Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-28 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду із позовом до Тернопільського міського відділу Управління МВС України, Прокуратури м.Тернополі, Державної казначейської служби України про стягнення з державного бюджету моральної шкоди у розмірі 50 000 грн., завданою протиправною бездіяльність органів державної влади щодо невиконання рішення суду. В обґрунтування вимог позивач посилається на те, що згідно виконавчого листа, виданого 30.08.2010 року на підставі рішення Тернопільського міськрайонного суду від 09 серпня 2010 року зобов'язано [PERSON] встановити їй металопластикві вікна у літній кухні та приватному будинку по [ADDRESS]. 07.09.2010 року державним виконавцем відкрито виконавче провадження. У 2011 році ухвалою Тернопільського міськрайонного суду було змінено спосіб виконання рішення та стягнуто з [PERSON] на її користь 21 643 грн. По даний час рішення суду не виконане. Вона неодноразово зверталась в прокуратуру, міліцію з приводу неправомірних дій працівників Першого відділу ДВС, однак будь-якого захисту з їх сторони не отримала. Крім того, за її заявою відносно [PERSON] з приводу невиконання рішення суду було порушено кримінальне провадження, яке було знищене . Вважає, що такими діями з боку держави їй завдано моральну шкоду, яку вона оцінює у 50 000 грн. Ураховуючи, що судове рішення не виконане та жодних виконавчих дій, спрямованих на виконання рішення суду не проведено, просить задовольнити позов. До початку судового розгляду справи по суті Прокуратура м.Тернополя була замінена на Прокуратуру Тернопільської області, а Перший відділ державної виконавчої служби Тернопільської міського управління юстиції за клопотанням позивача був залучений у якості співвідповідача. В судовому засіданні позивачка та її представник позов підтримали, з підстав зазначених в позовній заяві та просив його задовольнити. Представники Тернопільського міського відділу УМВС України, Прокуратури Тернопільської області та державний виконавець Першого відділу ДВС заперечили щодо задоволення позову. Представник Державної казначейської служби України у судове засідання не з'явився, хоча про час та місце його був повідомлений належним чином. Попередньо не повідомив суд про причини своєї не явки. Судом встановлено, що рішенням Тернопільського міськрайонного суду від 09 серпня 2010 року задоволено позов [PERSON] та зобов'язано [PERSON] встановити металопластикві вікна у літній кухні та приватному будинку по [ADDRESS]. На підставі вказаного рішення суду 30 серпня 2010 року позивачу видано виконавчі листи. 07 вересня 2010 року державним виконавцем Першого відділу ДВС винесено постанову про відкриття виконавчого провадження та надано боржнику строк для добровільного виконання до 14.09.2010 року. 19 грудня 2011 коку державним виконавцем винесено постанову про зупинення виконання провадження у зв'язку з винесення постанови ДВС від 28.10.2011 року про розшуком майна боржника. У 2011 році ухвалою Тернопільського міськрайонного суду було змінено спосіб виконання рішення та стягнуто з [PERSON] на її користь 21 643 грн. 06 січня 2012 року державним виконавцем винесено постанову про розшук майна боржника, а саме, належних йому транспортних засобів. 26 липня 2012 року винесено постанову про арешт коштів боржника, які знаходяться на рахунку боржника у ВАТ «СЕБ Банк». 10 січня 2013 року державним виконавцем винесено постанову про арешт коштів божника, які перебувають на рахунку у ВАТ «Кредобанк», «Фідобанк». Ухвалою Тернопільського міськрайонного суду від 31 березня 2011 року скаргу [PERSON] на бездіяльність державного виконавця Першого відділу ДВС за її заявою було залишено без розгляду. Суд, розглянувши справу, вивчивши матеріали справи, заслухавши пояснення учасників судового розгляду справи, оцінивши в сукупності наявні у справі докази, вважає, що позов не підлягає до задоволення, виходячи із наступного. В силу вимог ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданими відповідно до цього Кодексу,в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно з вимогами ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Відповідно до вимог ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Завдана шкода підлягає відшкодуванню за наявності складу цивільного правопорушення, складовими елементами якого є: наявність шкоди, неправомірність дій заподіювача шкоди, безпосередній причинний зв'язок між шкодою та діями, а також вина заподіювача шкоди. При цьому відсутність хоча б одного складового виключає можливість відшкодування шкоди. Згідно з роз'ясненнями, які містяться в п. 5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в які грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Разом з тим, моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянину внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими, інших негативних наслідків морального характеру. Відповідн до вимог ст. 1173 ЦК шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів. В силу вимог ст.1174 ЦК шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи. Відповідно до роз'яснень викладених у п. 28 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ за №6 від 07.02.2014 року «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах» при розгляді позовів фізичних чи юридичних осіб про відшкодування завданої шкоди рішеннями, діями чи бездіяльністю державного виконавця під час проведення виконавчого провадження суди повинні виходити з положень статті 56 Конституції України, статті 11 Закону "Про державну виконавчу службу", частини другої статті 87 Закону про виконавче провадження, а також з положень статей 1173, 1174 ЦК і враховувати, що в таких справах відповідачами є держава в особі відповідних органів державної виконавчої служби, що мають статус юридичної особи, в яких працюють державні виконавці, та відповідних територіальних органів Державної казначейської служби України. Підставою для цивільно-правової відповідальності за завдання шкоди у такому випадку є правопорушення, що включає як складові елементи шкоду, протиправне діяння особи, яка її завдала, причинний зв'язок між ними. Шкода відшкодовується незалежно від вини. Належним доказом протиправних (неправомірних) рішень, дій чи бездіяльності державного виконавця є, як правило, відповідне судове рішення (вирок) суду, що набрало законної сили, або відповідне рішення вищестоящих посадових осіб державної виконавчої служби. У відповідності до вимог ст.ст.10, 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень. Встановлено, що в матеріалах справи відсутні дані про те, що дії державного виконавця в судовому чи в позасудового порядку визнавались неправомірними. Вказаний факт визнається позивачем. Крім того, будь-які докази, які б підтверджували факт заподіяння моральних страждань бездіяльністю державного виконавця відділу Першого відділу ДВС Тернопільського міського управління юстиції позивачу в матеріалах справи відсутні. Позивачка не надала суду доказів у передбаченому законом порядку про наявність причинно-наслідкового зв'язку між бездіяльністю державної виконавчої служби, державного виконавця і шкодою, яку вона просить стягнути, тому підстави для задоволення позову відсутні. Враховуючи вищенаведенні вимоги закону та встановленні обставини справи, суд вважає, що підстав для задоволення позову не має.

Outcome: dismissed