Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-01 00:00:00

Позивач звернувся до Прокуратури Чернівецької області про визнання поширеної інформації недостовірною та відкликання документа. Свої вимоги мотивував тим, що Секретаріат Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини поінформував позивача про те, що прокуратура Чернівецької області надіслала на адресу Секретаріату листа із результатами перевірки проведеної за його зверненням. Копію листа прокуратури Чернівецької області вих..№04/212-130-17 від 12.02.2018, підписаного першим заступником прокурора області І.Мустецою, було надіслано, позивачу в додатку. Позивач прийшов до висновку, що відповідач склавши, підписавши та направивши до Секретаріату Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини, листа вих..№04/212-130-17 від 12.02.2018, поширив щодо останнього недостовірну інформацію. Недостовірність поширеної інформації полягає в наступному: В абзаці 4 листа, відповідач зазначив: «...У ході досудового розслідування встановлено, що [PERSON], будучи службовою особою філії «Заставнівський райавтодор» ДП «Чернівецький облавтодор» ВАТ ДАК «Автомобільні дороги України», шляхом зловживання своїм службовим становищем, у період 2010-2011 років, заволодів коштами у сумі 19022,7 грн...». Вказує, що відповідності до ст..62 Конституції України - особа вважається невинуватою у вчиненні злочину, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду. Написавши у стверджувальній формі про те, що позивач шляхом зловживання своїм службовим становищем, у період 2010-2011 років, заволодів коштами у сумі 19022,7 грн., відповідач порушив принцип презумпції невинуватості особи та поширив щодо останнього недостовірну інформацію. З огляду на наведене, вважає, що відповідач поширив, недостовірну інформацію, нехтуючи при цьому людськими правами позивача та своїми законними обов'язками. На підставі викладеного, просить: визнати недостовірною інформацію поширену прокуратурою Чернівецької області, щодо [PERSON], шляхом надсилання в Секретаріат Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини листа вих..№04/212-130-17 від 12.02.2018р., а саме про те, що: «...У ході досудового розслідування встановлено, що [PERSON], будучи службовою особою філії «Заставнівський райавтодор» ДП «Чернівецький облавтодор» ВАТ ДАК «Автомобільні дороги України», шляхом зловживання своїм службовим становищем, у період 2010-2011 років, заволодів коштами у сумі 19022,70 грн...», та стягнути з відповідача судові витрати на користь [PERSON]. Представник позивача підтримав позовні вимоги. Дав пояснення, аналогічні викладеним у позові. Представник відповідача, в судовому засіданні позов не визнав, просив відмовити у задоволенні позовних вимог. Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд приходить до висновку про наявність правових підстав для відмови у задоволені позову, з наступних підстав. При розгляді справи судом встановлено наступні факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що Секретаріат Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини поінформував позивача про те, що прокуратура Чернівецької області надіслала на адресу Секретаріату листа із результатами перевірки проведеної за його зверненням. Копію листа прокуратури Чернівецької області вих..№04/212-130-17 від 12.02.2018, підписаного першим заступником прокурора області І.Мустецою, було надіслано, позивачу в додатку. Позивач прийшов до висновку, що відповідач склавши, підписавши та направивши до Секретаріату Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини, листа вих..№04/212-130-17 від 12.02.2018, поширив щодо останнього недостовірну інформацію. Недостовірність поширеної інформації полягає в наступному: В абзаці 4 листа, відповідач зазначив: «...У ході досудового розслідування встановлено, що [PERSON], будучи службовою особою філії «Заставнівський райавтодор» ДП «Чернівецький облавтодор» ВАТ ДАК «Автомобільні дороги України», шляхом зловживання своїм службовим становищем, у період 2010-2011 років, заволодів коштами у сумі 19022,7 грн...». Вказує, що відповідності до ст..62 Конституції України - особа вважається невинуватою у вчиненні злочину, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду. Написавши у стверджувальній формі про те, що позивач шляхом зловживання своїм службовим становищем, у період 2010-2011 років, заволодів коштами у сумі 19022,7 грн., відповідач порушив принцип презумпції невинуватості особи та поширив щодо останнього недостовірну інформацію. З огляду на наведене, вважає, що відповідач поширив, недостовірну інформацію, нехтуючи при цьому людськими правами позивача та своїми законними обов'язками. Відповідно до частин 1 та 2 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов'язку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Відповідно до ст. 34 Конституції України кожному гарантується право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань. Разом з тим відповідно до статті 68 Конституції України кожен зобов'язаний неухильно додержуватися Конституції та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей. Праву на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань відповідає обов'язок не поширювати про особу недостовірну інформацію та таку, що ганьбить її гідність, честь чи ділову репутацію. У зв'язку з цим статтею 32 Конституції України передбачено судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім'ї, а також право на відшкодування матеріальної і моральної шкоди, завданої збиранням, зберіганням, використанням та поширенням такої недостовірної інформації. Фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім'ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації (ч.1 ст.277 ЦК України). Спростування недостовірної інформації здійснюється особою, яка поширила інформацію ( ч. 4 ст.277 ЦК України). Відповідно до ст.297 ЦК України кожен має право на повагу до його гідності та честі. Відповідно до положень п. 15 постанови Пленуму Верховного Суду України №1 від 27 лютого 2009 року «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» при розгляді справ зазначеної категорії суди повинні мати на увазі, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право. Під поширенням інформації слід розуміти: опублікування її у пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації; поширення в мережі Інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв'язку; викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам; повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі. Поширенням інформації також є вивішування (демонстрація) в громадських місцях плакатів, гасел, інших творів, а також розповсюдження серед людей листівок, що за своїм змістом або формою порочать гідність, честь фізичної особи або ділової репутації фізичної та юридичної особи. Проте судам необхідно враховувати, що повідомлення оспорюваної інформації лише особі, якої вона стосується, не може визнаватись її поширенням, якщо особа, яка повідомила таку інформацію, вжила достатніх заходів конфіденційності для того, щоб ця інформація не стала доступною третім особам. Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені). У п. 16 постанови Пленуму Верховного Суду України № 1 від 27 лютого 2009 року "Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи" зазначено, що відповідно до статті 40 Конституції України усі мають право направляти індивідуальні чи колективні письмові звернення або особисто звертатися до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб, що зобов'язані оглянути звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк. Суди повинні мати на увазі, що у випадках, коли особа звертається до зазначених органів із заявою, в якій міститься та чи інша інформація, і в разі, якщо цей орган компетентний перевірити таку інформацію та надати відповідь, проте в ході перевірки інформація не знайшла свого підтвердження, вказана обставина не може сама по собі бути підставою для задоволення позову, оскільки у такому випадку мала місце реалізація особою конституційного права, передбаченого статтею 40 Конституції України, а не поширення недостовірної інформації. Згідно ст. 40 Конституції України усі мають право направляти індивідуальні чи колективні письмові звернення або особисто звертатися до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів, що зобов'язані розглянути звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк. Проаналізувавши зміст заяви відповідача до Секретаріату Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини та норми права, які регулюють спірні правовідносини сторін, суд дійшов висновку, що відповідач реалізувала право на звернення до компетентних органів, передбачене ст. 40 Конституції України. Позивач стверджує, що інформація, викладена у заяві відповідача є неправдивою та такою, що є недостовірною. Однак, аналіз наведених норм дає підстави суду для висновку, що факти, які б доводили, що звернення відповідача мотивовано цілеспрямованими діями з метою принизити честь, гідність чи ділову репутацію позивача, відсутні. Отже, з урахуванням викладеного суд приходить висновку про відмову у задоволенні позовних вимог [PERSON] до Прокуратури Чернівецької області про визнання поширеної інформації недостовірною та відкликання документа.

Outcome: dismissed