Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-24 00:00:00

У березні 2015 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до Вишневої міської ради Києво-Святошинського району Київської області. комунального підприємства «Управління розвитку території Вишневої міської ради Києво-Святошинського району Київської області», [PERSON] про захист порушений речових прав на отримання земельної ділянки в суборенду шляхом визнання недійсним рішення Вишневої міської ради, зобов'язання міської ради розглянути заяву на пленарному засіданні сесії. Свої вимоги обґрунтував тим,що 20 листопада 2014року він звернувся до Комунального підприємства «Управління розвитку території Вишневої міської ради Києво-Святошинського району Київської області» та Вишневої міської ради Києво-Святошинського району Київської області із заявою про передачу йому на конкурсній основі в суборенду із земель комунальної власності земельної ділянки для розміщення та експлуатації будівель і споруд автомобільного транспорту та дорожнього господарства площею 0.3053 га, кадастровий [NUMBER], яка знаходиться за адресою: м.Вишневе, вул. Київська Києво-Святошинського району Київської області в межах населеного пункту, яка згідно з договором оренди від 04 грудня 2013 року передана Вишневою міською радою Києво-Святошинського району Київської області в оренду Комунального підприємства «Управління розвитку території Вишневої міської ради Києво-Святошинського району Київської області». Як стверджує позивач, до цього часу по суті його заяв ні комунальним підприємством «Управління розвитку території», ні Вишневою міською радою Києво-Святошинського району Київської області, в особі її голови Дікова І.В., ніяких офіційних рішень не прийнято. Він неодноразово звертався з прохання розглянути це питання, однак так і не добився прийняття офіційних рішень по суті його заяв. Тобто, на думку позивача, йому чиняться перепони в здійснені його речових прав, хоча з правового боку таких перепон не повинно бути. Також зазначив, що Вишневою міською радою 16 грудня 2014 року прийнято рішення №1-01/XlIII6-15, яким надано згоду КП «Управління розвитку території» на передачу у суборенду земельну ділянку для розміщення та експлуатації будівель і споруд автомобільного транспорту та дорожнього господарства площею 0,3053 га, кадастровий [NUMBER], яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] в межах населеного пункту фізичній особі- підприємцю [PERSON]. Вважає, що вказане рішення є таким, що не відповідає вимогам закону та підлягає скасуванню. Зокрема, як стверджує позивач, за загальним правилом, встановленим ч. 2 ст. 124 ЗК України, передача в суборенду земельної ділянки, що перебуває у комунальній власності, для розміщення та експлуатації будівель і споруд автомобільного транспорту та дорожнього господарства площею 0,3053 га, кадастровий [NUMBER], яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] в межах населеного пункту, повинна була здійснюватись за результатами проведення земельних торгів. Оспорюване рішення надає підставу передати вказану земельну ділянку без проведення земельних торгів в платне строкове користування. За вказаних обставин він був позбавлений можливості взяти участь в аукціоні щодо конкурсного отримання земельної ділянки в суборенду. Вважає, що порушення Вишневою міською радою під час прийняття оспорюваного рішення положень ст. ст. 124, 134 Земельного Кодексу України, ст..ст. 8, 16 Закону України «Про оренду землі» є підставою для скасування такого рішення. Посилаючись на викладене вище та норми закону просив суд скасувати рішення Вишневої міської ради від 16 грудня 2014 року №1-01/XlIII6-15, яким надано згоду КП «Управління розвитку території» на передачу у суборенду земельну ділянку для розміщення та експлуатації будівель і споруд автомобільного транспорту та дорожнього господарства площею 0,3053 га, кадастровий [NUMBER], яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] в межах населеного пункту фізичній особі- підприємцю [PERSON]; зобов'язати Вишневу міську раду Києво-Святошинського району Київської області розглянути на найближчій черговій або позачерговій сесії його заяву щодо передачі у суборенду на конкурсній основі із земель комунальної власності земельної ділянки для розміщення та експлуатації будівель і споруд автомобільного транспорту та дорожнього господарства площею 0,3053 га, кадастровий [NUMBER], яка знаходиться за адресою: [ADDRESS]. У судовому засіданні позивач підтримав позовні вимоги. Просив суд задовольнити позову у повному обсязі. У судовому засіданні представник відповідача Вишневої міської ради Києво-Святошинського району Київської області заперечував проти позову у повному обсязі з підстав його необґрунтованості. Просив суд відмовити позивачу у задоволенні його позову. У судовому засіданні відповідач [PERSON] заперечував проти позовних вимог. Просив суд відмовити [PERSON] у задоволенні його позову. У судове засідання представник комунального підприємства «Управління розвитку території Вишневої міської ради Києво-Святошинського району Київської області» не з`явився. Про час, день та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Причини неявки суду невідомі. Письмових клопотань про відкладення розгляду справи до суду не надходило. Заслухавши пояснення сторін та дослідивши матеріали справи, суд вважає позовні вимоги не обґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню з наступних підстав. Згідно ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Згідно ст.10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставі своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст. 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. При розгляді справи судом встановлено, що 04 грудня 2013 року між Вишневою міською радою Києво-Святошинського району Київської області в особі міського голови Дікова Іллі Валерійовича та комунальним підприємством «Управління розвитку території» Вишневої міської ради Києво-Святошинського району Київської області в особі генерального директора Кацапа Федора Івановича було укладено договір оренди №3949 земельної ділянки для розміщення та експлуатації будівель і споруд автомобільного транспорту та дорожнього господарства площею 0,3053 га, кадастровий [NUMBER], яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] в межах населеного пункту. Нормативна грошова оцінка земельної ділянки - 789 505,43 грн. Строк дії договору - до 04 грудня 2023 року. Орендна плата - 12 % від нормативної грошової оцінки земельної ділянки на рік. (а.с.11-16) 20 листопада 2014 року [PERSON] звернувся до голови Вишневої міської ради Києво-Святошинського району Київської області Дікова І.В. із заявою за вх. № 3/01-2926 надати йому в суборенду на конкурсній основі згадану вище земельну ділянку ( а.с.10). Пунктом 9.1.5. договору оренди передбачено право КП «Управління розвитку території» передавати земельну ділянку в суборенду з дозволу орендодавця. 27 листопада 2014 року за вх. № 3/01-2983 комунальне підприємство «Управління розвитку території» Вишневої міської ради Києво-Святошинського району Київської області звернулось до голови Вишневої міської ради Києво-Святошинського району Київської області з проханням надати дозвіл на передачу в суборенду [PERSON] земельну ділянку для розміщення та експлуатації будівель і споруд автомобільного транспорту та дорожнього господарства площею 0,3053 га, кадастровий [NUMBER], яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] в межах населеного пункту, згідно з п. 9.1.5 договору оренди земельної від 04 грудня 2013 року. Відповідно до резолюції міського голови виконання даного звернення було доручено начальнику відділу містобудування та архітектури міської ради [PERSON] Рішенням Вишневої міської ради Києво-Святошинського району Київської області ХLIII сесії VI скликання №1-01/XlIII6-15 надано згоду КП «Управління розвитку території» на передачу у суборенду земельної ділянки для розміщення та експлуатації будівель і споруд автомобільного транспорту та дорожнього господарства площею 0,3053 га, кадастровий [NUMBER], яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] в межах населеного пункту фізичній особі-підприємцю [PERSON]. (а.с. 9) Зважаючи на встановлені обставини, суд вважає за необхідне проаналізувати наступні правові норми та рекомендації Верховного суду України. Згідно зі ст. 19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. У ч. 3 ст. 41 Конституції України проголошено, що громадяни для задоволення своїх потреб можуть користуватися об'єктами права державної та комунальної власності відповідно до закону. З огляду на ч. 1 ст. 143 Конституції України територіальні громади села, селища, міста безпосередньо або через утворені ними органи місцевого самоврядування управляють майном, що є в комунальній власності; затверджують програми соціально-економічного та культурного розвитку і контролюють їх виконання; затверджують бюджети відповідних адміністративно-територіальних одиниць і контролюють їх виконання; встановлюють місцеві податки і збори відповідно до закону; забезпечують проведення місцевих референдумів та реалізацію їх результатів; утворюють, реорганізовують та ліквідовують комунальні підприємства, організації і установи, а також здійснюють контроль за їх діяльністю; вирішують інші питання місцевого значення, віднесені законом до їхньої компетенції. Відповідно до ч. 1 ст. 144 Конституції України органи місцевого самоврядування в межах повноважень, визначених законом, приймають рішення, які є обов'язковими до виконання на відповідній території. У ст. 3 ЦК України передбачено, що загальними засадами цивільного законодавства є: 1) неприпустимість свавільного втручання у сферу особистого життя людини; 2) неприпустимість позбавлення права власності, крім випадків, встановлених Конституцією України та законом; 3) свобода договору; 4) свобода підприємницької діяльності, яка не заборонена законом; 5) судовий захист цивільного права та інтересу; 6) справедливість, добросовісність та розумність. Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. У відповідності до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов'язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Суд може відмовити у захисті цивільного права та інтересу особи в разі порушення нею положень частин другої - п'ятої статті 13 цього Кодексу. Виходячи з положень ст. 792 ЦК України, за договором найму (оренди) земельної ділянки наймодавець зобов'язується передати наймачеві земельну ділянку на встановлений договором строк у володіння та користування за плату. Земельна ділянка може передаватись у найм разом з насадженнями, будівлями, спорудами, водоймами, які знаходяться на ній, або без них. Відносини щодо найму (оренди) земельної ділянки регулюються законом. Згідно з ч. 3 ст. 77 ГК України орган, до сфери управління якого входить казенне підприємство, здійснює контроль за використанням та збереженням належного підприємству майна, і має право вилучити у казенного підприємства майно, яке не використовується або використовується не за призначенням, та розпорядитися ним у межах своїх повноважень. Частинами 1-3, 9 ст. 78 ГК України передбачено, що комунальне унітарне підприємство утворюється компетентним органом місцевого самоврядування в розпорядчому порядку на базі відокремленої частини комунальної власності і входить до сфери його управління. Орган, до сфери управління якого входить комунальне унітарне підприємство, є представником власника - відповідної територіальної громади і виконує його функції у межах, визначених цим Кодексом та іншими законодавчими актами. Майно комунального унітарного підприємства перебуває у комунальній власності і закріплюється за таким підприємством на праві господарського відання (комунальне комерційне підприємство) або на праві оперативного управління (комунальне некомерційне підприємство). Особливості господарської діяльності комунальних унітарних підприємств визначаються відповідно до вимог, встановлених цим Кодексом щодо діяльності державних комерційних або казенних підприємств, а також інших вимог, передбачених законом. Як визначено ст. 12 ЗК України, до повноважень сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин на території сіл, селищ, міст належить: а) розпорядження землями територіальних громад; б) передача земельних ділянок комунальної власності у власність громадян та юридичних осіб відповідно до цього Кодексу; в) надання земельних ділянок у користування із земель комунальної власності відповідно до цього Кодексу; г) вилучення земельних ділянок із земель комунальної власності відповідно до цього Кодексу; ґ) викуп земельних ділянок для суспільних потреб відповідних територіальних громад сіл, селищ, міст; д) організація землеустрою; е) координація діяльності місцевих органів земельних ресурсів; є) здійснення контролю за використанням та охороною земель комунальної власності, додержанням земельного та екологічного законодавства; ж) обмеження, тимчасова заборона (зупинення) використання земель громадянами і юридичними особами у разі порушення ними вимог земельного законодавства; з) підготовка висновків щодо вилучення (викупу) та надання земельних ділянок відповідно до цього Кодексу; и) встановлення та зміна меж районів у містах з районним поділом; і) інформування населення щодо вилучення (викупу), надання земельних ділянок; ї) внесення пропозицій до районної ради щодо встановлення і зміни меж сіл, селищ, міст; й) вирішення земельних спорів; к) вирішення інших питань у галузі земельних відносин відповідно до закону. Відповідно до ч.ч. 1, 6 ст. 93 ЗК України право оренди земельної ділянки - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для провадження підприємницької та іншої діяльності. Орендована земельна ділянка або її частина може за згодою орендодавця передаватись орендарем у володіння та користування іншій особі (суборенда). Згідно з ч.ч. 1-2 ст. 124 ЗК України передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, здійснюється на підставі рішення відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування згідно з їх повноваженнями, визначеними статтею 122 цього Кодексу, чи договору купівлі-продажу права оренди земельної ділянки (у разі продажу права оренди) шляхом укладення договору оренди земельної ділянки чи договору купівлі-продажу права оренди земельної ділянки. Передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, здійснюється за результатами проведення земельних торгів, крім випадків, встановлених частинами другою, третьою статті 134 цього Кодексу. Відповідно до ст. 125 ЗК України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. У ст. 134 ЗК України передбачено, що земельні ділянки державної чи комунальної власності або права на них (оренда, суперфіцій, емфітевзис), у тому числі з розташованими на них об'єктами нерухомого майна державної або комунальної власності, підлягають продажу окремими лотами на конкурентних засадах (земельних торгах), крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Не підлягають продажу на конкурентних засадах (земельних торгах) земельні ділянки державної чи комунальної власності або права на них у разі: розташування на земельних ділянках об'єктів нерухомого майна (будівель, споруд), що перебувають у власності фізичних або юридичних осіб; використання земельних ділянок для потреб, пов'язаних з користуванням надрами, та спеціального водокористування відповідно до отриманих спеціальних дозволів (ліцензій); використання релігійними організаціями, які легалізовані в Україні, земельних ділянок під культовими будівлями; будівництва об'єктів, що в повному обсязі здійснюється за кошти державного та місцевих бюджетів; надання земельних ділянок державним та комунальним підприємствам, бюджетним установам, а також господарським товариствам, у статутному капіталі яких державна або комунальна частка акцій (часток, паїв) перевищує 60 відсотків; надання земельних ділянок підприємствам, установам і громадським організаціям у сфері культури і мистецтв (у тому числі національним творчим спілкам та їх членам) під творчі майстерні; надання земельних ділянок в оренду для реконструкції кварталів застарілої забудови, для будівництва соціального та доступного житла, якщо конкурс на його будівництво вже проведено; розміщення іноземних дипломатичних представництв та консульських установ, представництв міжнародних організацій згідно з міжнародними договорами України; надання земельної ділянки, викупленої для суспільних потреб чи примусово відчуженої з мотивів суспільної необхідності для забезпечення таких потреб; надання земельних ділянок державної або комунальної власності для потреб приватного партнера в рамках державно-приватного партнерства відповідно до закону; надання земельної ділянки замість викупленої для суспільних потреб чи примусово відчуженої з мотивів суспільної необхідності та повернення такої земельної ділянки колишньому власнику чи його спадкоємцю (правонаступнику), у разі якщо така потреба відпала; будівництва, обслуговування та ремонту об'єктів інженерної, транспортної, енергетичної інфраструктури, об'єктів зв'язку та дорожнього господарства (крім об'єктів дорожнього сервісу); створення озеленених територій загального користування; будівництва об'єктів забезпечення життєдіяльності населених пунктів (сміттєпереробних об'єктів, очисних споруд, котелень, кладовищ, протиерозійних, протизсувних і протиселевих споруд); передачі громадянам земельних ділянок для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів, для сінокосіння і випасання худоби, для городництва; надання земельних ділянок особам взамін тих, що були викуплені (примусово відчужені) для суспільних потреб чи з мотивів суспільної необхідності за рішенням органів державної влади, Ради міністрів Автономної Республіки Крим та органів місцевого самоврядування; розміщення інфраструктури оптових ринків сільськогосподарської продукції; надання земельних ділянок суб'єктам господарювання, що реалізують відповідно до Закону України "Про особливості провадження інвестиційної діяльності на території Автономної Республіки Крим" зареєстровані в установленому порядку інвестиційні проекти, надання такої земельної ділянки у власність здійснюється згідно із законодавством після завершення строку реалізації інвестиційного проекту за умови виконання суб'єктом господарювання договору про умови реалізації цього інвестиційного проекту на території Автономної Республіки Крим; надання земельної ділянки, викупленої для суспільних потреб чи примусово відчуженої з мотивів суспільної необхідності для забезпечення таких потреб; надання земельної ділянки взамін викупленої для суспільних потреб чи примусово відчуженої з мотивів суспільної необхідності та повернення такої земельної ділянки колишньому власнику або його спадкоємцю (правонаступнику) у разі, якщо така потреба відпала; поновлення договорів оренди землі; використання земельних ділянок для здійснення концесійної діяльності; передачі в оренду, концесію майнових комплексів або нерухомого майна, розташованого на земельних ділянках державної, комунальної власності; надання в оренду земельних ділянок індустріальних парків керуючим компаніям цих індустріальних парків; надання земельних ділянок в інших випадках, визначених законом. Земельні торги не проводяться при наданні (передачі) земельних ділянок громадянам у випадках, передбачених статтями 34, 36 та 121 цьогоКодексу, а також передачі земель загального користування садівницькому товариству та дачному кооперативу. Зважаючи на ч.ч. 1, 2 ст. 135 ЗК України, земельні торги проводяться у формі аукціону, за результатами проведення якого укладається договір купівлі-продажу, оренди, суперфіцію, емфітевзису земельної ділянки з учасником (переможцем) земельних торгів, який запропонував найвищу ціну за земельну ділянку, що продається, або найвищу плату за користування нею, зафіксовану в ході проведення земельних торгів. Продаж земельних ділянок державної чи комунальної власності або прав на них (оренди, суперфіцію, емфітевзису) здійснюється виключно на земельних торгах, крім випадків, встановлених частинами другою і третьою статті 134 цього Кодексу. Статтею 17 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» передбачено, що відносини органів місцевого самоврядування з підприємствами, установами та організаціями, що перебувають у комунальній власності відповідних територіальних громад, будуються на засадах їх підпорядкованості, підзвітності та підконтрольності органам місцевого самоврядування. Пунктом 34 ч. 1 ст. 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» визначено, що виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради вирішуються питання регулювання земельних відносин. Відповідно до п.п. 3, 4, 8, 14, 16 ч. 4 ст. 42 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» сільський, селищний, міський голова підписує рішення ради та її виконавчого комітету, скликає сесії ради, вносить пропозиції та формує порядок денний сесій ради і головує на пленарних засіданнях ради, забезпечує підготовку на розгляд ради проектів програм соціально-економічного та культурного розвитку, цільових програм з інших питань самоврядування, місцевого бюджету та звіту про його виконання, рішень ради з інших питань, що належать до її відання; оприлюднює затверджені радою програми, бюджет та звіти про їх виконання, представляє територіальну громаду, раду та її виконавчий комітет у відносинах з державними органами, іншими органами місцевого самоврядування, об'єднаннями громадян, підприємствами, установами та організаціями незалежно від форм власності, громадянами, а також у міжнародних відносинах відповідно до законодавства; укладає від імені територіальної громади, ради та її виконавчого комітету договори відповідно до законодавства, а з питань, віднесених до виключної компетенції ради, подає їх на затвердження відповідної ради. Частинами 1, 4 ст. 49 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» передбачено, що постійні комісії ради є органами ради, що обираються з числа її депутатів, для вивчення, попереднього розгляду і підготовки питань, які належать до її відання, здійснення контролю за виконанням рішень ради, її виконавчого комітету. Постійні комісії за дорученням ради або за власною ініціативою попередньо розглядають проекти програм соціально-економічного і культурного розвитку, місцевого бюджету, звіти про виконання програм і бюджету, вивчають і готують питання про стан та розвиток відповідних галузей господарського і соціально-культурного будівництва, інші питання, які вносяться на розгляд ради, розробляють проекти рішень ради та готують висновки з цих питань, виступають на сесіях ради з доповідями і співдоповідями. Виходячи зі змісту ч.ч. 1, 2 ст. 59 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», рада в межах своїх повноважень приймає нормативні та інші акти у формі рішень. Рішення ради приймається на її пленарному засіданні після обговорення більшістю депутатів від загального складу ради, крім випадків, передбачених цим Законом. При встановленні результатів голосування до загального складу сільської, селищної, міської ради включається сільський, селищний, міський голова, якщо він бере участь у пленарному засіданні ради, і враховується його голос. Частинами 1, 2, 5 ст. 6 Закону України «Про оренду землі» визначено, що орендарі набувають права оренди земельної ділянки на підставах і в порядку, передбачених Земельним кодексом України, Цивільним кодексом України, цим та іншими законами України і договором оренди землі. У разі набуття права оренди земельної ділянки на конкурентних засадах підставою для укладення договору оренди є результати аукціону. Право оренди земельної ділянки підлягає державній реєстрації відповідно до закону. З огляду на ч.ч. 1, 2 ст. 8 Закону України «Про оренду землі» орендована земельна ділянка або її частина може передаватися орендарем у суборенду без зміни цільового призначення, якщо це передбачено договором оренди або за письмовою згодою орендодавця. Якщо протягом одного місяця орендодавець не надішле письмового повідомлення щодо своєї згоди чи заперечення, орендована земельна ділянка або її частина може бути передана в суборенду. Умови договору суборенди земельної ділянки повинні обмежуватися умовами договору оренди земельної ділянки і не суперечити йому. У ч. 2 ст. 16 Закону України «Про оренду землі» передбачено, що укладення договору оренди земельної ділянки із земель державної або комунальної власності здійснюється на підставі рішення відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування - орендодавця, прийнятого у порядку, передбаченому Земельним кодексом України, або за результатами аукціону. Відповідно до ч. 1 ст. 14 Закону України «Про звернення громадян» органи державної влади і місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації незалежно від форм власності, об'єднання громадян, посадові особи зобов'язані розглянути пропозиції (зауваження) та повідомити громадянина про результати розгляду. Згідно з ч. 7 ст. 18 Закону України «Про звернення громадян» громадянин, який звернувся із заявою чи скаргою до органів державної влади, місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, об'єднань громадян, засобів масової інформації, посадових осіб, має право, в тому числі, одержати письмову відповідь про результати розгляду заяви чи скарги. Зважаючи на позицію Верховного Суду України, викладену у Постанові Пленуму «Про судове рішення у цивільній справі» № 14 від 18.12.2009 року, оскільки правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, то суд повинен встановити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, а якщо були, то вказати, чи є залучений у справі відповідач відповідальним за це. Згідно зі ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Статтею 10 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно зі ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. З урахуванням проаналізованих правових норм та рекомендацій Верховного суду України в розрізі встановлених обставин у справі суд приходить до наступних висновків. Неможливо прийняти доводи позивача щодо невідповідності вимогам закону рішення про передачу в суборенду земельної ділянки, що перебуває у комунальній власності, для розміщення та експлуатації будівель і споруд автомобільного транспорту та дорожнього господарства площею 0,3053 га, кадастровий [NUMBER], яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] в межах населеного пункту фізичній особі- підприємцю [PERSON], так як при повному та всебічному аналізі вимог законодавства, наданих доказів, а також обставин, які стосувались процедури передачі даної земельної ділянки в оренду КП «Управління розвитку території» та в подальшу суборенду, судом не було встановлено жодного порушення законодавства ні з боку голови Вишневої міської ради, ні з боку інших посадових осіб цього органу самоврядування, що свідчить про законність їх дій. Виходячи з наданих суду доказів та вимог законодавства, не вбачається, що на момент прийняття оспорюваного рішення у позивача виникли будь-які права та інтереси щодо цієї землі, які могли б бути порушені, невизнані чи оспорені відповідачами і, відповідно, повинні були підлягати судовому захисту. З огляду на вказане вище суд приходить до висновку про відмову у задоволені позову. Зважаючи на вищенаведене, беручи до уваги рекомендації, викладені у Постанові Пленуму Верховного Суду України «Про судове рішення у цивільній справі» № 14 від 18.12.2009 року, ст.ст. 19, 41, 143, 144 Конституції України, ст.ст. 77, 78 ГК України, ст.ст. 12, 93, 124, 125, 134, 135, 210 ЗК України, ст.ст. 17, 26, 42, 49, 59 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», ст.ст. 6, 8, 16 Закону України «Про оренду землі», ст.ст. 3, 4, 10, 11, 15, 60, 114, 209, 212-215 ЦПК України, суд

Outcome: dismissed