Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-07 00:00:00

23.06.2014 року [PERSON] (надалі позивач) звернувся до суду з позовом до комунального підприємства Білогірської селищної ради «Білогір'я водоканал» (надалі відповідач) про поновлення на роботі, вказавши, що з 2010 року працював на посаді машиніста насосної установки водопроводу комунального підприємства Білогірської селищної ради «Білогір'я водоканал». Наказом директора підприємства №16 від 08 травня 2014 року його звільнено з займаної посади з 08 травня 2014 року у зв'язку з ліквідацією підприємства на підставі п.1 ст. 40 КЗпП України. Вважає, що звільнення проведено незаконно, оскільки він не був ознайомлений із наступним вивільненням. Трудова книжка була видана йому 02 червня 2014 року, тому строк звернення до суду за вирішенням трудового спору не пропущено. Ухвалою суду від 25.06.2014 року в якості третьої особи на стороні відповідача залучено ліквідаційну комісію підприємства. В судовому засіданні позовні вимоги підтримав частково. Визнав, що був попереджений про наступне звільнення з роботи за два місяці до звільнення, проте звільнення вважає незаконним, оскільки всі інші працівники, в т.ч. і директор підприємства, були працевлаштовані на новоствореному підприємстві, яке здійснює ту ж господарську діяльність і на тому ж обладнанні, що і ліквідоване. Представник відповідача в судове засідання не з'явився, про причини неявки суд не повідомив. Подав до суду заперечення проти позову в якому зазначив, що всі працівники комунального підприємства були своєчасно, відповідно до вимог закону, попереджені про звільнення у зв'язку з ліквідацією підприємства, про що свідчать їхні підписи у наказі від 10 лютого 2014 року. Підприємство ліквідовано, тому вимога ч. 3 ст. 40 КЗпП України не поширюється на звільнення у зв'язку з ліквідацією підприємства. Крім того, позивач знав про його наступне звільнення 10.02.2014 року, тому строк звернення до суду за захистом порушеного права у нього скінчився 10.05.2014 року. Заслухавши пояснення позивача, ознайомившись із доводами представника відповідача, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що позивач з 13 січня 2010 року по 08 травня 2014 року працював на посаді машиніста насосної установки водопроводу комунального підприємства Білогірської селищної ради «Білогір'я водоканал». Рішенням тридцятої сесії шостого скликання Білогірської селищної ради Хмельницької області від 05 лютого 2014 року № 27 «Про ліквідацію комунального підприємства «Білогір'я водоканал» прийнято рішення про ліквідацію підприємства та створено ліквідаційну комісію. Будь-які відомості про те, що рішення про ліквідацію КП «Білогір'я водоканал» на даний час змінене, скасоване чи визнане недійсним, в матеріалах справи відсутні. Комунальне підприємство Білогірської селищної ради «Білогір'я водоканал» у встановленому законом порядку попередило усіх працівників свого підприємства про їх звільнення в зв'язку з ліквідацією підприємства, що підтверджується наказом №5 від 10 лютого 2014 року, копія якого додана до матеріалів справи. З вказаним наказом позивач ознайомлений під розписку, про що свідчить його особистий підпис в книзі наказів, копія з якої додана до матеріалів справи. Згідно витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців від 26 червня 2014 року № 554831 Комунальне підприємство Білогірської селищної ради «Білогір'я водоканал» за рішенням засновника перебуває в стадії припинення. Наказом від 08 травня 2014 року № 16 позивача з 08 травня 2014 року звільнено із займаної посади на підставі п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України в зв'язку з ліквідацією підприємства, що підтверджується записами №№24,25 в трудовій книжці, копія якої є в матеріалах справи. Згідно п.1 ч.1 ст.40 Кодексу законів про працю України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадку змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників. Ч.ч.2,3 цієї ж статті встановлено, що звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1, 2 і 6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу. Не допускається звільнення працівника з ініціативи власника або уповноваженого ним органу в період його тимчасової непрацездатності (крім звільнення за пунктом 5 цієї статті), а також у період перебування працівника у відпустці. Це правило не поширюється на випадок повної ліквідації підприємства, установи, організації. П.19 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.1992 року № 9 "Про практику розгляду судами трудових спорів" закріплено, що розглядаючи трудові спори, пов'язані зі звільненням за п. 1 ст. 40 КЗпП, суди зобов'язані з'ясувати, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема, ліквідація, реорганізація або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази щодо змін в організації виробництва і праці, про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, чи не користувався вивільнюваний працівник переважним правом на залишення на роботі та чи попереджувався він за 2 місяці про наступне вивільнення. При ліквідації підприємства (установи, організації) правила п. 1 ст. 40 КЗпП можуть застосовуватись і в тих випадках, коли після припинення його діяльності одночасно утворюється нове підприємство. В цих випадках працівник не вправі вимагати поновлення його на роботі на заново утвореному підприємстві, якщо він не був переведений туди в установленому порядку. Комунальне підприємство Білогірської селищної ради «Білогір'я водоканал» розпочало процедуру ліквідації без правонаступництва, тому звільнення працівників, в т.ч. і позивача, за ч.1 ст. 40 КЗпП України відповідає вказаній нормі права. Доцільність та законність ліквідації КП «Білогір'я водоканал» не є предметом даного позову, тому доводи позивача щодо відсутності необхідності у ліквідації комунального підприємства суд не приймає до уваги як доказ. Суд погоджується з позицією відповідача оговореною ч. 3 ст. 40 КУпАП України про те, що при повній ліквідації підприємства допускається звільнення працівника, а у судовому засіданні встановлено, що комунальне підприємство Білогірської селищної ради «Білогір'я водоканал» ліквідується без правонаступника. З метою забезпечення зайнятості вивільнюваних працівників відповідачем КП «Білогір'я водоканал» було доведено до відома державну службу зайнятості про наступне вивільнення всіх працівників із зазначенням їх професій (посад), що підтверджується інформаційною звітністю за Формою № 4-ПН від 10 лютого 2014 року. На час звільнення переважне право [PERSON] на залишення на роботі, передбачене ст. ст. 40,42 КЗпП України, не могло бути враховано так, як звільнення проводилося внаслідок ліквідації самого підприємства та вивільнення всіх працівників. Судом також об'єктивно встановлено, що позивач [PERSON] не є особою, звільнення якої з даних підстав заборонено нормами ст. ст. 186-1, 198 КЗпП України і відсутні будь-які спеціальні гарантії щодо позивача, які б забороняли його звільнення за п. 1 ст. 40 КЗпП України. Таким чином, суд приходить до висновку, що позивачем [PERSON] не надано належних та допустимих доказів, які б підтверджували про його незаконне звільнення, а тому в задоволенні позову слід відмовити за недоведеністю. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 233 Кодексу законів про працю України працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки. Згідно запису в книзі обліку трудових книжок, копія якої додана до матеріалів справи, [PERSON] особисто отримав трудову книжку 02 червня 2014 року, що підтверджується його власноручним підписом. Факт отримання позивачем трудової книжки підтверджується наявною у [PERSON] трудовою книжкою, копію якої він додав до позовної заяви, з записом про звільнення. Таким чином строк звернення до суду про вирішення трудового спору [PERSON] не пропущений.

Outcome: dismissed