Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-12 00:00:00

Позивачі [PERSON] та [PERSON] звернулися до суду з позовом до [PERSON], в якому просили суд постановити рішення, на підставі якого - згідно встановлених рішенням від 10 лютого 1988 року прав [PERSON] на розподіл у рівних долях спадкової частини домоволодіння, за відсутністю її згоди на отримання компенсації від відповідача виділити їй помешкання 1-4 площею 6,3 кв. м.,1-7 площею9,0 кв. м. та частину помешкання 2-6 площею 9,4 кв. м. на суму 13284,00 грн. та збудовані нею льох Ж вартістю 8858,00 грн.; частину огорожі №1 вартістю 316,00 грн., усього на 22458,00 грн., що в ідеальній долі буде становити 17/100 домоволодіння ; - виділити [PERSON] приміщення 2-2 площею5,2 кв. м.,2-3 площею6,4 кв. м.,2-5 площею7,2 кв. м.,частину приміщення 2-6 площею 5,2 кв. м. на суму 13285,00 грн. та забудовані його спадкодавцями приміщення 2-1 площею 12 кв. м.,2-4 площею 9,4 кв. м.,сіни ІІ площею 3,6 кв. м.,льох Е, сараї Б та Г, вбиральню К, ворота №4, частину огорожі №1, усього на суму 41726,що в ідеальній долі буде становити 31/100 частина домоволодіння; - виділити [PERSON] помешкання І площею 4,8 кв. м.,помешкання 1-1 площею12,9 кв. м,1-2 площею 3,0 кв.м.1-3 площею 1,1 кв. м.,1-5 площею 15,7 кв. м.,1-6 площею 7,1 кв. м. на загальну суму 62388 ,00 грн.,до яких експертом додано ганок «а2» вартістю 310 грн.,навіс малоцінний,альтанку И вартістю 3867,ворота №5 вартістю 2196 грн.,усього на суму 6373 грн., всього по домоволодінню виділити майна суму 68761 грн.,що в ідеальній долі буде становити 52/100 ; - встановити, що при розподілі у рівних долях спадкової частини домоволодіння ? вартості льоху Е, який залишився у власності [PERSON], є розміром компенсації, яку він має сплатити [PERSON], що становить 4183грн.:2 + 2091 грн.; - встановити, новий розмір ідеальних часток у праві власності на домоволодіння [ADDRESS], визначивши право [PERSON] на 52/100 замість 43/100, право [PERSON] на 17/100 замість раніше належних 18/100, право [PERSON] на 31/100 замість раніше належних 39/100; - на підставі згоди [PERSON]на отримання компенсації від [PERSON] встановити розмір компенсації у сумі 22458,00 грн. та встановити права [PERSON] на 52/100 + 17/100 = 69/100 домоволодіння; - встановити ,що ухилення відповідача від визнання встановленого рішенням від 10 липня 1988 року,яким на вимогу його спадкодавця було розподілено у рівних долях спадкову частину домоволодіння, змусило проводити експертизу та доказувати у суді права [PERSON],отримані згідно дарчої, що ухилення відповідача від участі у справі призвело до значного затягування розгляду, що завдало та продовжує завдавати значну моральну шкоду, тому відповідач має сплатити [PERSON] компенсацію у розмірі 25 000 грн. Свої вимоги позивачі обґрунтовують тим, що рішенням апеляційного суду від 12 березня 2014 року було розглянуто судову будівельно-технічну експертизу №829 від 01.10.2008 року посиланням на відсутність коштів у позивачок на нову експертизу та відмовлено у затвердженні договору між ними посиланням , що це питання має бути вирішено новим зверненням до суду з позовом,у якому [PERSON] має бути відповідачем , що не відповідає висновкам рішення апеляційного суду від 22 травня 2013 року, яким було скасовано відмову рішенням Жовтневого районного суду ( суддя Макаров О.В.) у розгляді експертизи та у визнанні прав [PERSON], що виникли згідно дарчої , невизнання яких порушує ч.4 ст.3 Закону України « Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» та встановлює, що не існує вимог до [PERSON], як відповідача. Залишення без дослідження рішенням від 19 листопада 2013 року(суддя Труханович В.В.)та рішенням апеляційного суду від 12 березня 2014 року рішення апеляційного суду від 22 травня 2013 року та вимог [PERSON] про захист її порушених прав та невизнаних прав, до яких були додані докази , не дослідження першою інстанцією та апеляційною інстанціями, згідно ст..335 ЦПК України , позбавляє можливості оскаржити у касаційному порядку порушення прав [PERSON], тому залишення без розгляду її вимог,відмова у затвердженні договору та порушення рівності сторін змушує їх заявити нові вимоги про розподіл у натурі спільної часткової власності позивачок, про захист матеріальних прав згідно ч.4,5 ст.357 та ч.2 ст.364 ЦК України, про відшкодування завданої моральної та матеріальної шкоди. Позивачі вказують, що встановлення рішенням апеляційного суду від 12 березня 2014 року розміру компенсації без згоди на її отримання від [PERSON] порушує ч.2 ст.364 ЦК України; залишення без розгляду вимог щодо ч.ч.4, 5 ст.357 ЦК України при розрахунку компенсації, порушує матеріальні права [PERSON], оскільки вартість льоху Ж, збудованого у 1993 році підлягає віднесенню до спадкової частини домоволодіння , ? вартості льоху Е у 2091 грн., який входив у спадкову частину та був виділений відповідачу, при розподілу у рівних у рівних долях є розміром компенсації, яку [PERSON] має сплатити [PERSON], що при розподілі по фактичному користування, встановленому рішенням апеляційного суду від 12 березня 2014 року, мало бути додано до компенсації ( 3056+2091)+5147грн.); відмова у затвердженні договору є невизнання конституційних прав власності [PERSON], отриманих згідно дарчої; зміна існуючого розподілу по фактичному користуванні на розподіл по ідеальним долям призвело невизнання прав [PERSON] на підписання договору до порушення її права згідно ст..41 Конституції України; перехід на розподіл по ідеальним часткам призводить до перерахунку розміру часток домоволодіння, тому кожна зміна потребує нових матеріальних витрат, що завдає значну моральну шкоду з вини відповідача. Також позивачі вважають, що судом встановлено компенсацію від відповідача без згоди [PERSON] на її отримання та відмовлено у затвердженні договору про безвідплатну передачу її прав до [PERSON] посиленням на ст..365 ЦК України, порушує рівність сторін , для відновлення якої суд має встановити розмір компенсації від [PERSON], яка при розподілі по ідеальним долям у варіанті №2 експертизи згідно рішення від 10 липня 1988 року становить 22458 грн. Ухилення відповідача від визнання розподілу у рівних долях спадкової частини рішенням суду від 10 лютого 1988 року ,від участі у справі для її затягування завдало та продовжує завдавати [PERSON] значну моральну та матеріальну шкоду, яку вона оцінює у 25 000 грн. У судовому засіданні позивач [PERSON] свій позов підтримала, просила задовольнити у повному обсязі. При цьому, додатково усно вточнила, що матеріальна шкода, завдана [PERSON] відповідачем, складає 5000 грн., вона заподіяна відповідачем тим, що він не з'являвся у домоволодіння протягом тривалого часу,призвів його до стану, не придатного до житла, використовує житло для проживання у ньому квартирантів. Моральну шкоду вона оцінює у 15 000 грн., так як вказаними вище неправомірними діями відповідача, їй завдано душевних страждань, викликаних необхідністю доказування у суді своїх порушених прав, витрачати нерви , час та тим, що висновки апеляційного суду зроблені без врахування прав та вимог [PERSON] Крім того, позивач пояснила, що вона фактично просить провести виділу в натурі частини домоволодіння згідно другого варіанту висновку судово-будівельної експертизи №829 від 01.10.2008 року, який не був прийнятий судом апеляційної інстанції. Позивач [PERSON] у судове засідання не з'явилася, надала суду заяву про розгляд справи у її відсутність, позов просила задовольнити. Відповідача також у судове засідання не з'явився, повідомлявся належним чином, надав заяву про переніс судового засідання, але в наступне судове засідання також не з'явився, причину неявки не повідомив, тому суд , відповідно до ч.4 ст.169 ЦПК України, вважає можливим вирішити справу на підставі наявних у ній даних чи доказів. Суд, вислухавши позивача [PERSON], дослідивши матеріали справи , вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 355 ЦК України, майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності. Згідно ч. 1 ст. 356 ЦК України, власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Ст.364 ЦК України передбачено право співвласника на виділ у натурі частки із майна , що є у спітній частковій власності, якщо такий виділ допускається законом і є можливим. Нормами ст..ст.363,367 ЦК України регулюють правовідносини учасників спільної часткової власності щодо виділу частки майно або його поділу. В судовому засіданні встановлено, що рішенням апеляційного суду Харківської області від 12 березня 2014 року, яке набрала законної чинності, встановлені наступні обставини . Згідно довідки КП "Харківське міське бюро технічної інвентаризації" від 18.11.2011 року житловий будинок [ADDRESS] зареєстровано: 39/100 частин за [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину, виданого Белогірською ДНК Автономної республіки Крим; 43/100 частин за [PERSON] на підставі мирової угоди, затвердженої ухвалою Жовтневого районного суду м. Харкова від 12.11.2003 року ; 18/100 частин не зареєстровано на ім'я [PERSON] після перерозподілу ідеальних часток. Вказаним рішенням частково задоволені позовні вимоги позивачів: [PERSON] та [PERSON] до [PERSON] про виділ у натурі частини домоволодіння , перерозподіл ідеальних часток. Розподіл спірного домоволодіння проведений на підставі висновку судово-будівельної експертизи №829 від 01.10.2008 року, який прийнятий судом у якості письмового доказу. Судом апеляційної інстанції прийнятий перший варіант вказаної експертизи, не зважаючи на те, що [PERSON] наполягала на 2 варіанті, оскільки перший варіант враховує фактичне користування, що склалося між сторонами протягом 25 років та на відміну від першого варіанту, не потребує переобладнань будинку. Тобто вказаним рішення вже вирішено питання щодо виділу у натурі частини домоволодіння та перерозподілу ідеальних часток, тому у цієї частині позовних вимог слід позивачу відмовити, так як відповідно до ч.3 ст.61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративний справі , що набрало законної сили , не доказується при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа , щодо якої встановлено ці обставини. Також з матеріалів справи, а саме з позовної заяви та пояснень позивача у судовому засіданні вбачається, що вона фактично не згодна з рішення апеляційного суду від 12 березня 2014 року та оскаржує його. Але, відповідно до п.1 ч.1. ст..324 ЦПК України рішення і ухвали апеляційного суду , ухвалені за результатами апеляційного розгляду сторони та інші особи, які беруть участь у справі,мають право оскаржити у касаційному порядку. Виключне право перевірки законності та обґрунтованості судових рішень має відповідний суд згідно з процесуальним законодавством. Оскарження у будь-який спосіб судових рішень, діяльності судів і суддів щодо розгляду та вирішення справи поза передбаченим процесуальним законом порядком у справі не допускається, і суди повинні відмовляти у прийнятті позовів та заяв з таким предметом. Законність процесуальних актів і дій (бездіяльності) суду, вчинених при розгляді конкретної справи, не може перевірятися за межами передбаченого законом процесуального контролю. Що стосується вимог [PERSON] щодо встановлення розміру компенсації у сумі 22452 грн., визнання за нею права на 69/100 частин домоволодіння на підставі згоди [PERSON] на отримання від неї вказаної компенсації , суд вважає, що [PERSON] фактично ставиться питання про визнання за нею права власності на вказану частину домоволодіння з припиненням права власності [PERSON] на частку у спільному майні. Вказане питання також фактично вже було вирішено рішенням Жовтневого районного суду м. Харкова від 19 листопада 2013 року по справі №639/7222/13-ц за позовом [PERSON], [PERSON] до [PERSON] про перерозподіл ідеальних часток, перехід права власності на частину домоволодіння, припинення спільної часткової власності, яке у цієї частині рішенням Апеляційного суду Харківської області від 12 березня 2014 року залишено без змін, тому задоволенню не підлягають з вищевказаних підстав. Що стосується вимог щодо відшкодування з відповідача на користь [PERSON] матеріальної та моральної шкоди в розмірі 5000 грн. та 15 000 грн. відповідно, то вони, як вважає суд, також не підлягають задоволенню з наступного. Згідно ч.1 ст.22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Відповідно до ч.1 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушеного її права. Але, судом позовні вимоги [PERSON] задоволенню не підлягають, тому порушення її прав відповідачем [PERSON] не встановлено. Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього кодексу. Доказами є будь-які фактичні дані, які встановлюють наявність або відсутність обставин,що обґрунтовують вимоги сторін, та мають значення для вирішення справи. Статтею 58 ЦПК встановлено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Так, позивачами в порушення вимог ст. 58-60 ЦПК України, суду не було надано жодного належного доказу на підтвердження своїх позовних вимог. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed