Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-07 00:00:00

У поданій в суд в інтересах держави позовній заяві прокурор просить стягнути з [PERSON] на користь управління охорони здоров'я Рівненської міської ради Рівненської області для перерахування Центральній міській лікарні м.Рівне витрати на стаціонарне лікування потерпілого від кримінального правопорушення в розмірі 3414 грн. 60 коп. В обґрунтування своїх вимог покликається на те, що 20 жовтня 2013 року Здолбунівським РВ УМВС України в Рівненській області внесено відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №12013190130000730 та розпочато досудове розслідування за ознаками злочину, передбаченого ч.1 ст.286 КК України. У ході слідства встановлено, що 20 жовтня 2013 року близько 00.05 години на вул.Заводська в м.Здолбунів Рівненської області [PERSON], керуючи автомобілем «Citroen Berlingo» реєстраційний номер [NUMBER], у порушення пунктів 10.4, 11.3 ПДР допустив виїзд на зустрічну ділянку дороги, де зіткнувся з автомобілем марки «ВАЗ-211140» під керуванням [PERSON], внаслідок чого останній отримав середньої тяжкості тілесні ушкодження, з приводу чого перебував на стаціонарному лікуванні в Рівненської ЦМЛ з 22 жовтня 2013 року по 08 листопада 2013 року. Ухвалою суду від 18 листопада 2014 року [PERSON] звільнено від кримінальної відповідальності у зв'язку з дійовим каяттям, провадження у справі закрито. На лікування хворого витрачено 3414 грн. 60 коп. Завдана року [PERSON] шкода закладові охорони здоров'я - Рівненській ЦМЛ, на лікування потерпілого [PERSON] не відшкодована, а тому підлягаю стягненню. Ухвалою Здолбунівського районного суду Рівненської області від 24 лютого 2015 року до участі у справі в якості співвідповідача залучено ТДВ «СТ «Домінанта». У судовому засіданні прокурор позовні вимоги підтримав повністю та з аналогічних мотивів, просить витрати на лікування особи, яка потерпіла від злочину завдану, стягнути з відповідача [PERSON] як належного відповідача, оскільки лікувальний Рівненська ЦРЛ не є третьою особою, якій завдано шкоду під час дорожньо-транспортної пригоди. Представник управління охорони здоров'я Рівненської міської ради Рівненської області - Рівненської центральної міської лікарні просить справу розглянути без її участі, позовні вимоги підтримує повністю. Відповідач [PERSON] та його представник позовні вимоги не визнали, обґрунтовуючи тим, що його вина у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України, рішенням суду не встановлена, його цивільно-правова відповідальність була застрахована в ТДВ «СТ «Домінанта», а тому вимога про відшкодування ним витрат, понесених медичним закладом на лікування потерпілого, є безпідставною. Просять у задоволені позову щодо нього відмовити. Представник ТДВ «СТ «Домінанта» у судове засідання не з'явився, надіславши клопотання про розгляд справи без участі їх представника, просить у задоволені позову про стягнення витрат, понесених медичним закладом на лікування потерпілого, відмовити. Заслухавши пояснення сторін, з'ясувавши обставини та вивчивши матеріали справи, суд дійшов до таких висновків. Відповідно до ст.10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона згідно ст.60 ЦПК України зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 цього Кодексу. Згідно ст.1206 ЦК України особа, яка вчинила злочин, зобов'язана відшкодувати витрати закладові охорони здоров'я на лікування потерпілого від цього злочину, крім випадку завдання шкоди при перевищенні меж необхідної оборони або у стані сильного душевного хвилювання, що виникло раптово внаслідок насильства або тяжкої образи з боку потерпілого. Пунктом 1.4 "Порядку обчислення розміру фактичних витрат закладу охорони здоров'я на стаціонарне лікування потерпілого від злочинного діяння та зарахування стягнених з винних осіб коштів до відповідного бюджету і їх використання", затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 16 липня 1993 року №545, визначено, що особа, яка вчинила злочин, зобов'язана відшкодувати витрати закладові охорони здоров'я на лікування потерпілого від цього злочину, які підлягають стягненню з винних осіб на користь бюджету, з якого фінансується лікувальний заклад. Судом встановлено, що ухвалою Здолбунівського районного суду Рівненської області від 18 листопада 2014 року, яка набрала законної сили, [PERSON], обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України, звільнено від кримінальної відповідальності на підставі ст.45 КК України, у зв'язку з дійовим каяттям, провадження у справі закрито. З указаного рішення суду вбачається, що [PERSON] органами досудового розслідування обвинувачувався у тому, що він 20 жовтня 2013 року близько 00.05 години на вул.Заводська в м.Здолбунів Рівненської області, керуючи автомобілем «Citroen Berlingo» реєстраційний номер [NUMBER], не впорався з керуванням, не врахував дорожню обстановку та діючи у порушення вимог пунктів 10.4, 11.3 Правил дорожнього руху допустив виїзд на зустрічну ділянку дороги, де зіткнувся з автомобілем марки «ВАЗ-211140» під керуванням [PERSON], внаслідок чого останній отримав середньої ступеня тяжкості тілесні ушкодження по критерію довготривалого розладу здоров'я. Викладені обставини підтверджуються складеним слідчим та затвердженим прокурором обвинувальним висновком щодо повідомленої [PERSON] підозри у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України, висновком експерта №60 стосовно характеру, локалізації отриманих потерпілим тілесних ушкоджень та не заперечувалися обвинуваченим при розгляду кримінального провадження, який щиро покаявся, активно сприяв розкриттю злочину та повністю відшкодував потерпілому [PERSON] завдані збитки. З роз'яснень, які містяться в п.1 постанови Пленуму Верховного Суду України №12 від 23 грудня 2005 року «Про практику застосування судами України законодавства про звільнення особи від кримінальної відповідальності» вбачається, що звільнення від кримінальної відповідальності - це відмова держави від застосування щодо особи, котра вчинила злочин, установлених законом обмежень певних прав і свобод шляхом закриття кримінальної справи, яке здійснює суд у випадках, передбачених Кримінальним кодексом України, та у порядку, встановленому Кримінально-процесуальним кодексом України. Закриття кримінальної справи зі звільненням від кримінальної відповідальності можливе лише в разі вчинення особою суспільно небезпечного діяння, яке містить склад злочину та за наявності визначених у законі правових підстав. За вказаних вище обставин звільнення [PERSON] від кримінальної відповідальності з нереабілітуючих підстав та ненадання суду належних і допустимих доказів того, що шкоду завдано не з його вини, доводи представника відповідача щодо не встановлення вини [PERSON] у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.286 КК України , є помилковими. Відповідно до інформації Рівненської ЦМЛ від 20 грудня 2013 року потерпілий [PERSON] знаходився на стаціонарному лікуванні з 22 жовтня 2013 року по 08 листопада 2013 року, що за медичною картою стаціонарного хворого №20696 складає 18 ліжко-днів, загальна сума витрат на лікування останнього витрачено 3414,60 грн. Указаний розрахунок вартості лікування зроблений відповідно до постанови Кабінету Міністрів України №545 від 16 липня 1993 року, його правильність відповідачем належними доказами не спростований. Станом на 20 жовтня 2013 року цивільно-правова відповідальність [PERSON] відповідно до поліса №АС/6015578 від 17 серпня 2013 року була застрахована в ТДВ «Страхове товариство «Домінанта». Згідно зі ст.22 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи. Рівненська центральна міська лікарня у розумінні Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» не є третьою особою, якій завдано шкоду під час дорожньо-транспортної пригоди. Такого правового висновку дійшла колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у справі №6-12284св14 від 02 липня 2014 року. Статтею 24.1 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначено, що у зв'язку з лікуванням потерпілого відшкодовуються обґрунтовані витрати, пов'язані з доставкою, розміщенням, утриманням, діагностикою, лікуванням, протезуванням та реабілітацією потерпілого у відповідному закладі охорони здоров'я, медичним піклуванням, лікуванням у домашніх умовах та придбанням лікарських засобів. Покликання представника відповідача на дану норму Закону є помилковими, оскільки вона передбачає відшкодування витрат потерпілого у відповідному закладі охорони здоров'я, а не лікувального закладу. З огляду на викладене суд дійшов висновку, що позов прокурора щодо стягнення витрат Рівненської центральної міської лікарні на лікування особи, яка потерпіла від злочину, саме з відповідача [PERSON] є обґрунтованим, а тому позов в цій частині підлягає задоволенню, а стосовно співвідповідача - ТДВ «Страхове товариство «Домінанта», слід відмовити. При постановлені рішення з відповідача підлягає до стягнення судовий збір в прибуток держави згідно положень ст.88 ЦПК України в розмірі 243 грн. 60 коп., оскільки позивач звільнений від їх сплати. На підставі ст.ст.1166, 1206 ЦК України,

Outcome: approved