Jurisdiction: civil
Date: 2018-07-16 00:00:00

04 липня 2017 року [PERSON] звернулась з позовом, яким просила визнати неправомірними дії Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» щодо нарахування їй заборгованості за кредитним договором №SAMDN50000023084981 від 18.08.2008 року, зобовязати відповідача зробити перерахунок та списати борг позивача за вказаним кредитним договором. Вказувала, що банком неправомірно нараховано їй заборгованість за кредитом в розмірі 20\~732 грн. 89 коп., оскільки -в 2011 році з позивача на користь відповідача за рішенням суду стягнуто заборгованість за кредитним договором №SAMDN50000023084981 від 18.08.2008 року, яку позивач повністю сплатила в 2013 році; -в 2015 році позивачу ПАТ КБ «Приватбанк» було видано довідку про відсутність заборгованості, через що між сторонами виникли правовідносини про заміну сторін первісного зобовязання (новація); -в порушення вимог ЗУ «Про захист прав споживачів» ПАТ КБ «ПриватБанк» не надавав інформацію на запити позивача. 12.02.2018 року позивач звернулась до суду із позовом, яким просила визнати виконавчий напис від 08.07.2017 року, вчинений ПН ЧМНО [PERSON] про стягнення з неї заборгованості на користь відповідача в розмірі 22\~385 грн. 55 коп. - таким, що не підлягає виконанню через те, що - нотаріусом при його вчиненні належним чином, у відповідності до вимог чинного законодавства, не було перевірено безспірність заборгованості позивача; - позивач на момент вчинення виконавчого напису нотаріуса не мала заборгованості перед банком; - на час вчинення виконавчого напису з позивача вже було стягнуто заборгованість на користь відповідача за кредитним договором. Відповідач своїм право на подання відзиву на позови не скористався. 11.07.2017 року згідно Ухвали відкрито провадження у справі за позовом [PERSON] про визнання дій відповідача неправомірними та його зобовязання вчинити певні дії. Відповідно до Ухвали від 14.02.2018 року відкрито провадження у справі за позовом [PERSON] про визнання виконавчого напису нотаріуса про стягнення з неї заборгованості таким, що не підлягає виконанню. Також згідно Ухвал від 14.02.2018 року забезпечено позовні вимоги шляхом зупинення стягнення на підставі виконавчого напису та витребувано у приватного нотаріуса копію нотаріальної справи. Згідно Ухвали від 02.03.2018 року вказані позви обєднанні в одне провадження для сумісного розгляду. Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі, не надав погодження на заочний розгляд справи . Представник відповідача та третіх осіб у судове засіданні н з'явились, повідомлялись судом належним чином. На підставі наданих доказів, судом було встановлено такі фактичні обставини. 18 серпня 2008 року між ЗАТ КБ ПриватБанк та [PERSON] було укладено кредитний догові про відкриття карткового рахунку, за яким банк відкрив [PERSON] картковий рахунок Товари у розстрочку за № 462785062599218 з кредитним лімітом у розмірі 9 989 грн., а [PERSON] зобов'язалась сплачувати відсотки за користування кредитом за базовою ставкою 1,5 % в місяць із розрахунку 360 днів у році та погашати заборгованість щомісячними платежами в розмірі 7% від суми заборгованості. Проте в порушення умов, передбачених кредитним договором, відповідач грошові зобовязання перед кредитодавцем належним чином не виконувала, внаслідок чого виникла заборгованість, через що Банк звернувся до суду з позовом про стягнення заборгованості в червні 2009 року. Згідно Рішення Апеляційного суду Миколаївської області від 10.02.2011 року у справі №2-1539/2011 з [PERSON] на користь Банку було стягнуто заборгованість за вказаним кредитним договором в розмірі 9\~830 грн. 60 коп. та 98 грн. 30 коп., станом на 4.06.2009 року. 03.03.2011 року Ленінським районним судом м. Миколаєва видано виконавчий лист №2-1539/2011 про стягнення з позивача заборгованості. Позивачем суду надано копії квитанції, з яких вбачається, що протягом 2012-2013 років позивач самостійно сплачувала кошти, в рахунок погашення заборгованості за картковим рахунком № 462785062599218, на виконання рішення суду, що підтверджується матеріалами справи (а.с.19-27). Вважаючи, що повністю розрахувалась із банком, сплативши суму, зазначену у рішенні суду, 21.08.2013 року позивач звернулась до Ленінського (Інгульського) ВДВС ММУЮ із заявою про закриття виконавчого провадження з виконання рішення Апеляційного суду Миколаївської області у справі №2-1539/2011. Листом від 04.10.2013 року Ленінським ВДВС ММУЮ повідомлено позивачу про те, що 25.04.2013 року державним виконавцем було винесено постанову про повернення виконавчого листа на підставі п.2 ч. 1 ст.47 ЗУ «Про виконавче провадження», оригінал виконавчого документу разом з постановою про повернення направлено стягувачу. Отже, станом на 04.10.2013 року, у відділі ДВС на виконанні виконавчі провадження про стягнення з позивача заборгованості були відсутні. Разом з тим, згідно Виписки з карткового рахунку позивача № 462785062599218 від 17.10.2013 року, наявної в матеріалах справи, вбачається, що за рахунком сплачено заборгованість у розмірі 11\~182 грн. 78 коп., в той час як витрачено 27\~192 грн. 95 коп. 02.06.2015 року ПАТ КБ «ПриватБанк» видано позивачу [PERSON] про те, що станом на 02.06.2015 року вона не має заборгованості перед Банком. Таким чином, з огляду на надані суду докази, суд дійшов висновку про те, що позивачем було виконано рішення суду в повному обсязі самостійно, про свідчить надана [PERSON], проте, оскільки виконання відбувалось тривалий час - з 2009 року (заборгованість стягнуто за рішенням суду станом на 04.06.2009 року) до 2013 року (згідно квитанцій позивача), банк продовжував нараховувати проценти та штрафні санкції протягом усього зазначеного періоду. Позивач вказує, що в 2016 році вона звернулась до ПАТ КБ «ПриватБанк» за отриманням кредиту, проте їй було відмовлено у видачі кредиту, оскільки вона має заборгованість перед банком понад 20\~000 грн. 00 коп. Саме ця обставина, на твердження позивача, порушує її права з боку відповідача. В звязку з цим, позивач неодноразово зверталась до Національного Банку України із заявами про врегулювання ситуації у звязку із виникненням заборгованості. Згідно Відповідей на звернення позивачу повідомлялось НБУ про те, що спірні правовідносини, що виникли між сторонами можуть бути врегульовані в судовому порядку або шляхом звершення до правоохоронних органів з приводу незаконних дій працівників Банку. У відповіді на запити позивача ПАТ КБ «ПриватБанк» зазначало, що договірні зобовязання між сторонами після ухвалення рішення Апеляційним судом Миколаївської області не припинились, через що Банк має право нараховувати позивачу відсотки за користування коштами та штрафні санкції за договором.. Також, зі змісту вказаної відповіді вбачається, що станом на 10.03.2017 року заборгованість позивача за кредитним договором від 18.08.2008 року складає 20\~732 грн. 89 коп. Вище наведене спростовує доводи позивача щодо неотримання відповіді на свої звернення відповідно до Закону України "Про звернення громадян" (арк.48-50, 230-231). Хоча позивач посилається на Закону України "Про захист прав споживачів", положення якого не може бути застосовано до виниклих правовідносин з приводу отримання відповіді на звернення. Згідно із частинами 1,2\~статті 509 ЦК України\~зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші, тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених\~статтею 11 цього Кодексу. Частинами 1, 2\~ст. 207 ЦК України\~визначено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах\~\~(у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Відповідно до ч. 1\~ст. 634 ЦК України\~договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Згідно ч. 1\~ст. 1054 ЦК України\~за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Банк зобов'язаний укласти договір банківського рахунка з клієнтом, який звернувся з пропозицією відкрити рахунок на оголошених банком умовах, що відповідають закону та банківським правилам (ч. 2\~ст. 1067 ЦК України). Відповідно до\~ст. 526 ЦК України\~зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього\~Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Відповідно до ч.1\~ст.599 ЦК України\~зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання. У разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки (п. 3 ч. 1 ст. 611 ЦК України). Доводи позивача про те, що під час видачі їй довідки про відсутність заборгованості зобовязання між сторонами, Банком було замінено новим, на підставі ст. 604 ЦК України, не можуть бути прийняті до уваги, оскільки позивач не надав докази виникнення нового зобовязання. Отже з підстав, зазначених вище, суд вбачає, що між сторонами виникли договірні правовідносини на підставі кредитного договору, за умовами якого Банк має право нараховувати позивачу, у разі неналежного виконання умов договору відсотки та інші платежі за цим Договором. При цьому, позивачем не надано жодних доказів того, що нею оскаржуться умови договору або договір між сторонами було припинено, або відповідач звернувся до позивача із позовом про стягнення нарахованої заборгованості, тобто що відбувається порушення її прав, через що суд вважає, що позовні вимоги стосовно визнання дій відповідача неправомірними, зобовязання його вчинити перерахунок та списання боргу позивача не підлягають задоволенню через недоведеність протиправності дій відповідача по відношенню до позивача та недоведеність порушення Банком прав останнього. Позивач також просить стягнути з відповідача моральну шкоду, проте у її компенсації необхідно відмовити, оскільки дана вимога є похідною від вимог про визнання дій неправомірними. Стосовно позовних вимог про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, суд виходить з такого. Відповідно до виконавчого напису від 08.07.2017 року, зареєстрованого в реєстрі за №6335, приватного нотаріуса Чернігівського міського нотаріального округу [PERSON] з [PERSON] на користь Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» (правонаступник Закритого акціонерного товариства Комерційного банку «Приватбанк»), на підставі Кредитного договору від 18.08.2008 року та розрахунку заборгованості станом на 21.05.2017 року стягнуто грошових коштів в сумі 22 385 грн. 55 коп., в тому числі: заборгованість за тілом кредиту у розмірі 1\~545 грн. 50 коп.; заборгованість за відсотками у розмірі 8\~223 грн. 17 коп.; заборгованість з пені 11 074 грн. 71 коп.; заборгованість по штрафам (фіксована частина) у розмірі 500 грн. 00 коп.; заборгованість по штрафам (відсоток від суми заборгованості) у розмірі 1\~042 грн. 17 коп. На підставі вказаного виконавчого напису 17.01 2018 року постановою державного виконавця Інгульського відділу державної виконавчої служби міста [PERSON] територіального управління юстиції у Миколаївській області відкрито виконавче провадження № 55537626, про стягнення з [PERSON] на користь ПАТ КБ «Приватбанк» боргу в розмірі 22 385 грн. 55 коп. Відповідно до ст. 18 ЦК України\~визначено, що нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. Згідно із\~ст. 88 цього Закону, нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. За змістом п. 1 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого\~постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 року №1172, для одержання виконавчого напису по нотаріально посвідченим угодам, що передбачають сплату грошових сум, передачу або повернення майна, а також право звернення стягнення на заставлене майно подаються: а) оригінал нотаріально посвідченої угоди; б) документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобовязання. У відповідності з п. 2 вказаного Переліку, для одержання виконавчого напису для стягнення заборгованості за кредитними договорами, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобовязаннями, додаються: оригінал кредитного договору; засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості. Пунктом 3.1 глави 16 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого\~наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 року №296/5, передбачено, що нотаріус вчиняє виконавчі написи: якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем; за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Згідно із п. 3.2 та п. 3.5 вказаного Порядку, безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим\~постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 року №1172. При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженому\~постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.99 №1172. Пунктом 10 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 року №2 «Узагальнення судової практики розгляду справ про оскарження нотаріальних дій або відмову в їх вчиненні» розяснено, що однією з обєктивних причин оскарження виконавчих написів є поверхневий підхід нотаріуса до вирішення питання про можливість вчинення виконавчого напису у кожному конкретному випадку. Поза увагою нотаріуса часто лишається те, що стягувачі, звертаючись за вчиненням виконавчого напису, необґрунтовано завищують суми своїх вимог, включаючи до їх складу всі санкції, комісії, винагороди, або звертаються про стягнення спірного боргу. Тому судами під час розгляду таких справ має бути враховано предявлені банками розрахунки заборгованості за кредитними договорами, суми, які зазначені у письмових вимогах та виконавчих написах нотаріусів, зясовано всі обставини у справі, зокрема чи є за боржником сума боргу. При цьому судам слід особливу увагу приділяти спірності сум у частині зазначення різних сум у письмовій вимозі та у виконавчому написі. Як правило у виконавчому написі сума є більшою ніж у вимозі, але це повязано з часом, який пройшов від надіслання вимоги і вчинення виконавчого напису. Належними доказами, які б підтверджували наявність чи відсутність заборгованості, а також встановлювали розмір заборгованості, могли бути первинні документи, оформлені відповідно до вимог\~ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Верховний суд України в постанові від 20 травня 2015 року в справі №6-158цс15 дійшов висновку, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком, нотаріус під час вчинення виконавчого напису не встановлює права та обовязки учасників правовідносин, а лише перевіряє наявність необхідних документів. Під час вчинення виконавчого напису між сторонами вже тривалий час існував спір щодо стягнення заборгованості з позивача, до того ж внаслідок вчинення виконавчого напису з позивача відбулось подвійне стягнення заборгованості за тілом кредиту, штрафними санкціями (стягнуто за рішенням Апеляційного суду Миколаївської області), що підтверджується матеріалами справи. З огляду на викладене, спірний виконавчий напис про стягнення з позивача заборгованості за кредитним договором не можна вважати таким, що вчинений із дотриманням вимог закону та він підлягає визнанню судом таким, що не підлягає виконанню.

Outcome: approved