Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-20 00:00:00

27.08.2015 року відділ освіти виконавчого комітету Бердянської міської ради звернувся до суду з позовом до [PERSON] про відшкодування збитків. В обґрунтування заявлених вимог позивач зазначив наступне: актом ревізії фінансово-господарської діяльності відділу освіти виконавчого комітету Бердянської міської ради за період 01.12.2008 по 01.03.2013р. встановлено, що проведеною інвентаризацією на Станції юних натуралістів відділу освіти виконкому Бердянської міської ради у матереріально-відповідальної особи заступника директора по господарській частині [PERSON] встановлено нестачу 24 секцій забору металевого (інв. №10330013). Відповідно до пояснень [PERSON] металеві секції забору були викрадені у 2000 році в кількості 65 одиниць, з яких повернуто 41 одиниця. В ході ревізії не підтверджено звернення відділу освіти чи керівника СЮТ з заявами до правоохоронних органів. Відповідно до постанови Запорізького окружного адміністративного суду від 02.06.2014 року у справі за позовом Державної фінансової інспекції в Запорізькій області до відділу освіти виконавчого комітету Бердянської міської ради про зобовязання вчинити певні дії, було зобовязано відділ освіти виконкому Бердянської міської ради згідно вимоги №002-14/1525 від 21 листопада 2013 року відповідно до ст.1166 ЦК України стягнути з осіб, винних у нестачі матеріальних цінностей, розмір збитків та відповідно до п.10 Порядку визначення розміру збитків від розкрадання, нестачі, знищення (псування) матеріальних цінностей, затвердженого постановою КМУ від 22.01.1996 року №116, із сум, стягнутих відповідно до цього Порядку, здійснити відшкодування збитків, завданих підприємству, установі, організації з урахуванням фактичних витрат підприємства на відновлення пошкоджених або придбання нових матеріальних цінностей та вартості робіт з їх відновлення. Відповідно до Звіту про незалежну оцінку прямих збитків, спричинених внаслідок несанкціонованого демонтажу частини металевого паркану, складеного ТОВ «Некос+» сума збитків становить 24155 грн. На час проведення ревізії матеріально- відповідальною особою була заступник директора з господарчої частини ЗЮН [PERSON], з якою був укладений договір про повну матеріальну відповідальність. 30.12.2013 року за наказом №126-к «Про звільнення» [PERSON] було звільнено з посади за ст. 38 КЗпП України. Посилаючись на ст.130 КЗпП України, ст.ст.1166,1193 ЦК України просить суд стягнути з [PERSON] суму збитків 24155 грн. Представник позивача [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги підтримав. Суду додатково пояснив, що відповідач працювала на Станції юних натуралісті заступником директора з господарчої частини з 01.11.1995р. по 31.12.2013р. З нею був укладений договір про повну індивідуальну матеріальну відповідальність та передані матеріальні цінності за Актом приймання-передачі матеріальних цінностей, які за строком давності не збереглися. Договір про повну індивідуальну матеріальну відповідальність був поновлений з [PERSON] десь у січні-лютому 2013 року. Під час проведення ревізії фінансово-господарської діяльності відділу освіти виконавчого комітету Бердянської міської ради за період 01.12.2008 по 01.03.2013р. було проведено інвентаризацію на Станції юних натуралістів і виявлено нестачу 24 секцій забору металевого (інв. №10330013). Металеві секції забору були викрадені у період 1996-2000 рр. Збитки були оцінені у 24155 грн. Просить стягнути вказану суму збитків з відповідача. Відповідачка [PERSON] проти задоволення позову заперечує. В обґрунтування заперечень пояснила, що дійсно працювала на Станції юних натуралісті заступником директора з господарчої частини з 01.11.1995р. по 31.12.2013р. Металеві секції забору поступово розкрадалися впродовж 1996 -2000 років. Про факти розкрадання заносилися записи до журналу приймання-здачі чергувань, повідомлялося директору СЮН. Міліція заяви про порушення кримінальної справи не приймала за малозначністю викраденого майна. Вона піднімала питання про списання викраденого майна перед директором і бухгалтером, проте майно так і не було списано. Чи передавалося їй на зберігання майно за актом приймання-передачі на час прийняття її на роботу заступником директора з господарчої частини вона не памятає. Типовий договір про повну індивідуальну матеріальну відповідальність був підписаний нею вже під час проведення ревізії у квітні 2013 року. Вважає, що у її діях не має вини з розкрадання секцій забору і відповідно їх нестачі. Також вказує на те, що позивач пропустив строк звернення до суду з цим позовом, встановлений КЗпП України, а тому просить відмовити у задоволенні позову. Вислухавши учасників процесу, вивчивши матеріали справи, суд встановив наступне. За наказом відділу освіти виконкому Бердянської міської ради №120-к від 25.10.1995р. [PERSON] була прийнята по переводу на роботу на посаду заступника директора по АХЧ ( а.с.15). Наказом відділу освіти виконкому Бердянської міської ради №126-к від 30.12.2013 року [PERSON] була звільнена з посади заступника директора з господарчої частини Станції юних натуралістів з 31.12.2013 року за ст. 38 КЗпП України (а.с.14). У період з 25.03.2013р. по 20.06.2013р. Бердянською обєднаною державною фінансовою інспекцією була проведена ревізія фінансово-господарської діяльності відділу освіти виконкому Бердянської міської ради за період з 01.08.2008р. по 01.03.2013р. Під час проведення інвентаризації Станції юних натуралістів відділу освіти була виявлена нестача 24 секцій забору металевого (інв. №10330013), що підтверджується протоколом інвентаризаційної комісії СЮН від 04.04.2013р. (а.с.100), інвентаризаційним описом від 04.04.2013р. (а.с.102103), актом ревізії фінансового органу №002-21/4 від 27.06.2013р. (а.с.37-41). Представник позивача посилається на те, що внаслідок неналежного виконання відповідачем своїх посадових обовязків щодо збереження матеріальних цінностей, ввірених їй, позивачу завдано матеріальні збитки, які відповідно до ст. 130 КЗпП України, ст.ст.1166, 1193 ЦК України мають бути стягнуті з відповідачки, як з особи, яка несе повну матеріальну відповідальність. Згідно з ч.1 ст. 1 ЦК України цивільним законодавством регулюються особисті немайнові та майнові відносини (цивільні відносини). Відповідно до частини першої статті 9 ЦК України положення цього Кодексу застосовуються також до трудових відносин, якщо вони не врегульовані іншими актами законодавства. За змістом ч.1 ст. 3 КЗпП України трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами регулює законодавство про працю. Таким чином, норми ст.1166,1193 ЦК України до правовідносин, які виникли між сторонами, не можуть бути застосовані, оскільки відшкодування матеріальної шкоди за цими нормами застосовується тільки в разі наявності між сторонами спору в деліктних зобов'язаннях. Підстави, умови, порядок, межі й розмір матеріальної відповідальності працівників за шкоду, заподіяну ними підприємству, установі, організації, встановлені Главою ІХ КЗпП. За правилами ст. 130 КЗпП України, працівники несуть матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації внаслідок порушення покладених на них трудових обовязків. Відповідно до п.1 ч.1 ст. 134 КЗпП України працівники несуть матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди, заподіяної з їх вини підприємству, установі, організації, у випадках, коли між працівником і підприємством, установою, організацією відповідно до статті 135-1 цього Кодексу укладено письмовий договір про взяття на себе працівником повної матеріальної відповідальності за незабезпечення цілості майна та інших цінностей, переданих йому для зберігання або для інших цілей. З наданої позивачем копії типового договору про повну індивідуальну матеріальну відповідальність, який підписаний відповідачем [PERSON] (а.с.10) неможливо встановити коли саме був укладений цей договір, дата укладання в договорі не зазначена. В пояснювальній записці директора СЮН [PERSON] (а.с.91) вона зазначає, що цей договір був поновлений у січні-лютому 2013 року, а відповідач [PERSON]М стверджує, що цей договір був підписаний нею під час проведення ревізії. З наданих суду копій інвентаризаційних описів основних засобів за 2009-2012 роки (а.с.92-99) вбачається, що усі цінності перелічені в описах, в тому числі паркан інв. №10330013, перевірялися комісією в натурі за присутності [PERSON] і знаходилися на її відповідальному зберіганні. 04.04.2013 року на підставі наказу №18 по Станції юних натуралістів (а.с.101) була утворена комісія для проведення інвентаризації. 04.04.2013 року комісією складений інвентаризаційний опис (а.с.102) і виявлено нестачу 24 секцій паркану інв. №10330013. Про факт виявлення нестачі 24 секцій паркану також було зазначено в акті ревізії фінансово-господарської діяльності відділу освіти виконкому Бердянської міської ради за період з 01.12.2008 по 01.03.2013 від 27.06.2013 року №002-21/4 ( а.с.37-41). За правилами ст. 233 цього Кодексу встановлено, що для звернення власника або уповноваженого ним органу до суду в питаннях стягнення з працівника матеріальної шкоди, заподіяної підприємству, установі, організації, встановлюється строк в один рік з дня виявлення заподіяної працівником шкоди. Встановлений частиною третьою цієї статті строк застосовується і при зверненні до суду вищестоящого органу. Як роз'яснено у пункті 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 29 грудня 1992 року № 14 "Про судову практику в справах про відшкодування шкоди, заподіяної підприємствам, установам, організаціям їх працівниками", судам необхідно перевіряти, чи додержаний власником або уповноваженим ним органом встановлений статтею 233 КЗпП річний строк з дня виявлення заподіяної працівником шкоди для звернення в суд з позовом про її відшкодування. Днем виявлення шкоди слід вважати день, коли власнику або уповноваженому ним органу стало відомо про наявність шкоди, заподіяної працівником. Днем виявлення шкоди, встановленої в результаті інвентаризації матеріальних цінностей, при ревізії або перевірці фінансово-господарської діяльності підприємства, установи, організації, слід вважати день підписання відповідного акта або висновку. Судом було встановлено, що днем виявлення шкоди в даному випадку необхідно вважати день складання 04.04.2013 року комісією інвентаризаційного опису (а.с.102), протоколу інвентаризаційної комісії (а.с.100), і як наслідок підписання 27.06.2013 року акту ревізії фінансово-господарської діяльності відділу освіти виконкому Бердянської міської ради за період з 01.12.2008 по 01.03.2013 №002-21/4 ( а.с.37-41). Відповідач проти задоволення позову заперечує, посилаючись на відсутність її вини у нестачі матеріальних цінностей і просить відмовити у задоволенні позову, оскільки позивачем пропущений строк звернення до суду з цим позовом. Позивач заперечує проти цього, посилаючись на норми ст. 257 ЦК України, і зазначає, що ними не пропущений трирічний строк позовної давності. Оскільки спір між сторонами виник із трудових правовідносин, то до даних правовідносин необхідно застосувати ст.233 КЗпП України, оскільки вказана норма є імперативною і підлягає застосуванню незалежно від клопотання будь-якої із сторін про її застосування чи незастосування. Норми ЦК України на вказані правовідносини, які є трудовими і врегульовані спеціальним законом - Кодексом Законів про працю України, не поширюються. Такі ж правові позиції були висловлені у постанові Верховного суду України від 02 березня 2016р. у справі №6-1263цс15. Зважаючи на те, що позивач пропустив строк звернення до суду, передбачений ст.233 КЗпП України, поважних причин для його поновлення судом не встановлено, тому суд приходить до висновку, що у задоволенні позову необхідно відмовити.

Outcome: dismissed