Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-01 00:00:00

Позивачка звернулася до суду із позовною заявою до [PERSON] районної державної адміністрації Одеської області, [PERSON] сільської ради Іванівського району Одеської області про визнання права на земельну частку (пай). В своєму позові посилалася на наступні обставини. Вона [PERSON], 30 квітня 1977 року була прийнята в члени колгоспу «Перемога» ( 1992 року реорганізований у КСП «Перемога» з 1999 року у ТОВ «Перемога») Іванівського району Одеської області. Відповідно до запису у трудовій книжці № 8 від 20 липня 1981 року позивачка була звільнена в звязку з переводом на іншу роботу та прийнята на посаду завідуючої Блонським сільським клубом. При цьому залишилась членом колгоспу, заяви про вихід не подавала та рішення про її виключення не приймалось. 09 лютого 1996 року КСП «Перемога» отримано Державний акт на право колективної власності на землю на території [PERSON] сільської ради Іванівського району Одеської області серії ОД № 09-272 та зареєстрований за № 337. Таким чином позивачка зазначає,що на момент отримання КСП «Перемога Державного акту на право колективної власності на землю вона була членом КСП та відповідно це їй надає право на земельну частку(пай) по колишньому КСП «Перемога». Однак із помилкою в частині невнесення її в список осіб, що додається до Державного акту їй не було видано сертифікат на право на земельну частку (пай). Позивачка просить визнати за нею в судовому порядку право на земельну частку (пай), оскільки вона зверталась із письмовою заявою до [PERSON] РДА з порханням розглянути та позитивно вирішити питання щодо визнання за нею права на земельну частку(пай), про те їй рекомендовано було звернутися до суду. Позивачка на позовних вимогах наполягала. Представник відповідача [PERSON] районної державної адміністрації Одеської області позов не визнала, заперечували проти його задоволення та надали заперечення на позов посилаючись на те, що позивачкою пропущений строк позовної давності та просили в позові відмовити в звязку із закінченням строків давності та крім того зазначили, що обовязковою умовою виникнення права на земельну частку (пай) є наявність особи у відповідному списку, що долучається до Державного акта на право колективної власності на землю, а так як [PERSON] не була внесена до відповідного списку, то вона не мала права на земельну частку (пай). Також позивачкою не надано доказів що їй було безпідставно відмовлено у видачі правовстановлюючого документу на земельний (пай), та не надано доказів, що вона зверталася до КСП «Перемога» або до його правонаступника ТОВ «Перемога» про включення його до списку осіб, які мають право на земельний пай. Представник відповідача [PERSON] сільської ради Іванівського району Одеської області просили справу слухати у їх відсутність, позов визнали. Суд, заслухавши сторони по справі, дослідивши письмові матеріали справи, докази по справі та пояснення свідків, з урахуванням положень ст. 60 ЦПК України, де зазначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, та ст. 11 ЦПК України, згідно якої цивільні справи розглядаються в межах заявлених вимог і на підставі доказі в сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, а тому на запитання суду про надання інших доказів, крім наданих, чи неможливості їх витребування і необхідність цієї дії судом, встановлено, що всі докази надані, суд, вивчивши та дослідивши матеріали справи, повно зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, обєктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, розглянувши справу в межах заявлених вимог, приходить до висновку, що позов задоволенню не підлягає виходячи з наступного. Судом встановлено та не оспорюється сторонами, що [PERSON], 30 квітня 1977 року була прийнята в члени колгоспу «Перемога». З 1992 року як зазначає позивачка та не оспорюється сторонами колгосп «Перемога» реорганізований у КСП «Перемога» з 1999 року у ТОВ «Перемога») Іванівського району Одеської області. Відповідно до запису у трудовій книжці № 8 від 20 липня 1981 року вбачається, що позивачка [PERSON] була звільнена в звязку з переводом на іншу роботу та прийнята на посаду завідуючої Блонським сільським клубом. При цьому вона зазначає, що залишилась членом колгоспу, заяви про вихід не подавала та рішення про її виключення не приймалось. Свої позовні вимоги обґрунтовує тією обставиною, що 09 лютого 1996 року КСП «Перемога» отримано Державний акт на право колективної власності на землю на території [PERSON] сільської ради Іванівського району Одеської області серії ОД № 09-272 та зареєстрований за № 337 та на момент отримання КСП «Перемога» Державного акту на право колективної власності на землю вона була членом КСП та відповідно це їй надає право на земельну частку(пай) по колишньому КСП «Перемога». Однак із помилкою в частині невнесення її в список осіб, що додається до Державного акту їй не було видано сертифікат на право на земельну частку (пай). Позивачка в якості доказів надала суду копію трудової книжки, архівну копію ( витяг) протоколу № 5 від 30.04.1977 року, що підтверджує перебування позивачка в членах колгоспу, архівну довідку про заробітну плату, довідку [PERSON] сільської ради Іванівського району Одеської області про те, що її в списках громадян, членів колективного сільськогосподарського підприємства «Перемога» на видачу земельної частки (паю), майнового паю) помилкового пропущено. Про те з обставинами, які зазначає позивачка суд не погоджується та застосовуючи норми матеріального права виходить з такого. Згідно з п.2 Указу Президента України від 8 серпня 1995 року № 720/95 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» (далі Указ № 720/95) право на земельну частку (пай) мають члени колективного сільськогосподарського підприємства сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства, в тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишаються членами зазначеного підприємства кооперативу, товариства, відповідно до списку, що додається до державного акту на право колективної власності на землю. Таким чином, право на земельну частку (пай) виникає в осіб, які на час видачі колективному сільськогосподарському підприємству державного акта на право колективної власності на землю були членами цього підприємства. Як вбачається з матеріалів справи та як зазначає сама позивачка вона була членом колгоспу «Перемога». Проте колгосп «Перемога» у 1992 році був реорганізований у колективне сільськогосподарське підприємство «Перемога» та позивачкою до суду не надано жодного доказу про те, що вона була членом КСП «Перемога». Відповідно до ч.1 ст.5 Закону України «Про колективне сільського господарське підприємство» членство в підприємстві грунтується на праві добровільного вступу до членів підприємства і безперешкодного виходу із складу його членів. Позивачкою не надано жодного доказу про вступ до членів КСП «Перемога» та те, що вона була членом КСП «Перемога». Для того, щоб набути право на земельну частку (пай), згідно з даним Указом, необхідна наявність таких обставин: щоб особа була членом колективного сільськогосподарського підприємства; була внесена до списку осіб, що додається до державного акта на право колективної* власності на землю; колективне сільськогосподарське підприємство отримало акт про право колективної власності на землю. Позивачкою підтверджена лише та обставина, що колективне сільськогосподарське підприємство отримало акт про право колективної власності на землю. Інші обставини, які б підтверджували набуття права на земельну частку (пай) позивачкою не підтверджені. Тому враховуючи вищезазначене суд вважає, що її право на земельну частку (пай) у КСП «Перемога» не підтверджується та позовна вимога є необґрунтованою та безпідставною. Відповідно до ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонам та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рушення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі виникає спір. Крім того, згідно з ч.І ст.131 ЦПК України сторони зобов'язані подати свої докази чи повідомити про них суд до або під час попереднього судового засідання у справі. Докази подаються у строк, встановлений судом з урахуванням часу, необхідного для подання доказів. Під час розгляду справи судом були створені всі необхідні умови для всебічного та повного дослідження обставин справи, сторонам під час розгляду справи було роз'яснено їх права та обов'язки, в тому числі положення щодо змагальності процесу та необхідності надання доказів на підтвердження своїх доводів, сторонам було надано всі можливості для подання необхідних клопотань та надання доказів, що підтверджується журналом судового засідання. Крім того слід зазначити, що Пленум Верховного Суду України у роз'ясненнях, викладених у п.25 постанови № 7 від 16.04.2004 року "Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ" звертає увагу судів на те, що позови громадян, пов'язані з паюванням земель (зокрема, про визнання права на земельну частку (пай), її розмір, незаконність відмови у видачі сертифікату, виділення паю в натурі), можуть бути предметом розгляду судів. Відповідачами в таких справах є колективні сільськогосподарські підприємства, сільськогосподарські кооперативи, районна державна адміністрація, а також виконавчий орган чи орган місцевого самоврядування, що має вирішувати питання про виділення земельної частки (паю) в натурі, тощо. Як вбачається, позивачкою при розгляді даної справи не заявлялося клопотання про залучення до участі у справі правонаступника КСП «Перемога» ТОВ «Перемога». Стосовно клопотання представника відповідача [PERSON] районної державної адміністрації Одеської області щодо застосування до зазначених спірних відносин позовної давності слід зазначити наступне. У п.7 листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику застосування судами законодавства під час розгляду цивільних справ про захист права власності та інших речових прав» зазначено, що вирішуючи питання застосування строків позовної давності, суди мають приділяти належну увагу такому поняттю як момент, з якого особа дізналася про порушення свого права, та керуватися доказами, які підтверджують його настання. Особливістю вирішення спору про захист порушеного права за умови пропуску строку позовної давності є те, що сплив строку позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові лише за умови обґрунтованості позову, тобто за умови наявності порушеного права. В пункті 11 Постанови Пленуму Верховного Суду України №14 від 18 грудня 2009 року «Про судове рішення у цивільній справі» розяснено, що встановивши, що строк для звернення з позовом пропущено без поважної причини, суд у рішенні зазначає про відмову в позові з цих підстав, якщо про застосування позовної давності заявлено стороною у спорі, зробленою до ухвалення ним рішення, крім випадків, коли позов не доведено, що є самостійною підставою для цього. Отже враховуючи ту обставину, що судом встановлено підстави для відмови у позові в звязку з його необґрунтованістю та безпідставністю, тому застосування позовної давності у даних правовідносинах не підлягає. Крім того, слід зазначити, що відповідачем у справі [PERSON] сільською радою Іванівського району Одеської області позовні вимоги були визнані. Про те згідно з ч.4 ст.174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Враховуючи вищезазначене та ту обставину, що відсутні законні підстави для задоволення позову, тому суд прийшов до висновку про відмову в задоволенні даного позову за безпідставністю правової вимоги.

Outcome: dismissed