Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-02 00:00:00

06 червня 2019 року [PERSON] , в особі представника [PERSON] (далі первісний позивач) звернулася до суду з позовом до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , як законного представника в інтересах неповнолітньої [PERSON] , третя особа - орган опіки та піклування виконавчого комітету Мелітопольської міської ради Запорізької області, з вимогою про визнання права власності на частку сумісно набутого майна подружжя. Позов обґрунтований тим, що з 12 березня 2005 року між [PERSON] та [PERSON] був укладений шлюб. Даний факт підтверджується копією свідоцтва про шлюб [NUMBER] , виданим 12 березня 2005 року відділом реєстрації актів цивільного стану Мелітопольського міського управління юстиції Запорізькій області, про що в Книзі реєстрації шлюбів був зроблений відповідний актовий запис за №183. Від цього шлюбу у них є неповнолітня дитина - [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження [NUMBER] , виданим 26 січня 2006 року відділом реєстрації акті цивільного стану по м. Мелітополю Мелітопольського міськрайонного управління юстиції Запорізькій області, про що в книзі реєстрації актів про народження був зроблений відповідний актовий запис за №1049. Рішенням Мелітопольського міськрайонного суду від 13 жовтня 2014 року їх шлюб був розірваний, що підтверджується копією відповідного рішення. У період сумісного проживання ними була придбана двокімнатна квартира [ADDRESS] , яка була оформлена на [PERSON] , що підтверджується копією договору купівлі-продажу від 20 вересня 2006 року, посвідчений приватним нотаріусом Мелітопольського міського нотаріального округу Зубовою А.О., копією витягу з ДРП, витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно. Позивачка [PERSON] , як колишня дружина [PERSON] , має право на Ѕ частку вищезазначеної квартири, оскільки остання була придбана в період їхнього шлюбу і є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. [INFO] [PERSON] помер, що підтверджується копією свідоцтва про смерть [NUMBER] , виданим 14.12.2018р. Мелітопольським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Запорізької області, про що був складений відповідний актовий запис за №505. Після його смерті відкрилась спадщина на спірне майно. Згідно ст. 1261 ЦК України спадкоємцем першої черги спадкоємців за законом є батьки померлого - [PERSON] та [PERSON] , а також його неповнолітні діти - [PERSON] та [PERSON] , які, в передбачений діючим законодавством строк, звернулися до приватного нотаріуса Мелітопольського міського нотаріального округу Мозгіної О.П. з відповідними заявами. Однак, в силу того, що спірна квартира була оформлена на померлого, до складу спадкового майна вона ввійшла без врахування частки [PERSON] , що стало підставою для звернення до суду з цим позовом. Згідно звіту про незалежну оцінку спірної квартири від 04.06.2019р. її середньоринкова вартість складає 218778,00грн., відповідно вартість Ѕ частки становіть 109389,00грн. Виходячи з наведених обставин, позивачка [PERSON] просила суд визнати за нею право власності на 1/2 частку квартири [ADDRESS] . 02 вересня 2019 року відповідачі [PERSON] та [PERSON] надіслали відзив на позовну заяву в якому зазначили, що ознайомившись з вимогами позову [PERSON] , в особі представника адвоката Алексеєнка Віталія Петровича, до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , як законного представника в інтересах неповнолітньої [PERSON] , про визнання права власності на частку сумісно набутого майна подружжя, вважають їх такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі /т.1, а.с. 69,70/. 16 серпня 2019 року [PERSON] звернулася із зустрічною позовною заявою до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] з вимогами про встановлення факту проживання однією сім`єю та визнання права власності на частку спільного майна подружжя /т. 1, а.с. 49,50/. Зустрічний позов обґрунтований тим, що, починаючи з березня 2014 року, [PERSON] стала мешкати однією сім`єю разом з [PERSON] . Вони спільно проживали за адресою: [ADDRESS] , вели спільне господарство та мали спільний сімейний бюджет. [PERSON] разом з [PERSON] працювала в ТОВ «Парк Інвест», що підтверджується відповідними довідками, доданими до зустрічного позову, вони мали стабільну заробітну плату. Частину отримуваних ними грошових коштів вони витрачали на сплату кредиту за квартиру [ADDRESS] , яка була придбана [PERSON] , згідно до договору іпотеки від 20 вересня 2006 року посвідченого приватним нотаріусом Мелітопольського міського нотаріального округу Зубовою А.О. За час проживання [PERSON] та [PERSON] в цивільному шлюбі вони постійно проводили весь вільний час разом, відвідували друзів та святкували різні свята. В подальшому, 07 червня 2017 року [PERSON] з [PERSON] офіційно зареєстрували шлюб. Від даного шлюбу [INFO] народилась донька [PERSON] . Після реєстрації шлюбу вони з чоловіком також продовжували зі спільного сімейного бюджету сплачувати відповідні кошти за квартиру. За весь час її спільного проживання з чоловіком в квартирі [ADDRESS] жодні особи не заявляли своє право на частку в зазначеній квартирі. [INFO] у віці 37 років помер чоловік [PERSON] - [PERSON] . Після його смерті відкрилась спадщина на квартиру [ADDRESS] . Крім неї та їх спільної дитини спадкоємцями даної квартири є батьки померлого та син від першого шлюбу, оскільки у відповідності до ст.1261 ЦК України до першої черги спадкоємців належать діти спадкодавця а також переживший із подружжя та батьки. Як раніше зазначала [PERSON] , починаючи з 2014 року, вона разом з [PERSON] приймала участь у сплаті кредиту за іпотечним договором на квартиру і зазначені кошти сплачувались з їхнього сімейного бюджету, отже вважає, що на теперішній час вона має право на визнання права власності на ј частку квартири в якості спільного майна подружжя. Оскільки нею ставиться питання про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу в період з березня 2014 року по 07 червня 2017 року і встановлення даного факту їй потрібно для того щоб заявити про своє право на частку у спільному майні подружжя то вважає, що зазначені вимоги повинні розглядатись саме в позовному провадженні. Крім того, [PERSON] просить суд звернути увагу на безпідставність позовних вимог позивача за первісним позовом, оскільки в позові зазначалось, що шлюб був розірваний за рішенням Мелітопольського міськрайонного суду від 13.10.2014 року. Саме з того часу позивачка мала право ставити питання про визнання права власності на Ѕ частку спільного майна подружжя. Однак, це не було здійснено. Згідно з правовою позицією Верховного Суду викладеною в постанові по справі №477/1891/14-ц від 18.07.2018 року розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно набуте за час шлюбу. Чоловік та жінка можуть домовитись про порядок користування зазначеним майном. Крім того, Верховним Судом у справі № 466/9338/16-ц від 26.04.2018 року зазначено, що домовленість може відбутися в усній, простій письмовій та письмовій нотаріальній формах. Однак, усна домовленість передує подальшому письмовому підтвердженню цієї домовленості, а отже є лише попереднім договором про поділ майна. Однак, доказів домовленості про поділ майна позивачем [PERSON] - не надано. Виходячи з наведених обставин [PERSON] просила суд встановити факт проживання громадян [PERSON] та [PERSON] однією сім`єю без реєстрації шлюбу в період з березня 2014 року по 07 червня 2017 року та визнати за нею право власності на ј частку квартири [ADDRESS] . 02 вересня 2019 року відповідачі [PERSON] та [PERSON] надіслали відзив на зустрічну позовну заяву, в якому зазначили, що, ознайомившись з вимогами зустрічної позовної заяви [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , третя особа - АТ «Укрсиббанк», про встановлення факту проживання однією сім`єю та визнання права власності на частку спільного майна подружжя, вважають її такою, що підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Зокрема, в зустрічному позові [PERSON] вказує, що починаючи з березня 2014 року, мешкаючи з їх сином [PERSON] , вони, начебто, частину отриманих ними грошових коштів витрачали на сплату кредиту за квартиру в якій мешкали та продовжували сплачувати відповідні кошти за квартиру. При цьому, [PERSON] , в порушення вимог ст. 81 ЦПК України, не надала жодного належного та допустимого доказу на підтвердження своїх тверджень щодо своєї участі в сплаті кредиту. В свою чергу відповідачі [PERSON] та [PERSON] зазначають, що ці твердження є хибними і не відповідають дійсності, оскільки починаючи з січня 2014 року по грудень 2018 року вони особисто сплачували існуючу заборгованість за кредитом та можуть це підтвердити наявними в них квитанціями про погашення кредиторської заборгованості позичальника [PERSON] . Ця обставина виникла внаслідок нестачі грошових коштів у їх сина та його відмовою здійснювати погашення кредиту. Таким чином, відповідачі вважають, що позовні вимоги [PERSON] , в частині визнання за нею права власності на ј частку спірної квартири, - є безпідставними та необґрунтованими, а тому відсутні правові підстави для їх задоволення /т.1, а.с. 69,70/. Ухвалою суду від 10 червня 2019 року задоволено заяву представника позивачки [PERSON] - [PERSON] про забезпечення позову шляхом заборони приватному нотаріусу Мелітопольського міського нотаріального округу Мозгіній О.П. видавати будь-кому свідоцтво про право на спадщину після смерті [PERSON] до набрання рішенням суду законної сили /т. 1, а.с.21,22/. Ухвалою суду від 15 липня 2019 року було ухвалено проводити розгляд справи за правилами загального позовного провадження з проведенням підготовчого судового засідання /т.1, а.с.32,33/. Ухвалою суду від 20 серпня 2019 року ухвалено прийняти зустрічну позовну заяву та об`єднати в одне провадження з первісним позовом /т. 1, а.с. 66,67/. Ухвалою суду від 13 вересня 2019 року ухвалено закрити підготовче провадження та призначити справу до судового розгляду /т. 1, а.с. 111,112/. Ухвалою суду від 03 листопада 2020 року ухвалено зустрічний позов [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , третя особа - АТ «Укрсиббанк», в частині позовних вимог про визнання права власності на частку спільного майна подружжя - провадженням закрити. В судове засідання сторони не з`явилися. Від представника [PERSON] - адвоката Алексеєнка В.П. до суду надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить їх задовольнити, зустрічний позов в частині встановлення факту проживання однією сім`єю - визнає в повному обсязі. Від представника [PERSON] - адвоката Медвідь Є.М. до суду надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, просить в задоволені первісного позову відмовити та задовольнити в повному обсязі зустрічний позов. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] у відзиві на первісну позовну заяву та зустрічну позовну заяву просили розглянути справу за їх відсутності /т. 1, а.с.69,70/. Від представника органу опіки та піклування виконавчого комітету Мелітопольської міської ради Запорізької області - Бондаренко Л.А. до суду надійшла заява про розгляд справи за її відсутності, просить прийняти рішення на підставі наявних у справі документів /т.2, а.с.30/. Від представника АТ «Укрсиббанк» - Юрченко С.О. до суду надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, просить ухвалити рішення на розсуд суду за наявними в матеріалах справи доказами /т.1, а.с.123/. Суд, вивчивши матеріали справи, дослідивши зібрані по справі докази, вважає, що первісний позов та зустрічний позов підлягають задоволенню з наступних підстав. Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У відповідності до ч. 3 та ч. 4 ст.12, ч. 1 та ч. 2 ст.13 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебували в зареєстрованому шлюбі з 12 березня 2005 року, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб /т. 1, а.с.8/. Від вищевказаного шлюбу народилася дитина - [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження /т. 1, а.с. 9/. Згідно копії кредитного договору №11042816000 від 20.09.2006 року Акціонерний комерційний інноваційний банк «УкрСиббанк» надав громадянину [PERSON] споживчий кредит в розмірі 68800 грн. ( т. 1 а.с.22-24). Згідно копії договору купівлі-продажу від 20.09.2006 року, посвідченого приватним нотаріусом Мелітопольського міського округу Запорізької області Зубовою А.О., зареєстрованого в реєстрі за № 4515, витягом з Державного реєстру правочинів та витягом про реєстрацію права власності на майно, громадянин [PERSON] здійснив купівлю квартири [ADDRESS] /т.1, а.с.11-13/. Відповідно до рішення Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 13 жовтня 2014 року, шлюб між сторонами розірваний /т.1, а.с.10/. Так, [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі з 07 червня 2017 року, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб /т. 1, а.с. 55/. Від вищевказаного шлюбу народилася дитина - [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження /т. 1, а.с. 56/. Згідно довідки про реєстрацію місця проживання особи виконавчого комітету Мелітопольської міської ради Запорізької області від 14.09.2018 за № 32063/44-17, місце проживання [PERSON] , [INFO] , зареєстровано за адресою: [ADDRESS] /т.1, а.с.57/. Згідно копії довідки обслуговуючого кооперативу «№17 Ювілейний» від 30.07.2019, [PERSON] , [INFO] , дійсно з березня 2014 року мешкає за адресою: [ADDRESS] /т. 1, а.с.52/. Згідно копії довідки про реєстрацію місця проживання особи виконавчого комітету Мелітопольської міської ради Запорізької області від 14.09.2018 за № 32063/44-17, місце проживання [PERSON] , [INFO] , зареєстровано за адресою: [ADDRESS] /т.1, а.с.57/. Згідно копії довідки про реєстрацію місця проживання особи виконавчого комітету Мелітопольської міської ради Запорізької області від 14.09.2018 за № 32063/44-17, місце проживання [PERSON] , [INFO] , зареєстровано за адресою: [ADDRESS] /т.1 , а.с.58/. [INFO] [PERSON] помер, що підтверджується копією свідоцтва про смерть /т.1, а.с.16/. Згідно копії спадкової справи після смерті [PERSON] [INFO] до нотаріусу із заявою про видачу свідоцтва про право власності на частку спільно набутого майна подружжя звернулася [PERSON] . Згідно копії спадкової справи після смерті [PERSON] [INFO] до нотаріусу із заявою про прийняття спадщини звернулася [PERSON] , діюча як законний представник від імені малолітнього [PERSON] , [INFO] . Згідно копії спадкової справи після смерті [PERSON] [INFO] до нотаріусу із заявою про видачу свідоцтва про право власності на частку спільно набутого майна подружжя звернулася [PERSON] . Згідно копії спадкової справи після смерті [PERSON] [INFO] до нотаріусу із заявою про прийняття спадщини звернулася [PERSON] , діюча як законний представник від імені малолітнього [PERSON] , [INFO] . Згідно копії спадкової справи після смерті [PERSON] [INFO] до нотаріусу із заявою звернулася [PERSON] . Заява містить відмову від свого права спадкування належної їй частки спадщини за законом на користь сина спадкодавця - [PERSON] . Згідно копії спадкової справи після смерті [PERSON] [INFO] до нотаріусу із заявою звернувся [PERSON] . Заява містить відмову від свого права спадкування належної йому частки спадщини за законом на користь сина спадкодавця - [PERSON] . Статтею 3 СК України передбачено, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Статтею 60 СК України передбачено, що майно набуте подружжями за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини самостійного заробітку (доходу). Вважається. Що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя Статтею 61 ч.3 СК України передбачено, якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об`єктом спільної сумісної власності подружжя. Статтею 65 ч.4 СК України передбачено, що договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї. Згідно зі ст. 68 СК України, розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. Розпорядження майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності, після розірвання шлюбу здійснюється співвласниками виключно за взаємною згодою, відповідно до ЦК України. Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 18 червня 2018 року у справі № 711/5108/17 (провадження № 61-1935св18) зроблено висновок по застосуванню пункту 3 частини першої статті 57 СК України та вказано, що «у випадку набуття одним із подружжя за час шлюбу майна за власні кошти, таке майно є особистою приватною власністю». Майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя (стаття 60 СК України). У разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором (частина перша статті 70 СК України). У постанові Верховного Суду України від 18 травня 2016 року у справі № 6-3037цс15 вказано, що спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК України, частина третя статті 368 ЦК України), відповідно до частин другої, третьої статті 325 ЦК України можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. До складу майна, що підлягає поділу, включається спільне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, а також те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї (частина четверта статті 65 СК України). Судом встановлено, що в період шлюбу позивачки [PERSON] та [PERSON] , останній 20.09.2006 року отримав споживчий кредит в розмірі 68800 грн. В цей же день [PERSON] за договором купівлі-продажу набув у власність квартиру, вартістю 91980 грн. Таким чином, суд вважає, що при отриманні споживчого кредиту [PERSON] , у [PERSON] виникло солідарне зобов`язання за даним кредитом. Відтак, на підставі оцінки аргументів сторін, наданих ними доказів та вищенаведених законодавчих норм, суд дійшов висновку, що заявлена вимога [PERSON] відносно поділу квартира, яка була набута в період зареєстрованого шлюбу, є обґрунтованою та є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя [PERSON] і [PERSON] . Згідно п. 5 ч. 1 ст. 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу. Відповідно до ч.2 ст.315 ЦПК України в судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначеного іншого порядку їх встановлення. Відповідно до п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» №7 від 30.05.2008 року, якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд із заявою про встановлення цих фактів, яка у разі відсутності спору, розглядається за правилами окремого провадження. Зокрема, у такому порядку суди повинні розглядати заяви про встановлення факту проживання зі спадкодавцем однією сім`єю. У п. 21 вищевказаної Постанови зазначено, що при вирішенні спору про право на спадщину осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини (четверта черга спадкоємців за законом), судам необхідно враховувати правила частини другої статті 3 СК України про те, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Зазначений п`ятирічний строк повинен виповнитися на момент відкриття спадщини, і його необхідно обчислювати з урахуванням часу спільного проживання зі спадкодавцем однією сім`єю до набрання чинності цим Кодексом. До спадкоємців четвертої черги належать не лише жінка (чоловік), які проживали однією сім`єю зі спадкодавцем без шлюбу, таке право можуть мати також: інші особи, якщо вони спільно проживали зі спадкодавцем, були пов`язані спільним побутом, мали взаємні права та обов`язки. Згідно роз`яснень Верховного Суду України у листі «Судова практика розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення» від 01.01.2012 року, доказами, які свідчать про факт проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу можуть бути: свідоцтва про народження дітей, довідки з місця проживання, свідчення свідків, листи ділового та особистого характеру тощо). Також це можуть бути: свідоцтво про смерть одного із "подружжя", свідоцтва про народження дітей, в яких чоловік у добровільному порядку записаний як батько, виписки з господарських домових книг про реєстрацію чи вселення; докази про спільне придбання майна як рухомого, так і нерухомого (чеки, квитанції, свідоцтва про право власності); заяви, анкети, квитанції, заповіти, ділова та особиста переписка, з яких вбачається, що "подружжя" вважали себе чоловіком та дружиною, піклувалися один про одного; довідки житлових організацій, сільських рад про спільне проживання та ведення господарства. Конституційним Судом України у рішенні від 03.06.1999 р. за № 5-рп/99 (справа про офіційне тлумачення терміна «член сім`ї») визначено, що до членів сім`ї належать особи, які постійно мешкають разом та ведуть спільне господарство. Ними можуть бути не тільки близькі родичі, а й інші особи, які не перебувають у безпосередніх родинних зв`язках. Обов`язковою умовою для визнання їх членами сім`ї є факт спільного проживання, ведення спільного господарства, наявність спільних витрат, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт і т.п. Згідно вимог ч. 4 ст.3 СК України сім'я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства. Поняття сім`ї, сформульоване в цій статті, не містить такої обов`язкової ознаки сім`ї, як знаходження саме в зареєстрованому шлюбі. Сім`я розглядається як соціальний інститут і водночас як союз конкретних осіб. Сім`я є первинним та основним осередком суспільства. Сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки, що й є ознаками сім`ї. Відповідно до Хартії прав сім`ї, сім`я це щось більше, ніж просто правова, суспільна чи економічна одиниця, це спільнота любові і солідарності, це те місце, де зустрічаються різні покоління і допомагають один одному зростати у людській мудрості та узгоджувати індивідуальні права з іншими вимогами суспільного життя. Альтернативою шлюбу є конкубінат, тобто фактичне спільне проживання жінки та чоловіка без реєстрації шлюбу. Жінка та чоловік мають на це право і відповідно право на повагу до свого вибору з боку держави та суспільства. У справі «Джонстон проти Ірландії» (справа номер ECH-1986-S-006) було встановлено, що заявники прожили спільно близько 15 років. На цій підставі Європейський суд зробив висновок, що вони складали сім`ю, а тому мають право на захист, незважаючи на те, що їх зв`язок існує поза шлюбом. Конституційне право на особисту свободу дає підстави для висновку про те, що людина має право сама вибирати форму організації свого сімейного життя. Закон не може їй цього диктувати, як і того, з ким людина має проживати однією сім`єю, за винятком лише певних обмежень, які сформульовані у статті 3 Сімейного Кодексу України. Згідно із частинами 1, 2 статті 21 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення в них прав та обов`язків подружжя. Відповідно до частини 1 статті 36 цього Кодексу шлюб є підставою для виникнення прав та обов`язків подружжя. Отже, проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу є спеціальною (визначеною законом, законною) підставою для виникнення у них деяких прав та обов`язків, зокрема, права спільної сумісної власності на майно. Для встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу потрібно враховувати у сукупності всіх ознак, що притаманні наведеному визначенню. Так, при встановленні факту наявності у осіб спільного побуту доцільно враховувати ознаки, визначені у понятті домогосподарства. Домогосподарство є сукупність осіб, які спільно проживають в одному житловому приміщенні або його частині, забезпечують себе всім необхідним для життя, ведуть спільне господарство, повністю або частково об`єднують та витрачають кошти. Взаємність прав та обов`язків передбачає наявність як у жінки, так і у чоловіка особистих немайнових і майнових прав та обов`язків, які можуть випливати, зокрема, із нормативно - правових актів, договорів, укладених між ними, звичаїв. Для встановлення цього факту важливе значення має з`ясування місця і часу такого проживання. Підтвердженням цього може бути їх реєстрація за таким місцем проживання, пояснення свідків, представників житлово-експлуатаційної організації. Щодо часу проживання слід зазначити, що за своєю природою проживання однією сім`єю спрямоване на довготривалі відносини. Зважаючи на викладене, та оцінюючи надані сторонами докази, суд дійшов висновку, що вимоги позивачки за зустрічним позовом про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу [PERSON] та [PERSON] , як чоловіка та жінки з березня 2014 року по [INFO] - є обґрунтованими. Даний факт підтверджується копіями довідок ОК «№ 17 Ювілейний» від 30.07.2019 року та 14.12.2018 року, копією довідки про реєстрацію місця проживання особи - [PERSON] , копією довідки про реєстрацію місця проживання особи - [PERSON] ( т.1 а.с.52, 57, 58, 59). Таким чином, виходячи з вищевикладеного, суд розглянувши справу в межах заявлених вимог і на підставі доказів, наданих учасниками справи, приходить до висновку, що первісний та зустрічний позови підлягають задоволенню.

Outcome: approved