Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-29 00:00:00

11.04.2016 року позивач звернувся до суду із позовною заявою до [PERSON] про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом визнання права власності кредитора - ПАТ «ВіЕйБІ Банк» на майно за Іпотечним договором за реєстровим № 3713 від 23 травня 2007 року, посвідченим приватним нотаріусом Овідіопольського районного нотаріального округу Куркан Н.Ф. в рахунок погашення заборгованості 3 406 891,61 (три мільйони чотириста шість тисяч вісімсот дев'яносто одна) гривня 61 копійок за кредитним договором №130/07ф від 14.05.2007 року, укладеного між позичальником [PERSON] та кредитором Публічним акціонерним товариством «ВіЕйБІ Банк». Представник позивача в судове засідання не з"явився, звернувся до суду із заявою про підтримання позову, який просив розглянути у його відсутність. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з"явилась, надала заяву до суду про застосування спливу строку позовної давності і просила суд розглянути справу у її відсутність з урахуванням поданої заяви. Дослідивши матеріали справи суд прийшов до висновку, що позов задоволенню не підлягає з наступних підстав: Так судом встановлено, що 14 травня 2007 року між позичальником [PERSON] і кредитором ПАТ «ВіЕйБі Банк» (колишня назва ВАТ «ВіЕйБі Банк») був укладений кредитний договір №130/70ф, відповідно кредитор надав позичальнику кредит в сумі 60 000,00 доларів США з оплатою процентів за користування кредитними коштами в розмірі 14% річних. 23 травня 2007 року для забезпечення зобов'язань за цим кредитним договором між позивачем між ВАТ «ВіЕйБі Банком» і відповідачем - Іпотекодавцем [PERSON] був укладений Іпотечний договір, посвідчений приватним нотаріусом Овідіопольського районного нотаріального округу Куркан Н.Ф. за реєстровим № 3713. Згідно Іпотечного договору відповідач передала банку в іпотеку наступне майно: садовий будинок з господарчими будівлями та спорудами під № 103, що складається в цілому з одного садового будинку під літ «А-2», сараю під літ. «Б», вбиральні під літ. «В», спорудження 1-4, розташованих на земельної ділянці площею 1000 кв.м у садівничому кооперативі «Аист» Сухолиманської сільської ради Овідіопольського району Одеської області, що належить [PERSON] на праві власності. 14 травня 2007р. була укладена Додаткова угода №1 до Кредитного договору №130/70ф від 14.03.2007р. відповідно якої був визначений графік погашення кредиту, повернення кредиту з червня 2007 року по квітень 2017 року по 500,00 дол. США. 6 серпня 2007 р. була укладена нова Додаткова угода №2 до Кредитного договору №130/70ф від 14.03.2007р., відповідно якої була змінена сума щомісячного платежу погашення кредиту по 555,56 дол. США. 25 грудня 2007 року між позичальником і кредитором була укладена Додаткова угода № 3 до Кредитного договору №130/70ф від 14.03.2007р., зі змісту якого вбачається надання кредиту в сумі 110 000,00 дол.США. 25 грудня 2007 року між позичальником і кредитором була укладена Додаткова угода № 4 до Кредитного договору №130/70ф від 14.03.2007р., з урахуванням зміни суми наданого кредиту була змінена сума щомісячного платежу на виконання зобов'язань по кредитному договору у розмірі з липня 2008 року по квітень 2017 року по 1028,04 дол. США. 25 грудня 2007 року між позивачем ПАТ «ВіЕйБі Банк» і відповідачем Іпотекодавцем [PERSON] досягнута домовленість про внесення змін до обсягу зобов'язань за Кредитним договором №130/70ф з урахуванням додатків до нього №3, №4, про що уклали Додатковий договір до Іпотечного договору, якій посвідчений приватним нотаріусом Овідіопольського районного нотаріального округу Куркан Н.Ф. за реєстровим № 11110. 18 серпня 2008 року між позичальником і кредитором була укладена нова Додаткова угода № 5 , якою було збільшено плату за користування кредитними коштами в розмірі 15 відсотків річних. 8 грудня 2008 року між позичальником і кредитором була укладена нова Додаткова угода № 6 , якою було збільшено плату за користування кредитними коштами в розмірі 17 відсотків річних. Вказані зобов'язання, які виникають з Додаткової угоди №5 до Кредитного договору №130/70ф і Додаткової угоди №6 до Кредитного договору №130/70ф від 14.03.2007 року, які збільшують в цілому кредитні зобов'язання Позичальника та збільшуюсь відповідальність Відповідача як Іпотекодавця. Додатковим договором від 25 грудня 2007 року про внесення змін до Іпотечного договору від 23 травня 2007 року, не охоплювались ці зобов'язання та цім Іпотечним договором не забезпечувались. До позовної заяви надано розрахунок заборгованості Позичальника за кредитними зобов'язаннями в сумі 6 492 635,73 грн станом на 06.01.2016 року з урахуванням сум заборгованості, визначених Додатковими угодами № 5 від 18 серпня 2008 року та №6 від 8 грудня 2008 року до Кредитного договору №130/07ф від 14 травня 2007 року, виконання яких не забезпечується Іпотечним договором від 23.03.2007 року та внесеними до нього змінами Додатковим договором від 25.12.2007 року. Доданий до позовної заяви розрахунок заборгованості є односторонньою вимогою позивача, яка не підтверджується іншими учасниками кредитних зобов'язань і безспірність цієї суми заборгованості не підтверджена належними доказами, які містяться у матеріалах справи. До позову додана в якості доказу безспірності розрахунку заборгованості ксерокопія Заочного рішення від 25 жовтня 2012 року Приморського районного суду м. Одеси (судді Загороднюк В.І.) по справі № 1522/8446/12 про стягнення з [PERSON] на користь ПАТ ВіЕйБі Банку заборгованості за Кредитним договором №130/07ф від 14 травня 2007 року в сумі 1 108 242(один мільйон сто вісім тисяч двісті сорок дві) гривні 07 копійок. Як вбачається зі змісту позову, позовні вимоги до Іпотекодавця [PERSON] про визнання права власності на іпотечне майно обґрунтовуються наявністю кредитної заборгованості позичальника [PERSON], яка виникла внаслідок порушення позичальником умов кредитного договору №130/70ф від 14 травня 2007 року, укладеного між позивачем ВАТ «ВіЕйБі Банком» та [PERSON]. При наявності заперечень сторони по справі проти використання в якості доказу ксерокопії Рішення Приморського суду, яка не засвідчена належним чином судовою установою та відомості про яку відсутні в Єдиному державному реєстрі судових рішень, це рішення Приморського районного суду міста Одеси, яке надане Позивачем в якості доказу до позову, не може бути визнане належним і допустимим доказом по справі, і не може застосовуватись при вирішені справи по суті та не може бути застосовуватися для визнання безспірною суми розрахунку заборгованості. Окрім того, доданий до позову розрахунок не містить відомостей про складові суми кредиту, відсотків та пені заборгованості в розмірі 3 406 891,61 грн. за кредитним договором, не містить відомостей про період виникнення заборгованості і при таких обставинах він не може бути підставою для ухвалення обґрунтованого рішення про задоволення позовних вимог з дотриманням приписів статті 212 ЦПК України. Наведені обставини про збільшення відповідальності Іпотекодавця перед кредитором без відповідного внесення змін до іпотечного договору, при відсутності доказів про безспірність розрахунку сум кредитної заборгованості за кредитним договором, виключають можливість задоволення позовних вимог за рахунок іпотечного майна шляхом визнання права власності на майно, що є предметом іпотеки. Окрім наведених обставин відсутності підстав для задоволення позову суд приходить к висновку про необхідність задоволення заяви відповідача про застосування строків позовної давності до заявлених позовних вимог. Як вбачається з матеріалів справи, позивач з позовом звернувся до Овідіопільского районного суду Одеській області 11 квітня 2016 року. При дослідженні наданих суду позивачем доказів, суд дійшов висновку про те, що перебіг позовної давності щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу. Як вбачається з матеріалів справи і з розрахунку заборгованості за вказаним кредитним договором фактичне погашення заборгованості відповідачем припинено з 01.11.2008 року. Таким чином, на підставі ч.1 ст.261 ЦК України у Позивача виникло право на позов про стягнення кредитних коштів за кредитним договором і право звернення на предмет іпотеки з грудня 2008 року . Розрахунок заборгованості за Кредитним договором від 14 травня 2007 року № 130/07ф станом на 06 січня 2016 року розраховує заборгованість за відсотками та тілом кредиту починаючи з 01.11.2008 року по 06.01.2016 року без врахування спливу трьохрічного строку звернення кредитора до суду. Перебіг позовної давності щодо повернення кредиту у цілому обчислюється із дня настання строку виконання основного зобов'язання, яким є строк виконання зобов'язання у повному обсязі (кінцевий строк повернення кредиту й платежів за ним) або у зв'язку із застосуванням права на повернення кредиту достроково (висновки Верховного Суду України, викладені у постановах № 6-53цс14 від 17 вересня 2014 року, № 6-125цс14 від 17 вересня 2014 року). Матеріали справи містять відомості про те, що позивач раніше вже звертався до суду з позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором. 30 березня 2010 року, як вбачається з матеріалів справи і змісту Ухвали Київського районного суду м. Одеси від 05 квітня 2011 року про залишення позовної заяви по справі №2-784/11 без розгляду, ПАТ «ВіЕйБі Банк» (колишня назва ВАТ «ВіЕйБі Банк») позивач раніше звертався до Київського районного суду м. Одеси з позовом до [PERSON] та [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором до позичальника и до Іпотекодавця, відповідача за цим позовом. Зі змісту наданої суду позовної заяви ВАТ «ВіЕйБі Банк» вбачається, що банк скористався своїм правом дострокового стягнення кредитної заборгованості і стягнення на предмет іпотечного договору зазначивши, що: «… згідно умов п.3.2.3 Кредитного договору та ч.2 ст. 1050, ч.2 ст.1054 ЦК України, термін повернення кредиту в повному обсязі - є таким, що настав 24 квітня 2009 року. ….». Таким чином, ВАТ «ВіЕйБі Банк» використав своє право на дострокове звернення за кредитним та іпотечним договорами, сплив строку якого, як вказано в позові банку, почався з 24 квітня 2009 року. Встановлений ст.257 ЦК України трьохрічний строк позовної давності сплинув після трьох років - 24 квітня 2012 року. Досліджуючи матеріали справи, а саме копію Постанови Овідіопольського районного суду від 16 березня 2009 року по справі №2а-98/2009 суд, вважає, що заявлені позивачем вимоги підпадають під дію Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» від 03.06.2014 року, оскільки предмет іпотекі використовується як місце постійного проживання Боржника, а також у власності відповідача не існує іншого майна. На підставі викладених обставин, враховуючи, що судом не встановлено, а позивачем не доведено поважності причин пропуску звернення до суду з цим позовом, відповідачем заявлено про застосування строків позовної давності, суд вважає за необхідне відмовити ПАТ «ВіЕйБі Банк» у задоволенні позову до [PERSON] про звернення стягнення на предмет іпотекі в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором. Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно зі ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися в суд за захистом свого цивільного права у випадку його порушення з вимогою про примусове виконання зобовязання в натурі. За ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільну справу в межах заявлених вимог і на підставі представлених сторонами доказів.

Outcome: dismissed