Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-02 00:00:00

[PERSON] звернувся в суд з позовом, в якому просив визнати за ним право власності на кімнату 1-10 в житловому будинку [ADDRESS]. Свої вимоги мотивував тим, що [INFO] року в смт. Вигода померла його бабуся [PERSON], в зв'язку з чим відкрилась спадщина, до складу якої входить 57/100 часток будинковолодіння [ADDRESS]. Разом із спадкодавцем до дня її смерті проживав його батько [PERSON], який постійно здійснював за нею догляд, однак через відсутність коштів не оформив за собою право власності на спадкове майно. [INFO] року [PERSON] помер. За життя спадкодавцем заповіт не складався. Він є спадкоємцем першої черги за законом після смерті свого батька [PERSON] Так як спадщина складається з нерухомого майна, то він повинен отримати в нотаріуса свідоцтво про право на спадщину. Для цього необхідно надати витяг з реєстру прав власників на нерухоме майно. Однак, оформити спадщину він не має можливості, оскільки право власності не було зареєстровано в Івано-Франківському обласному бюро технічної інвентаризації та реєстрації прав власності на нерухомість. Крім цього, для подання документів в суд щодо визнання за ним право власності, необхідна була довідка про те, за ким рахується спадковий будинок, а Вигодська селищна рада відмовляла йому у видачі такої довідки. 03.06.2010 року йому стало відомо, що рішенням Долинського районного суду від 17.11.2009 року незаконно визнано право власності на спірну частину будинковолодіння за [PERSON] За його апеляційною скаргою дане рішення скасовано рішенням Апеляційного суду Івано-Франківської області від 14.09.2010 року і відмовлено [PERSON] в задоволенні позову. Однак, незважаючи на це, [PERSON] умисно розібрала частину будинку, що належала його бабусі, залишивши тільки кімнату 1-10, площею 9,9 кв.м. Оскільки в позасудовому порядку він не має можливості оформити за собою право власності на вищевказане нерухоме майно, то змушений звернутися в суд з даним позовом. В судовому засіданні позивач уточнив та збільшив позовні вимоги, просив встановити факт прийняття його батьком [PERSON] спадщини після смерті своєї матері [PERSON], яка померла [INFO] року та визнати за ним, [PERSON], право власності на 57/100 часток будинковолодіння [ADDRESS], додатково пояснивши, що його батько [PERSON] фактично вступив в управління та володіння спадковим майном після смерті матері, в тому числі і належною їй часткою (57/100) вказаного будинковолодіння, оскільки проживав у ньому на час смерті матері, а також перевіз з будинку матері до будинку дружини в с.Старий Мізунь де-які речі. Представник відповідача Вигодської селищної ради Долинського району Івано-Франківської області позовні вимоги [PERSON] не визнав, оскільки вважає їх безпідставними. Суду пояснив, що спадкодавець [PERSON] до дня смерті проживала спільно зі своїм співжителем [PERSON], який після її смерті залишився проживати у належній їй частині будинку. [PERSON] не проживав зі своєю матір»ю ні на час її смерті, а тим більше після цього, тому фактично не міг вступити в управління або володіння спадковим майном і не подав до нотаріуса заяву про прийняття спадщини. [PERSON] постійно проживав в Закарпатській області, де і помер в 2004 році, а тому не може вважатися спадкоємцем, який прийняв спадщину. Крім того, кімната, на яку просив визнати право власності [PERSON], на даний час зруйнована, тому будь-яких підстав для визнання права власності на неї немає, оскільки право власності - це речове право, а в даному випадку відсутня сама річ. Просив в позові відмовити за безпідставністю позовних вимог та подав заяву про закінчення розгляду справи в його відсутності. Третя особа [PERSON] в судовому засіданні також позов не визнала, вказавши, що відсутні будь-які підстави для визнання права власності за позивачем на частину житлового будинку [ADDRESS], оскільки цієї частки будинку не існує, вона зруйнована ще з середини 2000-их років. Крім того, батько позивача [PERSON] не прийняв спадщину після смерті своєї матері [PERSON], яка померла [INFO] року, оскільки не проживав з нею ні на час її смерті, а тим більше після цього і тому фактично не міг вступити в управління або володіння спадковим майном. [PERSON] проживав в Закарпатській області, зловживав спиртними напоями і його матір хоронили чужі люди, збирали гроші на вулиці між сусідами. Позивачу [PERSON] рішенням Долинського районного суду в 2011 році вже було надано додатковий строк для оформлення спадщини після смерті свого батька, яким він не скористався. Тому вважає заявлений позов безпідставним та просить відмовити в його задоволенні. Дослідивши та оцінивши здобуті й перевірені в судовому засіданні докази в їх сукупності, суд вважає, що даний позов до задоволення не підлягає, виходячи з наступного: Відповідно до п. 4 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України, який набрав чинності з 01 січня 2004 року, даний кодекс застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Таким чином, до даних спірних правовідносин щодо визнання права власності на спадкове майно після смерті [PERSON], яка померла [INFO] року, застосовуються положення Цивільного кодексу Української РСР від 18 липня 1963 року, з відповідними змінами та доповненнями. Згідно зі ст. 524 ч.1 Цивільного кодексу УРСР, спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. За змістом ст. 549 даного кодексу, спадкоємець прийняв спадщину, якщо він або фактично вступив в управління або володіння спадковим майном, або якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Як вбачається з відповіді Вигодської селищної ради № 273 від 20.07.2005 року на запит адвоката [PERSON] та долученої довідки (а.с. 12-13), [PERSON] згідно зі свідоцтвом про право власності, що видане на підставі рішення виконкому Вигодської селищної ради № 10 від 05.04.1993 року, належало на праві власності 57/100 будинковолодіння [ADDRESS]. В судовому засіданні встановлено, що [PERSON] померла [INFO] року, місце реєстрації смерті: Вигодська селищна рада Долинського району Івано-Франківської області, актовий запис № 16, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] від [INFO] року (а.с. 8). Про те, що її син [PERSON] помер [INFO] року в с.Іза Хустського району Закарпатської області, свідчить свідоцтво про його смерть серії [NUMBER], видане 16.06.2006 року відділом РАЦСу Хустського райуправління юстиції Закарпатської області (а.с. 11). Позивач та його представник в судовому засіданні ствердили, що на час смерті [PERSON], яка померла [INFO] року, разом з нею проживав її син [PERSON], який прийняв спадщину, вступивши в управління та володіння спадковим майном. Однак, суд дані твердження оцінює критично, оскільки вони нічим не підтверджені та спростовуються дослідженими в судовому засіданні доказами. Так, представник відповідача і третя особа суду пояснили, що на час смерті спадкодавця [PERSON] [INFO] року разом з нею проживав тільки її співжитель [PERSON], а [PERSON] сильно зловживав спиртними напоями і постійно проживав на Закарпатті, де й помер в 2004 році. Даний факт підтверджується довідкою № 1004, виданою КП «Вигодський ККП» 10.12.2013 року (а.с. 21), згідно з якою у спірному будинку [ADDRESS] був зареєстрований та проживав до дня смерті [PERSON], який помер [INFO] року. Факт проживання [PERSON] в спірному будинковолодіння на час смерті спадкодавця [PERSON] і до дня його смерті не заперечив в судовому засіданні і сам позивач [PERSON] Жоден з допитаних судом свідків не підтвердив факт постійного проживання [PERSON] разом зі своєю матір»ю [PERSON] на час її смерті та після цього і вступу в управління та володіння спадковим майном, за винятком сестри позивача [PERSON], показання якої суд оцінює критично, оскільки вона зацікавлена в розгляді справи на користь свого брата і час смерті спадкодавця [PERSON] була ще малолітньою. Свідки [PERSON] та [PERSON] пояснили, що зі спадкодавцем [PERSON] на час її смерті проживав співмешканець [PERSON], який і залишився там жити. [PERSON] його сестра ще малим забрала проживати в Закарпаття і він після того у смт. Вигода не проживав тільки іноді приїжджав у гості. Свідок [PERSON] підтвердив, що [PERSON] був його дядьком, зловживав спиртними напоями, проживав і працював на Закарпатті, чи забирав він шафу і килим з будинку своєї матері, йому не відомо, однак бачив ці речі в будинку в с.Старий Мізунь. Суд також критично оцінює посилання позивача на надані суду фотоматеріали як підтвердження того, що його батько вступив в управління та володіння спадковим майном після смерті своєї матері [PERSON], так як перевіз шафу та килим з її будинку в смт. Вигода в будинок своєї дружини [PERSON] в с.Старий Мізунь, оскільки відсутні докази того, що дані речі належали спадкодавцю [PERSON], а також не встановлено, коли саме і хто перевіз їх в с.Старий Мізунь. При прийнятті рішення щодо відмови у задоволенні позову, суд також враховує позицію Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, викладену в листі № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», в якому зазначено, що якщо спадкоємець не прийняв спадщину, його вимоги про визнання права власності на спадкове майно не підлягають задоволенню судом. Прийняття спадщини спадкоємцем, який звертається з вимогою про визнання права власності на спадкове майно, має встановлюватись належними доказами: копіями документів із спадкової справи, якщо така справа заводилася нотаріусом, довідками з житлово-експлуатаційних організацій, сільських, селищних рад за місцем проживання спадкодавця. Однак, жодних доказів прийняття [PERSON] спадщини після смерті його матері [PERSON] позивачем суду не надано та в судовому засіданні не встановлено. Крім того, у відповідності до роз»яснень, викладених в листі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 24-753/0/4-13 від 16.05.2013 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», якщо відсутність умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину не підтверджена належними доказами, а саме відмовою нотаріуса у видачі свідоцтва про право на спадщину, це може бути підставою для відмови у позові. Як вбачається із матеріалів справи, відмова нотаріуса у видачі позивачу свідоцтва про право на спадщину відсутня, незважаючи на те, що рішенням Долинського районного суду Івано-Франківської області від 05.04.2011 року (а.с. 33-34) йому було визначено додатковий строк терміном 3 місяці для подачі до нотаріуса заяви про прийняття спадщини після смерті його батька [PERSON], що помер [INFO] року. Враховуючи наведене, суд приходить до висновку, що в судовому засіданні не здобутого жодних доказів того, що [PERSON] прийняв спадщину після смерті своєї матері [PERSON], яка померла [INFO] року, а тому в задоволенні позову [PERSON] про встановлення факту прийняття спадщини та визнання права власності на нерухоме майно слід відмовити. При цьому суд також враховує, що нерухомого майна, визнати право власності на яке просить позивач, на даний час не існує, оскільки воно знищено, що підтверджується поясненнями представника відповідача і третьої особи та долученими фотографіями (а.с. 23-26). На підставі викладеного, ст.ст. 524,548,549 ЦК УРСР (в редакції 1963 року), п. 4 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, Листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16 травня 2013 року № 24-753/0/4-13 "Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування",

Outcome: dismissed