Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-05 00:00:00

[PERSON] 27.03.2013 року звернувся до суду з позовом до [PERSON] про відшкодування майнової шкоди, заподіяної злочином. Позивач зазначав, що за результатами прилюдних торгів 25.07.2005 року була продана належна йому однокімнатна квартира [ADDRESS], загальною площею 30,36 кв. м, жилою - 17,0 кв. м; переможцем торгів стала гр. [PERSON], яка придбала квартиру за 109244,00 грн. Відповідачкою [PERSON], яка працювала на той час на посаді державного виконавця Відділу державної виконавчої служби Дарницького районного управління юстиції у м. Києві, під час проведення процедури прилюдних торгів було порушено вимоги ст.19, 26, 28 Закону України «Про виконавче провадження» та перевищено службові повноваження; неправомірність дій державного виконавця [PERSON] було встановлено постановою Дарницького районного суду м. Києва від 25.06.2010 року про звільнення від кримінальної відповідальності та закриття за строком давності кримінальної справи відносно державного виконавця [PERSON]. Вважаючи, що внаслідок неправомірних дій державного виконавця [PERSON] йому (позивачу) було завдано матеріальної шкоди, яка складається з вартості втраченого позивачем житла - квартири [ADDRESS], що на день звернення до суду становить 360000,00 грн., тому позивач вимушений був звернутися до суду з даним позовом. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] позовні вимоги підтримав та просив позов задовольнити у повному обсязі заявлених вимог, з підстав зазначених у позовній заяві; відповідачка [PERSON] позов не визнала; стверджуючи, що позивачу не було завдано майнової шкоди, про відшкодування якої заявлено позов, тому просила в задоволенні позову відмовити повністю. Заслухавши пояснення сторін в судовому засіданні, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про те, що позов не підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Згідно ст.10, 60 ЦПК України кожна сторона зобов"язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу (підстави звільнення від доказування). Згідно ч.3 ст.61 ЦПК України обставини встановлені судовим рішенням у цивільній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. В судовому засіданні встановлено: рішенням Апеляційного суду м. Києва від 17.05.2012 року у справі за позовом [PERSON] до Відділу державної виконавчої служби Дарницького районного управління юстиції, Державної акціонерної компанії «Національна мережа аукціонних центрів», [PERSON] про визнання недійсними прилюдних торгів, протоколу та акту проведення прилюдних торгів і свідоцтва про придбання нерухомого майна з прилюдних торгів, було постановлено: «Визнати недійсним Протокол №1-106/4 та акт від 25.07.2005 року по проведенню повторних прилюдних торгів щодо реалізації квартири [ADDRESS], переможцем за яким стала [PERSON]»; рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 19.12.2012 року у цивільній справі №2-8/12 за позовом [PERSON] до [PERSON], 3 особа - Дарницький РВ Головного управління Державної міграційної служби України в м. Києві про усунення перешкод у здійсненні права власності, виселення та скасування реєстрації, за зустрічним позовом Заступника прокурора Дарницького району м. Києва в інтересах [PERSON] до [PERSON], 3 особа - Комунальне підприємство «Київське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об»єкти нерухомого майна» про визнання права власності на нерухоме майно постановлено: «В задоволенні позову [PERSON] до [PERSON], 3 особа - Дарницький РВ Головного управління Державної міграційної служби України в м. Києві про усунення перешкод у здійсненні права власності, скасування реєстрації та виселення [PERSON] із квартири [ADDRESS] - відмовити. Визнати за [PERSON], [INFO] (ідентифікаційний номер [NUMBER]) право власності на квартиру [ADDRESS]» (а.с.54-55); зазначені судові рішення набрали законної сили. Як вбачається з копії постанови Дарницького районного суду м. Києва від 25.06.2010 року (справа №1-807/10), [PERSON] (відповідачка), як державний виконавець Відділу державної виконавчої служби Дарницького районного управління юстиції у м. Києві, обвинувачувалась у вчиненні службового підроблення - за ч.1 ст.366 КК України, допущенного нею у межах виконавчого провадження з примусового виконання наказу Господарського суду м. Києва від 23.02.2004 року про стягнення з суб»єкта підприємницької діяльності - фізичної особи [PERSON] бюджетної заборгованості в сумі 2710,00 грн., внаслідок чого, в подальшому, належна [PERSON] квартира [ADDRESS] була реалізована за несплату боргу на прилюдних торгах; зазначеною постановою [PERSON] від кримінальної відповідальності було звільнено у зв»язку із закінченням строків давності, а провадження у справі закрито (а.с.5-6). Дані обставини підтверджуються матеріалами справи і не заперечуються сторонами. Згідно ст.22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування; збитками є (в тому числі) втрати, яких особа зазнала у зв"язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Позивач [PERSON] в особі представника [PERSON] не заперечує про те, що він (позивач) по теперішній час є власником квартири [ADDRESS] (а.с.61). Таким чином, аналізуючи встановлені у судовому засіданні обставини справи та надані сторонами докази у їх сукупності, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги позивача з наведених у позовній заяві підстав є необґрунтованими та недоведеними в судовому засіданні належними доказами, тому в задоволенні позову має бути відмовлено повністю.

Outcome: dismissed