Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-29 00:00:00

Лівобережне управління соціального захисту населення Дніпропетровської міської ради 23.02.2021 звернулося до суду з позовом про стягнення з [PERSON] , [INFO] надмірно виплачену суму компенсації фізичним особам, які надають соціальні послуги. В обґрунтування позовних вимог начальник управління С.В. Котищук зазначила, що [PERSON] , [INFO] , яка зареєстрована за адресою: [ADDRESS] звернулася до управління праці та соціального захисту населення Самарської районної у місті Дніпрі ради 23 жовтня 2017 року із заявою про призначення компенсації фізичним особам, які надають соціальні послуги. Одержувачем соціальних послуг була її мати - [PERSON] , [INFO] , яка зареєстрована за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до ст. 7 Закону України "Про соціальні послуги" від 19 червня 2003 року № 966-IV (зі змінами) та Порядку призначення і виплати компенсації фізичним особам, які надають соціальні послуги, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29 квітня 2004 року № 558, відповідачу була призначена компенсація на період з 23.10.2017 по 17.10.2018 - в розмірі 168,40 гривень, з 16.10.2018 по 25.05.2019 в розмірі 184,10 грн. на підставі довідки ВКК від 18.10.2017 виданої комунальним закладом «Дніпровський центр первинної медико-санітарної допомоги № 10». В заявах про призначення компенсаційної виплати відповідач особисто був повідомлений, що у разі працевлаштування, змін в сім`ї, або з інших причин які б вплинули на призначення компенсаційних виплат повідомити в 5-ти денний термін органи соціального захисту населення. В зв`язку з тим, що відповідач не повідомив управління про зміни які могли вплинути на призначення компенсації, виникла переплата. Згідно п. 4 Порядку призначення і виплати компенсації фізичним особам, які надають соціальні послуги, затвердженого постановою КМУ № 558 від 29.04.2004, у зв`язку з тим, що фізичним особам, які надають соціальні послуги громадянам, яким призначено надбавку на догляд до державної соціальної допомоги згідно із Законом України «Про державну соціальну допомогу інвалідам з дитинства та дітям-інвалідам», компенсація не призначається, рішенням управління від 29.01.2020 [PERSON] припинена виплата компенсації з 23.10.2017 . Сума, яка підлягає поверненню відповідачем склала 3486, 61 грн. (три тисячі чотириста вісімдесят шість грн., 61 коп.) за період з 23.10.2017 по 25.05.2019. 16.03.2020 відповідачу було надіслано повідомлення про переплату соціальної допомоги та необхідність її повернення на рахунок управління. [PERSON] надміру виплачені кошти у сумі 3486,61 грн. до управління не повернула. У зв`язку з чим позивачем було подано до суду позовну заяву про стягнення з останньої надмірно виплачену суму компенсації фізичним особам, які надають соціальні послуги. 23.06.2021 на адресу суду від відповідача [PERSON] надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого остання просила відмовити в позові в повному обсязі посилаючись на наступне. В жовтні 2017 року відповідач звернулася до управління праці та соціального захисту населення Самарської районної у місті Дніпрі ради з заявою про призначення компенсації фізичним особам, які надають соціальні послуги, в зв`язку з тим, що здійснювала постійний догляд за своєю матір`ю [PERSON] , [INFO] . До заяви був доданий пакет документів, які [PERSON] було запропоновано зібрати до подання заяви. Порядок надання документів був встановлений Порядком призначення і виплати компенсації фізичним особам, які надають соціальні послуги, затвердженого постановою КМ України від 29.04.2004 року №558. Відповідачу не було відомо з яких виплат складається сума пенсії її матері. Отримати інформацію про розмір пенсії її матері та її складових вона отримати не могла, так як це є конфіденційною інформацією. Обов`язком працівників управління праці та соціального захисту населення Самарської районної в м. Дніпрі ради було перевірити всю необхідну інформацію до того, як приймати рішення про виплату допомоги. Таким чином, при належному виконанні посадових обов`язків працівниками позивача протягом жовтня 2017 року - грудня 2019 року, було б з`ясовано складові частини отримуваної її матір`ю пенсії. В позовній заяві не вказано, в чому саме полягають неправомірні дії [PERSON] , який документ вона не надала, передбачений п.п.1,2 п. 6 Порядку призначення і виплати компенсації фізичним особам, які надають соціальні послуги. З урахуванням викладеного відповідач [PERSON] просила в задоволенні позовних вимог відмовити повністю. 30.06.2021 оголошено вступну та резолютивну частини судового рішення. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані докази за принципами ст. 89 ЦПК України, вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] звернулася до Лівобережного управління соціального захисту населення Дніпропетровської міської ради з заявою про призначення усіх видів соціальної допомоги, компенсацій та пільг №1691 від 16.10.2018 та з аналогічною заявою № 1166 від 23.10.2017 (а.п.17-20). Відповідно до рішення про призначення компенсації від 08.11.2017 та рішенням про призначення компенсації від 25.10.2018 [PERSON] призначено компенсацію відповідно до постанови КМУ № 558 від 29.04.2004 «Про порядок призначення та виплати компенсації фізичним особам, які надають соціальні послуги» (а.п. 15-16). Згідно з медичним висновком виданого КЗ «Дніпровський центр первинної медико-санітарної допомоги №10» № 422 від 16.10.2018, [PERSON] рекомендовано надавати соціальні послуги постійно за станом здоров`я матері, згідно з медичним висновком № 423 від 16.10.2018 [PERSON] потребує постійного стороннього догляду, так як не спроможна до самообслуговування (а.п. 14). Згідно з медичним висновком виданого КЗ «Дніпровський центр первинної медико-санітарної допомоги №10» №437 від 18.10.2017 [PERSON] рекомендовано надавати соціальні послуги постійно за станом здоров`я матері, згідно з медичним висновком № 436 від 18.10.2017 [PERSON] потребує постійного стороннього догляду, так як не спроможна до самообслуговування (а.п. 14 на звороті). Рішенням Лівобережного управління соціального захисту населення Дніпровської міської ради по Самарському району № 450 від 29.01.2020 [PERSON] постановлено припинити виплату компенсації з 01.10.2017 згідно п.4 Порядку призначення і виплати компенсації фізичним особам, які надають соціальні послуги, затвердженого постановою КМУ від 29.04.2004 № 558, у зв`язку з тим, що фізичним особам, які надають соціальні послуги громадянам, яким призначено надбавку на догляд до державної соціальної допомоги згідно із Законом України «Про державну соціальну допомогу інвалідам з дитинства та дітям-інвалідам», компенсація не призначається (а.п.8). Відповідно до довідки розрахунку переплати по компенсації фізичним особам, які надають соціальні послуги виданої заступником начальника управління Сазановою Н.П. на [PERSON] за період 23.10.2017 по 25.05.2019 виникла заборгованість у розмірі 3486,61 грн. (а.п. 7). На адресу [PERSON] № 8/14-33 від 16.03.2020 було направлено повідомлення та запропоновано до 01.09.2020 в добровільному порядку повернути надміру виплачені кошти, заборгованість у розмірі 3486,61 (а.п.6), яке остання отримала 13.08.2020 відповідно до поштового повідомлення (а.п. 6 на звороті). Загальні підстави для виникнення зобов`язання у зв`язку з набуттям, збереженням майна без достатньої правової підстави визначені нормами глави 83 ЦК України. Відповідно до ч. 1 ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Згідно зі ст. 1215 ЦК України не підлягає поверненню безпідставно набуті: 1) заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача; 2) інше майно, якщо це встановлено законом. Отже, законодавцем передбачені два винятки із цього правила: по-перше, якщо виплата відповідних грошових сум є результатом рахункової помилки зі сторони особи, яка проводила таку виплату; по-друге, у разі недобросовісності зі сторони набувача виплати. Зазначений правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 02 липня 2014 року у справі № 6-91цс14 та у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 06 лютого 2019 року у справі № 545/163/17 (провадження № 61-33727сво18). При цьому правильність здійснених розрахунків, за якими була проведена виплата, а також добросовісність набувача презюмуються і відповідно тягар доказування наявності рахункової помилки та недобросовісності набувача покладається на платника відповідних грошових сум. Наведене узгоджується із висновком, викладеним у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 753/15556/15-ц (провадження № 14-445цс18), постанові Верховного Суду від 06 березня 2019 року у справі № 607/4570/17-ц (провадження № 61-29030св18). Відповідно до практики Європейського суду з прав людини ризик будь-якої помилки, зробленої органами державної влади, повинна нести держава, а помилки не повинні виправлятися за рахунок зацікавленої особи. У справі «Рисовський проти України» від 20 жовтня 2011 року Європейський суд з прав людини підкреслив особливу важливість принципу «належного урядування», який передбачає, що у разі, коли йдеться про питання загального інтересу, зокрема, якщо справа впливає на такі основоположні права людини, як майнові права, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і якомога послідовнішний спосіб (рішення у справах «Беєлер проти Італії» від 05 січня 2000 року, «Онер`їлдіз проти Туреччини» від 18 червня 2002 року, «Megadat.com S.r.l. проти Молдови» від 08 квітня 2008 року, «Москаль проти Польщі» від 15 вересня 2009 року). Зокрема, на державні органи покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок (рішення у справах «Лелас проти Хорватії» від 20 травня 2010 року і «Тошкуце та інші проти Румунії» від 25 листопада 2008 року) і сприятимуть юридичній визначеності у цивільних правовідносинах, які зачіпають майнові інтереси (рішення у справах «Онер`їлдіз проти Туреччини» від 18 червня 2002 року та «Беєлер проти Італії» від 05 січня 2000 року). Суд вказав, що державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливість отримувати вигоду від своїх протиправних дій або уникати виконання своїх обов`язків. Позивачем не наведено обов`язкових умови повернення надмірно виплаченої соціальної допомоги; ознаки (обставини) навмисного подання недостовірних відомостей чи приховання відомостей, що вплинули або могли вплинути на встановлення права на державну соціальну допомогу та на визначення її розміру - судом не встановлені. Враховуючи ту обставину, що кошти надходили на картку матері [PERSON] , позивачем не надано доказів того, що відповідач знала про ці надходження та свідомо не надала відомості про них. Окрім того, Лівобережне управління соціального захисту населення Дніпропетровської міської ради мало можливість самостійно витребувати відомості щодо нарахування [PERSON] виплат, проте не скористалися вказаним правом. Доказів того, що відповідачем мало бути надано саме ці відомості самостійно суду не надано. Отже, враховуючи соціальний статус відповідача, необхідність дотримання справедливого балансу між інтересами держави та втручанням у права відповідача, суд дійшов висновку, що примусове повернення наданої державою соціальної допомоги може призвести до покладення на [PERSON] надмірного тягаря. З урахуванням викладеного, суд доходить висновку, що позовні вимоги Лівобережного управління соціального захисту населення Дніпропетровської міської ради до [PERSON] , [INFO] про стягнення безпідставно отриманої компенсації особам, які надають соціальні послуги не підлягають задоволенню. Вирішуючи питання, щодо розподілу судових витрат, на підставі ст.141ЦПК України та приймаючи до уваги результат вирішення справи, суд дійшов висновку, що судові витрати по справі компенсації не підлягають. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed