Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-28 00:00:00

У лютому 2015 року позивач звернулася до суду з позовом до Київської міської ради, треті особи: Головне управління юстиції у м. Києві, Кооператив по будівництву та експлуатації гаражів «Дніпро» про визнання в порядку спадкування за законом права власності на гаражний бокс (площею - 17,5 кв.м.) [NUMBER], поверх 5 який знаходиться в Кооперативі по будівництву та експлуатації індивідуальних гаражів «Дніпро» за адресою: м. Київ, вул. Північна, 3. В обґрунтування позову вказувала, що вона є донькою померлої [INFO] року [PERSON] та її єдиною спадкоємицею першої черги за законом, яка прийняла спадщину. Померла [PERSON] була членом Кооперативу по будівництву та експлуатації індивідуальних гаражів «Дніпро» та 01.01.1990 року повністю сплатила суму пайового внеску за гаражний бокс [NUMBER], поверх 5 який знаходиться за адресою: м. Київ, вул. Північна, 3. При цьому, [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право власності на спадкове майно у зв»язку з відсутністю правовстановлюючого документа та державної реєстрації права власності на гаражний бокс. Таким чином, вказуючи про відсутність необхідності реєстрації права власності на гаражний бокс у члена гаражного кооперативу за законодавством, чинним на час внесення пайового внеску, просила про задоволення позовних вимог. У судовому засіданні позивач підтримала позовні вимоги з підстав, викладених у позовній заяві. Представник Київської міської ради в судове засідання не з»явився, подали до суду письмові пояснення та клопотання про розгляд справи за їх відсутності. Представники Кооперативу по будівництву та експлуатації гаражів «Дніпро» та Головного управління юстиції у м. Києві в судове засідання не з»явились, подали до суду заяви про розгляд справи за їх відсутності. Позивач не заперечував щодо розгляду справи за відсутності осіб, які не з»явилися до суду. З огляду на зазначене, суд вважає можливим проведення судового засідання та винесення рішення за відсутності представників Київської міської ради, Кооперативу по будівництву та експлуатації гаражів «Дніпро» та Головного управління юстиції у м. Києві, які належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи. Суд, вислухавши пояснення позивача, вивчивши письмові пояснення відповідача та третьої особи, дослідивши матеріали справи та надані докази, встановив наступне. Померла [PERSON] була членом Кооперативу по будівництву та експлуатації індивідуальних гаражів «Дніпро» та 01.01.1990 року повністю сплатила суму пайового внеску за гаражний бокс [NUMBER], поверх 5 який знаходиться за адресою: м. Київ, вул. Північна, 3, що підтверджується довідкою Кооперативу по будівництву та експлуатації індивідуальних гаражів «Дніпро» №18 від 14.11.2014 року. У відповідності до ст. 13 Закону України «Про власність», який набув чинності 15.04.1991 року, об»єктами права індивідуальної власності є також гаражі. За ст. 15 цього ж Закону член житлового, житлово-будівельного, дачного, гаражного чи іншого кооперативу або товариства, який повністю вніс свій пайовий внесок за квартиру, дачу, гараж, іншу будівлю або приміщення, надані йому в користування, набуває права власності на це майно. Громадянин, який став власником цього майна, має право розпоряджатися ним на свій розсуд: продавати, обмінювати, здавати в оренду, укладати інші угоди, не заборонені законом. Згідно ч.4 ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, тобто до 03.08.2004 року визнаються дійсними у разі відсутності їх держаної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або, якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов»язкової реєстрації прав. Державна реєстрація права власності на житлові будинки, споруди регулювалася підзаконними нормативними актами, зокрема, такими як Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року і яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу від 13 грудня 1995 року № 56, Тимчасове положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затверджене наказом Міністерства юстиції України від 7 лютого 2002 року № 7/5 і зареєстроване в Мін'юсті 18 лютого 2002 року за № 157/6445 (з подальшими змінами). Зазначені нормативні акти передбачали державну реєстрацію будівель, споруд, державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, проте виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності ЦК України та Законом України від 1 липня 2004 року "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень". Відповідно до ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Оскільки законодавство на час повної виплати [PERSON] пайового внеску за гаражний бокс [NUMBER], поверх 5 який знаходиться за адресою: м. Київ, вул. Північна, 3 не вимагало реєстрації права власності на даний вид майна, остання набула та відповідно стала повноправним власником вказаного гаражного боксу. За ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов»язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). У відповідності до роз»яснень п. 8 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» у разі смерті члена житлово-будівельного кооперативу, дачно-будівельного кооперативу, гаражно-будівельного кооперативу, яким до дня смерті повністю внесено пайовий внесок, до складу спадщини включаються відповідно квартира, дача, гараж, садовий будинок, інші будівлі та споруди. Відповідно ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов»язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно свідоцтва про смерть [PERSON] померла [INFO] року, про що Відділом реєстрації смерті у м. Києві зроблено актовий запис №21127. З матеріалів спадкової справи №1101/14 заведеної до майна померлої [INFO] року [PERSON] вбачається, що єдиним спадкоємцем за законом який звернувся з заявою про прийняття спадщини і прийняла спадщину є донька померлої [PERSON] Зі змісту Постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 03.02.2015 року державного нотаріуса Одинадцятої київської державної нотаріальної контори вбачається, що спадкоємцю [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на гаражний бокс (площею - 17,5 кв.м.) [NUMBER], поверх 5 який знаходиться в Кооперативі по будівництву та експлуатації індивідуальних гаражів «Дніпро» за адресою: м. Київ, вул. Північна, 3 в зв»язку з відсутністю правовстановлюючого документа та державної реєстрації права власності на зазначене майно. Відповідно до узагальнення судової практики, а саме листа ВССУ від 16.05.2013 року №24-753/0/4-13 визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку. Якщо нотаріусом обґрунтовано відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, виникає цивільно-правовий спір, що підлягає розглядові у позовному провадженні. У відповідності до п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування» у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутись до суду за правилами позовного провадження. З огляду на зазначене, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] підлягають до задоволення як законні та обґрунтовані. Враховуючи наведене та

Outcome: approved