Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-25 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом про визнання недійсним договору купівлі-продажу житлового будинку [ADDRESS] від 09.12.2011 року, укладений між [PERSON] та [PERSON] В обгрунтування позовних вимог вказала, що за [PERSON] відповідно до рішення Корольовського районного суду м.Житомира від 01.11.2011 визнано право власності на вказаний будинок, а 09.12.2011остання передала у власність цей будинок [PERSON] за договором купівлі - продажу. Оскільки рішення Корольовського районного суду м.Житомира від 01.11.2011було скасовано рішенням апеляційного суду Житомирської області від 11.06. 2013 та ухвалено нове рішення про відмову в позові [PERSON] до виконавчого комітету Житомирської міської ради про визнання права власності, позивач просила визнати недійсним договір купівлі-продажу вищевказаного житлового будинку, оскільки цим договором порушено її спадкові права на частку у спірному будинку. В судове засідання позивач та її представник не з"явилися, від представника відповідача надійшла заява про розгляд справи в його відсутність (а.с. 169). Відповідач [PERSON], належним чином повідомлялася про час і місце розгляду справи судовими повістками, однак, до суду не з"явилася, про причини неявки суд не повідомила, заяв, клопотань про розгляд справи без її участі не подала. Представник відповідача [PERSON] позов не визнав за безпідставністю та просив відмовити в його задоволенні. Суд заслухав пояснення представника відповідача, дослідив матеріали справи та встановив наступне. Рішенням Корольовського районного суду м.Житомира від 01.11.2011 задоволено позов [PERSON] до виконавчого комітету Житомирської міської ради про визнання права власності на нерухоме майно та визнано за нею право власності на житловий будинок [ADDRESS] (а.с. 60-61). 09.12.2011 [PERSON], як власник вказаного будинку, на підставі зазначеного вище рішення, уклала договір купівлі - продажу житлового будинку [ADDRESS] з [PERSON], за яким передала у власність останньому спірний будинок (а.с. 58). Рішенням апеляційного суду Житомирської області від 11.06.2013 рішення Корольовського районного суду м. Житомира скасовано, у задоволенні позову [PERSON] до виконавчого комітету Житомирської області про визнання права власності на нерухоме майно відмовлено (а.с. 62-64). Таким чином судом встановлено, що на момент вчинення спірного правочину [PERSON] була власником вищезазначеного будинку та мала право розпоряджатися належним їй на праві власності нерухомим майном. Позивач не є стороною правочину та нею у порушення вимог ст. ст. 10, 60 ЦПК України не доведено порушення її прав, оскільки матеріали справи не містять доказів того, що вона набула права власності на спірний будинок, та таке право могло виникнути у неї після реєстрації права власності на будинок у відповідності до вимог чинного законодавства. Разом з тим, захист прав позивача, який вважає себе власником, не підлягає захистові шляхом задоволення позову до добросовісного набувача з використанням правового механізму, встановленого ст. ст. 215, 216 ЦК України. Такий захист можливий лише шляхом задоволення віндикаційного позову, якщо є підстави, передбачені ст. 388 ЦК України, які дають право витребувати майно у добросовісного набувача. Оскільки [PERSON] є добросовісним набувачем в контексті положень ч. 5 ст. 12 ЦК України, будь-яких вимог до нього позивачем не заявлено, та на час розгляду справи саме він є власником спірного житлового будинку [ADDRESS], позовної вимоги про витребовування майна з чужого незаконного володіння до нього не заявлено, суд відмовляє у задоволенні позову за безпідставністю.

Outcome: dismissed