Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-24 00:00:00

Позивач звернулася з позовом до ТОВ «Агросільпром» про зміну підстав і формулювання звільнення, стягнення невиплаченої заробітної плати та відшкодування моральної шкоди. Представник позивача [PERSON],у судовому засіданні просив суд визнати незаконними дії Товариства з обмеженою відповідальністю «Агросільпром» щодо безпідставного звільнення [PERSON] за пунктом 2 частини 1 статті 41 Кодексу законів про працю України; зобов'язати Товариство з обмеженою відповідальністю «Агросільпром» скасувати наказ від 28 березня 2017 року за номером 48к стосовно звільнення [PERSON] з посади оператора лінії у виробництві харчової промисловості Товариства з обмеженою відповідальністю «Агросільпром» за пунктом 2 частини 1 статті 41 Кодексу законів про працю України, змінивши підстави та формулювання звільнення [PERSON] із посади оператора лінії у виробництві харчової промисловості Товариства з обмеженою відповідальністю «Агросільпром» з 28 березня 2017 року, за пунктом 1 статті 36 Кодексу законів про працю України, за угодою сторін; зобов'язати Товариство з обмеженою відповідальністю «Агросільпром» протягом трьох календарних днів з дня набрання рішення суду законної сили внести відповідний запис до трудової книжки [PERSON] серії АВ за номером 391020 про її звільнення із посади оператора лінії у виробництві харчової промисловості Товариства з обмеженою відповідальністю «Агросільпром» з 28 березня 2017 року, за пунктом 1 статті 36 Кодексу законів про працю України, за угодою сторін, та стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Агросільпром» на її користь моральну шкоду у розмірі 57 600 гривень. Крім того зазначив, що його довірителька отримала заробітну плату, а тому він відмовився від вимоги щодо стягнення з відповідача ТОВ Агросільпром» на користь його довірительки позивачки [PERSON] невиплаченої заробітної плати в період з 01 березня 2017 року по дату її звільнення, та надав суду письмову заяву від 22 вересня 2017 року. Представник відповідача у судовому засіданні просила суд у задоволенні позову відмовити у звязку з його необґрунтованістю. Суд дослідивши матеріали справи, вислухавши у судовому засіданні пояснення сторін, оцінивши надані сторонами докази та наведені ними доводи дійшов до наступного. Відповідно до ст. 60 ЦПК України \~кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню (ст. 61 ЦПК України). Судом встановлено, що 20.01.2017 року [PERSON] на підставі її особистої заяви та відповідно до наказу №8к від 20.01.2017 року прийнята на посаду оператора лінії у виробництві харчової продукції TOB «Агросільпром» з випробувальним терміном один місяць. 01.02.2017 року [PERSON] ознайомилась з Посадовою інструкцією оператора лінії у виробництві харчової продукції Товариства з обмеженою відповідальністю «Агросільпром», що підтверджується її особистим підписом в Журналі ознайомлення робітників TOB «Агросільпром» з Колективним договором, правилами внутрішнього трудового розпорядку та посадовою інструкцією, що відповідно до ч. 2 ст. 207 Цивільного кодексу України, є доказом вільного волевиявлення [PERSON] на згоду з умовами Посадової інструкції. Відповідно до п. 3.1.3 Посадової інструкції до переліку завдань оператора лінії у виробництві харчової продукції під час виконання ним своїх трудових обов'язків відноситься здійснення обслуговування товарно-матеріальних цінностей Товариства, а саме: контроль додержання норм використання сировини та матеріалів (пп. 3.1.3.1); пакування, сортування, перераховування, та переміщення до складу готової продукції (п.3.1.3.2); забезпечення зберігання на виробництві Товариства готової продукції та сировини, до яких оператор має безпосередній доступ під час виконання своїх трудових обов'язків (п.3.1.3.3). Згідно із п. 3.2.1. Посадової інструкції посадовими обов'язками оператора лінії у виробництві харчової продукції є додержання встановленого на виробництві Товариства режиму переміщення та зберігання готової продукції і сировини, до яких має безпосередній доступ під час виконання своїх трудових обов'язків, а саме: - пп. 3.2.1.1.: категорично заборонено виносити (переміщувати) з виробничих приміщень (цеху та складу) готову продукцію. У випадку виявлення сировини та/або готової продукції поза межами цеху, складу, та/або інших обставин, які перешкоджають збереженню сировини/готової продукції, оператор зобов'язаний негайно повідомити про це начальника виробництва, а за його відсутності - безпосередньо Директора Товариства. Оператор зобов'язаний неухильно та постійно додержуватись зазначеного обов'язку, порушення якого розцінюється як перешкоджання збереженню товарно-матеріальних цінностей Товариства; - пп. 3.2.1.2. вживати дії для запобігання та усунення випадків будь-яких порушень або невідповідностей на виробництві, а саме: при виявленні ситуацій, пов'язаних із злочинними та шахрайськими діями працівників Товариства та ситуацій корупційної складової (зловживання службовим становищем, зловживання повноваженнями, дача або отримання хабара, посередництво в хабарництві, незаконне використання працівником Товариства свого посадового становища всупереч законним інтересам Товариства з метою отримання вигоди у вигляді грошей, цінностей, іншого майна або майнових прав, послуг, для себе або третіх осіб, марнотратства або неналежного управління ресурсами Товариства, поведінки, що завдає або сприяє значній шкоді Товариству, а також замахів на вчинення таких дій, тощо), невідкладно, в письмовій формі повідомляти про даний факт начальнику виробництва або Директору Товариства. Порушення цього обов'язку розцінюється як перешкоджання збереженню товарно-матеріальних цінностей Товариства; - пп. 3.2.1.3. виконувати свої функціональні обов'язки в чіткій відповідності з положеннями та вимогами Посадової інструкції. Згідно із п. 5.1. Посадової інструкції оператор лінії у виробництві харчової продукції несе персональну відповідальність за: - пп.5.1.1. належне виконання своїх обов'язків, визначених цією Посадовою інструкцією, в межах, визначених Кодексом законів про працю України; - пп.5.1.6. неповідомлення/несвоєчасне повідомлення/порушення порядку повідомлення безпосереднього керівника або Директора Товариства про випадки порушень, визначених п.п. 3.2.1.1., 3.2.1.2. цієї Посадової інструкції; - пп.5.1.7. збереження матеріальних цінностей Товариства, до яких має безпосередній доступ під час виконання своїх трудових обов'язків. Таким чином, відповідно до Посадової інструкції [PERSON] за своїми посадовими обов'язками виконувала операції, що пов'язані з безпосереднім обслуговуванням товарно-матеріальних цінностей, оскільки під час виконання трудових обов'язків здійснювала їх оброблення, розподіл, переміщення, мала безпосередній доступ до сировини, матеріалів, готової продукції, до усіх виробничих приміщень та складу. Основний зміст трудових обов'язків [PERSON]С полягав у їх відповідальному характері з наявністю контролю за рухом товарно-матеріальних цінностей та їх зберіганням. 21.03.2017 року директором TOB «Агросільпром» виданий наказ №2-ОД/К про проведення службового розслідування інциденту, який мав місце 20.03.2017 року на території виробництва TOB «Агросільпром», а саме, виявлення факту несанкціонованого виносу співробітниками TOB «Агросільпром» готової продукції за межі виробничої території, проведення інвентаризації товарно-матеріальних цінностей та призначення складу комісії, відповідальної за проведення інвентаризації та службового розслідування. 24.03.2017 року уповноваженими членами комісії проведено інвентаризацію товарно-матеріальних цінностей складу виробництва TOB «Агросільпром», за результатами якої було виявлено нестачу товару (цукатів вісових та цукерок цукат в шоколаді) в асортименті на суму 51\~954 грн. 76 коп. Проведеним службовим розслідуванням встановлено, що зазначена нестача товарно-матеріальних цінностей виникла внаслідок їх розкрадання 17 та 20 березня 2017 року зі складу виробництва трьома працівницями, які також займали посади операторів лінії у виробництві харчової продукції TOB «Агросільпром». В ході службового розслідування також встановлено, що 20.03.2017 року [PERSON] застигнута начальником виробництва з пакетами цукатів в руках у жіночій роздягальні, розташованій на території виробництва, разом із працівницями, які вчинили розкрадання. За поясненнями [PERSON]С, пакети з цукатами були виявлені нею у шафі роздягальні та вона збиралась передати їх одній із зазначених працівниць. Крім того, за результатами перевірки встановлено, що в порушення вимог Посадової інструкції [PERSON] не повідомила керівництво підприємства про несанкціоноване знаходження готової продукції поза межами виробничої території підприємства, що є грубим порушенням вимог пп. 3.2.1.1. посадової інструкції, відповідно до якої оператору лінії у виробництві харчової продукції категорично забороняється виносити (переміщувати) з виробничих приміщень (цеху, складу) готову продукцію, а у випадку виявлення сировини або готової продукції поза межами цеху або складу оператор зобов'язаний невідкладно повідомити про це керівництво. Факт неповідомлення керівництво підприємства про несанкціоноване знаходження готової продукції поза межами виробничої території підприємства не заперечував у судовому засіданні і представник позивача, а тому дана обставина доказуванню не підлягає (ст. 61 ЦПК України). Неповідомлення [PERSON] керівництва про обставини, які перешкоджали збереженню готової продукції, що відповідно до Посадової інструкції розцінюється як перешкоджання збереженню товарно-матеріальних цінностей товариства та те, що [PERSON] контактувала з працівницями, які вчинили розкрадання, дали підстави для висновку про те, що [PERSON] знала про незаконні дії цих працівниць, однак допустила недбале (халатне) ставлення до виконання своїх службових обов'язків, не вчинила необхідних дій, чим сприяла розкраданню товарно-матеріальних цінностей. У звіті про службове розслідування вказано, що ці порушення трудових обов'язків [PERSON] унеможливлюють у подальшому довірити їй роботу з товарно-матеріальними цінностями підприємства, до яких [PERSON] має безпосередній доступ під час виконання своїх трудових обов'язків, тому до [PERSON] комісією вирішено застосувати до міру дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення. Наказом директора TOB «Агросільпром» від 28.03.2017 року [PERSON] звільнено з роботи з підстав, передбачених п. 2 ч. 1 ст. 41 КЗпП України. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 41 КЗпП України трудовий договір може бути розірваний з ініціативи власника або уповноваженого ним органу у випадку винних дій працівника, який безпосереднього обслуговує грошові, товарні або культурні цінності, якщо ці дії дають підстави для втрати довір'я до нього з боку власника або уповноваженого ним органу. Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в постанові від 6 листопада 1992 року "Про практику розгляду судами трудових спорів", звільнення з підстав втрати довір'я (п.2 ст.41 КЗпП) суд може визнати обґрунтованим, якщо працівник, який безпосередньо обслуговує грошові або товарні цінності (зайнятий їх прийманням, зберіганням, транспортуванням, розподілом і т. п.) вчинив умисно або необережно такі дії, які дають власнику або уповноваженому ним органу підстави для втрати до нього довір'я (зокрема, порушення правил проведення операцій з матеріальними цінностями). Таким чином, за змістом п.2 ч.1 ст.41 КЗпП України підставою для розірвання трудового договору у зв'язку з втратою довір'я є скоєння працівником винних дій. Форма вини при цьому значення не має. Як встановлено у судовому засіданні, що також не заперечував і представник позивача у судовому засіданні, [PERSON] знала, що несанкціоноване знаходження товарно-матеріальних цінностей поза межами виробничої території підприємства є обставиною, яка перешкоджає збереженню грошових і матеріальних цінностей, та знала про свій обов'язок невідкладно повідомити про це керівництво. Неповідомлення нею керівництва про зазначену обставину мало наслідком втрати до неї довіри та звільнення за п.2 ст.41 КЗпП України. Винні дії [PERSON] під час виконання посадових обов'язків встановлені комісією, створеною наказом директора TOB «Агросільпром» та зафіксовані у звіті про проведення службового розслідування від 24 березня 2017 року. Так, у роботодавця так само, як і у працівника є свої права. Роботодавець має право укладати, розривати або змінювати трудові договори з підлеглими на умовах, визначених Кодексом законів про працю, заохочувати працівників за ефективність праці, вимагати від них сумлінного виконання своїх обов'язків і дотримання правил внутрішнього трудового розкладу компанії, приймати нормативні акти з метою представництва і захисту прав роботодавця. Приймаючи [PERSON] на роботу, ТОВ «Агросільпром» розраховував, що [PERSON] буде сумлінно виконувати свої трудові обов'язки, додержуватись встановлених на підприємстві правил внутрішнього трудового розпорядку та вимог Посадової інструкції. Оператори лінії у виробництві харчової продукції, які працюють на виробництві TOB «Агросільпром», виконують роботи, пов'язані з безпосереднім доступом до товарно-матеріальних цінностей та їх обслуговуванням, а саме, до сировини та виробленої з неї готової продукції - цукатів в асортименті, які в готовому вигляді мають невеликий розмір, а тому їх легко винести за межі виробничих територій. Посадова інструкція оператора лінії у виробництві харчової продукції TOB «Агросільпром» містить обов'язок оператора вживати заходи, направлені на запобігання незаконній втраті товарно-матеріальних цінностей підприємства, повідомляти керівництво про факти несанкціонованого виносу (переміщення) сировини та готової продукції за межі виробничої території. Як встановлено у судовому засіданні, [PERSON] зазначені вимоги порушила, що відповідно до Посадової інструкції було розцінено TOB «Агросільпром» як перешкоджання збереженню товарно-матеріальних цінностей підприємства та стало підставою для втрати до неї довіри з боку TOB «Агросільпром». Таким чином, у зв'язку з грубим порушенням [PERSON] вимог Посадової інструкції були порушені саме права TOB «Агросільпром» на збереженість вироблених ним товарно-матеріальних цінностей, а не навпаки, як стверджує [PERSON] Враховуючи викладене, видаючи наказ про звільнення [PERSON] з роботи у зв'язку з учиненням нею винних дій, які дають підстави для втрати довір'я до неї як працівника, що безпосередньо обслуговує товарно-матеріальні цінності (на підставі пункту 2 частини першої статті 41 КЗпП України), ТОВ «Агросільпром» діяло відповідно до вимог чинного трудового законодавства, а тому позовні вимоги у частині про зміни підстав і формулювання звільнення не знайшли свого підтвердження у судовому засіданні, що є підставою для задоволення позову у цій частині. У судовому засіданні встановлено, що ТОВ «Агросільпром» вчасно та у повному обсязі виплатив [PERSON] заробітну плату за період роботи з січня 2017 року по день звільнення на картковий зарплатний рахунок [PERSON], відкритий в ПАТ «ОТП Банк» на підставі укладеного між ТОВ «Агросільпром» та ПАТ «ОТП Банк» Генерального договору (про обслуговування зарплатного проекту з використанням міжнародних платіжних пластикових карток) №SP/302/002517/16 від 03.11.2016 року. Відповідно до п. 2.1. Генерального договору Банк відкриває ТOB «Агросільпром» Карткові рахунки на користь Працівників Організації; здійснює обслуговування Карткових рахунків Держателів за Дебетово-кредитовою схемою; здійснює Розрахунково-касове обслуговування Організації по перерахуванню сум оплати праці та інших надходжень, які не відносяться до оплати праці та не суперечать чинному законодавству України на Картокві рахунки працівників та здійснює розрахунково-касове обслуговування Карткових рахунків Держателів; видає працівникам Платіжні Картки, які передбачені Тарифами. Відповідно до п. 3.1.4. Генерального договору Банк зобов'язується: здійснювати зарахування коштів на Рахунки Держателів згідно Реєстру в електронній формі, підписаного Електронними підписами, який оформлюється за шаблоном, що формується за допомогою Системи Клієнт-Банк та який отримується Банком від організації через Систему Клієнт-Банк; здійснювати розрахунково-касове обслуговування Організації по перерахуванню сум оплати праці та інших надходжень, що не суперечать чинному законодавству, на Карткові рахунки Держателів. За період з 01 березня 2017 року по дату звільнення 28 березня 2017 року ТОВ «Агросільпром» виплачена заробітна плата [PERSON], за вирахуванням утримань, на загальну суму 2554 грн. 66 коп. ТОВ «Агросільпром» здійснив наступні виплати [PERSON]: - 16.03.2017 року на картковий рахунок [PERSON] перерахований аванс у розмірі 1478,00 грн., що підтверджується наданою до Банку відомістю «Заробітна плата і аванси» №41 від 16.03.2017 року та банківською випискою від 16.03.2017 року; - 28.03.2017 року (дата звільнення) на картковий рахунок [PERSON] перерахована друга половина заробітної плати у розмірі 760,64 грн., що підтверджується наданою до Банку відомістю «Заробітна плата і аванси» №44 від 28.03.2017 року та банківською випискою від 28.03.2017 року. Відповідно до ст. 115 Кодексу законів про працю України заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. Враховуючи надані суду докази, зобов'язання ТОВ «Агросільпром» по виплаті [PERSON] заробітної плати за період з 01 березня 2017 року по дату звільнення виконані в повному обсязі та у встановлений законодавством строк, а тому позовні вимоги позивача у цій частині також задоволенню не підлягають. Згідно ч.1 ст. 23 Цивільного Кодексу України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Така шкода, виходячи з п.1 та п.2 ч.2 ст. 23 Цивільного Кодексу України може проявлятися у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів. Згідно ч.4 ст.23 Цивільного Кодексу України оральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов'язана з розміром цього відшкодування. Фізична особа, діями якої порушено особисте немайнове право фізичної особи, зобов'язані вчинити необхідні дії для його негайного поновлення (ч.1 ст. 276 Цивільного Кодексу України). Якщо дії, необхідні для негайного поновлення порушеного особистого немайнового права фізичної особи, не вчиняються, суд може постановити рішення щодо поновлення порушеного права, а також відшкодування моральної шкоди, завданої його порушенням (ч.2 ст.276 Цивільного Кодексу України). Якщо фізичній особі внаслідок порушення її особистого немайнового права завдано майнової та (або) моральної шкоди, ця шкода підлягає відшкодуванню (ст. 280 Цивільного Кодексу України). Частиною 1 ст. 1167 Цивільного Кодексу України передбачено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Порядок відшкодування моральної шкоди у сфері трудових відносин регулюється статтею 2371 КЗпП України, яка передбачає відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Порядок відшкодування шкоди визначається законодавством. Зазначена норма закону містить перелік юридичних фактів, що складають підставу виникнення правовідносин щодо відшкодування власником або уповноваженим ним органом завданої працівнику моральної шкоди. Підставою для відшкодування моральної шкоди згідно із статтею 2371 КЗпП України є факт порушення прав працівника у сфері трудових відносин, яке призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагало від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Враховуючи, що заробітна плата за період з 01 березня 2017 року по дату звільнення - 28 березня 2017 року була виплачена [PERSON] своєчасно та в повному обсязі, позовні вимоги щодо стягнення заробітної плати є необґрунтованими, і, відповідно, відсутні підстави для стягнення моральної шкоди у зв'язку з затримкою виплати заробітної плати. Видаючи наказ про звільнення [PERSON] з роботи у зв'язку з учиненням нею винних дій, які дають підстави для втрати довір'я до неї як працівника, що безпосередньо обслуговує товарно-матеріальні цінності (на підставі пункту 2 частини першої статті 41 КЗпП України), TOB «Агросільпром» діяв відповідно до вимог чинного трудового законодавства, а тому відсутні правові підстави, передбачені ст. 237 1 Кодексу законів про працю України, для відшкодування TOB «Агросільпром» моральної шкоди [PERSON], оскільки трудові права [PERSON] не порушені. Крім того, твердження [PERSON] в обґрунтування спричиненої моральної шкоди про втрату нормальних життєвих зв'язків, про докладання нею додаткових зусиль для організації свого життя у зв'язку з нібито незаконними діями відповідача, є декларативними, оскільки не підтверджені жодними доказами, адже сама по собі констатація факту про нанесення моральної шкоди [PERSON] не може бути беззаперечною підставою для відшкодування моральної шкоди без доведеності її заподіяння. При розрахунку розміру моральної шкоди позивач посилається на Методичні рекомендації «Відшкодування моральної шкоди», викладені в листі Міністерства юстиції України від 13.05.2004 року №35-13/797. Представник відповідача в судовому засіданні акцентував увагу суду на той факт, що Методичні рекомендації, на які посилається позивач, ще 20.09.2013 року скасовані листом Міністерства юстиції України за N10.3-26/618, з тих підстав, що методичні рекомендації «Відшкодування моральної шкоди» посилаються на застарілі або не існуючі норми права, а тому лист Мін'юсту від 13 травня 2004 року N35-13/797, а також додатки до нього не повинні використовуватися у подальшому. Враховуючи викладене вище, наявність завданої моральної шкоди [PERSON] не доведено, що є підставою для відмови у задоволенні позову у цій частині. Відповідно до ст. 88 ЦПК України суму судових витрат віднести за рахунок Держави.

Outcome: dismissed