Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-11 00:00:00

09.03.2017 року позивач звернувся до суду з позовом та просив ухвалити рішення, яким визнати за ним, [PERSON], право власності на земельну ділянку площею 0,0332 га, для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, яка знаходиться за адресою: місто Одеса, вулиця Чернігівська, 23-а, в порядку спадкування після [PERSON], померлої 22 вересня 2015 року. Свої вимоги мотивував тим, що 22 вересня 2015 року померла його бабуся [PERSON], після її смерті відкрилась спадщина, а він є спадкоємцем за законом майна померлої. Позивач стверджує, що на підставі Державного акту про право власності на земельну ділянку його бабусі [PERSON] належала земельна ділянка, за адресою м. Одеса, вул. Чернігівська, № 23-а, проте остання в 2005 році здійснила відчуження частини ділянки (0,0200 га) на користь [PERSON] згідно договору купівлі-продажу частини земельної ділянки, посвідченого приватним нотаріусом [PERSON] У звязку з відсутністю державної реєстрації частини земельної ділянки, що залишилась після відчуження померлою за її життя, нотаріусом, що видав відповідні свідоцтва про право на спадщину на будинок, було відмовлено у видачі свідоцтва на земельну ділянку та рекомендовано звернутися до суду. Вищевказане і стало підставою для звернення до суду з даним позовом. Особи, що беруть участь у справі, про час і місце судового розгляду сповіщені належним чином у порядку ст.74, 76, 77 ЦПК України. Позивач [PERSON] позов підтримав в повному обсязі, просив його задовольнити на підставі наявних у справі документів, посилаючись на обставини викладені в позові. Представник відповідача [PERSON] міської ради у судове засідання не зявився, про час, дату та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, 05.04.2017 року від представника [PERSON] надійшла до суду заява про розгляд справи за відсутності відповідача. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що вимоги позову не підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Перш за все, слід зауважити, що судом позивачеві роз'яснювалось право на звернення до суду з клопотаннями про витребування доказів, призначення експертизи тощо, однак позивач вважав наявні у справі документи достатніми та наполягав на розгляді справи за вказаними документами, а з урахуванням вимог ст.11 ЦПК України, суд позбавлений права витребувати будь-які докази з власної ініціативи. В судовому засіданні встановлено, що на підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки, посвідченого державним нотаріусом Другої [PERSON] державної нотаріальної контори [PERSON] від 01 вересня 2005 року, реєстровий № 3-2846 [PERSON] була власником земельної ділянки площею 0,0532 га, у межах згідно з планом, що розташована за адресою м. Одеса, вул. Чернігівська, 23-а, з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка). В подальшому, 09 листопада 2005 року [PERSON] було видано Державний акт про право приватної власності на землю Серії ЯБ № 296258, який було зареєстровано в Книзі записів реєстрації державних актів на право приватної власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 010550503276. 20 листопада 2005 року приватним нотаріусом [PERSON] міського нотаріального округу [PERSON] було посвідчено Договір купівлі-продажу земельної ділянки, який було зареєстровано в реєстрі за № 7204, відповідно до умов якого [PERSON] продала громадянці [PERSON] земельну ділянку площею 0,0200 га, із вищезазначеної земельної ділянки Про посвідчення вказаного договору, приватним нотаріусом було здійснено відповідну відмітку на самому Державному акті. Окрім того, судом встановлено, що на підставі Свідоцтва про право власності Серія САЕ № 798285 виданого виконавчим комітетом [PERSON] міської ради 13.12.2012 року, [PERSON] була власником житлового будинку під № 23А, розташованого в місті Одесі по вулиці Чернігівській, який складається в цілому з одного черепашникового житлового будинку під літерою «Б», загальною площею 173,2 кв.м., житловою площею 87,2 кв.м. 22 вересня 2015 року [PERSON] померла, про що Відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті [PERSON] міського управління юстиції було складено відповідний актовий запис № 9896, що підтверджується Свідоцтвом про смерть [PERSON] І-ЖД № 426206. Після її смерті відкрилась спадщина на ще вказане нерухоме майно. У відповідності зі ст. 1223 ЦК у разі відсутності заповіту право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Відповідно до ст. 1258 ЦК спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття. Згідно зі ст. 1261 ЦК у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Спадкоємцем майна [PERSON] першої черги за законом являється її донька [PERSON], про що свідчить Свідоцтво про народження Серії І-ЧЭ № 625712, яка відмовилась від прийняття спадщини на користь свого сина [PERSON], Свідоцтво про народження Серії ІІ-ЖД № 431103. У відповідності до ст.. 1265 Цивільного кодексу України у п'яту чергу право на спадкування за законом мають інші родичі спадкодавця до шостого ступеня споріднення включно, причому родичі ближчого ступеня споріднення усувають від права спадкування родичів подальшого ступеня споріднення. Ступінь споріднення визначається за числом народжень, що віддаляють родича від спадкодавця. Народження самого спадкодавця не входить до цього числа. У п'яту чергу право на спадкування за законом одержують утриманці спадкодавця, які не були членами його сім'ї. Утриманцем вважається неповнолітня або непрацездатна особа, яка не була членом сім'ї спадкодавця, але не менш як п'ять років одержувала від нього матеріальну допомогу, що була для неї єдиним або основним джерелом засобів до існування. Відповідно до ч.1 ст.1268 ЦК спадкоємець за законом чи за заповітом має право прийняти спадщину. Відповідно до статті 1217, 1218 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. У встановлений законом строк [PERSON] звернувся до Третьої одеської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини за законом після померлої 22 вересня 2015 року [PERSON], у результаті чого державним нотаріусом [PERSON] було заведено спадкову справу № 929/2015. 29 березня 2016 року державним нотаріусом Третьої одеської державної нотаріальної контори [PERSON] за рестр. №6-536 було посвідчено Свідоцтво про право на спадщину за законом, відповідно до якого [PERSON] успадкував після смерті бабусі [PERSON] житловий будинок під № 23А, розташований в місті Одесі по вулиці Чернігівській, який складається в цілому з одного черепашникового житлового будинку під літерою «Б», загальною площею 173,2 кв.м., житловою площею 87,2 кв.м. Однак, постановою державного нотаріуса Третьої одеської державної нотаріальної контори [PERSON] від 13 травня 2016 року відмовлено [PERSON] у вчинені нотаріальної дії видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на земельну ділянку яка розташована за адресою: місто Одеса, вулиця Чернігівська, під № 23-а, після смерті [PERSON], яка померла 22 вересня 2015 року. Відповідно до ст.66 Закону України „ Про нотаріат " на майно, що переходить за правом спадкоємства до спадкоємців або держави, державним нотаріусом за місцем відкриття спадщини видається свідоцтво про право на спадщину. Видача свідоцтва провадиться у строки, встановлені цивільним законодавством України. Згідно\~\~ч.1ст.68 Закону України „Про нотаріат" отаріус\~\~при\~\~видачі\~\~свідоцтва\~\~про\~\~право\~ на\~\~спадщину за законом\~\~перевіряє\~\~факт смерті спадкодавця, час і місце відкриття спадщини,\~\~ наявність\~\~підстав\~\~для\~\~закликання\~\~до спадкоємства за законом\~\~осіб,\~\~які\~\~подали\~\~заяву\~\~про видачу свідоцтва, та склад спадкового майна. Відповідно ч.1\~ст.46 Закону України «Про нотаріат»\~нотаріуси, які вчиняють нотаріальні дії, мають право витребувати від фізичних та юридичних осіб відомості та документи, необхідні для вчинення нотаріальних дій. Так на запит Третьої одеської державної нотаріальної контори до Управління Держгеокадастру у м. Одесі Одеської області від 29.03.2016 року за № 1471/02-14 про надання витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку, яка розташована за адресою: місто Одеса, вулиця Чернігівська, під № 23-а, кадастровий номер земельної ділянки 5110136900:25:013:0049, яка належала [PERSON], померлій 22.09.2015 року, Управління Держгеокадастру у м. Одесі Одеської області надало повідомлення про відмову у наданні відомостей з Державного земельного кадастру від 11.04.2016 року за № РВ -5100322092016, в якому вказано, що у Державному земельному кадастрі відсутні запитувані відомості. З наведеного вбачається, що на теперішній час відсутня технічна документація із землеустрою, котра мала б обовязково містити: кадастровий план частини земельної ділянки, яка виділилася в окрему земельну ділянку, складений за результатами зйомки, матеріали польових геодезичних робіт, акт приймання-передачі межових знаків на зберігання при поділі земельної ділянки по межі поділу, збірний кадастровий план суміжних землевласників і землекористувачів, відомість обчислення площі земельної ділянки, відомості обробки теодологічного ходу та вирахування координат поворотних точок меж земельної ділянки; експлікація земельних угідь згідно з формою 6-зем і таке інше. Отже, відсутність вищевказаної документації не дає суду можливості вирішити питання щодо визнання за позивачем права власності у порядку спадкування за законом на земельну ділянку, оскільки матеріли справи не містять необхідної для цього технічної документації. Розглядаючи справу по суті, суд бере до уваги, що позивач з клопотанням про витребування та забезпечення доказів, в тому числі призначення по справі землевпорядної експертизи до суду не звертався, у звязку з чим, враховуючи диспозитивність процесу, справа розглядається за наявними у ній документами. Відповідно до ч.1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно\~ст. 10 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом.\~\~\~\~ Відповідно до ч. 1\~ст. 57 ЦПК України\~доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інші обставини, які мають значення для вирішення справи. Частиною 1\~статті 58 ЦПК України\~визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Відповідно до ч. 2.\~ст. 59 ЦПК України\~обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Згідно\~ст. 60 ЦПК України\~кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених\~ст. 61 цього кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі виникає спір.\~\~ Відповідно до п. 27\~Постанови Пленуму ВСУ № 14 від 18.12.2009 року «Про судове рішення у цивільній справі»\~під час судового розгляду предметом доказування є факти, якими обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше юридичне значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні рішення.\~\~ При поданні позовної заяви та протягом розгляду цивільної справи позивач не скористався своїм процесуальним правом та не надав до суду жодного належного та допустимого доказу, який би містив інформацію щодо предмету доказування, а саме документів які підтвердили б конфігурацію земельної ділянки на теперішній час. Поважності неможливості надати документи своєчасно позивач не пояснив, а суд безпосередньо не повинен брати участі у зборі доказового матеріалу. Слід також зазначити, що позивачу судом було розяснено, що в разі наявності труднощів щодо витребування доказів, або забезпечення доказів по справі, відповідно до статті 133 та 137 ЦПК, він має право скористатися своїм процесуальним правом та звернутися до суду з відповідними клопотаннями, чого в даному випадку здійснено не було. У зв'язку з вищевикладеним, на підставі повного, об'єктивного та безпосереднього дослідження наявних у справі доказів, з'ясування фактичних обставин, на які позивач посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, оцінивши наявні у справі докази, з'ясувавши їх достатність і взаємний зв'язок у сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] міської ради про визнання права власності на земельну ділянку в порядку спадкування задоволенню не підлягають, через їх недоведеність. При вирішенні спору суд враховує положення ст. 1 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Статтею 213 ЦПК України встановлено, що рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Згідно з вимогами ст.ст.124, 129 Конституції України, ст.1 ЦПК України задачами цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних, прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Основними засадами судочинства є законність, рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, забезпечення доведеності вини, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, гласність судового процесу та його повне фіксування технічними засобами, забезпечення апеляційного та касаційного оскарження та обов'язковість рішень суду до виконання. На підставі викладеного і

Outcome: dismissed