Jurisdiction: civil
Date: 2020-08-19 00:00:00

23.12.2019 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про усунення перешкод в користуванні житлом шляхом зняття з реєстрації. В обґрунтування позову вказує, що згідно свідоцтва про право власності на житло виданого 10.01.2001 року органом приватизації житла ВП «ЮУ АЕС» ДП «НАЕК Енергоатом», їй та відповідачу [PERSON] належить на праві спільної часткової власності по 1/2 частині квартири [ADDRESS] . Будучи зареєстрованим в даній квартирі, [PERSON] з 2009 року фактично там не проживає та не приймає участі у витратах з утримання квартири. У зв`язку з цим просить усунути перешкоди в користуванні житлом шляхом зняття відповідача з реєстрації. Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явилась, направила письмову заяву, в якій просить розглянути справу без її участі, зазначивши, що підтримує позовні вимоги та не заперечує проти ухвалення заочного рішення. Представник третьої особи також звернувся з заявою про розгляд справи без участі третьої особи, вказавши, що не заперечує проти задоволення позову. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, причину неявки суду не повідомив, про день, місце та час розгляду справи сповіщений вчасно та належним чином, шляхом розміщення оголошення про виклик, на офіційному веб-сайті судової влади України, в порядку передбаченому ст. 128 ЦПК України. На підставі ч.2 ст. 247 ЦПК України, у зв`язку неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Згідно ч.4 ст. 223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). У відповідності до ч.1 ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Судом встановлено, що відповідач про дату, час і місце судового засідання повідомлений належним чином, про причини неявки суду не повідомив, відзив на позов не надав, позивач не заперечує проти ухвалення заочного рішення, про що зазначила в заяві. За такого суд вважає можливими ухвалити у справі заочне рішення. Дослідивши письмові матеріали справи судом встановлено наступне. Згідно свідоцтва про право власності на житло виданого 10.01.2001 року органом приватизації житла ВП «ЮУ АЕС» ДП «НАЕК Енергоатом», [PERSON] та [PERSON] належить право спільної власності по 1/2 частині квартири [ADDRESS] (а.с. 13). З довідки про реєстрацію місця проживання особи № 2758 виданої 10.12.2019 року Виконавчим комітетом Южноукраїнської міської ради вбачається, що [PERSON] , [INFO] зареєстрований в квартирі [ADDRESS] (а.с. 12). Комісією ОСББ «Соборності 1», 23.12.2019 року складено акт про непроживання, згідно якого [PERSON] дійсно не проживає в квартирі [ADDRESS] ,та з 2009 року мешкає в Росії (а.с. 15). Статтею 41 Конституції України визначено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Згідно положень ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. У відповідності до ч.2 ст. 405 ЦК України, член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Згідно ст. 72 ЖК України, визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки провадиться в судовому порядку. У зв`язку з тим, що відповідач не проживає у спірній квартирі понад встановлені законом строки та не приймає участі в утриманні житла, позивач просить усунути перешкоди в користуванні житлом шляхом зняття його з реєстрації. Відповідно до ст. 7 Закону України від 11.12.2003 року "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні", зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі остаточного рішення суду про позбавлення права користування житловим приміщенням. Відсутність відповідача [PERSON] , у спірній квартирі понад встановлені строки підтверджується актом про непроживання складеним 23.12.2019 року (а.с. 15). Разом з тим, судом встановлено, що [PERSON] належить право власності на 1/2 частину квартири [ADDRESS] (а.с. 13). Частинами 1 та 2 ст. 355 ЦК України передбачено, що майно, яке є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Відповідно до ч.1, ч.2 ст. 369 ЦК України, співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Розпоряджання майном, що є у спільній сумісній власності здійснюється за згодою всіх співвласників. Згідно ст.150 ЖК України, громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Відповідно до ст. 155 ЖК України, жилі будинки (квартири), що є у приватній власності громадян, не може бути в них вилучено, власника не може бути позбавлено права користування жилим будинок (квартирою), крім випадків, установлених законодавством. Як слідує з аналізу вказаних норм цивільного і житлового законодавства, відповідач [PERSON] , який є співвласником квартири квартири [ADDRESS] та тривалий час не проживає в квартирі, не може бути позбавлений права користування квартирою за позовом іншого співвласника квартири, оскільки право приватної власності є непорушним та ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні, а тому будь-які правові підстави для визнання його втратившим право користування жилим приміщенням, відсутні. Право на користування квартирою [ADDRESS] , гарантовано відповідачу ст.ст. 369, 383 ЦК України. З огляду на викладене, дослідивши докази в їх сукупності та надавши їм правову оцінку, суд приходить до висновку, що у задоволенні позову [PERSON] про усунення перешкод в користуванні житлом шляхом зняття [PERSON] з реєстрації в квартирі [ADDRESS] , слід відмовити. Що ж до посилань позивача з приводу того, що відповідач не надає коштів на утримання квартири, суд роз`яснює, що відповідно до ст. 322 ЦК України, власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить. Обов`язок по оплаті співвласником квартири житлово-комунальних послуг, утримання будинку і прибудинкової території передбачений ст. 360 ЦК України, ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги». У відповідності до ст. 1191 ЦК України, позивач має право зворотньої вимоги.

Outcome: dismissed