Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-05 00:00:00

Позивач звернулася до суду з зазначеним позовом обґрунтовуючи свої вимоги тим, що [INFO] у неї з відповідачем народився син [PERSON]. З [PERSON], з яким у зареєстрованому шлюбі не перебувала, спільне життя не склалося через постійні сварки та непорозуміння, внаслідок чого вони стали проживати окремо. Відповідач забирав сина з дитячого садочка без її відома і вивозив його за місцем своєї реєстрації до Полтавської області на декілька днів, неодноразово повертав дитину хвору, знервовану, не відповідав на її телефонні дзвінки щодо місця знаходження сина, що позбавляло її змоги знати де дитина та спілкуватись з нею. За її заявою комісією з питань захисту прав дитини при виконавчому комітеті Васильківської міської ради відповідачу визначено години спілкування з сином кожної другої і четвертої суботи та неділі з 10 по 17 годину, а в літній період - до одного місяця за домовленістю батьків. Після винесення рішення відповідач перестав відвідувати сина - 10, 11, 24, 25 червня 2017 року, 12,13 серпня 2017 року [PERSON] на зустріч з дитиною не з'являвся, не цікавиться його життям, здоров'ям, участі в її утриманні не бере. Будь-яких перешкод щодо відвідування дитини та спілкування з нею відповідачем позивач не створювала. Посилаючись на викладене, ст.ст.150,164,165,180 СК України, висновок виконавчого комітету Васильківської міської ради Київської області про доцільність позбавлення відповідача батьківських прав, просила позбавити його батьківських прав та стягнути з нього понесені судові витрати. Позивач та її представник позов підтримали в повному обсязі та обґрунтували їх тими ж обставинами. Крім того пояснили, що позивач виховує дитину самостійно, відповідач дитині не допомагає, на лікування грошей не надає, забирав дитину для спілкування тільки 2 рази після рішення органу опіки і піклування, залякує дитину, яка з ним зустрічатись не бажає, без дозволу матері забирав дитини, довгий час не повертав, внаслідок чого дитина переносила стрес. Представник служби у справах дітей Васильківської міської ради позов підтримав. Крім того пояснив, що при вирішенні питання про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON], відповідач повідомлявся про засідання комісії щодо цього питання телефоном. Відповідач не забезпечує дитину належним харчуванням, медичним лікуванням, не спілкується в обсязі, який необхідний для нормального спілкування, здійснює тиск на дитину. Відповідач позов не визнав та пояснив, що позивач, з якою він з жовтня 2016 року не проживає, на аліменти не подавала. Він придбавав дитині черевики та одяг. У визначені години спілкування приходить до позивача, але вдома нікого немає. Вважає, що позивач проживає за іншою адресою. У зв'язку з цим він викликав поліцію. Щодо актів, наданих позивачем про те, що він не з'являється до дитини, зазначив, що вини складені родичами позивача на прізвище [PERSON]. До 16.01.2017 в осіньо-зимовий період забирав дитину в Полтавську область за згодою матері. Зазначив про необхідність її медичного обстеження. Також вказав, що рішенням Васильківського міськрайонного суду Київської області від 11.09.2017 йому було відмовлено у задоволенні позову про визначення іншого порядку спілкування з дитиною. Вказане рішення апеляційною інстанцією залишено без змін. Служба у справах дітей та сім'ї Васильківської міської ради Київської області з ним не зв'язувалась і не дзвонила, ніяких пояснень з приводу ухилення від виконання батьківських обов'язків він не давав. Заслухавши пояснення осіб, які брали участь у справі, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню зважаючи на таке. Відповідно до ст.51 Конституції України кожен із подружжя має рівні права і обов'язки у шлюбі та сім'ї. Згідно з ч.ч.6, 8, 9 ст.7 СК України жінка та чоловік мають рівні права і обов'язки у сімейних відносинах, шлюбі та сім'ї. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Декларація прав дитини, прийнята Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, як принципове положення визначила, що дитина повинна зростати в умовах турботи. Статтею 18 Конвенції про права дитини визначено, що батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Згідно із ст. 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ, (далі - Конвенція) держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. Відповідно до ст. 3 Конвенції в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до ч. 1 ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Практика Європейського суду з прав людини свідчить про те, що питання позбавлення батьківських прав мають ґрунтуватись на оцінці особистості відповідача та його поведінці. Підстави за яких мати, батько можуть бути позбавлені батьківських прав визначені в ст.164 СК України, в тому числі в зв'язку з ухиленням від виконання ними своїх обов'язків по вихованню дитини ( п.2 ч. 1 даної норми ). Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (ст. 166 СК України). Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків. Позбавлення батьківських прав - це насамперед спосіб захисту інтересів дитини, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування повинно вирішуватися лише після всебічного дослідження позицій сторін, насамперед, з'ясування ставлення батька до дитини. Судом встановлено, що у сторін у справі [INFO] народився син [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про народження (а.с. 7). З довідок наданих фізичною-особою підприємцем [PERSON] від 05.10.2017 №01 вбачається, що [PERSON] займає посаду адміністратора, її дохід з 01.10.2016 по 30.09.2017 становить 30 059 грн (а.с.24,25). Відповідач зареєстрований в [ADDRESS], за вказаною адресою не проживає, працює по найму за межами Полтавської області, компрометуючих матеріалі за місцем проживання сільська рада немає (а.с.88). [PERSON], має у власності легковий седан CHERY, за висновком лікарсько-консультативної комісії від 13.03.2017 придатний для отримання дозволу на об'єкт дозвільної системи (а.с.90). Згідно з довідкою від 9 серпня 2017 року Васильківського дошкільного навчального закладу № 7 «Іскорка», [PERSON] відвідував заклад з вересня 2013 року по квітень 2017 року. Дитина, яку приводила та забирала мати, завжди знаходилась в охайному стані. Батько у вихному процесі участі не брав (а.с.21). З довідки центру організації дитячого дозвілля за програмою «підготовка до школи» від 11.07.2017 року видно, що позивач приводила свого сина на заняття, починаючи з квітня 2017 року, тричі на тиждень (а.с.22). З акту обстеження умов проживання дитини сторін [PERSON] № 48 по [ADDRESS] вбачається, що для дитини створені належні умови для проживання та розвитку (а.с.20 ). Відповідно до акту обстеження житлових умов позивача [PERSON] від 28.04.2017, складеного депутатом Васильківської міської ради VІІ скликання [PERSON] - умови для проживання мати з сином за адресою: [ADDRESS] - задовільні. Будинок, в якому вони проживають - цегляний, з капітальним та косметичним ремонтом (а.с.19 ). Відповідно до довідок Васильківського районного центру первинної медико-санітарної допомоги від 27.07.2017 р. та 28.07.2017 р. [PERSON] перебував на амбулаторному обліку у КЗВРР «ВРЦПМСД» Васильківської амбулаторної загальної практики сімейної медицини №2 з діагнозом - гострий бронхіт. Батько дитини не брав участі у медичному нагляді за дитиною під час її перебування на обліку (а.с.23). З висновків за матеріалами перевірки заяви позивача [PERSON] до Васильківського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Київській області від 06.05.2016 року та 04.01.2016 року вбачається, що відповідач [PERSON] після припинення спільного проживання з відповідачем, 27.12.2016 та 04.05.2017, не попереджуючи про це матір, забирав сина з дитячого садочка, та вивозив малолітнього сина до Полтавської області за місцем проживання своєї матері, на телефонні дзвінки матері не відповідав (а.с.9,10). Рішенням виконавчого комітету Васильківської міської ради Київської області від 30.05.2017 року № 196 визначено години спілкування [PERSON], який проживає окремо від дитини, у вихованні та спілкуванні з малолітнім сином [PERSON] - кожної другої і четвертої суботи та неділі з 10.00 до 17.00 години, а в літній період - до одного місяця за домовленістю між батьками (а.с.8). З актів від 10.06.2017, 11.06.2017, 24.06.2017, 25.06.2017, 12.08.2017, 13.08.2017, 09,10, 23,24.09.2017, складеними сусідами позивача, видно, що відповідач не з'явився на зустріч з сином [PERSON], не забирав його в ці дні з 10:00 до 17:00, згідно з встановленим часом спілкування за рішенням Васильківської міської ради виконавчого комітету № 196 від 30.05.2017 року (а.с.11, 12-16, 40-43 ). Згідно з висновком про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно малолітнього сина [PERSON] №455/02.01-12 від 30.08.2017 року виконавчий комітет Васильківської міської ради, як орган опіки та піклування, вважає за доцільним позбавлення [PERSON] батьківських прав відносно малолітнього сина [PERSON] [INFO] (а.с.17,18). Рішенням Васильківського міськрайонного суду Київської області від 11.09.2017 [PERSON] відмовлено у задоволенні позову до [PERSON] про визначення порядку спілкування з дитиною (а.с.26,27). З копії пояснень та протоколів про вчинення злочину видно, що відповідач надавав пояснення Василькіському відділу поліції ГУ НП в Київській області та повідомляв про вчинення злочину стосовно того, що 28.08.2017, 27.08.2017, 08.10.2017, 25.11.2017, приїжджав на побачення з сином в [ADDRESS], проте дитини та матері вдома не було (а.с.80-85). Згідно з п.п.15, 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року №3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків. Особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених статтею 164 СК. Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. З позовної заяви та пояснень позивача у судовому засіданні вбачається, що свої вимоги вона обґрунтовує тим, що відповідач не відвідує сина, не цікавиться його життям та здоров'ям, не займається його вихованням, не забезпечує матеріально. Зазначені позивачем факти як підстава для позбавлення відповідача батьківських прав, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної систематичної поведінки відповідача, свідомого нехтування ним своїми батьківськими обов'язками. Разом з тим судом не встановлено, а позивачем не доведено в судовому засіданні фактів винної поведінки відповідача та свідомого нехтування ним своїми батьківськими обов'язками. Відповідач повністю не усувався від виконання батьківських обов'язків стосовно дитини, має інтерес до внутрішнього світу дитини, висловлює про необхідність медичного догляду та лікування дитини, тобто йому не байдужа доля дитини, згоден надавати матеріальну допомогу, що свідчить про його інтерес до сина. При цьому суд не бере до уваги твердження відповідача, що позивач чинить йому перешкоди у спілкуванні з дитиною. Надані позивачем копії пояснень та протоколів про вчинення злочину стосуються інших дат, не вказаних в актах, наданими позивачем і які були складені не тільки особами, на прізвище [PERSON]. Доказів того, що відповідач з'являвся у визначені рішенням виконавчого комітету Васильківської міської ради Київської області від 30.05.2017 року № 196 години для спілкування з сином, суду не надано. Що стосується висновку служби у справах дітей Васильківської міської ради Київської області про доцільність позбавлення відповідача батьківських прав відносно сина - [PERSON], то суд відповідно до положень ч.6 ст.19 СК України з вказаним висновком не погоджується з огляду на таке. Як пояснив у судовому засіданні відповідач, з ним ніхто з указаної служби не зв'язувався. Орган опіки та піклування надаючи висновок ні за місцем проживання позивача, ні за місцем проживання відповідача не проводив спілкування з ним для з'ясування його ставлення до дитини та участі в її вихованні, причин невиконання батьківських обов'язків з його боку, в разі встановлення таких фактів, до нього не вживались відповідні заходи реагування з питань неналежного відношення до обов'язків по вихованню сина, тобто відповідач не бувзалучений до процесу прийняття рішень. Таким чином, з урахуванням викладеного, зібраних та досліджених у справі доказів та встановлених обставин, враховуючи те, що між сторонами склалися неприязні відносини, а також відношення відповідача до своєї дитини, суд не вбачає підстав, передбачених законом, для позбавлення його батьківських прав відносно малолітнього сина. Разом з тим, в п.18 Постанови Пленуму ВСУ від 30.03.2007 року № 3 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав", роз'яснено, що зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов'язків. Враховуючи вищезазначене, а також те, що відповідач недостатньо спілкувався з малолітньою дитиною, не вживав у повній мірі заходів, щодо її належного матеріального утримання та виховання, суд вважає за необхідне попередити його про необхідність змінити ставлення до виховання дитини - [PERSON], та звернути увагу на те, що питання про можливість позбавлення відповідача батьківських прав може бути предметом повторного судового розгляду, у випадку невиконання ним своїх обов'язків. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed