Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-01 00:00:00

[PERSON] звернувся в суд з вказаною заявою, обґрунтовуючи її тим, що його батько [PERSON], громадянин України, [INFO] року народження, уродженець села Браги Горіхівського району Волинської області, помер [INFO] року в селі Чайкіно Джанкойського району Автономної Республіки Крим. На день смерті його батько проживав [ADDRESS]. Відповідно до лікарського свідоцтва про смерть від 31.10.2017 року, його батько [PERSON], помер внаслідок раку лівої легені з метастазами в кістки. Факт смерті його батька був зареєстрований Джанкойським районним відділом запису актів цивільного стану Департаменту запису актів цивільного стану Міністерства юстиції Республіки Крим, про що 03.11.2017 року був складений відповідний актовий запис за №1562. Бородянським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Київській області йому було відмовлено у державній реєстрації смерті батька через невідповідність наданих їм на підтвердження факту смерті документів формі визначеній наказом Міністерства охорони здоров'я України від 08.08.2006 року №545 «Про впорядкування ведення медичної документації, яка засвідчує випадки народження і смерті», зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 25.10.2006 року за № 1150/13024, та виданий на території, де органи державної влади України тимчасово не здійснюють свої повноваження. У зв`язку з чим, неможлива реєстрація смерті його батька в органі державної реєстрації актів цивільного стану, і позбавляє його можливості реалізувати право на спадкування після смерті батька. Просив встановити факт смерті [PERSON], громадянина України, [INFO] року народження, уродженця села Браги Горіхівського району Волинської області, проживаючого [ADDRESS], який помер [INFO] року в селі Чайкіно Джанкойського району Автономної Республіки Крим. В судове засідання заявник не з'явився, надіслав до суду заяву з проханням розглядати справу без його участі та задовольнити його заяву. Заінтересована особа - Бородянський районний відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Київській області в судове засідання свого представника не направила, про час і місце розгляду справи належним чином повідомлена. Дослідивши письмові докази по справі, суд вважає, що заява підлягає задоволенню. Судом встановлено, що [PERSON] народився [INFO] року в місті Червоноград Львівської області, що підтверджується копією паспорту громадянина України серії [NUMBER] виданого 26 грудня 1995 року Московським РУГУ МВС України в місті Києві. Відповідно до копії паспорта громадянина України серії [NUMBER] виданого 26 липня 1999 року Джанкойським МРВ ГУ МВС України в Криму, [PERSON], народився [INFO] року, в селі Браги Горіхівського району Волинської області. Із копії свідоцтва про укладення шлюбу серії [NUMBER] вбачається, що [PERSON] та [PERSON], уклали шлюб 04 серпня 1974 року, про що було зроблено запис за №26. Як убачається з копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] виданого 27 лютого 1979 року Червоноградським міським відділом ЗАГС Львівської області, [PERSON] народився [INFO] року в м.Червоноград Львівської області, батьками зазначені - [PERSON] та [PERSON]. Згідно з копією свідоцтва про смерть, виданого 03 листопада 2017 року Джанкойським районним відділомм записів актів цивільного стану Департамента записів актів цивільного стану Міністерства юстиції Республіки Крим, [PERSON] помер [INFO] року в селі Чайкіно Джанкойського району Автономної Республіки Крим, про що 03 листопада 2017 року складено відповідний актовий запис за № 1562. Із листа Бородянського районного відділу державної реєстрації актів цивільного стану №16.5-102 від 13 лютого 2018 року вбачається, що [PERSON] було відмовлено у проведенні державної реєстрації смерті [PERSON], оскільки для підтвердження факту смерті [PERSON] пред'явлено документ, форма якого не відповідає формі, визначеній наказом Міністерства охорони здоров'я України від 08.08.2006 №545 «Про впорядкування ведення медичної документації, яка засвідчує випадки народження і смерті», зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 25.10.2006 за №1150/13024, та виданий на території, де органи державної влади України тимчасово не здійснюють свої повноваження. Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. За правилами ст.1, 9, 17, 18 Закону України "Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України", тимчасово окупована територія України є невід'ємною частиною території України, на яку поширюється дія Конституції та законів України; державні органи та органи місцевого самоврядування, утворені відповідно до Конституції та законів України, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території діють лише на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом. Будь-який акт (рішення, документ), виданий цими органами та/або особами, є недійсним і не створює правових наслідків; у разі порушення положень цього Закону державні органи України застосовують механізми, передбачені законами України та нормами міжнародного права, з метою захисту миру, безпеки, прав, свобод і законних інтересів громадян України, які перебувають на тимчасово окупованій території, а також законних інтересів держави Україна; громадянам України гарантується дотримання у повному обсязі їхніх прав і свобод, передбачених Конституцією України, у тому числі соціальних, трудових, виборчих прав та права на освіту, після залишення ними тимчасово окупованої території. Водночас, відповідно до практики Європейського суду з прав людини, зокрема, у справах проти Туреччини ("Loizidou v. Turkey", "Cyprus v. Turkey"), a також Республіки Молдови та Росії (Mozer v. the Republic of Moldova and Russia", "Ila§cu and Others v.Moldova and Russia"), ґрунтуючись на Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії (Namibia case), ЄСПЛ наголосив, що першочерговим завданням щодо прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної Сторони. Висновок Європейського суду з прав людини слід розуміти в контексті сформульованого у згаданому Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) , який є винятком із загального принципу щодо недійсності актів, у тому числі нормативних, які видані владою не визнаного на міжнародному рівні державного утворення. Зазначений виняток полягає в тому, що не можуть визнаватися недійсними всі документи, видані на окупованій території, оскільки це може зашкодити правам мешканців такої території. Зокрема, недійсність не може бути застосована до таких дій як реєстрація народжень, смертей і шлюбів, невизнання яких може завдати лише шкоди особам, які проживають на такій території. Застосовуючи "намібійський виняток" у справі "Кіпр проти Туреччини", ЄСПЛ, зокрема, зазначив, що, виходячи з інтересів мешканців, що проживають на окупованій території, треті держави та міжнародні організації, особливо суди, не можуть просто ігнорувати дії фактично існуючих на такій території органів влади. Протилежний висновок означав би цілковите нехтування всіма правами мешканців цієї території при будь-якому обговоренні їх у міжнародному контексті, а це становило б позбавлення їх наймінімальніших прав, що їм належать. Враховуючи наведену практику Європейського суду з прав людини, а також враховуючи ключове значення, яке має встановлення факту смерті особи для реалізації майнових та особистих немайнових прав заявника, рішення суду ґрунтується на дотриманні вимог ст.213 ЦПК України щодо повного і всебічного з'ясування обставин справи на підставі всіх поданих доказів, в тому числі з урахуванням документів, які видані установами, що знаходяться на тимчасово окупованій території України, та які, як виняток, приймаються до уваги судом та оцінюються разом з іншими доказами в їх сукупності та взаємозв'язку. Оцінюючи досліджені докази, суд вважає підтвердженим і таким, що підлягає встановленню факт, що [PERSON], помер [INFO] року в селі Чайкіно Джанкойського району Автономної Республіки Крим, що за правилами ст.17 Закону України "Про державну реєстрацію актів цивільного стану" є підставою для державної реєстрації смерті органом державної реєстрації актів цивільного стану України. Відповідно до ст.317 ЦПК України, рішення суду про встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України,підлягаєнегайному виконанню.

Outcome: approved