Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-17 00:00:00

08.10.2020 року до суду звернулася позивач [PERSON] з позовом про зміну реєстрації місця проживання дитини без згоди батька до відповідача [PERSON] , треті особі, що не заявляють самостійних вимог: комісія з питань захисту прав дитини при Верхньодніпровській районній державній адміністрації і Центр надання адміністративних послуг апарату виконавчого комітету Верхньодніпровської міської ради 29.10.2020 року отримана довідка про реєстрацію місця проживання відповідача - фізичної особи. 30.10.2020 року ухвалою Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області відкрите провадження у справі та справу призначено до розгляду за правилами загального провадження в підготовчому судовому засіданні на 14.12.2020 року. 14.12.2020 року проведене підготовче судове засідання. Справа призначена до розгляду на 18.01.2021 року. Учасникам розгляду справи роз`яснені права та обов`язки у відповідності до ст. 43, 44, 49 ЦПК України. 18.01.2021 року представником третьої особи подана заява про подальший розгляд справи у відсутність представника третьої особи. Згідно заявлених позовних вимог за позовною заявою позивач просить надати їй дозвіл на зняття з реєстрації місця проживання її сина [PERSON] , [INFO] за адресою: [ADDRESS] та надати дозвіл на реєстрацію його місця проживання за адресою: [ADDRESS] без згоди батька [PERSON] , [INFO] . В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на наступне: з 08 жовтня 2016 року по 03.06.2019 року вона перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем. За рішенням Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 03.06.2019 року шлюб між ними був розірваний. В період шлюбу у них народився син - [PERSON] , [INFO] . З 05 жовтня 2018 року вона з сином фактично стали проживати за адресою: [ADDRESS] . З метою належного оформлення місця проживання сина вона звернулась до Центру надання адміністративних послуг апарату виконавчого комітету Верхньодніпровської міської ради з метою зняття з реєстрації сина та реєстрації за місцем його фактичного проживання разом з нею. Однак в проведенні вказаної реєстрації їй було відмовлено, оскільки відсутня згода батька дитини на зняття з реєстрації та реєстрації її за новим місцем проживання. 21.05.2019 року вона звернулась до комісії з питань захисту прав дитини при Верхньодніпровській районній державній адміністрації із заявою щодо визначення місця проживання дитини разом з нею. Було обстежено умови її проживання, надані всі необхідні документи і характеристики. Відповідач був присутнім на засіданні комісії з питань захисту прав дитини при Верхньодніпровській районній державній адміністрації та пояснив, що він не заперечує проти визначення місця проживання їхнього спільного сина разом з позивачкою за адресою: [ADDRESS] . Рішенням комісії з питань захисту прав дитини при Верхньодніпровській районній державній адміністрації встановлено доцільність визначення місця проживання їхнього спільного сина за адресою: [ADDRESS] . Але при особистій зустрічі з відповідачем з питання зміни місця реєстрації проживання дитини їй було відмовлено. Домову книгу та інші необхідні документи відповідач відмовився надати, і на її прохання виконати рішення комісії з питань захисту прав дитини при Верхньодніпровській районній державній адміністрації вона отримала категоричну відмову відповідача. Вона ще декілька разів в добровільному порядку намагалась вирішити питання реєстрації місця проживання сина, але її прохання відповідачем були проігноровані та згода на зміну реєстрації місця проживання сина не надана, що й стало підставою звернення до суду. В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала за підставами, викладеними в позовній заяві. Просила їх задовольнити Відповідач в судове засідання не з`явився, про дату, час і місце розгляду справи повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив. Відзиву на позовну заяву не надав. Представники третіх осіб, що не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору, в судове засідання не з`явилися, про дату, час і місце розгляду справи повідомлені належним чином та подали заяви про розгляд справи у їх відсутність. Відповідно до п. 1 ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ратифікованої Україною, Законом України № 475/97-ВР від 17 липня 1997 року, яка відповідно до ст.9 Конституції України є частиною національного законодавства України, кожна людина при визначенні її громадянських прав та обов`язків має право на справедливий розгляд справи незалежним та безстороннім судом. Відповідно до вимог ст. 55 Конституції України кожному гарантується судовий захист його прав і свобод. Згідно ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку , встановленому цим кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів Завданням суду при здійсненні правосуддя, в силу ст. 2 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" є забезпечити кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною радою України. За змістом положень вказаних норм, розпорядження своїм правом на захист є диспозитивною нормою цивільного законодавства, яке полягає у наданні особі, яка вважає свої права порушеними, невизнаними або оспорюваними, можливості застосувати способи захисту, визначені законом або договором. Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, держави та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором При цьому, предметом позову є матеріально-правова вимога позивача до відповідача, а підставою - посилання на належне йому право, юридичні факти, що призвели до порушення цього права, та правове обґрунтування необхідності його захисту. Отже, виходячи із наведеного, на момент звернення із тим чи іншим позовом, права та інтереси, на захист яких поданий позов вже мають бути порушені, невизнані або оспорювані особою, до якої пред`явлений позов, тобто, законодавець пов`язує факт звернення до суду із наявністю вже порушених прав та інтересів позивача. Метою ж позову є розгляд спору і захист вже порушених, невизнаних або оспорюваних суб`єктивних прав або законних інтересів позивача. Суд, з`ясувавши зміст позовних вимог, заслухавши учасників розгляду справи, вивчивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, приходить до таких висновків. Судом встановлено такі факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі з 08 жовтня 2016 року по 03.06.2019 року. За рішенням Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 03.06.2019 року шлюб між сторонаим був розірваний, що підтверджується копією рішення суду. В період шлюбу у сторін народився син - [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження, в якому сторони записані батьками дитини. З жовтня 2018 року позивач з сином фактично стали проживати за адресою: [ADDRESS] . З метою належного оформлення місця проживання сина позивач звернулась до Центру надання адміністративних послуг апарату виконавчого комітету Верхньодніпровської міської ради з метою зняття з реєстрації сина та реєстрації за місцем його фактичного проживання разом з нею. Однак в проведенні вказаної реєстрації їй було відмовлено, оскільки відсутня згода батька дитини на зняття з реєстрації та реєстрації її за новим місцем проживання, що підтверджується копією заяви про реєстрацію місця проживання малолітньої дитини. Відповідно до ст. 11 ЗУ «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Згідно ч.4 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження начального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає. Згідно ч. 1 ст. 242 ЦК України батьки є законними представниками своїх малолітніх та неповнолітніх дітей. Місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків (ч.1 ст. 160 СК України). Відповідно до ч. 1 ст. 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом. За вимогами ст.6 ЗУ «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» визначено, що реєстрація місця проживання і зняття з місця реєстрації особи за заявою законного представника здійснюється за згодою інших законних представників. Пунктом 18 Правил реєстрації місця проживання, затверджених постановою КМУ від 02.03.2016року №207 передбачено, що у разі реєстрації місця проживання батьків за різними адресами місце проживання дитини, яка не досягла 14 років, реєструється разом з одним із батьків за письмовою згодою другого з батьків у присутності особи, яка приймає заяву, або на підставі засвідченої в установленому порядку письмової згоди другого з батьків (крім випадків, коли місце проживання дитини визначено відповідним рішенням суду або рішенням органу опіки та піклування). Відповідно до п.26 Правил реєстрації місця проживання, затверджених постановою КМУ «Про затвердження Правил реєстрації місця проживання та Порядку передачі органами реєстрації інформації до Єдиного державного демографічного реєстру» від 02.03.2016 року №207, у разі реєстрації місця проживання батьків за різними адресами зняття з реєстрації місця проживання дитини, яка не досягла 14 років, разом з одним із батьків здійснюється за письмовою згодою другого з батьків у присутності особи, яка приймає заяву, або на підставі засвідченої в установленому порядку письмової згоди другого з батьків (крім випадків, коли місце проживання дитини визначено відповідним рішенням суду або рішенням органу опіки та піклування). Статтею 3 Конвенції ООН «Про права дитини» від 20.11.1989 року із змінами, ратифікованою постановою Верховної Ради України від 27.02.1991 року №789-ХІІ, передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється найкращому забезпеченню інтересів дитини. У свою чергу, відсутність письмової згоди другого з батьків на зняття з реєстрації місця проживання дитини чи реєстрація місця проживання дитини є підставою для відмови у задоволенні заяви про здійснення вказаних реєстраційних дій. Судом встановлено, що позивачка 21.05.2019 року звернулась до комісії з питань захисту прав дитини при Верхньодніпровській районній державній адміністрації з заявою щодо визначення місця проживання дитини разом з нею. Були обстежені умови проживання позивача, отримані всі необхідні документи і характеристики. Відповідач був присутнім на засіданні комісії з питань захисту прав дитини при Верхньодніпровській районній державній адміністрації та пояснив, що він не заперечує проти визначення місця проживання їхнього спільного сина разом з позивачкою за адресою: [ADDRESS] . Рішенням комісії з питань захисту прав дитини при Верхньодніпровській районній державній адміністрації встановлено доцільність визначення місця проживання спільного сина сторін за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується копією рішення. В подальшому при особистій зустрічі з відповідачем з питання зміни місця реєстрації проживання дитини, прохання надати домову книгу та інші необхідні документи для зміни місця реєстрації малолітньої дитини відповідач відмовився надати їх позивачеві, і на прохання виконати рішення комісії з питань захисту прав дитини при Верхньодніпровській районній державній адміністрації позивачка отримала відмову. Відповідно до статті 17 Закону України від 23 лютого 2006 року «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського Суду як джерело права. Аналіз наведених норм права, зокрема й практики Європейського суду з прав людини, дає підстави для висновку, що рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й, у першу чергу, повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а вже тільки потім права батьків. Під інтересами дитини треба розуміти забезпечення умов, необхідних для її повноцінного фізичного, психічного і духовного розвитку, що є неодмінним атрибутом належного сімейного виховання. При цьому суд враховує, хто з батьків виявляє більшу увагу до дитини і турботу про них, їхній вік і прихильність до кожного з батьків, особисті якості батьків, можливість створення належних умов для виховання, маючи на увазі, що перевага в матеріально-побутовому стані одного з батьків сама по собі не є вирішальною умовою для передачі йому дитини. Суд виходить лише з інтересів дитини. Перевага матері перед батьком не повинна бути пріоритетом у спорі. Крім того, ухвалюючи рішення в справі "М. С. проти України" від 11 липня 2017 року (заява N 2091/13), Європейський суд з прав людини наголосив, що в таких справах основне значення має вирішення питання про те, що найкраще відповідає інтересам дитини. На сьогодні існує широкий консенсус, у тому числі в міжнародному праві, на підтримку ідеї про те, що у всіх рішеннях, що стосуються дітей, їх найкращі інтереси повинні мати першочергове значення. При цьому Європейський суд з прав людини зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним. З наданих позивачкою доказів судом встановлено, що відповідач не заперечує проти проживання та визначення місяця проживання сина разом з позивачкою, але не вирішує питання щодо належної реєстрації місця проживання дитини за місцем проживання матері. При цьому після розірвання шлюбу між сторонами дитина залишалась проживати з матір`ю, яка створила належні умови для проживання та виховання сина та забезпечення його гармонійного розвитку. Проживання дитини разом з матір`ю визначає дитині спокійне і стійке для неї середовище, перебування разом з особами до яких вона звикла, та почуває себе психологічно спокійно та комфортно. Тому і питання реєстрації місця проживання дитини повинна відповідати зазначеним вище критеріям та бути однозначно юридично визначним для дитини. На підставі викладено та відповідно до вимог Правил реєстрації місця проживання і неможливості реєстрації місця проживання сина сторін за місцем проживання матері без письмової згоди відповідача, суд приходить до висновку, що вимоги позивача є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі . Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню понесені судові витрати по сплаті судового збору в сумі 840 грн., 80 коп., оскільки судом ухвалюється рішення про задоволення позовних вимог.

Outcome: approved