Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-19 00:00:00

[PERSON] звернувся в суд з позовом до ПАТ «УкрСиббанк» про визнання недійсним, як документу, кредитного договору №11317952000, укладеного з відповідачем з моменту його підписання, скасування його та стягнення судових витрат. В обґрунтування позову позивач посилався на те, що перед укладенням кредитного договору не надавав до банку довідку про свої доходи. Таку довідку надав [PERSON], будучи у змові з працівниками банку, які не перевірили його реального доходу. Тому відповідно до ст.203 ч.5 ЦК України договір не був направлений на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Укладений договір вчинений під впливом обману, оскільки відсутність вимоги зі сторони банку надати особисто довідку про його доходи та надання її третьою особою [PERSON]М є обставинами, які мають істотне значення, а тому відповідно до ч.1 ст.230 ЦК України кредитний договір повинен бути визнаний недійсним. В судовому засіданні позивач [PERSON] позов підтримав і пояснив, що у 2008 році [PERSON] запропонував йому отримати в ПАТ «УкрСиббанк» кредит та отримані кошти передати йому. Він змушений був погодитися на таку пропозицію, оскільки працював у [PERSON], боявся втратити роботу. Будь-яких документів крім паспорта, він банку не надавав, оформленням кредиту займався [PERSON] 20 березня 2008 року він підписав кредитний договір, отримав кредитні кошти, які одразу ж передав [PERSON] При цьому останній написав розписки про те,що зобов»язується погашати кредит та проценти, однак вносив кошти в рахунок повернення кредиту лише протягом трьох місяців. Під час розгляду кримінальної справи по обвинуваченню [PERSON] було встановлено, що підставою для отримання кредиту стала надана останнім банку завідомо неправдива довідка про його заробітну плату, яку він не отримував. В той час він працював у [PERSON] не офіційно, отримував заробітну плату приблизно 1000 грн. При такій заробітній платі та неофіційній роботі йому кредиту банк взагалі б не видав. Тому вважає, що вказані обставини свідчать про те, що правочин вчинений під впливом обману і не був спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Він неодноразово звертався в суд з позовом до [PERSON] про стягнення кредитних коштів та процентів. Рішенням суду задоволено його позовні вимоги. Однак такі рішення на даний час не виконані, тому просить задоволити позов. Аналогічні пояснення дав представник позивача [PERSON], доповнивши, що злочинну змову [PERSON] з працівниками ПАТ «Укрсиббанк» з приводу неправомірного надання кредитів встановлено судами під час розгляду кримінальної справи по обвинуваченню [PERSON] за ч.4 ст.190, ч.2 ст.366 КК України. Представник відповідача Писаренко Р.В. надав суду письмові заперечення, в яких вважає позовні вимоги безпідставними. Просить відмовити в задоволенні позову та проводити судовий розгляд в його відсутності. Заслухавши пояснення позивача та його представника, дослідивши представлені письмові докази, суд вважає, що позов задоволенню не підлягає. Так, судом встановлено, що 20 березня 2008 року між АКІБ «УкрСиббанк», правонаступником якого є ПАТ «УкрСиббанк» та позивачем укладено договір про надання споживчого кредиту №11317952000, відповідно до умов якого позичальник отримав кошти в сумі 207000 грн. зі сплатою 13,9 відсотків річних із кінцевим строком повернення 08 листопада 2027 року. Відповідно до ч.1 ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Відповідно до ч.5 ст.203 ЦПК України правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. [PERSON] посилається на те, що укладений між ним та відповідачем правочин, а саме кредитний договір №11317952000 не спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним, а тому його слід визнати недійсним. Однак ні позивачем, ні його представником в судовому засіданні не надано об»єктивних доказів того, що сторони кредитного договору не мали наміру створити юридичні наслідки, які складають зміст цього правочину. В судовому засіданні встановлено і не оспорюється сторонами, що дієздатний та повнолітній позивач отримав кошти, передбачені кредитним договором, тобто правові наслідки, передбачені договором настали, тому правочин не може бути кваліфікований таким, що не був спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Судом з»ясовано, що договір про надання споживчого кредиту №11317952000 укладено 20 березня 2008 року. Сторонами в цьому договорі є [PERSON] та АКІБ «УкрСиббанк», правонаступником якого являється ПАТ «УкрСиббанк». У відповідності до ч.1 ст.230 ЦК України, якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (частина перша статті 229 цього Кодексу), такий правочин визнається судом недійсним. Частиною першою ст.229 ЦК України передбачено, що істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обов'язків сторін, таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Помилка щодо мотивів правочину не має істотного значення, крім випадків, встановлених законом. Позивач посилається на те, що обставиною, яка має істотне значення є відсутність зі сторони банку вимоги про надання ним особисто довідки про доходи та надання такої довідки третьою особою [PERSON], а тому кредитний договір повинен бути визнаний недійсним на підставі ч.1 ст.230 ЦК України. Однак дана обставина не є істотною в розумінні ч.1 ст.229 ЦК України, вона не стосується природи правочину, прав та обов'язків сторін, таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Крім того, суб»єктивною ознакою дій сторони, що ввела іншу сторону в оману, є умисел на введення в оману. Однак [PERSON] та його представником не надано належних та допустимих доказів, що свідчать про умисел відповідача на введення його в оману під час укладання кредитного договору. Ухвала апеляційного суду Хмельницької області від 25 вересня 2014 року, на яку посилається представник позивача, не свідчить про те,що під час укладання спірного кредитного договору [PERSON] перебував у змові з працівниками Славутського відділення ПАТ "УкрСиббанк". Таким чином вимоги позивача не ґрунтуються на чинному законодавстві, а тому задоволенню не підлягають.

Outcome: dismissed