Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-24 00:00:00

В листопаді 2013 року [PERSON] (Позивач, Позичальник, Іпотекодавець) звернулась до Шевченківського районного суду м.Києва з позовом до Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» в особі Київської регіональної дирекції Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» (Відповідач, Банк) з позовом про визнання недійсним правочину, який оформлено іпотечним договором. Свої вимоги обґрунтовує тим, що 15.05.2007р. між Відкритим акціонерним товариством «Райффайзен Банк Аваль», назва якого змінено на Публічне акціонерне товариство «Райффайзен Банк Аваль», та Позивачем був укладений кредитний договір №014/5636/74/55377. Того ж дня (15.05.2007р.) між Банком та Позивачкою було укладено Іпотечний договір, який посвідчено приватним нотаріусом Київського міського округу [PERSON] Відповідно до п.1.1. Кредитного договору, Позичальник отримав у кредит у вигляді не відновлювальної кредитної лінії з лімітом кредитної лінії 151 500,00 доларів США. Згідно п.п.4.1., 5.1. Банк відкрив Позичальнику позичковий рахунок [NUMBER], МФО 322904, на який в подальшому було надано кредитні кошти, та рахунок [NUMBER], МФО 322904 - для сплати процентів за користування кредитом. Позивачка зазначила, що станом на 21.11.2008р. кредит повернуто в повному обсязі, проценти за його користування остаточно сплачено Банку, що підтверджується виписками з історії руху по рахунках за період з 15.05.2007р. по 05.02.2009р.: кредитних коштів повернуто в сумі 151 500,00 доларів США, відсотків повернуто 25 979,01 доларів США. Позивачка двічі зверталась Відповідача з заявами про зняття заборони відчуження майна за адресою: [ADDRESS], (заяви від 12.01.2009 року та від 10.02.2009р.), проте жодної відповіді від Відповідача не отримувала. Окрім того, Позивачка вважає, що оскільки відповідно до п.2.1. Кредитного договору забезпечення виконання зобов'язань позичальником за цим договором є: чотирьохкімнатна квартира, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], то предметом іпотечного договору повинен бути саме цей об'єкт нерухомості, а не зазначена вище квартира по вул.Артема в м.Києві. З огляду на зазначене, Позивач вважає Іпотечний договір таким, що не відповідає закону та просить визнати недійсним правочин, який оформлено іпотечним договором укладеним між Відкритим акціонерним товариством «Райффайзен Банк Аваль» та [PERSON], який посвідчено та зареєстровано за № 3233 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу [PERSON] Відповідач подав суду заперечення в яких зазначив, що наявність заборгованості за кредитним договором №014/5636/74/55377 від 15.05.2007р. у [PERSON] підтверджується рішенням Шевченківського районного суду м.Києва від 18.10.2013р. у цивільній справі за позовом АТ «Райффайзен Банк Аваль» до [PERSON], [PERSON] про стягнення заборгованості, яке ухвалою Апеляційного суду м.Києва від 04.12.2013р. залишено без змін. Отже, Шевченківським районним судом м.Києва вже встановлено обставини щодо наявної суми заборгованості за кредитним договором, а тому пред'явлення Позивачем даного позову викликано бажанням останнього уникнути від відповідальності за порушення умов кредитного договору щодо погашення заборгованості за кредитом та відсотками. Крім того, відповідно до п.3.1. додаткової угоди №1 від 13.04.2009р. до кредитного договору №014/5636/74/55377 від 15.05.2007р. - фактична заборгованість позичальника за кредитним договором по сплаті суми кредиту становить 101 981,03 долари США станом на дату укладення додаткової угоди. Вищенаведене спростовує твердження Позивача про відсутність заборгованості станом на 05.02.2009р. Також, пункт 2.1. кредитного договору про заставу не є істотною умовою кредитного договору. Договір іпотеки укладено відповідно до закону, сторони договору дійшли згоди щодо усіх істотних умов договору іпотеки, у тому числі щодо предмету іпотеки, а тому викладені у позовній заяві обставини є надуманими та безпідставними, а тому у задоволенні позову слід відмовити (а.с.58-59). У судовому засіданні Позивач позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити. Представник Відповідача - Мікайилов Р.Р. проти позову заперечив та просив відмовити в задоволенні позову. Представник наголосив зокрема на тому, що у Банку відбулась зміна програмного забезпечення із зміною рахунків, про що Позивачці відомо. Суд, заслухавши пояснення сторін, розглянувши подані сторонами документи, повно і всебічно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає, що позовна заява задоволенню не підлягає з огляду на таке. У судовому засіданні достовірно встановлено, що 15 травня 2007 року між Позивачем та ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» (правонаступником якого є ПАТ «Райффайзен Банк Аваль») укладено Кредитний договір № 014/5636/74/55377 (а.с.6-11), згідно з умовами якого, Банк надає Позичальнику кредит у вигляді не відновлювальної кредитної лінії з лімітом 151 500,00 доларів США строком по 15.05.2027 року (включно) зі сплатою 12,85% річних за користування кредитом, а Позичальник зобов'язується належним чином використати та повернути кредитору суму отриманого кредиту, а також сплатити проценти за користування кредитом, комісії згідно умов договору та тарифів банку, та виконати всі інші зобов'язання в порядку та строки, визначені договором. Згідно п.2.1. Кредитного договору кредитні кошти призначені для використання на споживчі цілі та на сплату комісій банку за цим договором. Забезпеченням зобов'язань Позичальника за цим Договором є: чотирьохкімнатна квартира, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], загальною площею 106,70 кв.м., житловою площею 57,90 кв.м. Банк зобов'язується на умовах цього договору відкрити Позичальнику позичковий рахунок № [NUMBER] та надати Позичальнику кредитні кошти, за умови укладення договорів забезпечення, визначених в п.2.1. цього договору, та укладання договорів страхування предмету іпотеки/застави, страхування від нещасного випадку позичальника відповідно до вимог договору (п.4.1. Кредитного договору). Позичальник зобов'язується безготівковим платежем або готівкою в касу банку: щомісячно до 15 числа кожного місяця, починаючи з місяця наступного за місяцем отримання кредиту, часткове погашення кредиту згідно п.1.3. цього Договору та остаточне погашення отриманого кредиту до 15.05.2027 року (включно) на рахунок зазначений в п.4.1. цього договору; щомісячно до 15 числа кожного місяця, починаючи з місяця наступного за місяцем отримання кредиту, та при остаточному погашенні кредиту, сплату процентів за фактичне використання кредитних коштів на рахунок № [NUMBER], в «Райффайзен Банк Аваль», МФО 322904 (п.5.1. Кредитного договору). У судовому засіданні Позивачем не заперечувався той факт, що банк виконав свої зобов'язання щодо надання позивачу кредитних коштів в розмірі 151 500,00 доларів США. Для забезпечення виконання Позичальником зобов'язань за Кредитним договором, між Позивачем та Відповідачем 15 травня 2007 року було укладено Іпотечний договір, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу [PERSON] та зареєстровано в реєстрі за № 3233 (а.с.18-21) та накладена заборона відчуження зазначеної в договорі квартири, що належить [PERSON] до припинення договору іпотеки, що зареєстрована в реєстрі за № 3237. Згідно п.1.1. Іпотечного договору, цей договір забезпечує вимогу Іпотекодержателя, що випливає з кредитного договору № 014/5636/74/55377 від 15.05.2007р. (а також усіх додаткових угод до нього, які можуть бути укладені до закінчення строку дії кредитного договору), укладеного між Іпотекодержателем та Позичальником, за умовами якого Позичальник зобов'язаний до 15.05.2027 року повернути Іпотекодержателю кредит в розмірі 151 500,00 доларів США, сплатити проценти за користування кредитом у розмірі 12,85 % шляхом внесення готівкових коштів через касу Іпотекодержателя або перерахування грошової суми на поточний рахунок останнього, а також можливу неустойку у розмірі та у випадках, передбачених кредитним та цим договором. Відповідно до п.1.2. Іпотечного договору, предметом іпотеки є квартира під [ADDRESS], житлова площа квартири складає 31,10 кв.м., загальна площа - 45,30 кв.м., яка належить Іпотекодавцю на підставі договору купівлі-продажу квартири від 15.05.2007 року, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу [PERSON] за реєстровим № 3229. Згідно ч.3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Рішенням Шевченківського районного суду м.Києва від 18.10.2013р. у справі за позовом ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» в особі Київської регіональної дирекції ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» до [PERSON], [PERSON] про стягнення кредитної заборгованості за кредитним договором, встановлено, що станом на 09.10.2012р. заборгованість [PERSON] за Кредитним договором № 014/5636/74/55377 від 15.05.2007р. становить 144 156,30 доларів США, що в гривневому еквіваленті становить 1 152 241,33 грн., яка складається із заборгованості за кредитом - 103 780,06 доларів США, заборгованості по відсоткам у сумі 17 581,98 доларів США та пені, нарахованої відповідно до п.10.1. кредитного договору у розмірі 22 794,26 доларів США (а.с.61-64). Вказане рішення набрало законної сили 04.12.2013р., у зв'язку з чим Шевченківським районним судом м. Києва 27.12.2013р. було видано виконавчі листи (а.с.65-68). Окрім того, факт заборгованості Позивачки перед Відповідачем за Кредитним договором встановлено у Додатковій угоді №1 від 13.04.2009р. до Кредитного договору №014/5636/74/55377 від 15.05.2007р., зокрема, в п.3.1. вказаної додаткової угоди визначено, що станом на дату укладення цієї додаткової угоди фактична заборгованість позичальника за кредитним договором по сплаті суми кредиту становить 101 981,03 дол. США (а.с.69-70). Дана Додаткова угода підписана як Позивачем так і Відповідачем, що сторонами не заперечувалось. Отже вже після 05.02.2009р. (дата повернення коштів, вказана Позивачкою в позовній заяві) Позивачка визнавала наявність в неї заборгованості. Згідно Довідки про стан кредиту ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» № 81-5-000/2218 від 11.03.2014р. заборгованість Позивачки за кредитним договором № 014/5636/74/55377 від 15.05.2007р. станом на 26.02.2014р. складає 226 359,17 дол. США, з них: - 103 780,06 дол. США - заборгованість по сумі кредиту, - 36 024,41 дол. США - заборгованість за відсотками, - - 86 554,70 дол. США - розрахована пеня (а.с.139). Таким чином, суд оцінює критично додані Позивачкою до позовної заяви виписки з історії рухів по рахунку №№ [NUMBER], [NUMBER] за період з 15.05.2007р. по 05.02.2009р. (а.с.22-29) як докази відсутності заборгованості Позивачки за кредитним договором, оскільки відсутність такої заборгованості спростовується вищевказаними матеріалами справи. Судом встановлено, що Позивачка неодноразово зверталась до Відповідача з заявами про зняття заборони відчуження майна (а.с.30-33,44-47,97-100), листами про надання повідомлення про погашення кредиту за кредитним договором (а.с.48, 52-53,104,107), про надання виписок за рахунками №№ [NUMBER], [NUMBER] (а.с.49-51,102-103,116-138). Відповідач Листом № 97-2-7-00/1143 від 17.02.2014р. повідомив Позивача, що 21.11.2008р. її кредит було переведено до програмного забезпечення «Банкмастер» та змінено рахунки для погашення основного боргу та погашення відсотків по кредиту, про що її було повідомлено. Зазначено, що переведення кредиту на обслуговування до іншого програмного забезпечення - це перенесення залишку заборгованості на інші рахунки та не є повним виконанням зобов'язань за кредитним договором. У вказаному листі зазначено, що Позивачці було надано виписки по рахункам частково протягом трьох робочих днів з дня її звернення, окрім того, повідомлено про наявну прострочену заборгованість за кредитом. Для отримання довідки про повне погашення Позивачці необхідно погасити заборгованість за кредитом у повному обсязі та звернутись до відділення, у якому обслуговується її кредит. (а.с.142-143). Відповідно до ч. 1 ст. 627 ЦК України яка визначає, що сторони є вільними в укладанні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Таким чином, свобода договору означає право громадян вступати чи утримуватись від вступу у будь-які договірні відносини. Свобода договору проявляється також у можливості наданій сторонам визначати умови такого договору. Як вбачається зі змісту позовної заяви, стосовно визнання Іпотечного договору недійсним позивач посилається на те, що в порушення ст.ст. 203, 215 ЦК України, квартира [ADDRESS] не може бути предметом іпотеки та забезпечувати вимогу Іпотекодержателя, що випливає з кредитного договору №014/5636/74/55377, оскільки в п.2.1. Кредитного договору зазначено, що забезпеченням зобов'язань за кредитним договором є чотирьохкімнатна квартира, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], отже, іпотечний договір є таким, що не відповідає закону. Відповідно до п. 8 Постанови № 9 Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» від 9 листопада 2009 року, відповідно до ч. 1 ст.215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання стороною (сторонами) вимог, які встановлені ст. 203 ЦК України, саме на момент вчинення правочину. Згідно ст. 203 ЦК України, загальними вимогами, додержання яких є необхідним для чинності правочину: зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей. Згідно ст. 576 ЦК України предметом застави може бути будь-яке майно (зокрема, річ, цінні папери, майнові права), що може бути відчужене заставодавцем і на яке може бути звернене стягнення. Відповідно до ст. 575 ЦК України іпотека є окремим видом застави нерухомого майна. Правила про іпотеку землі та інші окремі види застав встановлюються законом. Згідно ст. 18 Закону України «Про іпотеку» іпотечний договір укладається між одним або декількома іпотекодавцями та іпотекодержателем у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню. Іпотечний договір повинен містити такі істотні умови, зокрема: 1) для іпотекодавця та іпотекодержателя - юридичних осіб відомості про: для резидентів - найменування, місцезнаходження та ідентифікаційний код в Єдиному державному реєстрі юридичних та фізичних осіб - підприємців, для іпотекодавця та іпотекодержателя - фізичних осіб відомості про: для громадян України - прізвище, ім'я, по батькові, місце проживання із зазначенням адреси та індивідуальний ідентифікаційний номер у Державному реєстрі фізичних осіб - платників податків та інших обов'язкових платежів; 2) зміст та розмір основного зобов'язання, строк і порядок його виконання та/або посилання на правочин, у якому встановлено основне зобов'язання; 3) опис предмета іпотеки, достатній для його ідентифікації, та/або його реєстраційні дані, у тому числі кадастровий номер. У разі іпотеки земельної ділянки має зазначатися її цільове призначення; 4) посилання на видачу заставної або її відсутність. У разі відсутності в іпотечному договорі однієї з вказаних вище істотних умов він може бути визнаний недійсним на підставі рішення суду. Отже, суд приходить до висновку, що Іпотечний договір відповідає вимогам законодавства і підстави для визнання його недійсним відсутні. Саме по собі зазначення в кредитному договорі певного нерухомого майна (квартири в м.Києві по вул.Ернста 6) міститься в пункті «Об'єкт кредитування по Договору», а не в пункті «…забезпечення кредиту». Згідно із ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави (§ 1. Позика), якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Відповідно до положень ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Положеннями ч. 1 ст. 1049 ЦК України встановлено, що позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Таким чином, позичальник зобов'язаний повернути позику у тій валюті, в якій отримав кредит. Згідно ст. 524 ЦК України зобов'язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов'язання в іноземній валюті. Відповідно до положень ст. 533 ЦК України грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов'язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом. Посилання позивача на необхідність визнання Іпотечного договору недійсним у зв'язку з тим, що в п.2.1. Кредитного договору забезпеченням зобов'язань позичальника визначена [ADDRESS], а в Іпотечному договорі предметом іпотеки є [ADDRESS], не можуть бути підставою для визнання Іпотечного договору недійсним. Отже, як встановлено судом при укладенні Іпотечного договору сторонами додержано вимог, необхідних для чинності цього правочину і передбачених Цивільним кодексом України та Законом України "Про іпотеку". Окрім того, слід зазначити, що однією з засад судочинства, регламентованих п. 4 ч. 3 ст. 129 Конституції України, є змагальність сторін та свобода в наданні ними до суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Відповідно до положень ч. 3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Згідно з вимогами ст.ст. 57-60 ЦПК України засобами доказування в цивільній справі є пояснення сторін і третіх осіб, показання свідків, письмові докази, речові докази і висновки експертів. Суд приймає до розгляду лише ті докази, які мають значення для справи. Обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Таким чином, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, враховуючи те, що обставини, на які посилається позивач як на підставу для задоволення позову не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні, оскільки не ґрунтуються на достатніх, належних та допустимих доказах, а позовні вимоги щодо визнання недійсним Іпотечного договору не ґрунтуються на жодній з підстав недійсності правочину, передбачених ЦК України, суд прийшов до висновку, що у задоволенні позову слід відмовити. Враховуючи наведене, на підставі ст. 18 Закону України «Про іпотеку», ст.ст. 192, 203, 215, 524, 525, 526, 533, 575, 576, 627, 1046, 1049, 1054 ЦК України та

Outcome: dismissed