Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-08 00:00:00

Позивач звернулась до Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області з позовом до відповідача про усунення спадкоємця від права на спадкування за законом та зміну черговості одержання права на спадкування. Позовні вимоги мотивовані тим, що [INFO] помер [PERSON] , після смерті якого до успадкування залишився житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, який розташований по [ADDRESS] . Позивач проживала разом із [PERSON] , однією сім`єю без реєстрації шлюбу та до дня відкриття спадщини більше 5-ти років, а тому спадщину прийняла в порядку ч. 3 ст. 1268 ЦК України. Під час спільного проживання, без реєстрації шлюбу позивач та [PERSON] вели спільне господарство, мали спільні права та обов`язки, та на протязі 2010 року провели перебудову та капітальний ремонт житлового будинку, що знаходиться по [ADDRESS] , вартість якого складє 320 тис. грн. Після смерті [PERSON] , спадкоємцем першої черги є його донька [PERSON] (відповідач). Між [PERSON] та [PERSON] з 2003 року погіршилися відносини та вони практично не спілкувалися. [PERSON] важко хворів, потребував постійного лікування, догляду та матеріальної допомоги. Відповідач не приймала участі у наданні допомоги батькові [PERSON] , не цікавилась його життям та здоров`ям, тим самим порушила норми ч. 1 ст. 202 СК України, а тому позбавлена можливості на спадкування у відповідності до ч. 5 ст. 1224 ЦК України. У зв`язку із викладеним позивач вимушена звернутися і даним позовом до суду. 19.03.2018 року в провадження судді Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області Вергелеса В.О. надійшла вказана цивільна справа. Ухвалою Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області від 08 травня 2018 року у справі було відкрито загальне позовне провадження. 24.05.2019 року відповідач суду надала відзив на позовну заяву, в якому просить суд у задоволенні позовних вимог відмовити, оскільки вони є такими, що не відповідають дійсності, а саме те, що позивач суду не надав жодного доказу, що [PERSON] перебував у безпорадному стані, потребував матеріальної допомоги, не був працездатним не спілкувався з відповідачем. Крім того відповідач зазначає, що її матірю після розірвання шлюбу із [PERSON] було придбано будівельні матеріали, які в подальшому відповідач передала [PERSON] , частина з яких ним була продана, а частина використана у підприємницькій діяльності. Підстав для усунення відповідача від спадкування немає. 12.09.2018 року вказану цивільну справу, за допомогою автоматизованої системи документообігу суду, передано в провадження судді Хмільницького міськрайонного суду Гончарук-Аліфанової О.Ю. Ухвалою Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області від 19.09.2018 року справу було прийнято суддею Гончарук-Аліфановою О. Ю.. 28.12.2018 року ухвалою Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області дану справу було передано до Святошинського районного суду м. Києва за територіальною підсудністю. Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 07.02.2019 року справу передано до Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області за підсудністю. 16.04.2019 року вказану цивільну справу, за допомогою автоматизованої системи документообігу суду, передано в провадження судді Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області Войнаревичу М.Г. Ухвалою суду від 16.04.2019 року відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження та призначено до підготовчого судового засідання. 14.05.2019 року позивач суду надала заяву про відмову від частини позовних вимог, а саме про усунення спадкоємця від права на спадкування за законом. Ухвалою суду від 03.06.2019 року відмову позивача від частини позовних вимог, а саме про усунення спадкоємця від права на спадкування за законом прийнято та провадження у даній частині закрито. Ухвалою суду від 20.06.2019 року підготовче провадження закрито та призначено розгляд справи по суті. В судовому засіданні позивач та її представник позовні вимоги про зміну черговості одержання права на спадкування підтримали та просять суд їх задовольнити. Відповідач та представник відповідача в судовому засіданні просять суд відмовити у задоволенні позовних вимог про зміну черговості одержання права на спадкування, оскільки вважають їх безпідставними та такими, що задоволенню не підлягають. В судовому засіданні було допитано свідка [PERSON] , яка вказала, що вона є матір`ю відповідача та колишньою дружиною [PERSON] . Вказала, що відповідач та [PERSON] спілкувалися та не мали неприязних відносин. [PERSON] попросив у неї будівельні матеріали, для будівництва свого будинку та казав, що після його смерті він дістанеться його доньці [PERSON] . Незважаючи на те, що [PERSON] був інвалідом, він мав бізнес, а саме робив пам`ятники, був матеріально забезпечений та ніколи матеріальної допомоги не потребував і на здоров`я не скаржився. [PERSON] повідомляв її, що після продажу складських приміщень, в яких здійснював свій бізнес, отримав 60 000 доларів США, однак будь яких коштів ні їй ні відповідачу він не надавав. Свідок [PERSON] вказав, що з 2002 року [PERSON] та позивач проживали разом, вели спільне господарство. [PERSON] незважаючи на те, що він був інвалідом та мав вади з рокую, працював, а саме виготовляв пам`ятники. Із донькою (відповідачем) він не спілкувався, оскільки відповідач сама не бажала з ним бачитись та в них були погані відносини. Позивач та [PERSON] спільно зробили ремонт в будинку, де проживали разом. Свідок [PERSON] в судовому засіданні вказала, що позивач та [PERSON] спільно проживали, вели спільне господарство та зробили ремонт будинку. Позивач здійснювала догляд за [PERSON] , який важко хворів. Витрати за лікування та поховання [PERSON] несла виключно позивач. [PERSON] робив пам`ятники, орендував приміщення. Відповідач із [PERSON] не спілкувалася. Свідок [PERSON] в судовому засіданні повідомила, що позивач та [PERSON] розпочали проживати разом з 2004 року. [PERSON] був забезпечений та матеріальної допомоги не потребував та разом із тим надавав кошти позивачу. [PERSON] був інвалідом, однак це йому не заважало працювати та заробляти кошти до самої смерті. [PERSON] хворів цукровим діабетом та до самої свої смерті ходив та не перебував у безпорадному стані. Хто саме ніс витрати на його лікування їй невідомо. [PERSON] спілкувався із своєю дочкою [PERSON] , яка до нього додому не приходила, оскільки були напружені стосунки із позивачем. Свідок [PERSON] в судовому засіданні вказав, що [PERSON] знає з 1985 року, який проживав разом із позивачем, вони вели спільне господарство, здійснювали ремонт житлового будинку, в якому він їм допомагав. [PERSON] важко хворів, в нього був серцевий напад, він лежав у лікарні, догляд за ним здійснювала [PERSON] . Із відповідачем [PERSON] не спілкувався, оскільки відповідач не бажала спілкуватися з ним та відносини між ними були неприязні. [PERSON] займався бізнесом, робив пам`ятники. Чи перебував він у безпорадному стані на час смерті йому невідомо. Свідок [PERSON] вказав, що знайомий із [PERSON] з 1998 року та був у дружніх відносинах з ним до самої його смерті. [PERSON] проживав разом із позивачем, з якою спільно проживали та вели спільне господарство. Під час перебування [PERSON] на лікуванні в лікарні догляд за ним здійснювала позивач. [PERSON] займався бізнесом, робив пам`ятники. Після смерті [PERSON] похованням займалася позивач. З відповідачем [PERSON] не спілкувався, оскільки сама відповідач не бажала з ним бачитись. Суд вислухавши учасників судового провадження, встановивши обставини справи та перевіривши їх доказами, приходить до наступних висновків. Відповідно до ч. 1 ст. 4 Цивільного процесуального кодексу України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст. ст. 13, 43, 81 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом; учасники сторін зобов`язані подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази; кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). З матеріалів справи вбачається, що [INFO] помер [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] від 10.02.2016 року.(а.с.8) Після смерті [PERSON] до успадкування залишився житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, який розташований по [ADDRESS] , що підтверджується рішенням Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області від 29.01.207 року, технічним паспортом на житловий будинок. Рішенням Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області від 21.06.2016 року, встановлено факт проживання [PERSON] однією сім`єю, без реєстрації шлюбу із [PERSON] , з травня 1993 року по день його смерті - [INFO] , тобто понад п`ять років. Згідно довідки Уланівської сільської ради Хмільницького району Вінницької області № 649 від 29.02.2016 року, рішенням 4 сесії Уланівської сільської ради 7 скликання від 09.02.2016 року № [ADDRESS] перейменовано на [ADDRESS] .(а.с.14) Відповідно до п.5 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, який набирає чинності з 1 січня 2004 року, Правила книги шостої Цивільного кодексу України «Спадкове право» застосовуються також до спадщини, яка відкрилася, але не була прийнята ніким із спадкоємців до набрання чинності цим Кодексом. [PERSON] 17.10.2008 року зареєструвала шлюб із [PERSON] та змінила своє прізвище на [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] від 17.10.2008 року.(а.с.31) Відповідно до рішення Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області № 149/653/14-ц від 01.04.2014 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] , який зареєстрований Відділом реєстрації актів цивільного стану Святошинського районного управління юстиції в м. Києві 17 жовтня 2008 року за актовим записом № 1390 розірвано. Після розірвання шлюбу прізвище позивачу залишено " [PERSON] ".(а.с.33) У відповідності до свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 15.06.1984 року [PERSON] є рідним батьком [PERSON] (а.с.30) При цьому, з матеріалів справи встановлено, що спадкоємцем першої черги після смерті [PERSON] є його донька - відповідач у справі (ст. 1261 ЦК України). В силу ст. 1264 ЦК України у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини. Відповідно до ч. 5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Статтею 3 Сімейного кодексу України встановлено, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства. Відповідно п.21 постанови №7 від 30 травня 2008 року Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про спадкування» при вирішенні спору про право на спадщину осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини (четверта черга спадкоємця за законом), судам необхідно враховувати правила частини другої статті 3 Сімейного кодексу України про те, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Зазначений п`ятирічний строк повинен виповнитися на момент відкриття спадщини і його необхідно обчислювати з урахуванням часу спільного проживання зі спадкодавцем однією сім`єю до набрання чинності цим Кодексом. Цивільний кодекс України передбачає два способи зміни черговості одержання права на спадкування: за домовленістю спадкоємців (договірний) та судовий. Договірний порядок, передбачає нотаріально посвідчений договір заінтересованих спадкоємців, укладений після відкриття спадщини. Судовий порядок, передбачений ч. 2 ст. 1259 ЦК, коли фізична особа, яка є спадкоємцем за законом наступних черг, може за рішенням суду одержати право на спадкування разом із спадкоємцями тієї черги, яка має право на спадкування, за умови, що вона протягом тривалого часу опікувалася, матеріально забезпечувала, надавала іншу допомогу спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані. Застосування зазначеного порядку з урахуванням вимог Цивільного процесуального кодексу України вимагає доведення позивачем наступних юридичних фактів, які необхідно встановити у судовому порядку: 1) здійснення опіки над спадкодавцем, тобто надання йому нематеріальних послуг (спілкування, поради та консультації, поздоровлення зі святами); 2) матеріальне забезпечення спадкодавця; 3) надання будь-якої іншої допомоги спадкодавцеві, тобто такої допомоги, яка має матеріалізоване вираження, - прибирання приміщення, приготування їжі, ремонт квартири; 4) тривалий час здійснення дій, визначених у пунктах 1-3; 5) безпорадний стан спадкодавця, тобто такий стан, під час якого особа неспроможна самостійно забезпечувати свої потреби, викликаний похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом Для задоволення позову необхідна наявність всіх п`яти вищезазначених обставин. Як зазначається в п.6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування», під безпорадним слід розуміти стан особи, зумовлений похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом, коли вона не може самостійно забезпечити умови свого життя, потребує стороннього догляду, допомоги та піклування. Наведений перелік підстав для зміни черговості одержання права на спадкування в судовому порядку є виключним та не підлягає розширеному тлумаченню. Відсутність хоча б однієї з них матиме наслідком застосування загального порядку черговості спадкування. Причому сам по собі факт проживання із спадкодавцем протягом тривалого часу без реєстрації шлюбу і взаємна турбота осіб, які проживають разом, не може змінити черговість одержання права на спадкування в судовому порядку. Як встановлено в судовому засіданні, позивач не надала жодного належного та допустимого доказу на підтвердження жодної з підстав, визначених ч. 2 ст. 1259 ЦК України. Відповідно до ч. 2 ст. 78 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. З матеріалів справи вбачається, що вимоги про зміну черговості одержання права на спадкування та надання права на спадкування за законом разом зі спадкоємцями першої черги позивач обґрунтувала тим, що спадкодавець [PERSON] , через тяжку хворобу тривалий час перебував у безпорадному стані та потребував матеріального забезпечення і стороннього догляду, яку вона йому надавала. Разом з тим, на підтвердження цих доводів, належних, допустимих та переконливих доказів суду не надала. У відповідності до виписки із медичної карти стаціонарного хворого № 0135 (а.с.12), виписки комунальної установи «Хмільницький районний медичний центр первинної медико-санітарної допомоги» № 12 (а.с.12-13) [PERSON] знаходився на диспансерному обліку в ЛАЗПСМ с. Уланів з дитинства з діагнозом: залишкові явища перенесеного полімомієліту у вигляді грубого атрофічного парезу правої руки. З 13.03.2002 року з діагнозом гіпертонічна хвороба 1-го ступеню. З 22.02.2010 року з діагнозом цукровий діабет тип ІІ. Ожиріня І ст. УХС Атеросклеротичний кардіосклероз. Неодноразово лікувався в умовах стаціонару Хмільницької ЦРЛ. Інвалідність [PERSON] з дитинства, що була встановлена спадкодавцю пожиттєво, не підтверджує того факту, що останній перебував у безпорадному стані та потребував постійного стороннього догляду. Будь-яких інших медичних документів, які б свідчили про перебування [PERSON] на диспансерному обліку у медичних установах з приводу тяжкого захворювання, перебування його на стаціонарному лікуванні, а також про те, що він у зв`язку із захворюваннями та інвалідністю потребував стороннього догляду, позивачем суду не надано. З показів свідків [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] вбачається, що [PERSON] , будучи особою з інвалідністю, працював та був матеріально забезпеченим, у наданні матеріальної допомоги не потребував та з донькою [PERSON] спілкувався та надавав кошти на її навчання. З показів свідків [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] судом встановлено, що позивач проживала разом із спадкодавцем без реєстрації шлюбу, допомагала вести спільне господарство, однак з цих показів не вбачається, що спадкодавець був у безпорадному стані та потребував матеріального забезпечення і стороннього догляду. Здійснення позивачем піклування за спадкодавцем, його поховання, свідчить про міцність родинних відносин, характер та ступінь спілкування, моральні зобов`язання, які є етичними нормами, а не про наявність підстав для зміни черговості спадкування після його смерті. У зв`язку із викладеним суд вважає, що позовні вимоги про зміну черговості одержання права на спадкування задоволенню не підлягають. Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог та інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в позові - на позивача. На підставі викладеного, ст. ст. 1259, 1261, 1264, 1268 ЦК України та

Outcome: dismissed