Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-31 00:00:00

07.05.2015 позивач звернувся до суду з зазначеним вище позовом в якому просить стягнути з відповідача на свою користь 16 849, 11 грн. матеріальної шкоди та 16 849, 11 грн. моральної шкоди. Обгрунтовуючи свої позовні вимоги, позивач посилається на те, що 14.11.2014 року між сторонами було укладено Договір № 106833 купівлі-продажу товарів, згідно з яким відповідач взяв на себе зобов'язання передати позивачеві у власність елементи та деталі кухонного гарнітуру відповідно до переліку, погодженого у замовленні. Позивач зазначив, що у пункті 1.5 Договору визначено строк для виконання зобов'язання відповідачем, зокрема, - до 24 робочих днів з моменту внесення 100% загальної вартості товару, яка становить 29 559, 85 грн. згідно з замовленням №106833. 14.11.2014 він вніс до каси будівельного гіпермаркету Відповідача, розташованого за адресою: м. Київ, просп. Броварський, 38, суму в розмірі 29 599,85 грн., що підтверджується чеком № 0002 1 12001288 51143 (ЗН 402205820 ФН 3000019177). Після чого, відповідач став зобов'язаний здійснити позивачеві доставку товару за вказаною в Договорі адресою не пізніше 08 грудня 2014 року включно, враховуючи, що робочий тиждень відповідача становить 7 днів на тиждень. Проте, 08 грудня 2014 року він не отримав жодної інформації від відповідача про готовність передати позивачеві у власність товар, що означало порушення відповідачем виконання своїх зобов'язань. Згідно з актом приймання-передачі товар був переданий позивачеві лише 27 грудня 2014 року. Таким чином відповідачем здійснено доставку товару за Договором з рушенням його умов щодо виконання зобов'язань у визначений договором строк, оскільки відбулося прострочення виконання зобов'язання за договором на строк 19 днів. Внаслідок порушення Відповідачем строку виконання зобов'язання щодо передачі у власність товару у строк до 08.12.2014 року включно, позивач вважає, що Відповідач зобов'язаний відшкодувати йому законодавчо передбачені штрафні санкції за прострочення виконання зобов'язання за договором, а саме - пеню у розмірі трьох відсотків вартості товару за кожен день прострочення: ((29 559,85 : 100) х 3) х 19 = 16 849,11 грн. Позивач також посилається на те, що внаслідок вищеописаних дій відповідач заподіяв йому моральну шкоду шляхом надання неякісних послуг (відсутність сформування про прострочення своїх зобов'язань, хоча про це знали представники відповідача), які призвели до нераціонального використання його нематеріальних ресурсів (змарнована частина відпустки), прострочення його зобов'язань перед власником житла, яке було надано йому, як тимчасове і він та його сім'я були змушені проживати в тимчасовому помешканні більше запланованого періоду, чим спричинили незручності власнику житла, який не міг повернутися до свого помешкання, яке є його постійним місцем проживання), незадовільного емоційного стану внаслідок постійних перенесень дати доставки товару та відсутності будь-яких обґрунтованих пояснень причини цього. Тому позивач вважає, що має право на відшкодування заподіяної йому моральної шкоди у розмірі 100% суми розрахованої пені за прострочення виконання відповідачем своїх зобов'язань. В судовому засіданні позивач підтримав свої позовні вимоги та просив позов задовольнити. Представник відповідача в судовому засіданні зазначив, що відповідач позов [PERSON] не визнає в повному обсязі і просить відмовити в задоволенні позову, посилаючись на безпідставність та недоведеність позовних вимог. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позову, виходячи з наступного. Судом встановлено, що 14 листопада 2014 року між сторонами був укладений Договір купівлі-продажу товару № 106833, відповідно до якого відповідач зобов'язувався передати у власність позивача елементи та деталі кухонного гарнітуру (товар) відповідно до переліку, який погоджений сторонами у замовленні позивача, що є невід'ємною частиною договору. Відповідно до замовлення позивача загальна вартість елементів та деталей кухонного гарнітуру становить 29 559, 85 грн. Згідно п. 1.5 Договору купівлі-продажу, Товар повинен бути переданий позивачу в строк до 24 робочих днів з моменту внесення покупцем 100% загальної вартості Товару. 14.11.2014 року позивач вніс до каси будівельного гіпермаркету відповідача, розташованого за адресою: м. Київ, просп. Броварський, 38, суму в розмірі 29 599,85 грн., що підтверджується чеком № 0002 1 12001288 51143 (ЗН 402205820 ФН 3000019177). Згідно з актом приймання-передачі товар був переданий позивачеві 27.12.2014. Вказані обставини сторонами визнані і не оспорюються. Позивач посилається на те, що відповідачем були прострочені строки поставки Товару позивачу на 19 днів в зв'язку з чим відповідач повинен відшкодувати позивачеві пеню у розмірі трьох відсотків вартості роботи (послуги) відповідно до ч. 5 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів». Частиною 5 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів» передбачено обов'язок виконавця, у разі коли останній не може виконати (прострочує виконання) роботу (надання послуг) згідно з договором, сплатити замовнику пеню у розмірі 3% вартості робіт (послуг) за кожен день прострочення. При цьому, згідно п. 20 Постанови Пленуму ВСУ від 12.04.1996р. № 5 «Про практику розгляду цивільних справ за позовами про захист прав споживачів», неустойка (штраф, пеня) стягуються лише тоді, коли це передбачено укладеним сторонами договором чи відповідним актом. Неустойка, передбачена п. 7 ст. 14 Закону України «Про захист прав споживачів» на випадки затримки задоволення вимог споживача та вжиття інших заходів захисту не поширюється. Як вже зазначено вище, між сторонами було укладено договір купівлі-продажу товару. Відповідно до ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Згідно ч. 1 ст. 656 ЦК України предметом договору купівлі-продажу може бути товар, який є у продавця на момент укладення договору або буде створений (придбаний, набутий) продавцем у майбутньому. Як зазначено вище, за змістом ч. 5 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів» відповідальність за вказаною нормою передбачена саме за порушення умов договору про виконання робіт (надання послуг). Разом з цим, між сторонами укладено договір купівлі-продажу на який положення ч. 5 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів» не розповсюджуються. Як вбачається з договору купівлі-продажу, укладеного між сторонами 14.11.2014, єдина послуга, яку Відповідач надав Позивачу - це послуга з доставки Товару до під'їзду будинку. Вказана послуга являється похідною і додатковою до договору купівлі-продажу і згідно п. 1.6. договору надається за рахунок Відповідача (безкоштовно) у разі замовлення Товару на суму від 3 000 грн. З огляду на викладене, вимоги позивача щодо стягнення з відповідача пені в сумі 16 849,11 грн. за прострочення доставки Товару є безпідставними та не відповідають вимогам законодавства, оскільки Договором купівлі-продажу не передбачена неустойка за несвоєчасну поставку Товару. В свою чергу норми п. 5 ст. 10 ЗаконуУкраїни «Про захист прав споживачів» регулюють відносини сторін за порушення умов договору про виконання робіт (надання послуг), а не купівлі-продажу. Крім цього, суд вважає такими, що не підлягають задоволенню вимоги позивача про відшкодування моральної шкоди в сумі 16 849,11 гривень, виходячи з наступного. Позивач просить відшкодувати йому моральну шкоду у зазначеному розмірі, посилаючись на те, що шкода була заподіяна йому невиконанням відповідачем своїх зобов'язань за договором, а саме: несвоєчасна доставка товару. При цьому, позивач не зазначив правові підстави, на які він посилається вимагаючи захистити його права. Загальні підстави відшкодування моральної шкоди, визначені ч. 1 статті 23 ЦК України згідно якої особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Відповідно до ч. 2 ст. 23 ЦК України моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Згідно ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Абзац 2 пункту 15 постанови Пленуму Верховного суду України від 25 травня 2001 року № 5 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" зобов'язує суди з'ясовувати при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювана та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить. Крім того, в п. 5. Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» зазначається про необхідність у кожному конкретному випадку з`ясовувати характер правовідносин сторін і встановлювати, якими правовими нормами вони регулюються та чи допускає відповідне законодавство відшкодування моральної шкоди. Таким чином, у кожному конкретному випадку відшкодування моральної шкоди залежить як від характеру правовідносин сторін, у яких виникає спір, так і від того, допускають чи ні правові норми, які повинні застосовуватися до врегулювання цих відносин, відшкодування моральної шкоди. Судом встановлено, що правовідносини які виникли між сторонами належать до договірних відносин. Стаття 611 ЦК України визначає правовим наслідком порушення зобов`язання відшкодування моральної шкоди, але якщо це встановлено законом чи договором. Договором укладеним між сторонами не передбачено відшкодування моральної шкоди. Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 4 Закону України «Про захист прав споживачів» споживачі під час придбання, замовлення або використання продукції, яка реалізується на території України, для задоволення своїх особистих потреб мають право, зокрема, на відшкодування шкоди (збитків), завданих дефектною чи фальсифікованою продукцією або продукцією неналежної якості, а також майнової та моральної (немайнової) шкоди, заподіяної небезпечною для життя і здоров'я людей продукцією у випадках, передбачених законодавством. Між тим, прострочення доставки позивачеві Товару не створює небезпеки для життя і здоров'я людей, що виключає можливість відшкодування моральної шкоди відповідно до Закону України «Про захист прав споживачів». З огляду на викладене, враховуючи, що правовідносини, що виникли між сторонами належать до договірних правовідносин, договором, укладеним між сторонами не передбачено відшкодування моральної шкоди за несвоєчасну доставку товару, не передбачено це і чинним законодавством, суд вважає, що вимоги позивача про відшкодування моральної шкоди є безпідставними, а тому відсутні правові підстави для задоволення вказаних позовних вимог.

Outcome: dismissed