Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-03 00:00:00

У липні 2016 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON], [PERSON] про звернення стягнення на предмет іпотеки, виселення, в якому, в обґрунтування позовних вимог вказав наступне. 24.12.2010 року між [PERSON] (позикодавець) і [PERSON] (позичальник) був укладений договір позики, який був посвідчений приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу [PERSON]І і зареєстрований в реєстрі за №15077. Відповідно до договору позики №15077 від 24.12.2010 року, позивач передав у власність [PERSON] грошові кошти в сумі 40 000 (сорок тисяч) доларів США, а він зобовязався повернути вказану суму у строк до 24.12.2011 року. Передача грошей в розмірі 40\~ 000 (сорок тисяч) доларів США була оформлена розпискою від 24.12.2010 року. Відповідач [PERSON] до теперішнього часу не повернув Позивачу позику в розмірі і в порядку, встановленими договором позики. Пунктом 4 договору позики передбачено, що в разі неповернення [PERSON] суми боргу в строк до 24.12.2011 року, з нього стягується пеня в розмірі 0,2% від суми простроченого зобовязання за кожен день прострочення зобовязання, але не більше подвійної облікової ставки НБУ, що діяла в період за який сплачується пеня. Пеня за період з 25.12.2011 року по 18.07.2016 року склала 49 070,59 доларів США, інфляційні витрати за період з 25.12.2011 року по 18.07.2016 року склали 35 440,00 доларів США, а 3% річних - 5\~483, 83 долари США. В забезпечення виконання [PERSON] своїх зобовязань за договором позики №15077 від 24.12.2010 року, між позивачем і [PERSON] 24.12.2010 року було укладено іпотечний договір, який був посвідчений приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу [PERSON]І і зареєстрований в реєстрі за №15079. Відповідно до п. 1 іпотечного договору №15079 від 24.12.2010 року, ним забезпечується виконання зобовязання, що виникло у [PERSON] на підставі договору позики, посвідченого приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу [PERSON]І за №15077, укладеного на суму 318\~ 400,00грн., що за курсом НБУ на момент укладення договору складало 40\~ 000 доларів США, з обумовленим в Основному договір строком повернення боргу до 24.12.2011 року. Відповідно до п. 2 іпотечного договору №15079 від 24.12.2010 року предмет іпотеки складає квартира за адресою: [ADDRESS]. Відповідно до п.4 іпотечного договору сторони оцінили предмет іпотеки в 318\~400,00 грн. Власник квартири, іпотекодавець, [PERSON] померла 12.12.2014 року, її правонаступником є її донька, відповідач по справі [PERSON] Згідно з довідкою МКП «Основаніє» № 4650 від 30.03.2016 року разом з [PERSON] в квартирі [ADDRESS] її повнолітній син [PERSON] Позивач просив суд в рахунок погашення заборгованості за договором позики №15077 від 24.12.2010 року в розмірі 129994,42 доларів США, що за курсом НБУ 24,807177 становить 3\~224\~794, 58 грн. звернути стягнення на квартиру за адресою: [ADDRESS], шляхом продажу вказаного предмету іпотеки [PERSON] з укладанням договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою - покупцем, з отриманням витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, з реєстрацією правочину купівлі-продажу предмету іпотеки у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, з проведенням дій щодо коригування технічної документації відповідно до поточного стану нерухомості, її перепланування та перебудови, з проведенням дій щодо оформлення та з отриманням дублікатів правовстановлюючих документів та технічної документації на нерухомість у відповідних установах, підприємствах або організаціях незалежно від форм власності та підпорядкування, з можливістю здійснення [PERSON] всіх передбачених нормативно-правовими актами держави дій, необхідних для продажу предмету іпотеки; виселити [PERSON] і [PERSON] з квартири [ADDRESS] зі зняттям їх з реєстраційного обліку та стягнути з Відповідачів судові витрати, повязані з розглядом даної справи. У судовому засіданні представник позивача [PERSON] - [PERSON] позовні вимоги підтримав на підставах, викладених у позові, просив позов задовольнити у повному обсязі. Крім того, позивачем подано клопотання про визнання поважними причин пропуску строку позовної давності та її поновлення, з тих підстав, що 22.12.2014 року позивачем подавався позов до [PERSON], за яким було ухвалено заочне рішення від 07.04.2015 року про задоволення позову, яке було скасовано рішенням апеляційного суду Запорізької області від 14.07.2016 року з закриттям провадження у справі у звязку зі смертю іпотекодавця. Представник відповідача [PERSON] [PERSON] проти позову заперечувала та просила відмовити у його задоволенні у звязку з необґрунтованістю розрахунку заборгованості та пропуском строку позовної давності. Відповідач [PERSON]Е до судового засідання не зявився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності, позов не визнає та просить відмовити у його задоволенні з мотивів, викладених у письмових запереченнях проти позову. Треті особи до судового засідання не зявились, заперечень на позов суду не надали. Заслухавши пояснення представників сторін, всебічно та повно зясувавши обставини справи, обєктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи, надавши їм оцінку у сукупності з оголошеними та дослідженими матеріалами справи, суд приходить до наступного висновку. Згідно ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за заявою фізичних або юридичних осіб, у межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, наданих сторонами й іншими особами, що беруть участь у справі. Згідно до вимог ст. 60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Судом встановлено, що 24.12.2010 року між позивачем [PERSON] (позикодавець) і [PERSON] (позичальник) був укладений договір позики, який був посвідчений приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу [PERSON]І і зареєстрований в реєстрі за №15077. (а.с.8) Відповідно до п.1 договору позики №15077 від 24.12.2010 року [PERSON] передав у власність [PERSON] грошові кошти в сумі 318\~400 гривень, що є еквівалентом 40 000 (сорок тисяч) доларів США, зі строком виплати боргу до 24.12.2011 року. Передача грошей в розмірі 40\~ 000 доларів США була оформлена розпискою від 24.12.2010 року (а.с.9). Відповідно до ст. 533 ЦК України грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Отже, договір позики №15077, укладений між [PERSON] і третьою особою [PERSON] 24.12.2010 року відповідає вимогам, які ставляться до нього ст. ст. 533, 1046, 1047 ЦК України. Відповідач [PERSON] до теперішнього часу не повернув позику в розмірі і в порядку, встановленими договором позики. Пунктом 4 договору позики передбачено, що в разі неповернення [PERSON] суми боргу в строк до 24.12.2011року з нього стягується пеня в розмірі 0,2% від суми простроченого зобовязання за кожен день прострочення зобовязання, але не більше подвійної облікової ставки НБУ, що діяла в період за який сплачується пеня. Згідно розрахунку, наданого позивачем, пеня за період з 25.12.2011 року по 18.07.2016 року склала 49 070,59 доларів США, що підтверджується долученим до позову розрахунком (а.с.5-7). Відповідно до ст. 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов'язаний сплатити неустойку відповідно до статей 549 - 552 цього Кодексу, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Таким чином, згідно розрахунку позивача інфляційні витрати за період з 25.12.2011 року по 18.07.2016 року склали 35 440,00 доларів США, а 3% річних - 5 483, 83 долари США. В забезпечення виконання [PERSON] своїх зобовязань за договором позики №15077 від 24.12.2010 року, між позивачем [PERSON] і [PERSON] 24.12.2010 року було укладено іпотечний договір, який був посвідчений приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу [PERSON]І і зареєстрований в реєстрі за №15079 (а.с.10-11). Статтею 11 Цивільного кодексу України передбачено, що угода (договір) є підставою виникнення цивільних прав і обовязків. Відповідно до статті 14 ЦК України, цивільні обовязки виконуються в межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Статтею 16 ЦК України прямо передбачено, право кожної особи на звернення до суду за захистом майнового прав та інтересу. Згідно зі ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. Відповідно до ст. 625 ЦК України Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання. Частина 1 ст. 1049 ЦК України передбачає, що позичальник зобовязаний повертати позикодавцеві позику у строк та в порядку, встановлені договором. Частиною 2 ст. 1050 ЦК України передбачено, що якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Згідно зі статтею 572 ЦК України в силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов'язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави). Іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи (частина 1 статті 575 ЦК України). Іпотека - вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом (стаття 1 Закону України "Про іпотеку"). Відповідно до п. 1 іпотечного договору №15079 від 24.12.2010 року, ним забезпечується виконання зобовязання, що виникло у [PERSON] на підставі договору позики, посвідченого приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу [PERSON]І за №15077, укладеного на суму 318\~ 400,00 грн., що за курсом НБУ на момент укладення договору складало 40\~ 000 доларів США, з обумовленим в Основному договір строком повернення боргу до 24.12.2011року. Відповідно до п. 2 іпотечного договору №15079 від 24.12.2010 року предмет іпотеки складає квартира за адресою: [ADDRESS]. Пунктом 4 іпотечного договору сторони оцінили предмет іпотеки в 318\~ 400,00грн. Відповідно до п.3 Договору предмет іпотеки належить іпотекодавцю [PERSON] на праві приватної власності на підставі договору купівлі-продажу, зареєстрованого Запорізькою Регіональною Біржею нерухомості 26.09.1994 року за № 696.К. 12.12.2014 року [PERSON] померла, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серія І-ЖС № 311953, виданого Міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Запорізького міського управління юстиції 12.12.2014 року (а.с.12). Відповідач [PERSON] є спадкоємцем [PERSON] та прийняла спадщину у встановленому законом порядку, що підтверджується матеріалами спадкової справи № 166/2015 року, заведеної після смерті [PERSON] (а.с.155-162). Відповідно до ст. 23 ЗУ «Про іпотеку» у разі переходу права власності (права господарського відання) на предмет іпотеки від іпотекодавця до іншої особи, у тому числі в порядку спадкування чи правонаступництва, іпотека є дійсною для набувача відповідного нерухомого майна, навіть у тому випадку, якщо до його відома не доведена інформація про обтяження майна іпотекою. Особа, до якої перейшло право власності на предмет іпотеки, набуває статус іпотекодавця і має всі його права і несе всі його обов'язки за іпотечним договором у тому обсязі і на тих умовах, що існували до набуття ним права власності на предмет іпотеки. Згідно частини 1 статті 11 Закону України Про іпотеку, майновий поручитель несе відповідальність перед іпотекодержателем за невиконання боржником основного зобов'язання виключно в межах вартості предмета іпотеки. Згідно частини 1 статті 33 Закону України Про іпотеку, у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Відповідно до частини 3 статті 33 Закону України Про іпотеку, звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. Підставою для звернення стягнення на предмет іпотеки, згідно статті 33 Закону України Про іпотеку, є невиконання або неналежне виконання боржником основного зобов'язання, внаслідок чого, іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Беручи до уваги, що на дату подання зазначеного позову заборгованість за договором позики не погашена, позивач прийняв рішення задовольнити свої вимоги за рахунок звернення стягнення на предмет іпотеки. Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України). Відповідно до ч. 4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Представником відповідача у судовому засіданні заявлено про застосування позовної давності та про відмову у задоволенні позову. Як вбачається з матеріалів справи, з 25 грудня 2011 року почався перебіг трирічного строку на звернення позивача до суду з вимогою про повернення позики та за вимогою про звернення стягнення на предмет іпотеки та закінчився 25.12.2014 року. Проте, позивач звернувся з даним позовом тільки 29.07.2016 року, тобто з пропуском строку позовної давності. Клопотання позивача про визнання пропуску строку позовної давності та його поновлення не підлягає задоволенню з наступних підстав. Клопотання обґрунтовано тим, що позивач, 22.12.2014 року, до закінчення строку позовної давності, звернувся з вимогою про звернення стягнення на предмет іпотеки до відповідача [PERSON], про смерть якої він дізнався тільки після ухвалення судом рішення від 07.04.2015 року. Відповідно до ч.5 ст. 3 ЗУ «Про іпотеку», іпотека має похідний характер від основного зобов'язання і є дійсною до припинення основного зобов'язання або до закінчення строку дії іпотечного договору. Основною вимогою в даних правовідносинах є стягнення боргу за договором позики від 24.12.2010 року №15077 з боржника [PERSON] Проте, як встановлено під час розгляду справи, позивач взагалі не звертався з вимогою про стягнення боргу до боржника [PERSON], отже пропустив строк позовної давності про стягнення основного боргу з боржника, тобто за основним зобовязанням. Відповідно до ст. 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо). Враховуючи, що позивачем пропущено позовну давність за основною вимогою, відсутні підстави для задоволення клопотання про поновлення позовної давності за похідною вимогою. На підставі викладеного, позовні вимоги [PERSON] про звернення стягнення не предмет іпотеки не підлягають задоволенню у звязку з пропуском позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі. Враховуючи, що позовні вимоги про виселення та зняття з реєстраційного обліку відповідачів є похідними від вимог про звернення стягнення на предмет іпотеки, підстави для задоволення позову в цій частині також відсутні. На підставі викладеного, позов [PERSON] до [PERSON], [PERSON], треті особи: [PERSON], Вознесенівський районний відділ у м.Запоріжжі Управління державної міграційної служби у Запорізькій області про звернення стягнення на предмет іпотеки, виселення не підлягає задоволенню у повному обсязі.

Outcome: dismissed