Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-12 00:00:00

У січні 2017 р. представник [PERSON] звернувся до суду з даним позовом до Ізмаїльської міської ради. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що з 09.04.1997 р. він фактично мешкає та був зареєстрован у кв. [ADDRESS] , власником якої був з 1969 р. громадянин [PERSON] [INFO] [PERSON] - помер, та з вказаного часу ніхто з спадкоємців по закону не заявив своїх прав на вказане майно. Вважає, що має право на нього за набувальною давністю, оскільки проживає у квартирі за вказаною адресою більше 10 років, здійснює ремонт житла, сплачує усі комунальні послуги. Ухвалою суду від 21.06.2017 р. за клопотанням представника позивача в якості співвідповідача по справу було залучено Фонд Державного майна України, як юридичну особу (а.с.46). 13.12.2019 р. представник позивача подав до суду заяву про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги підтримує і просить їх задовольнити. Представник Ізмаїльської міської ради про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, раніше у судових засіданнях суду послала, що міська рада не є належним відповідачем по справі, оскільки вказаний будок (квартира) не перебуває на балансі міської ради тощо. Фонд Державного майна України (далі - Фонд ДМУ) про час та місце розгляду справи також повідомлен належним чином, раніше був подано до суду відзив, згідно якому вважає, що Фонд ДМУ не є належним відповідачем по справі, оскільки таковим є попередній власник майна, або орган, уповноважений управляти майном відповідної територіальної громади (а.с.52-54). Вивчивши матеріали справи, су прийшов до висновку щодо відмови у задоволенні позовних вимог, виходячи з наступного. Так, за змістом ч. 1 ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Відповідно до ч. 4 ст. 344 ЦК України право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду. За роз`ясненнями п.п. 9, 12 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 07.02.2014 року "Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав", відповідно до ч.1 ст. 344 ЦК особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено ЦК. При чому, при вирішенні спорів, пов`язаних з набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке: - володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; - володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна; - володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. У разі втрати не із своєї волі майна його давнісним володільцем та повернення цього майна протягом одного року або пред`явлення протягом цього строку позову про його витребування набувальна давність не переривається (ч. 3 ст. 344 ЦК). Не переривається набувальна давність, якщо особа, яка заявляє про давність володіння, є сингулярним чи універсальним правонаступником, оскільки в цьому разі вона може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є (ч. 2 ст. 344 ЦК). За змістом ст. 344 ЦК України при набувальній давності тягар доказування лягає на позивача. Отже, з огляду на положення статті та роз`яснення, викладені в постанові Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 07.02.2014 року, набуття права власності на чужі речі за набувальною давністю здійснюється за умови, що річ, яка опинилася у володінні особи, є об`єктивно чужою, володілець суб`єктивно вважає майно своїм, володілець майна має бути добросовісним набувачем, володіння здійснюється протягом усього строку відкрито та продовжувалось безперервно, строк такого володіння нерухомим майном складає 10 років. Володіння має бути добросовісним, тобто володілець не повинен знати і не міг знати про те, що він володіє чужою річчю, а також обставини, у зв`язку з якими виникло володіння чужою річчю, не давали найменшого сумніву щодо правомірності набуття майна. Як вбачається з матеріалів справи, позивач проживав разом із померлим - на той час власником нерухомого майна [PERSON] . В обґрунтування позовних вимог про визнання права власності на нерухоме майно за набувальною давністю позивач посилається на те, що з позивач посилається на те, що з 1997 року він разом із позивачем відкрито і безперервно проживає у вказаній квартирі , особисто і неодноразово робив ремонти, самостійно оплачує всі комунальні платежі тощо. Проте, зазначені обставини не свідчать про отримання майна за підставами, достатніми для того, щоб мати право власності на нього. Позивач свідомо користувався майном із померлим власником. Таким чином, добросовісність позивача на зазначений ним, як початковий момент заволодіння частиною квартири була відсутня. Отже, позивачем не доведено наявність сукупності умов для набуття права власності за набувальною давністю відповідно до ст. 344 ЦК України. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed