Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-20 00:00:00

У травні 2016 року позивачка [PERSON] звернулась до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра» в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів Стрюкової І.О. про захист прав споживачів, встановлення фактів, що мають юридичне значення, в якому просила встановити відсутність істотних умов договору в кредитному договорів споживчого кредиту № 509/06 від 21.12.2006 року. 07 червня 2016 року позивачкою подано заяву про уточнення позовних вимог, в якій остання просила встановити суттєвий дисбаланс договірних прав і обов'язків за договором споживчого кредиту № 509/06-К, що значно погіршують стан позивача, як споживача фінансових послуг, встановити відсутність істотних умов договору в кредитному договорі споживчого кредиту № 506/06К від 21.12.2006 року, судові витрати покласти на відповідача. Згідно заочного рішення Ленінського районного суду м. Полтави від 26 квітня 2017 року позов [PERSON] до Публічного акціонерного товариства «Комерційного банку «Надра» в особі Уповноваженої особи Фонду Гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Стрюкової І.О. про захист прав споживачів, встановлення фактів, що мають юридичне значення - задоволено. Встановлено суттєвий дисбаланс договірних прав і обов'язків за договором споживчого кредиту № 509/06-К, що значно погіршують стан [PERSON], як споживача фінансових послуг. Встановлено відсутність істотних умов договору в кредитному договорі споживчого кредиту № 509/06 від 21.12.2006 року. Стягнуто з Публічного акціонерного товариства «Комерційного банку «Надра» в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Стрюкової І.О. судовий збір у розмірі 551,20 грн.. Ухвалою суду від 17 серпня 2017 року заочне рішення Ленінського районного суду м. Полтави від 26 квітня 2017 року скасовано, призначено справу до судового розгляду. Згідно ухвали суду від 09 лютого 2018 року справу призначено до загального позовного провадження зі стадії підготовчого провадження. В ході підготовчого провадження відповідачем 26.02.2018 року подано відзив на уточнену позовну заяву [PERSON], в якій останні просили відмовити в задоволенні позовних вимог у повному обсязі, в зв'язку з їх безпідставністю. В свою чергу позивачка [PERSON] подала відповідь на відзив, в якому заперечувала, щодо обставин наведених у відзиві. 04 квітня 2018 року стороною відповідача подано заперечення на відповідь на відзив, де останні просили відмовити у задоволенні позовних вимог. Згідно ухвали суду від 30 травня 2018 року закрито підготовче провадженння, призначено справу до судового розгляду. В судовому засіданні позивачка уточнені позовні вимоги підтримала в повному обсязі та наполягала на їх задоволенні. Представник відповідача Публічного акціонерного товариства «Комерційного Банку «Надра» в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Стрюкової І.О. - за довіреністю Андрейко С.Ю . в судовому засіданнні не визнав уточнені позовні вимоги в повному обсязі та просив відмовити в їх задоволенні, в зв'язку з безпідставністю. Вислухавши сторін по справі, дослідивши матеріали справи суд, приходить до висновку, про те, що позовні вимоги не підлягають до задоволення з наступних підстав. Статтею 13 ЦПК України визначено принцип диспозитивності цивільного судочинства, відповідно до якого суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до вимог ЦПК України, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує зокрема: чи мали місце обставини, якими обґрунтовуються вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; які правовідносини випливають зі встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин. Отже суд розглядає справу за наявними у справі доказами, які надані сторонами. Судом встановлено, що 21.12.2006 року між [PERSON] та філією Відкритого акціонерного товариства комерційного банку «Надра» Полтавське управління (правонаступником ВАТ КБ «Надра» є Публічне акціонерне товариство «Комерційний банк «Надра») було укладено кредитний договір № 509/06-К для отримання позивачем кредитних коштів для купівлі 2-кімнатної квартири на первинному ринку. Відповідно до Закону України «Про іпотечне кредитування, операції з консолідованим іпотечними боргом і іпотечними сертифікатами» від 19.06.2003 р., яким визначено відносини у системі іпотечного кредитування, а також перетворення платежів за іпотечними активами у виплати за іпотечними сертифікатами із застосуванням механізмів управління майном. Статтею 2 даного Закону визначено, що умови договору про іпотечний кредит та іпотечного договору розробляє кредитодавець. Так, судом встановлено, що станом на день заяви, на підставі Постанови Правління Національного Банку України від 04.06.2015 р. № 356 « Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПАТ «КБ «Надра» виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 05.06.2015 р. № 113 про початок здійснення процедури ліквідації Публічного Акціонерного Товариства «КБ «Надра». Згідно умов кредитного Договору позивачу [PERSON] повинні були бути надані кредитні кошти у розмірі 24000 доларів США строком погашення до 21.12.2026 року зі сплатою 11,2% річних за користування кредитними коштами. При цьому, судом встановлено, що з Відповідачем було укладено договір застави майнових прав від 21.12.2006 року, посвідчений приватним нотаріусом Полтавського міського нотаріального округу Шимкою О.М., зареєстрований в реєстрі під № 6505. В ході судового розгляду справи позивачкою [PERSON] вказувалось про те, що виходячи з даних правовідносин, які утворились між сторонами, які склалися в процесі укладення та виконання умов Договору, останньою наголошувалось на грубе порушення з боку відповідача вимог законодавства України, та прав останньої, як споживача фінансових послуг Банку, порушення яких остання виявила восени 2015 року, в зв'язку з чим, позивачка була змушена звернутися до суду з вказаним позовом. Відповідно до ст. 55 Закону України "Про банки і банківську діяльність" - відносини банку з клієнтом регулюються законодавством України, нормативно - правовими актами Національного банку України та угодами (договором) між клієнтом та банком. Згідно ст. 2 Закону України «Про банки і банківську діяльність», банк - це юридична особа, яка має виключне право на підставі ліцензії Національного банку України здійснювати у сукупності такі операції: залучення у вклади грошових коштів фізичних і юридичних осіб та розміщення зазначених коштів від свого імені, на власних умовах та на власний ризик, відкриття і ведення банківських рахунків фізичних та юридичних осіб. У відповідності до ст.ст. 2, 5 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринку Фінансових послуг», банк є кредитною установою, яка має виключне право на підставі відповідної ліцензії надавати фінансові кредити. З аналізу вказаних вище норм Закону вбачається, що при наданні кредиту банк діє, як професійний учасник на ринку фінансових послуг, саме банк розробляє зміст кредитного договору і пропонує його клієнтові, а тому саме на банківській установі лежить основний обов'язок по забезпеченню дотримання законності. Даний принцип закріплено в положеннях Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», де даний закон покликаний створювати правові основи для захисту інтересів споживачів фінансових послуг. Частиною 1 ст. 638 ЦК України зазначено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. З аналізу даної норми закону вбачається, що істотними умовами договору є мета, сума і строк кредиту, умови і порядок його видачі та погашення, види забезпечення зобов'язань позичальника, відсоткові ставки, порядок плати за кредит, обов'язки, права і відповідальність сторін щодо видачі та погашення кредиту. В обґрунтування позовних вимог позивачкою [PERSON] вказувалось про те, що кредитний договір укладений між нею та відповідачем не містить істотних умов, необхідних для його укладення та відповідно не несе відповідних наслідків. Вказані твердження сторони позивача по своїй природі є неспроможними та такими, що спростовуються встановленими в ході судового розгляду фактами. Судом встановлено обставини та умови отримання позивачем кредиту, а саме, що 29.11.2006 року [PERSON], працюючи на посаді начальника управління по роботі з клієнтами Управління по роботі з клієнтами філії ВАТ « КБ «Надра» Полтавського РУ звернулась до банківської установи в особі філії ВАТ «КБ «Надра» Полтавського РУЮ (в якому працювала позивачка, з заявою про видачу кредиту. Поряд з цим, судом встановлено, що на момент подання заяви позивачкою [PERSON] про отримання кредиту, остання обіймала посаду Начальника центрального відділення філії ВАТ «КБ «Надра» Полтавського РУЮ. У відповідності до посадової інструкції до кваліфікаційних вимог до посади начальника відділення відносились: повна вища фінансово - економічна освіта; стаж роботи у банківській сфері не менше 3-х років; досвід роботи на керівних посадах не менше 1-го року. Працівник, обіймаючи дану посаду, повинен знати: норми чинного законодавства про банківську діяльність, в частині обслуговування клієнтів; ринок банківських послуг України; стандарти якості обслуговування клієнтів в банках; основи грошово- кредитної політики, тощо. Більше того, у відповідності до анкети - заяви про видачу кредиту, яка була подана [PERSON] 29.11.2016 року, вона, будучи позичальником, з основними умовами надання кредиту ознайомлена, що свідчить підпис позичальника. Вказане підтверджується оригіналом кредитної справи, яка була надана банківською установою на виконання вимог ухвали суду про витребування доказів. 06 грудня 2016 року Начальник управління по роботі з клієнтами філії ВАТ «КБ «Надра» Полтавського РУЮ [PERSON] звернулась до в.о. директора філії з заявою про надання кредиту за спеціальними умовами, як для співробітників ВАТ «КБ «Надра». 21 грудня 2016 року між Відкритим акціонерним товариством комерційним банком «Надра» (правонаступником якого є ПАТ КБ «Надра») в особі філії ВАТ «Надра» Полтавського РУ, в якій працювала [PERSON] був укладений вказаний вище кредитний договір № 509/06-К. У відповідності до п. 1.1 кредитного договору , банк надав позивальнику кошти в сумі 24000,00 доларів США. Відповідно до п.1.3.1 даного договору відсотки за користування кредитом розраховуються банком на підставі відсоткової ставки у розмірі 11,2 % річних. Згідно п. 1.3.2 вказаного договору банк встановлює позичальнику пільгову відсоткову ставку за користування кредитом у зв'язку з тим, що позичальник [PERSON] перебувала у трудових відносинах на момент укладення з банком кредитного договору. У випадку звільнення позивальника з будь-яких причин і розірвання трудових відносин з ВАТ «КБ «Надра», банк змінює позичальнику відсоткову ставку до півня діючих на дату звільнення позивальника відсоткових ставок (котировок), затверджених в підрозділі банку в якому позичальнику відкрито позичковий рахунок. Банк нараховує позичальнику відсотки на рівні діючих на дату звільнення позичальника відсоткових ставок (котировок) з дня, наступного за днем звільнення. З огляду на вище вказані обставини, суд приходить до висновку, що позивачка [PERSON] , будучи спеціалістом банківської сфери до моменту підписання договору, могла встановити, проаналізувати суттєвий дисбаланс прав та обов'язків за договором і відсутність істотних умов договору, та мала можливість відмовитись від підписання даного кредитного договору, оскільки вона безпосередньо звернулась до банківської установи з заявою про надання кредиту. Так, судом встановлено, що позивачка [PERSON] в період з 20.05.2005 року по 16.11.2009 року обіймала наступні посади у банківській станові відповідача, а саме: 20.02.2005 року - [PERSON] прийнято на посаду Начальника відділу по обслуговуванню корпоративних та приватних клієнтів; 17.04.2006 року позивачку переведено на посаду Начальника управління по роботі з клієнтами в Управління по роботі з клієнтами філії ВАТ «КБ «Надра» Полтавське РУ; 18.10.2006 року переведено на посаду Начальника центрального відділення; 23.01. 2007 року переведено на посаду Старшого радника по роботі з фізичними особами дирекції по управлінню ефективністю філії ВАТ «КБ»Надра» Полтавське РУ; 09.07.2007 року переведено на посаду Заступника директора філії по роботі з фізичними особами Дирекції по управлінню ефективністю рітейлу; 03.12.2007 року заступника директора філії по рітейл блоку Відділення ПАТ «КБ «Надра» Полтавське РУ по 16.11.2009 рік. З огляду на вказані вище обставини, суд критично ставиться до тверджень позивача [PERSON] з приводу того, що її робота у банківській установі не була пов'язана з кредитними правовідносинами, оскільки це інша специфіка, якою займаються відповідні відділи до яких вона не мала відношення, оскільки остання працювала безпосередньо по обслуговуванню клієнтів , юридичних осіб, а тому в силу своїх функціональних обов'язків була обізнана про основні засади кредитування та могал оцінити для себе всі можливі фінансові ризики. П Після розірвання трудових правовідносин між сторонами банком не було змінено відсоткову ставку, у відповідності до умов кредитного договору , а саме п. 1.3.2. Слід звернути увагу, що даний кредитний договір і порядок виконання умов за даним договором позивачем [PERSON] був предметом розгляду у Київському районному суді м. Полтави, за результатами розгляду якого було ухвалено рішення від 14.04.2016 року, що було перевірено судом в ході судового розгляду справи лише після скасування заочного рішення, шляхом витребування цивільної справи за позовом Публічного акціонерного акціонерного товариства комерційного банку «Надра» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. щодо наявності даного рішення позивачем не було зазначено у позові, що вказує про умисне приховування позивачем даного факту. ТАк, згідно рішення Київського районного суду м. Полтави від 14.04.2016 року позов Публічного Акціонерного товариства КБ «Надра» - задоволено частково. Стягнуто з [PERSON] на користь ПАТ КБ «Надра» 17 817,93 доларів США, що складає 374912,14 грн. заборгованості по тілу кредиту, 1663,13 дол. США, що складає 34994,39 грн. заборгованості по відсоткам, 543,09 дол. США, що складає 11427,31 дол. США грн. пені. Вказане рішення Київського районного суду м. Полтави було предметом перегляду в апеляційній та касаційній інстанціях та залишено в силі. Частиною 4 статті 82 ЦПК України визначено, що обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Законодавцем визначено, що преюдиціальні факти - це факти, що встановлені судовим рішенням в адміністративній, цивільній або господарській справі, що набрало законної сили, і які не підлягають повторному доказуванню. Слід звернути увагу на те, що позивач [PERSON] при звернення до суду з позовом 06.05.2016 року та до ухвалення у справі заочного рішення 26 квітня 2017 року не вказувала суду про наявність вказаного рішення суду, що розцінюється судом, як дії, які були вчиненні з метою уникнення останньою цивільно - правової відповідальності. Судом в ході судового розгляду даної справи достеменно встановлено, що предмет даного спору, який перебуває на розгляду у суді, був предметом розгляду та вирішення в рамках цивільного позову ПАТ КБ «НАДРА» у Київському районному суду м. Полтави, оскільки [PERSON] порушувалось питання відсутності істотних умов кредитного договору, в зв'язку з чим останньою стверджувалось, що вказаний кредитний договір є неукладеним. Зокрема, в ухвалі Апеляційного суду Полтавської області від 02.06.2017 року, надано оцінку посиланням [PERSON] на норму ст. ст. 18, 19 ЗУ «Про захист прав споживачів» щодо заборони включати у договори із споживчими умовами несправедливих умов, які призводять до істотного дисбалансу договірних прав і обов'язків, є декларування положень закону, однак апеляційною інстанцією зверталась увага на те, що [PERSON] не наводилась наявність таких умов у спірному кредитному договорі. Надано оцінку неспроможності доводів [PERSON] щодо неправильного наданого розрахунку заборгованості по кредиту. Апеляційною інстанцією наголошувалось на тому, що банківською установою до розрахунку заборгованості були додані виписки з особового рахунку № [NUMBER] [PERSON], на який остання вносила кошти в гривні та які конвертувалися у валюту кредиту і зараховувались на погашення кредиту, чим підтверджено надходження від позичальника відповідних сум на погашення кредиту та залишок заборгованості. При цьому, апеляційною інстанцією встановлено, що позичальником не було спростовано вказаного розрахунку заборгованості та не доведено, що заборгованість за вказаним кредитним договором відсутня. Ухвала апеляційного суду Полтавської області була предметом перегляду рішень першої та апеляційної інстанції - судом касаційної інстанції, за результатами якоого вони залишені в силі, в зв'язку з чим доводи позивача про невірність встаеновленння фактичних обставин щодо способу та порядку погашення спірного кредитного договору є неспроможними і такими, що не підлягають повторній перевірці судом першої інстанції в загальному порядку. Таким чином встановлені вище обставини справи та досліджені в сукупності докази, а саме оригінал кредитної справи, матеріали цивільної справи № 552/4020/15ц, яка перебувала на розгляді у Київському районному суді м. Полтави, вказуються, що позивачем [PERSON] в штучний спосіб, шляхом ненадання суду доказів, які мають преюдиційний характер, спотворено фактичні та дійсні обставини обставини справи. Наведені в ході судового розгляду справи стороною позивачки доводи про відсутність істотних умов у спірному кредитному договорі, що в свою чергу свідчать про відсутність спірних відносин є по своїй природі неспроможними оскільки є такими, що прямо суперечать ст. 82 ЦПК України, що в свою чергу вказує про безпідставність позовних вимог [PERSON]. У відповідності до вимог ст. 141 ЦПК України судовий збір підлягає віднесенню за рахунок держави. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed