Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-19 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з вищезазначеним позовом та просила визнати недійсним кредитний договір № 85029833226 від 03.09.2015 року, посилаючись на те, що при укладанні спірного кредитного договору Відповідачем порушено ч.2 ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів», якою передбачено, що перед укладанням споживчого кредиту кредитодавець зобов'язаний повідомити споживача у письмовій формі про обставини, зазначені в даній статті Закону, і оскільки таку інформацію надано не було, укладання договору тривало короткий час, та позивач не мала можливості з ним ознайомитись, в тому числі і через те, що текст договору було викладено дрібним шрифтом, позивач підписала його, сподіваючись на добросовісність працівників Банку. Вважає, що відповідач скористався її необізнаністю та навмисно не дотримався вимог чинного законодавства, що є істотними і необхідними для даного виду договорів, зокрема Банк не надав повної, всебічної, об'єктивної та достовірної інформації щодо умов споживчого кредиту шляхом надання їй відповідного повідомлення стосовно умов Договору, як окремого документу, отже такий документ вона не підписувала, а лише підписала та отримала один примірник договору. Зазначила, що її підпис не свідчить про те, що вона володіє тим, обсягом інформації, який необхідний для успішного виконання нею умов кредитного договору. Також Відповідачем порушено ст.18 Закону України «Про захист прав споживачів», оскільки встановлена комісія за обслуговування кредитної заборгованості, що фактично є умовою про зміну витрат, яка є несправедливою. Крім того Відповідачем безпідставно було включено до договору таку умову, як укладання договору страхування життя, що на її думку не є обов'язковим, а отже ця умова є несправедливою та включена до Договору всупереч положень Закону України «Про захист прав споживачів». Підписала ж вона ці умови, оскільки працівники банку їй пояснили, що якщо вона відмовиться від страхування,кредитний договір не буде укладено, а оскільки через дрібний шрифт Договору всі його умови їй доводили працівники банку, це стало на заваді адекватному прийняттю нею рішення при підписанні Пропозиції щодо підписання договору страхування життя. Крім того, Позивач зазначає причиною визнання договору недійсним також ту обставину, що даним Договором передбачено, що всі вимоги, які виникають при виконанні даного кредитного договору або у зв'язку з ним та становлять предмет спору, підлягають розгляду у постійно діючому Третейському суді, тоді як згідно з п.14 ст.6 відповідного Закону третейські суди не можуть розглядати справи у спорах щодо захисту прав споживачів, в тому числі і споживачів послуг банку (кредитної спілки). Оскільки згідно з п.8 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» № 9 від 06.11.2009 недодержання сторонами на момент вчинення правочину вимог ст.203 ЦК України є підставою недійсності правочину, просить визнати кредитний договір недійсним. Справу просить розглядати без її участі, не заперечує проти прийняття заочного рішення, про що надала письмове клопотання /а.с.14/. Про день, час та місце розгляду справи позивач повідомлена в установленому порядку /а.с.33/, але до суду не з'явилася. Належним чином повідомлений відповідач в судове засідання не з'явився, надав клопотання про розгляд справи без участі представника /а.с. 34/. Також представником відповідача було надано письмові заперечення на позов, відповідно до яких відповідачем була надана позивачу необхідна переддоговірна інформація, передбачена ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів», при укладанні договору сторони дійшли згоди щодо всіх істотних умов, зі змістом договору позивач була ознайомлена, про що свідчить її підпис в кредитному договорі, та подальше виконання договору. Зазначив, що позивач не зверталась до банку із заявами про надання додаткової інформації або роз'яснення певних положень договору, не скористалася правом на відкликання згоди на укладання договору про надання споживчого кредиту, як передбачено ч.6 ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів», відповідно до якої споживач має право протягом чотирнадцяти календарних днів відкликати свою згоду на укладання договору про надання споживчого кредиту без пояснення причин. Перебіг цього строку розпочинається з моменту передачі споживачеві примірника укладеного договору. Також вказують, що передбачене договором третейське застереження само по собі жодним чином не порушує прав позивача і не може бути підставою для визнання кредитного договору в цілому недійсним. Просили у задоволенні позовних вимог відмовити /а.с. 39-41/. Представник третьої особи до суду не з'явився, надав письмові пояснення, де зазначив, що вважають твердження позивача по відношенню до договору страхування необґрунтованими, недоведеними, оскільки сторонами було укладено позивач кредитний договір, який складається з Умов кредитування та Договору страхування життя. Перед укладанням Договору страхування позивач була попереджена про те, що добровільне страхування не є обов'язковою умовою отримання споживчого кредиту, але Позивач добровільно за власною ініціативою обрала даний продукт з числа запропонованих банком, хоча мала право відмовитися від запропонованого та підібрати більш сприятливі для цього умови, тобто уклала договір, частиною якого є Договір страхування. Справу просив розглядати за відсутності представника третьої особи /а.с.23/. За таких обставин суд вважає за можливе на підставі ст.169 ЦПК України ухвалити рішення в судовому засіданні за відсутності сторін та третьої особи на підставі наявних у справі доказів. Відповідно до ч.2 ст.197 ЦПК України у разі відсутності всіх учасників процесу, які беруть участь у справі, але в судове засідання не з'явилися, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Вивчивши письмові матеріали справи, суд дійшов наступного. Судом встановлено, що 03.09.2015 між відповідачем та позивачем на підставі Пропозиіції останньої було укладено кредитний договір № 85029833226, за яким позивач отримала грошові кошти в сумі 4705,80 грн., з яких 3795 грн. - на оплату товару, тобто на споживчі цілі, та 910,80 грн - для оплати договору страхування. Договором передбачено, що він надається під сплату відсотків у розмірі 0,1 % на рік, та з виплатою комісії за обслуговування кредитної заборгованості у розмірі 2,50 %, зі строком дії договору - 24 місяці. Вказаний договір підписаний позивачем /а.с.10-12/. Відповідачем надано копію банківської ліцензії, дозвіл з додатками, додаток, статут, виписка з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, з яких судом встановлено правомірність дій банку із оформлення спірного кредитного договору /а.с. 64-73/. Після укладання вказаного кредитного договору, позивач здійснювала оплату за спірним кредитним договором, але не повністю, що вбачається з виписки по договору №85029833226, наданої відповідачем /а.с. 48-63/. Пленум Верховного Суду України в п. п. 2, 12 постанови від 28.04.1978 № 3 «Про судову практику в справах про визнання угод недійсними» роз'яснив, що угода може бути визнана недійсною лише на підставі та з наслідками, передбаченими законом. В кожній справі про визнання угоди недійсною суд має встановити ті обставини, з якими закон пов'язує визнання угоди недійсною, та настання визначених юридичних наслідків. Згідно з Постановою ПВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 30.03.2012 при вирішенні спорів про визнання кредитного договору недійсним необхідно перевіряти додержання ст. 215,1048-1052,1054-1055 ЦК України, та ст.ст. 18,19 Закону України "Про захист прав споживачів". Відповідно до ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою ст.203 ЦК України. За приписами ст.203 ЦК України загальними вимогами, додержання яких є необхідним для чинності правочину є: 1. Зміст правочину не може суперечити Цивільному кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. 2. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. 3. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. 4. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. 5. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. 6. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей. Відповідно до ст.6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Згідно з ч.1 ст.638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Суд вважає, що вимоги ст.203 ЦК України були додержані, і тому договір є чинним та дійсним в розумінні ст.215 ЦК України. З огляду на викладене, суд вважає недоведеним те, що позивачу в недостатній мірі було роз'яснено положення договору та його наслідки, зобов'язання за ним. Про те, що позивач була обізнана з умовами Договору та погоджувалась з ними, свідчить її підпис у спірному договорі. У відповідності до ст.ст.11,18 Закону України «Про захист прав споживачів» судом не встановлено несправедливих умов спірного кредитного договору, та не вбачається несправедливою умова кредитного договору щодо стягнення комісії за обслуговування кредитної заборгованості в сумі 117,65 грн. щомісячно, що складає 2,5% від суми кредиту, та є незмінною величиною. Також позивачем не доведено, що вона не бажала укладати Договір страхування, оскільки жодних зауважень до даного договору не було, та позивач його підписала, що свідчить про те, що вона погодилась з його умовами. Судом не встановлено порушень при укладанні спірного кредитного договору, навпаки встановлено, що при укладанні договору сторони дійшли згоди щодо всіх істотних умов, зі змістом договору позивач була ознайомлена, про що свідчить її підпис в договорі, а також той факт, що в подальшому Позивач виконувала договір, сплачувала платежі, тобто вона зрозуміла його умови. Згоду на укладання кредитного договору позивач в установлені строки з банку не відкликала, заяв до банку та Страхувальника про роз'яснення умов спірного договору, будь-яких скарг на дії працівників банку при укладанні спірного договору не подавала. Крім того суд враховує, що з даним позовом позивач звернулась до суду тільки у травні 2017 року, тобто більш ніж через півтори роки після укладання кредитного договору. Отже, оскільки порушень Закону України «Про захист прав споживачів» судом не встановлено, суд вважає, що підстави для визнавання кредитного договору недійсним або нікчемним відсутні. Враховуючи зазначене, а також положення закону про те, що сторони вільні в укладанні договору та визначенні його умов, суд не вбачає правових підстав для задоволення позовних вимог позивача. В частині доводів позову [PERSON] про недійсність п.9.5 Розділу 2 Договору щодо вирішення спорів, які виникають при виконанні даного Кредитного у постійно діючому Третейському суді при Асоціації українських банків, суд враховує наступне. Вказаним п.9.5 Загальних умов договорів кредитування, відкриття та ведення рахунків в редакції від 03.09.2015 року, отриманих Позивачем при підписанні Банком Пропозиції, всі вимоги, які виникають при виконанні даного Кредитного Договору або у зв'язку з ним, або випливають з нього та становлять предмет спору, підлягають розгляду у постійно діючому Третейському суді при Асоціації українських банків, згідно з регламентом третейського суду, який є невід'ємною частиною даної третейської угоди, Умови Кредитного Договору, які містять відомості про найменування сторін та їх місцезнаходження, є складовими частинами даної третейської угоди. Місце і дата укладення третейської угоди відповідають місцю і даті укладення Договору карткового рахунку. Разом з тим, статтею 6 Закону України «Про Третейські суди» визначено, що Третейські суди в порядку, передбаченому цим Законом, можуть розглядати будь-які справи, що виникають із цивільних та господарських правовідносин, за винятком …….справ у спорах щодо захисту прав споживачів, у тому числі споживачів послуг банку (кредитної спілки). Однак даний пункт договору не впливає на обсяг прав та обов'язків позивача у даній справі. Оскільки цим пунктом визначено лише підсудність розгляду справ у разі наявності спірних правовідносин між сторонами. Відповідно до ст. 217 ЦК України недійсність окремої частини правочину не має наслідком недійсності інших його частин і правочину в цілому, якщо можна припустити, що правочин був би вчинений і без включення до нього недійсної частини. Отже зазначена невідповідність даного пункту Договору вимогам Закону не є підставою для визнання недійсності правочину в цілому. В зв'язку з викладеним, суд приходить до висновку, що вимога [PERSON] про недійсність п.9.5 Розділу 2 Договорутакож не підлягає задоволенню. Враховуючи відмову в задоволенні позовних вимог, згідно ст.88 ЦПК України судові витрати по сплаті судового збору компенсуються на рахунок держави.

Outcome: dismissed