Jurisdiction: civil
Date: 2021-08-24 00:00:00

04 березня 2019 року позивач звернулась з позовом до відповідача про стягнення пені за прострочення сплати аліментів за період з 17 грудня 2014 року по 01 лютого 2019 року у розмірі 101 053 грн 22 коп. Позивач посилається на те, що рішенням суду з відповідача на її користь стягуються аліменти на утримання п`ятьох дітей у розмірі 1/2 частки всіх видів заробітку. Відповідач сплачує аліменти нерегулярно і не в повному обсязі, заборгованість за період з 17 грудня 2014 року по 01 лютого 2019 року складає 105 598 грн. 16 квітня 2021 року [PERSON] була подана заява про збільшення позовних вимог, яка була повернута позивачу ухвалою від 19 квітня 2021 року, оскільки на час подачі уточненої позовної заяви розгляд справи по суті вже було розпочато, перше судове засідання відбулося 02 жовтня 2019 року. Від позивача надійшла заява про розгляд справи у її відсутність. Відповідач викликався у судове засідання рекомендованим листом з повідомленням за адресою реєстрації, поштове відправлення повернуто на адресу суду з відміткою «за закінченням терміну зберігання». Згідно відзиву на позов відповідач позовні вимоги не визнає, посилаючись на наступне: -за виконавчим листом нарахована заборгованість на утримання п`ятьох дітей, проте з квітня 2017 року разом з ним проживає син [PERSON] , [INFO] , тому розрахунок державного виконавця є невірним, -на його утриманні знаходиться мати [PERSON] , яка отримує мінімальну пенсію, -стан його здоров`я є незадовільним, він також потребує лікування, на що необхідні кошти, -на ньому лежить тягар по утриманню домоволодіння, в якому він проживає з сином, -розмір його щомісячного заробітку як фізичної особи - підприємця становить близько 4000 грн, а державним виконавцем зроблений розрахунок заборгованості, виходячи з середньої заробітної плати по регіону, а не з його фактичного заробітку, -пеня розрахована за період з 2015 по 2019 рік поза межами строку позовної давності в один рік, встановленої відносно неустойки, Крім того, відповідач вважає, що позивач отримує державну допомогу малозабезпеченим сім`ям з урахуванням розміру аліментів, які отримує щомісячно, таким чином держава компенсує позивачу недоплачені ним аліменти, і тому позивач не має права на неустойку. Як передбачено статтею 196 Сімейного кодексу України, у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості. У разі застосування до особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду, заходів, передбачених частиною чотирнадцятою статті 71 Закону України "Про виконавче провадження", максимальний розмір пені повинен дорівнювати різниці між сумою заборгованості та розміром застосованих заходів примусового виконання, передбачених частиною чотирнадцятою статті 71 Закону України "Про виконавче провадження". Розмір неустойки може бути зменшений судом з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів. При цьому суд виходить з презумпції вини особи, яка прострочила виконання зобов`язання. З доданих до позовної заяви матеріалів видно, що рішенням Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області № 185/12411/14 від 23 грудня 2014 року з [PERSON] стягнуто на користь [PERSON] аліменти у розмірі 1/2 частки всіх видів заробітку на утримання дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] (а.с.10-11). 18 червня 2015 року державним виконавцем відділу державної виконавчої служби Павлоградського міськрайонного управління юстиції було відкрито виконавче провадження № 47913804 з виконання виконавчого листа № 185/12411/14 від 23 грудня 2014 року (а.с.16). Відповідно до розрахунку заборгованості за зазначеним виконавчим листом, наданого державною виконавчою службою, заборгованість по сплаті аліментів за період з 17 грудня 2014 року по 01 лютого 2019 року складає 105 598 грн (а.с.8-9). Державним виконавцем не виносилися постанови про накладення штрафу на боржника [PERSON] відповідно до ч.14 ст.71 Закону України «Про виконавче провадження» (а.с.36). Боржник [PERSON] звертався до суду зі скаргою на дії державного виконавця щодо нарахування заборгованості по аліментах відповідно до статті 447 ЦПК України, ухвалою від 17 жовтня 2019 року провадження у справі про стягнення неустойки за прострочення сплати аліментів було зупинено до набрання законної сили рішенням суду у справі № 185/12411/14-ц, провадження № 4-с/185/43/19 за скаргою [PERSON] на дії державного виконавця. 09 лютого 2021 року ухвалою суду було відмовлено у задоволенні скарги [PERSON] на дії державного виконавця щодо нарахування заборгованості по аліментах. Розмір аліментів, що стягуються з відповідача - 1/2 частка заробітку, визначений за рішенням суду і відповідно до ст.192 Сімейного кодексу України може бути змінений за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів. З позовом про зменшення розміру аліментів відповідач не звертався, відповідного рішення судом не ухвалено. Як передбачено ч.2 ст.195 Сімейного кодексу України, заборгованість за аліментами платника аліментів, який є фізичною особою - підприємцем і перебуває на спрощеній системі оподаткування, визначається виходячи із середньої заробітної плати працівника для даної місцевості. Відповідно до положень ст.291 Податкового кодексу України, спрощена система оподаткування, обліку та звітності - особливий механізм справляння податків і зборів, що встановлює заміну сплати окремих податків і зборів на сплату єдиного податку з одночасним веденням спрощеного обліку та звітності. З наданої відповідачем копії податкової декларації видно, що він є платником єдиного податку, тому розмір заборгованості по аліментах нарахований державним виконавцем відповідно до вимог ч.2 ст.195 СК України. Згідно з довідкою Управління соціального захисту населення Павлоградської міської ради (а.с.76) [PERSON] перебуває на обліку та отримує державну соціальну допомогу малозабезпеченим сім`ям, державну соціальну допомогу особам з інвалідністю, але за тимчасовою державною допомогою дітям, батьки яких ухиляються від сплати аліментів, не зверталась та не отримує. Таким чином відповідач не має обов`язку перед державою з повернення сплачених сум тимчасової допомоги дітям, а лише заборгованість перед позивачем по сплаті аліментів. Згідно ч.1 ст.20 Сімейного кодексу України, до вимог, що випливають із сімейних відносин, позовна давність не застосовується, крім випадків, передбачених частиною другою статті 72 (поділ майна після розірвання шлюбу), частиною другою статті 129 (визнання батьківства), частиною третьою статті 138 (внесення змін до актового запису про народження), частиною третьою статті 139 (визнання материнства) цього Кодексу. Таким чином до вимог про стягнення неустойки за прострочення сплати аліментів (ст.196 СК України) позовна давність не застосовується. Відповідачем не надано доказів того, що виникнення заборгованості по сплаті аліментів було наслідком тяжкої хвороби або іншої незалежної від нього обставини. Як передбачено частиною 2 статті 196 Сімейного кодексу України, розмір неустойки може бути зменшений судом з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів. Розмір неустойки за прострочення сплати аліментів розрахований позивачем відповідно до вимог статті 196 Сімейного кодексу України і не перевищує 100% заборгованості, однак він підлягає зменшенню з урахуванням наступних обставин. Починаючи з квітня 2017 року разом з позивачем проживає син [PERSON] , [INFO] і знаходиться на його утриманні (а.с.49-50). Відповідач має захворювання вен нижніх кінцівок та потребує лікування (а.с.56). Як видно з розрахунку заборгованості (а.с.8-9) відповідачем, починаючи з липня 2018 року аліменти сплачуються регулярно, щомісячно, хоча і не в повному розмірі. Наявність обов`язку відповідача по сплаті за спожитий газ (а.с.57-60) та проживання разом з ним матері-пенсіонерки (а.с.54-55) не є підставою для зменшення розміру неустойки відповідно до ч.2 ст.196 Сімейного кодексу України. Водночас заявлена у позові сума неустойки є надмірно великою, стягнення такої суми поставить відповідача у скрутне матеріальне становище замість того, щоб спонукати його до належного виконання обов`язку по утриманню дітей. Тому суд вважає за можливе зменшити розмір неустойки до 50 000 грн. Позивачку звільнено від сплати судового збору, тому відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір на користь держави підлягає стягненню з відповідача у розмірах, діючих на день звернення позивачки до суду пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Outcome: partial