Jurisdiction: civil
Date: 2021-08-29 00:00:00

13 травня 2021 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідача гаражного-будівельного кооперативу «Зірочка-1» про стягнення середнього заробітку за час затримки при звільненні. В обґрунтування позовних вимог вказує на те, що позивач [PERSON] з 16.11.2018 року працював у Гаражно-будівельного кооперативу «Зірочка-1» на посаді сторожа, що підтверджується трудовою книжкою позивача та формою ОК-5 Пенсійного фонду України. Згідно наказу від 16.11.2020 року № 38 позивач був звільнений з посади сторожа з 16.11.2020 року, на підставі п.2 ст.40 КЗпП України - за станом здоров`я. Даним незаконним звільненням право на працю позивача було порушено роботодавцем/відповідачем, звільнення було незаконним, безпідставним та було викликано лише невдоволенням керівництва відповідача, щодо «переведення сторожів» на роботу без офіційного працевлаштування для мінімізації податків. Безпідставність першого звільнення 16.11.2020 року за станом здоров`я згідно п. 2ст. 40 КзпП України було визнано самим відповідачем лише після перевірки Управління держпраці в Черкаській області та звернення 17.12.2020 р. Позивача до суду з відповідною заявою про поновлення на роботі (справа 712/12723/20). Відповідач лише в судовому засіданні 24.03.2021 року по справі № 712/12723/20 разом з заперечення на відповідь на відзив повідомив, що згідно протоколу зборів правління відповідача № 43/1 від 25.12.2020 року позивач з 25.12.2020 року поновлений на роботі. У зв`язку з поновленням на роботі позивача, в задоволені позовних вимог по справі № 712/12723/20 відмовлено. Проте, даним протокол зборів правління відповідача № 43/1 від 25.12.2020 року відразу було ухвалено рішення про друге звільнення позивача вже згідно п.1 ч. 1 ст.40 КЗпП. Відповідно до наказу № 45 від 31.12.2020 року відповідач звільнив позивача вдруге. Як вже зазначалось, позивач дізнався про друге звільнення згідно п. 1 ч. 1 ст.40 КЗпП відповідно до наказу № 45 від 31.12.2020 року, лише 24.03.2021 року. Трудову книжку отримав 15.04.2021 року під розписку, а фактичний розрахунок нарахованої виплати при звільненні отримав лише 16.04.2021 року. Позивач вважає за потрібне зазначити, що відповідачем в справі № 712/12723/20 у відзиві на позовну заяву від 19.02.2021 року визнає, що позивач звільнений один раз згідно п. 2 ч. 1 ст. 40 КЗпП України. Крім того в судовому засіданні 26.02.2021 року відповідач та його представник стверджували, що звільнили позивача лише згідно п. 2 ст. 40 КЗпП України. Про поновлення на роботі від 25.12.2020 року згідно протоколу зборів правління відповідача № 43/1 від 25.12.2020 року та звільнення від 31.12.2020 року згідно п.1 ч. 1 ст.40 КЗпП України жодної інформації не повідомляли. Відповідач всупереч ст. 83 ЦПК лише в запереченні на відповідь на відзив повідомив про існування даного факту та додав копію наказу про звільнення від 31.12.2020 року № 45. Відповідач грубо порушив законодавство про працю, звільнення позивача, згідно п.1 ч.1 ст.40 КЗпП України на підставі наказу про звільнення від 31.12.2020 року № 45 є незаконним, таким що не відповідає вимогам чинного законодавства з наступних підстав: Всупереч вимогам статті 492 КЗпП України відповідач не запропонував позивачу вакантні посади на підприємстві, хоча повинен був це зробити. Станом на день звільнення 31.12.2021 року відповідачем не проведено розрахунок при звільненні, позивачу не виплатили нараховану заробітну плату, компенсацію за не використану відпустку та вихідну допомогу при звільненні, разом в сумі - 13655 грн. 86 коп. Таким чином з позивачем був проведений не повний розрахунок при звільненні та належні позивачу нараховані кошти були виплачені лише 16.04.2021 року. Внаслідок порушення відповідачем законних прав позивача [PERSON] , а саме: незаконного звільнення 16.11.2020 року за станом здоров`я, згідно п.2 ч. 1 ст. 40 КЗпП України, незаконність звільнення 16.11.2020 року було визнано самим відповідачем лише після перевірки Управління держпраці в Черкаській області та звернення 17.12.2020 р. Позивача до суду з відповідною заявою про поновлення на роботі (справа 712/12723/20) та незаконного звільнення 31.12.2021 року за скороченням штату, згідно ч. 1 п. 1ст.40 КЗпП України, про яку позивач дізнався лише в березні 2021 року підчас розгляду справи № 712/12723/20, а також проведення несвоєчасного розрахунку при звільненні 31.12.2021 року лише 16.04.2020 року, відповідачем порушено конституційне права позивача на оплату працю, було порушено звичний для Позивача уклад життя, завдало моральних страждань, які виразилися в переживаннях, пов`язаних необхідністю звернення до суду за захистом свого порушеного права, останній зазнав втрат немайнового характеру, тобто позивачу завдано моральну шкоду. В результаті невиплати заробітної плати протягом тривалого періоду часу, позивач поніс моральні страждання, що зумовило зміну способу життя, був змушений докладати додаткових зусиль для організації свого життя для належного утримання. Враховуючи, що позивач був незаконно розбавлений джерела існування, через що опинилися в складних життєвих обставинах, оскільки була позбавлена можливості забезпечувати себе належними умова для проживання, що призвело до депресії, загострення хронічних хвороб. 17 травня 2021 року ухвалою Соснівського районного суду м. Черкаси позовну заяву залишено без руху та наданий строк для усунення недоліків - сплати судового збору у встановленому законом розмірі. 11 червня 2021 року позивач скерував до суду заяву про усунення недоліків в якій просив суд залишити вимогу про стягнення моральної шкоди без розгляду. 22 червня 2021 року ухвалою Соснівського районного суду м. Черкаси відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. 15 липня 2021 року представник відповідача голова правління ГБК «Зірочка -1» скерував до суду пояснення по справі. В поясненнях зазначив, що позивач 17 листопада 2020 року відмовився від отримання трудової книжки та розрахунку при звільненні про що складено акт № 3 від 17 листопада 2020 року, зареєстрованого під номером 165. 17 листопада 2020 року позивачу було направлено лист № 95 від 17.11.2020 року про отримання трудової книжки та розрахунку при звільненні. Розрахунок та трудову книжку погодився отримати тільки після рішення суд 15 квітня 2021 року про що свідчить розписка надана та підписана позивачем. 21 липня 2021 року позивач скерував до суду заперечення на пояснення, які обґрунтував тим, що в документах, що були подані відповідачем, а саме листі № 95 від 17.11.2020 року та акті № 3 від 17.11.2020 року, йдеться про звільнення позивача 16.11.2020 року згідно наказу № 38 від 16.11.2020 року, що не є предметом даного спору. Позивач просить стягнути середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні 31.12.2020 року згідно наказу № 45 від 31.12.2020 р. Позивач дізнався про друге звільнення, відповідно до наказу № 45 від 31.12.2020 р. лише 24.03.2021 року у судовому засіданні по справі № 712/12723/20 разом з запереченням на відповідь на відзив, трудову книжку з відповідним записом про звільнення 31.12.2020 р. отримав 15.04.2021 року, а фактичний розрахунок нарахованої виплати при звільненні 31.12.2020 р. згідно наказу № 45 отримав 17.04.2021 р. що і підтверджується доданими до позовної заяви доказами. На підставі ст.279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження з повідомлення сторін. Відповідно до п. 3 розділу ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02.06.2016 року №1402-VІІІ «Про судоустрій та статус суддів», районні, міжрайонні, районні у містах, міські, міськрайонні суди продовжують здійснювати свої повноваження до утворення та початку діяльності місцевого окружного суду, юрисдикція якого розповсюджується на відповідну територію. Позивач та представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримали, просили суд їх задовольнити. Вказували, що з 16.11.2021р. позивача на роботі не працював, у зв`язку з незгодою з першим звільненням від отримання розрахунку відмовився та звернувся до суду з позовом про поновленняна роботі. В ході судового розгляду відповідач повідомив про поновлення на роботі з 25.12.2020 р. та друге звільнення 31.12.2020р., що стало підставою для відмови у позові рішенням суду від 15 квітня 2021 року. Після винесення рішення позивач пред`явив вимогу про розрахунок та 16 квітня отримав розрахунок при звільненні. Відповідач та представник відповідача в судовому засідання заперечували проти задоволення позовних вимог. Вказували, що оскільки у день звільнення 31.12.2020р. позивач не працював, розрахунок з ним був проведений 16 квітня 2020 року на підставі його вимоги 15 квітня 2021 року, а тому строки проведення розрахунку згідно ст.116 КЗпП України відповідачем не порушені. Дослідивши матеріали справи, заслухавши учасників процесу, судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини, що регулюються нормами цивільного та трудового законодавства. Судом встановлено, що позивач [PERSON] прийнятий на посаду сторожа в ГБК «Зірочка-1» 16 листопада 2018 року на підставі наказу № 27 від 16.11.2018 року. 16 листопада 2020 року [PERSON] звільнений з посади сторожа в ГБК «Зірочка-1» на підставі наказу № 38 від 16.11.2020 року. Відповідно до наказу № 38 від 16.11.2020 року виданого ГБК «Зірочка-1» [PERSON] сторожа ГБК звільнено з 16 листопада 2020 року внаслідок виявленої невідповідно виконуваній роботі за станом здоров`я, яка перешкоджає продовженню даної роботи пункту 2 ст. 40 КЗпП, головному бухгалтеру розрахувати [PERSON] на день звільнення. Під наказом міститься підпис [PERSON] про ознайомлення. 17.11.2020 року складено акт № 3 про відмову [PERSON] в отримання трудової книжки та розрахунку при звільненні. 17 листопада 2020 року № 95 ГБК «Зірочка-1» направлено заяву [PERSON] про отримання трудової книжки та розрахунку при звільненні. 09 грудня 2020 року Управлінням Держпраці у Черкаській області видано ГБК «Зірочка-1» припис про усунення виявлених порушень № ЧК -745/374/АВ/П. 16 грудня 2020 року № Г-873/14-01/10810 Управління Держпраці у Черкаській області надано відповідь на звернення [PERSON] в даній відповіді зазначено те, що при здійсненні перевірки правильності нарахування та виплати заробітної плати порушень законодавства про оплату праці не встановлено. При проведенні у травні та серпні 2020 року розрахунку середньої заробітної плати для нарахування заробітної плати за час щорічної відпустки, [PERSON] не враховано коефіцієнт підвищення заробітної плати, чим порушено вимоги п. 10 Постанови КМУ від 08.02.1995 № 100 «Про затвердження порядку обчислення середньої заробітної плати», ст. 115 КЗпП України. Згідно пояснень адміністрації Гаражно-будівельного кооперативу «Зірочка- 1», у зв`язку з погіршенням якості виконання функціональних обов`язків сторожа, [PERSON] надано направлення для проходження медичного огляд. Медичний огляд [PERSON] не пройдено. Наказом від 16.11.2020 № 38 [PERSON] звільнено за ч. 2 ст. 40 КЗпП України в зв`язку з невідповідністю працівником виконуваної роботи внаслідок стану здоров`я з 16.11.2020. При цьому документи, які підтверджують неможливість виконання [PERSON] обов`язків сторожа за станом здоров`я відсутні, чим порушено вимоги ч.2 ст. 40 КЗпП України. Згідно особової картки форми П-2 з 16.11.2018 по 16.11.2020 [PERSON] надавали щорічні відпустки на підставі наказів та особистих заяв. Станом на 16.11.2020 [PERSON] використані всі дні щорічної відпустки. Остаточний розрахунок, а саме заробітна плата за фактично відпрацьований час, нарахована та виплачена [PERSON] в день звільнення 16.11.2020. Кооперативом 17.11.2020, а не в день звільнення, на адресу [PERSON] направлено лист про необхідність з`явитись для отримання трудової книжки, чим порушено ст. 47 КЗпП. 25 грудня 2020 року [PERSON] поновлено на посаді сторожа в ГБК «Зірочка-1» згідно рішення правління від 25.12.2020 року. Відповідно до наказу № 45 від 31.12.2020 року виданого ГБК «Зірочка-1» [PERSON] сторожа ГБК звільнено з 31 грудня 2020 року, за скороченням штату працівників, по пункту № 1 статті 40 КЗзП України. Головному бухгалтеру розрахувати [PERSON] на день звільнення. 31 грудня 2020 року [PERSON] звільнений з посади сторожа в ГБК «Зірочка-1» за п. 1 ст. 40 КЗпП України на підставі наказу № 45 від 31.12.2020 року. Відповідно до нарахування виплати при звільненні [PERSON] нарахована при звільненні [PERSON] заробітна плата з 17 листопада по 31 грудня 2020 року 7797,46 грн., компенсація за невикористану відпустку з 17 листопада по 31 грудня 2020 року 537,63 грн., вихідна допомога при звільненні 5320 грн. 77 коп. Рішенням Соснівського районного суду м.Черкаси від 15 квітня 2021 року у справі № 712/12723/20 відмовлено у задоволенні позову [PERSON] до гаражно-будівельного кооперативу "Зірочка-1" про поновлення на роботі і оплату за час вимушеного прогулу. Відповідно до розписки від 15.04.2021 року та видаткового касового ордера від 16.04.2021р. [PERSON] отримав оригінал трудової книжки та розрахунок при звільненні. Відповідно до ст. 94 КЗпП, заробітна плата це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу. Згідно з ч. 1 ст. 115 КЗпП України, заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцять календарних днів та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. Відповідно до ч. 1 ст. 47 КЗпП, власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу. Згідно з ст. 116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належить йому від підприємства, установи, організації, проводиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Згідно зі ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною 5 цієї статті визначено, що докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Частиною 1 ст. 117 КЗпП України визначено, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Судом встановлено, підтверджено поясненням позивача, яке не оспорювалось відповідачем, останній відпрацьований день позивачем був 16 листопада 2021 року, коли його вперше було звільнено на підставі наказу № 38 від 16.11.2020 року. Як пояснив також позивач, у день свого першого звільнення 16.11.20217р. у зв`язку з незгодою із наказом про звільнення, позивач відмовивася отримати повний розрахунок. Вказаний факт також підтверджений поясненнями представників відповідача та актом про відмову від 17.11.2020р. Після поновлення на роботі на підставі рішення правління від 25.12.2020 року позивач до дня другого звільнення 31.12.2020р. до роботи не приступав, що сторонами не оспорювалось. Отже, оскільки у день звільнення 31.12.2020р. позивач був відсутній на робочому місці, то відповідно до ст.116 КЗпП України, належні йому від роботодавця суми мали бути йому виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Як встановлено в судовому засіданні з пояснень позивача, така вимога була ним пред`явлена 15 квітня 2021р. та 16 квітня 2021 року відповідачем був проведений з позивачем повний розрахунок згідно видаткового касового ордера від 16.04.2021р. на суму 10993 грн 00 коп. У зв`язку з вищевикладеним суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позовних вимог, оскільки в судовому засіданні не встановлений факт невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 КЗпП України. Доводи позивача про те, що він не приступив до роботи у період з 17 по 31 грудня 2021 року в зв`язку з тим, що відповідач йому не повідомив про поновлення його на роботі, суд вважає такими, що не обгрунтовують позовні вимоги, оскільки вказані доводи не передбачені положеннями статті 116 КЗпП України підставами для встановлення строків проведення розрахунку при звільненні. Наказ про звільнення позивача 31 грудня 2020 року позивачем не оспорювався, є чинним, а тому останнім робочим днем позивачем вважається 31 грудня 2020 року і в цей день звільнення позивач не працював, що не оспорював. У відповідності до ст. 141 ЦПК України судові витрати вразі відмови від позову покладається на позивача.

Outcome: dismissed