Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-05 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду із позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням за адресою с. Рокосово, вул. Гагаріна, 140 «А» Хустського району Закарпатської області. Позовні вимоги вмотивовано тим, що [PERSON] є власником житлового будинку, що знаходиться за адресою с. Рокосово, вул. Гагаріна, 140 «А» Хустського району Закарпатської області, що стверджується свідоцтвом про право власності на нерухоме майно та витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. У вказаному будинку зареєстрована колишня дружина позивача [PERSON], [INFO]. Згідно рішення Хустського районного суду Закарпатської області від 10.05.2018 року шлюб між сторонами розірвано. У лютому 2016 року відповідачка самостійно залишила будинок позивача та переїхати проживати до своїх батьків в с. Рокосово, вул. Учительська, 12 Хустського району Закарпатської області. Відповідачка будинок не утримує, не сплачує комунальні послуги, добровільно знятися з реєстрації відмовляється, чим порушує права позивача на користування та розпоряджання житловим будинком, який належить йому на праві приватної власності. Позивач просив постановити рішення про визнання відповідачки такою, що втратила право користування житловим приміщенням та зняти її з реєстраційного обліку. Відповідно до вимог ч.5 ст.279 ЦПК України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше.\~ Відповідачу було встановлено строк в п'ятнадцять днів з дня отримання ухвали про відкриття провадження на подачу відзиву на позовну заяву. Згідно ч.8 ст.178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Позивач [PERSON] подав до суду письмову заяву про розгляд справи у його відсутності, позов підтримує у повному обсязі,\~ просить його задоволити. Відповідачка [PERSON] в судове засідання не зявилася, належним чином повідомлена про час і місце судового розгляду, що стверджується наявною в матеріалах справи розпискою про вручення рекомендованого повідомлення.\~ Розгляд справи проведено у відсутності позивача та відповідачки відповідно до вимог ч.4 ст.223 ЦПК України, на підставі наявних у справі доказів. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, вивчивши та дослідивши матеріали справи, з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, приходить до наступного висновку. В судовому засіданні встановлено, що [PERSON] є власником житлового будинку, що знаходиться за адресою с. Рокосово, вул. Гагаріна, 140 «А» Хустського району Закарпатської області, що стверджується свідоцтвом про право власності на нерухоме майно та витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. У вказаному будинку зареєстрована колишня дружина позивача [PERSON], [INFO]. Згідно рішення Хустського районного суду Закарпатської області від 10.05.2018 року шлюб між сторонами розірвано. У лютому 2016 року відповідачка самостійно залишила будинок позивача та переїхати проживати до своїх батьків в с. Рокосово, вул. Учительська, 12 Хустського району Закарпатської області. Ст.41 Конституції України та ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася відповідно до Закону України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції» від 17.07.1997 року № 475\\97-ВР, якими закріплено принцип непорушності права приватної власності, що означає право особи на безперешкодне користування своїм майном, право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном на власний розсуд, вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону, незалежно від волі інших осіб (статті 316, 317, 319, 321 ЦК України). Відповідно до ст.71 ч.1 Житлового кодексу України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку ст.72 Житлового кодексу України. Згідно з ст.405 ч.2 Цивільного кодексу України член сім"ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім"ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Статтею 317 Цивільного кодексу України передбачено, що власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Статтею 391 ЦК України встановлено, що власник майна вправі вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Статтею 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» передбачено, що зняття з реєстрації місця проживання здійснюється, крім іншого, і на підставі рішення суду про позбавлення права користування житловим приміщенням. Судом встановлено, що позивач [PERSON] є власником житлового будинку №140 «А» по вул. Гагаріна в с. Рокосово Хустського району Закарпатської області, що підтверджується свідоцтвом про право власності на житловий будинок від 27.03.2015 року, виданого реєстраційною службою Хустського районного управління юстиції Закарпатської області (а.с.12). Як вбачається із матеріалів справи сторони проживали в зареєстрованому шлюбі із 02.02.2008 року, шлюб розірвано рішенням Хустського районного суду Закарпатської області від 10.05.2018 року. Відповідно до ст. 60 Сімейного кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Свідоцтво про право власності на будинок №140 «А» по вул. Гагаріна в с. Рокосово Хустського району Закарпатської області видано 27.03.2015 року в період перебування сторін у шлюбі.\~ Підстав одноосібного набуття права власності позивачем на будинок №140 «А» по вул. Гагаріна в с. Рокосово Хустського району Закарпатської позивачем не наведено. Окрім цього відповідачка [PERSON] має право скористуватися правом щодо визнання за нею права спільної сумісної власності на будинок №140 «А» по вул. Гагаріна в с. Рокосово Хустського району Закарпатської, оскільки він набутий сторонами за час перебування у шлюбі. У відповідності до ч. 1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Враховуючи наведене, суд приходить до висновку про те, що позивачем не доведено під ставність позовних вимог.\~ Відповідно до ст.141 ч.2 п. 2 ЦПК України судовий збір покладається на позивача [PERSON]

Outcome: dismissed