Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-19 00:00:00

ПАТ «Дельта Банк» звернувся в суд з позовом до відповідача про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом передачі у власність АТ «Дельта Банк». Позовні вимоги мотивує тим, що 16.11.2007 року між відкритим акціонерним товариством «Кредитпромбанк», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «Кредитпромбанк» та [PERSON] був укладений кредитний договір № 09/010/07-НВклн, згідно з умовами якого банк надав позичальнику кредитні кошти у розмірі 885\~000,00 гривень з розрахунку 12,49% річних за користування кредитом на строк до 10.11.2022 року. В частині надання кредитних коштів банк свої зобовязання виконав, надавши відповідачеві кредит, в розмірі та строки передбачені кредитним договором. 26.06.2013 року між Публічним акціонерним товариством «Кредитпромбанк» та Публічним акціонерним товариством «Дельта Банк» було укладено Договір купівлі-продажу прав вимоги, відповідно до якого в порядку, обсязі та на умовах, визначених даним Договором, АТ «Кредитпромбанк» передає (відступає) АТ «Дельта Банк» права вимоги за кредитними та забезпечувальними договорами, внаслідок чого АТ «Дельта Банк» замінює АТ «Кредитпромбанк» як кредитора (стає новим кредитором) у зазначених зобовязаннях, а внаслідок передачі від АТ «Кредитпромбанк» до АТ «Дельта Банк» прав вимоги до боржників, до АТ «Дельта Банк» переходить (відступається) право вимоги (замість АТ «Кредитпромбанк») від боржників повного, належного та реального виконання обовязків за кредитними та забезпечувальними договорами. З метою забезпечення виконання грошових зобов'язань за вказаним Кредитним договором іпотекодавець [PERSON] на підставі договору іпотеки № 09/010/І01/07-НВклн від 16.11.2007 року та договору про внесення змін до нього від 16.12.2009 року передав у іпотеку нерухоме майно, а саме: житловий будинок з огорожею, що складається з житлового будинку (літ.А-2) загальною площею 226,1 кв.м, житловою площею 141,4 кв.м та огорожі (1) та земельну ділянку площею 0,0833 га, кадастровий номер 0710100000:21:002:0011, що знаходяться за адресою: Волинська область, м.Луцьк, вул..Чернишевського, буд. 5. Предмет іпотеки належить іпотекодавцю на праві власності на підставі свідоцтва на право власності на нерухоме майно, виданого 10.02.2009 року виконавчим комітетом Луцької міської ради на підставі рішення виконавчого комітету Луцької ради №58-1 від 05.02.2009р, зареєстроване в Реєстрі прав власності на нерухоме майно за реєстраційним номером 19126928 та Державного акту на право власності на земельну ділянку серія ЯД№305833, зареєстрованого в Книзі записів реєстрації державних актів за №010807700183. Вказує, що відповідач [PERSON] свої зобовязання щодо погашення кредитної заборгованості належним чином не виконує і станом на 08.07.2015 року загальна сума її боргу за кредитним договором становить 723696,94 грн. У звязку з чим, просив суд в рахунок виконання основного зобов'язання щодо оплати заборгованості за кредитним договором у розмірі 723\~696,94 грн., з яких: сума заборгованості за кредитом 567\~012,99 грн., сума заборгованості за відсотками 114004,25 грн., пеня 38103,61 грн., сума за ставкою 3% від простроченої заборгованості по тілу 2364,13 грн., сума за ставкою 3% від простроченої заборгованості по відсотках 2211,96 грн. звернути стягнення на предмет іпотеки, а саме: житловий будинок з огорожею, що складається з житлового будинку (літ.А-2) загальною площею 226,1 кв.м, житловою площею 141,4 кв.м та огорожі (1) та земельну ділянку площею 0,0833 га, кадастровий номер 0710100000:21:002:0011, що знаходяться за адресою: Волинська область, м. Луцьк, вул. Чернишевського, буд. 5, які належать [PERSON] на праві власності на підставі свідоцтва на право власності на нерухоме майно, виданого 10.02.2009 року виконавчим комітетом Луцької міської ради на підставі рішення виконавчого комітету Луцької ради №58-1 від 05.02.2009р, зареєстроване в Реєстрі прав власності на нерухоме майно за реєстраційним номером 19126928 та Державного акту на право власності на земельну ділянку серія ЯД№305833, зареєстрованого в Книзі записів реєстрації державних актів за №010807700183 шляхом визнання права власності на нього за Публічним акціонерним товариством «Дельта банк» (код ЄДРПОУ 34047020) та визнати за Публічним акціонерним товариством «Дельта банк» (ЄДРПОУ 34047020) право власності на житловий будинок з огорожею, що складається з житлового будинку (літ.А-2) загальною площею 226,1 кв.м, житловою площею 141,4 кв.м та огорожі (1) та земельну ділянку площею 0,0833 га, кадастровий номер 0710100000:21:002:0011, що знаходяться за адресою: Волинська область, м.Луцьк, вул. Чернишевського, буд. 5. Представник позивача в судове засідання не зявився, проте подав суду заяву, в якій просить справу слухати у його відсутності, позов підтримує та просить його задовольнити. Представник відповідача в судовому засіданні позов не визнав, просив відмовити у його задоволенні. Заслухавши пояснення представника позивача, представника відповідача, дослідивши письмові докази, суд прийшов до висновку, що позов до задоволення не підлягає з наступних підстав. Згідно зі ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. Судом встановлено, що 16.11.2007 року між відкритим акціонерним товариством «Кредитпромбанк», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «Кредитпромбанк» та [PERSON] був укладений кредитний договір № 09/010/07-НВклн, згідно з умовами якого банк надав позичальнику кредитні кошти у розмірі 885\~000,00 гривень з розрахунку 12,49% річних за користування кредитом на строк до 10.11.2022 року (а.с. 6 15 ). З метою забезпечення виконання грошових зобов'язань за вказаним Кредитним договором іпотекодавець [PERSON] на підставі договору іпотеки № 09/010/І01/07-НВклн від 16.11.2007 року та договору про внесення змін до нього від 16.12.2009 року передав у іпотеку нерухоме майно, а саме: житловий будинок з огорожею, що складається з житлового будинку (літ.А-2) загальною площею 226,1 кв.м, житловою площею 141,4 кв.м та огорожі (1) та земельну ділянку площею 0,0833 га, кадастровий номер 0710100000:21:002:0011, що знаходяться за адресою: Волинська область, м.Луцьк, вул. Чернишевського, буд. 5 (а.с.38-44). З пояснень представника позивача та наданих ним копій документів, вбачається що 26.06.2013 року між Публічним акціонерним товариством «Кредитпромбанк» та Публічним акціонерним товариством «Дельта Банк» було укладено Договір купівлі-продажу прав вимоги, відповідно до якого в порядку, обсязі та на умовах, визначених даним Договором, АТ «Кредитпромбанк» передає (відступає) АТ «Дельта Банк» права вимоги за кредитними та забезпечувальними договорами, внаслідок чого АТ «Дельта Банк» замінює АТ «Кредитпромбанк» як кредитора (стає новим кредитором) у зазначених зобовязаннях, а внаслідок передачі від АТ «Кредитпромбанк» до АТ «Дельта Банк» прав вимоги до боржників, до АТ «Дельта Банк» переходить (відступається) право вимоги (замість АТ «Кредитпромбанк») від боржників повного, належного та реального виконання обовязків за кредитними та забезпечувальними договорами. У позовній заяві позивачем зазначено розрахунок заборгованості за кредитним договором станом на 08.07.2015 року в розмірі 723\~696,94 грн., з яких: сума заборгованості за кредитом 567\~012,99 грн.; сума заборгованості за відсотками 114004,25 грн.; пеня 38103,61 грн.; сума за ставкою 3% від простроченої заборгованості по тілу 2364,13 грн., сума за ставкою 3 % від простроченої заборгованості по відсотках 2211,96 грн. Із листа вимоги від 10.01.2015 р. вбачається, що наявні розбіжності в сумі заборгованості [PERSON], а саме: 181238,28 грн. або 662002,57 грн. (а.с. 46 ). Відповідно до вимог ст. 526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст.611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу (ч. 3 ст. 10, ч. 1 ст. 60 ЦПК України.) Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення (ст. 212 ЦПК України). Представником позивача, після роз'ясненого йому судом права заявити клопотання, таким правом не скористався. Отже, з врахуванням принципу диспозитивності цивільного судочинства та беручи до уваги саме обов'язок сторін довести ті обставини на які вони посилаються як на підставу своїх вимог та заперечень, суд розглядає справу по наявних у ній доказах. Ухвалою суду від 18.12.2015 року судом по справі було призначено судово-економічну експертизу. З висновку експерта за результатами проведення судово економічної експертизи від 27 травня 2016 року № 740/15-22 вбачається: - по першому питанню - розрахунок заборгованості [PERSON] по кредитному договору № 09/010/07 НВклн, складений банком, не відповідає вимогам: ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» в частині відсутності первинних документів, у тому числі і виписок особового рахунку позичальника по підтвердженню заборгованості тіла кредиту; п. 5.6 Положення про організацію операційної діяльності у банках України в частині відсутності виписок з особових рахунків клієнтів; п. 5.3 кредитного договору в частині застосування методу нарахування відсотків; п. 2.1 2.3 договору купівлі продажу в частині відсутності акту передачі прав вимоги; п. 7.6 договору купівлі продажу в частині відсутності повідомлення позичальника про відступлення прав вимоги. - по другому питанню за період з 16.11.2007 року по 26.06.2013 року встановити сукупний розмір усіх платежів, який був проведений позичальником [PERSON] за кредитним договором 09/010/07 НВклн, не видається за можливе у звязку з відсутністю будь яких документів, які б підтвердили видачу кредиту та погашення заборгованості по кредиту. За період з 26.06.2013 року по 08.07.2015 року на підставі виписки особового рахунку позичальника [PERSON] сукупний розмір усіх платежів складає 46000 грн. - по третьому питанню - за період з 16.11.2007 року по 26.06.2013 року встановити суму основного тіла кредиту, яка була погашена позичальником [PERSON] та суму заборгованості по тілу кредиту, яка не погашена за кредитним договором 09/010/07 НВклн, не видається за можливе у звязку відсутністю будь-яких документів, які б підтверджували видачу кредиту та погашення заборгованості по кредиту.За період з 26.06.2013 року по 08.07.2015 року на підставі особового рахунку позичальника [PERSON] сума сплати тіла складає 10942,86 грн.За період з 26.06.2013 року по 08.07.2015 року за даними розрахунку банку щодо заборгованості по кредитному договору 09/010/07 НВклн, заборгованість по тілу кредиту складає 567012,99 грн, у тому числі поточна - 459268,49 грн, прострочена - 107744,50 грн., за даними економічної експертизи загальна сума заборгованості складає 564934,08 грн . Проте, жодним документом, у тому числі і випискою банку сума заборгованості не підтверджена. - по четвертому питанню за період з 16.11.2007 року по 26.06.2013 року встановити суму процентів, яка була сплачена позичальником [PERSON]П, за кредитним договором № 09/010/07 НВклн, не видається за можливе у звязку з відсутністю будь яких документів, які б підтверджували видачу кредиту та погашення заборгованості по кредиту. За період з 26.06.2013 року по 08.07.2015 року на підставі виписки особового рахунку позичальника [PERSON] сума сплати відсотків складає 35057,14 грн. - по пятому питанню - згідно виписки особового рахунку [PERSON], наданих АТ «ДельтаБанк за період з 26.06.2013 по 13.01.2015 року , нараховано і спачено відсотків у розмірі 35057,14 грн., вихідний залишок по відсотках 0 грн. Інші документи, які б підтверджували нарахування відсотків кредитному договору в матеріалах справи відсутні і для проведення експертизи не представлені, а тому встановити суму нарахованих відсотків станом на 13.01.2015 року не видається за можливе. Згідно розрахунку заборгованості по кредитному договору, наданому банком, сума нарахованих відсотків складає 147703,20 грн., яка не підтверджена виписками з особового рахунку позичальника.Експертним дослідженням проведено розрахунок нарахування від по кредитному договору [PERSON] у сумі 145610,74 грн. -по шостому питанню при дослідженні представлених документів встановлено, що заборгованість по основній сумі кредиту, відсотках по кредитному договору № 09/010/07 НВклн виписками з особового рахунку позичальника [PERSON] за період з 09.07.2014 року по 08.07.2015 року не підтверджено, а тому нарахування пені є недоцільним. (а.с. 214-215). Відповідно до листа про часткове виконання ухвали ПАТ «Кредитпромбанк» повідомив про те, що ним було знищено первинні бухгалтерські та касові документи за кредитним договором №09/010/07-НВклн від 16.11.2007р. відповідно до актів за 2012-2015р.р. (а.с. 246). За таких обставин, суд приходить до висновку, що ПАТ «Кредитпромбанк» первинні бухгалтерські та касові документи за кредитним договором №09/010/07-НВклн від 16.11.2007р. ПАТ «Дельта банк» не передавав, а тому і ПАТ «Дельта банк» не набув права вимоги за зазначеним кредитним договором відповідно до ст. 517 ЦК України, в звязку з відсутністю доказів передачі документів, які засвідчують права ПАТ «Кредитпромбанк», що передаються ПАТ «Дельта банк», оскільки кредитний договор №09/010/07-НВклн є не консенсуальним а реальним. Подані ПАТ «Кредитпромбанк» дублікати первинних документів суд не може прийняти до уваги оскільки останні не були визнанні стороною відповідача та відповідно до ст.9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність" підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення Тому, суд прийшов до висновку, що позивачем, не доведено в суді належними доказами зазначений у позовній заяві розмір заборгованості в розмірі 723\~696,94 гривень. Крім того, відповідно до п.1.5. іпотечного договору №09/010/07-НВклн від 16.11.2007р. заставну вартість предмета іпотеки станом на дату укладення іпотечного договору становили вартість майнових прав на земельну ділянку 105\~166,25 гривень та обєкт незавершеного будівництва житлового будинку готовністю 69% 921\~974,00 гривень, що разом становило 1\~027\~140,25 гривень (а.с.40). Під час укладення 16.12.2009р. договору про внесення змін до іпотечного договору та заміни премета іпотеки з незавершеного будівництва житлового будинку готовністю 69% на житловий будинок сторонами не узгоджена заставна вартість зміненого предмету іпотеки (а.с.35-37). Враховуючи, що сторонами по справі не надані докази вартості предмету іпотеки, відсутність клопотань про призначення судової експертизи щодо оцінки предмету іпотеки, суд приходить до висновку про неможливість визначення вартості предмету іпотеки на день розгляду справи та про не можливість визначення співмірності виниклої заборгованості та вартості предмету іпотеки. Як встановлено судом договору про задоволення вимог іпотекодержателя між сторонами укладено не було. Пунктом 4.2. іпотечного договору іпотекодержатель набуває право звернення стягнення на майно у випадку порушення іпотекоавцем умов кредитного договору або умов цього договору. В п. 4.3. іпотечного договору міститься застереження про те, що при настанні випадків, передбачених п.4.2. цього договору, іпотекодержатель за 30 каленарних днів попереджає іпотекоавця про задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки і якщо протягом цього строку зобовязання, забезпечені іпотекою не будуть виконані, іпотекодератель на свій розсуд задовольняє свої вимоги одним із таких способів: -набуває право власності на майно; - від свого імені продає майно третім особам і спрямовує отримані кошти на задоволення своїх вимог; - дає іпотекодавцю згоду на реалізацію майна третім особам, визначеним іпотеко держателем або погожених з ним, від свого (іпотекодавця) імені, за умови, що кошти, виручені від реалізації, будуть направлені на задоволення вимог іпотеко держателя (а.с.43). Тобто, п.4.3. іпотечного договору перебачає 3 вищезгаані способи задоволення іпотекоержателем своїх вимог. Пункт 4.4. іпотечного договору зазначає пре те, що лише у випадку, коли виконання пункту 4.3. цього договору унеможливлюється діями або бездіяльністю іпотекоавця, іпотекодержатель має право здійснити звернення стягнення на майно іншим способом, передбаченим чинним законодавством України, в т.ч. на підставі виконавчого напису нотаріуса або звернутись у будь-який час за захистом своїх порушених прав до суду. Отже, по-перше, способи захисту прав іпотекодержателя, передбачені п.4.4. іпотечного договору можуть бути реалізовані лише у випадку неможливості задоволення своїх вимог у способи передбачені п.4.3. Доказів неможливості задоволення своїх вимог у способи перебачені п.4.3. позивачем суду не надано. Крім того, п.4.3. та п.4.4. чітко розділяють такий спосіб задоволення своїх вимог як набуття права власності на майно та судовий спосіб захисту прав іпотекоержателя. Редакція даних пунктів договору побудована таким чином, що іпотекодержатель має обирати між двома способа захисту прав або набуття права власності на майно (у позасудовому поряку) або звернення за захистом прав до суду. Відповідно іпотечний договір не перебачає такого способу захисту прав іпотекоержателя як звернення до суду з позовом про набуття права власності на майно. Згідно п. 1 ч. 2\~ст. 16 ЦК України способом захисту цивільного права та інтересу судом може бути визнання права, в тому числі права власності на майно. Суд також може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Відповідно до частини третьої\~статті 33 Закону України «Про іпотеку»\~звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. У частині першій статті 36 цього Закону зазначено, що сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем і іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, що підлягає нотаріальному посвідченню, який може бути укладений одночасно з іпотечним договором або в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки. Згідно з положеннями частини третьої зазначеної статті договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками, може передбачати: передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобовязання в порядку, встановленому\~статтею 37 Закону України «Про іпотеку»; право іпотекодержателя від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу у порядку, встановленому\~статтею 38 цього Закону. При цьому згідно частини першої\~статті 37 Закону України «Про іпотеку» правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності. Порядок реалізації предмета іпотеки за рішенням суду врегульовано статтею 39 цього Закону, якою передбачено, що у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначається, зокрема, спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої\~статтею 38 цього Закону. Можливість виникнення права власності за рішенням суду передбачається лише у статтях 335 та 376 ЦК України. У всіх інших випадках право власності набувається з інших не заборонених законом підстав, зокрема з правочинів (частина перша\~статті 328 цього Кодексу). Стаття 392 ЦК України, у якій ідеться про визнання права власності, не породжує, а підтверджує наявне в позивача право власності, набуте раніше на законних підставах, у тому випадку, якщо відповідач не визнає, заперечує або оспорює наявне в позивача право власності, а також у разі втрати позивачем документа, який посвідчує його право власності. Отже, аналіз статей 36, 37, 38, 39 Закону України «Про іпотеку» та статей 328, 335, 376, 392 ЦК України дає підстави для висновку про те, що законодавцем визначено три способи захисту задоволення забезпечених іпотекою вимог кредитора шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки: судовий (на підставі рішення суду) та два позасудові (на підставі виконавчого напису нотаріуса і згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя). У свою чергу позасудовий спосіб захисту за договором про задоволення вимог іпотекодержателя або за відповідним застереженням в іпотечному договорі реалізується шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки або надання права іпотекодержателю від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу. При цьому договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, що передбачає передачу іпотекодержателю права власності, є правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно (частина перша\~статті 37 Закону України «Про іпотеку»). Вищезазначені висновки зроблені на підставі правових позицій Верховного Суду України від 30 березня 2016 року у справі 6-1851цс15, від 21 вересня 2016 року у справі 6-1685цс16 та від 28 вересня 2016 року у справі 6-1243цс16. Відповідно до\~ст. 360-7 ЦПК України\~висновок Верховного Суду України щодо застосування норми права, викладений у його постанові, прийнятій за результатами розгляду справи з підстав, передбачених пунктами 1 і 2 частини першої\~статті 355 цього Кодексу, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права. Таким чином, дослідивши та оцінивши докази в їх сукупності, суд приходить до висновку про відсутність передбачених законом підстав для звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом визнання за банком права власності на іпотечне майно, у звязку з чим в задоволенні позову слід відмовити.

Outcome: dismissed