Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-05 00:00:00

І. Зміст позовних вимог та заперечень сторін. У січні 2021 року позивач звертаючись до суду з заявою просить суд стягнути з [PERSON] на користь акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» заборгованість станом на 30.11.2020 по кредитному договору № б/н від 25.01.2012 року в розмірі 28771 грн.80 коп. Аргументує свої вимоги тим, що 25.01.2012 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» (14.06.2018 назву змінено на АТ КБ «ПриватБанк») та відповідачем було укладено кредитний договір б/н, шляхом підписання анкети-заяви, якою відповідач підтвердив свою згоду, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання батьківських послуг «Тарифами» які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua складає договір про надання банківських послуг, згідно якого банк надав йому кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. У зв"язку з неналежним виконанням умов договору кредиту станом на 30.11.2020 року утворилася заборгованість у розмірі 28771 грн.80 коп., яку відповідач в добровільному порядку не повертає. 15 березня 2021 року відповідач надав відзив на позовну заяву в якій зазначає, що не погоджується з позовними вимогами та просить відмовити в їх задоволенні, застосувавши позовну давність до позовних вимог. При цьому зазначає, що позивачем не було надано доказів укладеного з відповідачем у письмовій формі кредитного договору, доказів надання кредитної картки та доказів зарахування на картку кредитних коштів. Він не підписував Анкету - Заяву, підпис, який наявний на Анкеті-Заяві не зрозуміло кому належить, оскільки біля підпису не видно хто саме його підписував та коли. ІІ. Заяви, клопотання та інші процесуальні рішення у справі. Ухвалою судді Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 18 січня 2021 року справу призначено до розгляду у спрощеному провадженні на 09 год.30 хв. 22 лютого 2021. У зв`язку з неявкою сторін розгляд справи відкладено до 10 год. 15 березня 2021 року. У зв`язку з неявкою сторін розгляд справи відкладено до 09 год. 06 квітня 2021 року. 25 березня 2021 року позивач надав відповідь на відзив, в якому не погоджується з доводами відповідача, щодо невизнання позовних вимог, позовні вимоги підтримують та просять їх задовольнити. ІІІ. Позиції сторін. В судове засідання представник позивача не з"явився, але надав суду заяву, в якій просить розглядати справу без його участі, позовні вимоги підтримує. Відповідач в судове засідання не з`явився, але попередньо надав заяву в якій не погоджується з позовними вимогами та просить відмовити в їх задоволенні, справу розглядати без його участі. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. ІV. Фактичні обставини встановлені судом. 25 січня 2012 року від імені [PERSON] надано ПАТ КБ «ПриватБанк» анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку, в якій зазначив, що згоден, що ця заява разом з Пам`яткою клієнта, Умовами та правилами надання батьківських послуг «Тарифами» які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua складає договір про надання банківських послуг(а.с.16) Згідно кредитного договору від 25 січня 2012 року, між ПАТ КБ «ПриватБанк» (14.06.2018 назву змінено на АТ КБ «ПриватБанк») та [PERSON] укладено кредитний договір б/н, згідно якого банк надав йому кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок (а.с.16). Витягом з тарифів з обслуговування кредитних карт «Універсальна», Умовами та Правилами надання банківських послуг, передбачено порядок та умови погашення кредиту, погашення заборгованості за кредитом, сплату нарахованих за період користування кредитом відсотків, комісії за користування кредитом та інших витрат (а.с.13-41). 30.11.2020 року Банком проведено розрахунок заборгованості за договором кредиту №б/н від 25 січня 2012 року, в якому зазначено, що заборгованість боржника [PERSON] на час проведення розрахунку становить 28771 грн. 80 коп., із них: 24472 грн. 47 коп. - тіло кредиту, заборгованість за простроченими вітсотками - 4299,33 грн. (а.с.12,13). Відповідно до довідки про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки оформленої на [PERSON] , останній за період з 25.01.2012 по 01.07.2020 року неодноразово змінював кредитний ліміт(а.с.14) Згідно з довідки про надання кредитних карт, на ім`я [PERSON] було відкрито кредитні картки: 25.01.2012 року за № [NUMBER] термін дії 10/15; 26.10.2015 року за № [NUMBER] термін дії 05/18; 10.05.2018 року за № [NUMBER] термін дії 03/22(а.с.15) Відповідно до виписки за договором №б/н станом на 03.12.2020 за період з 25.01.2012 по 12.11.2020 року [PERSON] було використано кредитних коштів на суму 156523 грн. 14 коп. та погашено 163880 грн. 08 коп.. Крім того, нараховано та списано з карткового рахунку 37208,98 гривень в рахунок погашення пені, відсотків та комісії.(а.с.51-56) V. Норми права, які підлягають застосуванню та мотиви суду, щодо оцінки аргументів наведених учасниками справи. Згідно до ч.ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом ст.ст.626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною 1 ст.638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст. 1055 ЦК України). Відповідно до частин першої та другої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Згідно до ч.1 ст.1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. За правилами частини другої статті 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (частина перша статті 526 ЦК України). Згідно до ч.1 ст.598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України). Загальними засадами цивільного законодавства є, зокрема, справедливість, добросовісність та розумність, що передбачено у пункті 6 частини першої статті 3 ЦК України. Тобто дії учасників цивільних правовідносин повинні відповідати певному стандарту поведінки та характеризуватися чесністю, відкритістю та повагою до інтересів іншої сторони чи сторін договору. У цій справі договірні правовідносини виникли між банком та фізичною особою - споживачем банківських послуг (частина перша статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів»). Пунктом 22 частини першої статті 1 Закону України «Про захист прав споживачів» визначено, що споживач - фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника. У пункті 19 Резолюції Генеральної Асамблеї ООН «Керівні принципи для захисту інтересів споживачів», прийняті 09 квітня 1985 року № 39/248 на 106-му пленарному засіданні Генеральної Асамблеї ООН зазначено, що споживачі повинні бути захищені від таких контрактних зловживань, як односторонні типові контракти, виключення основних прав в контрактах і незаконні умови кредитування продавцями. Конституційний Суд України у рішенні у справі за конституційним зверненням [PERSON] щодо офіційного тлумачення положень другого речення преамбули Закону України від 22 листопада 1996 року № 543/96-В «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» від 11 липня 2013 року у справі № 1-12/2013 зазначив, що з огляду на приписи частини четвертої статті 42 Конституції України участь у договорі споживача як слабшої сторони, яка підлягає особливому правовому захисту у відповідних правовідносинах, звужує дію принципу рівності учасників цивільно-правових відносин та свободи договору, зокрема у договорах про надання споживчого кредиту. Споживач банківських послуг з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності, не може ефективно здійснити свої права бути проінформованим про умови кредитування за конкретним кредитним договором, який укладений у вигляді заяви про надання кредиту й Умов та Правил надання банківських послуг, оскільки Умови та Правила надання банківських послуг - це значний за обсягом документ, що стосується усіх аспектів надання банківських послуг та потребує як значного часу, так і відповідної фахової підготовки для розуміння цих правил тим більше співвідносно з конкретним видом кредитного договору. Відповідно до ч. 1 ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «ПриватБанк»). Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633,634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. Судом встановлено, що 25.01.2012 року між [PERSON] та ПАТ КБ «ПриватБанк» укладено кредитний договір шляхом підписання анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку. У анкеті - заяві від 25.01.2012 вказано лише про те, що відповідач підписав анкету про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг у ПриватБанку (для індивідуальних клієнтів, приватних підприємств та керівників корпоративних клієнтів). Дана заява не містить даних про те, якої згоди досягли сторони щодо сплати процентів за користування кредитом та щодо можливих штрафних санкцій. До позовної заяви додано витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» та Умови і Правила надання банківських послуг в ПриватБанку які відповідачем не підписані, а матеріали справи не містять підтвердження, що саме з цими Умовами відповідач була ознайомлена і погодилася з ними, підписуючи анкету - заяву. Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Суд констатує, що позивачем не надано доказів на підтвердження ознайомлення відповідача з конкретними Умови та правила банківських послуг та тарифами. Надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин. Такий висновок відповідає правовому висновку, викладеному у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17 (провадження № 14-131цс19), у якій зазначено, що відповідно до принципу справедливості, добросовісності та розумності неможливе покладення на слабшу сторону договору - споживача невиправданого тягаря з`ясування змісту кредитного договору. Згідно виписки за договором №б/н станом на 03.12.2020 за період з 25.01.2012 по 12.11.2020 року [PERSON] було нараховано та списано з карткового рахунку 37208,98 гривень в рахунок погашення пені, відсотків та комісії. Враховуючи викладене, суд вважає, що позивачем безпідставно нараховувалися та списувалися за рахунок кредитних коштів відсотки , пені та штрафи за користування кридитними коштами, а отже вимоги позивача про стягнення нарахованих відсотків не підлягають задоволенню. Щодо позовних вимог про стягнення тіла кредиту. Суд не приймає до уваги доводи відповідача про те, що він не отримував кридитні кошти і не ставив підпис на заяві -анкеті , оскільки останній в судове засідання не з`явився і не заявляв клопотання про проведення судово-почеркознавчої експертизи, тобто не надав доказів на підтвердження своїх заперечень. Натомість, обставини користування кредитними коштами з використанням всіх трьох кредитних карток, які випущені позивачем підтверджуються відомостю про рух коштів по рахунку відкритому на ім`я відповідача. З дослідженого судом розрахунку вбачається, що з 2012 по 2020 рік здіснювалося використання кредитних коштів в тому числі і на поповнення рахунку для користування мобільним телефоном, а саме [NUMBER] , який відповідач [PERSON] зазначив у заяві-анкеті, що також ставить під сумнів його доводи про те, що він не користувався кридитними коштами. Враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку АТ КБ «ПриватБанк» не повернуті, а також вимоги частини другої статті 530 ЦК України за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав, суд приходить до висновку, що позивач вправі вимагати захисту своїх прав через суд - шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів. Натомість судом встановлено, що відповідно до виписки за договором №б/н станом на 03.12.2020 за період з 25.01.2012 по 12.11.2020 року [PERSON] було використано кредитних коштів на суму 156523 грн. 14 коп. та погашено 163880 грн. 08 коп, а отже останній в повному обсязі повернув використані кредитні кошти. З урахуванням викладеного, суд вважає, що вимога про стягнення з відповідача 24472,47 гривень не підлягає задоволенню, оскільки дана сума , яку позивач вважає тілом кредиту є фактичним розміром відсотків, комісії та штрафних санкцій , які позивач безпідставно нараховував та списував за рахунок кредитних коштів. Суд не вважає за необхідне розглядати клопотання відповідача про застосування позовної давності, оскільки таке клопотання підлягає задоволенню лише за умови коли суд прийде до переконання про наявність підстав для задоволення позову по суті і може бути підставою для відмови у задоволенні позову з підстав пропуску строків позовної давності. За таких обставин, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог. VІІ. Розподіл судових витрат. Виходячи з положень ст.141 ЦПК України судові витрати у разі відмови в позові покладаються на позивача. Оскільки в задоволенні позовних вимог відмовлено, то судові витрати покладаються на позивача. На підставі наведеного, ст.ст.247,263-265,273,279, 354 ЦПК України, суд -

Outcome: dismissed