Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-03 00:00:00

ПАТ КБ "Приватбанк"\~ звернулося в суд з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, з тих підстав, що відповідно до укладеного договору № б/н від 31.03.2006 року останній отримав кредит у розмірі 500 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом\~ у розмірі 36,00% на рік на суму залишку заборгованості в строки та в порядку, встановлених кредитним договором. Відповідач своїм підписом підтвердив згоду на те, що заява разом з Умовами і правилами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою та Тарифами банку складає між ним та банком договір. При укладанні договору сторони керувались ч.1 ст.634 ЦК України. Згідно цієї статті ЦК договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Відповідно до п. 9.12 Умов та правил надання банківських послуг договір діє протягом 12 місяців з моменту підписання. Якщо протягом цього терміну жодна зі сторін не проінформує іншу сторону про припинення дії Договору, він автоматично лонгується на такий же строк. Відповідач порушив строки виконання грошового зобов'язання по вище вказаному кредитному договору, в зв'язку з чим станом на 30.06.2015 року його заборгованість становить 15550,61 грн. В судове засідання представник позивача [PERSON] не з`явився, але подав до суду письмову заяву в якій позов підтримує повністю та просить справу розглянути без його участі. Не заперечує проти заочного рішення. Відповідач [PERSON]у судове засідання не з'явився. Від нього надійшла письмова заява, в якій він позов не визнав, і просив у задоволенні позову відмовити, оскільки позивачем пропущений строк позовної давності. Дослідивши зібрані по справі докази, суд вважає, що\~\~в задоволенні позову слід відмовити з наступних підстав. Ст. 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша кредитна установа (кредитодавець) зобов'язуються надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплачувати відсотки. Судом встановлено, що між сторонами 31.03.2006 року був укладений договір № б/н, згідно умов якого відповідач отримав кредит у розмірі встановленому договором у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом\~ у розмірі 36, 00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом в строки та в порядку, встановлених кредитним договором. (а.с.11-16). Відповідач своїм підписом підтвердив згоду на те, що заява разом з Умовами і правилами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою та Тарифами банку складає між ним та банком договір. При укладанні Договору сторони керувались ч.1 ст.634 ЦК України. Згідно цієї статті ЦК договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Відповідно до п.9.12 Умов та правил надання банківських послуг договір діє протягом 12 місяців з моменту підписання. Якщо протягом цього терміну жодна зі сторін не проінформує іншу сторону про припинення дії договору, він автоматично лонгується на такий же строк. Однак відповідач належним чином договірних зобов`язань не виконав, і станом на 30.06.2015 року загальна сума заборгованості становить 15550 грн. 61 коп., а саме: заборгованість за кредитом 2498,22 грн., заборгованість по процентам за користування кредитом 11835,69 грн., штраф (фіксована частина) -\~ 500,00\~ грн., штраф (процентна складова) 716,70 грн. (а.с.6-8). 31.03.2006 року було укладено кредитний договір у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, а відповідач зобов'язувався повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в розмірі 36 % річних на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.\~\~Позивач дане зобов'язання виконав. Як випливає із наявного в матеріалах справи повідомлення ПАТ КБ «ПриватБанк» за №30.1.0..0/2-20151116/1199 від 22.11.2015р., строк дії картки «Універсальна» за №4149605330993957 закінчився в 2009 році, а строк позовної давності до правовідносин виниклих між позивачем та відповідачем сплинув в 2012 році. Проте, позивач пред'явив позов в суд до відповідача тільки 10.08.2015 року. Жодних доказів, які б свідчили, що картка перевидавалась за заявою позичальника позивачем суду не надано, так само не надано доказів про отримання відповідачем іншої картки взамін картки №4149605330993957 в рамках кредитного договору № б/н від 31.03.2006р. Вимогами частини 3 та 4 статті 267 ЦПК України визначено, що позовна давність\~\~застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної\~\~давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Відповідач просить застосувати позовну давність під час ухвалення судового рішення по вказаній цивільній справі, оскільки позивачем пропущений строк позовної давності звернення до суду, і не порушено питання щодо визнання причин пропущення строку позовної давності, як поважними. Не надано жодних доказів в підтвердження поважності причин пропущення строку позовної давності. Згідно абзацу 10 листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про окремі питання застосування строків позовної давності» № 10-70/0/4-13 від 16.01.2013 року визначено, що у разі, якщо відповідач подав заперечення проти позову, пославшись на сплив позовної давності, то зазначена заява є підтвердженням того, що відповідач зробив заяву про застосування позовної давності. Таким чином, здобутими по справі доказами, стверджується, що у зв'язку із пропущенням позивачем строку позовної давності у задоволенні позову слід відмовити.\~\~\~\~\~ На підставі наведеного, відповідно до ст.ст. 253-255, 256, 257, 267, 1050, 1054 ЦК України,\~\~

Outcome: dismissed