Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-27 00:00:00

10 квітня 2015 року позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідачів [PERSON] комітету Івано-Франківської міської ради, [PERSON] Івано-Франківської державної нотаріальної контори про визнання незаконним та скасування рішення [PERSON] комітету Івано-Франківської міської ради, визнання незаконним та скасування державного акту на право власності, визнання незаконним та скасування свідоцтва про право на спадщину за заповітом. Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач посилається на те, що 07.09.1974 року за покійним дідом позивача [PERSON] було зареєстровано право власності на домоволодіння по вулиці Звязкова, 37, в місті Івано-Франківську, що складалося з житлового будинку площею 55,08 кв.м., сараю площею 20,62 кв.м. та земельної ділянки площею 0,06 га. Підставою для реєстрації права власності на домоволодіння був договір про надання у безстрокове користування земельної ділянки для будівництва індивідуального житлового будинку від 29.12.1959 року. Також [PERSON] було перебудовано сарай в літню кухню, збудовано гараж та сарай площею 27,4 кв.м. У листопаді-грудні 1996 року [PERSON] звернувся до [PERSON] комітету Івано-Франківської міської ради з заявою про перереєстрацію права власності на будинковолодіння. [PERSON] комітет Івано-Франківської міської ради прийняв 26.12.1996 року рішення № 415 про передачу [PERSON] у власність земельної ділянки площею 0,0531 га. Позивач вважає, що з власності [PERSON] незаконно вилучено частину земельної ділянки площею 69 кв.м., тому рішення № 415 від 26.12.1996 року є незаконним та підлягає скасуванню, а також підлягають скасуванню державний акт на право власності на земельну ділянку та свідоцтво про право на спадщину за заповітом. За таких обставин позивач просить поновити пропущений строк звернення до суду, визнати незаконним та скасувати рішення [PERSON] комітету Івано-Франківської міської ради № 415 від 26.12.1996 року в частині п. 6 про передачу у власність [PERSON] земельної ділянки площею 0,0531 га, визнати незаконним та скасувати державний акт на право власності на земельну ділянку [PERSON], визнати незаконним та скасувати свідоцтво про право на спадщину за заповітом від 04.07.2014 року на земельну ділянку. Ухвалою від 29 квітня 2015 року залучено в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, на стороні відповідача [PERSON] Держземагентства у місті Івано-Франківську Івано-Франківської області. 12 травня 2015 року до початку розгляду судом справи по суті позивачем надано заяву, в якій позивач просить поновити пропущений строк звернення до суду, визнати за позивачем право власності на домоволодіння за адресою: вулиця Звязкова, 37, місто Івано-Франківськ, в цілому: на земельну ділянку площею 0,06 га, житловий будинок з господарськими будівлями згідно характеристики будинку, господарських будівель та споруд, визнати незаконним та скасувати рішення [PERSON] комітету Івано-Франківської міської ради № 415 від 26.12.1996 року в частині п. 6 про передачу у власність [PERSON] земельної ділянки площею 0,0531 га, визнати незаконним та скасувати державний акт на право власності на земельну ділянку [PERSON], визнати незаконним та скасувати свідоцтво про право на спадщину за заповітом від 04.07.2014 року на земельну ділянку. Ухвалою від 10 червня 2015 року залучено до участі у справі в якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору, на стороні відповідача [PERSON] та [PERSON]. У судовому засіданні позивач та представник позивача підтримали позовні вимоги з підстав, викладених у позовній заяві, просили суд задовольнити позов у повному обсязі. Представник відповідача [PERSON] комітету Івано-Франківської міської ради позовні вимоги не визнав, пояснив, що рішення було прийнято у відповідності до вимог чинного законодавства, підстави для визнання недійсним та скасування рішення відсутні, просив відмовити у задоволенні позовних вимог. Представник відповідача [PERSON] Івано-Франківської державної нотаріальної контори до суду не прибув, проте надав до суду заяву, в якій просив розглядати справу без участі представника. Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, на стороні відповідача [PERSON] Держземагентства у місті Івано-Франківську Івано-Франківської області до суду не зявився, будучи належним чином повідомленим про день та час розгляду справи, про причини неявки суд не повідомив, клопотань про відкладення розгляду справи до суду не надходило. У судовому засіданні [PERSON] позовні вимоги не визнала, пояснила, що є власницею земельної ділянки, що є суміжною з земельною ділянкою позивача, просила відмовити у задоволенні позову. [PERSON] у судовому засіданні пояснив, що [PERSON] в період з 11 грудня 1959 року по 2013 рік не звертався до уповноважених органів або суду з приводу порушення його прав землекористування суміжними користувачами або власниками [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] та Івано-Франківською міською радою, у 2000 році при виготовленні технічної документації з надання йому у власність земельної ділянки суміжні землекористувачі та власники, в тому числі і [PERSON], узгодили з ним межі суміжних земельних ділянок. Вважає, що позивачем не наведено доказів фактичного отримання [PERSON] у користування земельної ділянки площею 0,06 га та подальшого користування нею, також не доведено, коли і з яких підстав з володіння [PERSON] вибула частина земельної ділянки у кількості 0,0068 га. Просив відмовити позивачу в позові. Суд, вислухавши пояснення осіб, що приймають участь у справі, всебічно і повно зясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення на них, обєктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, застосувавши до спірних правовідносин відповідні норми матеріального та процесуального права, встановив наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. Рішенням виконавчого комітету Станіславської міської ради депутатів трудящих від 30.11.1959 року № 553/1 відведена земельна ділянка площею 600 кв.м. по вулиці Звязковій, № 37, [PERSON] для індивідуального будівництва житлового будинку (а.с. 12). 11 грудня 1959 року складений акт передачі меж земельної ділянки (а.с. 8-9, 11, 163). На будівництво індивідуального житлового будинку [PERSON]А по вулиці Звязковій, 37, у місті Станіславі складено архітектурно-планувальне завдання (а.с. 10). 19 грудня 1959 року між виконкомом Станіславської міської ради депутатів трудящих та [PERSON] укладений договір про надання у безстрокове користування земельної ділянки для будівництва індивідуального житлового будинку на праві особистої власності з числом кімнат від однієї до пяти кімнат (а.с. 11-17). Рішенням виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради народних депутатів від 26.12.1996 року № 415 передано [PERSON] безоплатно у приватну власність земельну ділянку площею 0,0531 га, що знаходиться у місті Івано-Франківськ, вулиця Звязкова, 37 (а.с. 21). [PERSON] виданий державний акт на право власності на земельну ділянку площею 0,0532 га, що розташована у місті Івано-Франківськ, вулиця Звязкова, 37 (а.с. 13). Згідно довідки Обласного комунального підприємства «Івано-Франківське обласне бюро технічної інвентаризації» від 13.05.2014 року, за [PERSON] 07.09.1974 року зареєстровано право власності на домоволодіння по вулиці Звязковій, 37, в місті Івано-Франківськ (а.с. 18). 04.07.2014 року [PERSON] видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом на домоволодіння, що знаходиться у місті Івано-Франківськ, вулиця Звязкова, будинок № 37 (а.с. 19). 04.07.2014 року [PERSON] видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом на земельну ділянку для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, площею 0,0532 га, що знаходиться в місті Івано-Франківську по вулиці Звязкова, 37 (а.с. 20). Згідно листа державного архіву Івано-Франківської області № П-20/04-20 від 04.07.2013 року, у протоколах засідань виконавчого комітету Станіславської міської ради депутатів трудящих за 1959-1961 роки рішення щодо вилучення з користування у [PERSON] по вулиці Звязковій у місті Станіславі частини земельної ділянки із загальної площі 600 кв.м. для їх подальшого надання іншому користувачу не виявлено (а.с. 54). З листа архівного відділу виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради від 11.06.2013 року № 40/04-06 вбачається, що у рішеннях виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради за 1992-2003 роки про вилучення з користування у [PERSON] (вулиця Звязкова, 37, місто Івано-Франківськ) частини земельної ділянки із загальної площі 600 кв.м. для подальшого надання іншому користувачу не виявлено (а.с. 55). Відповідно до листа виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради від 02.07.2013 року № 2892/01-20/07, у відділі відсутня інформація про прийняті рішення виконавчим комітетом Івано-Франківської міської ради та Івано-Франківською міською радою за період з 01.01.2003 року по 12.06.2006 року щодо вилучення з користування у [PERSON] частини земельної ділянки із загальної площі 600 кв.м. на вулиці Звязковій, 37 (а.с. 56). Згідно із листом державного архіву Івано-Франківської області від 05.08.2014 року № К-20/04-10, у протоколах засідань виконавчого комітету Станіславської (з 1962 року Івано-Франківської) міської ради народних депутатів за 1960, 1970, 1975, 1991 роки рішень щодо вилучення з користування у [PERSON] (вулиця Звязкова, будинок № 37, місто Івано-Франківськ) частини земельної ділянки із загальної площі 600 кв.м. для її подальшого надання іншому користувачу, а також за 1953 рік про надання у користування земельної ділянки [PERSON] чи [PERSON], [PERSON] (Ганні) Григорівні для обслуговування житлового будинку із вказанням загальної площі в цілому, що перебуває у спільному користуванні (вулиця М. Вовчка, місто Івано-Франківськ), не виявлені (а.с. 57). Рішенням № 553 від 30 листопада 1959 року відведено земельну ділянку площею 600 кв.м. по вулиці Звязковій, № 37, [PERSON] для індивідуального будівництва житлового будинку (а.с. 58). Рішенням № 385 від 14 вересня 1983 року [PERSON] введено до складу будинковолодіння гараж і перебудову сараю по вулиці Звязковій, № 37 (а.с. 59). Департаментом містобудування та архітектури надано копії містобудівної документації за період з 1959 року по 1985 рік в районі вулиці Марка Вовчка, 24 вулиця Звязкова, 37, та копії проекту індивідуального будинку № 24 по вулиці Марка Вовчка за період з 1946 року по 1959 рік (а.с. 60-62). Постановою [PERSON] державної виконавчої служби Івано-Франківського міського управління юстиції від 08.05.2015 року призначено примусове виконання виконавчого листа про зобовязання [PERSON] усунути перешкоди в користуванні належною [PERSON] земельною ділянкою, що розташована в місті Івано-Франківськ по вулиці Марка Вовчка, 24, шляхом демонтажу встановленого металевого паркану з бетонним фундаментом та бетонної стяжки (а.с. 80). 15 жовтня 1997 року [PERSON] виданий державний акт на право приватної власності на землю, що розташована у місті Івано-Франківськ, вулиця Звязкова, 37, площею 0,0528 га (а.с. 91, 167, 171). 21 липня 2011 року [PERSON] звернувся щодо заміни державного акту старого зразка на державний акт нового зразка на право власності на земельну ділянку для будівництва та обслуговування житлового будинку, що знаходиться у місті Івано-Франківськ, вулиця Звязкова, 37 (а.с. 88-90, 93, 167-170). 25 липня 2011 року складений акт встановлення та прийому-передачі межових знаків на зберігання (а.с. 92, 173). [PERSON] складений план земельної ділянки площею 0,0532 га (а.с. 172). [PERSON] складений генеральний план та план земельної ділянки (а.с. 174-175). [PERSON] зверталася до Івано-Франківського МВ УМВС України в Івано-Франківській області з заявами про скоєння кримінального правопорушення (а.с. 144, 146-148). Івано-Франківським МВ УМВС України в Івано-Франківській області проводиться досудове розслідування за заявою [PERSON] (а.с. 145, 149). Рішенням Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 04 березня 2013 року зобовязано [PERSON] усунути перешкоди в користуванні належною [PERSON] земельною ділянкою, що розташована в місті Івано-Франківськ по вулиці Марка Вовчка, 24, Івано-Франківської області, шляхом демонтажу встановленого металевого паркану з бетонним фундаментом та бетонної стяжки, зобовязано [PERSON] повернути [PERSON] самовільно зайняту ним земельну ділянку площею 0,0025 га, що розташована в місті Івано-Франківськ по вулиці Марка Вовчка, 24/1, Івано-Франківської області (а.с. 150-153). Державним виконавцем Відділу державної виконавчої служби Івано-Франківського міського управління юстиції 20.05.2015 року складений акт щодо виконання виконавчого листа про зобовязання [PERSON] усунути перешкоди в користуванні належною [PERSON] земельною ділянкою, що розташована в місті Івано-Франківськ по вулиці Марка Вовчка, 24, шляхом демонтажу встановленого металевого паркану з бетонним фундаментом та бетонної стяжки (а.с. 154). 12 листопада 2000 року складений акт встановлення та узгодження меж землекористування [PERSON] Збігнієвичу (а.с. 165). [PERSON] складений план земельної ділянки площею 427,30 кв.м. (а.с. 166). Ухвалою Апеляційного суду Івано-Франківської області від 11 серпня 2015 року ухвалу Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 19 травня 2015 року залишено без змін (а.с. 176-177). Ухвалою Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 07 вересня 2015 року відкрито провадження за заявою [PERSON] про перегляд рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 04 березня 2015 року за нововиявленими обставинами (а.с. 183). 15 серпня 1996 року [PERSON] видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом (а.с. 184-185, 188). 07 липня 2004 року [PERSON] видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом (а.с. 186-187). Ст. 129 Конституції України передбачає, що одним із основних засад судочинства є рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Відповідно до ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованою Верховною Радою України 17.07.1997 року, кожен при вирішенні питань щодо його цивільних прав і обов'язків або встановленні обґрунтованості будь якого кримінального обвинувачення, висунутогопроти нього, має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Згідно з ч. 2\~ст. 19 Конституції України\~органи державної влади й органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені\~Конституцією\~і законами України. Положеннями частин 1-3 ст. 10 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У відповідності до частин 1-2 ст. 11 Цивільного процесуального кодексу України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Відповідно до ст. 57 Цивільного процесуального кодексу України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Згідно ст. 58 Цивільного процесуального кодексу України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Конституцією України (ст. 41) та ст. 1 [PERSON] протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.1997 року відповідно до Закону України від 17.07.1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, [PERSON] протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», закріплений принцип непорушності права приватної власності, що означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону, за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до ч. 1\~ст. 155 Земельного кодексу України, у разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування та розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним. Згідно ч. 2\~ст. 158 Земельного кодексу України, виключно судом вирішуються земельні спори з приводу володіння, користування і розпорядження земельними ділянками, що перебуваються у власності громадян і юридичних осіб. Ч. 2 ст.\~152 Земельного кодексу України встановлює, що власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. П.п. г, д ч. 3 ст.\~152 Земельного кодексу України передбачено, що захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; застосування інших, передбачених законом, способів. У свою чергу, згідно п.п. 3, 4, 5, 10 ч. 2\~ст. 16 Цивільного кодексу України, способами захисту цивільних прав та інтересів можуться бути: припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов'язку в натурі; визнання незаконним рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Судом встановлено, що рішенням виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради народних депутатів від 26.12.1996 року № 415 передано [PERSON] безоплатно у приватну власність земельну ділянку площею 0,0531 га, що знаходиться у місті Івано-Франківськ, вулиця Звязкова, 37, про що 15 жовтня 1997 року виданий державний акт на право власності на землю. На час видачі державного акту на право власності на землю [PERSON] була чинною Інструкція про порядок складання, видачі, реєстрації і зберігання державних актів на право власності на землю і право постійного користування землею, договорів на право тимчасового користування землею (в тому числі на умовах оренди), затверджена\~наказом Державного комітету України по земельних ресурсах від 15.04.1993 року № 28, зареєстрована в Міністерстві юстиції України 23 квітня 1993 року за № 31, яка у п. 1.7 передбачала, що на земельні ділянки, якими користуються громадяни, підприємства, установи, організації та садівницькі товариства, державні акти виготовляються після визначення меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) і складання плану земельної ділянки. Тобто при проведенні робіт з видачі державного акта на право власності на землю обов'язковою складовою є визначення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості). Згідно з вимогами п. 1.10 зазначеної Інструкції, технічна документація при складанні державних актів включає: при складанні державних актів на право приватної власності на землю і право постійного користування землею, що видаються громадянам на земельні ділянки, якими вони користуються: виписку з рішення місцевої Ради народних депутатів про передачу земельної ділянки у власність або надання її у користування; абриси обміру земельної ділянки; план земельної ділянки, складений за результатами обміру; збірний план землевласників і землекористувачів; відомість обчислення площ; матеріали погодження меж земельної ділянки з суміжними власниками землі і землекористувачами. У п. 2 вказаної Інструкції зазначено, що роботи по складанню державних актів на право власності на землю і право постійного користування землею виконуються в такому порядку: підготовчі роботи; встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості); складання плану земельної ділянки; заповнення бланка державного акта. П. 2.1 Інструкції передбачає, що підготовчі роботи включають: при складанні державних актів на право приватної власності на землю і право постійного користування землею, що видаються громадянам на земельні ділянки, якими вони користуються: виписку з земельно-облікових документів про розмір земельної ділянки; довідку про членство громадянина у садовому товаристві; аналіз планово-картографічних матеріалів; звірку плану земельної ділянки з натурою та її обмір; підготовку виписки з рішення відповідної місцевої Ради народних депутатів про передачу земельної ділянки у власність або надання її у постійне користування; аналіз договору купівлі-продажу земельної ділянки і документа про оплату вартості землі, звірку меж земельної ділянки з суміжними власниками землі землекористувачами, розробку технічної документації по складанню державних актів. Отже, виконання усіх підготовчих робіт з виготовлення державного акта на право власності на земельну ділянку передбачає як перевірку того, чи є земельна ділянка вільною, чи не належить вона іншому власнику чи користувачеві та чи не накладаються межі вказаної земельної ділянки на суміжні земельні ділянки. На час заміни державного акту на право приватної власності на землю на державний акт нового зразку була чинною Інструкція про порядок складання, видачі, реєстрації і зберігання державних актів на право власності на земельну ділянку і право постійного користування земельною ділянкою та договорів оренди землі, затверджена\~наказом Державного комітету України по земельних ресурсах від 04 травня 1999 року № 43, яка у п. 1.12. передбачала, що складання державного акта на право власності на земельну ділянку або право постійного користування земельною ділянкою при передачі або наданні земельних ділянок громадянам, підприємствам, установам, організаціям та об'єднанням громадян всіх\~\~видів проводиться після перенесення в натуру (на місцевість) меж земельної\~\~ділянки та закріплення їх довгостроковими межовими знаками встановленого зразка за затвердженим в установленому порядку проектом відведення цієї ділянки. У п. 1.13 Інструкції передбачено, що складання державного акта на право власності на земельну ділянку та на право постійного користування земельною ділянкою при\~\~передачі земельної ділянки, що була раніше надана громадянам, підприємствам, установам, організаціям і об'єднанням громадян всіх видів, у постійне користування або при переоформленні правовстановлюючих документів на ці земельні ділянки, проводиться після відновлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) та закріплення їх довгостроковими межовими знаками встановленого зразка за затвердженою відповідною технічною документацією. Тобто при проведенні робіт з видачі державного акта на право власності на земельну ділянку обов'язковою складовою є визначення та перенесення у натурі (на місцевості) меж земельної ділянки. Згідно з вимогами п. 1.16 зазначеної Інструкції технічна документація зі складання державного акта на право власності на земельну ділянку або на право постійного користування земельною ділянкою, окрім інших документів, включає: висновок державного органу земельних ресурсів Держкомзему України про наявні обмеження\~\~на використання земельної ділянки (крім випадків відчуження земельної ділянки із земель приватної власності); висновок органу у справах будівництва і архітектури про наявні обмеження на використання земельної ділянки (крім випадків відчуження земельної ділянки із земель приватної власності); журнал\~\~польових вимірювань (крім випадків відчуження земельної ділянок із земель приватної власності); кадастровий план земельної ділянки, складений за результатами зйомки; збірний кадастровий план суміжних землевласників і землекористувачів; відомість обчислення площі земельної ділянки; відомість обробки теодолітного ходу та вирахування координат поворотних точок меж земельної ділянки;\~\~експлікація земельних угідь згідно з формою 6-зем. У п. 2.2 цієї Інструкції зазначено, що підготовчі роботи включають: - аналіз матеріалів проекту відведення земельної ділянки; - підготовка виписки з земельно-облікових документів про площу земельної ділянки; - аналіз висновку державного органу земельних ресурсів про наявні обмеження на використання земельної ділянки (крім випадків відчуження земельної ділянки із земель приватної\~\~власності); - аналіз висновку органу у справах будівництва і архітектури про наявні обмеження на використання земельної ділянки; - підбір планово-картографічних матеріалів та збирання інформації про опорну геодезичну мережу; - проведення рекогносцирування по зовнішній межі земельної ділянки. Отже, за Інструкцією про порядок складання, видачі, реєстрації і зберігання державних актів на право власності на земельну ділянку і право постійного користування земельною ділянкою та договорів оренди землі, затвердженої\~наказом Державного комітету України по земельних ресурсах від 04 травня 1999 року № 43, виконання усіх підготовчих робіт з виготовлення державного акта на право власності на земельну ділянку передбачає як перевірку того, чи є земельна ділянка вільною, чи не належить вона іншому власнику чи користувачеві та чи не накладаються межі вказаної земельної ділянки на суміжні земельні ділянки. При видачі державного акту на право приватної власності на землю у 1997 році та державного акту на право власності на земельну ділянку у 2011 році [PERSON] таких порушень чи неузгоджень не було виявлено. Доказів того, що при виготовленні оспорюваного державного акта на право власності на земельну ділянку допущено порушення вимог Інструкцій матеріали цивільної справи не містять. Крім того, відповідно до\~частин 1, 3 ст. 125 Земельного кодексу України (в редакції, чинній на час видачі [PERSON] державного акту на право приватної власності на землю) право власності та право постійного користування на земельну ділянку виникає після одержання її власником або користувачем документа, що посвідчує право власності чи право постійного користування земельною ділянкою, та його державної реєстрації. Приступати до використання земельної ділянки до встановлення її меж у натурі (на місцевості), одержання документа, що посвідчує право на неї, та державної реєстрації забороняється. [PERSON] 01 листопада 2013 року помер. [PERSON] є спадкоємницею після його смерті, що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за заповітом від 04 липня 2014 року. Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України у пп. в, г\~п. 18 постанови від 16 квітня 2004 року № 7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ», з 1 січня 2002 року відповідно до статті 125 ЗК право користування земельною ділянкою виникало після одержання її власником або землекористувачем документа, що посвідчує право власності чи право постійного користування або укладення договору оренди, їх державної реєстрації та встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості), а з 2 травня 2009 р. у відповідності із Законом України від 5 березня 2009 р. N 1066-VI право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав; громадяни та юридичні особи зберігають право на земельні ділянки (пункт 7 розділу X "Перехідні положення" Земельного кодексу України), одержані ними до 1 січня 2002 року у власність, у тимчасове користування або на умовах оренди в розмірах, що були раніше передбачені чинним законодавством. У судовому засіданні встановлено, що 05 жовтня 2011 року [PERSON] виданий державний акт на право власності на земельну ділянку площею 0,0532 га, що знаходиться у місті Івано-Франківськ, вулиця Звязкова, 37, у звязку зі зверненням 21 липня 2011 року щодо заміни державного акту старого зразка на правоприватної власності на землю площею 0,0528 га на державний акт нового зразка, при цьому у пояснювальній записці технічної документації вказано, що площа земельної ділянки у розмірі 0,0528 га є помилковою, вірною площею слід рахувати 0,0532 га (а.с. 89). Посилання позивача та представника позивача на те, що згідно довідки Обласного комунального підприємства «Івано-Франківське обласне бюро технічної інвентаризації» від 13.05.2014 року, за [PERSON] 07.09.1974 року зареєстровано право власності на домоволодіння по вулиці Звязковій, 37 в місті Івано-Франківськ (а.с. 18), тому за [PERSON] на праві приватної власності належить земельна площею 0,06 га суд не може прийняти в якості належного та допустимого доказу про право приватної власності на земельну ділянку, виходячи з наступного. У відповідності з п. 2 Інструкції про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затвердженої Заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року, погодженої Заступником Голови Верховного суду Української РСР 15 січня 1966 року, що була чинною на час реєстрації за [PERSON] 07.09.1974 року права власності на домоволодіння по вулиці Звязковій, 37 в місті Івано-Франківськ, під домоволодінням розуміється два і більш будинків з приналежними до них надвірними будівлями (чи без таких), що розташовані на одній земельній ділянці під одним порядковим номером по вулиці, провулку, площі. Таким чином, 07.09.1974 року за [PERSON] було зареєстровано право власності на житловий будинок з приналежними до нього надвірними будівлями, що розташовані на одній земельній ділянці, реєстрація права приватної власності на землю площею 0,06 га не була здійснена. При оформленні права приватної власності на земельну ділянку [PERSON] був погоджений розмір даної земельної ділянки, узгоджені межі земельної ділянки з власниками та користувачами суміжних ділянок. Суду не надані жодні належні та допустимі докази, що посвідчують право приватної власності [PERSON] на земельну ділянку площею 0,06 га, що розташована у місті місто Івано-Франківськ, вулиця Звязкова, 37. Крім того, порушене [PERSON] питання про визнання державного акту на право власності на земельну ділянку незаконним та скасування фактично зводиться до припинення права власності [PERSON] на земельну ділянку. Проте, порядок припинення права на землю урегульовано\~главою 22 Земельного кодексу України. Перелік підстав припинення права власності на земельну ділянку визначений ст. 140 Земельного кодексу України, що є вичерпним. Оцінюючи докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що рішення виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради № 415 від 26.12.1996 року в частині п. 6 про передачу у власність [PERSON] земельної ділянки площею 0,0531 га прийнято відповідно до вимог чинного законодавства і [PERSON] на законних підставах передано у власність земельну ділянку площею 0,0531 га, що знаходиться у місті Івано-Франківськ, вулиця Звязкова, 37, а державний акт на право приватної власності на землю серії ІІ ІФ № 029132 від 15 жовтня 1997 року та державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯЛ № 371097 від 05 жовтня 2011 року, що були видані [PERSON], підтверджують його право приватної власності на згадану земельну ділянку по вказаній адресі, а тому суд не знаходить підстав для визнання їх незаконними та скасування.\~\~\~\~\~\~ За таких обставин суд вважає, що у задоволенні позовних вимог про визнання за позивачем права власності на домоволодіння за адресою: вулиця Звязкова, 37, місто Івано-Франківськ, в цілому: на земельну ділянку площею 0,06 га, житловий будинок з господарськими будівлями згідно характеристики будинку, господарських будівель та споруд слід відмовити. На момент прийняття спадщини позивачем за померлим [PERSON] обґрунтовано\~та на законних підставах рахувався розмір земельної ділянки для будівництва та обслугову\-вання житлового будинку, господарських будівель і споруд площею 0,0532 га, що знаходиться у місті місто Івано-Франківськ по вулиці Звязкова, 17, тому також не підлягають задоволенню вимоги про визнання незаконним та скасування свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 04.07.2014 року на земельну ділянку, оскільки дана вимога є похідної від вимог про визнання незаконним та скасування рішення виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради № 415 від 26.12.1996 року в частині п. 6 про передачу у власність [PERSON] земельної ділянки площею 0,0531 га, визнання незаконним та скасування державного акту на право власності на земельну ділянку, визнання незаконним та скасування державного акту на право власності на земельну ділянку [PERSON] Виходячи із безпідставності позовних вимог, суд приходить до висновку, що строк позовної давності, який просив застосувати представник відповідача до позовних вимог не може бути застосований, оскільки відповідно до абз.3 п. 11\~постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року № 14 «Про судове рішення у цивільній справі», встановивши, що строк для звернення з позовом пропущено без поважної причини, суд у рішенні зазначає про відмову в позові з цих підставі, якщо про застосування позовної давності заявлено стороною у спорі, зробленою до ухвалення ним рішення, крім випадків, коли позов не доведено, що є самостійною підставою для цього. У відповідності до ст. 60 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Виходячи із вищевикладеного, суд, оцінивши докази, надані сторонами у справі, їх належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо і взаємний звязок доказів у їх сукупності, дійшов висновку, що в ході розгляду справи позивачем та представником позивача не доведені ті обставини, на які вони посилаються як на підстави своїх позовних вимог, позовні вимоги є безпідставними, тому позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] комітету Івано-Франківської міської ради, [PERSON] Івано-Франківської державної нотаріальної контори, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору, на стороні відповідача [PERSON] Держземагентства у місті Івано-Франківську Івано-Франківської області, [PERSON], [PERSON] про визнання права власності на домоволодіння, визнання незаконним та скасування рішення [PERSON] комітету Івано-Франківської міської ради, визнання незаконним та скасування державного акту на право власності, визнання незаконним та скасування свідоцтва про право на спадщину за заповітом слід залишити без задоволення. На підставі ст. 88 Цивільного процесуального кодексу України, у разі відмови позивачеві у позові судові витрати позивачу не відшкодовуються з боку відповідача. На підставі вищевикладеного,

Outcome: dismissed