Jurisdiction: civil
Date: 2020-08-05 00:00:00

В грудні 2019 позивач звернувся до суду із позовом до відповідача про захист прав споживачів та про визнання кредитного договору частково недійсним. Позовні вимоги обґрунтовуються наступним. 09.06.2019 придбав смартфон Samsung G973F шляхом оформлення безвідсоткової розстрочки на 25 місяців. Згідно із акцептом пропозиції на укладення угоди про надання кредиту №482829990 від 09 червня 2019 року між позивачем та відповідачем було досягнуто згоди з приводу укладення кредитного договору, за умовами якого позивачу було надано грошові кошти у розмірі 30 998,81 грн під процентну ставку 0,01% з датою остаточного повернення кредиту 10.07.2021. Здійснюючи щомісячні платежі, позивач виявив, що до суми щомісячного платежу відповідач включив плату за обслуговування кредиту у розмірі 3,25% від суми кредиту (змінна частина), 35 гривень (фіксована частина), а також додаткову плату за послуги з переказу коштів та приймання готівки. Умову кредитного договору щодо включення щомісячної комісії за розрахунково-касове обслуговування (пп.Б п.1 розділу «Умови споживчого кредиту» акцепту пропозиції на укладення Угоди про надання кредиту №№482829990 від 09 червня 2019 року, додаток №1 до Угоди про надання кредиту №482829990 від 09 червня 2019 року) вважає несправедливою, такою, що має бути визнана недійсною, оскільки вказані супутні послуги кредитодавця суперечать вимогам Закону України «Про захист прав споживачів», адже жодних додаткових угод про надання супутніх послуг з відповідачем не підписував, перелік цих послуг йому невідомий. З цих підстав просить суд визнати недійсними положення вказаного кредитного договору щодо встановлення плати за обслуговування кредиту у розмірі 3,25% від суми кредиту (змінна частина), 35 гривень (фіксована частина), визнати недійсним додаток № 1 до Угоди про надання спірного кредиту у частині надання вищезазначених супутніх послуг банком у розмірі 35 грн та 1042, 46 грн. Крім того вказує на те, що сплатив шість чергових платежів і з урахуванням комісії за спірні супутні послуги надмірно сплатив 175 грн, які просить зарахувати у рахунок погашення заборгованості за цим договором. Ухвалою суду від 24.01.2020 провадження по справі відкрито і вирішено розглядати справу у порядку спрощеного позовного провадження. У встановлений ухвалою про відкриття провадження строк відповідач відзиву на позов не подав, у зв`язку з чим суд вирішує справу на підставі наявних доказів. Дослідивши матеріали справи у їх сукупності, суд доходить до наступних висновків. Як встановлено судом і вбачається з матеріалів справи, 09.06.2019 між сторонами укладено Угоду про надання кредиту №482829990 на суму 30 998,81 грн під процентну ставку 0,01% з датою остаточного повернення кредиту 10.07.2021, що підтверджується даними акцепту пропозиції на укладення Угоди про надання кредиту №482829990 від 09.06.2019. Так, у п. 1 (підпункти а, б) вищезазначеного документа зазначено, що за послуги з розрахунково-касового обслуговування встановлюється наступна комісійна винагороди: а) за надання кредиту 0% від суми кредиту, зазначеної в акцепті на укладення угоди; б) за обслуговування кредиту за період з 1-го по 5-й місяць користування кредитом - 0% від суми кредиту (змінна частина) і 35 грн (фіксована частина), зазначеної у цьому Акцепті без ПДВ; - за період з 6-го по 36-й місяць користування кредитом - 3,25% від суми кредиту (змінна частина) і 35 грн (фіксована частина), зазначеної у цьому Акцепті без ПДВ. Комісійна винагорода за переказ коштів та приймання готівки з подальшим зарахуванням на рахунки Банку сплачується згідно діючих тарифів банку. Тарифи є невід`ємною частиною договору. Вони вказані на веб-сайті банку. Даними Додатку № 1 до Угоди про надання кредиту №482829990 від 09.06.2019 затверджено графік внесення погашення заборгованості, які розділені на 25 платежів. Відповідно до даних накладної № КД000145225 від 09.06.2019 позивач придбав смартфон Samsung G973F, навушники і набір послуг за 34 498,81 грн. У подальшому з липня по грудень 2019 року позивач шість разів вносив кошти на погашення заборгованості за вищезазначеним кредитним договором, що підтверджується даними відповідних платіжних доручень від 05.07.2019, 05.08.2019, 05.09.2019, 04.10.2019, 05.11.2019, 15.12.2019. Отже, підписуючи вищезазначені документи (Акцепт пропозиції на укладення Угоди про надання кредиту №482829990 від 09.06.2019, Додаток № 1 до Угоди про надання кредиту №482829990 від 09.06.2019), позивач підтвердив факт отримання в повному обсязі інформації (у письмовому вигляді) щодо кредитування та орієнтовної сукупної вартості кредиту у кредитора відповідно до вимог чинного законодавства про захист прав споживачів, на порушення відповідачем норм якого посилається у позовній заяві. Також суд бере до уваги те, що підписання позивачем вищезазначених документів свідчить про його намір прийняти права і обов`язки, зазначені у договорах, а справжність підпису позивача на вищезазначених документах ним не оспорюється. За положеннями п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. Згідно з ст.. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Згідно з ч. 1-3, ч.5, ч.6 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі ; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним ; правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей. Таким чином посилання позивача на те, що при укладенні кредитного договору було порушено законодавство про «Про захист прав споживачів» є безпідставними та спростовується наявними в матеріалах справи доказами, а його доводи щодо недійсності окремих положень правочину з посиланням на норми ЦК не знайшли підтвердження при розгляді даної справи. В силу ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» цей Закон застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону України "Про споживче кредитування". Відповідно до ч. 1 ст. 15 Закону України «Про споживче кредитування» споживач має право протягом 14 календарних днів з дня укладення договору про споживчий кредит відмовитися від договору про споживчий кредит без пояснення причин, у тому числі в разі отримання ним грошових коштів. Згідно з ч.4 ст. 15 Закону України «Про споживче кредитування» споживач не зобов`язаний сплачувати будь-які інші платежі у зв`язку з відмовою від договору про споживчий кредит. З матеріалів справи вбачається, що позивач не повідомив кредитодавця про намір відмовитися від вказаного спірного договору, натомість шість разів сплачував щомісячні платежі по цьому договору, що свідчить про прийняття позивачем цього договору із усіма його умовами. З цих підстав суд не вбачає підстав для задоволення позовних вимог.

Outcome: dismissed