Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-23 00:00:00

15 січня 2016 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON] про стягнення аліментів на повнолітню дитину, у якому вказав, що 02 січня 2016 року він досяг повноліття. В теперішній час він навчається в Донецькому національному технічному університеті, термін навчання закінчується 30 червня 2019 року. [PERSON] є його батьком, який сплачував аліменти на утримання позивача до досягнення ним повноліття. Позивач несе витрати, повязані зі своїм навчанням, а саме: на придбання навчальної літератури, проїзду до місця навчання та додому. Стипендію позивач не отримує, інших доходів не має, окрім матеріальної допомоги матері. Позивач просить стягнути з відповідача аліменти на свою користь в розмірі 1/4 частини від його доходу щомісяця до закінчення навчання в Донецькому національному технічному університеті. У судове засідання позивач [PERSON] не зявився, про час та місце розгляду сповіщений телефонограмами. В позовній заяви зазначив, що просить справу розглянути без його участі. Відповідач [PERSON] у судове засідання 24 травня 2016 року не з'явився, про час та місце розгляду справи сповіщений належним чином. У письмовому запереченні на позовну заяву просив розгляд справи провести без його участі (а.с.43). На попередньому судовому засіданні позовні вимоги не визнав, пояснив, що його син мешкає у м. Донецьку, який на теперішній час є окупованим і всі державні органи, в тому числі і навчальні заклади України, в Донецьку не функціонують. Йому не відомо, в якому саме навчальному закладі навчається його син [PERSON], яку допомогу надає йому мати. Останній раз він спілкувався з сином приблизно у 2012-2013 році. Просить у позові відмовити. Представник відповідача [PERSON] у судовому засіданні підтримав заперечення відповідача, пояснив, що позивач надав суду довідку про навчання, яка видана Донецьким НТУ під №02/24 від 10.12.2015, підписана так званим начальником відділу кадрів [PERSON] Однак, відповідно до листа Державного вищого навчального закладу «Донецький національний технічний університет» №1-2/538 від 05.04.2016, начальником кадрів Донецького національного технічного університету, який розташований у м. Красноармійську Донецької області, з 07.11.2014 призначена і працює на теперішній час [PERSON], а не [PERSON] Довідка, надана позивачем, сумнівна за своїм змістом. Також неможливо визначити реальні доходи і витрати, позивача. Відповідач же в свою чергу має на утриманні двох неповнолітніх дітей і має можливості надавати позивачу матеріальну допомогу. Просить у позові відмовити. Суд, заслухавши пояснення, дослідивши докази по справі, встановив таке. Відповідач [PERSON] є батьком позивача [PERSON], [INFO], і проживає окремо від нього. Відповідно до ч.1 ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. За змістом ч.2 ст.141 СК України розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Згідно зі ст. 199 Сімейного Кодексу України батьки зобовязані утримувати своїх повнолітніх дітей, якщо вони продовжують навчання і у звязку з цим потребують матеріальної допомоги, за умови, що батьки можуть надавати таку матеріальну допомогу. У п.20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» роз'яснено, що обов'язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов'язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв'язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. Тобто, однією з обовязковим умов настання обовязку батьків утримувати своїх повнолітніх дітей до досягнення ними 23-річного віку є продовження дітьми навчання (незалежно від форми навчання). На підтвердження факту продовження навчання позивач [PERSON] надав суду довідку №02/04 від 10 грудня 2015 року, видану державним вищим навчальним закладом «Донецький національний технічний університет» за підписом начальника відділу кадрів ДНТУ [PERSON] про те, що він є студентом першого курсу Донецького національного технічного університету, факультету компютерних наук і технологій денного відділення з 01 вересня 2015 року. Датою закінчення навчання вказано 30 червня 2019 року. Відповідач [PERSON] та його представник [PERSON] заявляли у суді клопотання про витребування з державного вищого навчального закладу «Донецький національний технічний університет» інформації про підтвердження факту навчання у цьому закладі відповідача [PERSON] Підставою для цього було те, що цей навчальний заклад перемістився з м. Донецька, який є окупованим, до м. Красноармійськ, а відповідач постійно мешкає у м. Донецьку, про що він вказував у своїй позовній заяві. Тому, у відповідача виникають сумніви стосовно того, що позивач навчається у ДВНЗ «Донецький національний технічний університет», який підпорядкований Міністерству освіти та науки України. Суд встановив, що відповідно до наказу Міністерства освіти і науки України від 03.10.2014 № 1129 "Про організацію освітнього процесу у Донецькому національному технічному університеті" до завершення збройного конфлікту на території м. Донецьк Донецький національний технічний університет проводить свою освітню діяльність (згідно з наявною ліцензією на освітню діяльність та сертифікатами про акредитацію) на базі Красноармійського індустріального інституту Донецького національного технічного університету. Донецький національний технічний університет розміщується за адресою: м. Красноармійськ, пл. Шибанкова, 2. На запит суду перший проректор ДВНЗ «Донецький національний технічний університет» [PERSON] надав відповідь №1-2/595 від 14 квітня 2016 року про те, що [PERSON] не є студентом ДВНЗ «Донецький національний технічний університет», заяви про вступ до цього навчального закладу у 2015 році не подавав (а.с.52). Крім того, на запит представника відповідача [PERSON] в.о. ректора [PERSON]Ляшок своїм листом №1-2/538 від 05 квітня 2016 року повідомив, що з 07 листопада 2014 року начальником відділу кадрів ДВНЗ «Донецький національний технічний університет» призначена [PERSON] (а.с.51). Тобто, у довідці, наданій позивачем [PERSON] на підтвердження факту його навчання, вказано особу, яка не займає посаду начальника відділу кадрів ДВНЗ «Донецький національний технічний університет». Відповідно до статті 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що позивач [PERSON] не довів факт продовження ним навчання у ДВНЗ «Донецький національний технічний університет» Міністерства освіти та науки України, а тому його позовні вимоги про стягнення аліментів на повнолітню дитину не підлягають задоволенню.

Outcome: dismissed