Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-27 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON] та [PERSON] про стягнення аліментів на його утримання, як непрацездатного батька, інваліда третьої групи, у твердій грошовій сумі, у розмірі по 1 000 грн 00 к. з кожного, щомісячно, починаючи з дати подання до суду позовної заяви і довічно. На обґрунтування позову зазначив, що він є батьком відповідачів, згідно висновку МСЕК від 03.02.1994 є інвалідом третьої групи безстроково, за загальним захворюванням, отримує пенсію у розмірі 1 755 грн 52 к., тяжко хворіє, його пенсія не досягає встановленого законодавством прожиткового мінімуму для непрацездатної особи, тяжко хворіє у зв`язку з чим, вимушений нести витрати на придбання ліків, тому, його матеріальне становище є вкрай нужденним, будь-яких інших соціальних виплат не отримує. Добровільно діти допомагати йому відмовляються. Оскільки донька та син працюють не офіційно, просить стягнути аліменти у твердій грошовій сумі у розмірі по 1 000 грн 00 коп. з кожного із відповідачів, щомісячно, що буде, на даний час, достатньою для часткового задоволення його життєво необхідних потреб. Ухвалою Великобурлуцького районного суду Харківської області від 16.09.2020 відкрито спрощене провадження у справі та призначено справу до розгляду у відкритому судовому засіданні. Позивач [PERSON] у судовому засіданні наполягав на задоволенні позовних вимог. Він пояснив, що потребує догляду та матеріальної допомоги. Ним опікується племінник [PERSON] . Діти не відвідують його. Не заперечував проти того, що отримує пенсію та орендну плату за землю один раз на рік у розмірі близько 20000 грн., проживає у власному будинку разом з дочкою його померлої дружини. Вказав, що за віком та станом здоров`я потребує періодичного лікування, однак витрати на це несе не регулярно. Представник позивача - [PERSON] у судовому засіданні просив задовольнити позовні вимоги та зазначив, що відповідачі є дітьми [PERSON] , з їх боку відсутня турбота про батька позивача [PERSON] . Так, у 2017 році перебував на стаціонарному лікуванні в КНП «Великобурлуцька РЛ» з 14.11.2017 по 12.12.2017, на його лікування були витрачені великі кошти, однак, допомогу діти [PERSON] та [PERSON] не надавали та не відвідували батька. Він, на прохання [PERSON] , опікується ним, купує необхідне. На даний час позивач потребує санаторного лікування. Представники позивача - адвокат Зінченко С.А. у судовому засіданні позовні вимоги підтримала, наполягала на їх задоволенні. Вказала, що [PERSON] , який є інвалідом 3-ї групи, постійно несе витрати на придбання лікарських препаратів, потребує матеріальної допомоги з боку дітей. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні позов не визнала та просила суд відмовити в його задоволенні. Вона пояснила, що [PERSON] перебуває на обліку в Чугуївському об`єднаному управлінні ПФУ в Харківській області і отримує пенсію за віком. Окрім пенсії [PERSON] має в своєму володінні земельну ділянку розміром 6,32 га., яку здає в оренду та отримує орендну плату в розмірі 18 000 грн 00 коп. один раз на рік, його середній дохід становить близько 3 000 грн 00 коп. на місяць. [PERSON] зазначила, що має малолітнього сина, [PERSON] , [INFO] , та малолітню доньку, [PERSON] , [INFO] , наданий час не працює, перебуває у відпустці по догляду за донькою до досягнення нею шестирічного віку. Діти перебувають на диспансерному обліку, потребують постійної медичної допомоги та консультацій лікарів, отримує державну соціальну допомогу, як малозабезпечена сім`я в розмірі 5 368 грн 29 коп. та допомогу на дітей одиноким матерям у розмірі 815 грн 79 коп., періодично отримує аліменти у розмірі 300-500 грн., винаймає житло в місті Харків, за яке сплачує 2 000 грн 00 коп. кожного місяця. Батько все життя зловживає спиртними напоями, її ніколи не виховував, не навчав. Виходячи з вищевикладеного зазначила, що не має змоги сплачувати аліменти на утримання батька у розмірі 1 000 грн 00 коп., щомісячно, оскільки знаходиться в скрутному матеріальному становищі. Відповідач вказала, що батько отримує дохід у виді пенсії та орендної плати, які віддає племіннику [PERSON] . Відповідач [PERSON] , який повідомлялася рекомендованими листами, направленими йому судом на адресу зареєстрованого місця проживання (а. с. 30, 44-45), не повідомив про причини повторної неявки в судове засідання, будь-яких заяв по суті справи чи з процесуальних питань не подавав. Відповідно до пункту 1 частини 3 статті 223 Цивільного процесуального кодексу України якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі: 1) неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки. Фактичні обставини, встановлені судом. Позивач [PERSON] є батьком відповідачів [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . (а. с. 4, 5). [PERSON] є пенсіонером за віком, перебуває на обліку в Чугуївському об`єднаному управлінні ПФ України в Харківській області, отримує пенсію за віком,розмір якої становить 1755 грн 52 к., що підтверджується довідкою про доходи №6971 9994 1957 1943 від 30.06.2020 (а. с. 11). Відповідно до довідки МСЕК від 03.02.1994 [PERSON] є інвалідом третьої групи безстроково за загальним захворюванням (а. с. 9). Випискою із медичної картки амбулаторного (стаціонарного) хворого 2418 КНП «Великобурлуцька РЛ» підтверджується, що [PERSON] перебував на стаціонарному лікуванні з 14.11.2017 по 12.12 2017. (а. с. 6). Довідкою лікаря [PERSON] від 03.08.2020 підтверджується, що позивач знаходиться на диспансерному обліку з 25.07.2008, за останні п`ять років звертався за медичною допомогою з діагнозом ІХС, стаб. стенокардія 3-Ф класу - 24.05.2017, забійна рана голови - 10.05.2018 (а. с. 7). Відповідно до довідки виконавчого комітету Новоолександрівської сільської ради Великобурлуцького району Харківської області №212 від 03.07.2020, [PERSON] зареєстрований проживаючим за адресою: [ADDRESS] , та має такий склад сім`ї: [PERSON] - донька, [PERSON] - онук, [PERSON] - онука (а. с. 8). Згідно довідки Управління соціального захисту населення Великобурлуцької районної державної адміністрації від 30.06.2020 за вих. №04-26/706 [PERSON] не перебуває на обліку та не отримує державну соціальну допомогу (а. с. 12). Даними довідки "Форма 9" виконавчого комітету Новоолександрівської сільської ради від 12.10.2020, [PERSON] має у своєму володінні (користуванні) земельні ділянки: для ведення особистого селянського господарства - 0, 35га, для будівництва та обслуговування житла - 0,25га, земельну частку (пай) - 6,32га. (а. с. 49). На підтвердження свого матеріального становища відповідачем [PERSON] надано: довідку про склад сім`ї від 12.10.2020 (а. с. 50), медичну документацію щодо стану здоров`я її малолітніх дітей [PERSON] , 2009 року народження, та [PERSON] , 2014 року народження (а. с. 51, 52, 53, 54, 55) довідку про отримання допомоги, як малозабезпеченим сім`ям у розмірі 5368 грн. 29 к., довідку про отримання допомоги на дітей одиноким матерям. копії свідоцтв про народження [PERSON] , 2009 року народження, та [PERSON] , 2014 року народження. (а. с. 56, 57). Мотиви, з яких виходить суд та застосовані норми права Згідно статті 51 Конституції України, повнолітні діти зобов`язані піклуватися про своїх непрацездатних батьків. Відповідно до частин 1, 3 статті 172 Сімейного кодексу України, повнолітні дочка, син зобов`язані піклуватися про батьків, проявляти про них турботу та надавати їм допомогу. Якщо повнолітні дочка, син не піклуються про своїх непрацездатних, немічних батьків, з них можуть бути за рішенням суду стягнуті кошти на покриття витрат, пов`язаних із наданням такого піклування. Статтею 202 Сімейного кодексу України передбачено, що повнолітні дочка, син зобов`язані утримувати батьків, які є непрацездатними і потребують матеріальної допомоги. Якщо мати, батько були позбавлені батьківських прав і ці права не були поновлені, обов`язок утримувати матір, батька у дочки, сина, щодо яких вони були позбавлені батьківських прав, не виникає. Як роз`яснено в п. 21 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» № 3 від 15.05.2006 року, обов`язок повнолітніх дочки, сина утримувати своїх непрацездатних батьків, які потребують матеріальної допомоги (ст. 202 СК), не є абсолютним. Стаття 202 Сімейного кодексу України не містить визначення, за яких обставин особа може вважатися такою, що потребує матеріальної допомоги. При цьому відповідно до частини першої статті 10 Сімейного кодексу України якщо певні сімейні відносини не врегульовані цим Кодексом, іншими нормативно-правовими актами або домовленістю (договором) сторін, до них застосовуються норми цього Кодексу, які регулюють подібні відносини (аналогія закону). За положеннями частин другої-четвертої статті 75 Сімейного кодексу України право на утримання (аліменти) має той із подружжя, який є непрацездатним, потребує матеріальної допомоги, за умови, що другий із подружжя може надавати матеріальну допомогу. Непрацездатним вважається той із подружжя, який досяг пенсійного віку, встановленого законом, або є інвалідом І, ІІ чи ІІІ групи. Один із подружжя є таким, що потребує матеріальної допомоги, якщо заробітна плата, пенсія, доходи від використання його майна, інші доходи не забезпечують йому прожиткового мінімуму, встановленого законом. Отже, застосовуючи положення наведеного правила до правовідносин, що врегульовані статтею 202 СК України, можна зробити висновок, що право на утримання повнолітньою дочкою, сином виникає у непрацездатних батьків за умови, що їхня заробітна плата, пенсія, доходи від використання майна, інші доходи є меншими за розмір прожиткового мінімуму, встановленого законом. Аналогічна правова позиція була викладена Верховним Судом у постанові від 19 вересня 2018 року по справі № 494/1682/15-ц (провадження № 61-3252зпв18), постанові від 10 жовтня 2018 року по справі № 301/160/17 (провадження № 61-28415св18), та викладено Верховним Судом України у постанові від 13 квітня 2016 року у справі № 6-3066цс15. Правові позиції ВС є обов`язковими для застосування. Мотивів відступу від викладених правових позицій суд не вбачає. Отже, аналіз указаних вище норм матеріального права дає підстави для висновку, що аліментні зобов`язання у дочки, сина на утримання батьків можуть бути призначені за наявності сукупності юридичних та складових певних умов, а саме: мати, батько не були позбавлені батьківських прав та не ухилялися від виконання своїх батьківських обов`язків; непрацездатність матері, батька; нижчий від прожиткового рівень матеріального забезпечення та потреба в матеріальній допомозі. До уваги приймається отримання батьками пенсії, державних пільг, субсидій, наявність у батьків майна, що може приносити дохід тощо. Сам факт непрацездатності батьків не зумовлює виникнення у дітей обов`язку надання їм утримання - стан непрацездатності має супроводжуватися необхідністю отримувати сторонню матеріальну допомогу та дотримання інших умов. Відповідно до Закону України «Про прожитковий мінімум» та Закону України «Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії» прожитковий мінімум - це вартісна величина достатнього для забезпечення нормального функціонування організму людини, збереження його здоров`я набору продуктів харчування (далі - набір продуктів харчування), а також мінімального набору непродовольчих товарів (далі - набір непродовольчих товарів) та мінімального набору послуг (далі - набір послуг), необхідних для задоволення основних соціальних і культурних потреб особистості. Прожитковий мінімум на одну особу, а також окремо для тих, хто відноситься до основних соціальних і демографічних груп населення, щороку затверджується Верховною Радою України в законі про Державний бюджет України на відповідний рік. Прожитковий мінімум публікується в офіційних виданнях загальнодержавної сфери розповсюдження. Відповідно до статті 7 Закону України «Про державний бюджет України на 2020 рік» встановлено прожитковий мінімум для осіб, які втратили працездатність: з 1 січня 2020 року - 1638 гривень, з 1 липня - 1712 гривень, з 1 грудня - 1769 гривень. Як встановлено в ході розгляду справи [PERSON] отримує пенсію за віком, яка відповідає Закону України «Про державний бюджет України на 2020 рік», тобто розмір пенсії позивача відповідає прожитковому мінімуму для осіб, які втратили працездатність. Окрім того, не заперечувалося позивачем той факт, що він один раз на рік отримує орендну плату за землю близько 20000 грн. Таким чином, оскільки пенсія позивача не є меншою, ніж встановлений законом прожитковий мінімум для категорії осіб, і пенсія, як встановлено у судовому засіданні, не є єдиним джерелом доходу, його не можна вважати особою, яка потребує матеріальної допомоги в розумінні частини четвертої статті 75 СК України та, відповідно, частини першої статті 202 СК України. Будь-яких інший доказів того, що [PERSON] постійно потребує матеріальної допомоги, і розмір отриманого ним доходу не забезпечує його потреби, суду не надано. Посилання позивача на те, що він у 2017 році перебував на лікуванні та, у зв`язку з цим, поніс значні витрати на придбання лікарських препаратів, не приймаються судом до уваги, а надані чеки у кількості 45 шт. не можуть бути визнані належними доказами у даній справі, оскільки дані витрати понесені лише одноразово, в період перебування на лікуванні, і не підтверджують постійну потребу у матеріальній допомозі. За таких обставин, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позовних вимог [PERSON] про стягнення аліментів на його утримання. Відповідно до частини 1 статті 141 Цивільного процесуального кодексу України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Частиною 2 статті 141 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються:2) у разі відмови в позові - на позивача. Оскільки [PERSON] звільнений від сплати судового збору, судовий збір необхідно компенсувати за рахунок держави.

Outcome: dismissed