Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-04 00:00:00

06.12.2018 року позивач звернувся до суду із позовною заявою до [PERSON], в якій просить: визнати незаконним та скасувати наказ Головного управління Держгеокадастру у Харківській області №3191-СГ від 10.03.2017 «Про надання дозволу на розроблення документації із землеустрою», яким [PERSON] надано дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки сільськогосподарського призначення державної власності; визнати незаконним та скасувати наказ Головного управління Держгеокадастру у Харківській області від 12.09.2017 №16320-СГ «Про затвердження документації із землеустрою та передачу земельної ділянки у власність», яким [PERSON] передано земельну ділянку сільськогосподарського призначення державної власності для ведення особистого селянського господарства з кадастровим номером 6320285600:01:000:0220 загальною площею 2,0000 га, що знаходиться за межами населених пунктів на території Протопопівської сільської ради Балаклійського району Харківської області; скасувати рішення про державну реєстрацію від 30.10.2017 № 37824095, на підставі якого до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно внесено запис №23070452 від 26.10.2017 про реєстрацію права власності на земельну ділянку (кадастровий номер 6320285600:01:000:0220) за [PERSON]; зобов'язати [PERSON] повернути державі в особі Головного управління Держгеокадастру у Харківській області земельну ділянку загальною площею 2,0000 га (кадастровий номер 6320285600:01:000:0220). що знаходиться за межами населених пунктів на території Протопопівської сільської ради Балаклійського району Харківської області; судові витрати покласти на відповідача. В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на те, що [PERSON] на час отримання спірної земельної ділянки (наказ Головного управління Держгеокадастру у Харківській області від 12.09.2017 за №16320-СГ) використав своє право на безоплатне отримання у власність земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства в межах норм безоплатної передачі земельних ділянок для даного виду використання (наказу Головного управління Держгеокадастру у Сумській області від 13.01.2015 №18-42/16-15-СГ). Таким чином, всупереч вимогам ст.ст. 116, 118, 121 Земельного кодексу України, [PERSON] при отриманні у власність земельної ділянки умисно приховав той факт, що раніше вже використав право на безоплатну приватизацію земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства. Позивач в судовому засіданні підтримав позовні вимоги з підстав зазначених у позовній заяві. Відповідач у судове засідання не зявився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності, проти задоволення позову не заперечував. Заперечував про стягнення з нього судового збору. Представник третьої особи у судове засідання не зявився, але надав пояснення на позовну заяву, в якій просив справу розглянути за його відсутності. Також зазначив, що [PERSON] на час отримання спірної земельної ділянки (наказ Головного управління Держгеокадастру у Харківській області від 12.09.2017 року за № 16320-СГ) використав своє право на безоплатне отримання у власність земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства в межах норм безоплатної передачі земельних ділянок для даного виду використання (наказ Головного управління Держгеокадастру у Сумській області від 13.01.2015 року № 18-42/16-15-СГ). Вивчивши матеріали справи, заслухавши пояснення позивача суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного. Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Згідно із ч. 1 ст. 116 Земельного кодексу України громадяни та юридичні особи набувають право власності та право користування земельними ділянками із земель державної та комунальної власності за рішеннями органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону. Відповідно до ч. З ст. 116 ЗК України, безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян проводиться у разі: а) приватизації земельних ділянок, які перебувають у користуванні громадян; б) одержання земельних ділянок внаслідок приватизації державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій; в) одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених цим Кодексом. Передача земельних ділянок безоплатно у власність громадян у межах норм, визначених цим Кодексом, проводиться один раз по кожному виду використання (ч. 4 ст. 116 ЗК України). Відповідно до ч. 1 ст. 121 Земельного кодексу України громадяни України мають право на безоплатну передачу їм земельних ділянок із земель державної або комунальної власності для ведення особистого селянського господарства - не більше 2 гектара. Відповідно до ст. 15-1 Земельного Кодексу України, до повноважень центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин, належить, зокрема, розпорядження землями державної власності в межах, визначених цим Кодексом. Частиною 4 ст. 122 Земельного Кодексу України передбачено, що центральний орган виконавчої влади з питань земельних ресурсів у галузі земельних відносин та його територіальні органи передають земельні ділянки сільськогосподарського призначення державної власності, крім випадків, визначених частиною восьмою цієї статті, у власність або у користування для всіх потреб. Постановою Кабінету Міністрів України «Про оптимізацію системи центральних органів виконавчої влади» від 10.09.2014 №442, Державну службу України з питань геодезії, картографії та кадастру створено шляхом реорганізації (перетворення) Державного агентства земельних ресурсів України. Згідно п.п. 12 п. 4 Положення про Головне управління Держгеокадастру в області, затвердженого наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України №308 від 17.11.2016, вказаний орган розпоряджається землями державної власності сільськогосподарського призначення в межах, визначених Земельним кодексом України на території Харківської області. Отже, органом, який на даний час розпоряджається земельними ділянками сільськогосподарського призначення державної власності на території області є Головне Управління Держгеокадастру в Харківській області. Частиною 6\~ст.\~118\~Земельного кодексу\~України,\~передбачено,\~що громадяни,\~зацікавлені в\~одержанні безоплатно\~у власність\~земельної ділянки\~із земель\~державної або\~комунальної власності\~для ведення\~фермерського господарства,\~ведення особистого\~селянського господарства,\~ведення садівництва,\~будівництва та\~обслуговування жилого\~будинку,\~господарських будівель\~і споруд\~(присадибної\~ділянки),\~індивідуального дачного\~будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. Вивченням стану законності надання земельних ділянок громадянам у власність із земель державної власності Балаклійським відділом Лозівської місцевої прокуратури встановлено, що 10.02.2016 [PERSON] подав до ГУ Держгеокадастру у Харківській області заяву, в якій просив надати йому дозвіл на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства орієнтовною площею 2,0 га (ріллі), яка розташована за межами населеного пункту на території Протопопівської сільської ради Балаклійського району за рахунок земель сільськогосподарського призначення. Також вказано, що своїм правом на отримання земельної ділянки безоплатно у власність для ведення особистого селянського господарства у межах норм, визначених ст. 121 Земельного кодексу України не скористався. До заяви додано схему розташування земельної ділянки, копію посвідчення учасника бойових дій, копію паспорту, копію ідентифікаційного коду, викопіювання з кадастрової карти, інформаційну довідку щодо земельної ділянки. За результатами розгляду заяви [PERSON] ГУ Держгеокадастру у Харківській області 10.03.2017 р. прийнято наказ №3191СГ, яким останньому надано дозвіл на розроблення документації із землеустрою. 23.08.2017 р. [PERSON] на адресу ГУ Держгеокадастру в Харківській області направлено заяву про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 2,0000 га з кадастровим номером 6320285600:01:000:0220, додавши погоджений проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки та витяг з Держеного земельного кадастру про земельну ділянку. 12.09.2017 ГУ Держгеокадастру у Харківській області прийнято наказ №16320-СГ, яким затверджено проект землеустрою та передано у власність [PERSON] земельну ділянку з кадастровим номером 6320285600:01:000:0220 площею 2,0000 га із земель сільськогосподарського призначення державної власності для ведення особистого селянського господарства. 26.10.2017 р. державним реєстратором [PERSON] зареєстровано право власності за [PERSON] на вказану земельну ділянку, про що внесено до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна запис про право власності №23070452 на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 37824095 від 30.10.2017. Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Держаного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна, власником спірної ділянки станом на 24.09.2018 є [PERSON] (інд.код [NUMBER], серія та номер паспорту: MB 467154). Водночас, згідно з інформацією Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Держаного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна, [PERSON] (інд.код [NUMBER], серія та номер паспорту: MB 467154) на підставі наказу Головного управління Держгеокадастру у Сумській області від 13.01.2015 № 18-42/16-15-СГ отримав безоплатно у приватну власність (право зареєстровано 27.01.2015 державним реєстратором [PERSON]В.) земельну ділянку площею 2,0000 га (кадастровий номер 5921285800:07:003:0112) для ведення особистого селянського господарства, що розташована за межами населених пунктів на території Яблучненської сільської ради Великописарівського району Сумської області. Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Держаного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна, власником вказаної ділянки станом на 24.09.2018 є [PERSON] (інд.код [NUMBER], серія та номер паспорту: MB 467154). Зазначене підтверджує, що [PERSON] на час отримання спірної земельної ділянки (наказ Головного управління Держгеокадастру у Харківській області від 12.09.2017 за №16320-СГ) використав своє право на безоплатне отримання у власність земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства в межах норм безоплатної передачі земельних ділянок для даного виду використання (наказу Головного управління Держгеокадастру у Сумській області від 13.01.2015 №18-42/16-15-СГ). Таким чином, всупереч вимогам ст.ст. 116, 118, 121 Земельного кодексу України, [PERSON] при отриманні у власність земельної ділянки умисно приховав той факт, що раніше вже використав право на безоплатну приватизацію земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства. Земельна ділянка площею 2,0000 га (кадастровий номер 6320285600:01:000:0220), що знаходиться за межами населених пунктів на території Протопопівської сільської ради Балаклійського району Харківської області, вибула із земель запасу державної власності внаслідок незаконного повторного використання [PERSON] права на безоплатну приватизацію земельних ділянок одного виду використання, що суперечить принципам регулювання земельних відносин в Україні, які закріплені в ст. 14 Конституції України та ст. 5 Земельного кодексу України. [PERSON] при зверненні до зазначеного органу влади не повідомив, що вже раніше скористався своїм правом на безоплатну приватизації земельної ділянки площею 2,0000 га для ведення особистого селянського господарства на території Яблучненської сільської ради Великописарівського району Сумської області. Частиною 1 статті 21 Цивільного кодексу України передбачено, що суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси. Статтею 393 ЦК України, ч. З ст. 152 ЗК України встановлено право власника земельної ділянки на звернення до суду щодо визнання незаконним та скасування правового акту органу місцевого самоврядування, який не відповідає законові і порушує права власника. Відповідно до п. З ст. 131-1 Конституції України, на прокуратуру України покладається представництво інтересів держави в суді у виключних випадках та порядку, що визначені законом. Статтею 131-1 Конституції України передбачено, що організація і порядок діяльності органів прокуратури визначається законом. Згідно з вимогами ч. З ст. 23 Закону України «Про прокуратуру», прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший субєкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. При цьому Європейський суд з прав людини у своїй практиці зауважує, що при визначенні суспільних інтересів завдяки безпосередньому знанню суспільства та його потреб національні органи мають певну свободу розсуду, оскільки вони першими виявляють проблеми, які можуть виправдовувати позбавлення власності в інтересах суспільства, та знаходять засоби для їх вирішення. Отже, створена Конвенцією система захисту покладає саме на національні органи влади обовязок визначальної оцінки щодо існування проблеми суспільного значення, яка виправдовує як заходи позбавлення права власності, так і необхідність запровадження заходів з усунення несправедливості. На необхідність визначення справедливої рівноваги між інтересами суспільства і конкретної особи звертав увагу і Верховний Суд України у постанові від 18.10.2013 у справі № 6-92цс13 за позовом прокурора про визнання державного акта на право власності на земельну ділянку недійсним, скасування державної реєстрації права власності на земельну ділянку та її повернення. Положеннями Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод і практики Європейського суду з прав людини забезпечено врахування принципу справедливої рівноваги між суспільними інтересами та необхідністю дотримання прав власників. Слід зазначити, що предявляючи позов у вказаній справі, прокурор виходить саме з необхідності вирішення проблеми суспільного значення, існування якої виправдовує застосування механізму повернення спірної землі із незаконного користування відповідачів. Таким чином, звернення прокурора до суду в цих спірних правовідносинах спрямоване саме на задоволення суспільної потреби у відновленні законності при вирішенні суспільно значимого питання про повернення державі земельної ділянки, з урахуванням принципу справедливої рівноваги між суспільними інтересами та необхідністю дотримання прав користувачів. Конституцією України (статті 13,14) визначено, що земля є об'єктом права власності Українського народу, від імені якого права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією Конституцією. Земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Право власності на землю набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону. Земля, як основне національне багатство, що перебуває під особливою охороною держави, є об'єктом права власності Українського народу, а органи державної влади та органи місцевого самоврядування здійснюють права власника від імені народу, в тому числі й тоді, коли приймають рішення щодо розпорядження землями державної чи комунальної власності. Законно набути права приватної власності на спірну земельну ділянку не може жодна фізична особа в Україні, якщо до того вона використала своє право та по одному разу вже безоплатно набула у власність земельну ділянку для ведення особистого селянського господарства. Відповідно до п. 10 постанови Пленуму Верховного суду України від 06.11.2009 №9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» рішення суду про задоволення позову про повернення майна, переданого за недійсним правочином, чи витребування майна із чужого незаконного володіння є підставою для здійснення державної реєстрації права власності на майно, що підлягає державній реєстрації, за власником, а також скасування попередньої реєстрації. Звернення прокурора до суду спрямоване на задоволення суспільної потреби у відновленні законності при вирішенні суспільно значимого питання додержання вимог законності при передачі земельної ділянки сільськогосподарського призначення державної форми власності у власність, яке проведене з порушенням вимог чинного законодавства. Спірні правовідносини, пов'язані з вибуттям земель із державної власності становлять «публічний» інтерес, а рішення ГУ Держгеокадастру у Харківській області, на підставі яких земельна ділянка вибула з державної власності, такому суспільному інтересу не відповідають. За таких обставин, «публічним» інтересом звернення прокурора до суду з вимогою про витребування спірної земельної ділянки з володіння [PERSON] є задоволення суспільної потреби у відновленні законності при вирішенні суспільно важливого та соціально значущого питання безоплатної передачі у власність громадян земельних ділянок, а також захист суспільних інтересів загалом, права власності на землю Українського народу. «Суспільний», «публічний» інтерес полягає у відновленні правового порядку та становища, яке існувало до порушення права власності Українського народу на землю та захист такого права шляхом повернення до земель державної власності вказаної земельної ділянки, що незаконно вибула. Окрім того, суспільний інтерес, який полягає у поверненні у розпорядження держави земельної ділянки, що є умовою реалізації функцій держави з забезпечення громадян правом власності на земельні ділянки для ведення особистого селянського господарства, забезпечення рівності можливостей всіх громадян використати своє право на землю, явно переважає приватний інтерес у неправомірному отриманні [PERSON] спірної земельної ділянки, який свідомо порушуючи закон набув право власності на неї. Згідно з постановою Верховного Суду України від 18.09.2013 у справі за №6-92цс13, особу може бути позбавлено її власності лише в інтересах суспільства, на умовах, передбачених законом і загальним принципами міжнародного права, а при вирішенні питання про можливість позбавлення особи власності мусить бути дотримано справедливої рівноваги між інтересами суспільства та правами власника. Вирішуючи питання про справедливу рівновагу між інтересами суспільства і конкретної особи Європейський суд з прав людини у своєму рішенні у справі «Трегубенко проти України» від 02.11.2004 категорично ствердив, що «правильне застосування законодавства незаперечно становить «суспільний інтерес». Стаття 1 Першого протоколу гарантує захист права на мирне володіння майном особи, яка законним шляхом, добросовісно набула майно у власність, і для оцінки додержання «справедливого балансу» в питаннях позбавлення майна мають значення обставини, за якими майно було набуте у власність, поведінка особи, з власності якої майно витребовується. Згідно з практикою ЄСПЛ (наприклад, рішення від 08.07.1986 в справі «Літгоу та інші проти Сполученого Королівства») одним із елементів дотримання принципу «пропорційності» при втручанні в право особи на мирне володіння майном є надання їй справедливої та обґрунтованої компенсації, тому покупець, у якого вилучається майно, не позбавлений можливості порушувати питання про відшкодування завданих збитків на підставі ст. 661 Цивільного Кодексу України, яка встановлює, що у разі вилучення за рішенням суду товару у покупця на користь третьої особи на підставах, що виникли до продажу товару, продавець має відшкодувати покупцеві завдані йому збитки, якщо покупець не знав або не міг знати про наявність цих підстав. Вказана правова позиція викладена у постанові Верховного суду від 29.06.2016 у справі № 6-1376ц16. Згідно ст. 126 ЗК України, право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Пунктом 1 ч. 1 ст. 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» визначено, що державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Прокурор предявляє цей позов в інтересах держави в особі Головного управління Держгеокадастру у Харківській області з наступних питань. Відповідно до ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший субєкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. Що стосується вимоги щодо стягнення з відповідача судового збору. Так, з наданої довідки серії ЮА № 018917 від 29.05.2015 року вбачається, що [PERSON] є учасником бойових дій. Згідно довідки № 636 від 09.09.2015 року, [PERSON] у період з 12.06.2014 року по 17.04.2015 р. брав участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення і захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України в районах проведення антитерористичної операції в Донецькій та Луганській областях. Як вбачається з довідки про зареєстрованих у житловому приміщенні осіб від 11.01.2019 року за адресою: [ADDRESS], зареєстровані наступні особи: [PERSON] 08.03.1983 р.н, [PERSON], 12.12.1984 р.н, [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. З довідки про доходи [PERSON] виданої ТОВ "МС ХОЛОД" від 28.02.2019 року вбачається, що його дохід з 16 листопада 2018 року по 28 лютого 2019 р. за вийнятком утримань становить 12 014,62 грн. З довідки про доходи [PERSON], дружини відповідача, виданої ТОВ "МС ХОЛОД" від 28.02.2019 року вбачається, що її дохід за період з 01 вересня 2018 року по 28 лютого 2019 р. за вийнятком утримань становить 19 722,50 грн. Відповідно до п.13 ч.1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», від сплати судового збору під час розгляду справи у всіх інстанціях звільняються учасники бойових дій, у справах, повязаних з порушенням їхніх прав. Тому вимога в частині стягнення сплаченої суми судового збору з відповідача, який є учасником бойових дій та отримує мізерну заробітну плату задоволенню не підлягає. З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: partial