Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-12 00:00:00

Позивач - [PERSON] звернулась до суду із позовною заявою про позбавлення відповідачів - [PERSON] та [PERSON] від зобов'язання її утримувати, мотивуючи позовні вимоги тим, що відповідачі фактично не мають можливості її утримувати, а позивач, за наявності працездатних родичів, не має можливості влаштуватися до будинку-інтернату, чого потребує за станом здоров'я. Представник позивача та другий відповідач - [PERSON] у судовому засіданні підтримали позовні вимоги в повному обсязі та просили суд їх задовольнити. Перший відповідач - [PERSON] у судове засідання не з'явився, про причини неявки суд не повідомив, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином. Крім того, в матеріалах справи міститься заява [PERSON], згідно якої він відмовляється від догляду за позивачкою, у зв'язку із поганим станом здоровья. Представник позивача та другий відповідач не заперечували проти розгляду справи за відсутності першого відповідача. З'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позовних вимог, з огляду на наступне. Згідно довідки до акту огляду МСЕК №038460, позивачеві встановлено першу групу інвалідності, отже вона, в силу ст.1 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", є непрацездатною. За приписами ст.198 Сімейного кодексу України, батьки зобов'язані утримувати своїх повнолітніх непрацездатних дочку, сина, які потребують матеріальної допомоги, якщо вони можуть таку матеріальну допомогу надавати. Згідно ч.2 ст.267 Сімейного кодексу України, повнолітні брати і сестри зобов'язані утримувати непрацездатних повнолітніх братів і сестер, які потребують матеріальної допомоги, якщо вони не мають чоловіка, дружини, батьків або повнолітніх дочки, сина, за умови, що повнолітні брати та сестри можуть надавати матеріальну допомогу. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч.1 ст.16 ЦК України). Відповідно до ст.3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Однак, позивачем не обгрунтовано належним чином того, що наявність у її родичів, відповідно до закону, права її утримувати, порушує її права, як підстави для звернення до суду. Звертаючись до суду із даним позовом, позивач фактично просить вирішити питання щодо її прийому до будинку- інтернату, посилаючись при цьому на п.п.3.1 п.3 Типового Положення про будинок-інтернат для громадян похилого віку та інвалідів, геріатричний пансіонат, пансіонат для ветеранів війни і праці. Так, у судовому засіданні представник позивача вказувала на те, що [PERSON] не приймають до будинку-інтернату, оскільки вона має працездатних родичів, які зобов'язані утримувати її за законом. Згідно п.п.3.1 п.3 Типового Положення про будинок-інтернат для громадян похилого віку та інвалідів, геріатричний пансіонат, пансіонат для ветеранів війни і праці, затвердженого наказом Міністерства праці та соціальної політики України від 29.12.2001р. №549 (далі - Положення), до будинку-інтернату приймаються на державне утримання особи похилого віку, які досягли пенсійного віку, та інваліди першої і другої групи, старші за 18 років, які за станом здоров'я потребують стороннього догляду, побутового обслуговування, медичної допомоги, яким згідно з медичним висновком не протипоказане перебування у будинку-інтернаті та які не мають працездатних родичів, зобов'язаних їх утримувати за законом. Як свідчать матеріали справи, позивач зверталася до Управління праці та соціального захисту населення Добропільської райдержадміністрації із заявою про її прийняття до будинку-інтернату на постійне місцепроживання, оскільки вона потребує за станом здоров'я стороннього догляду. Однак, результати розгляду вказаної заяви в матеріалах справи відсутні. Відповідно до п.3.4 Положення, як виняток, до будинку-інтернату можуть прийматися особи похилого віку та інваліди, які мають працездатних дітей або родичів, зобов'язаних відповідно до чинного законодавства їх утримувати, якщо вони з об'єктивних причин не можуть цього робити. У такому разі щодо кожного окремого випадку, на підставі підтверджувальних документів, приймається рішення колегії відповідно Міністерства праці та соціального захисту Автономної Республіки Крим, головних управлінь праці та соціального захисту населення обласних держадміністрацій, Головного управління соціального захисту населення Київської міської держадміністрації, Управління праці та соціального захисту населення Севастопольської міської держадміністрації. Таким чином, вирішення питання щодо прийняття [PERSON], яка є інвалідом та має родичів, зобов'язаних відповідно до чинного законодавства її утримувати, має вирішуватися колегією Головного управління праці та соціального захисту населення Донецької обласної державної адміністрації, у відповідності із Типовим Положенням про будинок-інтернат для громадян похилого віку та інвалідів, геріатричний пансіонат, пансіонат для ветеранів війни і праці, затвердженого наказом Міністерства праці та соціальної політики України від 29.12.2001р. №549. З огляду на наведене, враховуючи відсутність порушення прав позивача з боку відповідачів та приймаючи до уваги, що рішення уповноваженого органу не може бути підмінено судовим рішенням, у суду відсутні правові підстави для задоволення позовних вимог [PERSON] до [PERSON] та [PERSON] про позбавлення зобов'язання утримування.

Outcome: dismissed