Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-18 00:00:00

03 березня 2021 року позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів. Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач вказує, що згідно виконавчого листа № 2-1944 від 13 липня 2009 року, виданого Селидівським міським судом Донецької області, який надійшов на виконання 03 березня 2020 року до Селидівського міського відділу державної виконавчої служби Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків), відповідач [PERSON] зобов`язаний сплачувати аліменти на користь [PERSON] у розмірі 1/4 частини з усіх видів доходів (заробітку) на утримання дитини [PERSON] , [INFO] . Згідно довідки-розрахунку №35827858 від 10 лютого 2021 року виданої Селидівським міським відділом державної виконавчої служби Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків), заборгованість [PERSON] з 01 вересня 2019 року по 10 лютого 2021 року складає 36\~246,50 грн, в тому числі за вересень-грудень 2019 року - 7916 грн (1979,00 грн в місяць), за 2020 рік - 33368 грн (2121,00 грн в місяць), за січень 2021 року 2121,00 грн та за 10 днів лютого 2021 року - 757, 50 грн. За таких обставин позивач просить стягнути з відповідача неустойку (пеню) в розмірі 37\~610,00 грн за період з 01 вересня 2019 року по 28 лютого 2021 року та судові витрати по справі. Ухвалою суду від 04 березня 2021 року прийнято до розгляду та відкрито провадження у цивільній справі за даним позовом, ухвалено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Позивач та представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримали, просили задовольнити, проти винесення судом заочного рішення не заперечили. Також представник позивача вказав, що розмір заборгованості, вказаний у прохальній частині позову, неправильно зазначений, додав, що розмір пені (неустойки) за прострочення сплати аліментів становить 95760,88 грн, проте позивач просить стягнути пеню (неустойку) лише у розмірі заборгованості по аліментам, що вказана у довідці-розрахунку, а саме: у розмірі 36\~246,50 грн. Відповідач у судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, хоча про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином. Від відповідача не надходив відзив на позов, не надходило в установлений судом строк заяв із запереченнями проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження. Оскільки відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового розгляду, проте не з`явився у судове засідання без поважних причин та не повідомив про причини свої неявки, відзиву не подав, а позивач не заперечує проти заочного розгляду справи, суд на підставі статті 280 Цивільного процесуального кодексу України ухвалив про заочний розгляд справи.\~ Суд, вислухавши пояснення позивача та представника позивача, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення на них, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, застосувавши до спірних правовідносин відповідні норми матеріального та процесуального права, встановив наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. Позивач є внутрішньо переміщеною особою, про що свідчить довідка від 03 лютого 2016 року № 2615001701 про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи (а.с. 2). Відповідно до довідки Селидівського міського відділу державної виконавчої служби Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) від 10 лютого 2021 року № 35827858, відповідач має заборгованість зі сплати аліментів станом з 01 вересня 2019 року по 10 лютого 2021 року у сумі 36 246,50 грн. (а.с. 3). 03 березня 2020 року старшим державним виконавцем Селидівського міського відділу державної виконавчої служби Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) винесено постанову про зміну (доповнення) реєстраційних даних у виконавчому провадженні № 35827858 з виконання виконавчого листа № 2-1944, виданого 13 липня 2009 року Селидівським міським судом Донецької області, а саме: доповнено РНОКПП боржника [NUMBER] (а.с.23). 25 червня 2020 року старшим державним виконавцем Селидівського міського відділу державної виконавчої служби Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) винесено постанову про арешт коштів боржника у виконавчому провадженні № 35827858 з виконання виконавчого листа № 2-1944, виданого 13 липня 2009 року Селидівським міським судом Донецької області, про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліментів на утримання дочки [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 частини доходів до повноліття дитини (а.с.24). 08 липня 2020 року винесено постанову про зміну (доповнення) реєстраційних даних у виконавчому провадженні № 35827858 з виконання виконавчого листа № 2-1944, виданого 13 липня 2009 року Селидівським міським судом Донецької області (а.с.25). 09 липня 2020 року старшим державним виконавцем Селидівського міського відділу державної виконавчої служби Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) винесено повідомлення про внесення відомостей про боржника [PERSON] до Єдиного реєстру боржників (а.с.26). 03 листопада 2020 року прийнято постанову про арешт коштів боржника [PERSON] у виконавчому провадженні № 35827858 (а.с.27). Вирішуючи вимоги про стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, суд вважає необхідним зазначити наступне. Відповідно до\~статті 51 Конституції України\~та\~статті 180 Сімейного кодексу України, батьки зобов`язані утримувати своїх дітей до досягнення ними повноліття. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина (частина третя\~статті 181 Сімейного кодексу України). У будь-якому випадку, чи то у разі стягнення аліментів у частці від доходу, чи у твердій грошовій сумі, цей платіж є періодичним і повинен сплачуватися платником аліментів кожного місяця. Тобто в разі несплати аліментів у поточному місяці з 01 числа наступного місяця виникає заборгованість, яка тягне відповідальність у вигляді неустойки. Згідно з частинами першою-другою\~статті 196 Сімейного кодексу України,\~у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості. У разі застосування до особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду, заходів, передбачених частиною чотирнадцятою статті 71 Закону України "Про виконавче провадження", максимальний розмір пені повинен дорівнювати різниці між сумою заборгованості та розміром застосованих заходів примусового виконання, передбачених частиною чотирнадцятою статті 71 Закону України "Про виконавче провадження". Розмір неустойки може бути зменшений судом з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів. Відповідно до пункту 22 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосуванням судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15 травня 2006 року № 3, передбачена статтею 196 Сімейного кодексу України відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин, зокрема, у зв`язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. В інших випадках стягується неустойка за весь час прострочення сплати аліментів. На підставі частини четвертої\~статті 263 Цивільного процесуального кодексу України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Суд враховує правовий висновок, викладений у постанові Верховного Суду від 20 липня 2020 року по справі №362/4462/16-ц, відповідно до якого, оскільки відповідач зобов`язаний сплачувати аліменти, що свідчить про наявність презумпції вини платника аліментів у виникненні заборгованості з їх сплати та є підставою для застосування до відповідача відповідальності, передбаченої частиною першою\~статті 196 Сімейного кодексу України. Обов`язок доведення відсутності вини у виникненні заборгованості зі сплати аліментів покладається на боржника. Неустойка (пеня) - це спосіб забезпечення виконання зобов`язання. Її завдання - сприяти\~належному виконанню зобов`язання, стимулювати боржника до належної поведінки. Однак таку функцію неустойка виконує до моменту порушення зобов`язання боржником. Після порушення боржником свого обов`язку неустойка починає виконувати функцію майнової відповідальності. Це додаткові втрати неналежного боржника, майнове покарання його за невиконання або невчасне виконання обов`язку сплатити аліменти. Таким чином, відповідач зобов`язаний сплачувати аліменти, що свідчить про наявність презумпції вини платника аліментів у виникненні заборгованості з їх сплати та є підставою для застосування до відповідача відповідальності, передбаченої частиною першою\~статті 196 Сімейного кодексу України. Обов`язок доведення відсутності вини у виникненні заборгованості зі сплати аліментів покладається на боржника. Судом встановлений факт неналежного виконання [PERSON] аліментних зобов`язань за період з 01 вересня 2019 року по 28 лютого 2021 року. Відповідачем відсутність своєї вини у виникненні заборгованості зі сплати аліментів не доведено, оскільки жодні обставини, які б давали підстави вважати, що аліменти не сплачуються з поважних причин, дослідженими у справі доказами, не встановлені. Таким чином, на підставі наданих сторонами доказів встановлено, що відповідач є винним у виникненні вищевказаної заборгованості зі сплати аліментів, оскільки відповідно до статті 180 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття, а незалежних від відповідача обставин, в результаті яких дана заборгованість виникла, судом не встановлено, тому наявні правові підстави для стягнення зі [PERSON] неустойки (пені), передбаченої\~статтею 196 Сімейного кодексу України. Відповідно до положень статті 20 Сімейного кодексу України, до вимог, що випливають із сімейних відносин, позовна давність не застосовується, крім випадків, передбачених частиною другою статті 72, частиною другою статті 129, частиною третьою статті 138, частиною третьою статті 139 цього Кодексу. У випадках, передбачених частиною першою цієї статті, позовна давність застосовується судом відповідно до Цивільного кодексу України, якщо інше не передбачено цим Кодексом. Разом з тим, відповідно до положень частини дев`ятої статті 7 Сімейного кодексу України, сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 03 квітня 2019 року у справі №333/6020/16-ц (провадження №14-616цс18) відступила від висновків Верховного Суду України щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у раніше прийнятих постановах\~\~від 02 листопада 2016 року у справі № 6-1554цс16, від 16 березня 2016 року у справі № 6-2589цс15, від 03 лютого 2016 року у справі № 6-1477цс15 та\~\~від 16 березня 2016 року у справі № 6-300цс16, і дійшла висновку, що пеня за заборгованість зі сплати аліментів нараховується на весь розмір несплачених у відповідному місяці аліментів за кожний день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, в якому не проводилося стягнення. Розмір пені за місячним платежем розраховується так: заборгованість зі сплати аліментів за конкретний місяць (місячний платіж) необхідно помножити на кількість днів заборгованості, які відраховуються з першого дня місяця, наступного за місяцем, у якому мали бути сплачені, але не сплачувалися аліменти, до дня їх фактичної виплати (при цьому день виконання зобов`язання не включається до строку заборгованості) та помножити на 1 відсоток. Тобто заборгованість за місяць х кількість днів заборгованості х 1 %. За цим правилом обраховується пеня за кожним простроченим місячним платежем. Загальний розмір пені становить суму розмірів пені, обрахованої за кожним місячним (періодичним) платежем. У разі виплати аліментів частинами, необхідно зазначити, що якщо такі часткові платежі вчинені протягом місяця, у якому повинні сплачуватися аліменти, і їх загальна сума становить місячний платіж, визначений у рішенні суду про стягнення аліментів, вважається, що той з батьків, який повинен сплачувати аліменти, виконав ці зобов`язання. У разі, якщо місячний платіж сплачено не у повному розмірі, то пеня буде нараховуватися з першого дня місяця, наступного за місяцем сплати чергового платежу, на різницю між розміром, який мав бути сплачений на утримання дитини, та розміром фактично сплачених аліментів з урахуванням строку прострочення та ставки пені - 1 %. Строк прострочення вираховується з урахуванням раніше зазначеного правила і починає перебіг з першого дня місяця, наступного за місяцем внесення періодичного платежу, до дня, який передує дню сплати заборгованості. У разі, якщо заборгованість зі сплати аліментів погашено частково в іншому місяці, то визначення пені на заборгованість зі сплати аліментів розраховується з урахуванням розміру несплаченої частки аліментів за певний місяць з дня сплати частки місячного платежу і до дня, який передує дню погашення заборгованості за відповідним місячним платежем, помножену на 1 %. Аналогічно вирішено питання у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25 квітня 2018 року у справі 572/1762/15-ц (провадження № 14-37цс18), проте помилково наведено формулу, за якою обчислення пені за несплату або прострочення сплати аліментів передбачає врахування кожного місяця окремо, а не за кожен день прострочення сплати аліментів. При розрахунку пені за заборгованістю за аліментами суд виходить із положень, викладених у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 квітня 2019 року у справі № 333/6020/16-ц. Відтак, суд розраховує суму пені за наступною формулою: ?р=(А1 х 1 % х Q1)+(A2 х 1 % х Q2)+………(An х l% х Qn), де: ?p - загальна сума пені за несплату або прострочення сплати аліментів, обраховується позивачем на момент подачі позову; А1 - нарахована сума аліментів за перший місяць; Q1 - кількість днів прострочення сплати суми аліментів за перший місяць; А2 - нарахована сума аліментів за другий місяць; Q2 - кількість днів прострочення сплати аліментів за другий місяць; An - нарахована сума аліментів за останній місяць перед подачею позову; Qn - кількість днів прострочення сплати аліментів за останній місяць. Розрахунок неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, здійснений судом, становить: - пеня за прострочення сплати аліментів за вересень 2019 року: 1979,00 грн (заборгованість зі сплати аліментів) х 1% х 517 (кількість днів прострочення) = 10231,43 грн; - пеня за прострочення сплати аліментів за жовтень 2019 року: 1979,00 грн (заборгованість зі сплати аліментів) х 1% х 486 (кількість днів прострочення) = 9617,94грн; - пеня за прострочення сплати аліментів за листопад 2019 року: 1979,00 грн (заборгованість зі сплати аліментів) х 1% х 456 (кількість днів прострочення) = 9024,24 грн; - пеня за прострочення сплати аліментів за грудень 2019 року: 1979,00 грн (заборгованість зі сплати аліментів) х 1% х 425 (кількість днів прострочення) = 8410,75 грн; - пеня за прострочення сплати аліментів за січень 2020 року: 2121,00 грн (заборгованість зі сплати аліментів) х 1% х 394 (кількість днів прострочення) = 8356,74 грн; - пеня за прострочення сплати аліментів за лютий 2020 року: 2121,00 грн (заборгованість зі сплати аліментів) х 1% х 368 (кількість днів прострочення) = 7805,28 грн; - пеня за прострочення сплати аліментів за березень 2020 року: 2121,00 грн (заборгованість зі сплати аліментів) х 1% х 334 (кількість днів прострочення) = 7084,14 грн; - пеня за прострочення сплати аліментів за квітень 2020 року: 2121,00 грн (заборгованість зі сплати аліментів) х 1% х 304 (кількість днів прострочення) = 6447,84 грн; - пеня за прострочення сплати аліментів за травень 2020 року: 2121,00 грн (заборгованість зі сплати аліментів) х 1% х 273 (кількість днів прострочення) = 5790,33 грн; - пеня за прострочення сплати аліментів за червень 2020 року: 2121,00 грн (заборгованість зі сплати аліментів) х 1% х 243 (кількість днів прострочення) = 5154,03 грн; - пеня за прострочення сплати аліментів за липень 2020 року: 2121,00 грн (заборгованість зі сплати аліментів) х 1% х 212 (кількість днів прострочення) = 4496,52 грн; - пеня за прострочення сплати аліментів за серпень 2020 року: 2121,00 грн (заборгованість зі сплати аліментів) х 1% х 181 (кількість днів прострочення) = 3839,01 грн; - пеня за прострочення сплати аліментів за вересень 2020 року: 2121,00 грн (заборгованість зі сплати аліментів) х 1% х 151 (кількість днів прострочення) = 3202,71 грн; - пеня за прострочення сплати аліментів за жовтень 2020 року: 2121,00 грн (заборгованість зі сплати аліментів) х 1% х 120 (кількість днів прострочення) = 2545,20 грн; - пеня за прострочення сплати аліментів за листопад 2020 року: 2121,00 грн (заборгованість зі сплати аліментів) х 1% х 90 (кількість днів прострочення) = 1908,90 грн; - пеня за прострочення сплати аліментів за грудень 2020 року: 2121,00 грн (заборгованість зі сплати аліментів) х 1% х 59 (кількість днів прострочення) = 1251,39 грн; - пеня за прострочення сплати аліментів за січень 2021 року: 2121,00 грн (заборгованість зі сплати аліментів) х 1% х 28 (кількість днів прострочення) = 593,88 грн. Загальний розмір неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів складає 95760,33 грн. Враховуючи те, що позивач просить стягнути з відповідача неустойку (пеню) за несвоєчасну сплату аліментів за період з 01 вересня 2019 року по 28 лютого 2021 року у розмірі 36\~246,50 грн, розмір пені, який просить стягнути позивач, дорівнює розміру заборгованості зі сплати аліментів, тому вимоги про стягнення неустойки (пені) за несвоєчасну сплату аліментів підлягають задоволенню у повному обсязі у розмірі заборгованості зі сплати аліментів. Щодо вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 2\~000,00 грн, то суд зазначає наступне. Статтею 133 Цивільного процесуального кодексу України визначено види судових витрат. Відповідно до частини першої статті 133 Цивільного процесуального кодексу України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду (частина третя статті 133 Цивільного процесуального кодексу України). Частиною восьмою статті 141 Цивільного процесуального кодексу України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. 19 квітня 2021 року, до закінчення судових дебатів у справі, адвокат Милитчук І.М. звернувся до суду з заявою про відшкодування судових витрат з наданням акту витрат на правову допомогу та квитанції про сплату гонорару у розмірі 2000,00 грн (а.с.28-29), тобто у строк, передбачений частиною восьмою статті 141 Цивільного процесуального кодексу України. Відповідно до\~статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», \~договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору; Стаття 30 Закону України\~«Про адвокатуру\~та адвокатську\~діяльність» встановлює, що гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час. Учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом. Безоплатна правнича допомога надається в порядку, встановленому законом, що регулює надання безоплатної правничої допомоги (стаття 15 Цивільного процесуального кодексу України). Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини третьої\~статті 2 Цивільного процесуального кодексу України). Метою впровадження цього принципу є забезпечення особі можливості ефективно захистити свої права в суді, ефективно захиститись у разі подання до неї необґрунтованого позову, а також стимулювання сторін до досудового вирішення спору. Практична реалізація згаданого принципу в частині відшкодування витрат на професійну правничу допомогу відбувається в такі етапи: 1) попереднє визначення суми судових витрат (стаття 134 Цивільного процесуального кодексу України); 2) визначення розміру судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу між сторонами (стаття 137 Цивільного процесуального кодексу України) 3) розподіл судових витрат між сторонами\~(стаття 141 Цивільного процесуального кодексу України). Відповідно до частини першої та другої\~статті 137\~Цивільного процесуального\~кодексу України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.\~За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:\~1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Згідно з частиною третьою\~статті 137 Цивільного процесуального кодексу України, \~для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Водночас зі змісту частини четвертої\~статті 137 Цивільного процесуального кодексу України, розмір\~витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним\~із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;\~4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами (частина п`ята\~статті 137 Цивільного процесуального кодексу України ). Витрати за надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою, чи тільки має бути сплачено (пункт 1 частини другої статті 137 Цивільного процесуального кодексу України). Таким чином, склад витрат, пов`язаних з оплатою за надання професійної правничої допомоги, входить до предмету доказування у справі, що свідчить про те, що такі витрати повинні бути обґрунтовані належними та допустимими доказами.\~\~ Отже, на підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу та їх відшкодування за рахунок опонента в судовому процесі сторонам необхідно надати суду такі докази: 1) договір про надання правничої допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг тощо); 2) документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правничої допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження тощо); 3) докази щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт (акти наданих послуг, акти виконаних робіт та ін.); 4) інші документи, що підтверджують обсяг, вартість наданих послуг або витрати адвоката, необхідні для надання правничої допомоги. Згідно правової позиції, викладеної у постанові Великої палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Також суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також, чи була їх сума обґрунтованою. З наданих до суду доказів вбачається, що витрати на\~професійну правничу\~допомогу\~підтверджуються\~ордером серії ІФ № 076072 на підставі договору про надання правової допомоги від 23 березня 2021 року (а.с. 16), актом витрат на правову допомогу від 19 квітня 2021 року та квитанцією від 19 квітня 2021 року №00003 про оплату 2000 грн витрат за надання професійної правничої допомоги (а.с.28-29). Адвокат Милитчук І.М. приймав участь у судовому засіданні 19 квітня 2021 року, що підтверджується протоколом\~та звукозаписом судового засідання. Суд, оцінюючи обґрунтованість заяви позивача та його представника, враховуючи відсутність заперечень відповідача в контексті положення частини четвертої статті 137 Цивільного процесуального кодексу України, тобто щодо співмірності витрат на оплату послуг адвоката зі складністю справи та обсягом виконаних адвокатом робіт, а також часом, витраченим на їх виконання, вважає, що заявлена позивачем сума у розмірі 2000,00 грн підлягає задоволенню. З частини шостої статті 141 Цивільного процесуального кодексу України\~вбачається, що якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Згідно пункту 3 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір»\~ від сплати судового збору звільняються позивачі за подання позовів про стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів. Враховуючи те, що позивач звільнена від сплати судового збору за подання позовної заяви, в якій містяться вимоги про стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, тому суд дійшов висновку про стягнення судового збору у розмірі 908,00 грн. з відповідача в дохід держави. У відповідності до частини першої статті 81 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Виходячи із вищенаведеного, суд, оцінивши докази, надані сторонами у справі, їх належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, відповідно до статті 89 Цивільного процесуального кодексу України, дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню у повному обсязі. На підставі вищевикладеного, відповідно до статей 7, 20, 180-184, 196 Сімейного кодексу України,

Outcome: approved