Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-29 00:00:00

У грудні 2014 року [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON], в якому просила змінити розмір аліментів, встановлений рішенням Корольовського районного суду м. Житомира від 23 квітня 2007 року та стягувати з відповідача аліменти на утримання неповнолітнього сина [PERSON] у розмірі з 1/4 частки, але не менш ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, з усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно від дня пред'явлення позову і до досягнення дитиною повноліття. Поданий позов обґрунтовувався тим, що за рішенням Корольовського районного суду м. Житомира від 23 квітня 2007 року, присуджено стягувати з відповідача аліменти на утримання двох неповнолітніх дітей, в розмірі 1/3 частини всіх видів доходу відповідача, але не менше ніж 30 % від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку - на кожну дитину, щомісячно, починаючи з 06 квітня 2007 року і до досягнення дітьми повноліття. Посилаючись на те, що після досягнення донькою повноліття, з 02.12.2014 року стягнення аліментів проводиться лише на сина [PERSON] в розмірі 1/6 частини всіх видів доходу відповідача, який є недостатнім для належного утримання сина, а також те, що позивач самостійно несе витрати на утримання повнолітньої дочки, вказувала, що відповідач отримує пенсію за вислугою років як працівник МВС, не має інших утриманців та має можливість сплачувати аліменти у заявленому позивачем розмірі. Позивач та її представник у судовому засіданні підтримали позовні вимоги, з наведених у повній заяві підстав та наполягали на його задоволенні. Відповідач у судовому засіданні проти позову заперечував, посилаючись на те, що він сплачує аліменти на дітей відповідно до рішення суду, заборгованості по сплаті аліментів не має, інколи надає дітям дрібні кошти, а тому просив у задоволенні позову відмовити. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши подані документи і матеріали, суд приходить до висновку, що позов не підлягає задоволенню, з огляду на наступне. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] є батьками [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвами про народження (а.с. 7, 8). Рішення Корольовського районного суду м. Житомира від 23 квітня 2007 року стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання 2-х неповнолітніх дітей: доньки [PERSON], [INFO] та сина [PERSON], [INFO] в розмірі 1/3 частини всіх видів доходу відповідача, але не менше ніж 30 відсотків від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку - на кожну дитину, щомісячно, починаючи з 06 квітня 2007 року і до досягнення дітьми повноліття (а.с.9). Відповідно до довідки ГУПФ України в Житомирській області №5073/03-21 від 11.12.2014 року з пенсії [PERSON] на користь [PERSON] здійснювалися відрахування аліментів на утримання двох дітей в розмірі 33,30 %, що в період з 01.01.2014 по 31.12.2014 склало 10 850 грн 41 коп. Заборгованість по аліментах відсутня (а.с. 11). [INFO] [PERSON] досягла повноліття. Як вбачається з довідки №86 від 02 вересня 2014 року [PERSON] є студенткою І курсу денної форми навчання Житомирського державного університету ім. Івана Франка (а.с. 12). За змістом ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. З гідно із ч. 3 ст. 183 СК України якщо після досягнення повноліття найстаршою дитиною ніхто з батьків не звернувся до суду з позовом про визначення розміру аліментів на інших дітей, аліменти стягуються за вирахуванням тієї рівної частки, що припадала на дитину, яка досягла повноліття. Відповідно до вимог ст. 192 СК України та п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15.05.2006 року "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" розмір аліментів, визначений за судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв'язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров'я когось із них. Отже, відповідно до вимог Сімейного кодексу України зміна розміру аліментів, визначеного судовим рішенням, можлива за наявності певних підстав. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі (ст.11 ЦПК України). Відповідно до ч.1 ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ст.60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. У судовому засіданні сторони вказали, що після винесення рішення про стягнення аліментів, проживають в одній квартирі, нових сімей не мають, позивач зазначила, що так само, як і раніше працює, а відповідач вказав, що додаткових джерел доходу окрім призначеної пенсії не має. Оскільки позивачем не надано суду жодного доказу того, що після винесення рішення Корольовського районного суду м. Житомира від 23 квітня 2007 року про стягнення з відповідача аліментів на двох дітей, у неї або у відповідача змінився матеріальний або сімейний стан, чи погіршилось або поліпшилось здоров'я когось із них, суд дійшов висновку, що правові підстави, передбачені статті 192 СК України для збільшення розміру аліментів відсутні. Суд не приймає до уваги доводи позивача та її представника на необхідність зміни розміру аліментів у зв'язку із тим, що позивач самостійно несе витрати по утриманню повнолітньої доньки [PERSON] та здійснює оплату її навчання, оскільки такі обставини є самостійними підставим для виникнення у батьків обов'язку утримувати повнолітніх дітей, які продовжують навчання до досягнення двадцяти трьох років (ст. 199 СК України) та брати участь у додаткових витратах на дитину (ст. 185 СК України). За таких обставин, суд дійшов висновку, що позов задоволенню не підлягає.

Outcome: dismissed