Jurisdiction: civil
Date: 2020-04-28 00:00:00

03 лютого 2020 року позивач звернувся до суду з відповідним позовом до відповідача та третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору у якому зазначив, що 01 січня 2016 року між ПСП «Мрія» та [PERSON] було укладено договір оренди земельної ділянки строком на 15 років. У 2016 році [PERSON] померла. Після її смерті свідоцтво про право на спадщину на земельну ділянку отримав відповідач, який незважаючи на наявність укладеного 01.01.2016 року договору оренди земельної ділянки, передав її в користування фермерському господарству «Гончаренко Агро Експорт» строком на 10 років. Через смерть [PERSON] державна реєстрації договору оренди укладеного 01 січня 2016 року не відбулась, однак посилаючись на те, що вказаний договір відповідав волевиявленню сторін, крім цього земельна ділянка протягом тривалого часу перебувала у користуванні ПСП «Мрія», позивач просив суд визнати дійсним договір оренди землі укладений 01 січня 2016 року між ПСП «Мрія» та [PERSON] . Позивач в судове засідання не з`явилась, її представник за довіреністю від 29.11.2019 року [PERSON] в судове засідання з`явилась, позовні вимоги підтримала у повному обсязі на їх задоволенні наполягала. Відповідач в судове засідання не з`явився, про час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином, відзиву щодо позовних вимог до суду не надав. Третя особа по справі, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору в судове засідання не з`явилась, до суду направила заяву про розгляд справи за його відсутності, та пояснення на позовну заяву у яких просив відмовити у задоволенні позовних вимог посилаючись на їх необґрунтованість через відсутність державної реєстрації договору оренди землі, що унеможливлює виникнення права користування спірною земельної ділянкою у позивача (а.с.34-36). Вислухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи та наявні у ній докази суд доходить наступного. З матеріалів справи слідує, що 01 січня 2016 року [PERSON] підписала договір оренди земельної ділянки, за яким належну їй земельну ділянку площею 8.0900 га, кадастровий номер 4821155000:04:000:0265 передала в користування позивачу строком на 15 років (а.с.10-11). Державна реєстрація зазначеного договору оренди земельної ділянки у встановленому законодавством порядку не проводилась. [INFO] [PERSON] померла, що підтверджується копією свідоцтва про її смерть серії [NUMBER] виданого 18 лютого 2016 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану Березнегуватського районного управління юстиції у Миколаївській області (а.с.37). На підставі заяви відповідача того ж дня позивачем йому були виплачена орендна плата за 2016 рік, як спадкоємцю за заповітом на поховання [PERSON] (а.с.17-22). 24 грудня 2016 року у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та Реєстрі прав власності на нерухоме майно, за відповідачем на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом № 623 виданого 24.12.2016 року Березнегуватською державною нотаріальною конторою було зареєстровано право власності на земельну ділянку площею 8.0871 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер 4821155000:04:000:0265, запис про право власності № 18271465 (а.с.14 на звороті). 30 жовтня 2017 року відповідач передав успадковану земельну ділянку в оренду фермерському господарству «Гончаренко Агро Експорт» строком на 10 років, уклавши договір оренди землі та здійснивши його державну реєстрацію, про що свідчить запис про речове право 20097879 у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно (а.с.38). Загальні вимоги необхідні для чинності правочину визначенні статтею 203 ЦК України. У статті 792 ЦК України передбачено, що за договором найму (оренди) земельної ділянки наймодавець зобов`язується передати наймачеві земельну ділянку на встановлений договором строк у володіння та користування за плату. Відносини щодо найму (оренди) земельної ділянки регулюються спеціальним законом, а саме Законом України «Про оренду землі» (далі Закон). За статтею 13 Закону - договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства. Договір оренди землі укладається у письмовій формі і за бажанням однієї зі сторін може бути посвідчений нотаріально (стаття 14 цього Закону). Згідно зі статтею 17 вказаного Закону - об`єкт за договором оренди землі вважається переданим орендодавцем орендареві з моменту державної реєстрації права оренди, якщо інше не встановлено законом. За частиною другою статті 124 ЗК України передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у власності громадян і юридичних осіб, здійснюється за договором оренди між власником земельної ділянки і орендарем. У статті 125 ЗК України вказано, що право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Вимога про те, що право оренди землі оформлюється відповідно до Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", передбачена статтею 126 ЗК України. Момент укладення договору визначено у статтях 638, 640 ЦК України. Вказано, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції. Якщо відповідно до акта цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дії. Договір, що підлягає нотаріальному посвідченню, є укладеним з дня такого посвідчення. З огляду на викладене вище, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору, дотрималися письмової форми договору та підписали його, він вважається укладеним. Однак як зауважила Велика палата Верховного суду у постанові від 15 січня 2020 року по справі № 322/1178/17 - з системного аналізу ЦК України можна зробити висновок, що вказане правило визначення моменту укладення договору стосується лише договорів, які повинні бути укладені у простій письмовій формі. Момент укладення договору передбачений у статті 640 ЦК України пов`язується з досягненням сторонами згоди з усіх його істотних умов та дотриманням певних вимог, якими є передання майна або вчинення іншої дії, нотаріальне посвідчення договору або його державна реєстрація, якщо таке передбачено актами цивільного законодавства. Права й обов`язки, на досягнення яких було спрямоване волевиявлення учасників при укладенні договору оренди земельної ділянки, набуваються лише після державної реєстрації права оренди, як передбачено статтею 17 Закону, у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин. Відповідно доводи представника позивача та свідка [PERSON] допитаного під час судового розгляду, про чинність договору оренди землі укладеного 01 січня 2016 року між ПСП «Мрія» та [PERSON] через наявність волевиявлення на те сторін та його підписання суд вважає помилковими, такими що ґрунтуються на невірному тлумаченні норм чинного законодавства, оскільки за вказаним договором через відсутність його державної реєстрації, та відповідно реєстрації права оренди, сторони не набули можливості реалізації своїх суб`єктивних прав та обов`язків визначених Договором. При цьому причини за яких не відбулась державна реєстрація права оренди, на які послався свідок [PERSON] , а саме - велика кількість укладених господарством договорів що підлягали державній реєстрації та зміни у законодавстві, не свідчать про наявність об`єктивних перешкод які б унеможливлювали вчинення реєстраційних дій, пов`язаних з внесенням до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень запису про речове право. Таким чином, з огляду на викладене вище суд доходить висновку про відмову в задоволенні задоволення позову за його безпідставністю.

Outcome: dismissed