Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-17 00:00:00

У грудні 2017 року позивач дочірнє підприємство «Південь» (далі ДП «Південь») звернулося до суду з позовною заявою до [PERSON] про скасування рішень державного реєстратора про державну реєстрацію права оренди земельної ділянки, мотивуючи свої вимоги тим, що 1 серпня 2010 року між ДП «Південь» та [PERSON] було укладено договір оренди землі, який був зареєстрований Арбузинським районним відділом ДП «Центр Державного земельного кадастру» 1 вересня 2010 року за № 041047900045 на земельні ділянки з кадастровим № 4820355200:17:000:0214 та № 4820355200:17:000:0201. 12 грудня 2015 року [PERSON] померла, спадкоємцем померлої є [PERSON] 14 березня 2017 року відповідач звернувся до Центру надання адміністративних послуг м.Южноукраїнська із заявами про реєстрацію права оренди земельних ділянок з кадастровими № 4820355200:17:000:0214 та № 4820355200:17:000:0201 на підставі договору оренди землі від 3 березня 2017 року, укладеного між [PERSON] та [PERSON], яке було зареєстроване 17 березня 2017 року. Посилаючись на те, що одночасне існування державної реєстрації кількох прав оренди на одну і ту ж земельну ділянку суперечить вимогам Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», позивач прохав скасувати рішення № 34320844 про державну реєстрацію права оренди земельної ділянки площею 6.9338 для ведення товарного сільськогосподарського виробництва з кадастровим № 4820355200:17:000:0201, а також скасувати рішення № 34319756 про державну реєстрацію права оренди земельної ділянки площею 6.9336 для ведення товарного сільськогосподарського виробництва з кадастровим № 4820355200:17:000:0214. Ухвалою суду від 31 січня 2018 року до участі в справі в якості третьої особи без самостійних вимог на предмет спору було залучено [PERSON] У судове засідання представник позивача не зявилася, подала заяву про підтримання позовних вимог та розгляд справи у її відсутність. Представником позивача подано відповідь на відзив відповідача, в якому зазначено, що договір оренди землі між ДП «Південь» та [PERSON] було укладено 1 серпня 2010 року на строк 5 років. Пунктом 8 договору визначено, що якщо орендодавець за 30 днів до закінчення строку дії договору не повідомить письмово орендаря про намір розірвання договору, то такий договір вважається пролонгованим ще на 5 років. [PERSON] померла 12.12.2015 року, про намір розірвати вказаний договір ДП «Південь» вона не повідомляла, тому даний договір вважається пролонгованим до 1 вересня 2020 року. Відповідач у судове засідання не зявився, подав відзив на позовну заяву, в якому прохав відмовити у задоволенні позову, також вказав, що договір оренди землі, укладений 1 серпня 2010 року між ДП «Південь» та [PERSON] на строк 5 років, припинив свою дію 1 вересня 2015 року. Тобто на момент укладення договору оренди землі між ним та [PERSON] не існувало жодного зареєстрованого права оренди на спірні земельні ділянки. Представник відповідача у судовому засіданні позовні вимоги не визнав, пояснив, що позивачем не доведено, що саме діями відповідача [PERSON] порушено права позивача, оскільки відповідач [PERSON] не приймав рішення про державну реєстрацію договору оренди землі, укладеного між ним та [PERSON] Термін укладеного договору оренди земельної ділянки між [PERSON] та ДП «Південь» сплив, угода про пролонгацію строку дії договору його сторонами не складалася. Договір оренди землі, укладений між [PERSON] та [PERSON] є діючим. Представник третьої особи без самостійних вимог на предмет спору центру надання адміністративних послуг м.Южноукраїнська Миколаївської області до суду не зявився, подав заяву про розгляд справи у його відсутність, надав письмове пояснення, в якому зазначив, що 14 березня 2017 року [PERSON] подав заяви про державну реєстрацію прав та їх обтяжень для державної реєстрації права оренди на земельні ділянки, а також договори оренди землі від 3 березня 2017 року, витяги з Державного земельного кадастру про земельну ділянку та документи про сплату державного мита. За результатами розгляду його заяв державним реєстратором було прийнято рішення про проведення державної реєстрації прав та їх обтяжень на земельні ділянки. Представник третьої особи без самостійних вимог на предмет спору [PERSON] до суду не зявився, подав заяву про розгляд справи у його відсутність, надав письмове пояснення, в якому зазначив, що договір оренди землі, укладений 1 серпня 2010 року між ДП «Південь» та [PERSON] на строк 5 років, припинив свою дію 1 вересня 2015 року. Тобто на момент укладення договору оренди землі між ним та [PERSON] не існувало жодного зареєстрованого права оренди на спірні земельні ділянки. Вислухавши представника відповідача, вивчивши матеріали справи, суд приходить до наступного. 1 серпня 2010 року між ДП «Південь» та [PERSON] було укладено договір оренди землі, який був зареєстрований Арбузинським районним відділом ДП «Центр Державного земельного кадастру» 1 вересня 2010 року за № 041047900045. За умовами вказаного договору в оренду було передано земельну ділянку площею 13.86 га на строк 5 років. Після смерті [PERSON] відповідач [PERSON] успадкував право на дві земельні частки (паю) кожна розміром 7.60 га в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки. Рішенням апеляційного суду Миколаївської області від 10 жовтня 2017 року в позові [PERSON] до ДП «Південь» про припинення договору оренди землі вказаного вище договору оренди землі відмовлено. 3 березня 2017 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено два договори оренди землі, за умовами яких [PERSON] передав [PERSON] в строкове платне користування земельні ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва з кадастровим № 4820355200:17:000:0201 площею 6.9338 га та кадастровим № 4820355200:17:000:0214 площею 6.9336 га строком на 10 років. Відповідні рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень 17 березня 2017 року за № 34320844 та № 34319756 були прийняті державним реєстратором центру надання адміністративних послуг м.Южноукраїнська Миколаївської області. Відповідно до приписів ст. ст.\~125,\~126 ЗК України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до\~Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Статтею 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» визначено, що державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень\~ - це офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Відповідно вимог до ч. 2\~ст. 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» у разі скасування на підставі рішення суду рішення про державну реєстрацію прав, документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування записів про проведену державну реєстрацію прав, а також у випадку, передбаченому підпунктом "а" пункту 2 частини шостої статті 37\~цього Закону, до Державного реєстру прав вноситься запис про скасування державної реєстрації прав. У відповідності до приписів п.п. 1 та 9 ч. 1\~ст. 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», державна реєстрація права власності та інших речових прав проводиться на підставі укладеного в установленому законом порядку договору, предметом якого є нерухоме майно, речові права на яке підлягають державній реєстрації та рішення суду, що набрало законної сили, щодо права власності та інших речових прав на нерухоме майно. Отже, зі змісту вище зазначених положень закону вбачається, що записи до державного реєстру вносяться на підставі прийнятого рішення про державну реєстрацію прав та обтяжень. Записи скасовуються, якщо підстави, за яких вони були внесені, визнані судом недійсними. Повноваженнями щодо прийняття рішення про державну реєстрацію прав та обтяжень законом наділені державні реєстратори. У цивільному процесі участь сторін зумовлена тим, що судовий спір має місце саме між ними і його вирішення безпосередньо впливає на їх права чи обов'язки. Від вирішення спору по даній справі залежить виникнення та припинення прав та обов'язків відповідного органу, який здійснює державну реєстрацію права власності на нерухоме майно. Рішення суду за результатами розгляду спору між позивачем і відповідачем не може прямо зачіпати прав та обовязків третьої особи; третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, не є субєктом спірного матеріального правовідношення. Відповідний державний орган, який здійснив таку реєстрацію до участі у справі в якості відповідача залучений не був за клопотанням позивача, незважаючи на те, що ухвалою суду від 20 березня 2018 року позивачу було розяснено право на залучення до участі у справі такого органу в якості відповідача, однак відповідне клопотання позивачем не було заявлено, а подано заяву про розгляд справи у відсутність позивача. Суд же позбавлений можливості самостійно залучити відповідача до участі у справі без згоди на це позивача згідно ст. 51 ЦПК України. За таких обставин, суд вважає, що позивач звернувся до суду у неналежний процесуальний спосіб, зазначив у позові неналежного відповідача та поставив вимоги про скасування рішень державного реєстратора про державну реєстрацію права оренди земельної ділянки до третьої особи. З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку про те, що у задоволенні позову має бути відмовлено.

Outcome: dismissed