідно до ч. 5 ст. 261 ЦК України, за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. Верховний Суд України у своїй постанові від 6 листопада 2013 року, предметом якої був спір щодо стягнення заборгованості за кредитним договором, зробив правовий висновок, згідно з яким початок перебігу строку позовної давності відповідно до ст. 261 ЦК України співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов. Перебіг позовної давності за вимогами кредитора, які випливають з порушення боржником умов договору (графіка погашення кредиту) про погашення боргу частинами (щомісячними платежами) починається стосовно кожної окремої частини, від дня, коли відбулося це порушення. У разі порушення боржником строків сплати чергових платежів, передбачених договором, відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України кредитор протягом усього часу - до встановленого договором строку закінчення виконання останнього зобовязання вправі заявити в суді вимоги про дострокове повернення тієї частини позики (разом з нарахованими процентами - сг. 1048 ЦК України), що підлягає сплаті. Несплачені до моменту звернення кредитора до суду платежі підлягають стягненню у межах позовної давності по кожному із платежів. Таким чином, оскільки за умовами договору погашення кредиту повинно здійснюватись в встановлені строки початок позовної давності для стягнення цих платежів необхідно обчислювати з моменту невиконання позичальником кожного із цих зобовязань. Оскільки позовна заява датована 28 серпня 2015 року нарахування пені допускається лише з 29 серпня 2014 року по 5 травня 2015 року, коли зобов'язання по сплаті кредиту було закрито. Згідно п. 31 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 30 березня 2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» кредитодавцю забороняється вимагати повернення кредиту, строк давності якого минув також правова позиція викладена по справі № 6-100цс14 від 3 вересня 2014 року (номер в ЄДРСР 40423567) Верховним Судом України. 28.09.2015 року [PERSON] ([PERSON] звернулася до суду із зустрічним позовом до ПАТ «Дельта Банк», третя особа фізична особа підприємець [PERSON] про визнання недійсним п.9.1 Договору кредитної лінії №НКЛ-2007227/1 від 18 квітня 2012 року. В підтвердження позовних вимог посилається на те, що Закон України Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань регулює договірні правовідносини між платниками та одержувачами грошових коштів щодо відповідальності за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань. Суб'єктами зазначених правовідносин є підприємства, установи та організації незалежно від форм власності та господарювання, а також фізичні особи - суб'єкти підприємницької діяльності. Оскільки Кредитний договір № НКЛ-200722/1 від 18 квітня 2012 року укладений між ПуАТ Дельта Банк та Фізичною особою підприємцем [PERSON], на договірні правовідносини, що виникають на підставі цього Договору, поширюється зазначений вище Закон. Про це вказується також в рішенні Конституційного Суду України у справі за конституційним зверненням громадянина [PERSON] щодо офіційного тлумачення положень другого речення преамбули Закону України Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань від 11 липня 2013 року № 7-рп/2013. Згідно з ст. 1 Закону України Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань, платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін. Однак, в цей же час, відповідно до ст. З зазначеного Закону, розмір пені, передбачений ст. 1, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки [PERSON] банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня. В різний час протягом строку дії Кредитного договору, діяли облікові ставки НБУ у розмірі від 7% до 30% річних. Відповідно, максимальний розмір пені в зазначений період був визначений на рівні від 14% до 60% річних відповідно. В цей же час, розмір пені визначений п. 9.1 Кредитного договору, в розрахунку за рік становить 1095% (365 х 3%), що значно перевищує розмір максимальний розмір пені, передбачений чинним законодавством. Тому не дивно, що за несвоєчасне внесення окремих платежів по кредиту Відповідачем за зустрічним позовом та Позивачем за первісним позовом нараховано пеню (624 382 грн. 95 коп.), що в більше, ніж в 1,5 рази перевищує сам розмір кредиту (400 000 грн.) і це при цьому, що станом на 6 травня 2015 року заборгованість за кредитом Позичальником повністю погашена. Відповідно до ч. 1 ст. 202 ЦК України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Відповідно до ч. 4 ст. 202 ЦК України, Дво - чи багатостороннім правочином є погоджена дія двох або більше сторін. Відповідно до ч. 1 ст. 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити ЦК України, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені, зокрема,ч. 1 ст. 203 ЦК України. Відповідно до ч. З ст. 215 ЦК України, якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Правочин може бути визнаний недійсним як вцілому, так і окрема його частина. Відповідно до ч. 1 ст. 216 ЦК України, недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. Відповідно до ст. 217 ЦК України, недійсність окремої частини правочину не має наслідком недійсності інших його частин і правочину в цілому, якщо можна припустити, що правочин був би вчинений і без включення до нього недійсної частини. Відповідно до ст. 236 ЦК України, нікчемний правочин або правочин, визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення. Якщо за недійсним правочином права та обов'язки передбачалися лише на майбутнє, можливість настання їх у майбутньому припиняється. У зв'язку із тим, що зміст п. 9.1. Договору кредитної лінії № НКЛ-2007227/1 від 18 квітня 2012 року, укладеного між ПуАТ Делта Банк та ФОПом [PERSON], суперечить акту цивільного законодавства, а саме ст. З Закону України Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань, він є недійсним на підставі ч. 1 ст. 215 ЦК України. Просить визнати недійсним п. 9.1. Договору кредитної лінії № НКЛ-2007227/1 від 18 квітня 2012 року, підписаний між ПуАТ Дельта Банк та Фізичною особою підприємцем [PERSON]. 25.11.2015 року Публічне акціонерне товариство «Дельта Банк» подало до суду позовну заяву до [PERSON], [PERSON] ([PERSON], третя особа, яка не заявляє самостійних вимог фізична особа підприємець [PERSON] про зміну предмету позову та розміру позовних вимог, від підтримання якого представник банку відмовився в судовому засіданні. 28.09.2015 року представник ПАТ «Дельта Банк» подав до суду заяву про застосування строку позовної давності. В підтвердження заяви посилається на те, що в провадженні Самбірського міськрайонного суду Львівської області перебуває справа № 452/2470/15-ц за позовом ПАТ «Дельта Банк» (надалі за текстом-Відповідач) до [PERSON], [PERSON], третьої особи [PERSON] (надалі за текстом - Позичальник) про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом визнання за Публічним акціонерним товариством «Дельта Банк» Ухвалою від 26.11.2015 р. позов ПАТ «Дельта Банк» обєднано в одне провадження за зустрічною позовною заявою [PERSON] про визнання п.9.1 Договору кредитної лінії №НКЛ-2007227/1 від 18.04.2012 р. недійсним. Вважає, що по даній справі є підстави для застосування строку позовної давності. Ст. 257 ЦК України встановлено, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Ст. 261 цього ж Кодексу встановлено, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Наслідками пропущення строку позовної давності є відмова у задоволенні позову (стаття 267 ЦК України). Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Представник ПАТ «Дельта Банк» вважає, що до зустрічної позовної заяви [PERSON] про визнання недійсним договору п.9.1 кредитної лінії №НКЛ-2007227/1 від 18.04.2012 р., необхідно застосувати строк позовної давності та відмовити у задоволенні позовної заяви, оскільки [PERSON] не просить суд поновити строк позовної давності та не наводить поважних причин пропуску цього строку. Так, спірний Договір кредитної лінії №НКЛ-2007227/1, пункт 9.1 якого [PERSON] просить визнати недійсним, укладено 18 квітня 2012 р. На виконання умов Договору кредитної лінії Позичальником з моменту укладення Кредитного договору здійснювалися погашення кредиту та процентів, тобто вказаними діями Позичальник визнавав Договір кредитної лінії як такий, що підлягає до виконання. Із викладеного вище можна зробити висновок, що [PERSON] про наявність в Договорі кредитної лінії №НКЛ-2007227/1, пункту 9.1 який вона просить визнати недійсним, стало відомо, як мінімум в квітні 2012 р. Таким чином, трирічний строк позовної давності на момент предявлення позову по діючій справі закінчився. Представник Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» в судовому засіданні вимоги позову та заяви про застосування строку позовної давності до зустрічного позову підтримав, зіславшись на обставини викладені в позовній заяві, просив позов задовольнити, проти зустрічного позову заперечив та пояснив, що відповідно до ст. 128 Цивільного процесуального кодексу України (надалі з текстом - ЦПК України) відповідач має право надати письмове заперечення проти позову. Відповідно до статті 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки. За правилами статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошове сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушень боржником зобов'язання. Таким чином, пеня - це санкція, яка нараховується від першого дня прострочення виконання зобов'язання й до того дня, доки зобов'язання не буде виконане. Ч.2 ст. 551 ЦК України вказує, що якщо предметом неустойки є грошова сума, ї розмір встановлюється договором, або актом цивільного законодавства. Розмір неустойки, встановлений законом, може бути збільшений у договорі. В ч.1 ст. 626 ЦК України зазначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обовязків. Ч. 1 статті 627 ЦК України передбачає: відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Стаття 629 ЦК України встановлює: договір є обов'язковим для виконання сторонами. Ст. 638 ЦК України говорить, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, визначені законом як істотні або необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Позичальник добровільно погодився на всі умови (пункти), визначені Кредитним договором. Отже встановлення в п.9.1 Договору кредитної лінії №НКЛ-2007227/1 від 18.04.2012 року розміру пені на рівні 3% в день є домовленістю сторін та не суперечить ст. 551 ЦК України. Щодо порушення строків позовної давності ст. 257 ЦК України встановлено загальну позовна давність тривалістю у три роки. Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Оскільки Договір кредитної лінії №НКЛ-2007227/1, пункт 9.1 якого [PERSON] просить визнати недійсним, укладено 18 квітня 2012 року, строк позовної давності для звернення до суду з метою захисту особи закінчився в квітні 2015 року. Просить в зустрічному позові відмовити. [PERSON] - представник [PERSON], він же представник [PERSON], він же представник третьої особи фізичної особи підприємця [PERSON] позову не визнав та пояснив, що необґрунтованість та незаконність вимог позивачаполягає у порушенні строків позовної давності та максимальних розмірів пені, встановленої цивільним законодавством при розрахунку заборгованості за Кредитним договором. У своїй позовній заяві Позивач зазначає, що Третя особа [PERSON] не виконав своїх зобов'язань за Кредитним договором з повернення суми кредиту та сплати процентів за користуванням кредитними коштами, в результаті чого у Позичальника виникла заборгованість за Кредитним договором, загальна сума якої станом на 31 липня 2015 року становить 652 727 грн. 11 коп. та складається з: суми заборгованості за простроченими відсотками 890 грн. 09 коп.; суми заборгованості за пенею за несвоєчасне повернення боргу 624 382 грн. 95 коп.; суми заборгованості за пенею за несвоєчасне повернення відсотків 1738 грн. 67 коп.; суми 3-х процентів річних від суми простроченого боргу 1 710 грн. 64 коп.; суми 3-х процентів річних від суми прострочених відсотків 4 грн. 76 коп.; суми заборгованості за штрафами 24 000 грн. В цей же час, як слідує із розрахунку заборгованості за Кредитним договором, що додається до позовної заяви, розрахунок заборгованості проведений із порушенням строків позовної давності та норм цивільного законодавства, що встановлюють максимальний розмір пені. Як слідує із розрахунку заборгованості, що поданий Позивачем, кредитна заборгованість повністю сплачена Третьою особою 6 травня 2015 року. Пеня за несвоєчасне повернення боргу нараховувалась в період з 11 квітня 2014 року по 5 травня 2015 року, а за несвоєчасне повернення відсотків в період з 12 серпня 2014 року по 5 травня 2015 року. Право на штраф за порушення п.п. 5.11 5.12.2, п. 9.2 Кредитного договору, а також штраф за порушення п. 5.2 Іпотечного договору виникло в квітні 2013 року. В цей же час, відповідно до ст. 251 ЦК України, строком є певний період у часі, зі спливом якого пов'язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Строк може бути визначений актами цивільного законодавства, правочином або рішенням суду. Відповідно до ст. 256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Для окремих видів вимог законом встановлюється спеціальна позовна давність. Так, відповідно до п. 1 ч. 2 с. 258 ЦК України, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) встановлюється позовна давність в один рік. Відповідно до ч. 5 ст. 261 ЦК України, за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. Верховний Суд України у своїй постанові від 6 листопада 2013 року по справі № 6- 116цс13, предметом якої був спір щодо стягнення заборгованості за кредитним договором, зробив правовий висновок, згідно з яким початок перебігу строку позовної давності відповідно до ст. 261 ЦК України співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов. Перебіг позовної давності за вимогами кредитора, які випливають з порушення боржником умов договору (графіка погашення кредиту) про погашення боргу частинами (щомісячними платежами) починається стосовно кожної окремої частини, від дня, коли відбулося це порушення. У разі порушення боржником строків сплати чергових платежів, передбачених договором, відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України кредитор протягом усього часу - до встановленого договором строку закінчення виконання останнього зобовязання вправі заявити в суді вимоги про дострокове повернення тієї частини позики (разом з нарахованими процентами - ст. 1048 ЦК України), що підлягає сплаті. Несплачені до моменту звернення кредитора до суду платежі підлягають стягненню у межах позовної давності по кожному із платежів. Таким чином, оскільки за умовами договору погашення кредиту повинно здійснюватись в встановлені строки початок позовної давності для стягнення цих платежів необхідно обчислювати з моменту невиконання позичальником кожного із цих зобовязань. Оскільки позовна заява датована 28 серпня 2015 року нарахування пені допускається лише з 29 серпня 2014 року по 5 травня 2015 року, коли зобов'язання по сплаті кредиту було закрито. Згідно п. 31 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від ЗО березня 2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» кредитодавцю забороняється вимагати повернення кредиту, строк давності якого минув. У правовій позиції по справі № 6-100цс14 від 3 вересня 2014 року (номер в ЄДРСР 40423567) Верховний Суд України вказав, що за правилами п. 1 ч. 2 ст. 258 ЦК України період, за який нараховується пеня за прострочення виконання зобовязання не може перевищувати одного року. Виходячи з правової природи пені, яка нараховується за кожен день прострочення, право на позов про стягнення пені за кожен окремий день виникає щодня на відповідну суму, а позовна давність за позовом про стягнення пені відповідно до ст. 253 ЦК України обчислюється по кожному дню, за який нараховується пеня, окремо, починаючи з дня, коли кредитор дізнався або повинен був дізнатися про порушення права. Відмовляючи в частині позовних вимог про стягнення пені Суд вказав, що оскільки право на стягнення пені в кредитора виникло з наступного дня після 22 грудня 2010 року, а до суду він звернувся лише - 16 липня 2012 року, то пеня підлягала стягненню лише в межах одного року до дня предявлення позову. Стягнувши пеню за весь час прострочення, починаючи з 23 грудня 2010 року, суд неправильно застосував норму п. 1 ч. 2 ст. 258 ЦК України. Пунктом 9.1 Кредитного договору передбачено, що за прострочення строків повернення кредитних коштів та/або сплати процентів Позичальник сплачує кредитору пеню із розрахунку 3 відсотки від простроченої суми за кожен день прострочення. В це же час, відповідно до Преамбули Закону України Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань цей Закон регулює договірні правовідносини між платниками та одержувачами грошових коштів щодо відповідальності за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань. Суб'єктами зазначених правовідносин є підприємства, установи та організації незалежно від форм власності та господарювання, а також фізичні особи - суб'єкти підприємницької діяльності. Оскільки Кредитний договір № НКЛ-200722/1 від 18 квітня 2012 року укладений між ПуАТ Дельта Банк та Фізичною особою підприємцем [PERSON], на договірні правовідносини, що виникають на підставі цього Договору, поширюється зазначений вище Закон. Згідно з ст. 1 Закону України Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань, платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін. Однак, в цей же час, відповідно до ст. З зазначеного Закону, розмір пені, передбачений ст. 1, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки [PERSON] банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня. В різний час протягом періоду з 29 серпня 2014 року по 5 травня 2015 року діяли облікові ставки НБУ у розмірі 12,5%, 14%, 19% та 30% річних. Відповідно, максимальний розмір пені в зазначений період був визначений на рівні 25%, 28%, 38% та 60% річних відповідно. В цей же час, розмір пені визначений п. 9.1 Кредитного договору, в розрахунку за рік становить 1095% (365 х 3%), що значно перевищує розмір максимальний розмір пені, передбачений чинним законодавством. Тому не дивно, що за несвоєчасне внесення окремих платежів по кредиту Позивачем нараховано пеню (624 382 грн. 95 коп.), що в більше, ніж в 1,5 рази перевищує сам розмір кредиту (400 000 грн.) і це при цьому, що станом на 6 травня 2015 року заборгованість за кредитом Позичальником повністю погашена. У відповідності до ч. З ст. 551 ЦК України, розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. Фактично про обовязок суду застосувати норму ч. З ст. 551 ЦК України, та скористатися правом на зменшення розміру неустойки за умови, що її розмір значно перевищує розмір збитків, Верховний Суд України зазначає в постанові від 3 вересня 2014 року (номер в ЄДРСР 40423567). Так, зокрема, в правовій позиції по справі № 6-100цс14 від З вересня 2014 року Верховний Суд України, вказав, що ч. З ст. 551 ЦК України з урахуванням положень ст. З ЦК України щодо загальних засад цивільного законодавства та ч. 4 ст. 10 ЦПК України містить обовязок суду сприяти сторонам у здійсненні їхніх прав та дає право суду зменшити розмір неустойки за умови, що він значно перевищує розмір збитків. На підставі викладеного, відповідно до розрахунку, що додається до Заперечень, заборгованість Позичальника за прострочення платежів становить: сума заборгованості за простроченим кредитом 0 грн.; сума заборгованості за простроченими відсотками 890 грн. 09 коп.; сума заборгованості за пенею за несвоєчасне повернення боргу 16 362 грн. 95 коп.; сума заборгованості за пенею за невчасне повернення відсотків 80 грн. 87 коп.; сума 3% річних від суми простроченого боргу 1709 грн. 74 коп.; сума 3% річних від суми прострочених відсотків 4 грн. 72 коп.; сума заборгованості за штрафами 0 грн. Всього 19 048 грн. 37 коп. Згідно п. 2.3.1. 2.3.3. Іпотечного договору від 18 квітня 2012 року ринкова вартість, загальна вартість та загальна заставна вартість за погодженням сторін Предмету іпотеки становить 1 676 985 грн. 00 коп., що більш ніж у 88 разів! перевищує суму заборгованості Позичальника перед Позивачем за кредитним договором. Відповідно до ч. З ст. 39 Закону України Про іпотеку суд вправі відмовити у задоволенні позову іпотекодержателя про дострокове звернення стягнення на предмет іпотеки, якщо допущене боржником або іпотекодавцем, якщо він є відмінним від боржника, порушення основного зобов'язання чи іпотечного договору не завдає збитків іпотекодержателю і не змінює обсяг його прав. У своїй Ухвалі від 3 вересня 2014 року № 6-28821св14 (номер в ЄДРСР 40395903) Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних та кримінальних справ зазначив, що при вирішенні спору про звернення стягнення на предмет іпотеки суд має дати оцінку співмірності суми заборгованості за кредитом із вартістю іпотечного майна, оскільки згідно зі ст. 39 Закону України «Про іпотеку» у задоволенні позову іпотекодержателя про дострокове звернення стягнення на предмет іпотеки може бути відмовлено, якщо допущене боржником або іпотекодавцем, якщо він є відмінним від боржника, порушення основного зобов'язання чи іпотечного договору не завдає збитків іпотекодержателю і не змінює обсяг його прав. Як роз'яснено в п. 41 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від ЗО березня 2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» при вирішенні спору про звернення стягнення на предмет іпотеки суд має дати оцінку співмірності суми заборгованості за кредитом та вартості іпотечного майна, якщо допущене боржником або іпотекодавцем, якщо він є відмінним від боржника, порушення основного зобов'язання чи іпотечного договору не завдає збитків іпотекодержателю і не змінює обсяг його прав. Оскільки вказане положення закону є оціночним, то суд має належним чином його мотивувати, співставити обставини зі змістом цього поняття, визначитись, чи не суперечить його застосування загальному змісту та призначенню права,яким урегульовано конкретні відносини. Крім того, позичальником було порушено строк остаточного погашення заборгованості по кредиту на 19 днів, оскільки в кредитному договорі не було вказано рахунків, на які позичальник повинен був вносити кошти, а у звязку із неплатоспроможністю банку рахунки, на які він зазвичай вносив кошти, виявились закритими і позичальнику доводилось зясовувати нові рахунки, на які можна було б перерахувати кошти. Просить в позові відмовити. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи та з'ясувавши її дійсні обставини справи, суд приходить до висновку, що як первинний так і зустрічний позов задоволенню не підлягають. Судом встановлено, що 18.04.2012 року між Публічним акціонерним товариством «Дельта Банк» та ФОП [PERSON] укладено Договір кредитної лінії № НКЛ-2007227/1 (надалі - Кредитний договір), згідно з п. 1.1 якого Публічне акціонерне товариство «Дельта Банк» відкрив Позичальнику невідновлювальну кредитну лінію та встановив загальний кредитний ліміт в розмірі 400 000,00 грн. (чотириста тисяч гривень 00 копійок), а Позичальник зобовязався повернути фактично отримані кошти, сплатити проценти за користування отриманими кредитними коштами та комісії в порядку, розмірі та в строк, що передбачені Договором, з кінцевим терміном погашення заборгованості за кредитом не пізніше 17 квітня 2015 року включно (строк кредитного договору закінчився), на умовах, визначених в Кредитному договорі. Відповідно до\~ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення закону щодо договору позики, якщо інше не випливає із суті кредитного договору. За вимогами, передбаченими в\~ст. 1049 ЦК України\~позичальник зобов'язаний\~\~повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до\~ст. 526 ЦК України\~зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору або вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Статтею 530 ЦК України\~передбачено, якщо у зобов'язанні встановлено строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Згідно з вимогами\~ст. 629 ЦК України\~- договір є обов'язковим для виконання сторонами, а з вимогами\~ст. 610 ЦК України\~- порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання. В забезпечення виконання зобовязань ФОП [PERSON] за Кредитним договором 18 квітня 2012 року укладено Договір іпотеки, нотаріально посвідчений приватним нотаріусом Самбірського районного нотаріального округу [PERSON] за реєстровим № 437 (надалі за текстом - «Договір іпотеки»), за умовами якого в забезпечення виконання зобовязань Позичальника за Кредитним договором №НКЛ-2007227/1 від 18 квітня 2012 р. передано в іпотеку обєкт нерухомого майна вцілому: кафе «Під каштаном» з прибудованими приміщеннями (Літера А1), загальною площею 388,2 кв.м., розташоване за адресою: Львівська обл., м. Самбір, вул. Завокзальна, буд.7 (надалі - предмет іпотеки), що належить на праві спільної часткової власності [PERSON] та [PERSON]. Предмет іпотеки належить [PERSON] (частка 1/2) на праві приватної спільної часткової власності на підставі Свідоцтва про право власності на нерухоме майно Серія САЕ № 318435, що видане Самбірською міською радою Львівської області 30.11.2011 р. на підставі Рішення виконкому № 641 від 25.11.2011р. Предмет іпотеки належить [PERSON] (частка 1/2) на праві приватної спільної часткової власності на підставі Договору дарування, посвідченого 09 грудня 2011р. приватним нотаріусом Самбірського районного нотаріального округу [PERSON] за реєстровим номером 3333. Відповідно до ч. 1 ст. 11 Закону України «Про іпотеку»майновий поручитель несе відповідальність перед іпотекодержателем за невиконання боржником основного зобов'язання виключно в межах вартості предмета іпотеки. Згідно ч. 1 ст. 33 Закону України «Про іпотеку»у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Відповідно до п. 2 ст. 590 ЦК України заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави (іпотеки) в разі коли зобовязання не буде виконане у встановлений строк (термін), якщо інше не передбачено договором або законом. Рішенням Господарського суду Львівської області від 18.11.2015 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до фізичної особи підприємця [PERSON], третя особа без самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача [PERSON] банк України про стягнення заборгованості за кредитним договором, позов задоволено повністю, стягнуто з\~\~ Фізичної особи - підприємця\~\~[PERSON] (81460, Львівська області Самбірський район с. Пяновичі; ідентифікаційний номер [NUMBER])\~\~\~на користь\~\~\~ Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк», м.Київ, вул. Щорса, 36-Б; ідентифікаційний код 34047020)\~\~33 679,38 грн. заборгованості, з якої: 890,09 грн. заборгованість\~\~за простроченими відсотками,\~\~18 985,68 грн. - пеня за несвоєчасне повернення боргу, 88,21 грн. - пеня\~\~за несвоєчасне повернення відсотків,\~\~1710,64 грн. - 3% річних від суми простроченого боргу,\~\~4,76 грн. - 3% річних від суми прострочених відсотків, 12 000,00 грн. - сума штрафу. Стягнуто\~з\~Фізичної особи - підприємця\~\~[PERSON] (81460, Львівська області Самбірський район с. Пяновичі; ідентифікаційний номер [NUMBER])\~\~в користь державного бюджету 1827,00 грн. судового збору. Ухвалою Господарського суду Львівської області від 04.12.2015 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до фізичної особи підприємця [PERSON], третя особа без самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача [PERSON] банк України про стягнення заборгованості за кредитним договором, виправлено допущену у п.1 резолютивної частини рішення господарського суду Львівської області від 18.11.2015р. у справі №914/3193/15 описку. Викладено п.1 резолютивної частини рішення господарського суду Львівської області від 18.11.2015р. у справі №914/3193/15\~\~в наступній редакції: Позов задоволити частково. Доповнити резолютивну частину рішення господарського суду Львівської області від 18.11.2015р. у справі №914/3193/15 пунктом 5 текстом такого змісту: «В решта позову - відмовити». Постановою Львівського апеляційного господарського суду від 03 березня 2016 року, рішення Господарського суду Львівської області від 18.11.2015 року у справі №914/3193/15 залишено без змін, апеляційну скаргу Фізичної особи підприємця [PERSON] залишено без задоволення. У відповідності до ч.3 ст. 61 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Отже, як вбачається із вищенаведених Ухвали Господарського суду Львівської області від 04.12.2015 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до фізичної особи підприємця [PERSON], третя особа без самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача [PERSON] банк України про стягнення заборгованості за кредитним договором та Постанови Львівського апеляційного господарського суду від 03 березня 2016 року, якою рішення Господарського суду Львівської області від 18.11.2015 року у справі №914/3193/15 залишено без змін, заборгованість за договором кредитної лінії № НКЛ-2007227/1 укладеним 18.04.2012 року між Публічним акціонерним товариством «Дельта Банк» та ФОП [PERSON]Б\~. становить\~33 679,38 грн., з яких 890,09 грн. заборгованість\~\~за простроченими відсотками,\~\~18 985,68 грн. - пеня за несвоєчасне повернення боргу, 88,21 грн. - пеня\~\~за несвоєчасне повернення відсотків,\~\~1710,64 грн. - 3% річних від суми простроченого боргу,\~\~4,76 грн. - 3% річних від суми прострочених відсотків, 12 000,00 грн. - сума штрафу. В забезпечення виконання зобовязань [PERSON] за Кредитним договором 18 квітня 2012 року укладено Договір іпотеки нотаріально посвідчений приватним нотаріусом Самбірського районного нотаріального округу [PERSON] за реєстровим № 437, за умовами якого в забезпечення виконання зобовязань Позичальника за Кредитним договором №НКЛ-2007227/1 від 18 квітня 2012 р. передано в іпотеку обєкт нерухомого майна в цілому: кафе «Під каштаном» з прибудованими приміщеннями (Літера А1), загальною площею 388,2 кв.м., розташоване за адресою: Львівська обл., м. Самбір, вул. Завокзальна, буд.7 (надалі - предмет іпотеки), що належить на праві спільної часткової власності [PERSON] та [PERSON]. Згідно п. 2.3.1. 2.3.3. Іпотечного договору від 18 квітня 2012 року ринкова вартість, загальна вартість та загальна заставна вартість за погодженням сторін Предмету іпотеки становить 1 676 985 грн. 00 коп., Відповідно до ч. З ст. 39 Закону України Про іпотеку суд вправі відмовити у задоволенні позову іпотекодержателя про дострокове звернення стягнення на предмет іпотеки, якщо допущене боржником або іпотекодавцем, якщо він є відмінним від боржника, порушення основного зобов'язання чи іпотечного договору не завдає збитків іпотекодержателю і не змінює обсяг його прав. В ухвалі від 3 вересня 2014 року № 6-28821св14 (номер в ЄДРСР 40395903) Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних та кримінальних справ зазначив, що при вирішенні спору про звернення стягнення на предмет іпотеки суд має дати оцінку співмірності суми заборгованості за кредитом із вартістю іпотечного майна, оскільки згідно зі ст. 39 Закону України «Про іпотеку» у задоволенні позову іпотекодержателя про дострокове звернення стягнення на предмет іпотеки може бути відмовлено, якщо допущене боржником або іпотекодавцем, якщо він є відмінним від боржника, порушення основного зобов'язання чи іпотечного договору не завдає збитків іпотекодержателю і не змінює обсяг його прав. Як роз'яснено в п. 41 Постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 30 березня 2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» при вирішенні спору про звернення стягнення на предмет іпотеки суд має дати оцінку співмірності суми заборгованості за кредитом та вартості іпотечного майна, якщо допущене боржником або іпотекодавцем, якщо він є відмінним від боржника, порушення основного зобов'язання чи іпотечного договору не завдає збитків іпотекодержателю і не змінює обсяг його прав. Оскільки вказане положення закону є оціночним, то суд має належним чином його мотивувати, співставити обставини зі змістом цього поняття, визначитись, чи не суперечить його застосування загальному змісту та призначенню права,яким урегульовано конкретні відносини. У відповідності з ч.1 ст.367 ЦК України, Рішення Верховного Суду України, прийняте за наслідками розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, є обовязковою для всіх субєктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить визначену норму права, та для всіх судів України. Суди зобовязані привести свою судову практику у відповідність із рішенням Верховного Суду України. Таким чином, викладена правова позиція Верховного Суду України є обовязковою для застосування усіма субєктами владних повноважень, в тому числі судами загальної юрисдикції. В судовому засіданні представник позивача за первісним позовом відмовилась від уточнених позовних вимог. Враховуючи вищенаведене, суд вважає що розмір заборгованості не відповідає вартості предмету іпотеки, є незначним в порівнянні з вартістю предмету іпотеки, а тому звернення стягнення на предмет іпотеки порушує принцип справедливості, що гарантоване ч. 6 ст. 3 ЦК України. Відтак, у задоволенні позову Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації у Публічному акціонерному товаристві «Дельта Банк» - [PERSON] до [PERSON], [PERSON], третя особа, яка не заявляє самостійних вимог фізична особа підприємець [PERSON] про звернення стягнення на предмет іпотеки та уточнені позовні вимоги Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до [PERSON], [PERSON], третя особа, яка не заявляє самостійних вимог фізична особа підприємець [PERSON] про зміну предмету позову та розміру позовних вимог cлід відмовити. Ст.257 ЦК України встановлено, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Перебіг позовної давності у відповідності до ст. 261 цього ж Кодексу починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права. Наслідками пропущення строку позовної давності у відповідності до ст. 267 ЦК України є відмова у задоволенні позову. Суд вважає, що до зустрічного позову [PERSON] про визнання недійсним пункт 9.1 договору кредитної лінії №НКЛ-2007227/1 укладеного 18 квітня 2012 р., необхідно застосувати строк позовної давності та відмовити у задоволенні позовної заяви, оскільки [PERSON] не просить суд поновити строк позовної давності та не наводить поважних причин пропуску цього строку. Так, спірний Договір кредитної лінії №НКЛ-2007227/1, пункт 9.1 якого [PERSON] просить визнати недійсним, укладено 18 квітня 2012 р., Іпотечний договір укладено 18 квітня 2012 року. Із оглянутої у судовому засіданні копії кредитної справи вбачається, що [PERSON] була ознайомлена з умовами кредитного договору. На виконання умов Договору кредитної лінії Позичальником з моменту укладення Кредитного договору здійснювалися погашення кредиту та процентів, тобто вказаними діями Позичальник визнавав Договір кредитної лінії, як такий, що підлягає до виконання. Із викладеного вище можна зробити висновок, що про наявність в Договорі кредитної лінії №НКЛ-2007227/1, пункту 9.1, який [PERSON] просить визнати недійсним, їй стало відомо, як мінімум в квітні 2012 р. Таким чином, трирічний строк позовної давності на момент предявлення позову по діючій справі закінчився, а тому в задоволенні зустрічного позову [PERSON] про визнання недійсним пункт 9.1 договору кредитної лінії №НКЛ-2007227/1 укладеного 18 квітня 2012 р., слід відмовити. Під час звернення до суду позивач був звільнений від сплати судового збору на підставі п.22 ст.5 Закону України «Про судовий збір».

Outcome: dismissed