Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-03 00:00:00

В березні 2016 року позивач звернулася до [PERSON] з позовною заявою про визначення місця проживання дітей. В направленому на адресу суду позові позивач зазначив, що перебував з відповідачкою у зареєстрованому шлюбі з 27 травня 2011 року по 08 жовтня 2015 року, який був розірваний за рішенням суду. В період шлюбу у них з відповідачкою народилися два сина [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. Після того як 25 грудня 2015 року відповідачка залишила дітей матері позивача, діти проживають разом з ним за місцем його проживання в [INFO], ходять в дитячий садок. В позовній заяві позивач зазначав, що відповідачка несумлінно виконує свої батьківські обов'язки по відношенню до дітей, не має постійного місця проживання та роботи, а тому нездатна здійснювати належний догляд за дітьми. З огляду на те, що вони з позивачкою не знайшли згоди щодо того, з ким із них будуть проживати їхні малолітні діти, позивач просив суд визначити місце проживання дітей з ним. В судовому засіданні позивач та його представник позовні вимоги підтримали у повному обсязі, просили задовольнити на підставі обставин, зазначених в змісті позовної заяви. Представник позивача зазначав, що відсутні належні докази того, що відповідачка має постійне місце роботи, а висновок Служби в справах дітей Великобагачанської районної державної адміністрації не повинен бути врахований судом з огляду на те, що третьою особою не було проведено перевірки матеріально-побутових умов відповідачки за місцем її проживання. Відповідач у своїх поясненнях вказував на те, що відповідачка не може створити дітям належних умов для виховання та розвитку, діти знаходяться зараз на його утриманні, старший пішов до першого класу Устивицької загальноосвітньої школи І-ІІІ ступеню, менший відвідує Устивицький дитячий садок, ним створено всі умови для виховання та розвитку дітей, а тому діти повинні бути передані йому. В судовому засіданні відповідачка та її представник позовні вимоги не визнали, просили відмовити у їх задоволенні. Позивачка зазначила, що проживає в [INFO] зі своєю матірю в будинку, який належить її матері, алкогольних напоїв не споживає, користується в селі повагою, постійно працює у приватного підприємця в кафе офіціантом, та отримує заробітну платню щонайменше 1500 гривень на місяць, до грудня 2015 року до розлучення з відповідачем, діти проживали разом з нею, позивач приїжджав і вона надавала йому можливість бачитися з синами, в грудні 2015 року відповідач взяв дітей до себе на новорічні свята, після того дітей позивач їй не повернув, не дає їй можливості бачитися з дітьми. Кілька разів вона приходила до позивача, щоб забрати дітей, одного разу навіть з працівниками поліції, але дітей їй позивач не повернув і до цього часу вона позбавлена можливості навіть спілкуватися з ними. Представник відповідачки зазначив, що на сьогоднішній день не існує жодної обєктивної причини, яка є підставою для того, щоб задовольнити вимоги сторони позивача. Відповідачка має постійний дохід, не споживає алкоголю та наркотиків, проживає у будинку, який належить її матері, в селі характеризується позитивно, позивач же навпаки не має постійного доходу, що підтверджується тим, що він з березня 2016 року по час розгляду справи в суді зареєстрований у Великобагачанському районному центрі зайнятості, як безробітний. Представник третьої особи, яка не заявляє самостійної вимоги - Служба в справах дітей Великобагачанської районної державної адміністрації, вважав, що позов до задоволення не підлягає, зазначав, що після надходження ухвали суду до служби, було проведено засідання відповідної комісії, проведено обстеження умов проживання дітей з позивачем, на засідання комісії викликалися обоє батьків, висновок комісії був негативний, щодо визначення місця проживання дітей з позивачем. За клопотанням позивача було допитано в якості свідка його матір [PERSON], та сусідів позивача [PERSON], [PERSON], які проживають поряд з ним в селі Устивиця Великобагачанського району Полтавської області. Суд, заслухавши пояснення позивача та відповідача, їхніх представників, представника третьої особи, допитавши свідків по справі, дослідивши та проаналізувавши письмові докази по справі, приходить до висновку, що позов не підлягає до задоволення з наступних підстав. Судом встановлено, що з 27 травня 2011 року [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі, який був розірваний за рішенням Липоводолинського районного суду Сумської області від 08 жовтня 2015 року (а.с. 9). Від шлюбу мають двох неповнолітніх дітей [PERSON], [INFO] (а.с. 7), [PERSON], [INFO] (а.с. 8). Станом на 04 жовтня 2016 року їм виповнилося відповідно 6 та 5 років. Позивач та відповідачка не проживають разом з жовтня 2013 року, діти до грудня 2015 року перебували на утриманні і вихованні матері та проживали разом з нею, що підтверджується як позивачем, так і відповідачем по справі. Позивач [PERSON] проживає за адресою: [INFO] (а.с. 11). Відповідачка [PERSON] проживає за адресою: [INFO] (а.с. 84). Відповідно до акту обстеження житлово-побутових умов проживання від 16 травня 2016 року, який складено комісією Служби в справах дітей Великобагачанської районної державної адміністрації, за адресою: вулиця Гагаріна, 9, село Устивиця Великобагачанського району Полтавської області, де проживає позивач [PERSON], встановлено, що санітарний стан приміщення задовільний, у будинку чисто, світло, кімнати будинку мають охайний вигляд, діти мають окрему кімнату для навчання, відпочинку та зберігання речей. Батько [PERSON] перебуває в районному центрі зайнятості на обліку. Мати, [PERSON], в районі не проживає (а.с. 74). Відповідно до акту обстеження житлово-побутових умов проживання від 13 червня 2016 року, який складено комісією Липоводолинської селищної ради Сумської області, за адресою: вулиця Полтавська, 39/3, село Побиванка Липоводолинського району Сумської області, де проживає відповідачка [PERSON], встановлено, що санітарний стан приміщення задовільний, будинок має дві кімнати та кухню, будинок належить матері відповідачки [PERSON], [INFO]. Мати, [PERSON], працює офіціанткою в кафе, заробітна плата становить 1500 гривень. Після закінчення косметичного ремонту житлового приміщення, умови будуть відповідні для проживання дітей (а.с. 83). Згідно висновку від 25 травня 2016 року органу опіки та піклування, за підписом голови Великобагачанської районної державної адміністрації [PERSON], Великобагачанська районна державна адміністрація, як орган опіки та піклування, вважає: визначити місце проживання малолітніх [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], з матірю [PERSON], [INFO] (а.с. 72, 73). Позивач [PERSON], на час розгляду справи в суді, ніде не працює, перебуває на обліку, як безробітний у Великобагачанському районному центрі зайнятості з 02 березня 2016 року (а.с. 23, 118, 119). Має у власності житловий будинок за адресою: вулиця Гагаріна, 9, село Устивиця Великобагачанського району Полтавської області (а.с. 12-18), який придбаний ним за час перебування у шлюбі з відповідачкою. Відповідачка [PERSON], на обліку у лікаря нарколога, лікаря невропатолога, лікаря психіатра не перебуває (а.с. 121-123). Характеризується на роботі позитивно (а.с. 124). Проживає без реєстрації в будинку своєї матері за адресою: вулиця Полтавська, 39/3, село Побиванка Липоводолинського району Сумської області (а.с. 125). Відомостей про притягнення [PERSON] до адміністративної та кримінальної відповідальності Липоводолинське відділення поліції станом на 21.09.2016 року не має (а.с. 126). З березня місяця малолітні діти сторін, [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], відвідували Устивицький дитячий садок "Ромашка"; з 01.09.2016 року [PERSON], [INFO], навчається в Устивицькій загальноосвітній школі І-ІІІ ступенів (а.с. 81, 120). Допитані в судовому засіданні свідки сторони позивача [PERSON], [PERSON], які проживають поряд з позивачем в селі Устивиця Великобагачанського району Полтавської області не повідомили суду будь-яких фактів, які свідчать про зловживання відповідачкою спиртними напоями або наркотичними засобами, чи аморальну поведінку останньої. Суд відноситься критично до показань свідка сторони позивача, матері позивача [PERSON], яка в своїх показах зазначала, що її невістка-відповідачка зловживала алкогольними напоями, з огляду на те, що даний факт на підтверджений іншими доказами, які досліджені судом. Після припинення подружніх стосунків з жовтня 2013 року сторони проживають окремо, що підтверджується поясненнями сторін. При цьому обоє малолітніх синів проживали з матірю, відповідачкою по справі [PERSON] Стаття 141 СК України визначає, що мати та батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою, чи розірвано шлюб і чи проживають вони разом чи окремо. Судом не приймається до уваги, зазначена в позовній заяві обставина, що мати дітей [PERSON], відповідачка по справі, в грудні 2015 року залишила дітей матері позивача [PERSON], вирішивши, що діти їй не потрібні, і не цікавилася дітьми до часу подання позовної заяви до суду, з огляду не те, що особисто позивач у своїх поясненнях, наданих суду в судовому засіданні, пояснив, що домовилися з відповідачкою, що він забере дітей на новий рік до себе і вона погодилася на таку пропозицію, а потім у звязку з непогодою, діти залишилися в селі Устивиця Великобагачанського району Полтавської області на більший строк, а в березні 2016 року, після погіршання відносин у стосунках сторін, позивач [PERSON] не дозволив відповідачці забрати дітей до себе додому та в подальшому перешкоджав це зробити, вирішивши це одноособово. Дані обставини справи узгоджуються також з поясненнями відповідачки по справі. Статтею 21 Конституції України проголошено вільність і рівність усіх людей у своїй гідності та правах. Ця вихідна конституційна засада конкретизована у статті 24 Конституції України: громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом, не може бути привілеїв чи обмежень, в тому числі за ознаками статі. У частині 3 цієї статті Конституції України закріплено конституційні гарантії, якими забезпечується рівність прав жінки і чоловіка. Право на свободу вибору місця проживання кожному гарантоване ст. 33 Конституції України а також закріплено у багатьох міжнародних актах: Загальною декларацією прав людини від 10 грудня 1948 року (ст. 13), Міжнародним пактом про громадянські та політичні права від 16 грудня 1966 року (ст. 12), Протоколом № 4 до Європейської конвенції про захист прав і основних свобод від 16 вересня 1963 року (ст. 2) та іншими. За Цивільним кодексом України (ст. 29) місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому, у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово. Фізична особа, яка досягла чотирнадцяти років, вільно обирає собі місце проживання, за винятком обмежень, які встановлюються законом (ч. 3 ст. 160 СК України); місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини (ч. 2 ст. 160 СК України); місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків (ч. 1 ст. 160 СК України). Відповідно до ч. 1 ст. 161 СК України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватись органом опіки та піклування або судом. Абзац другий ч. 1 ст. 161 СК України приписує, що під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення. У Принципі 6 Декларації прав дитини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір'ю. Тобто для розлучення малолітніх дітей, якими є [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], з матірю, необхідна наявність виняткових обставин, що передбачені ч. 2 ст. 161 СК України. Частиною 2 ст. 161 СК України, чітко визначено, що орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини. На рівні національного законодавства встановлено перелік обставин, за наявності яких малолітню дитину не можуть передати для проживання з матірю або батьком. Такими є: 1) відсутність самостійного доходу; 2) зловживання спиртними напоями або наркотичними засобами; 3) аморальна поведінка, яка може зашкодити розвиткові дитини. Суд, не приймає до уваги твердження представника позивача, що відповідачка по справі не підтвердила належним чином те, що вона має постійне місце роботи, так як даний факт підтверджено відповідними письмовими доказами по справі, які були оглянуті в судовому засіданні (а.с. 83, 84, 124). Суд, при винесенні рішення, спирається на висновок від 25 травня 2016 року органу опіки та піклування в особі Великобагачанської районної державної адміністрації, при цьому зазначаючи, що представник третьої особи, після дослідження всіх обставин справи в судовому засіданні, не вбачала підстав для зміни резолютивної частини висновку органу опіки та піклування, та просила суд відмовити у задоволенні позовних вимог позивачеві, не вбачаючи підстав для їх задоволення. З огляду на вище зазначене, суд приходить до висновку, що по-перше стороною позивача не наведено суду будь-яких виняткових обставин, які вказують на те, що малолітніх дітей слід забрати від матері і передати на виховання батькові та визначити їхнє місце проживання з ним, а по-друге національне законодавство не дозволяє передавати для проживання дітей з тим із батьків, хто не має самостійного доходу. Позивач по справі, як встановлено судом, зареєстрований як безробітний, а тому не може вважатися судом, як такий що має самостійний дохід. Суд не бере до уваги виплати, які здійснюються позивачеві центром зайнятості щомісячно з березня по вересень 2016 року включно, як самостійних доход, з огляду на те, що дані виплати припиняться в листопаді 2016 року, іншого доходу позивач не має. А тому відсутні підстави для задоволення позовних вимог позивача в повному обсязі. При винесенні рішення суд керується принципом диспозитивності цивільного судочинства, а саме, відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених ними вимог. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed