Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-27 00:00:00

05.05.2015 року позивачі звернулися до суду з позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, обґрунтувавши свої вимоги тим, що вони є власниками житлового будинку [ADDRESS], на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, в якому зареєстрована відповідачка. З 29.08.2012 року відповідачка за вищезазначеною адресою не проживає, її речей там немає. Відповідачка не є членом родини позивачів, добровільно припинити реєстрацію не бажає, що обмежує права позивачів в користуванні та розпорядженні будинком. У судовому засіданні позивач [PERSON] підтримала позовні вимоги, привела доводи аналогічні викладеним в позовній заяві й просила суд визнати [PERSON], відповідачку по даній справі, такою, що втратила право користування житловим приміщенням, стягнути з неї судовий збір. Позивач [PERSON], належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, у судове засідання не з'явився, надав заяву від 15.05.2015 р. в якій підтримав позовні вимоги, просив їх задовільнити, не заперечує проти заочного розгляду справи (а.с. 32-33). Відповідачка [PERSON], належним чином, відповідно до вимог ч. 5 ст.74 ЦПК України, повідомлена про час та місце розгляду справи, у судове засідання не прибула, про наявність поважних для цього причин суд не повідомила, заперечень проти вимог позивачів не висунула. Враховуючи викладене, у відповідності до ч. 1 ст. 224 ЦПК Українисуд вважає за можливе розглянути справу у відсутності відповідача в заочному порядку. Проти заочного розгляду справи позивачі не заперечували. Відповідно до ст. 212 ЦПК Українисуд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Проаналізувавши в сукупності зібрані по справі докази, вислухавши пояснення позивачки [PERSON], показання свідка [PERSON], суд вважає що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 319 Цивільного Кодексу України(далі за текстом - ЦК України), власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно із ч.1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому відповідно до ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ст. 41 Конституції Україниправо приватної власності громадян є непорушним і ніхто не може бути протиправно його позбавлений. За змістом ч.1 ст.16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ст.7 Закону України від 11 грудня 2003 року "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні"зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть. Отже, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред'явивши разом з тим одну із таких вимог: 1) про позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) про позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) про визнання особи безвісно відсутньою; 4) про оголошення фізичної особи померлою. Відповідно до ст. 9 ЖК України, ніхто не може бути обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку передбаченим законом. Відповідно до ст. 150 ЖК України, громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Відповідно до ст.155 ЖК України, жилі будинки (квартири), що є у приватній власності громадян, не може бути в них вилучено, власника не може бути позбавлено права користування жилим будинком (квартирою). В судовому засіданні встановлено, що [PERSON] та [PERSON] є власниками ? частини кожний житлового будинку [ADDRESS] на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 13.12.2003 року (а.с. 21-22). Згідно Домової книги у будинку [ADDRESS] зареєстровані: позивачка [PERSON], відповідачка [PERSON] (зареєстрована 29.08.2012 року), мати позивачки - [PERSON], (а.с. 23-24, 26). Згідно акту, наданому головою вуличного комітету, завіреного підписом голови мікрорайону та мокрою печаткою загального відділу Краснолиманської міської ради Донецької області, відповідач [PERSON] з 29.08.2012 року за вищевказаною адресою не проживає (а.с. 25). Свідок [PERSON], надала суду показання, що тривалий час є сусідкою позивачів, але жодного разу навіть не бачила відповідачку по справі [PERSON] Хто вона і де проживає не знає. Підтверджує, що за адресою: [ADDRESS] відповідачка не проживає. Позивачі [PERSON] та [PERSON], як власники будинку, мають право володіти, користуватися та розпоряджатися ним на власний розсуд, використовувати його для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї. Таке право позивачів згідно ч. 4 ст. 41 Конституції України, ч.1 ст. 321 ЦК Україниє непорушним і вони не можуть бути протиправно його позбавлені. Наявність реєстрації [PERSON] в будинку, обмежує права [PERSON] та [PERSON] як власників, і вони на підставі ст. 391 ЦК Українимають право вимагати в судовому порядку усунення перешкод у здійсненні такого права. До теперішнього часу відповідачка не припинила реєстрацію у вказаному будинку, будинком не цікавиться, не є членом сім'ї позивачів, що створює позивачам перешкоди у користуванні та розпорядженні вказаним будинком. Обраний [PERSON] та [PERSON] спосіб захисту порушеного права - визнання відповідачки такою, що втратила право користування жилим приміщенням, ґрунтується на вимогах закону і є достатнім для відновлення їх порушеного права, оскільки є підставою для зняття [PERSON] з реєстрації місця проживання в порядку ст. 7 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні". Таким чином, позовні вимоги [PERSON] та [PERSON] про визнання [PERSON] такою, що втратила право користування жилим приміщенням підлягають задоволенню. Задовольняючи позовні вимоги, суд на підставі ст. 88 ЦПК Українистягує з відповідача на користь позивача понесені судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 243, 60 грн. (а.с. 2).

Outcome: approved