Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-17 00:00:00

Позивач звернувся до суду з даним позовом, в якому просить визнати недійсним договір про надання споживчого кредиту від 08.04.2008 року на підставі ст. 230 ЦК України та застосувати наслідки його недійсності. Мотивує заяву тим, що під час укладання кредитного договору відповідачем було порушено вимоги ст.11 ст. ЗУ «Про захист прав споживачів». Зокрема, банк не повідомив позичальника про реальну процентну ставку та суму абсолютного значення подорожчання кредиту, у зв'язку з чимвін не мав достовірної та повної інформації про істотні умови кредитування про сукупну вартість кредиту, що є підставою для визнання правочину недійсним. Факт приховування важливої інформації від позивача перед підписанням договору та не відповідність встановлення між сторонами умовам до фактично встановлених з метою отримання прихованого прибутку, в данному випадку є умислом та оманою збоку банку, що свідчить про нечесну підприємницьку практику. Крім того, банком всупереч ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» у кредитному договорі встановлено умови, які є несправедливими та створюють істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків позичальникка перед кредитором. Про порушеня свого права позивачу стало відомо у вересні 2016 р. після звернення за правовою допомогою до фахівця в галузі права. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] позов підтримав. Представник відповідача в судове засідання не з»явився, подав до суду заяву, в якій просив розгляд справи проводити за його відсутності, у задоволенні позову відмовити, оскільки рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 15.10.2015 року встановлено факт наявності заборгованості у відповідача та встановлено, що оспорюваний кредитний договір не суперечить положенням чинного законодавства. Крім того, на підставі ст. 267 ЦК України просив суд застосувати строки позовної давності. 3-я особа [PERSON] та представник ВАТ «Комфорт-Сервіс» в судове засідання не з'явились, про час, день та місце розгляду справи повідомлялись належно, тому суд вважає можливим справу розглядати за їх відсутності. Суд, вислухавши пояснення представника позивача, дослідивши письмові докази, оцінивши їх у сукупності, прийшов до наступних висновків. Судом встановлено, що 08.04.2008 року між АКІБ «УкрСиббанк», правонаступником якого є ПАТ «УкрСиббанк» та [PERSON] укладено договір про надання споживчого кредиту №11328266000, за умовами якого банк зобов»язався надати позичальнику кредитні кошти в іноземній валюті - долар США, в сумі 200000,00 доларів США, що дорівнює еквіваленту 1010000,00 грн., а позичальник зобов»язався прийняти, належним чином використовувати і повернути банку кредитні кошти та сплатити плату за кредит у порядку та на умовах, зазначених у данному договорі (а.с. 12-18). В забезпечення виконання зобов»язань 08.04.2008 року між АКІБ «УкрСиббанк» та ВАТ «Комфорт-Сервіс» укладено договір поруки, умовами якого передбачено, що поручитель зобов'язується солідарно відповідати перед банком у повному обсязі за своєчасне та повне виконання зобов'язань [PERSON] за кредитним договором (а.с. 39). Між банком та [PERSON] 08.04.2008 року укладено також договір поруки, з аналогічними умовами вище вказаного договору та з метою забезпечення виконання зобов'язань боржника (а.с. 40). Рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 15.10.2015 року задоволено позовні вимоги ПАТ «УкрСиббанк», стягнуто солідарно з [PERSON], [PERSON], ВАТ «Комфорт-Сервіс» заборгованість за кредитним договором від 08.04.2008 року станом на 10.11.2014 року в розмірі 161136,20 доларів США, що складається з : заборгованості по кредиту - 136322,34 доларів США, заборгованість по процентам - 24813,86 доларів США; а також пеню в розмірі 40449,91 грн. В задоволенні зустрічних позовних вимог [PERSON] до ПАТ «УкрСиббанк» про визнання кредитного договору недійсним та позовних вимог [PERSON] про визнання договору поруки припиненим відмовлено. Рішенням Апеляційного суду Дніпропетровської області від 14.12.2015 року рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 15.10.2015 року в частині солідарного стягнення заборгованості за кредитним договором з ВАТ «Комфорт-Сервіс» скасовано, провадження у справі закрито. В іншій частині рішення суду залишено без змін. Зазначеним рішенням встановлено, що жодною із сторін до та після укладення договору не було висловлено незгоди з умовами спірного договору, не визнано в судовому порядку договір недійсним та не відкликано згоду на укладення договору. Крім того, рішенням суду встановлено, що спірний кредитний договір не суперечить положенням чинного законодавства. Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 28.04.2016 року рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від15.10.2015 року у не скасованій при перегляді апеляційним судом частині та рішення Апеляційного суду Дніпропетровської області від 14.12.2015 року залишено без змін. Частиною 2 ст. 223 ЦПК України передбачено, що після набрання рішенням суду законної сили сторони та треті особи із самостійними вимогами, а також їх правонаступники не можуть знову заявляти в суді ту саму позовну вимогу з тих самих підстав, а також оспорювати в іншому процесі встановлені судом факти і правовідносини. Пунктом 14 Постанови Пленуму ВССУ з розглядуцивільних і кримінальних справ «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» №5 від 30.03.2012 р. при вирішенні спорів про визнання кредитного договору недійсним суди мають враховувативимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, зокрема ЦК України (статті215, 1048 - 1052, 1054 - 1055), статті 18 - 19 Закону України "Про захист прав споживачів". Частиною 1 ст. 627 ЦК України передбачено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Відповідно до ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Згідно ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Згідно ч. 4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Позивачем не наведено поважних причин попуску строку позовної давності, а посилання на те, що він звернувся до фахівця у галузі права лише у вересні 2016р. і тоді йому стало відомо про порушення свого права, не може бути поважною причиною, оскільки звертатись до фахівців у галузі права особо може за власним бажанням у будь-який час. Позивачу в задоволенні його зустрічного позову до банку про визнання кредитного договору з підстав , що його ввели в оману щодо процентної ставки, тобто щодо істотних умов кредитного договору, про що зазначає в даному позові, вже було відмовлено рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровськавід 15.10.2015р. Це свідчить про те, що позивачу було відомо про порушення свого права не у вересні 2016р., як він зазначає, а тому суд розцінює покази позивача як намагання ввести суд в оману. Враховуючи те, що позивачу було відомо з дня підписання кредитного договору про всі зазначені в договорі умови, він не звернувся до суду за захистом свого права в межах строків позовної давності, а звернувся до суду в листопаді 2016р., тому суд відмовляє в позові за пропуском строку звернення до суду без поважних причин.

Outcome: dismissed