Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-09 00:00:00

[PERSON] 23.07.2014 року \~звернулася до суду з позовом до [PERSON] про поділ сумісного майна подружжя, посилаючись на те, що перебувала у шлюбі з відповідачем, який 10.04.2014 року було розірвано. У період спільного проживання сторони придбали житловий будинок за адресою: вул. Тиниста, 7 в м.Білгород-Дністровський Одеської області. [PERSON], посилаючись на те, що вона разом з дітьми продовжує мешкати у вказаному будинку по теперішній час, уточнивши свої позовні вимоги 28.04.2015 року просить суд: розділити спільне майно подружжя, а саме: незакінченого будівництвом будинку і земельної ділянки, площею 0,06 га, розташованих за адресою: вул. Тиниста, №7 в м.Білгород-Дністровський, Одеської області, виділивши кожному по ? частині; визнати за [PERSON] право власності на ? частину обєкта незавершеного будівництва, розташованого за адресою: вул. Тиниста, №7 в м.Білгород-Дністровський, Одеської області; визнати за [PERSON] право власності на ? частину земельної ділянки, що складає 0,03 га, розташованої за адресою: вул. Тиниста, №7 в м.Білгород-Дністровський, Одеської області. Позивач та її представник у судове засідання не зявилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином, причина неявки суду невідома (а.с.238). Відповідач та його представник в судове засідання не зявилися, від представника відповідача надійшла заява про розгляд справи у його відсутність, з проханням у задоволенні позовних вимог відмовити (а.с.246). Враховуючи вимоги\~ст.157 ЦПК України\~та ст.6 Конвенції "Про захист прав людини та основних свобод", ратифікованої Законом України 17.07.1997 року, з метою недопущення затягування розгляду справи, суд вважає за необхідне розгляд справи провести за відсутності сторін без фіксування судового процесу, що відповідає положенням ст.ст.158, 169, 197ЦПК України. Вивчивши матеріали справи, ретельно дослідивши надані докази, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що спір між сторонами виник з приводу поділу майна. Так, з матеріалів справи вбачається, що 28.04.2004 року рішенням Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області визнано за [PERSON] право власності на обєкт нерухомості домоволодіння, розташоване в м.Білгород-Дністровський Одеської області по вул. Тиниста, будинок №7, що складається з літньої кухні (літ. Б), житлового будинку (незавершене будівництво готовністю 26 %) (літ Г), яке розташоване на земельній ділянці площею 0,06 га (а.с.163). Позивач у своєму позові вказуючи, що за час спільного проживання з відповідачем ними спільною працею за спільні кошти здійснювалася реконструкція та будівництво вказаного житлового будинку, який недобудований і до тепер. Згідно Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, у Реєстрі прав власності на нерухоме майно відсутні відомості з приводу власника будинку №7, розташованого в м.Білгород-Дністровський, вул. Тиниста (а.с.136-137). Відповіддю з комунального підприємства «Білгород-Дністровське бюро технічної інвентаризації» № 1521 від 16.11.2015 року, повідомлено, що державна реєстрація права власності на підставі рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 28.04.2004 року за [PERSON] КП «Білгород-Дністровське БТІ» не проводилася (а.с.243). Управління містобудування та архітектури Білгород-Дністровської міської ради на запит суду повідомили, що в управління відсутні будь-які документи та інформація щодо будівництва житлового будинку по вул..Тенистій, 7 в м.Білгород-Дністровський Однеської області. (а.с.211). У відповідності до відповіді з відділу Держгеокадастру у м.Білгород-Дністровському Одеської області від 20.11.2015 року повідомлено, що згідно наявних у Відділі Книг реєстрації державних актів на право власності на земельну ділянку та на право постійного користування земельною ділянкою, та других примірників державних актів, станом на 31.12.2012 року відсутня інформація щодо реєстрації правовстановлюючих документів, які посвідчують право власності або користування земельною ділянкою , яка розташована за адресою: вул. Тиниста, 7, м.Білгород-Дністровський Одеської області (а.с.244). Відповідно до\~ст. 60 СК України\~майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності. Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Таке ж положення міститься і в\~ст. 368 ЦК України. У силу статей\~69,\~70 СК України\~дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності. У разі поділу такого майна, частки майна дружини та чоловіка є рівними. Оскільки будівництво недобудованого будинку розпочато за час шлюбу, то такий будинок може бути визнаний об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Однак, відповідно до частин 2, 3\~ст. 331 ЦК України\~право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає\~\~державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. До завершення будівництва (створення майна) особа вважається власником матеріалів, обладнання тощо, які були використані у процесі цього будівництва (створення майна). Оскільки до виникнення права власності на новозбудоване нерухоме майно право власності існує лише на матеріали, обладнання та інше майно, що було використано в процесі будівництва, то положеннями\~ст. 331 ЦК Українине передбачено можливості визнання права власності на недобудоване нерухоме майно в судовому порядку. Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в\~постанові від\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя»\~вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті\~60,\~69 СК, ч. 3\~ст. 368 ЦК України), відповідно до частин 2, 3\~ст. 325 ЦК України\~можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім'я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Так, ураховуючи те, що за змістом ст. ст.\~316,\~317 ЦК України\~право власності - це право особи володіти, користуватися та розпоряджатися своїм майном на свій розсуд, але у межах, передбачених законом, здійснення особою самочинного будівництва відповідно до ч. 2\~ст. 376 ЦК України\~не породжує в неї права власності на таке майно, відтак виключає це майно із цивільного обороту. Отже,\~самочинно збудоване нерухоме майно не є об'єктом права власності, а тому не може бути предметом поділу (виділу) згідно з нормами статей\~364,\~367 ЦК України. За змістом ч. 1\~ст. 376 ЦК України\~самочинним вважається будівництво житлового будинку, будівлі, споруди, іншого нерухомого майна, якщо вони збудовані на земельній ділянці, що не була відведена особі, яка здійснює будівництво; або відведена не для цієї мети; або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту; або з істотним порушенням будівельних норм і правил. Виходячи зі змісту цієї норми самочинним є будівництво об'єкта нерухомого майна за наявності будь-якої з умов, зазначених у ній. З матеріалів справи убачається, що відповідного дозволу на виконання сторонами будівництва (реконструкції) будинку не видавалось. Будівництво здійснювалось без належних документів, що засвідчують право землекористування, і дозволу інспекції Державного архітектурно - будівельного контролю, зазначене будівництво в експлуатацію не введено, відповідні рішення з цього приводу органами місцевого самоврядування не приймались. Отже, здійснення будівництва без отримання на це дозвільних документів відповідно до чинного будівельного законодавства України та на земельній ділянці, яка не відведення для цієї мети або порушення умов, передбачених у цих документах, тягне визнання такого будівництва самочинним відповідно до ч. 1\~ст. 376 ЦК України. Головним наслідком самочинного будівництва є те, що в особи, яка його здійснила, не виникає права власності на нього, як на об'єкт нерухомості (ч. 2\~ст. 376 ЦК України). Слід зазначити, що в розумінні ч. 1\~ст. 376 ЦК України\~самочинним будівництвом є не тільки новостворений об'єкт, а й\~об'єкт нерухомості, який виник у результаті реконструкції, капітального ремонту, перебудови, надбудови вже існуючого об'єкта, здійснених без одержаного дозволу місцевих органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування, розробленої та затвердженої в установленому порядку проектної документації, дозволу на виконання будівельних робіт, наданого органами архітектурно-будівельного контролю, оскільки в результаті таких дій об'єкт втрачає тотожність із тим, на який власником (власниками) отримано право власності . Усі об'єкти нерухомого майна, які зведені після одержання акта приймання в експлуатацію, незалежно від того, значились вони до одержання акта приймання в проектній документації чи ні, вважаються самочинними (п. 3.4.1.Методичних рекомендацій з питань технічної інвентаризації об'єктів нерухомого майна, затверджених наказом Держжитлокомунгоспу України від 05 вересня 2003 року № 146 (далі - Методичні рекомендації). Поняття реконструкції об'єкта нерухомості міститься в п. 3 Державних будівельних норм В.3.2-2-2009 Житлові будинки, відповідно до якого реконструкція та капітальний ремонт, затверджених наказом Міністерства регіонального розвитку і будівництва України від 22 липня 2009 року № 295 (далі - ДБН), відповідно до якого реконструкція - це така перебудова будинку, наслідком якої є зміна кількості приміщень, їх площі, геометричних розмірів та функціонального призначення, заміна окремих конструкцій. Таким чином,\~норма ч. 1\~ст. 376 ЦК України\~підлягає застосуванню й до випадків самочинної реконструкції об'єкта нерухомості, у результаті якої об'єкт набуває нових якісних характеристик (зміна конфігурації, площі та кількості приміщень, втручання в несучі конструкції, улаштування дверних прорізів у капітальних стінах тощо; розділ 3.4 Методичних рекомендацій № 146). При цьому за змістом ч. 1\~ст. 376 ЦК України\~правила про самочинне будівництво і його наслідки поширюються на всі випадки будівництва (реконструкції) всіх типів будівель, споруд та іншого нерухомого майна. Отже, аналіз зазначених норм права дає підстави для висновку про те, що до виникнення права власності на новозбудоване нерухоме майно\~право власності існує лише на матеріали, обладнання та інше майно, що було використано в процесі будівництва (абз. 1 ч. 3\~ст. 331 ЦК України). Також суд вважає неспроможними вимоги позивача, щодо визнання права власності на земельну ділянку, оскільки у розумінні ст.ст.59,60 ЦПК України належних та допустимих доказів, щодо належності вказаної земельної ділянки на праві спільної сумісної власності подружжям, матеріали справи не містять. Відповідно до частини третьої\~ ст. 212 Цивільного процесуального кодексу України\~ суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. На основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які посилався позивач як на підставу своїх вимог, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв'язок у їх сукупності,\~\~\~\~ встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, враховуючи те, що в материалах справи відсутні належні документи, які б свідчили, що самочинно збудований об'єкт нерухомості, збудований відповідно до вимог чинного законодавства, із дотриманням встановлених державних стандартів, а також відсутність правоустановчих документів на земельну ділянку, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позову.

Outcome: dismissed