Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-25 00:00:00

02 липня 2020 року до Деснянського районного суду м.Києва надійшла зазначена позовна заява. 17.09.2020 року справа надійшла до Шевченківського районного суду м.Києва за підсудністю. В позовних вимогах позивач просить: розірвати договір підряду; стягнути з відповідача на користь позивача кошти невикористаного авансу в сумі 55 498,90 грн.; стягнути з відповідача на користь позивача компенсацію матеріальних затрат по демонтажу неякісно встановлених електроавтоматів в сумі 450,00 грн., кошти витрачені на послуги таксі в сумі 300,00 грн.; стягнути з відповідача компенсацію моральних збитків в сумі 6 325,00 грн. Вимоги обгрунтовані тим, що 24.05.2020 року між сторонами був укладений договір підряду - відповідач мав виконати ремонтні роботи. Як зазначає позивач, вона погодила загальний кошторис на суму 138 867,04 грн. та сплатила відповідачу аванс в розмірі 63 250,00 грн. Замість того, щоб приступити до виконання ремонтних робіт, відповідач 30.05.2020 року надіслав на електронну адресу позивача відкорегований кошторис 1 етапу, збільшивши його вартість на 8 612,83 грн. з вимогою доплатити йому додатковий аванс в сумі 5 733,00 грн. Виконання робіт електриком, як зазначає позивач, ніхто не контролював, тому їй довелось самій здійснювати контроль його роботи, що призвело до додаткових витрат на таксі на суму 300,00 грн. Так як відповідач проігнорував попередні побажання позивача, та не виконав всі її зауваження, не усунув виявлені нею недоліки, вона 09.06.2020 року повідомила відповідача про свій намір розірвати договір підряду і наполягала на присутності відповідача на об`єкті 11.06.2020 року для погодження акту виконаних робіт по факту, врегулювання фінансових питань, повернення ключів. Однак відповідач в призначений час не прийшов та повідомив, що всі документи надішле на електронну адресу. Після того як позивач отримала Акт виконаних робіт 1 етапу, проаналізувала їх та із своїми зауваженнями направила відповідачу, проте він з ними не погодився. Також позивач зазначає, що під час демонтажу електроавтоматів електриком якого вимушена була найняти позивач за власні кошти, з`ясувалося що вони були встановлені з порушенням техніки безпеки. 12.01.2021 року до суду надійшов відзив на заявлені вимоги в якому відповідач просить відмовити в задоволенні позовних вимог на тій підставі, що дійсно договір між сторонами був укладений та узгоджено кошторис першого етапу виконання робіт де було зафіксовано вартість робіт та матеріалів на загальну суму 89 575,93 грн. В подальшому Замовник сплатила Підряднику на виконання умов Договору 63 250,00 грн. та підрядник присупив до виконання робіт. Як зазначає відповідач, згодом, через короткий проміжок часу, можливо бажаючи в обхід підрядника домовитись за виконання робіт, позивачка вирішила що зможе без участі підрядника виконати роботи по ремонту. А коли працівники, які виконували роботи, пристали на пропозицію позивача щодо виконання робіт без врахування послуг підрядника, вона почала усіляко уникати спілкування з відповідачем та шукати приводи щоб влаштувати з ним конфлікт та розірвати укладений договір. Так як такі дії позивачки є порушенням п.6.2 Договору, саме відповідачем було прийнято рішення про розірвання договору. Позивач вимагала повернути весь аванс, проте матеріали по електриці були куплені та сплачені грошові кошти електрику за виконання робіт. А тому було запропоновано повернути грошові кошти за вирахуванням вартості матеріалів та робіт, що становить 44 623,00 грн. (63 250,00 -18 426,49 грн. згідно акту). Проте позивачка відмовилась отримувати частину авансу. Тому, як зазначає відповідач, він 16.06.2020 року засобами поштового зв`язку відправив пропозицію про повернення невикористаного авансу, Акти виконаних робіт на суму 18 426,49 грн. та два екземпляри угоди про розірвання договору. Після отримання вказаних актів Позивачка на них не відреагувала. А тому у відповідності до положень п.9.3 Договору вважається що Замовник прийняв роботи. Також відповідач зазначає, що вимоги позивача про відшкодування моральної шкоди, витрат понесених на таксі та демонтаж електроавтоматів є надуманими та не обгрунтованими, жодного належного та допустимого доказу виконання будівельних робіт неналежної якості позивач не надала, як і не висувала будь яких зауважень щодо якості електроавтоматів. 02.02.2021 року до суду надійшла відповідь на відзив в якій позивач категорично не погоджується з порушенням п.6.2 Договору. Рішення про розірвання договору було прийняте у зв`язку з дуже повільними темпами виконання ремонтних робіт. Також позивач категорично заперечує отримання пропозиції про отримання авансу. 30.03.2021 року до суду надійшли заперечення на відповідь на відзив, проте оскільки вони були подані з порушенням вимог ст.83 ЦПК України - не надано доказів направлення стороні позивача, вони були повернуті відповідачу без розгляду. В судовому засіданні позивач заявлені вимоги підтримала та просила їх задовольнити в повному обсязі. Відповідач в судове засідання не з`явився, представника не направив. хоча належним чином був повідомлений про час та місце слухання справи, про поважні причини неявки в судове засідання суд не повідомив. А тому на підставі положень статті 223 ЦПК України суд ухвалив про подальше слухання справи у відсутність відповідача. Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, тобто обов`язок доказування покладений на сторони. Оцінивши надані суду докази, вислухавши позивача, свідка, суд приходить до висновку про часткове задоволення заявлених вимог за наступних підстав. У відповідності до положень частини 1 статті 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Так, відповідно до ст.15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Стаття 16 ЦК України встановлює, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового та майнового права та інтересу. Стаття 814 ЦК України визначає, що за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов`язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов`язується прийняти та оплатити виконану роботу. Договір підряду може укладатися на виготовлення, обробку, переробку, ремонт речі або на виконання іншої роботи з переданням її результату замовникові. У відповідності до статті 849 ЦК України, Замовник має право у будь-який час перевірити хід і якість роботи, не втручаючись у діяльність підрядника. Якщо підрядник своєчасно не розпочав роботу або виконує її настільки повільно, що закінчення її у строк стає явно неможливим, замовник має право відмовитися від договору підряду та вимагати відшкодування збитків. Якщо під час виконання роботи стане очевидним, що вона не буде виконана належним чином, замовник має право призначити підрядникові строк для усунення недоліків, а в разі невиконання підрядником цієї вимоги - відмовитися від договору підряду та вимагати відшкодування збитків або доручити виправлення роботи іншій особі за рахунок підрядника. Замовник має право у будь-який час до закінчення роботи відмовитися від договору підряду, виплативши підрядникові плату за виконану частину роботи та відшкодувавши йому збитки, завдані розірванням договору. Як встановлено в судовому засіданні, 24.05.2020 року між фізичною особою-підприємцем [PERSON] (далі - Підрядник) та [PERSON] (далі - Замовник) був укладений Договір підряду за умовами якого Підрядник зобов`язується виконати роботи з ремонту квартири поетапно в обсязі, передбаченому орієнтовною договірною вартістю, з дотриманням будівельних норм і правил, а так само умов цього Договору. Замовник зобов`язується здійснити оплату всіх цих робіт в обсязі кошторису і договірною вартістю, що є невід`ємною частиною Договору і в термін, передбачений умовами цього Договору. Сторони підписали договір що свідчить їх згоду з визначеними умовами. Сторони як вбачається погодили кошторис на загальну суму 139 867,04 грн. та 24.05.2020 року відповідач отримав аванс за виконання 1 етапу робіт в сумі 63 250,00 грн. В подальшому, Підрядник надіслав уточнений (збільшений) кошторис на 1 етап та Акт 1 етапу (станом на 11.06.2020 року). Позивач, як Замовник не погодилась з уточненим кошторисом та направила Підряднику власні зауваження. Замовник, як вбачається з матеріалів справи, мала багато зауважень щодо роботи Підрядника, проте такі зауваження не вказані в Акті виконаних робіт, а вказані лише у переписці в месенджері Viber. Сторони домовились та визначили в п.5.1 Договору, що виконувані підрядником згідно Договору роботи повинні відповідати чинним на момент підписання Договору стандартам України, а також умовам цього Договору. Звертаючись до суду з позовом, позивач зазначала, що були проведені неякісні роботи електриком. Проте позивач не надала суду належних та допустимих доказів на підтвердження зазначених обставин, зокрема висновків експертів чи фахівців, а пояснення позивача в цій частині є суб`єктивними з врахуванням конфліктної ситуації, яка склалася між сторонами. В той же час суд не може взяти до уваги як належний доказ пояснення свідка [PERSON] , який пояснив що електропроводка була зроблена неналежної якості та він її переробив, щодо якості проведених електромонтажних робіт так як його свідчення щодо неналежної якості та обсягу виконаних ним робіт не підтверджені належними доказами. Умовами розділу 8 Договору передбачено дострокове припинення (розірвання) договору. Листом з описом вкладення від 16.06.2020 року [PERSON] направив [PERSON] - лист повернення авансу, угоду про розірвання договору та акт виконаних робіт станом на 11.06.2020 року. Як зазначила позивач в судовому засіданні, вона вказаний лист не отримувала. Як вбачається з матеріалів справи, з отриманого авансу в сумі 63 250,00 грн. на заробітну плату та матеріали використано 18 426,49 грн. (заробітна плата - 9 824,00 грн., матеріали - 8 602,49 грн.). Так як суду позивачем не надано доказів на спростування використаних матеріалів з тих, які придбані відповідачем, тому суд позбавлений можливості вирішити питання про повернення позивачу придбаних та не використаних матеріалів. Отже, враховуючи, що у відповідності до положень ч.4 ст.849 ЦК України Замовник має право у будь-який час до закінчення роботи відмовитися від договору підряду, виплативши підрядникові плату за виконану частину роботи та відшкодувавши йому збитки, завдані розірванням договору, суд приходить до висновку про розірвання договору підряду, укладеного 25.04.2020 року фізичною особою-підприємцем [PERSON] та [PERSON] та стягнути з фізичної особи-підприємця [PERSON] на користь [PERSON] не використаний аванс в розмірі 44 623 гривни 51 копійка (63 250,00 грн. - 18 426,49 грн.). Щодо заявлених вимог позивача в частині відшкодування витрат в сумі 300 грн. за послуги таксі та 450,00 грн. за демонтаж встановлених автоматів варто зазначити, що позивач не надала суду належних та допустимих доказів на підтвердження понесених витрат, а тому підстави для задоволення позову в цій частині відсутні. Крім того, позивач просила стягнути з відповідача на користь позивача моральну шкоду в розмірі 6 325,00 грн. Щодо заявлених вимог варто зазначити наступне. Відповідно до частини третьої статті 23 ЦК України розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Частина 1 статті 1167 ЦК України передбачено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Відповідно до положень зазначеної статті, компенсація моральної шкоди здійснюється за наявності всіх загальних умов відповідальності за завдання шкоди, а саме: протиправної поведінки, моральної шкоди, причинного зв`язку між протиправною поведінкою та завданою моральною шкодою та вини заподіювача. Судова практика при цьому виходить із положення, що "відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору" (п. 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року N 4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди"). Суду на підтвердження обґрунтування моральної шкоди не надані докази заподіяння позивачеві моральних страждань, а тому з врахуванням зазначеного суд приходить до висновку про відмову в задоволенні заявлених вимог позивача про відшкодування моральної шкоди. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Так, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково. Крім того, з відповідача на користь позивача на підставі положень статті 141 ЦПК України підлягають стягненню судові витрати про пропорційно задоволеним вимогам. На підставі вищевикладеного та

Outcome: partial