Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-14 00:00:00

17.12.2019 року Акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк» (надалі - АТ КБ «Приватбанк») звернулося до суду з позовною заявою до [PERSON] , [PERSON] , про стягнення заборгованості, посилаючись на те, що відповідно до укладеного договору №б/н від 27.07.2006 року [PERSON] отримав кредит у розмірі 7300.00 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, зі сплатою відсотків за користування кредитом згідно умов договору. [INFO] позичальник, [PERSON] помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть від 03.09.2015 року. Спадкоємцем, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини є [PERSON] , [PERSON] . 01.02.2019 року до Старосамбірської державної нотаріальної контори була направлена претензія кредитора. 08.04.2019 року отримана відповідь Старосамбірської державної нотаріальної контори, в якій значиться, що спадкоємці померлого [PERSON] із заявами про прийняття чи відмову від спадщини до нотаріальної контори не зверталися та спадкова справа після смерті спадкодавця була заведена на підставі претензії АТ КБ «Приватбанк». Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. 30.08.2019 року до спадкоємців [PERSON] , [PERSON] було направлено лист-претензію, згідно яких позивач пред`являє свої вимоги, але ніяких дій не виконано. Станом на дату смерті заборгованість позичальника перед банком за кредитним договором №б/н від 27.07.2006 року становить 7366.85 гривень, яка складається з наступного: 6821.24 гривня заборгованість за кредитом; 545.61 гривень заборгованість за відсотками, яку АТ КБ «Приватбанк» просить стягнути з [PERSON] , [PERSON] та судові витрати. Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 17.12.2019 року справа передана судді Ніточко Л.Й.. Ухвалою судді від 30.01.2020 року справу прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі та призначено підготовче засідання на 02.12.2020 року. Наказом від 10.07.2020 року суддю [PERSON] відраховано зі штату Старосамбірського районного суду Львівської області у зв`язку з її смертю 07.07.2020 року. З огляду на вказані обставини, на підставі розпорядження керівника апарату суду Волошина І.С. №353/07/2020 від 20.07.2020 року по даній справі був призначений повторний автоматизований розподіл судової справи між суддями. Призначення не відбулося, оскільки не вистачає потрібної кількості суддів для розподілу справи. Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 10.08.2020 року справу передано для розгляду судді Пошиваку Ю.П.. Ухвалою судді від 01.09.2020 року справу прийнято до розгляду та визначено, що розгляд справи слід проводити за правилами спрощеного позовного провадження, передбаченого ст.ст. 274-279 ЦПК України без повідомлення сторін. Ухвалою суду від 04.11.2020 року постановлено розгляд справи продовжувати за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін на 09 годину 10 хвилин 24.12.2020 року, повідомити відповідача про дату, час та місце розгляду справи, в тому числі здійснити його виклик через оголошення на офіційному вебсайті судової влади України, повторно надіслати копію ухвали про прийняття до розгляду справи від 13.08.2020 року, копію позовної заяви з долученими до неї документами. Ухвалою суду від 24.12.2020 року судове засідання у справі відкладено на 16 годину 15 хвилин 05.03.2021 року, витребувано від Старосамбірської державної нотаріальної контори Львівської області засвідчену в установленому порядку спадкову справу після смерті [PERSON] , який помер [INFO] . Ухвалою суду від 05.03.2021 року судове засідання відкладено на 16 годину 45 хвилин 31.03.2021 року, яке також було відкладено на 17 годину 45 хвилин 15.04.2021 року. Представник\~позивача\~в судове засідання не з`явився, про час та місце слухання справи повідомлявся належним чином, причин неявки суду не повідомив. До позовної заяви долучено клопотання представника позивача [PERSON] про розгляд справи без участі представника позивача, проти винесення заочного рішення не заперечує (а.с.35) Відповідачі [PERSON] та [PERSON] \~в судове засідання не з`явилися, про час та місце слухання справи були належно повідомлені, причина повернення поштових відправлень «за закінченням терміну зберігання». За відомостями відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання ГУДМС України у Львівській області (а.с.43, 44) відомо, що [PERSON] та [PERSON] зареєстровані в [ADDRESS] , іншої адреси місця проживання відповідачі суду не повідомили. Також відповідачі повідомлялися про час та місце розгляду справи через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України,\~відзив на позовну заяву не надали, заяву про розгляд справи у її відсутності не надіслали, про причини неявки суд не повідомили. (а.с.130-131, 135-138). Суд ухвалює заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасним існуванням умов, що відповідає положенням\~ст.280 ЦПК України: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин, без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, розгляд справи здійснюється у їх відсутності, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється, що відповідає вимогам ч.2 ст.247 ЦПК України. Суд, вивчивши матеріали справи, дослідивши письмові докази, оцінивши докази кожен окремо та в їх сукупності, повно, об`єктивно та всебічно з`ясувавши обставини справи, приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що відповідно до укладеного договору №б/н від 27.07.2006 року [PERSON] отримав кредит у розмірі 7300.00 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, зі сплатою відсотків за користування кредитом згідно умов договору (а.с.9). Відповідно до ч. 1\~ст. 626 ЦК України\~договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Статтею 628 ЦК України визначено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір). До відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору. За вимог\~ст.\~638\~ ЦК України\~договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. Частиною 1 та 2\~ст. 639 ЦК України\~визначено, що договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Відповідно до частини першої\~статті 1054 ЦК України\~за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша\~статті 1048 ЦК України). Частинами другою, третьою\~статті 1054 ЦК України\~встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені законом. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). Згідно із частиною першою\~статті 633 ЦК України\~публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. За змістом\~статті 634 цього Кодексу\~договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. З огляду на викладене, між ПАТ КБ «Приватбанк» та\~\~ [PERSON] був підписаний кредитний договір № б/н від 27.07.2006 року, за яким позичальнику було надано кредитну картку із встановленням відновлювального кредитного ліміту на платіжну картку. Відповідно до\~ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього\~кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно з\~ст. 629 ЦК України\~договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до\~ст. 610 ЦК України\~ порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Положенням\~ст.611 ЦК України визначено правові наслідки порушення зобов`язання. Так, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки встановлені договором або законом. За наведених обставин, суд приходить до висновку, що станом на 26.02.2019 року існує заборгованість за кредитним договором б/н від 27.07.2006 року, яка становить 7366.85 гривень, яка складається з наступного: 6821.24 гривня заборгованість за кредитом; 545.61 гривень заборгованість за відсотками, оскільки позичальник свої зобов`язання за кредитним договором не виконує, що має відображення у розрахунку заборгованості за договором № б/н від 27.07.2006 року, укладеного між ПАТ «Приватбанк» та\~\~ [PERSON] .. Згідно матеріалів справи, [PERSON] помер [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про смерть, виданого відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Старосамбірського районного управління юстиції у Львівській області (а.с.20). Згідно\~ст.1218 ЦК України\~передбачено, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини й не припинилися внаслідок його смерті. Згідно ч. 3\~ст. 1268 ЦК України\~спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого\~статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Зі смертю позичальника зобов`язання щодо повернення кредиту включаються до складу спадщини, строки пред`явлення кредитодавцем вимог до спадкоємців позичальника, а також порядок задоволення цих вимог регламентуються ст.ст.1281 і 1282\~ЦК України. Згідно ч.ч. 2 та 3\~ст. 1281 ЦК України\~(в редакції на день виникнення правовідносин) кредиторові спадкодавця належить протягом шести місяців від дня, коли він дізнався або міг дізнатися про відкриття спадщини, пред`явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, незалежно від настання строку вимоги. Якщо кредитор спадкодавця не знав і не міг знати про відкриття спадщини, він має право пред`явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, протягом одного року від настання строку вимоги. Відповідно\~ст.1282 ЦК України\~спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного в спадщину. Кожен зі спадкоємців зобов`язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці в спадщині. Вимоги кредитора вони зобов`язані задовольнити шляхом одноразового платежу, якщо домовленістю між спадкоємцями та кредитором не встановлено інше. У разі відмови від одноразового платежу суд за позовом кредитора накладає стягнення на майно, яке було передано спадкоємцям у натурі. У разі смерті фізичної особи, боржника за зобов`язанням у правовідносинах, що допускають правонаступництво в порядку спадкування, обов`язки померлої особи (боржника), за загальним правилом, переходять до іншої особи її спадкоємця, тобто відбувається передбачена законом заміна боржника в зобов`язанні, який несе відповідальність у межах вартості майна, одержаного в спадщину. Таким чином, правовідносини, що виникли між банком і боржником (який помер), після його смерті трансформуються в зобов`язальні правовідносини, що виникли між кредитодавцем і спадкоємцями боржника й вирішуються в порядку положень\~ст.1282 ЦК України. Постановою Верховного Суду від 18 вересня 2019 року у справі №640/6274/16-ц роз`яснено, що при вирішенні спорів про стягнення заборгованості за вимогами кредитора до спадкоємців боржника судам для правильного вирішення справи необхідно встановлювати такі обставини: чи пред`явлено вимогу кредитором спадкодавця до спадкоємців боржника у строки, визначені в чч.2 та 3\~ст.1281 ЦК, оскільки в разі пропуску таких строків на підставі ч.4\~ст.1281 ЦК\~кредитор позбавляється права вимоги; коло спадкоємців, які прийняли спадщину; при дотриманні кредитором строків, визначених у\~ст.1282 ЦК, та правильному визначенні кола спадкоємців, які залучені до участі у справі як відповідачі, суд установлює дійсний розмір вимог кредитора (перевіряє розрахунок заборгованості станом на день смерті боржника, який є днем відкриття спадщини); при доведеності та обґрунтованості вимог кредитора суду належить установити обсяг спадкового майна та його вартість, визначивши тим самим межі відповідальності спадкоємця (спадкоємців) за боргами спадкодавця відповідно до ч.1\~ст.1282 ЦК. В матеріалах справи доказів про те, що відповідачі\~ [PERSON] та [PERSON] \~постійно проживали разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, матеріали справі відповідачі є спадкоємцями після смерті позичальника\~\~ [PERSON] \~\~та його правонаступниками за зобов`язаннями померлого, немає, відтак у задоволенні цього позову необхідно відмовити. Крім того, згідно інформаційної довідки зі Спадкового реєстру, наданої Старосамбірською державною нотаріальною конторою Львівської області на виконання ухвали суду від 24.12.2020 року, за параметрами запиту спадкодавця « [PERSON] » дата смерті [INFO] інформація відсутня, таким чином, відсутність вказаної інформації не дає змоги визначити коло спадкоємців (а.с.123). Подавши свої докази, сторони реалізували своє право на доказування і одночасно виконали обов`язок із доказування, оскільки\~ст.81 ЦПК\~ України закріплює правило, за яким кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обов`язок із доказування покладається також на осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси (ст.43 ЦПК України). Тобто, процесуальними нормами встановлено як право на участь у доказуванні, так і обов`язок із доказування обставини при невизнані них сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Інші доводи позивача, які наведені у позові, не впливають на висновку суду та не потребують детального обґрунтування, що відповідає практиці Європейського суду з прав людини. Зокрема, Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1\~статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи ("Проніна проти України", №63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18.07.2006 року). Відповідно до пункту 1\~статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»\~суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права. Відповідно до\~ст. 12 ЦПК України\~учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до\~ст.89 ЦПК України\~суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). З огляду на викладене, оцінивши докази кожен окремо та в їх сукупності, повно, об`єктивно та всебічно з`ясувавши обставини справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги Акціонерного товариства «Комерційний банк «Приватбанк» до\~\~ [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором є неодгрунтованими, та такими, що не підлягають задоволенню в повному обсязі. Враховуючи наведене та

Outcome: dismissed