Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-19 00:00:00

26.11.2014 року позивач [PERSON] звернулася до Голосіївського районного суду міста Києва з позовом до Акціонерного інноваційного комерційного банку «УкрСиббанк» в особі відділення № 768 АКІБ «УкрСиббанк», [PERSON], про захист прав споживача шляхом визнання недійсним кредитного договору В обґрунтування позовних вимог зазначила, що 10.08.2007 року [PERSON]., з однієї сторони, та АКІБ «УкрСиббанк», в особі начальника відділення № 768 АКІБ «УкрСиббанк» - [PERSON], з другої сторони, підписали договір про надання споживчого кредиту № 11196484000. 10.08.2007 року в забезпечення зобов'язань позивача за договором про надання споживчого кредиту № 11196484000, [PERSON] підписала договір поруки № 133002. Однак, як встановлено позивачем з витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб підприємців, станом на 08.10.2010 року у [PERSON] не було довіреності, якою б йому були надані повноваження від імені АКІБ «УкрСиббанк» підписати з позивачем договір про надання споживчого кредиту № 11196484000 на суму 95000,00 дол. США. Протокольною ухвалою суду від 06.04.2015 року відповідача Акціонерний інноваційний комерційний банк «УкрСиббанк» замінено його правонаступником - Публічним акціонерним товариством «Дельта Банк». До початку розгляду судом справи по суті, 17.05.2016 року від представника позивача надійшла заява про зміну підстав позову, відповідно до якої представник позивача просила визнати недійсними договір про надання споживчого кредиту № 11196484000 від 10.08.20017 року та договір поруки № 133002 від 10.08.2007 року. В обґрунтування заяви про зміну підстав позову, представник позивача посилалася на безпідставність нарахування процентів, комісії та кредитування ПАТ «Дельта Банк», оскільки Постановою Правління НБУ № 664 від 02.10.2015 року відкликано банківську ліцензію ПАТ «Дельта Банк», з огляду на що ПАТ «Дельта Банк» не має права без банківської ліцензії надавати фінансові послуги. Крім того, як на підставу визнання недійсними кредитного договору та договору поруки, посилалася на те, що Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо врегулювання відносин між кредиторами та споживачами фінансових послуг» заборонено надання (отримання) споживчих кредитів на території України в іноземній валюті. Також зазначила, що в порушення Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, банк за надання споживачу кредиту стягнув на свою користь 20,00 доларів США. Протокольною ухвалою суду від 16.06.2016 року до участі в справі як третю особу залучено Публічне акціонерне товариство "Укрсиббанк" Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримала та просила задовольнити з підстав викладених в позовній заяві та заяві про зміну підстав позову від 17.05.2016 року. Представник відповідача ПАТ «Дельта Банк» - [PERSON] в судовому засіданні проти задоволення позовних вимог заперечував. Зазначив, що кредитний договір та договір поруки було укладено в 2007 році, в той час коли згідно чинного законодавства була відсутня заборона на видачу кредитів в іноземній валюті. Водночас, ПАТ «Дельта Банк» отримав право вимоги за кредитним договором № 11196484000 від 10.08.2007 року, згідно договору купівлі продажу прав вимоги, лише 08.12.2011 року, та на час укладення вказаного договору мав ліцензію НБУ на надання фінансових послуг. Крім того, просив врахувати, що ПАТ «Дельта Банк» є правонаступником ПАТ «УкрСиббанк», та безпосередньо не надавав позивачу кредитні кошти. Представник відповідача [PERSON] - [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги визнав, зазначив, що позивачем в судовому засіданні доведено, а представником ПАТ «Дельта Банк» визнано, відсутність наразі у ПАТ «Дельта Банк» банківської ліцензії на надання фінансових послуг. Крім того, просив врахувати, що представниками ПАТ «Дельта Банк» та ПАТ «УкрСиббанк» на стадії клопотань не надано доказів наявності у [PERSON] повноважень на підписання кредитного договору № 11196484000. Зважаючи на викладене, з урахування того, що договір поруки є похідним від кредитного договору, також визнав позовні вимоги в частині визнання договору поруки недійсним Представник третьої особи [PERSON] в судовому засідання вважав позов таким, що не підлягає задоволенню, зазначив, що на момент укладення оспорюваних договорів начальник відділення № 768 акціонерного комерційного інноваційного банку «УкрСиббанк» [PERSON] на підставі довіреності від 27.12.2006 року, посвідченої приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Васьківською В.С., був наділений повноваженнями на укладення кредитних договорів. Суд, вислухавши пояснення сторін та дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що позовні вимоги задоволенню не підлягають з наступних підстав. Судом достовірно встановлено, що 10.08.2007 року між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк», в особі начальника відділення № 768 АКІБ «УкрСиббанк», яке є підконтрольним Київському регіональному департаменту АКІБ «УкрСиббанк», [PERSON], діючого на підставі довіреності, посвідченої 27 грудня 2006 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Васьківською В.С. за реєстровим № 6640, з однієї сторони, та громадянкою України [PERSON] було укладено Договір про надання споживчого кредиту № 11196484000 (а.с. 3-4). Відповідно до п. 1.1. Договору про надання споживчого кредиту № 11196484000 від 04.08.2008 року, Банк зобов'язується надати Позичальнику кредитні кошти (кредит) в іноземній валюті у доларах США в сумі 95 000, 00 доларів США, що дорівнює еквіваленту 479 450,00 гривень за курсом НБУ на день укладення Договору, а Позичальник зобов'язується прийняти, належним чином використовувати і повернути Банку кредитні кошти (кредит) та сплатити плату за кредит у порядку та на умовах, зазначених у даному Договорі. При цьому сторони обумовили, що гривневий еквівалент суми кредиту зазначається у Договорі лише в разі надання Банком кредиту в іноземній валюті. Позичальник має право отримати кредитні кошти у вигляді одного траншу або декількох траншів, загальна сума яких не може перевищувати розміру суми кредиту, зазначеного у п. 1.1. Договору, для чого надає до Банку письмову заяву (за формою згідно вимог Банку), в якій зазначає бажану суму траншу (в межах загальної суми кредиту) та бажану дату його отримання. Така заява Позичальника, укладена та надана згідно умов цього Договору, є підставою для видачі Банком траншу Позичальнику. Сторони домовилися, що Банк надає Позичальнику кредит у розмірі одного траншу у розмірі суми кредиту, зазначеному в п.1.1 Договору. Відповідно до п. 1.2.1 Договору про надання споживчого кредиту № 11196484000 від 10.08.2007 року, надання кредиту здійснюється у наступний термін: 10.08.2007 року. Згідно Свідоцтва про шлюб, виданого Відділом реєстрації актів цивільного стану Деснянського районного управління юстиції в м. Києві від 02.07.2008 року, 02.07.2008 року [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб, прізвище дружини після реєстрації шлюбу [PERSON] (а.с. 7). Також судом встановлено, що 10.08.2007 року між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк», в особі начальника відділення № 768 АКІБ «УкрСиббанк» [PERSON], який діє на підставі довіреності, посвідченої приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Васьківською В.С. 27 грудня 2006 року за реєстровим № 6640, з однієї сторони, та громадянкою України [PERSON] було укладено Договір поруки (а.с. 5-6). Згідно витягу з Договору купівлі-продажу прав вимоги за кредитами від 08.12.2011 року, укладеного 08.12.2011 року між Публічним акціонерним товариством «УкрСиббанк» та Публічним акціонерним товариством «Дельта Банк», та додатку І до нього, до ПАТ «Дельта Банк» перейшло право вимоги за кредитом № 11196484000 від 10.08.2007 року (а.с. 35-42). Відповідно до ч. 1 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» договір про надання споживчого кредиту укладається між кредитодавцем та споживачем, відповідно до якого кредитодавець надає кошти (споживчий кредит) або бере зобов'язання надати їх споживачеві для придбання продукції у розмірі та на умовах, встановлених договором, а споживач зобов'язується повернути їх разом з нарахованими відсотками. Відповідно до ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Статтею 203 ЦК України встановлено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав і з наслідками, передбаченими законом. Відповідно до п. 8 Постанови Пленуму Верховного суду України № 9 від 06.11.2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» відповідно до частини першої статті 215 ЦК ( 435-15 ) підставою недійсності правочину є недодержання стороною (сторонами) вимог, які встановлені статтею 203 ЦК, саме на момент вчинення правочину. Не може бути визнаний недійсним правочин, який не вчинено. Сторона позивача, як на підставу заявлених позовних вимог, посилалася на те, що у начальника відділення № 768 АКІБ «УкрСиббанк» [PERSON] на момент укладення оспорюваних договорів не було необхідного обсягу цивільної дієздатності, тобто договори від імені АКІБ «УкрСиббанк» укладено не уповноваженою особою. Разом з тим, на спростування доводів сторони позивача, представником ПАТ «УкрСиббанк» надано в судовому засіданні довіреність від 27.12.2006 року, посвідчену приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Васьківською В.С. (а.с. 149) Згідно вищевказаної довіреності Акціонерний комерційний інноваційний банк «УкрСиббанк», особі начальника Київського регіонального департаменту АКІБ «УкрСиббанк» [PERSON], уповноважує начальника відділення № 768 акціонерного комерційного інноваційного банку «УкрСиббанк», яке є підконтрольним Київському регіональному департаменту АКІБ «УкрСиббанк», [PERSON] укладати, змінювати, розривати договори та здійснювати інші дії щодо виконання АКІБ «УкрСиббанк» банківських та інших кредитних операцій, в тому числі надання кредитів (в національній та іноземній валютах) юридичним (крім банків) і фізичним особам, що спростовує посилання на те, що начальник відділення № 768 акціонерного комерційного інноваційного банку «УкрСиббанк» [PERSON] на час укладення оспорюваних правочинів не був наділений необхідним обсягом цивільної дієздатності. Також, судом не може бути прийнято до уваги посилання представника позивача на наявність заборони надавати (отримувати) споживчі кредити в іноземній валюті на території України, оскільки вказану заборону було передбачено чинним законодавством вже після укладення між сторонами договору про надання споживчого кредиту № 11196484000 від 10.08.2007 року, а на час його укладення - вказана заборона була відсутня. Відкликання Постановою правління НБУ № 664 від 02.10.2015 року банківської ліцензії ПАТ «Дельта банк» не може свідчити про відсутність підстав для надання вказаною юридичною особою фінансових послуг станом на дату укладення Договору купівлі-продажу прав вимоги за кредитами від 08.12.2011 року, тобто виникнення правовідносин між позивачем та ПАТ «Дельта Банк». Що стосується посилань про неправомірне стягнення АКІБ «УкрСиббанк» на свою користь плати за надання кредиту у розмірі 20,00 доларів США. суд має зазначити наступне. Відповідно до п. 1.3.5. договору про надання споживчого кредиту № 11196484000 від 10.08.2007 року, позичальник сплачує Банку комісію у національній валюті за вил дачу кредиту у розмірі 20,00 доларів США, що за курсом НБУ на день видачі становить 101, 00 грн. Як встановлено судом, та не оспорювалося стороною позивача, позивач погодилася з умовами вказаного Договору в цілому, останній є результатом її вільного волевиявлення свідчить підпис [PERSON] на примірнику Договору. Крім того, стягнення плати за надання Банком на користь Позичальника кредитних коштів, не є ні діями, які банк здійснює на свою користь, ні діями, які Позичальник здійснює на користь Банку, а тому при стягнення плати за надання кредитних коштів АКІБ «УкрСиббанк» не було порушено Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених Постановою НБУ № 168 від 10.05.2007 року Таким чином, суд приходить до висновку, що стороною позивача не наведено достатніх доказів на підтвердження правомірності заявлених в позові вимог в частині визнання недійсним договору про надання споживчого кредиту № 11196484000 від 10.08.2007 року. Враховуючи, що сторона позивача як на підставу недійсності договору поруки № 133002 від 10.08.2007 року посилалася на його похідний характер від договору про надання споживчого кредиту № 11196484000 від 10.08.2007 року, водночас судом не встановлено підстав для визнання його недійсним, позов в частині вимог про визнання недійсним договору поруки № 133002 від 10.08.2007 року є необґрунтованим, безпідставним, а отже задоволенню не підлягає. Оскільки позивач від сплати судового збору звільнена як така, що подала позов в зв'язку з можливим порушенням її прав як споживача, а в задоволенні позову було відмовлено, судові витрати відносяться на рахунок держави. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed