Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-30 00:00:00

У грудні 2013 року ПАТ КБ «ПриватБанк» звернулось до суду з зазначеним позовом до [PERSON], посилаючись на те, що відповідно до укладеного договору від 16 травня 2007 року [PERSON] отримав кредит у розмірі 500.00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36.00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана Заява разом з Умовами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою складає між ним та банком договір, що підтверджується підписом у Заяві. Відповідно до п. 9.12 Умов та правил надання банківських послуг договір діє протягом 12 місяців з моменту підписання. Якщо протягом цього терміну жодна із сторін не проінформує іншу сторону про припинення дії договору, він автоматично лонгується на такий же термін. Договором передбачено порядок та умови погашення кредиту, погашення заборгованості по кредиту, сплата нарахованих за період користування кредитом відсотків, комісії за користування кредитом та інших витрат. ПАТ КБ «ПриватБанк» свої зобов'язання за договором та угодою виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачу кредит у розмірі, встановленому договором. Але відповідач зобов'язання за договором не виконав - не надав своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов договору, що має відображення у розрахунку заборгованості за договором. У зв'язку з зазначеними порушеннями зобов'язань за кредитним договором відповідач станом на 31 жовтня 2013 року має заборгованість 19776.72 грн., яка складається з: 5178.52 грн. - заборгованість за кредитом; 13180.26 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 500 грн. - штраф (фіксована частина); 917.94 грн. - штраф (процентна складова), яку ПАТ КБ «ПриватБанк» просило стягнути з відповідача; крім того, ПАТ КБ «ПриватБанк» просило стягнути з відповідача судові витрати. Рішенням Будьоннівського районного суду м. Донецька від 13 березня 2014 року позовні вимоги ПАТ КБ «ПриватБанк» задоволені: стягнуто з [PERSON] на користь публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором в сумі 19777 грн. 72 коп. та судовий збір в сумі 229.40 грн. В апеляційній скарзі [PERSON] просить скасувати рішення суду та ухвалити нове, яким відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог. В обґрунтування апеляційної скарги [PERSON] посилається на порушення норм матеріального та процесуального права; апелянт вважає невірними висновки суду в частині не прийняття строків позовної давності, оскільки суд не врахував положення п. 5.4 Умов про надання банківських послуг, розділу 11 Правил користування платіжною карткою; крім того, суд не взяв до уваги те, що з травня 2009 року він втратив можливість здійснювати оплату по кредиту, тобто позивач вже в червні 2009 року знав, що його право, передбачене ч.1 ст. 261 ЦК України порушене, мав реальну можливість звернутися до суду з вимогою про повернення заборгованості за кредитом; вважає також, що позивач навмисно затягнув зі строками на подання позовної заяви, яку подав лише 21 листопада 2013 року, тому сума процентів по кредиту та штрафу втричі більша за основну суму заборгованості; крім того, позивач мав змогу згідно ч.2 п.2 ст. 1075 ЦК України інсценувати розірвання банківського договору у разі відсутності операцій по рахунку на протязі року. У судовому засіданні апеляційного суду відповідач [PERSON] підтримав доводи апеляційної скарги, просив її задовольнити. Представник позивача у судове засідання апеляційного суду, надіслав заяву про розгляд справи у його відсутності. Вислухавши суддю-доповідача, пояснення відповідача, дослідивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню виходячи з наступного. Відповідно до ст. 309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права. Задовольняючи позовні вимоги ПАТ КБ «ПриватБанк» суд першої інстанції виходив з того, що відповідач в порушення ст. 526 ЦК України та умов надання банківських послуг зобов'язання за кредитним договором не виконує, як боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов'язання; згідно пунктів 8.6, 9.12, 9.3, 9.6, 9.7, 9.5 Умов надання банківських послуг кредитний договір не був припинений та був пролонгований автоматично, тому позивач не пропустив строк позовної давності, про застосування якого заявлено відповідачем. Такі висновки суду є помилковими. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов"язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов"язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Як вбачається з матеріалів справи, звертаючись до суду з позовом, ПАТ КБ «ПриватБанк» посилалось на те, що 16 травня 2007 року [PERSON] отримав кредит у розмірі 500.00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36.00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. При цьому відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою складає між ним та банком договір, що підтверджується його підписом в заяві. Відповідно до доданої до позовної заяви заяви позичальника [PERSON] № DOXRF511050075 банк надав позичальнику строковий кредит у сумі 2923.45 грн. (далі «Кредит») на строк 12 місяців з 16 травня 2007 року по 16 травня 2008 року з умовами сплати за користування кредитом відсотків у розмірі 0.42% на місяць на суму залишку заборгованості по кредиту, щомісячної винагороди за надання фінансового інструменту у розмірі 64.32 грн. та одноразової винагороди за надання фінансового інструменту у розмірі 0.00 грн. в обмін на зобов'язання позичальника з повернення кредиту, сплати відсотків, винагороди, комісії в зазначені в заяві та Умовах надання споживчого кредиту фізичним особам («Розстрочка») (Стандарт) строки. Крім того, із заяви вбачається, що [PERSON] надана кредитка «Універсальна» з кредитним лімітом у сумі 500 грн. з базовою процентною ставкою за кредитом 3% на місяць на залишок заборгованості. При цьому в заяві, зокрема зазначено: «Я ознайомлений і згоден з Умовами і Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами банку, які були надані мені у письмовому вигляді. Своїм підписом я підтверджую факт отримання повної інформації про умови кредитування в ПриватБанку, а також його місцезнаходження. Я висловлюю згоду з тим, що заява разом із Пам'яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також тарифами складає між мною та банком договір про надання банківських послуг та підтверджую, що вся надана мною інформація правильна. Зобов'язуюся про всі зміни повідомляти в банк не пізніше 15 днів з моменту їх виникнення. Кредитну картку [NUMBER] та ПІН отримав Дата 16.05.2007 (підпис)». Відповідно до п. 1.1 Умов і Правил надання банківських послуг вони визначають умови, на яких ЗАТ КБ «ПриватБанк» пропонує клієнтам платіжні карти, а також інші банківські послуги, зазначені в Заяві і в Пам'ятці клієнта. Належним чином заповнена заява підписується клієнтом і, таким чином клієнт виражає свою згоду, що заява разом з Пам'яткою клієнта, Умовами і правилами надання банківських послуг і Тарифами складає укладений договір про надання банківських послуг. Відповідно до п. 3.1 Умов і правил надання банківських послуг для надання послуг банк відкриває клієнту картрахунок, видає клієнту картки. Їх вид і строк дії визначений у заяві і в Пам'ятці клієнта. Датою укладення договору є дата відкриття рахунку, указаною в розділі «Відмітки банку» заяви. Відповідно до пункту 9.12 цих же Умов, договір діє протягом 12 місяців з моменту підписання. Якщо протягом цього строку ні одна із сторін не попередить другу сторону про припинення дії договору, він автоматично поновлюється на такий же строк. Зазначені положення Умов і правил надання банківських послуг свідчать про те, що строк дії договору визначається не тільки цими правилами, а й положеннями, вказаними у Пам'ятці клієнта та строком дії кредитної картки. Між тим Пам'ятка клієнта судом першої інстанції не досліджувалася і до справи не долучена, а питання щодо строку дії кредитної картки судом не з'ясовувалося. З огляду на ці обставини суд мав враховувати не тільки положення пункту 9.12 Умов і правил надання банківських послуг про автоматичне продовження дії договору в разі неподання заяви про припинення, а й строки, встановлені у Пам'ятці клієнта. Без встановлення зазначених обставин висновок суду про автоматичне продовження договору є передчасним. Сприяючи всебічному та повному з'ясуванню обставин по справі апеляційним судом було запропоновано представнику ПАТ КБ «ПриватБанк» надати Пам'ятку, але вона не була надана. Разом з тим, в запереченнях проти апеляційної скарги ПАТ КБ «ПриватБанк» зазначає, що строк дії картки, виданої [PERSON] 16 травня 2007 року, встановлений по січень 2009 року. Як вбачається з матеріалів справи, заперечуючи проти заявлених позовних вимог, відповідач, зокрема, посилався на те, що позивач пропустив строк позовної давності і просив відмовити у задоволенні позовних вимог з цих підстав. В апеляційній скарзі [PERSON] зазначав, що припинив здійснювати оплату по кредиту з травня 2009 року. Зазначені обставини підтверджені наданою позивачем до суду першої інстанції випискою по особовому рахунку, відкритому на [PERSON], про рух грошових коштів по кредитній картці [NUMBER]. Розглядаючи питання про застосування строку позовної давності апеляційний суд виходить з наступного. Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється у три роки (стаття 257 ЦК України). За загальним правилом перебіг позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила; за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частина перша та п'ята статті 261 ЦК України). Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України). Як установлено судом і вбачається з матеріалів справи, відповідач не виконав взятих на себе зобов'язань щодо погашення боргу до січня 2009 року (строку дії картки), проте ПАТ КБ «ПриватБанк» звернулося до суду з позовом про захист свого порушеного права лише 6 грудня 2013 року, тобто з пропуском установленого статтею 257 ЦК України трирічного строку позовної давності. Заперечуючи проти доводів апеляційної скарги, ПАТ КБ «ПриватБанк» посилався також на те, що 18 квітня 2009 року [PERSON] була отримана друга картка [NUMBER] із строком дії по травень 2012 року, проте позивачем не надано доказів того, що [PERSON] розписався за її отримання, а [PERSON] отримання другої картки заперечується. Крім того, на зазначені обставини ПАТ КБ «ПриватБанк» в суді першої інстанції не посилався і судом першої інстанції вони не досліджувались. За таких обставин рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог ПАТ КБ «ПриватБанк» у зв'язку зі спливом строку позовної давності.

Outcome: dismissed