Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-20 00:00:00

16 листопада 2018 року до суду надійшла зазначена позовна заява [PERSON] до Російської Федерації в особі Посольства Російської Федерації в Україні про відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок збройної агресії Російської Федерації проти України, в якій позивач просить стягнути з Російської Федерації моральну шкоду у розмірі 1 934 400 (один мільйон дев`ятсот тридцять чотири тисячі чотириста) гривень, що є еквівалентом 60000 (шістдесят тисяч) євро за офіційним курсом Національного Банку України на день подання позову. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що його син [PERSON] 11.04.2014 року підписав контракт про проходження громадянами України військової служби в Державній прикордонній службі України та проходив військову службу у військовій частині [NUMBER] , а саме в навчальному центрі Державної прикордонної служби, який знаходиться в м.Оршанець Черкаської області. 09.06.2014 року [PERSON] , як курсант першої навчальної групи третього відділу підготовки молодших спеціалістів, був відправлений у відрядження для посилення охорони кордону до підрозділів охорони державного кордону\~ в складі мотоманевреної групи. У період з 09.06.2014 року по 07.08.2014 року безпосередньо брав участь в захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України на території Луганської та Донецької областей. Протягом 07.08.2014 року російськими найманцями здійснювались постійні обстріли з артилерії, мінометів та РСЗВ БМ-21 «Град» по колоні прикордонників, у складі якої перебував [PERSON] , яка здійснювала марш до нового місця дислокації біля кургану «Савур-Могила». У ході обстрілу [PERSON] отримав поранення, несумісні з життям. Отже, внаслідок військової агресії Російської Федерації проти України на території Донецької області було порушене невід`ємне право на життя його сина [PERSON] , передбачене ст.27 Конституції України, ст.2 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 року (ратифікована Законом України №475/75-ВР від 17.07.1997 року, далі Європейська конвенція). Внаслідок втрати сина, який загинув у результаті військової агресії Російської Федерації проти України, а також з огляду на особливий цинізм, з яким Російською Федерацією порушуються основоположні права й свободи людини в Україні, він відчуває безперервну, невгамовну душевну біль та страждання, постійно відчуває незахищеність та розчарування. Через смерть сина він втратив сенс життя та віру в майбутнє, постійно відчуває страждання від втрати рідної людини, що не дає йому можливості нормально спілкуватися з оточуючими, працювати та підтримувати нормальний соціальний спосіб життя, оскільки він постійно знаходиться у стресовому стані, що супроводжується періодичними депресіями. Безпосереднім суб`єктом, внаслідок дій якого йому завдано моральну шкоду, є Російська Федерація, її збройні сили, а також створені нею військові формування, які підтримуються, спонсоруються та фактично керуються Російською Федерацією та мають на озброєнні засоби, використання яких становлять підвищену небезпеку для оточуючих. Розмір моральної шкоди, встановлений ним з урахуванням характеру і обсягу завданих йому моральних страждань, істотного порушення конституційних прав його сина, умисного характеру дій, а також почуття безпорадності та розчарування, які він відчуває роками через неможливість відновити порушені права його сина та його особисті права. Також, при визначенні розміру моральної шкоди, він керується практикою Європейського суду з аналогічних питань, що є джерелом права. 30 листопада 2018 року позовна заява прийнята судом до розгляду та відкрито провадження у справі. 26 грудня 2018 року закрито підготовче провадження та призначено справи до судового розгляду по суті. Позивач в судове засідання не з`явився, однак від нього до суду надійшла заява про розгляд справи у його відсутність. На задоволенні позову наполягає, заперечує проти ухвалення заочного рішення /а.с.89/. Тому справа розглянута у відсутність позивача, що відповідає вимогам ст.223 ЦПК України. Представник відповідача в судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, хоча про день та час розгляду справи повідомлявся належним чином через Посольство Російської Федерації в Україні /а.с.98/. Тому суд визнає причини неявки представника відповідача неповажними і тому відповідно до п.1 ч.3 ст.223 ЦПК України, справа розглянута у його відсутність. Дослідивши матеріали справи, суд прийшов до наступного висновку. Судом були\~ встановлені такі факти і відповідні їм правовідносини. Позивач є батьком [PERSON] /а.с.10/. 11 квітня 2014 року [PERSON] підписав контракт про проходження громадянами України військової служби в Державній прикордонній службі України /а.с.11/. Наказом начальника [INFO] (командира військової частини [NUMBER] ) від 09.06.2014 року, солдата [PERSON] , курсанта першої навчальної групи третього відділу підготовки молодших спеціалістів, направлено у відрядження для посилення охорони кордону з 09.06.2014 року до підрозділів ОДК у складі ММГ /а.с.21/. Як вбачається з довідки начальника відділення кадрів Навчального центру Державної прикордонної служби України (військова частина [NUMBER] ) №592 від 11.09.2014 року, з 11 квітня 2014 року солдат [PERSON] перебував на дійсній військовій службі за контрактом у військовій частині [NUMBER] Державної прикордонної служби України. З 09.06.2014 року по 07.08.2014 року виконував завдання із захисту незалежності, суверенітету та територіальної цілісності держави на ділянках Донецького та Луганського прикордонних загонів Східного регіонального управління Державної прикордонної служби України. 07 серпня 2014 року під час руху колони прикордонників на них був здійснений озброєний напад та артилерійський обстріл. В ході відбиття озброєного нападу солдат [PERSON] трагічно загинув в Шахтарському районі Донецької області /а.с.13, 14-18/. Згідно акту №130/3 про нещасний випадок, пов`язаний з виконанням обов`язків військової служби, затвердженого Головою Державної прикордонної служби України 02 вересня 2014 року щодо солдата [PERSON] , протягом 07 серпня 2014 року бойовиками здійснювались постійні обстріли з артилерії, мінометів та РСЗВ БМ-21 «ГРАД» по колоні прикордонників, яка здійснювала марш до нового місця дислокації. Внаслідок обстрілу військовослужбовець загинув. Вид події: навмисна травма, заподіяна іншою особою. Шкідливий або небезпечний фактор та його значення: бойові дії. Діагноз згідно з довідкою лікувально-профілактичного закладу: вогнепальне осколкове поранення голови з грубим руйнуванням кісток черепа та речовини головного мозку /а.с.22-23/. Відповідно до Акту спеціального розслідування нещасного випадку, що стався 06 та 07 серпня 2014 року у тактичному угрупуванні «Кордон» в районі кургану «Савур-Могили», населених пунктів Нижній Нагольчик Донецької області та Дякове Луганської області від 01.09.2014 року, комісія прийшла до висновку, що випадки загибелі військовослужбовців, в тому числі солдата [PERSON] , визнано такими, які сталися під час обстрілу з артилерії, мінометів та РСЗВ БМ-21 «ГРАД» по колоні прикордонників, яка здійснювала марш до нового місця дислокації та пов`язані з виконанням обов`язків військової служби /а.с.24-27/. Згідно свідоцтва про смерть, [PERSON] помер [INFO] в Шахтарському районі Донецької області /а.с.28/. Рішенням Красноокнянського районного суду Одеської області від 20.06.2018 року по справі №506/284/18, яке вступило в законну силу 24.07.2018 року, було встановлено факт загибелі [PERSON] при виконанні обов`язку військової служби 07 серпня 2014 року біля кургану «Савур-Могила» Шахтарського району Донецької області України, внаслідок збройної агресії Російської Федерації проти України /а.с.29-36/. За правилами ч.4 ст.82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Ст.1 Закону України "Про оборону України" встановлено, що збройна агресія - це застосування іншою державою або групою держав збройної сили проти України. Збройною агресією проти України вважається будь-яка з таких дій, зокрема: вторгнення або напад збройних сил іншої держави або групи держав на територію України, а також окупація або анексія частини території України; напад збройних сил іншої держави або групи держав на військові сухопутні, морські чи повітряні сили або цивільні морські чи повітряні флоти України. З урахуванням вищевикладеного, суд прийшов до висновку, що наслідком саме збройної агресії Російської Федерації відносно України (що є загальновідомою інформацією, а тому відповідно до ч.3 ст.82 ЦПК України вона не потребує доказування), стала окупація частини території України, в тому числі Донецька область, де загинув син позивача. Ст. 27 Конституції України встановлено, що кожна особа має невід`ємне право на життя. Крім того, право на життя передбачене ст.2 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод від 04 листопада 1950 року. Порушивши Статут ООН, Загальну декларацію прав людини, Будапештський меморандум (п.1, 2), Гельсінський заключний акт наради по Безпеці та Співробітництву в Європі 01 серпня 1975р., договори, укладені між Україною та Росією, в т.ч. про українсько-російський державний кордон, Російська Федерація вийшла за межі своїх суверенних прав, гарантованих ст..2 Статуту ООН. Згідно з ст.23 ЦК України, моральна шкода, зокрема, полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Крім того, п.3 Постанови Пленуму Верховного Суду України №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової шкоди)» від 31.03.1995 року /із змінами/ встановлено, що під моральною шкодою слід\~ розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній\~\~ особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. За змістом ст.ст. 1167, 1168 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: в тому числі у випадках, встановлених законом. Моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім`єю. Згідно з ч.2 ст.2 ЦК України учасниками цивільних відносин є, зокрема, і іноземні держави та інші суб`єкти публічного права. Ч.6 ст.5 Закону України "Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України" встановлено, що відшкодування матеріальної та моральної шкоди, заподіяної внаслідок тимчасової окупації державі Україна, юридичним особам, громадським об`єднанням, громадянам України, іноземцям та особам без громадянства, у повному обсязі покладається на Російську Федерацію як на державу, що здійснює окупацію. Держава Україна всіма можливими засобами сприятиме відшкодуванню матеріальної та моральної шкоди Російською Федерацією. При вирішенні вимог позивача, суд також застосовує практику Європейського суду з прав людини, зокрема рішення у справі Луізідоу проти Турецької Республіки (CASE OF LOIZIDOU v.TURKEY (Article50), (40/1993/435/514) 28 July 1998), згідно якого вирішено зобов`язати сплатити компенсацію позивачу, зокрема й за моральні страждання через незаконну окупацію частини Кіпру турецькими Збройними Силами. При встановленні розміру відшкодування моральної шкоди суд, відповідно до положень п.9 постанови №4 Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної /немайнової шкоди/», враховує характер та обсяг душевних страждань, яких зазнав позивач. При цьому суд виходить із засад розумності, виваженості та справедливості. Обґрунтовуючи завдану відповідачем моральну шкоду в сумі 1934400 грн., що є еквівалентом 60000 Євро, позивачем доведено, що внаслідок втрати сина, який загинув в результаті військової агресії Російської Федерації проти України він відчуває безперервну, невгамовну душевну біль, незахищеність та розчарування. Через смерть сина, він втратив сенс життя та віру в майбутнє, постійно відчуває страждання від втрати рідної людини, що не дає йому можливості нормально спілкуватися з оточуючими, працювати та підтримувати нормальний соціальний спосіб життя, оскільки він постійно знаходиться у стресовому стані. Вирішуючи питання щодо розміру компенсації за спричинену позивачу моральну шкоду, суд також враховує розмір задоволених вимог заявників по аналогічним спорам, що розглядалися Європейським судом з прав людини та становить в середньому 60 000 Євро за загибель однієї особи. Зокрема, такі рішення виносились Європейським судом з прав людини у справах "Хачукаевы против России" (Khachukayev v. Russia (23/04/2009)), "Сагаева и Другие против России" (Sagayeva and Others v. Russia (08/12/2015)), "Исламова против России" (Islamova v. Russia (30/04/2015)), "Султыгов и Другие против России" (Sultygov and Others v. Russia (09/10/2014)). Таким чином, враховуючи характер та обсяг завданих позивачу моральних страждань, істотних порушень його прав, умисного характеру дій Російської Федерації, а також душевного болю та почуття безпорадності, які він відчуває роками через втрату рідної людини, а також те, що позивачем наведені переконливі докази вини відповідача у завданні позивачу моральної шкоди через загибель сина внаслідок збройної агресії, а відповідачем не надано суду жодних доказів на спростування доводів позивача, суд приходить до висновку про задоволення позову в повному обсязі.

Outcome: approved