Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-15 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом до відповідача, в якому просила позбавити батьківських прав [PERSON] по відношенню до неповнолітньої доньки [PERSON] [INFO]. Позов обґрунтувала тим, що з відповідачем перебувала в шлюбі до 8 червня 2011 року. Від шлюбу з відповідачем вона має неповнолітню дитину - [PERSON], [INFO]. Після народження доньки відповідач усунувся від участі у вихованні дитини: не надавав матеріальної допомоги, не піклувався про фізичний та духовний розвиток дитини, не спілкувався з дитиною взагалі. Усі питання щодо виховання, догляду та піклування вирішуються позивачкою самостійно. Позивач та його представник в судове засідання не з'явилися, але представник позивача звернувся до суду з заявою про розгляд справи без його участі, на позові наполягають, не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідач також в судове засідання не з'явився, але був належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи шляхом публікації оголошення в газеті «Урядовий кур'єр». Судом ухвалено рішення про заочний розгляд справи. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що даний позов не підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав. Відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом з'ясовано, що відповідно до копії свідоцтва про народження [INFO] народилася [PERSON], її батьками є [PERSON] та [PERSON] (а.с. 7). Рішенням Ленінського районного суду м. Луганська від 25 грудня 2012 року стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти в розмірі 1\\4 усіх видів заробітку щомісячно на утримання дитини [PERSON] [INFO] (а.с. 8). Відповідно до ст. 19 Сімейного кодексу України при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов'язковою є участь органу опіки та піклування. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв'язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. Також судом з'ясовано, що відповідач проживає в м. Луганськ, тобто на території, яка не контролюється і з якою відсутній поштовий зв'язок. Ця обставина унеможливлює суд відповідно до ст. 19 Сімейного Кодексу України залучити до участі у розгляді цієї справи орган опіки та піклування за місцем проживання відповідача. Також суд позбавлений можливості отримати висновок органу опіки та піклування щодо розв'язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків. З метою захисту прав дитини судом залучено в якості третьої особи орган опіки та піклування за місцем знаходження суду - Службу у справах дітей Сватівської РДА Луганської області. Також суд зобов'язав цей орган опіки та піклування надати суду висновок щодо розв'язання спору та можливості позбавлення батьківських прав відповідача. Однак орган опіки та піклування направив до суду висновок, відповідно до якого він не має можливості надати висновок щодо можливості та доцільності позбавлення відповідача батьківських прав, оскільки ані позивач у справі, ані відповідач на території Сватівського району не проживають (а.с. 38). Згідно ст.150 Сімейного Кодексу України, батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов'язку батьківського піклування щодо неї. Закон України "Про охорону дитинства" від 26.04.2001р. передбачає, що кожна дитина має право на достатній життєвий рівень. При цьому, виховання в сім'ї є першоосновою розвитку особистості дитини. Згідно вимог ст. 141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи проживали вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Згідно вимог ч.1- ч.3 ст. 150 СК України, батьки зобов'язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім'ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини, піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Згідно вимог ч.4 ст. 155 СК України, ухилення батьків від виконання батьківських обов'язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Згідно ст. 164 Сімейного Кодексу України мати, батько можуть бути позбавлені батьківських прав якщо вона, він ухиляється від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Згідно ст.165 Сімейного Кодексу України право звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, орган опіки та піклування, та інші. Згідно з абз.2 п.16 постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 30.03.2007 року, ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Враховуючи викладене, суд вважає, що даний позов задоволенню не підлягає, оскільки надані позивачем докази, а саме: рішення суду про стягнення аліментів з відповідача та висновок про надання дозволу на виїзд за межі України (а.с.11) не можуть бути безумовним підтвердженням факту ухиляння відповідача від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Також відсутність відповідно до ст. 19 Сімейного Кодексу України висновку щодо можливості та доцільності позбавлення відповідача батьківських прав унеможливлює суд вважати відповідача таким, що ухиляється від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Доказів, які б підтвердили факт ухиляння відповідачем від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини позивачем не надано.

Outcome: dismissed