Jurisdiction: civil
Date: 2018-08-19 00:00:00

У червні 2018 року орган опіки та піклування Здолбунівської районної державної адміністрації Рівненської області звернувся до суду з позовом до [PERSON], просив позбавити [PERSON], [INFO] батьківських прав відносно його малолітнього сина [PERSON], [INFO]; стягнути з відповідачів на користь Комунального закладу «Мізоцька спеціальна загальноосвітня школа-інтернат І-ІІ ступенів» аліменти на утримання [PERSON], [INFO] в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку, але не менше 50 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку щомісяця, починаючи стягнення від дня пред'явлення позову та до повноліття дитини. В обгрунтування своїх вимог позивач зазначив, що [PERSON] є батьком малолітнього [PERSON], [INFO]. Матір [PERSON], померла. З 01.09.2015 року навчається та проживає у Комунальному закладі «Мізоцька спеціальна загальноосвітня школа-інтернат І-ІІ ступенів» Рівненської обласної ради, батько дитину в закладі не відвідує, не цікавиться її здоров'ям, розвитком та навчанням, зловживає спиртними напоями. У судовому засіданні представник органу опіки та піклування Здолбунівської районної державної адміністрації Рівненської області [PERSON] позовні вимоги підтримала в повному обсязі з підстав викладених у позовній заяві, просила їх задовольнити. У судове засідання відповідач [PERSON] будучи належним чином повідомленим про час і місце розгляду справи, у відповідності з ст. 128 ЦПК України, не з'явився, причини неявки суд не повідомив. Враховуючи те, що у справі є достатньо матеріалів про права та взаємовідносини сторін та враховуючи те, що позивач та її представник не заперечували проти заочного розгляду справи, відповідно до ч.1 ст. 280 ЦПК України, суд ухвалює заочне рішення. Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, всебічно та повно з'ясувавши обставини, на яких грунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що батьком малолітнього [PERSON], [INFO] є відповідач [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про народження від 30.12.2013 року. Згідно ч.1 ст.18 Конвенції ООН "Про права дитини" від 20 листопада 1989 року, батьки несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Відповідно до ст.150 СК України батьки зобов'язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім'ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов'язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Відповідно до ч. 1 п. 2 ст. 164 Сімейного кодексу України батьки або один із них можуть бути позбавлені батьківських прав, якщо буде встановлено, що вони ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дітей. Відповідно до роз'яснень викладених в п. 15 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Згідно п.16 вказаної постанови Пленуму, ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Згідно довідки № 159 від 03.04.2018 року [PERSON] навчається у 1 класі Комунального закладу «Мізоцька спеціальна загальноосвітня школа-інтернат І-ІІ ступенів» Рівненської обласної ради. За весь період перебування хлопчика у школі, батько свого сина жодного разу не відвідував, не телефонував. Відповідно до довідки характеристики [PERSON] зловживає спиртними напоями, безвідповідальний. Згідно висновку органу опіки та піклування Здолбунівської РДА Рівненської області рекомендується позбавити [PERSON] батьківських прав щодо його малолітньої дитини. Таким чином, суд вважає встановленим в судовому засіданні, що батько дитини - відповідач [PERSON] ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків по вихованню сина [PERSON], не піклується про його здоров'я, фізичний, моральний та духовний розвиток, матеріально не утримує. Відповідно до ст.180 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Особа, позбавлена батьківських прав, згідно ст.166 СК України не звільняється від обов'язку щодо утримання дитини. Одночасно з позбавленням батьківських прав суд може на вимогу позивача вирішити питання про стягнення аліментів на дитину. При визначенні розміру аліментів суд враховує позицію позивача, стан здоров'я та матеріальне становище дитини, стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів [PERSON], який офіційно не працевлаштований, однак знаходиться у працездатному віці, має можливість працювати та отримувати відповідну заробітну плату. Згідно частин 1, 2 ст.27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до ч.2 ст.182 СК України Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. З огляду на викладене позовні вимоги щодо стягнення аліментів з [PERSON] є обґрунтованими та підлягає задоволенню. На підставі ст. 141 ЦПК України, з відповідача [PERSON] на користь держави необхідно стягнути судовий збір в сумі 1409 грн. 60 коп.

Outcome: approved