Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-11 00:00:00

У серпні 2016 року позивач звернувся до суду з даним позовом. Свої вимоги мотивував тим, що у шлюбі з відповідачкою перебував з 2007 року. Від спільного подружнього життя мають сина [PERSON], [INFO]. Після розлучення син залишився проживати разом з відповідачкою. Після припинення шлюбних відносин відповідачка постійно чинить перешкоди у спілкуванні та вихованні дитини. Всі його намагання мирним шляхом врегулювати дане питання не дали результатів. Дитину йому не дає бачити, вигадує надумані причини. Вказав, що він як батько має однакові права на побачення з сином, прийнятті участі в його вихованні. Але відповідачка порушує його права. Просив суд визначити способи участі у вихованні сина [PERSON], [INFO]: побачення по місцю проживання батька та його родичів (бабусі, дідуся, тітки [PERSON]), починаючи з 18-00 години кожної першої та третьої пятниці кожного місяця до 18-00 години першої та третьої неділі кожного місяця; прогулянки один раз на тиждень в робочі дні, терміном не менше двох годин для відвідування розважальних закладів (цирк, дельфінарій, ляльковий театр, кінотеатр та інше), з урахуванням режиму для дитини за погодженням з відповідачкою; побачення в день народження [PERSON] 02 лютого щороку з 10-00 до 15-00 години; побачення в святкові дні (державні та релігійні свята) не менше 4 годин на день з урахуванням режиму для дитини, погодженим з відповідачем; проведення новорічної відпустки не менше 3 днів в період з 31 грудня по 07 січня щороку за погодженням з відповідачем; проведення оздоровчої відпустки для дитини з позивачем щорічно у липні; судові витрати покласти на відповідача. У судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав. Суду пояснив, що у нього склались з відповідачкою напружені відносини, оскільки остання постійно ображає його, чинить перешкоди в спілкуванні з його дитиною. Свого сина любить та хоче приймати активну участь в його вихованні. В даний час проживає з новою дружиною, мають окрему квартиру, де створені всі умови для перебування дитини, в тому числі в нічний час. Просив задоволити позов. У судовому засіданні представник відповідача проти позову заперечував. Подав суду письмові заперечення. Суду пояснила, що між сторонами склались напружені відносини. Відповідачка не знає де мешкає позивач, які в нього умови проживання для перебування дитини. Тому всі побачення з дитиною мають проходити в її присутності. Враховуючи психологічні висновки, висновок органу опіки та піклування просила відмовити в задоволенні позову. У судове засідання представники служби у справах дітей Києво-Святошинської районної державної адміністрації Київської області та органу опіки та піклування Соломянської районної в м. Києві державної адміністрації не зявились. Подали суду заяву про розгляд справи в їх відсутність та направили суду висновок щодо участі батька у вихованні та спілкування з неповнолітньою дитиною. Просили розглядати спір з врахуванням поданого висновку та інтересів дитини. Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь в розгляд справи, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог виходячи з наступного. За ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. При розгляді справи судом встановлено, що 06 жовтня 2007 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено шлюб, який зареєстрований в виконавчому комітеті Лозовоярівської сільської ради Яготинського району Київської області, актовий запис № 6. Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 18 грудня 2014 року шлюб між сторонами розірвано. Батьками неповнолітнього [PERSON], [INFO], є [PERSON] та [PERSON]. У судовому засіданні з пояснень сторін встановлено, що неповнолітня дитина проживає разом з матір'ю. Так, відповідно до положень Декларації прав дитини, проголошеної Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року дитина повинна зростати в умовах турботи. Відповідно до ст. 3 Конвенції про права дитини в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 15 Закону України «Про охорону дитинства» дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов'язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини. Згідно п.1 ст.12 «Конвенції про права дитини», ратифікована Постановою Верховної Ради України від 27.02.1991 року держави - учасниці забезпечують дитині, здатній сформулювати власні погляді, право вільно висловлювати ці погляді з усіх питань, що торкаються дитини, причому поглядам дитини приділяється належна увага з її віком і зрілістю. Згідно п. 2 з цією метою дитині, зокрема, надається можливість бути заслуханою в ході будь-якого судового чи адміністративного розгляду, що торкається дитини, безпосередньо або через представника чи відповідний орган у порядку, передбаченому процесуальними нормами національного законодавства. Згідно до вимог ст. 18 Конвенції про права дитини, батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Принципом 6 Декларації прав дитини передбачено, що дитина для повного та гармонійного розвитку його особистості потребує любові та розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою та відповідальністю своїх батьків і в будь-якому випадку в атмосфері кохання та морального і матеріального забезпечення; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена з матір'ю. Відповідно до ст. 157 СК України той з батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той з батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування перешкоджає нормальному розвитку дитини. З урахуванням вимог ст.ст. 158, 159 СК України за заявою матері, батька дитини орган опіки та піклування визначає способи участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею того з батьків, хто проживає окремо від неї. Рішення про це орган опіки та піклування постановляє на підставі вивчення умов життя батьків, їхнього ставлення до дитини, інших обставин, що мають істотне значення. Якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема, якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. Відповідно до ч. 2 ст. 159 СК України суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування, з урахуванням віку, стану здоровя дитини, поведінки батьків, а також інших обставин, що мають істотне значення. В окремих випадках, якщо це викликано інтересами дитини, суд може обумовити побачення з дитиною присутністю іншої особи. В ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» зазначено, що на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобовязані виховувати дитину, піклуватись про її здоровя, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Статтею 15 цього ж Закону вказано, що дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ним регулярних особистих стосунків і прямих контактів. З пояснень сторін встановлено, що на час розгляду справи між батьками неповнолітнього [PERSON], [INFO], склались неприязні стосунки, в тому числі щодо побачень батька з сином. Пояснення сторін щодо негативних характеристик іншої сторони, суд оцінює критично, оскільки дані пояснення є лише субєктивним сприйняттям сторонами обставин, які виникали при спілкуванні з дитиною, способом маніпуляції та вирішенням особистих потреб, без врахування інтересів дитини. Щодо конфліктної ситуації між батьками та її вплив на психіку дитини звернена увага і в психологічному висновку. На підставі наведеного, суд приходить до висновку, що батьки дитини не можуть досягнути згоди щодо участі батька у вихованні та спілкуванні з дитиною. Пунктом 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 16 від 12 червня 1998 року "Про застосування судами деяких норм Кодексу про шлюб та сім'ю України" вказано, що при розгляді вимог про визначення порядку участі у вихованні дітей і спілкуванні з ними того з батьків, який проживає окремо від них, обов'язковими є наявність письмового висновку органів опіки та піклування та їхня участь у судовому засіданні. Під час вирішення спору щодо участі одного з батьків у вихованні дитини береться до уваги ставлення батьків до виконання своїх обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення, в тому числі стан психічного здоров'я одного з батьків, зловживання ним алкогольними напоями або наркотичними засобами. Згідно з висновком Органу опіки та піклування Соломянської районної в м. Києві державної адміністрації Київської області від 24 березня 2017 року не доцільно встановлювати участь батька [PERSON] у вихованні та спілкуванні з дитиною [PERSON], [INFO]. Із системного тлумачення ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, ст.ст. 7, 141, 159 СК України випливає, що при вирішенні спору щодо участі у вихованні та порядку зустрічей з дитиною того з батьків, хто проживає окремо від дитини, судом мають враховуватися передусім інтереси дитини. Стаття 12 Закону України «Про охорону дитинства» встановлює права, обов'язки та відповідальність батьків за виховання та розвиток дитини. Разом з тим, враховуючи інтереси дитини суд вважає за необхідне зазначити наступне. У експертному психологічному висновку на [PERSON], [INFO], рекомендовано, невідкладно, задля усунення наслідків стресу та нормалізації психічного стану дитини, забезпечити безпечне перебування дитини в садочку та вдома. [PERSON] не має бути зброєю проти один одного в руках батьків. Хлопчик потребує здорових відносин як з матірю, так і з батьком. Дитина потребує любові обох батьків та безпечне середовище для розвитку. Теперішня конфліктна ситуація між батьками травматично впливає на психіку дитини, створює поле для неврозу. Обоє батьків мають домовитись між собою та створити кордони безпеки, не порушуючи їх, не принижуючи один одного задля дитини. Зважаючи, що батьки малолітньої дитини через неприязні стосунки між собою не можуть досягнути згоди щодо участі батька в спілкуванні з дитиною, що, нажаль, вплинуло на емоційний стан дитини, тому суд встановлює участь батька [PERSON] у вихованні та спілкуванні з малолітньою дитиною [PERSON], [INFO]: кожної неділі місяця з 11 години до 17 години в присутності матері [PERSON], щоб батьки намагались вирішити всі бажані питання щодо режиму, харчування, подолання дитиною своїх переживань, тощо, що сприятиме гармонічному розвитку дитини. Разом з тим, зважаючи, що батьки дитини позитивно характеризують, люблять свою дитину, тому обмежень щодо місця побачень батька з дитиною суд не вбачає, що сприятиме різнобічності виховання дитини. Доказів неможливості спілкування дитини з батьком через грубе поводження останнього, негативного впливу на дитину, відсутність належних умов за місцем проживання батька, відповідачем суду подано не було, а теперішній стан дитини є результатом конфліктів між батьками. В матеріалах справи відсутні докази того, що відповідач веде аморальний спосіб життя, має антисанітарні умови проживання. Таким чином, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об'єктивно наявні у справі докази, оцінив їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв'язок у сукупності, з'ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, з урахуванням того, що відповідно до ст.1 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичної особи, суд дійшов висновку про необхідність задоволення позовних вимог частково.

Outcome: dismissed