Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-03 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до відповідача про стягнення заборгованості по аліментах та стягнення неустойки за сплату аліментів, в якому вказала, що з відповідачем проживали однією сімєю з 10 вересня 1995 року по 26 вересня 1999 рік. 4 лютого 1998 року від спільного проживання в них народився син [PERSON]. Рішенням Бердянського міськрайонного суду від 24 жовтня 2008 року з відповідача на користь позивача стягнуто аліменти на утримання сина в розмірі 1 / 6 частини всіх видів заробітку. Відповідач аліменти не сплачував, станом на 1 листопада 2015 року заборгованість по них складає 15545,01 грн. Позивач вказує, що у звязку з невиплатою аліментів її матеріальне становище погіршилося, вона не може самостійно утримувати та забезпечувати належний стан сімї, а тому просить стягнути заборгованість по аліментах 15545,01 грн., неустойку за 3 роки в розмірі 24533,91 грн., додаткові витрати у розмірі 600 грн., а також всі судові витрати. Позивач в судовому засіданні позов підтримала в повному обсязі. Представник позивача в судовому засіданні з позовом в такому розмірі був не згоден, вказав, що заборгованість по аліментах складає 4432 грн., а методика нарахування неустойки на заборгованість є не зрозумілою, за їх підрахунками вона складає 1476 грн., а не 24533,91 грн. Таку суму відповідач згоден був платити. При цьому вказав, що заборгованість може стягуватися і державним виконавцем на підставі виконавчого листа про стягнення аліментів. У задоволенні додаткових витрат також просив відмовити, оскільки такий вид процесуальних витрат не передбачений ЦПК. Суд, вислухавши всіх учасників процесу, дослідивши матеріали справи, вважає позов необґрунтованим та таким, що не підлягає задоволенню на підставі наступного. Як встановлено в судовому засіданні, відповідач є батьком дитини [PERSON], [INFO] (а.с. 5), що не оспорювалось стороною відповідача в судовому засіданні. Позивачем надано копії документів, зокрема це і розрахунок заборгованості за період з 29 листопада 1999 року по 1 листопада 2015 року, датований 12 листопада 2015 року за № 65833, згідно якому було проведено розрахунок пені, який не завірений належним чином та сам по собі не містить жодних печаток (а.с. 12). Інші документи, що долучені до матеріалів справи зі сторони позивача, зокрема ухвала суду про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України, витяги про реєстрацію в Єдиному реєстрі заборон відчуження, постанова про арешт майна боржника, виконавчий лист та пояснення боржника (а.с. 11,13-18) відношення до заборгованості та, як наслідок, виникнення права на неустойку, ніякого не мають та не дають суду підстав переконатися в наявності заборгованості, пені та чітко вирахувати суму боргу. Відповідно до ст. 194 ч.ч. 3,4 СК України заборгованість за аліментами, які стягуються відповідно до статті 187 цього Кодексу, погашається за заявою платника шляхом відрахувань з його заробітної плати, пенсії, стипендії за місцем їх одержання або стягується за рішенням суду. Заборгованість за аліментами стягується незалежно від досягнення дитиною повноліття, а у випадку, передбаченому статтею 199 цього Кодексу, - до досягнення нею двадцяти трьох років. Згідно ст. 195 СК України заборгованість за аліментами, присудженими у частці від заробітку (доходу), визначається виходячи з фактичного заробітку (доходу), який платник аліментів одержував за час, протягом якого не проводилося їх стягнення. Якщо платник аліментів не працював на час виникнення заборгованості, але працює на час визначення її розміру, заборгованість визначається із заробітку (доходу), який він одержує. Якщо платник аліментів не працював на час виникнення заборгованості і не працює на час визначення її розміру, вона обчислюється виходячи із середньої заробітної плати працівника для даної місцевості. Розмір заборгованості за аліментами обчислюється державним виконавцем, а у разі спору - судом. При цьому, Інструкцією з організації примусового виконання рішень передбачено, що розрахунок заборгованості повинен бути помісячним і містити суму заробітної плати та інших доходів боржника, що залишилася після утримання податків, відсоток або частку заробітку (доходу), визначений виконавчим документом, загальну суму заборгованості. Як вбачається з ст. 196 ч. 1 СК України при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов'язана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення. Відповідно до ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін . Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ДСТУ 4163-2003, затвердженого наказом Держспоживстандарту України від 07.04.2003 № 55 відмітку про засвідчення копії документа складають зі слів "Згідно з оригіналом", назви посади, особистого підпису особи, яка засвідчує копію, її ініціалів та прізвища, дати засвідчення копії і проставляють нижче реквізиту. З огляду на викладене суду дійшов висновку, що єдиним документом, що міг би підтвердити наявність заборгованості по аліментах є розрахунок заборгованості, який повинен надати державний виконавець з чітким зазначенням сум помісячної несплати аліментів, на підставі чого суд міг би вирахувати дійсний обсяг боргу та пені. В даному випадку позивачем надано копію з документу під назвою «Розрахунок заборгованості боржника по аліментах», яка належним чином не завірена, сам документ не має помісячної роздруківки заборгованості, не засвідчений ніяким способом. Суд критично сприймає розрахунок пені, який наведено в позовній заяві, оскільки він не відповідає методиці нарахування пені в аліментних відносинах, а містить лише множення суми 3555,64 на коефіцієнт 3 та ділення на відсотки. В судовому засіданні сума в 24533,91 грн. неустойки не обґрунтована та неконкретизована. Суд звертає увагу, що підстави застосування ст. 174 ЦПК України в даному випадку відсутні, оскільки відповідачем позов не визнано в повному обсязі та між сторонами залишився спір про розмір заборгованості по аліментах та неустойці, а тому суд не може задовольнити позов частково внаслідок часткового визнання позову відповідача на суму, яка запропонована представником відповідача, оскільки справа не містить належного підтвердження наявності заборгованості. Таким чином, дані позовні вимоги не обґрунтовані, позбавленні належної доказової бази, а тому позов заявлено поспішно, не підтверджений належними доказами, та задоволенню не підлягає. Під час розгляду даної цивільної справи позивачем не було надано розрахунку помісячної заборгованості, який передбачено Інструкцією з організації примусового виконання рішень. Відповідно до загальних положень ЦПК України докази подаються сторонами та іншими особами, вони мають рівні права щодо надання таких доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості, а тому суд за власною ініціативою не може витребувати такі докази, порушуючи принцип змагальності. Суд вважає за можливе розяснити, що відповідно до вимог СК України, стягувач та боржник мають право надати державному виконавцю підтверджуючі документи про сплату аліментів, державним виконавцем здійснюється розрахунок заборгованості з помісячним розрахунком та, у разі незгоди вказаних сторін, вказана заборгованість може бути вирахувана судом. З встановленням помісячної заборгованості суд може правильно вирахувати й суму пені за несплату аліментів, але рішення суду обовязкове для виконання та на неналежних доказах та припущеннях ґрунтуватися не може. Відповідно до ст. 88 ЦПК України вимоги про стягнення судових витрат у звязку з відмовою у позові задоволенню не підлягають. На підставі викладеного, ст. ст. 194 - 196 СК України та

Outcome: dismissed