Jurisdiction: civil
Date: 2021-07-26 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення невиплаченої заробітної плати за вересень 2019 року. Свої вимоги позивач мотивує тим, що він розпочав роботу у компанії «Wizz Air» з 12.04.2018 року на посаді молодшого бортпровідника, що підтверджується трудовим договором № 63 від 12.04.2018 року та наказом № 99-к від 12.04.2018 року. В подальшому він був переведений на посаду бортпровідника, що підтверджується додатковою угодою до трудового договору від 18.02.2019 року та наказом № 20-к від 18.02.2019 року. 21.05.2019 року було укладено додаткову угоду до трудового договору. Як зазначає позивач, відповідачем було здійснено йому виплату заробітної плати за вересень 2019 року у неповному розмірі. Пунктом 1 додаткової угоди від 21.05.2019 року встановлено заробітну плату в розмірі 7476,67 грн. на місця та оплату за сектор з розрахунку: 445,58 грн. - за типовий сектор; 534,69 грн. - за середній сектор; 668,37 грн. - за довгий сектор; 802,04 грн. - за екстрадовгий сектор. З вказаних сум утримуються всі необхідні податки та обов`язкові платежі, що стягуються у відповідності із законодавством України. За вересень 2019 року йому було сплачено заробітну плату у розмірі 20 632,35 грн., що підтверджується випискою (Pay Slip) з внутрішньої програми відповідача. Однак, при нарахуванні його заробітної плати за вересень 2019 року не було враховано надурочні години роботи, роботу у вихідні та святкові дні та роботу у нічний час, а саме у вересні ним було відпрацьовано 94 год. 46 хв., з яких: робота у нічний час - 13 год. 57 хв.; робота у святкові та вихідні дні - 17 год. 52 хв. Позивач вказує на те, що за формулою ЗПсер=ЗПф:Рг, розмір середньогодинної заробітної плати у вересні 2019 року становить 271,33 грн. (розмір заробітної плати за вересень 2019 року - 25 630,10 грн. : кількість робочих годин у вересні 2019 року - 94 год. 46 хв. За формулою Рсвяткові=СВ*С, розмір невиплаченої заробітної плати за роботу у святкові та вихідні дні у вересні 2019 року становить 9691,91 грн. За формулою Рнічні=Н*С, розмір невиплаченої заробітної плати за роботу у нічні години у вересні 2019 року становить 5299,05 грн. Таким чином розмір невиплаченої заробітної плати у вересні 2019 року становить 14 990,96 грн., з них: 9691,91 грн. - за роботу у святкові та вихідні дні, 5299,05 грн. - за роботу у нічний час. Посилаючись на викладене, позивач просив суд задовольнити позов та стягнути з відповідача вищевказані суми на його користь, а також судові витрати у розмірі 500,00 грн. Ухвалою судді Деснянського районного суду м. Києва від 17.06.2020 року, у справі відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін та призначено судовий розгляд. 28.07.2020 року до суду надійшли письмові пояснення представника третьої особи [PERSON] - [PERSON] щодо позовної заяви. У даних поясненнях представник третьої особи заперечує проти позовних вимог, вказуючи на їх безпідставність, оскільки згідно детального розрахунку відпрацьованого часу, що наводиться самим позивачем, ним не було відпрацьовано жодної години надурочного часу, оскільки у вересні 2019 року жоден тиждень не перевищив 40-годинну норму для позивача. Крім того, позивачем невірно розраховано кількість польотних годин, яка реально становить 62 год. 38 хв., та надмірно завищена їх кількість. Представник третьої особи вказав на те, що для позивача, якому встановлений підсумований облік робочого часу, вихідні дні встановлені графіком виходу на роботу. Такі дні можуть не збігатися з вихідними днями, встановленими для інших працівників підприємства, установи, організації, що пояснюється об`єктивними особливостями діяльності відповідача в авіаційній сфері. Дні неділі, що були включені до графіку змінності позивача не вважаються такими, що підлягають оплаті саме як вихідні дні на підставі ст.107 КЗпП України, оскільки для позивача такі дні визначено як робочі, а позивач не залучався до роботи у дні, що були визначені йому графіком як вихідні. Крім того, позивач не залучався до роботи у світкові дні у вересні 2019 року. Представник третьої особи також зауважив на те, що доводи позивача про застосування Галузевої угоди до трудових відносин між позивачем та відповідачем не можуть бути прийняті до уваги, оскільки суб`єктний склад Галузевої угоди свідчить про непоширення такої угоди на сторін даної судової справи. Представник третьої особи також звернув увагу на невідповідність розрахунків позивача законодавчим вимогам та правилам обчислення, вказуючи на відсутність посилань на нормативно-правове обґрунтування щодо застосувань будь-яких формул при обчисленні сум за розрахунками 1-3; неможливість встановити те, яку саме суму наводить позивач у розрахунку 2-3:невиплачену заробітну плату за вихідні, святкові дні та нічні години чи надурочний час; сума за розрахунком 1 в подальшому, наприклад у розрахунку 2, змінюється з 271,33 на 281,01 грн.; численні завищення сум у розрахунках 2-3, стягнення яких є предметом позовної заяви. Вказані порушення є доказом недостовірності позовної заяви та відсутності достатньої аргументації правової позиції. Оскільки предметом позову є стягнення невиплаченої заробітної плати, обрахованої позивачем з численними істотними помилками, то представник третьої особи вважає, що наявна підстава для залишення позову без розгляду. Посилаючись на викладені обставини, а також на безпідставність залучення [PERSON] в якості третьої особи, представник третьої особи просить відмовити в задоволенні позовних вимог та розглянути справу в його та третьої особи відсутність. 28.07.2020 року до суду надійшли письмові пояснення представника третьої особи [PERSON] - [PERSON] щодо позовної заяви аналогічного змісту. 28.07.2020 року до суду надійшов відзив представника відповідача [PERSON] на позовну заяву. У даному відзиві представник відповідача вказує на те, що відповідачем запроваджено підсумований облік робочого часу із обліковим періодом у два місяці. Згідно детального обліку відпрацьованого часу, наведеного самим же позивачем, ним не було відпрацьовано жодної години надурочного часу та не було перевищено норму робочого тижня. Так, у період 01-07 вересня відпрацьовано 30 год. 10 хв., 08-14 вересня - 34 год. 52 хв., 15-21 вересня - 07 год.37 хв., 22-28 вересня - 00 год. 00 хв., 29-30 вересня - 13 год. 22 хв. Таким чином у вересні 2019 року жоден тиждень не перевищив 40-годинну норму для позивача, в зв`язку з чим у позивача відсутні підстави для вимог щодо виплати заробітної плати за надурочний час. Представник відповідача також наполягає на тому, що Правила визначення робочого часу та часу відпочинку екіпажів повітряних суден цивільної авіації України, затверджених Наказом Міністерства транспорту України № 219 від 02.04.2002 року, не поширюють свою дію на відповідача, оскільки вони поширюються на експлуатантів цивільної авіації саме України, а не іноземних держав, в той час, як наявний факт функціонування відповідача як іноземного авіаперевізника і правила щодо норм польотного часу та відпочинку позивача встановлюються державною відповідача, як експлуатанта, якою є Угорщина. Представник відповідача зауважив на те, що позивачем до обліку польотних годин віднесено весь час його роботи у ті дні, коли відповідачем здійснювався політ. Проте, польотним для екіпажу авіасудна є час, проведений безпосередньо у повітрі під час здійснення авіасудном польотів. До такого часу не повинні відноситись такі періоди часу, які включають знаходження працівників у аеропорту чи інших приміщеннях, в тому числі на борту авіасудна до початку його руху. За інформацією відповідача, сума виключно польотних годин позивача склала 62 год. 38 хв. Решта годин у дні, коли здійснювався політ, а саме 26 год. 18 хв., були проведені позивачем на брифінгах (зібрання екіпажу перед польотом для обговорення майбутнього польоту) та на брифінгах (зібрання екіпажу після польоту). Таким чином, позивачем було неправильно розраховано кількість польотних годин та надмірно завищена їх кількість. Представник відповідача посилається і на те, що відсутні підстави для виплати позивачу заробітної плати за роботу у вихідні дні, оскільки для позивача, якому установлений підсумований облік робочого часу, вихідні дні встановлені графіком виходу на роботу. Позивач же не залучався до роботи у дні, що були визначені йому графіком як вихідні. Також, позивач не здійснював свої трудові обов`язки у світкові дні. Крім того, представник відповідача також зазначив про те, що застосування Галузевої угоди до трудових відносин між позивачем та відповідачем не можуть бути прийняті до уваги, оскільки суб`єктний склад Галузевої угоди свідчить про непоширення такої угоди на сторін даної судової справи, а положення КЗпП України щодо нічного часу не можуть застосовуватись, оскільки робота позивача проводилась у різних часових поясах. Заперечуючи проти позову, представник відповідача також послався на невідповідність розрахунків позивача законодавчим вимогам та правилам обчислення та безпідставність залучення третіх осіб у справі, а тому, з урахуванням вищенаведеного, просив відмовити в задоволенні позову. 30.11.2020 року до суду надійшла відповідь позивача на відзив. У даній відповіді позивач вказує на те, що відповідачем не було надано жодних документів, якими б був запроваджений підсумований облік робочого часу, а згідно відповіді Представництва відповідача вбачається, що ані колективного договору, ані документу, яким могло б бути врегульовано введення підсумованого обліку робочого часу взагалі немає. Позивач вказав і на те, що відповідно до довідки від 27.07.2020 року № 63/1 виникають питання щодо її достовірності та/або правильності обрахунків відповідача з огляду на численні помилки. Позивач зазначає і про суперечливість позиції відповідача щодо законодавства, яке має застосовуватись в даному випадку (України чи Угорщини), а також звертає увагу на те, що відповідно до трудового договору він працює, отримує заробітну плату, сплачує податки, отримує відпустки, лікарняні, здійснює свої функціональні обов`язки саме за законодавством України, а не Угорщини. Позивач зауважив, що при проведенні розрахунків ним не рахувались святкові дні в зв`язку із тим, що їх не було у вересні 2019 року, а дане зазначення було лише опискою. Позивач також зазначив, що відповідно до ст.108 КЗпП України розрахунок недоплачених 20 % надбавки за роботу у нічний час становить 757,06 грн., а також зауважив про неправильність розрахунків відповідача, наведені у відзиві щодо розмір сум, що є предметом спору. З урахуванням наведених аргументів, позивач уточнив вимоги та просив стягнути з відповідача невиплачену заробітну плату за роботу у нічний час в розмірі 757,06 грн., за роботу у вихідні дні в розмірі 9691,91 грн., а всього 10 448,97 грн., а також витрати на правову допомогу в розмірі 500,00 грн. Також, 30.11.2020 року до суду надійшла відповідь позивача на пояснення третьої особи [PERSON] та третьої особи [PERSON] , в якій позивач вважає, що третіми особами не надано та не наведено жодних аргументів щодо неправильного розрахунку невиплаченої заробітної плати за вересень 2019 року. 10.12.2020 року до суду надійшли заперечення представника відповідача Летич І.А. на відповідь позивача на відзив. У даних запереченнях представник відповідача зазначає про те, що у межах відповідача не було створено профспілкову організацію і, відповідно, виборний орган такої профспілкової організації. Крім того, між відповідачем та працівниками відповідача не укладався колективний договір. За відсутністю суб`єкта погодження та відповідного колективного договору відповідач мав право приймати рішення про запровадження підсумованого обліку робочого часу, узгоджуючи даний факт у трудових договорах із працівниками, в тому числі із позивачем. Представник відповідача також зауважила на непоширення на відповідача Наказу Міністерства транспорту України від 02.04.2020 року № 219 «Про затвердження Правил визначення робочого часу та часу відпочинку екіпажів повітряних суден цивільної авіації України», оскільки Правила є спеціальним нормативно-правовим актом, у якому передбачено, що вони поширюються на судна саме цивільної повітряної авіації України, а відповідне судно відповідача не є судном цивільної повітряної авіації України. Заперечуючи проти доводів позивача, представник відповідача вказала і на те, що встановлення графіку робочого часу у формі певного періоду відповідає вимогам законодавства. Крім того, двомісячний обліковий період не заборонено застосовувати законодавством. Також, представник відповідача звернула увагу на те, що підтвердження підсумованого обліку робочого часу здійснюється на підставі сукупності наступних доказів: бортовий журнал; графіки (ростери) позивача на вересень та жовтень 2019 року. Вказані документи в сукупності передбачаються розклад роботи позивача на відповідний облікований період та є свідченням того, що у межах підприємства відповідача запроваджено підсумований облік робочого часу. З урахуванням наявних даних, що містяться в електронних системах відповідача щодо відпрацьованих годин позивача відповідач має законні підстави з неоплати роботи позивача у вихідні дні. Позивач же до роботи у дні, що були визначені йому графіком, як вихідні, не залучався. Представник відповідача наполягає на викладених раніше поясненнях та зазначає про наявність математичної помилки в обрахунку відпрацьованих позивачем годин, за виправленням якої загальний відпрацьований час відповідача збільшено на 1 год. 50 хв. та становить в сумі 92 год. 46 хв. у вересні 2019 року. При цьому представник відповідача стверджує про неправильність та необґрунтованість розрахунків позивача, а тому з урахування вищевикладеного просить відмовити в задоволенні позову. 23.02.2021 року до суду надійшли додаткові пояснення представника відповідача Летич І.А. , в яких вона підтримує вищевикладені пояснення, а також зазначає про те, що робота позивача пов`язана із численними перетинами кордону протягом робочого дня, у який графіком визначено політ. Враховуючи зміну часових поясів під час польотів позивача, для нього неможливо прослідкувати настання нічного часу та початок його відліку за КЗпП, а тому положення КЗпП України щодо визначення нічного часу взагалі не можуть застосовуватись до відносин з позивачем. Робота позивача у нічний час відповідно до законодавства, яке поширюється на сферу діяльності відповідача, визначається як робота у проміжку між 02.00 год. та 04.59 год. ночі. Водночас, не підлягає застосуванню правило ч.3 ст.56 КзПП України про те, що нічним вважається час з 10 години вечора до 6 години ранку. Крім того, відповідач має право застосовувати працю працівників понад норму робочого часу в окремі дні, тижні, місяці облікового періоду із подальшим зменшенням тривалості роботи в інші дні облікового періоду. В той же час, згідно детального розрахунку відпрацьованого часу, що наводиться самим позивачем, ним не було відпрацьовано жодної години надурочного часу, адже позивачем не здійснюється розрахунок суми заробітної плати за роботу в надурочний час. 27.07.2021 року до суду надійшли додаткові пояснення представника відповідача Шапошнікової І.О. , в яких вона вказує на невірність розрахунків позивача, виходячи з розміру його загальної заробітної плати, оскільки при таких розрахунках застосуванню підлягає лише посадовий оклад працівника, який становить 7476,67 грн., а тому такі розрахунки не можуть бути застосовані. В судовому засіданні позивач та його представник [PERSON] позовні вимоги підтримали та просили про їх задоволення. Представники відповідача Летич І.А. , Шапошнікова І.О. в судовому засіданні проти позову заперечували та просили відмовити в його задоволенні. Треті особи та їх представники в судове засідання не з`явились, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Представники третіх осіб у письмових поясненнях просять розглядати справу в їх відсутність. Враховуючи обставини справи, суд вважає за можливе розглянути справу у відсутність третіх осіб на підставі доказів, які містяться в матеріалах справи. Заслухавши пояснення учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи, всебічно проаналізувавши обставини справи в їх сукупності, оцінивши надані сторонами докази, суд встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Як встановлено судом і вбачається з матеріалів справи, 12.04.2018 року між Представництвом «Візз Ейр Хангарі Кфт.» та позивачем [PERSON] було укладено трудовий договір № 63, а також відповідачем видано наказ № 99-к від 12.04.2018 року про прийняття позивачу на роботу на посаду «Молодший бортпровідник» з посадовим окладом 5589,67 грн. 18.02.2019 року між сторонами укладено додаткову угоду до трудового договору, відповідно до якого позивача було переведено на посаду бортпровідника. Наказом відповідача № 20-к від 18.02.2019 року позивача переведено на вказану посаду та встановлено заробітну плату в розмірі 71 776,00 грн. на рік та визначено оплату за сектори. 21.05.2019 року між сторонами укладено додаткову угоду до трудового договору, відповідно до якого з 01.07.20219 року позивачу встановлено заробітну плату в розмірі 7476,67 грн. та визначено розмір оплат за сектори, а саме: 445,58 грн. - за типовий сектор; 534,69 грн. - за середній сектор; 668,37 грн. - за довгий сектор; 802,04 грн. - за екстра довгий сектор. Звернувшись до суду, позивач зазначає про те, що за вересень 2019 року йому було сплачено заробітну плату не в повному обсязі, не враховано роботу у вихідні дні та роботу у нічний час. Представники відповідача та третіх осіб проти вказаних тверджень позивача заперечували, вважаючи їх необґрунтованими і безпідставними. Суд вважає, що доводи позивача не знайшли свого підтвердження під час судового розгляду, виходячи з наступного. Так, відповідно до ч. 2 ст. 77 ЦПК України, предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Згідно зі ст.81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У відповідності із ч. 1 ст. 78 ЦПК України, суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Згідно ч.1 ст.95 ЦПК України, письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору. Частиною 4 ст. 95 ЦПК України визначено, що копії документів вважаються засвідченими належним чином, якщо їх засвідчено в порядку, встановленому чинним законодавством. Згідно ч.8 ст. 95 ЦПК України, що іноземний офіційний документ, що підлягає дипломатичній або консульській легалізації, може бути письмовим доказом, якщо він легалізований у встановленому порядку. Іноземні офіційні документи визнаються письмовими доказами без їх легалізації у випадках, передбачених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Відповідно до ч. 2 ст. 100 ЦПК України, електронні докази подаються в оригіналі або в електронній копії, засвідченій електронним цифровим підписом, прирівняним до власноручного підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис». Згідно із ч. 1 ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. У відповідності до ч. 1 ст. 78 ЦПК України, суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Згідно із ч. 6 ст. 8 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. В якості доказу на обґрунтування позовних вимог, позивач посилається на виписку (Pay Slip) з внутрішньої програми відповідача AIMS. Однак, дану виписку суд не може прийнято до уваги та вважає, тому що вона є недопустимим доказом, оскільки складена іноземною мовою, не має реквізитів офіційного документу, а тому неможливо ідентифікувати її походження та неможливо дослідити її зміст. Крім того, статтею 21 КЗпП України визначено, що трудовим договором є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін. Як вбачається з умов трудового договору, укладеного між сторонами, робочий день працівника визначається в рамках графіка на два місяці. Кількість робочих годин за повний місяць становить 40 годин на тиждень і розраховується за кількістю днів у певному календарному місяці (п.5.1). Пунктом 5.2 трудового договору встановлено, що роботодавець встановлює режим роботи працівника відповідно до Внутрішніх Правил та положень чинного законодавства України. Умовами п. 5.3 трудового договору визначено, що працівник погодився з тим, що: вихідні дні упродовж місяця можуть переноситися і надаватися як повний день або як його частина; працювати в різні зміни і перебувати у режимі готовності; робочий день може бути розбитий на кілька частин; у зв`язку з характером господарської діяльності роботодавця неділя також може бути включена в робочий графік працівника. Час початку та закінчення робочого дня працівника, визначається Внутрішніми положеннями та законодавством України (п.5.4.). Відповідно до ст. 61 Кодексу законів про працю України (КЗпП) на безперервно діючих підприємствах, в установах, організаціях, а також в окремих виробництвах, цехах, дільницях, відділеннях і на деяких видах робіт, де за умовами виробництва (роботи) не може бути додержана встановлена для даної категорії працівників щоденна або щотижнева тривалість робочого часу, допускається за погодженням з виборним органом первинної профспілкової організації (профспілковим представником) підприємства, установи, організації запровадження підсумованого обліку робочого часу з тим, щоб тривалість робочого часу за обліковий період не перевищувала нормального числа робочих годин. Згідно із п.6 Методичних рекомендацій щодо застосування підсумованого обліку робочого часу, затверджених Наказом Міністерством праці та соціальної політики України від 19.04.2006 №138, обліковий період охоплює робочий час і години роботи у вихідні і святкові дні, години відпочинку. Щоденна або щотижнева тривалість робочого часу, встановлена графіком, може коливатися протягом облікового періоду, але загальна сума годин роботи за обліковий період має дорівнювати нормі робочого часу в обліковому періоді. Відповідно до ст. 69 КЗпП України, на підприємствах, в установах, організаціях, зупинення роботи яких неможливе з виробничо-технічних умов або через необхідність безперервного обслуговування населення, а також на вантажно-розвантажувальних роботах, пов`язаних з роботою транспорту, вихідні дні надаються в різні дні тижня почергово кожній групі працівників згідно з графіком змінності, що затверджується власником або уповноваженим ним органом за погодженням з виборним органом первинної профспілкової організації (профспілковим представником) підприємства, установи, організації. Згідно з п. 11 Методичних рекомендацій, у разі підсумованого обліку робочого часу робота у святкові та неробочі дні (ст. 73 КЗпП) за графіком включається в норму робочого часу за обліковий період, установлену на підприємстві. У листі Міністерства праці та соціальної політики України від 18.05.2007 року № 376/13/84-071 зазначено, що у випадку коли працівник працює за графіком змінності, оплата згідно зі статтею 107 КЗпП України за роботу у вихідний день провадиться у тому випадку, коли працівник залучався до роботи безпосередньо у вихідний день, який визначений йому графіком змінності. Тобто це може бути будь-який день. Так, згідно з п. З ст. 107 КЗпП України, робота у святковий і неробочий день (частина четверта статті 73) оплачується у подвійному розмірі: працівникам, які одержують місячний оклад. - у розмірі одинарної годинної або денної ставки зверх окладу, якщо робота у святковий і неробочий день провадилася у межах місячної норми робочого часу, і в розмірі подвійної годинної або денної ставки зверх окладу, якщо робота провадилася понад місячну норму. З врахуванням умов трудового договору та вищенаведених правових норм, суд приходить до висновку про те, що відповідачем запроваджено підсумований облік робочого часу із обліковим періодом у два місяці, що не суперечить чинному законодавству. Також, як вбачається з довідки відповідача № 63/1 від 27.07.2020 року про відпрацьовані години [PERSON] у вересні 2019 року, загальний відпрацьований позивачем час становить 90 год. 56 хв., з яких відпрацьований час (фактичні польоти) - 62 год. 38 хв., відпрацьований час (чергування) - 2 год. 00 хв., відпрацьований час (брифінг перед польотами/де брифінг після польотів) - 26 год. 18 хв. Відтак, відповідно до наданої довідки встановлено, що кількість відпрацьованих позивачем годин не перевищує норму тривалості робочого часу у годинах при 40-годинному робочому тижні, а також те, що позивач працював у дні, які відповідно до графіку визначені, як робочі, а до роботи у вихідні дні, встановлені графіком, не залучався. Вищенаведене спростовує доводи позивача про виконання ним роботи у вихідні дні. Інших доказів в обґрунтування своїх вимог позивач не надав. Що ж стосується вимог позивача про стягнення невиплаченої заробітної плати за роботу у нічні години у вересні 2019 року, то суд також не знаходить підстав для їх задоволення, виходячи з наступного. Як вбачається з умов трудового договору, укладеного між позивачем та відповідачем, який є іноземним елементом, сторонами визначено, що місцем роботи працівника є операційні бази роботодавця, під якими розуміються аеропорти України, які використовуються Представництвом у процесі здійснення своєї господарської діяльності (п. 1.3.). На дату підписання цього Договору Операційною базою є Міжнародний аеропорт «Київ» (Жуляни), який вважається місцем роботи працівника (п. 1.4). Умовами трудового договору визначено, що трудові обов`язки та функції працівника визначаються окрім іншого, чинним законодавством України (п.3.1), оподаткування заробітної плати здійснюється у порядку передбаченому чинним законодавством України (п.4.8), режим роботи працівника роботодавець встановлює відповідно до Внутрішніх Правил та положень чинного законодавства України (п.5.2.), час початку та закінчення робочого дня працівника визначається Внутрішніми положеннями та законодавством України (п.5.4). Відповідно до ст. 108 КзПП України, робота у нічний час оплачується у підвищеному розмірі, встановленому генеральною, галузевою (регіональною) угодами та колективним договором, але не нижче 20 відсотків тарифної ставки (окладу) за кожну годину роботи у нічний час. Під час розгляду справи встановлено, що угод та колективного договору у правовідносинах, які складися у позивача з відповідачем, не існує. Відповідно до ст. 54 КЗпП України, при роботі в нічний час встановлена тривалість роботи (зміни) скорочується на одну годину. Це правило не поширюється на працівників, для яких уже передбачено скорочення робочого часу (пункт 2 частини першої і частина третя статті 51). Тривалість нічної роботи зрівнюється з денною в тих випадках, коли це необхідно за умовами виробництва, зокрема у безперервних виробництвах, а також на змінних роботах при шестиденному робочому тижні з одним вихідним днем. Нічним вважається час з 10 години вечора до 6 години ранку. Відповідно до ст.8 КЗпП України, трудові відносини громадян України, які працюють за її межами, а також трудові відносини іноземних громадян, які працюють на підприємствах, в установах, організаціях України, регулюються відповідно до Закону України "Про міжнародне приватне право". За положеннями статті 8-1 КЗпП України, якщо міжнародним договором або міжнародною угодою, в яких бере участь Україна, встановлено інші правила, ніж ті, що їх містить законодавство України про працю, то застосовуються правила міжнародного договору або міжнародної угоди. Відповідно до ст. 52 Закону України «Про міжнародне приватне право», до трудових відносин застосовується право держави, у якій виконується робота, якщо інше не передбачено законом або міжнародним договором України. Відповідно до ст. 34 Конвенції про міжнародну цивільну авіацію 1944 року, яка набула чинності для України 09.09.1992 року, на кожному повітряному судні, зайнятому в міжнародній навігації, ведеться бортовий журнал, в який заносяться дані про повітряне судно, його екіпаж і кожний політ у такій формі, яка може час від часу встановлюватися згідно з цією Конвенцією. Питання управління керування, пов`язаними із втомлюваністю ризиками для безпеки польотів, розроблення державами експлуатантами норм польотного часу, службового польотного часу, службового часу та часу відпочинку, які відповідають нормативним правилам контролю стомлюваності, встановленим державою експлуатанта є предметом регулювання Додатку 6 (п. 4.10.2, п. 4.10.1) Конвенції про міжнародну цивільну авіацію. Регламент Комісії (ЄС) №216/2008 Європейського Парламенту і Ради з наступними змінами, яким врегульований у тому числі адміністративні процедури щодо польотного та робочого часу і вимог щодо відпочинку визначає поняття «робота», «період роботи», «польотний час», «місцева ніч», «режим очікування», «режим очікування в аеропорту», «іншій режим очікування», а також «нічна робота», яка означає періоди роботи, що охоплює будь-яку частину періоду між 02:00 та 04:59 у часовому поясі, у якому член екіпажу є акліматизований. З урахуванням вищенаведених норм КЗпП України та Закону України «Про міжнародне приватне право», суд приходить до висновку, що в даному випадку застосуванню підлягають норми міжнародного права, а саме Конвенції про міжнародну цивільну авіацію 1944 року з додатками та Регламент Комісії (ЄС) №216/2008 Європейського Парламенту і Ради з наступними змінами, яким врегульований у тому числі адміністративні процедури щодо польотного та робочого часу і вимог щодо відпочинку. Таким чином, з аналізу наданих сторонами доказів, суд приходить до висновку, що позивачем не доведено факту виконання ним роботи у нічний час між 02:00 та 04:59 у часовому поясі, у якому він, як член екіпажу, є акліматизований, а тому підстави для стягнення невиплаченої заробітної плати за роботу у нічні години відсутні. Відмовляючи в задоволенні позову з вищенаведених підстав, суд також звертає увагу і на те, що позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження їх правильності, що також виключає можливість задоволення позову. Суд також враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. Таким чином, аналізуючи зібрані по справі докази в світлі наведених правових норм, суд приходить до висновку про те, що позивачем належним чином не доведено його вимоги. Інші доводи позивача та його представника на висновки суду не впливають та підстав для задоволення позову не дають. На підставі вищевикладеного, суд відмовляє в задоволенні позову в повному обсязі. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed