Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-03 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду із позовною заявою, де просить суд ухвалити рішення, яким зобов`язати Дочірнє підприємство «Укравтогаз» НАК «Нафтогаз України» у порядку статті 49-2 Кодексу законів про працю України запропонувати [PERSON] роботу на посадах заступника директора з продажів, заступника директора з виробництва, заступника директора з безпеки. Свої позовні вимоги позивач мотивував тим, що починаючи з квітня 2010 року, тобто фактично з моменту створення ДП «Укравтогаз» він перебуває у трудових відносинах із вказаним підприємством, працював на різних посадах, а починаючи з 22 червня 2017 року він обіймає посаду першого заступника директора підприємства, категорія - керівник. Наказом ДП «Укравтогаз» від 16 січня 2019 року [PERSON] було звільнено з 17 січня 2019 року із займаної посади на підставі пункту 2 статті 36 КЗпП України у зв`язку із закінченням дії строкового трудового договору. Однак рішенням Кременчуцького районного суду Полтавської області від 26 березня 2020 року у справі № 536/232/19 звільнення позивача визнано незаконним та на підставі вказаного вище рішення суду ДП «Укравтогаз» 26 березня 2020 року видано наказ про поновлення [PERSON] на роботі на посаді першого заступника директора підприємства. Проте, у період вимушеного прогулу позивача, наказом ДП «Укравтогаз» від 31 січня 2019 року введено в дію з 01 лютого 2019 року нову організаційну структуру підприємства та виведено зі штату посаду першого заступника директора підприємства, яку обіймав позивач. Відповідно до нового штатного розпису керівництво підприємством здійснюють директор, заступник директора з продажів, заступник директора з виробництва, заступник директора з безпеки. Як зазначає позивач, за період його вимушеного прогулу з вини роботодавця адміністрація підприємства здійснила переміщення працівників на посади за новим штатним розкладом та усі посади, які віднесені до категорії керівництва були зайняті іншими працівниками. У подальшому, наказом ДП «Укравтогаз» від 06 липня 2020 року позивача було звільнено з роботи на підставі пункту 1 статті 40 КЗпП України у зв`язку зі змінами в організації виробництва та праці. Однак рішенням Кременчуцького районного суду Полтавської області від 19 січня 2021 року у справі № 536/1006/20 звільнення визнано незаконним та позивача поновлено на роботі. На час звернення до суду з даним позовом позивач продовжував працювати на підприємстві, проте його посада підлягала скороченню. Оскільки однією з ключових гарантій законності процедури змін у штатному розкладі підприємства є дотримання роботодавцем прав особи, посада якої підлягає скороченню на збереження трудових відносин, на переведення на іншу роботу та на конкуренцію при зайнятті вільної посади. Так, за правилами статті 49-2 КЗпП України працівнику має бути забезпечена можливість залишитись на роботі, а якщо вакантних посад не вистачає - працівники конкурують між собою та переважне право на залишення на роботі має працівник з вищою кваліфікацією та досвідом роботи. Проте, на думку позивача, після поновлення його на роботі за рішенням суду ДП «Укравтогаз» не забезпечило повне відновлення його прав, а саме права конкурувати та перемагати у конкурсі на зайняття вакантних посад у новому штатному розписі, які відповідають категорії «керівник» тієї посади, яку до звільнення обіймав позивач. З поновленням на роботі на підставі рішення суду роботодавець не відновив прав позивача у повній мірі, а саме, не запропонував посади за рівнем керівник. Так, 30 березня 2020 року адміністрацією ДП «Укравтогаз» позивачу було вручено повідомлення про скорочення його посади та наступне звільнення, при цьому позивачу не було запропоновано жодної посади на підприємстві. Лише через три тижні після вручення повідомлення про скорочення його посади, позивач отримав на поштову адресу перелік з 14 посад від 15 червня 2020 року, які, як на думку керівництва ДП «Укравтогаз» позивач міг продовжити роботу. Однак серед запропонованих посад не було жодної посади, яка б підходила позивачу за освітою чи рівнем виконуваної до скорочення роботи, окрім того запропонована робота передбачала переїзд до іншої місцевості. 06 липня 2020 року позивачу було повторно вручено перелік з 20 посад, однак, як вказав позивач, така пропозиція роботи теж була виконана формально відповідачем, оскільки вже через дві години йому було вручено наказ про звільнення від 06 липня 2020 року про його звільнення на підставі пункту 1 статті 40 КЗпП України у зв`язку зі змінами в організації виробництва та праці. У подальшому, розглядаючи спір про поновлення [PERSON] на роботі у справі № 536/1006/20, суд встановив, що відповідач недобросовісно виконав власні зобов`язання щодо подальшого працевлаштування позивача на підприємстві, оскільки позивачу були запропоновані не всі вакантні посади для можливого його переведення на іншу роботу у порядку статті 49-2 КЗпП України, та не здійснено заходів щодо його подальшого працевлаштування на посадах, рівних займаній посаді до її скорочення. Отже, як зазначає позивач, з незалежних від нього обставин він позбавлений права на зайняття посади у новому штаті підприємства- відповідача відповідно до рівня раніше виконуваної роботи. Оскільки позивач має повну вищу освіту за спеціальністю «Економіка підприємства», на його думку, немає жодних перешкод для його подальшої роботи на посадах заступника директора з продажів, заступника директора з виробництва, заступника директора з безпеки, а тому з метою повного відновлення його прав після поновлення на роботі за рішенням суду у справі № 536/232/19, адміністрація ДП «Укравтогаз» мала провести перестановку працівників і перевести позивача на іншу посаду, звільнивши з неї з цих підстав менш кваліфікованого працівника. За таких обставин, позивач вважає, що його право на вибір робочого місця у новому штатному розписі підприємства за рівнем виконуваної раніше роботи підлягає судовому захисту. 03 лютого 2021 року ухвалою судді відкрито провадження у даній справі та постановлено справу розглядати за правилами спрощеного позовного провадження, вирішено питання про витребування доказів від відповідача ДП «Укравтогаз» НАК «Нафтогаз України». 02 березня 2021 року до Кременчуцького районного суду Полтавської області надійшов відзив директора ДП «Укравтогаз» Ватажишина О. В., в якому просить у задоволенні позовної заяви [PERSON] до ДП «Укравтогаз» НАК «Нафтогаз України» про зобов`язання вчинити дії ? відмовити, посилаючись, що обраний позивачем спосіб захисту є неналежним, оскільки факт порушення права позивача відсутній. Посилання позивача на порушення його прав вже були предметом розгляду в інших справах. Крім того, відповідно до статуту ДП «Укравтогаз» посади директора та його заступників затверджуються засновником підприємства на підставі процедури погодження. 17 березня 2021 року судом постановлено ухвалу про залучення до участі в справі у якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача - [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , а також вирішено заяву представника позивача Гуйванюка Й.Є. про витребування доказів. 20 квітня 2021 року до Кременчуцького районного суду Полтавської області надійшли пояснення від третіх осіб ? [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , в яких вони просили відмовити у задоволенні позовних вимог, посилаючись на таке. Так, статтею 49-2 КЗпП України, на положення якої посилається у позовній заяві позивач, визначено порядок вивільнення працівників, відповідно до якого роботодавець під час скорочення працівника зобов`язаний запропонувати йому всі вакантні посади за відповідною професією чи спеціальністю. Жодна з названих у позовній заяві посад не була вакантною на період повідомлення [PERSON] про майбутнє вивільнення. Частиною 1 статті 42 КЗпП України встановлено, що при скороченні чисельності чи штату працівників у зв`язку зі змінами в організації виробництва і праці більш переважне право на залишення на роботі надається працівникам з більш високою кваліфікацією і продуктивністю праці. При рівних умовах продуктивності праці і кваліфікації перевага на залишення на роботі надається працівникам, вказаним у переліку (ч. 2 с. 42 КЗпП України). Тобто застосування положень статті 42 КЗпП України можливе серед працівників, які обіймають ідентичні (тотожні, однакові) посади. Посади ж заступників директора не є тотожними, оскільки мають різні назви, кваліфікаційні вимоги та за посадами закріплено різні обов`язки. Ухвалою Кременчуцького районного суду Полтавської області від 20 квітня 2021 року залишено без задоволення заяву представника відповідача ДП «Укравтогаз» НАК «Нафтогаз України» адвоката Підлипенського Д. В. про закриття провадження у цивільній справі за позовом [PERSON] до ДП «Укравтогаз» НАК «Нафтогаз України» про зобов`язання запропонувати роботу. Представник позивача адвокат Гуйванюк Й.Є. в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, просив суд їх задовольнити повністю, посилаючись на обставини, викладені у позовній заяві. Окрім того, вказав, що на даний час розпочата у лютому 2019 року процедура змін у штатному розписі ДП «Укравтогаз» не завершена, отже на його думку, відсутні перешкоди для виконання відповідачем покладеного на нього відповідно до положень статті 49-2 КЗпП України обов`язку щодо пропозиції позивачу для зайняття однієї з посад заступників директора ДП «Укравтогаз». Також, як на думку представника позивача, порівняльний аналіз посадових інструкцій посад заступників директора, які на даний час є діючими з посадовою інструкцією посади першого заступника директора ДП «Укравтогаз», яку обіймав [PERSON] , а також наказів про розподіл функціональних обов`язків між директором та його заступниками, свідчить про повну відповідність його довірителя за кваліфікаційними навичками, стажем роботи, досвідом роботи, рівнем знань для зайняття однієї з посад заступника директора підприємства у новій організаційній структурі. Щодо висновків, які викладені у постанові Верховного Суду від 27 квітня 2021 року у справі № 536/232/19, де було оскаржено законність звільнення [PERSON] 16 січня 2019 року з посади першого заступника директора ДП «Укравтогаз», то представник позивача вказав, що таке рішення не є остаточним, оскільки позивач не позбавлений права звернутись до Європейського суду з прав людини для подальшого захисту своїх трудових прав. Представник відповідача адвокат Підлипенський Д.В. в судовому засіданні проти задоволення позову заперечував, посилаючсь на обставини, викладені у відзиві на позов. Окрім того, вказав, що позивач [PERSON] був звільнений з посади першого заступника директора ДП «Укравтогаз» 17 січня 2019 року за закінчення строку дії трудового договору, при цьому посада першого заступника директора ДП «Укравтогаз» ліквідована 01 лютого 2019 року у зв`язку із затвердженням організаційної структури. Звільнення позивача було ним оскаржено у справі № 536/232/19 та на підставі допущеного до негайного виконання рішення, яке у подальшому було скасовано, [PERSON] було поновлено на роботі на раніше займаній посаді та попереджено про майбутнє звільнення, а 06 липня 2020 року позивача було звільнено. У подальшому рішенням суду по справі № 536/1006/20 [PERSON] було поновлено на раніше займаній посаді, однак дане рішення суду першої інстанції було оскаржено в апеляційному порядку та на даний час зазначене рішення не набрало законної сили. Також вважає твердження позивача про те, що нова організаційна структура була затверджена у період його вимушеного прогулу у зв`язку з незаконним його звільненням, такими, що спростовуються постановою Верховного Суду від 27 квітня 2021 року по справі № 536/232/19. Згідно сталої практики застосування ч. 3 ст. 49-2 КЗпП України власник вважається таким, що належно виконав вимоги ч. 2 ст. 40, ч. 3 ст. 49-3 КЗпП України щодо працевлаштування працівника, якщо запропонував йому наявну на підприємстві роботу, тобто вакантну посаду чи роботу за відповідною професією чи спеціальністю, чи іншу вакантну роботу, яку працівник може виконувати з урахуванням його освіти, кваліфікації, досвіду тощо. При цьому, посади заступників директора з продажів, з виробництва, з безпеки не є та не були вакантними протягом повідомлення позивача про майбутнє вивільнення, у зв`язку зі скороченням його посади, а тому пропозиція цих посад не входить до обов`язку роботодавця, встановленого ч. 3 ст. 49-2 КЗпП України. Треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] в судове засіданняне з`явились, направивши на адресу суду клопотання про розгляд справи без їх участі. Вислухавши представника позивача, представника відповідача, вивчивши матеріали справи, дослідивши і оцінивши наявні у справі докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому їх дослідженні, суд приходить до наступних висновків. Так, 22 червня 2017 року [PERSON] був призначений виконуючим обов`язки першого заступника директора ДП «Укравтогаз», що підтверджується копією трудової книжки [PERSON] та копією наказу ДП «Укравтогаз» НАК «Нафтогаз України» за номером 88к від 21 червня 2017 року. 22 червня 2017 року між Дочірнім підприємством «Укравтогаз» Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України», як роботодавцем, та [PERSON] , як працівником, було укладено трудовий договір № 07, що підтверджується копією відповідного трудового договору. Згідно наказу НАК «Нафтогаз України» за номером 322 від 27 листопада 2013 року «Про порядок призначення на посаду та звільнення з посади керівних працівників дочірніх компаній, підприємства, філій і представництв Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України», затверджено перелік посад керівників дочірніх компаній, підприємств, філій і представництв, призначення на які та звільнення з яких здійснюється за наказом голови правління НАК «Нафтогаз України», а також затверджено перелік посад керівних працівників дочірніх компаній, підприємств, філій і представництв, призначення на які та звільнення з яких здійснюється на підставі письмового погодження голови правління НАК «Нафтогаз України». Як вбачається з Додатку 2 до вказаного вище наказу, посада першого заступника директора дочірнього підприємства НАК «Нафтогаз України», яку обіймав позивач, входить до переліку посад керівних працівників дочірніх компаній, підприємств, філій і представництв. 16 січня 2019 року директором ДП «Укравтогаз» Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України» було видано наказ за номером 04к, яким звільнено [PERSON] із займаної посади виконуючого обов`язки першого заступника директора ДП «Укравтогаз» НАК «Нафтогаз України» у зв`язку із закінченням строку дії трудового договору. 23 січня 2019 року наказом директора ДП «Укравтогаз» НАК «Нафтогаз України» № 24 затверджено та введено в дію з 01 лютого 2019 року організаційну структуру Дочірнього підприємства «Укравтогаз» НАК «Нафтогаз України». Згідно Додатку 1 до вказаного вище наказу ДП «Укравтогаз», в організаційній структурі підприємства, яка введена в дію з 01 лютого 2019 року відсутня посада першого заступника директора та введено посади заступника директора з продажів, заступника директора з виробництва та заступника директора з питань стратегічних ініціатив та розвитку, а також посаду заступника директора з безпеки. Згідно витягу зі штатних розписів керівників, професіоналів, фахівців, технічних службовців та робітників ДП «Укравтогаз» НАК «Нафтогаз України» (а.с. 106-107), починаючи з 01 лютого 2019 року зі штатного розпису керівних посад підприємства виведено посаду першого заступника директора та введено , зокрема, посади заступника директора з продажів, заступника директора з виробництва, заступника директора з питань стратегічних ініціатив та заступника директора з безпеки, а з 01 травня 2019 року введено до штатного розпису три посади заступників директора, а саме, заступника директора з виробництва, заступника директора з продажів та заступника директора з безпеки. Як вбачається з наказу директора ДП «Укравтогаз» за № 276к від 22 лютого 2019 року, на посаду заступника директора з продажів ДП «Укравтогаз» НАК «Нафтогаз України» призначено [PERSON] . Згідно наказу директора ДП «Укравтогаз» за № 274к від 22 лютого 2019 року, на посаду заступника директора з виробництва ДП «Укравтогаз» НАК «Нафтогаз України» призначено [PERSON] . Згідно наказу директора ДП «Укравтогаз» за № 739к від 09 серпня 2019 року, на посаду заступника директора з безпеки ДП «Укравтогаз» НАК «Нафтогаз України» призначено [PERSON] 26 березня 2020 року Кременчуцьким районним судом Полтавської області було ухвалено рішення у цивільній справі № 536/232/19 за позовом [PERSON] до ДП «Укравтогаз» НАК «Нафтогаз України» про поновлення на роботі та стягнення заробітку за час вимушеного прогулу. Згідно вказаного вище рішення визнано недійсним пункту 2.1 трудового договору № 07 від 22 червня 2017 року/, укладеного між ДП «Укравтогаз» НАК «Нафтогаз України» та [PERSON] ; визнано незаконним та скасовано наказ ДП «Укравтогаз» від 16 січня 2019 року № 04к про звільнення [PERSON] з роботи з посади першого заступника директора ДП «Укравтогаз»; поновлено [PERSON] на роботі на посаді першого заступника директора ДП «Укравтогаз»; стягнуто з ДП «Укравтогаз» на користь [PERSON] заробітну плату за час вимушеного прогулу в сумі 1 282 872, 96 грн., вирішено питання про розподіл судових витрат. 26 березня 2020 року на виконання вказаного вище рішення Кременчуцького районного суду Полтавської області директором ДП «Укравтогаз» НАК «Нафтогаз України» видано наказ за номером 151к, яким скасовано наказ ДП «Укравтогаз» від 16 січня 2019 року № 04к про звільнення [PERSON] та поновлено позивача на роботі на посаді першого заступника директора ДП «Укравтогаз» НАК «Нафтогаз України» з 17січня 2019 року. 30 березня 2020 року [PERSON] було вручено повідомлення про скорочення посади та наступне звільнення, яким останнього повідомлено про скорочення його посади першого заступника директора ДП «Укравтогаз» та наступне звільнення через 2 місяці з моменту ознайомлення з даним повідомленням. У подальшому, 05 травня 2020 року, 15 червня 2020 року та 06 липня 2020 року ДП «Укравтогаз» підготовлено та направлено на адресу позивача повідомлення про скорочення посади та наступне звільнення, відповідно до яких позивачу запропоновано 7, 12 та 20 вакантних посад, відповідно. Як стверджує сам позивач у позовній заяві, жодна із запропонованих ДП «Укравтогаз» посад не підходила позивачу за освітою, рівнем виконуваної до скорочення роботи, передбачала переїзд до іншої місцевості. 06 липня 2020 року наказом директора ДП «Укравтогаз» № 211к звільнено [PERSON] з посади першого заступника директора на підставі пункту 1 статті 40 КЗпП України у зв`язку зі змінами в організації виробництва та праці. 19 січня 2021 року Кременчуцьким районним судом Полтавської області ухвалено рішення у цивільній справі № 536/1006/20 за позовом [PERSON] до ДП «Укравтогаз» НАК «Нафтогаз України» про поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу. Вказаним вище рішенням визнано незаконним та скасовано наказ ДП «Укравтогаз» від 06 липня 2020 року № 211к про звільнення з роботи [PERSON] , поновлено [PERSON] на роботі на посаді першого заступника директора ДП «Укравтогаз» з 06 липня 2020 року, вирішено питання про розподіл судових витрат. Вказане рішення оскаржено в апеляційному порядку. 20 січня 2021 року наказом ДП «Укравтогаз» НАК «Нафтогаз України» № 21к на виконання рішення суду у справі № 536/1006/20 [PERSON] поновлено на роботі на посаді першого заступника директора ДП «Укравтогаз» з 06 липня 2020 року. Того ж дня, [PERSON] вручено повідомлення про скорочення його посади та наступне звільнення та запропоновано йому роботу з наданням списку з 82 вакантних посад на підприємстві. Від зайняття запропонованих посад [PERSON] відмовився, що підтверджується його особистим підписом на повідомленні. З урахуванням викладеного, судом встановлено, що правовідносини, що виникли між сторонами, є трудовими і врегульовані Конституцією України, Кодексом законів про працю України (далі - КЗпП України (в редакції чинній на момент звільнення позивача). Статтею 43 Конституції України встановлено, що кожен громадянин має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку він вільно погоджується. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. Статтею 5-1 КЗпП України закріплено, що держава гарантує працездатним громадянам, які постійно проживають на території України: правовий захист від незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи. Відповідно до п.1 ч.1 ст.40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадку змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників. Відповідно до приписів статті 49-2 Кодексу законів про працю України, про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. При вивільненні працівників у випадках змін в організації виробництва і праці враховується переважне право на залишення на роботі, передбачене законодавством. Одночасно з попередженням про звільнення у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації, крім випадків, передбачених цим Кодексом. При відсутності роботи за відповідною професією чи спеціальністю, а також у разі відмови працівника від переведення на іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації працівник, на власний розсуд, звертається за допомогою до державної служби зайнятості або працевлаштовується самостійно. У разі якщо вивільнення є масовим відповідно до статті 48 Закону України "Про зайнятість населення", власник або уповноважений ним орган доводить до відома державної служби зайнятості про заплановане вивільнення працівників. Відповідно до частини 1 статті 42 Кодексу законів про працю України при скороченні чисельності чи штату працівників у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці переважне право на залишення на роботі надається працівникам з більш високою кваліфікацією і продуктивністю праці. При проведенні звільнення працівників в зв`язку зі скороченням штату на підставі п.1 ч.1 ст.40 КЗпП України керівниками підприємства повинні бути дотримані вимоги ст.42 та ст.49-2 КЗпП України. У постанові Верховного Суду України від 23.03.2016 по справі №6-2748цс15 викладено правовий висновок про те, що під час звільнення працівника на підставі п.1 ч.1 ст.40 КЗпП України у зв`язку зі змінами в організації праці, у тому числі скорочення штату працівників, необхідно дотримуватись гарантій, передбачених ст.49-2 КЗпП України. За приписами ч.1 та ч.3 ст. 49-2 КЗпП України про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. При вивільненні працівників у випадках змін в організації виробництва і праці враховується переважене право на залишення на роботі, передбачене законодавством. Одночасно з попередженням про звільнення у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації. При відсутності роботи за відповідною професією чи спеціальністю, а також у разі відмови працівника від переведення на іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації працівник, на власний розсуд, звертається за допомогою до державної служби зайнятості або працевлаштовується самостійно. Таким чином, однією з найважливіших гарантій для працівників при скороченні чисельності або штату є обов`язок власника підприємства чи уповноваженого ним органу працевлаштувати працівника. Власник є таким, що належно виконав наведені вище вимоги КЗпП України щодо працевлаштування працівника, якщо запропонував йому наявну на підприємстві роботу, тобто вакантну посаду чи роботу за відповідною професією чи спеціальністю, чи іншу вакантну роботу, яку працівник може виконувати з урахуванням його освіти, кваліфікації, досвіду тощо. При цьому роботодавець зобов`язаний запропонувати всі вакансії, що відповідають зазначеним вимогам, які існують на цьому підприємстві, незалежно від того, в якому структурному підрозділі працівник, який вивільнюється, працював. У разі відсутності роботи за відповідною професією чи спеціальністю, а також у разі відмови працівника від переведення на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації працівник підлягає звільненню відповідно до п.1 ч.1 ст. 40 КЗпП України. Системний аналіз наведених вище норм чинного законодавства та правових висновків Верховного Суду, дає змогу прийти до висновку, що в силу вимог законодавства обов`язком роботодавця, у разі змін в організації виробництва і праці на підприємстві, є дотримання гарантій, передбачених положеннями статті 49-2 Кодексу законів про працю України для працівників, посади які підлягають скороченню та які перебувають з роботодавцем у трудових відносинах на момент уведення в дію таких змін. Як достовірно встановлено судом, позивач [PERSON] згідно наказу від 16 січня 2019 року був звільнений 17 січня 2019 року з посади першого заступника директора ДП «Укравтогаз» НАК «Нафтогаз України» у зв`язку із закінченням строку дії трудового договору на підставі пункту 2 статті 36 Кодексу законів про працю України. При цьому, [PERSON] було оскаржено до суду його звільнення з посади першого заступника директора ДП «Укравтогаз», яке відбулось 17 січня 2019 року і законність процедури його звільнення була предметом судового розгляду у справі № 536/232/19, за результатами розгляду якої відповідно до постанови Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 27 квітня 2021 року, таке звільнення визнано законним. Так, 27 квітня 2021 року Верховним Судом у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду було ухвалено постанову, якою рішення Кременчуцького районного суду Полтавської області від 26 березня 2020 року та постанову Полтавського апеляційного суду від 30 вересня 2020 року у справі № 536/232/19 скасовано та ухвалено нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог [PERSON] до ДП «Укравтогаз» НАК «Нафтогаз України» про визнання недійсним пункту трудового договору, визнання незаконним наказу про звільнення та поновлення на роботі зі стягненням суми заробітної плати за час вимушеного прогулу, відмовлено. 13 травня 2021 року наказом директора ДП «Укравтогаз» НАК «Нафтогаз України» № 268к скасовано з моменту їх видання накази по особовому складу, які стосуються продовження трудових відносин, що виникли на підставі трудового договору від 22 червня 2017 року № 07, укладеного між ДП «Укравтогаз» і [PERSON] першим заступником директора ДП «Укравтогаз» і визнаних законно припиненими з 17 січня 2019 року, а саме скасовано: наказ від 26 березня 2020 року № 151к щодо поновлення на роботі [PERSON] , наказ від 06 липня 2020 року № 211к №Про звільнення з роботи; наказ від 20 січня 2021 року № 21к «Про поновлення на роботі», наказ від 29 березня 2021 року № 110к «Про звільнення з роботи, а також відновлено дію наказу від 16 січня 2019 року № 04к в частині звільнення [PERSON] . Таким чином, у даній справі судом достовірно встановлено, що трудові відносини між позивачем, як працівником, та відповідачем, як роботодавцем, були припинені 17 січня 2019 року на підставі пункту 3 статті 36 КЗпП України, тобто у зв`язку із закінченням строку дії трудового договору, отже з урахуванням характеру спірних правовідносин, що склались між сторонами по справі, суд констатує той факт, що у даному випадку чинним законодавством про працю на відповідача не покладалось обов`язку забезпечення гарантій, передбачених статтею 49-2 КЗпП України щодо пропозиції позивачу зайняття будь-яких вакантних посад на підприємстві. Окрім того, як достовірно встановлено судом та не заперечується сторонами по справі, підприємством - відповідачем, починаючи з 01 лютого 2019 року було затверджено та введено в дію нову організаційну структуру підприємства, відповідно до якої зі штатного розпису було виведено посаду першого заступника директора, яку до звільнення обіймав позивач, та введено посади, зокрема, заступника директора з продажів, заступника директора з виробництва, заступника директора з безпеки. Отже такі зміни в організаційній структурі відбулись після звільнення позивача та у той період, коли сторони по справі не перебували у трудових відносинах, у зв`язку з чим доводи позивача та його представника щодо порушення прав позивача конкурувати з іншими працівниками та бути переможцем конкурсу на зайняття вакантних посад категорії «керівник» у новій організаційній структурі підприємства є безпідставними та такими, що суперечать дійсним обставинам справи. Доводи представника позивача в судовому засіданні про те, що процедура реорганізації підприємства розпочалася у період вимушеного прогулу позивача, і такий вимушений прогул стався не з вини позивача, у зв`язку з чим останньому, як на думку представника позивача, мала бути забезпечена можливість претендувати на одну з посад заступників директора ДП «Укравтогаз» у новій організаційній структурі підприємства за рівнем «Керівник», яка відповідала б рівню займаної [PERSON] посади до внесення змін до штатної структури підприємства, суд відхиляє з тих підстав, що такі доводи суперечать дійсним обставинам справи, зокрема тій обставині, що касаційною судовою інстанцією звільнення позивача згідно наказу адміністрації ДП «Укравтогаз» від 16 січня 2019 року визнано законним, а отже відсутність позивача на робочому місці у період запровадження нової організаційної структури не може кваліфікуватись як вимушений прогул. В судовому засіданні також досліджено витребувані за клопотанням представника позивача копії посадових інструкцій першого заступника директора ДП «Укравтогаз» та заступників директора з виробництва, заступника директора з продажів та заступника директора з безпеки ДП «Укравтогаз», а також наказів (зі змінами) про розподіл функціональних обов`язків між директором ДП «Укравтогаз» та першим заступником директора ДП «Укравтогаз» (до внесення змін до організаційної структури підприємства- відповідача), наказів про розподіл обов`язків між директором ДП «Укравтогаз» та його заступниками (після внесення змін до організаційної структури підприємства)(т. 1 а.с. 209-273). Представник позивача посилався на вказані вище документи як на доказ того, що позивач відповідно до його стажу роботи, досвіду, кваліфікаційних характеристик відповідно до раніше виконуваної роботи, може конкурувати з іншими особами на зайняття однієї з посад заступників директора ДП «Укравтогаз», зокрема, й з тими особами, які на даний час обіймають вказані посади, однак суд не вбачає доцільним вдаватись до детального аналізу вказаних вище документів, оскільки це не спростовує викладених вище висновків суду щодо відсутності обов`язку відповідача забезпечити позивачу можливість зайняти одну з названих посад. Враховуючи викладене, а також встановлені судом дійсні обставини спору, суд приходить до висновку, що в судовому засіданні не знайшов підтвердження факт порушення відповідачем трудових прав позивача, у зв`язку з чим позовні вимоги [PERSON] щодо зобов`язання ДП «Укравтогаз» НАК «Нафтогаз України» запропонувати позивачу у порядку статті 49-2 КЗпП України роботу на посадах заступника директора з виробництва, заступника директора з продажів та заступника директора з безпеки є такими, що задоволенню не підлягають.

Outcome: dismissed