Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-11 00:00:00

У квітні 2020 року позивач звернулася до суду з позовом до Дніпровської міської ради про скасування арешту та визнання права власності на спадкове майно у порядку спадкування за законом. Позовна заява мотивована тим, що [INFO] помер батько позивача - [PERSON] , після смерті якого відкрилася спадщина на гараж № [NUMBER] по [ADDRESS] , та земельну ділянку площею 0,052 га, розташовану на території с/т «Орбіта-1» Сурсько-Литовської сільської ради Дніпропетровського району. Крім того, у 1997 році позивачем та її батьками була приватизована квартира [ADDRESS] . Спадкоємцями першої черги за законом після смерті [PERSON] залишилися: позивач - [PERSON] , сестра позивача - [PERSON] , та дружина померлого - [PERSON] . Усі спадкоємці померлого своєчасно звернулися до нотаріальної контори: позивач [PERSON] - із заявою про прийняття спадщини, [PERSON] та [PERSON] - із заявами про відмову від прийняття спадщини на користь позивача. Однак, постановою державного нотаріуса Четвертої дніпровської державної нотаріальної контори від 28.01.2020 року, відмовлено [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом у зв`язку з наявністю в Єдиному реєстрі заборони відчуження об`єктів нерухомого майна арешту на все майно [PERSON] (запис від 11.05.2005 року за № 1955594), накладеного на підставі постанови відділу ДВС м. Токмак про відкриття виконавчого провадження 3268/07, 05.03.2004 року. У своєї постанові про відмову в видачі свідоцтва про право на спадщину державний нотаріус відмічає, що обтяження (реєстраційний запис №1955594) проведено з порушенням вимог Положення про Єдиний реєстр заборони відчуження об`єктів нерухомого майна оскільки при його вчиненні не вказані будь-які ідентифікаційні відомості про особу боржника, а саме - рік народження, ідентифікаційний номер платника податків, що унеможливлює визначити, на яке саме майно та на яку саме особу було накладено арешт. На неодноразові запити нотаріуса щодо внесення додаткової інформації про особу боржника, відносно якого накладений арешт на майно, Токмацькою районною державною нотаріальною конторою (реєстратором) надано копію постанови № 3268/07 від 05.03.2004 року, в який вищезазначені відомості відсутні. У відповіді ж Токмацького міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області вказано про відсутність архівних документів у зв`язку зі знищенням провадження, строк збереження якого встановлений у 3 роки. Позивач вважає, що обтяження (реєстраційний запис № 1955594), проведено з порушенням вимог Положення про Єдиний реєстр заборони відчуження об`єктів нерухомого майна, оскільки у ньому не вказані ідентифікаційні відомості про особу боржника, а саме - рік народження, ідентифікаційний номер платника податків, місце проживання, паспортні дані або інше, тобто, з нього неможна встановити, стосовно якої само особи та на яке саме майно було накладено арешт. Посилаючись на ч.2 ст.50 Закону України «Про виконавче провадження», який діяв на час закриття виконавчого провадження, позивач зазначає, що зняття арешту, накладеного на майно боржника відділом ДВС м. Токмак не було проведено при закритті виконавчого провадження та знищенні його матеріалів. Позивач вважає, що прийняття постанови про накладання арешту у виконавчому провадженні 3268/07, 05.03.2004 року відділом ДВС м. Токмак на все майно [PERSON] і реєстраційний запис від 11.05.2005 року за № 1955594 у даному разі не стосується саме майна, належного батькові позивача - [PERSON] , [INFO] . Тобто, арешт у виконавчому провадженні 3268/07, 05.03.2004 року накладений відділом ДВС м. Токмак на все майно [PERSON] повинен бути знятий. За наведених обставин позивач просила суд зняти арешт у Єдиному реєстрі заборони відчуження об`єктів нерухомого майна, накладений на все майно [PERSON] (запис від 11.05.2005 року за № 1955594) на підставі постанови про відкриття виконавчого провадження 3268/07, від 05.03.2004 року відділу ДВС м. Токмак; визнати за [PERSON] право власності на 1/3 частини квартири [ADDRESS] у порядку спадкування за законом; визнати за [PERSON] право власності на гараж № [NUMBER] по [ADDRESS] у порядку спадкування за законом; визнати за [PERSON] право власності на земельну ділянку площею 0,052 га, розташовану на території с/т «Орбіта-1» Сурсько-Литовської сільської ради Дніпропетровського району у порядку спадкування за законом. Не погоджуючись з позовними вимогами в повному обсязі представником відповідача до суду подано відзив, у якому зазначено, що оскільки всі спадкоємці померлого своєчасно звернулися до нотаріальної контори із заявами: позивача - про прийняття спадщини, а сестра та мати позивача - про відмову про прийняття спадщини на її користь, тому в даній справі відповідачем не може виступати територіальна громада, так як спадщина не є відумерлою, а зняття арешту не входить до компетенції Дніпровської міської ради. Щодо позовних вимог про визнання права власності представник відповідача зазначає, що після скасування обтяження у вигляді арешту спірного майна та заборони на його відчуження позивач не позбавлена можливості звернутися до нотаріальної контори та отримати в установленому законом порядку свідоцтво про право на спадщину після смерті батька. Ухвалою від 06 квітня 2020 року відкрито провадження по справі та визначено проводити розгляд справи за правилами загального позовного провадження. Ухвалою від 27 травня 2020 року постановлено витребувати з Четвертої дніпровської державної нотаріальної контори належним чином завірену копію спадкової справи № 564/2013, після [PERSON] , померлого [INFO] . Ухвалою від 16 липня 2020 року закрито підготовче провадження по справі та призначено справу до судового розгляду по суті. 12 жовтня 2020 року справу розглянуто по суті з ухваленням рішення. У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала у повному обсязі та просила їх задовольнити, надала пояснення, аналогічні викладеним у позові. Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги не визнала у повному обсязі, зазначивши, що Дніпровська міська рада не є належним відповідачем по справі. Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов не підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що постановою про відмову у вчиненні нотаріальних дій від 28 січня 2020 року державним нотаріусом Четвертої дніпровської державної нотаріальної контори Шугаєвою Н.С. відмовлено [PERSON] у видачі свідоцтв про право на спадщину на 1/3 частину квартири, розташованої за адресо: [ADDRESS] , та гараж № [NUMBER] , розташований за адресою: [ADDRESS] , після гр. [PERSON] , померлого [INFO] . Згідно відомостей Державного реєстру речових прав та їх обтяжень нотаріусом виявлено, що на все майно гр. [PERSON] , в Єдиному реєстрі заборони відчуження об`єктів нерухомого майна було накладено арешт (запис від 11.05.2005 року за № 1955594) на підставі постанови про відкриття виконавчого провадження № 3268/07, від 05.03.2004 року відділу ДВС м. Токмак, реєстраційний номер обтяження - 1955594 (а.с. 94). Відповідно до листа Токмацького міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області від 11.02.2019 № 26346/16.10, згідно даних АСВП (спецрозділу ЄДРВП) відомостей стосовно [PERSON] , а саме: про наявність виконавчих проваджень, в яких він є боржником у відділу не виявлено. Зазначено, що вчинити дії щодо зняття арешту не мають можливості у зв`язку із знищенням усіх виконавчих проваджень включно по 2016 рік у зв`язку із закінченням терміну їх зберігання (а.с. 16). Отже, наявність в Єдиному реєстрі заборони відчуження об`єктів нерухомого майна обтяження - 1955594, зареєстрованого на підставі постанови про відкриття виконавчого провадження № 3268/07, від 05.03.2004 року відділу ДВС м. Токмак, унеможливлює вчинення нотаріальних дій, а саме видати свідоцтво про право на спадщину за законом після гр. [PERSON] , померлого [INFO] , на ім`я [PERSON] , оскільки вчинення таких дій суперечить законодавству України. Відповідно до частини 1 статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. У справі Bellet v. France суд зазначив, що"стаття 6 § 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права". Згідно з положеннями статті 48 ЦПК України сторонами у цивільному процесі є позивач і відповідач. Належними є сторони, які є суб`єктами спірних правовідносин. Належним є відповідач, який дійсно є суб`єктом порушеного, оспорюваного чи невизнаного матеріального правовідношення. Належність відповідача визначається, перш за все, за нормами матеріального права. Відтак, неналежний відповідач - це особа, притягнута позивачем як відповідач, стосовно якої встановлено, що вона не повинна відповідати по пред`явленому позову при наявності даних про те, що обов`язок виконати вимоги позивача лежить на іншій особі - належному відповідачеві. На позивачеві лежить обов`язок довести, що саме йому належить оспорюване право, а вказаний ним відповідач зобов`язаний виконати покладений на нього законом або договором обов`язок. Законодавець поклав на позивача обов`язок визначати відповідача у справі і суд повинен розглянути позов щодо тих відповідачів, яких визначив позивач. Водночас якщо позивач помилився і подав позов до тих, хто відповідати за позовом не повинен, або притягнув не всіх, він не позбавлений права звернутись до суду з клопотанням про заміну неналежного відповідача чи залучення до участі у справі співвідповідачів і суд таке клопотання задовольняє. Ініціатива щодо заміни неналежного відповідача повинна виходити від позивача, який повинен подати клопотання. У цьому клопотанні позивач обґрунтовує необхідність такої заміни, а саме, чому первісний відповідач є неналежним і хто є відповідачем належним. Подання позивачем такого клопотання свідчить, що він не лише згідний, але й просить про заміну неналежного відповідача належним. З урахуванням принципу диспозитивності суд не має права проводити заміну неналежного відповідача належним з власної ініціативи. За приписами статті 51 ЦПК України суд першої інстанції може залучити до участі у справі співвідповідача або замінити первісного відповідача належним відповідачем лише за клопотанням позивача. У пункті 8 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 2009 року № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» роз`яснено, що пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі чи залишення заяви без руху, оскільки заміна неналежного відповідача здійснюється в порядку, визначеному статтею 33 ЦПК України (2004 р.), норми якої кореспондуються зі статтею 51 ЦПК України (в редакції Закону № 2147-VIІІ, чинний з 15.12.2017 р.). Після заміни неналежного відповідача або залучення співвідповідача справа розглядається спочатку в разі її відкладення або за клопотанням нового відповідача чи залученого співвідповідача та за його результатами суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача. Пред`явлення позову до неналежного відповідача є підставою для відмови у позові, що не позбавляє позивача права пред`явити позов до належного відповідача. Визначаючи відповідачем Дніпровську міську раду позивач посилався на постанову п. 24 Пленуму Верховного Суду України, з чим суд не може погодитися, оскільки як роз`яснив Пленум ВCУ в постанові № 7 від 30.05.2008 особа, яка не прийняла спадщину в установлений законом строк, може звернутися до суду з позовною заявою про визначення додаткового строку для прийняття спадщини відповідно до частини третьої статті 1272 ЦК. Зазначене положення застосовується до спадкоємців, в яких право на спадкування виникло з набранням чинності зазначеним Кодексом. Суди відкривають провадження в такій справі у разі відсутності письмової згоди спадкоємців, які прийняли спадщину (частина друга статті 1272 ЦК), а також за відсутності інших спадкоємців, які могли б дати письмову згоду на подання заяви до нотаріальної контори про прийняття спадщини. Відповідачами у такій справі є спадкоємці, які прийняли спадщину. При відсутності інших спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття відповідачами є територіальні громади в особі відповідних органів місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини. Разом з тим, предметом пред`явленого позивачем позову не є визначення додаткового строку для прийняття спадщини, крім того, з наданої на виконання ухвали суду належним чином завіреної копії спадкової справи після гр. [PERSON] , померлого [INFO] , вбачається, що спадщина не є відумерлою, а зняття арешту не входить до компетенції Дніпровської міської ради. Відповідно до частини першої та другої статті 8 Закону України «Про виконавче провадження» (Закон № 606-XIV) в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, сторонами у виконавчому провадженні є стягувач і боржник. Стягувачем є фізична або юридична особа, на користь чи в інтересах якої видано виконавчий документ. Боржником є фізична або юридична особа, визначена виконавчим документом. Відповідно до статті 50 Закону № 606-XIV, у разі закінчення виконавчого провадження (крім направлення виконавчого документа за належністю іншому органу державної виконавчої служби, закінчення виконавчого провадження за рішенням суду, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій), повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, арешт, накладений на майно боржника, знімається, скасовуються інші вжиті державним виконавцем заходи примусового виконання рішення, а також провадяться інші дії, необхідні у зв`язку із завершенням виконавчого провадження. Завершене виконавче провадження не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом. У разі якщо у виконавчому провадженні державним виконавцем накладено арешт на майно боржника, у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, державний виконавець зазначає про зняття арешту, накладеного на майно боржника. Системний аналіз викладеного вище дають підстави вважати, що всупереч вимогам Закону № 606-XIV в редакції, чинній на момент закінчення виконавчого провадження, дій щодо зняття арешту з майна боржника [PERSON] відділом державної виконавчої служби Токмацького міськрайонного управління юстиції у Запорізькій області вчинено не було, що призвело до порушення спадкових прав позивача. За таких обставин, а також з огляду на те, що у зв`язку із знищенням за закінченням терміну зберігання виконавчого провадження № 3268/07 неможливо встановити особу, в інтересах якої було зареєстровано обтяження, суд вважає, що належним відповідачем по справі має бути Токмацький міськрайонний відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області. Дніпровська міська рада є неналежним відповідачем у справі. До закінчення підготовчого провадження позивач не подав до суду клопотання про заміну неналежного відповідача чи залучення до участі у справі співвідповідача. У судовому засіданні позивач підтримав позовні вимоги, що були заявлені до неналежного відповідача - Дніпровської міської ради. Отже, позовні вимоги про зняття арешту у Єдиному реєстрі заборони відчуження об`єктів нерухомого майна, накладеного на все майно [PERSON] (запис від 11.05.2005 року за № 1955594) на підставі постанови про відкриття виконавчого провадження 3268/07, від 05.03.2004 року відділу ДВС м. Токмак задоволенню не підлягають, оскільки пред`явлені до неналежного відповідача. Позовні вимоги про визнання права власності у порядку спадкування за законом є похідними від первісної, в задоволенні яких також слід відмовити. Відповідно до вимог ст.141 ЦПК України, з урахуванням результату розгляду справи, суд вважає судові витрати віднести на рахунок позивача.

Outcome: dismissed