Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-01 00:00:00

Позивач, [PERSON] звернувся до суду з вищевказаним позовом, в якому просить визнати недійсним та скасувати рішення Трипільської сільської ради Обухівського району Київської області від 02.09.2011 року № 11 про надання [PERSON] дозволу на розробку технічної документації із землеустрою щодо складання документів на право власності на землю та від 16.12.2011 року № 24 про передачу [PERSON] безкоштовно у власність земельної ділянки площею 0,0144 га для будівництва житлового будинку, господарських будівель і споруд; визнати недійсним та скасувати державний акт на право власності на земельну ділянку площею 0,0144 га для будівництва житлового будинку, господарських будівель і споруд, виданий на ім`я [PERSON] Трипільською сільською радою Обухівського району Київської області; зобов`язати Управління Держземагенства в Обухівському районі Київської області вчинити дії щодо внесення відомостей до автоматизованої бази земельного кадастру про скасування державної реєстрації державного акта на право власності на земельну ділянку площею 0,0144 га для будівництва житлового будинку, господарських будівель і споруд, виданого на ім`я [PERSON] Трипільською сільською радою Обухівського району Київської області; зобов`язати [PERSON] не чинити [PERSON] перешкод у користуванні його земельною ділянкою площею 0,0618 га, що розташована в [ADDRESS] , шляхом відновлення її первинного стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, тобто до прийняття рішень Трипільської сільської ради Обухівського району Київської області від 02.09.2011 року № 11 та від 16.12.2011 року № 24. Обґрунтовуючи заявлені позовні вимоги, позивач зазначив, що відповідно до Свідоцтва про право на спадщину за заповітом, посвідченого державним нотаріусом Української міської державної нотаріальної контори Антонченко О.В., зареєстрованого в реєстрі за №1227, він є власником земельної ділянки площею 0,0618 га, що розташована за адресою: [ADDRESS] , наданої для ведення особистого селянського господарства, яка належала померлій [PERSON] згідно з державним актом на право власності на земельну ділянку серії КВ №084565, виданим Обухівським районним відділом земельних ресурсів 03.02.2005 на підставі рішення Трипільської сільської ради Обухівського району Київської області 9 сесії 24 скликання від 28.10.2003 року за №5, та зареєстрованим в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за №0044 03.02.2005. [PERSON] та [PERSON] є суміжними землевласниками з позивачем, їхні земельні ділянки розташовані паралельно одна до одної і обмежені [ADDRESS] і- [ADDRESS]. Позивач вважає, що передача належної на підставі державного акта на право власності на землю серії ЯМ №72 від 26.06.2012 [PERSON] земельної ділянки площею 0,0144 га, розташованої в [ADDRESS] , для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд відбулася незаконно. Так при виготовленні проектної (технічної) документації зі складання державного акта на право власності на землю не було погоджено зовнішніх меж спірної земельної ділянки із сусідніми землекористувачами; внаслідок передачі [PERSON] земельної ділянки загальним розміром 0,0144 га для будівництва та обслуговування жилого будинку господарських будівель та споруд [PERSON] фактично двічі використала право безкоштовної передачі приватну власність земельних ділянок з одним цільовим призначенням, що суперечить вимогам ч. 4 ст. 116 ЗК України, окрім того вказана земельна ділянка, що передана [PERSON] фактично є [ADDRESS] та належить до земель комунальної власності, які належать до земель загального користування населеного пункту, які не можуть передаватись у приватну власність. Позивач також мотивує свої позовні вимоги тим, що внаслідок прийняття Трипільською сільською радою Обухівського району Київської області оспорюваних рішень від 02.09.2011 року № 11 та від 16.12.2011 року № 24, стало те, що [PERSON] чинить йому перешкоди у користуванні його земельною ділянкою, оскільки вона перекрила йому під`їзд до городу зі сторони [ADDRESS] , розбудувавши на земельній ділянці своє подвір`я, чим порушуються права позивача на володіння та вільне користування своєю землею. Ухвалою судді від 12.07.2019 року відкрито провадження по справі, за правилами загального позовного провадження та призначено у справі підготовче судове засідання. Ухвалою суду від 26.02.2020 року закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду по суті у відкритому судовому засіданні. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити з підстав викладених в позовній заяві, крім того, вказала, що незаконними рішеннями сільської ради порушуються права позивача як власника суміжної земельної ділянки, через відсутність заїзду до власної земельної ділянки. Тобто оскаржувані рішення сільської ради, якими було передано у власність [PERSON] земельну ділянку площею 0,0144 га повинні бути скасовані, як і державний акт на право власності на землю, а відповідач Управління Держземагенства в Обухівському районі Київської області повинен внести відповідні відомості до автоматизованої бази земельного кадастру про скасування державної реєстрації державного акта на ім`я [PERSON] . В судовому засіданні представник відповідача [PERSON] проти позову заперечував та просив відмовити в задоволенні позову в повному обсязі, пояснив, що [PERSON] жодним чином не порушує права позивача, оскільки у неї виникло право власності на земельну ділянку площею 0,0144 га раніше, ніж у позивача [PERSON] , який набув право власності на земельну ділянку площею 0,0618 га, що розташована по [ADDRESS] у 2016 році в порядку спадкування після смерті своєї матері та на той час конфігурації та межі земельних ділянок, що належали померлій матері позивача та [PERSON] були повністю сформовані та зареєстровані, а тому відсутні підстави для підтвердження, що нею якимось чином порушуються права та інтереси позивача. Окрім того, представник подав заяву, в якій просив відмовити в задоволенні позову з застосуванням строків позовної давності. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилась, але надіслала до суду письмовий відзив, в якому просила відмовити в задоволенні позову [PERSON] , посилаючись на безпідставність його позовних вимог, оскільки вона жодним чином його прав та інтересів не порушувала, що було встановлено вже раніше відповідним рішенням Обухівського районного суду Київської області від 28.05.2014 року, яке набрало законної сили. Представник відповідача Управління Держземагенства в Обухівському районі Київської області Мудренок В.М. в судове засідання не з`явилась, надіслала до суду відзив на позовну заяву, в якому проти позовних вимог до управління заперечила, вказала, що з 31.12.2015 року зареєстровано припинення такої юридичної особи як Управління Держземагенства в Обухівському районі Київської області, окрім того, за інформацією Відділу в Обухівському районі Головного управління Держгеокадастру у Київській області, відповідно до технічної документації щодо складання державного акта на право власності на земельну ділянку [PERSON] та наявних у цій у цій документації координат поворотних точок меж земельної ділянки з кадастровим номером 3223188000:01:064:0020, перетин із наявними у Державному земельному кадастрі земельними ділянками загального користування та земельною ділянкою з кадастровим номером 3223188000:01:064:0003, яка обліковується за [PERSON] відсутні. Щодо реєстрації та скасування прав на земельну ділянку, то представник зазначив, що на даний час відповідно до положень ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» скасування документів про державну реєстрацію прав, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав в базі даних Державного земельного кадастру, здійснюється територіальними органами Міністерства юстиції України на підставі рішення суду. Представник відповідача Трипільської сільської ради в судове засідання не з`явився, направив до суду клопотання про розгляд справи без його участі та зазначив, що при розгляді позову покладається на розсуд суду. Заслухавши пояснення представників сторін, перевіривши матеріали справи, суд вважає позов таким, що не підлягає до задоволення з наступних підстав. Відповідно до ч.ч. 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Судом встановлено, що відповідно до Свідоцтва про право на спадщину за заповітом, посвідченого державним нотаріусом Української міської державної нотаріальної контори Антонченко О.В., зареєстрованого в реєстрі за №1227, [PERSON] є власником земельної ділянки площею 0,0618 га, що розташована за адресою: [ADDRESS] , наданої для ведення особистого селянського господарства, яка належала померлій [PERSON] згідно з державним актом на право власності на земельну ділянку серії КВ №084565, виданим Обухівським районним відділом земельних ресурсів 03.02.2005 на підставі рішення Трипільської сільської ради Обухівського району Київської області 9 сесії 24 скликання від 28.10.2003 року за №5, та зареєстрованим в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за №0044 03.02.2005 року. Відповідно до Свідоцтва про право на спадщину за заповітом, посвідченого державним нотаріусом Української міської державної нотаріальної контори Антонченко О.В., зареєстрованого в реєстрі за №1225, [PERSON] є власником земельної ділянки площею 0,2504 га, що розташована за адресою: [ADDRESS] , наданої для ведення особистого селянського господарства, яка належала померлій [PERSON] згідно з державним актом на право власності на земельну ділянку серії КВ № 106235, виданим Обухівським районним відділом земельних ресурсів 03.02.2005 на підставі рішення Трипільської сільської ради Обухівського району Київської області 9 сесії 24 скликання від 28.10.2003 року за №5, та зареєстрованим в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за №0043 03.02.2005 року. Рішенням Обухівського районного суду Київської області від 28.05.2014 року за позовом [PERSON] до [PERSON] , Трипільська сільська рада Обухівського району Київської області, Управління Держземагенства в Обухівському районі Київської області про визнання неправомірним та скасування рішення сільської ради, державного акту на право приватної власності на землю та зобов`язання вчинити певні дії, у задоволенні позову [PERSON] до [PERSON] , Трипільська сільська рада Обухівського району Київської області, Управління Держземагенства в Обухівському районі Київської області відмовлено та встановлено наступні обставини: [PERSON] на підставі державного акту на право власності на землю серії ЯГ № 243128 від 08.12.2006 року, згідно рішення Трипільської сільської ради №16 від 29.04.2005 року, належить земельна ділянка площею 0,189 га, що розташована в [ADDRESS] , для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд. [PERSON] на підставі державного акту на право власності на землю серії ЯГ № 243127 від 08.12.2006 року, згідно рішення Трипільської сільської ради №16 від 29.04.2005 року, належить земельна ділянка площею 0,120 га, що розташована в [ADDRESS] , для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд. 25.05.2009 року [PERSON] подала до Трипільської сільської ради заяву, в якій вказує, що при виготовленні державного акту на право власності на землю серії ЯГ № 243127 на ім`я позивача було неправильно встановлені межі земельної ділянки, яка була їй наділена рішенням виконкому від 01.03.2001 року, оскільки межі земельної ділянки були спотворенні, оскільки земельна ділянка на якій був запроектований гараж в державному акті відсутня і просить прийняти рішення про передачу їй в приватну у власність неприватизовану залишку належну їй частину земельної ділянки, на які повинен будуватися гараж. Рішенням Трипільської ради Обухівського району № 11 від 02.09.2011 року [PERSON] надано дозвіл на розробку технічної документації по землеустрою, що посвідчують право власності на земельну ділянку площею 0,0144 га для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд. 19.10.2011 року в присутності землекористувача [PERSON] був складений акт встановлення та погодження на місцевості зовнішніх меж землекористування. Підпис [PERSON] не має. Вказано, що в зв`язку з неможливістю підписання землекористувачем [PERSON] , члени земельної комісії підтвердили, що існуюча межа відповідає доданим графічним матеріалам. Рішенням Трипільської ради Обухівського району № 24 від 16.11.2011 року затвердила технічну документацію та передано безкоштовно у власність земельну ділянку для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд по [ADDRESS] (біля власної земельної ділянки) в межа села Трипілля [PERSON] площею 0,0144 га. [PERSON] на підставі державного акту на право власності на землю серії ЯМ № 726048 від 26.06.2012 року, згідно рішення Трипільської сільської ради №24 від 16.12.2011 року, належить земельна ділянка площею 0.0144 га, що розташована в [ADDRESS] , для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд. Земельні ділянки [PERSON] та [PERSON] є суміжними з виходом на [ADDRESS] та [ADDRESS] та створюють один масив. Відповідно до довідки Трипільської сільської ради № 411 від 09.04.2014 року, [PERSON] має в користуванні згідно по господарської книги № 3 за 2011-2015 роки загальною площею 0,43 га по [ADDRESS] . Відповідно до кадастрового плану земельної ділянки, земельна ділянка, площею 0,0144 га, що належить [PERSON] в точці Б-В межує з земельною ділянкою [PERSON] , від Д до В межує з землями загального користування (проїзд). 02.10.2013 року на ім`я [PERSON] від сільського голови Трипілля направлений лист, де вказано, що було прийняте рішення, яким зобов`язано [PERSON] винести її власну ділянку в натурі та відновити дорогу до огороду. 23.10.2013 року в присутності [PERSON] був складений акт відновлення меж земельної ділянки та передачі на зберігання межових знаків, земельної ділянки. 02.04.2014 року Трипільська сільська рада Обухівського району повідомила листом № 23, що не має претензій до [PERSON] щодо виготовлення та отримання нею державного акту на право власності на земельну ділянку, площею 0,0144 га. Крім того, повідомили, що землі загального користування - проїзд у співвідношенні земельної ділянки [PERSON] площею 0,0144 га, згідно державного акту серії ЯМ № 726048 від точки Б до точки В. Встановлено, що [PERSON] не надано жодних доказів, що спірна земельна ділянка розташована на землях загального користування (дорозі), оскільки наявна така інформація на державному акті позивача спростовується державним актом відповідача [PERSON] , картографічними матеріалами. Крім того, категорія земель визначається довідкою форми 6-зем (державної статистичної звітності). Рішенням суду від 28.05.2014 року встановлено щодо не підписання [PERSON] акту виносу меж земельної ділянки в натурі, що як вбачається з кадастрового плану та державного акту, земельна ділянка позивача та відповідача [PERSON] площею 0,0144 га не мають спільної межі, а стикаються лише в одній точці. Крім того, на даному акті вказано, про неможливість отримати підпис позивача, що було засвідчено представниками земельної комісії. Також рішенням суду від 28.05.2014 року встановлено, що у [PERSON] є доступ до земельної ділянки сільськогосподарського призначення, через належну їй на праві власності земельну ділянку для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд. Крім того, право проїзду до власної земельної ділянки регулюється земельним сервітутом і не може бути підставою для скасування права власності на земельну ділянку. Щодо отримання двічі відповідачем [PERSON] права власності на земельну ділянку для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд площею 0,189 га та 0,0144 га, то суд прийшов до висновку, що дані рішення про передачу у власність даних земельних ділянок відповідачу [PERSON] не порушує жодні права позивача по справі. Крім того, дане порушення виникло, не з вини відповідача по справі, яка подавала заяву на отримання земельної ділянки, яка була в користуванні її сім`ї з іншим цільовим призначенням, жодних претензій сільської ради щодо отримання нею права власності не спірну земельну ділянку не має, що не може слугувати підставою для визнання оскаржуваних рішень та державного акту на землю недійсними. Вказане рішення Обухівського районного суду Київської області від 28.05.2014 року по цивільній справі № 372/972/14-ц, яким встановлено вищезазначені обставини було залишене без змін ухвалою Апеляційного суду Київської області від 23.07.2014 року та набрало законної сили. Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Отже з рішення Обухівського районного суду Київської області від 28.05.2014 року по цивільній справі № 372/972/14-ц за позовом [PERSON] до [PERSON] , Трипільська сільська рада Обухівського району Київської області, Управління Держземагенства в Обухівському районі Київської області про визнання неправомірним та скасування рішення сільської ради, державного акту на право приватної власності на землю та зобов`язання вчинити певні дії вбачається, що судом вже вирішувався спір з тих самим предметом та з тих самих підстав. Окрім того, учасниками справи № 372/972/14-ц були [PERSON] - позивач, [PERSON] , Трипільська сільська рада Обухівського району, Управління Держземагенства в Обухівському районі - відповідачі, а учасниками даної справи № 372/1577/19 виступають [PERSON] - позивач, [PERSON] , Трипільська сільська рада Обухівського району, Управління Держземагенства в Обухівському районі - відповідачі та судом встановлено, що в ході судового розгляду склад учасників судової справи змінився у зв`язку з тим, що [PERSON] померла, а спадщину після її смерті прийняв її син [PERSON] та зареєстрував право власності набуте в порядку спадкування нерухоме майно: земельну ділянку площею 0,250 га, що розташована в [ADDRESS] , для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд та земельну ділянка площею 0,062 га, що розташована в [ADDRESS] , для ведення особистого селянського господарства, проте обставини судового спору та спірні земельні ділянки залишились незмінними, а отже з вищевикладених встановлених судом обставин вбачається, що склад учасників справи змінився зі сторони позивача, для відповідачів обставини щодо предмета судового спору та підстави його пред`явлення є встановленими. Суд не бере до уваги поданий позивачем в якості доказу висновок експерта за результатами проведення земельно-технічної експертизи № 154/09-2020 від 21.09.2020 року з наступних підстав. Статтею 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обгрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Згідно статті 110 ЦПК України висновок експерта для суду не має заздалегідь встановленої сили і оцінюється судом разом з іншими доказами за правилами, встановленими статтею 89 цього Кодексу. Відхилення судом висновку експерта повинно бути мотивоване в судовому рішенні. Згідно частини 6 статті 102 ЦПК України передбачено, що у висновку експерта повинно бути зазначено: коли, де, ким (ім`я, освіта, спеціальність, а також, за наявності, свідоцтво про присвоения кваліфікації судового експерта, стаж експертної роботи, науковий ступінь, вчене звання, посада експерта), на якій підставі була проведена експертиза, хто був присутній при проведенні експертизи, питання, що були поставлені експертові, які матеріали експерт використав. Інші вимоги до висновку експерта можуть бути встановлені законодавством. Порядок призначення судових експертиз та експертних досліджень, організація проведення експертиз та оформлення їх результатів зокрема регулюється «Інструкцією про призначення та проведення судових експертиз та експертних досліджень та Науково-методичних рекомендацій з питань підготовки та призначення судових експертиз та експертних досліджень», затвердженої Наказом № 53/5 Міністерства юстиції України (далі «Інструкція про призначення судових експертиз»). Так, пунктом 6.1. «Інструкції про призначення судових експертиз» передбачено, що основними завданнями земельно-технічної експертизи є зокрема визначення можливих варіантів підходу та проїзду до земельних ділянок, встановлення земельного сервітуту. Пунктом 6.1.1. «Інструкції про призначення судових експертиз» визначений орієнтовний перелік вирішуваних питань при проведенні земельно-технічної експертизи, зокрема питання, які варіанти технічно можливі для влаштування проїзду (проходу) на земельну ділянку. Як вбачається з висновку експерта до Українського інституту судових експертиз звернувся [PERSON] з проханням провести земельно-технічну експертизу та надати відповідь чи існує під`їзд до земельної ділянки з кадастровим номером 3223188000:01:064:0003, який передбачений державним актом на право власності серії КВ №084565 від Б до В: та чи витримана процедура, щодо підписання та встановлення меж земельної ділянки кадастровий номер 3223188000:01:064:0020, яка належить [PERSON] . Для проведення експертизи експерту було надано: позовна заява; кадастровий план на земельну ділянку [PERSON] ; акт встановлення та погодження на місцевості зовнішніх меж землекористування [PERSON] від 09.10.201 1 року; державний акт на право власності на земельну ділянку [PERSON] ; свідоцтво про право на спадщину за заповітом від 23.11.16 зареєстровано в реєстрі за №1227; акт відновлення меж земельної ділянки та передачі на зберігання межових знаків на земельну ділянку [PERSON] 2013 року; абрис земельної ділянки [PERSON] ; схема земельних ділянок; державний акт на право власності на земельну ділянку [PERSON] ; координати поворотних- точок меж на земельну ділянку [PERSON] . З наданого суду висновку експерта вбачається, що при проведенні земельно-технічної експертизи експертом не коректно проводилось дослідження, оскільки воно проводилось не щодо визначення можливих варіантів підходу та проїзду до земельної ділянки позивача, а щодо існування під`їзду до земельної ділянки [PERSON] згідно державного акта, який не містив такого визначення як під`їзд. Пунктом 6.1.2. «Інструкції про призначення судових експертиз» передбачено, що зазначені питання земельно-технічної експертизи вирішуються за наявності відповідної правовстановлювальиої та технічної документації, зокрема результатів виконання топографо-геодезичних робі т, які проводяться відповідними фахівцями з використанням відповідного обладнання та бази даних. Пунктом 6.1.3. «Інструкції про призначення судових експертиз» передбачено, що для вирішення питань земельно-технічної експертизи експерту необхідно надати оригінали або завірені якісні копії відповідної правовстановлюючої та технічної документації із землеустрою на земельну ділянку. У разі неможливості експертом самостійно виконати топографо-геодезичні-роботи результати таких робіт повинні бути надані на дослідження органом (особою), який (яка) призначив!ла) експертизу (залучив(ла) експерта). Таким чином вбачається, що для проведення земельно-технічної експертизи щодо встановлення існуючих під`їздів до земельної ділянки позивача площею 0,062 га експерту повинні були бути надані оригінали або завірені копії відповідної правовстановлюючої та технічної документації із землеустрою на спірні земельні ділянки. Отже, позивачем експерту було надано лише один державний акт, виданий на ім`я [PERSON] на земельну ділянку площею 0,062 га, при цьому не було долучено копію державного акта на земельну ділянку площею 0,25 га, виданого на ім`я [PERSON] , а тому у експерта була відсутня можливість встановити повні обставини справи, а саме те, що земельні ділянки площею 0,25 га та 0,062 га, що належать [PERSON] (раніше [PERSON] ) є суміжними та лежать одним массивом тобто є з`єднаними між собою. Тобто у експерта були відсутні відомості про те, що земельна ділянка, площею 0,25 га своїм фасадом виходить до земель загального користування, а саме до [ADDRESS] , яка становить собою проїзд, а отже у нього була відсутня можливість встановити обставини того, що під`їзд до даних земельних ділянок площею 0,25 га та 0,062 га здійснюється через [ADDRESS], а саме через фасадні ворога позивача, які розміщення на земельній ділянці площею 0,25 га. З висновку експерта № 154/09-2020 за результатами проведення земельно-технічної експертизи від 21.09.2020 року вбачається, що експерту не були надані та експертом не використовувалась технічна документація із землеустрою щодо земельних ділянок позивача та відповідача [PERSON] , експерту не було надано копії державних актів на право власності позивача щодо земельної ділянки площею 0,25 га, що є порушенням «Інструкції про призначення судових експертиз» та унеможливило проведення об`єктивного експертного дослідження, а тому висновки такої експертизи не можуть вважатися об`єктивними та вмотивованими. Окрім того, в ході проведення земельно-технічної експертизи № 154/09-2020 від 21.09.2020 року, експертом земельна ділянка площею 0,0144 га, яка належить [PERSON] згідно державного акту серії ЯМ № 726048 в натурі не досліджувалась та власниця земельної ділянки не була присутньою під час проведення експертизи та про її проведення не попереджалась. З огляду на наведені під час проведення експертизи порушення, експерт прийшов до сумнівного висновку в своєму дослідженні, що земельна ділянка належна [PERSON] площею 0,062 га та земельна ділянка належна [PERSON] площею 0,0144 га є суміжними з посиланням при цьому на малюнок № 6 в експертному дослідженні, що не відповідає дійсності та спростовується матеріалами справи. Отже, з огляду на встановлені судом обставини при дослідженні поданого позивачем в якості доказу висновоку експерта за результатами проведення земельно-технічної експертизи № 154/09-2020 від 21.09.2020 року, суд вважає його не належним доказом та не бере до уваги при розгляді справи встановлені ним висновки внаслідок ряду порушень при проведенні експертизи, що суперечать положенням «Інструкції про призначення судових експертиз» . Відповідно до статті 4 ЦПК України особа має право на захист свого цивільного права чи інтересу в разі його порушення, невизнання або оспорювання. За приписами частини другої статті 152 ЗК України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється згідно з частиною третьою статті 152 ЗК України шляхом: визнання прав; відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; визнання угоди недійсною; визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; відшкодування заподіяних збитків; застосування інших, передбачених законом, способів захисту (стаття 16 ЦК України). Відповідно правового змісту положень ст.ст. 12, 81, 82,83 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. За загальним принципом доказування та подання доказів, відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі виникає спір. Крім того, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Таким чином, позивач, як сторона по справі, зобов`язаний довести ті обставини, на які він посилається як на правову підставу своїх вимог та заперечень. Оскільки, доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір, тому подання позивачем доказів на підтвердження наведених вище обставин є обов`язковим. Позивачем не доведено і судом в ході розгляду справи не встановлено обставин, за яких суд мав би підстави прийти до висновку про порушення прав позивача відповідачами, спір між суміжними землевласниками щодо нібито перешкоджання відповідачем [PERSON] , яка є власником земельної ділянки площею 0,0144 га здійсненню користування позивачем [PERSON] власником земельної ділянки 0,062 га та відсутність проїзду до його земельної ділянки площею 0,062 га зі сторони [ADDRESS] вже вирішувався судами, а зміна власника суміжної земельної ділянки [PERSON] на [PERSON] за відсутності зміни конфігурації та площі земельних ділянок, не породжує зміни фактично існуючих та встановлених судом обставин користування цими земельними ділянками, рішення Обухівського районного суду від 28.05.2014 року по цивільній справі № 372/972/14-ц є обов`язковим як для попередніх власників земельних ділянок так і для всіх наступнх власників цих земельних ділянок . З огляду на вищевикладене, суд, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши надані сторонами належні, допустимі та достовірні докази як кожний окремо, так і у їх сукупності, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті приходить до висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог [PERSON] , у зв`язку з недоведеністю ним обґрунтованості позовних вимог. Щодо заяви представника відповідача [PERSON] про застосування строку позовної давності до спірних правовідносин суд зазначає наступне. Відповідно до положення ст.256 та ст.257 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. За правилами, визначеними ч.1 ст.261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Згідно з вимогами ч.3-ч.5 ст.267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту. Відповідно до абз. 3 п. 11постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року N 14 "Про судове рішення у цивільній справі"судам роз`яснено, що встановивши, що строк для звернення з позовом пропущено без поважної причини, суд у рішенні зазначає про відмову в позові з цих підстав, якщо про застосування позовної давності заявлено стороною у спорі, зробленою до ухвалення ним рішення, крім випадків, коли позов не доведено, що є самостійною підставою для цього. Суд застосовує позовну давність лише тоді, коли є підстави для задоволення позовних вимог, звернутих позивачем до відповідачів у спорі, які заявляють про застосування позовної давності. Тобто, перш ніж застосувати позовну давність, суд має з`ясувати та зазначити у судовому рішенні, чи було порушене право, за захистом якого позивач звернувся до суду. Якщо це право порушене не було, суд відмовляє у позові через необґрунтованість останнього. І тільки якщо буде встановлено, що право позивача дійсно порушене, але позовна давність за відповідними вимогами спливла, про що заявила інша сторона у спорі, суд відмовляє у позові через сплив позовної давності у разі відсутності визнаних судом поважними причин її пропуску, про які повідомив позивач (постанова Великої Палати Верховного Суду від 22 травня 2018 року у справі № 369/6892/15-ц). Отже, правила про позовну давність мають застосовуватись лише тоді, коли буде доведено існування самого суб`єктивного права. У випадку відсутності такого права або коли воно ніким не порушено, в позові має бути відмовлено не з причин пропуску строку позовної давності, а в зв`язку з необґрунтованістю самої вимоги. Таким чином, розглянувши справу в межах визначених позивачем предмету спору та підстав для задоволення позову, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню та водночас прийшов до висновку, що в задоволенні позову слід відмовити по суті заявлених позовних вимог у звя`зку з недоведеністю належними та допустими доказами. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed