Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-05 00:00:00

Позивачі [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] звернулися до суду із позовом до відповідачів, у якому просили суд визнати їх такими, що втратили право користування житловим приміщенням, а саме квартирою №7 по вул. Університетській, 2 у м. Харкові. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідачі зареєстровані, але не проживають в [INFO] з 1997 року, не беруть участі в витратах по утриманню та ремонту квартири, сплаті комунальних послуг, належні їм речі відповідачі вивезли з квартири в 1997 році, виїхавши на інше місце проживання. У судовому засіданні позивач та її представник позовну заяву підтримали, просили позов задовольнити з підстав, викладених в позовній заяві. Відповідач [PERSON], який діє від свого імені та представляє інтереси інших відповідачів, його представник проти позову заперечували. В судовому засіданні вони пояснили, що вони були виселені зі спірного житла за рішенням Дзержинського РВК від 19.09.1989 року і проживали у [INFO], яка знаходиться в маневровому фонді, проте зв'язку із спірною квартирою не втрачали і час від часу її відвідували. Представник третьої особи Харківської міської ради у судове засідання не зявився, подав до суду заперечення проти позову, зазначивши, що позивачами не надано доказів щодо не проживання відповідачів у вказаній квартирі більше шести місяців. Вислухавши осіб, які брали участь у справі, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] задоволенню не підлягають виходячи з наступного. Статтями 10, 11, 58, 60, 179 Цивільного процесуального кодексу України, передбачено, що сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Предметом доказування під час судового розгляду є факти, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для вирішення справи (причини пропуску строку позовної давності тощо) і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Зібрані та досліджені у судовому засіданні матеріали справи підтверджують наступне. Відповідно до ст. 47 Конституції України, ч.3 ст. 9 ЖК України кожен громадянин має право на житло та ніхто не може бути обмежений у праві користування жилим приміщенням. Згідно зі ст. 71 ЖК України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Якщо наймач або члени його сім'ї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявок відсутнього може бути продовжено наймодавцем. а в разі спору - судом. Відповідно до п.10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 квітня 1985 року "Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України" у справах про визнання наймача або члена його сім'ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням, необхідно з'ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. В разі їх поважності (перебування у відрядженні, у осіб, які потребують догляду, внаслідок неправомірної поведінки інших членів сім'ї тощо) суд може продовжити пропущений строк. Таким чином відповідно до аналізу зазначених правових норм, член сімї наймача ( колишній член сім'ї) може бути визнаний таким, що втратив право користування жилим приміщенням, на підставах відсутності понад шість місяців у цьому жилому приміщені, якщо він був відсутній протягом цього строку підряд без поважних причин, і саме ці факти повинні бути встановлені судом під час вирішення спору, згідно з вимогами ст. 214 ЦПК України. Судом встановлено, що спірною є квартира [ADDRESS], якій зареєстровані [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON], [PERSON], [PERSON] Відповідно до рішення Виконавчого Комітету Дзержинської районної ради м. Харкова від 19.09.1989 року № 227/6 будинок № 2 по вул. Університетській в м. Харкові віднесений до категорії аварійних та таких, що підлягають відселенню. На підставі рішень Виконавчого комітету Дзержинської ради народних депутатів м. Харкова № 220/1 від 03 серпня 1992 року і № 59 від 6 березня 1984 року будинок № 3 по вул. Сумській і квартира № 8, в якій на теперішній час мешкають відповідачі віднесені до категорії аварійних. Згідно п.2.3 Положення про порядок користування житловими приміщеннями, віднесених до маневрового /відселяючого/ фонду, затвердженого рішенням Виконавчого комітету Дзержинської ради народних депутатів м. Харкова № 118/4 від 3 серпня 1993 року, маневрові приміщення призначаються для тимчасового мешкання громадян, житло яких прийшло у непридатне становище у наслідок наступного капітального ремонту, стихійного лиха, пожежі та інших аварійних ситуацій, а також тимчасового поліпшення житлових умов громадян, які перебувають на квартирному обліку. Підставою для надання маневрового приміщення є рішення райвиконкому. Відповідно до ст. 10 ЦПК України сторони, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Сторони по справі знаходяться на обліку Дзержинського району м. Харкова як такі, що мешкають у ветхому житловому будинку і відповідачі тимчасово мешкають в [ADDRESS], яка відноситься до маневрового фонду. Стаття 11 ЦПК України закріплює принцип диспозитивності цивільного процесу, ч. 1 зазначеної статті вказує, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. З положення цієї статті також випливає, що суд, за загальним правилом, не повинен виявляти ініціативи у збиранні доказів, про докази, їх кількість та якість повинні піклуватися сторони, оскільки саме на них законом покладений обовязок доказування суду тих обставин, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог та заперечень, а суд, знову таки, тільки сприяє сторонам у витребуванню таких доказів. Таким чином, суд приходить до висновку, що позивачі не довели, що відповідачі втратили право користування квартирою № 7 в буд. № 2 по вул. Університетській у м. Харкові. У зв'язку з вищевикладеним, суд вважає, що позов [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] задоволенню не підлягає. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed