Jurisdiction: civil
Date: 2018-08-08 00:00:00

Публічне акціонерне товариство комерційний банк Приватбанк, звернулось до Комінтернівського районного суду м. Харкова з позовом до ТОВ Українське Фінансове Агенство ВЕРУС в особі філії ТОВ Українське Фінансове Агенство ВЕРУС у Комінтернівському районі м. Харкова, [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором в розмірі 38028,81 грн. Позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що відповідно до укладеного кредитного договору № DNH4KS11810302 від 24.08.2005 року [PERSON] 24.08.2005 року отримав кредит у розмірі 2517,19 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 25,08 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. [PERSON]. підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з умовами надання кредиту фізичним особам Розстрочка складає між ним і банком договір, про що свідчить підпис [PERSON] у заяві. Відповідно до умов договору погашення заборгованості здійснюється в наступному порядку: щомісяця в період сплати, позичальник повинен надавати банку грошові кошти (щомісячний платіж) для погашення заборгованості за кредитом, яка складається із заборгованості за кредитом, за відсотками, комісією, а також інші витрати згідно умов. Умови та надання споживчого кредиту фізичним особам Розстрочка додаються до позовної заяви. З метою забезпечення виконання зобовязань відповідача [PERSON] за кредитним договором, 22.03.2011 року ПАТ КБ ПриватБанк з Товариством з обмеженою відповідальністю Українське Фінансове Агентство ВЕРУС, в особі філії Товариства з обмеженою відповідальністю Українське Фінансове Агентство ВЕРУС у Комінтернівському районі міста Харкова було укладено договір поруки, відповідно до умов якого ТОВ Верус поручився за виконання [PERSON] зобовязань за кредитним договором. Взяті на себе зобовязання за кредитним договором № DNH4KS11810302 від 24.08.2005 року банк виконав своєчасно і повністю, надавши [PERSON] кредит. Відповідач [PERSON], використавши надану можливість, скористався кредитними коштами ПАТ КБ «Приватбанк», проте до теперішнього часу не виконує взяті на себе зобовязання зі сплати кредиту, відсотків, комісії, в звязку з чим банк змушений звернутися до суду з позовом. В судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги, просив задовольнити. Представник відповідача надав суду заяву про застосування наслідків спливу строків позовної давності, в якій зазначив, що кредитним договором № DNH4KS11810302 від 24.08.2005 року визначено, що банк надає позичальнику строковий кредит на 12 місяців. Згідно умов зазначеного кредитного договору Дорох О,М. зобовязаний був здійснити погашення цієї суми заборгованості та процентів за користування цієї суми з 24.08.2005 року по 20.08.2006 року. Отже, право банку вимагати повернення всієї суми заборгованості виникла з 20.08.2006 року та в розрізі п.6.6 умов надання споживчого кредиту фізичним особам це право тривало протягом 5 років, тобто до 21.08.2011 року. Проте банк звернувся до суду з відповідним позовом лише в 2013 році. Також, представник відповідача зазначив, що вказані умови не були окремо підписані відповідачем, тому позовну давність в пять років да цих правовідносин застосовувати не можна, що підтверджується правовою позицією Верховного суду України по справі №6-16цс15. В судовому засіданні представник позивача заперечував проти задоволення позовних вимог. 03 грудня 2013 року за вказаною справою було ухвалено заочне рішення, відповідно до якого позовні вимоги Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» - задоволено 20 лютого 2018 року до суду надійшла заява від представника відповідача про поновлення пропущеного строку та перегляд заочного рішення № 641/10559/13-ц від 03 грудня 2013 року. Ухвалою суду від 03 квітня 2018 року, заяву представника відповідача задоволено, заочне рішення скасовано. Вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи суд приходить до наступного висновку. Матеріалами справи встановлено, що відповідно до укладеного кредитного договору № DNH4KS11810302 від 24.08.2005 року [PERSON] 24.08.2005 року отримав кредит у розмірі 2517,19 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 25.08 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідно до умов договору погашення заборгованості здійснюється в наступному порядку: щомісяця в період сплати, позичальник повинен надавати банку грошові кошти (щомісячний платіж) для погашення заборгованості за кредитом, яка складається із заборгованості за кредитом, за відсотками, комісією, а також інші витрати згідно умов. Умови та надання споживчого кредиту фізичним особам Розстрочка додаються до позовної заяви. Окрім цього судом встановлено, що з метою забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором 22.03.2011 року між ПАТ КБ Приватбанк та Товариством з обмеженою відповідальністю Українське Фінансове Агентство ВЕРУС, в особі філії Товариства з обмеженою відповідальністю Українське Фінансове Агентство ВЕРУС у Комінтернівському районі міста Харкова було укладено договір поруки, відповідно до умов якого ТОВ ВЕРУС поручився за виконання відповідачем [PERSON] зобовязань за кредитним договором. Взяті на себе зобовязання за кредитним договором № DNH4KS11810302 від 24.08.2005 року банк виконав своєчасно і повністю, надавши кредит. Відповідно до заяви позичальника № DNH4KS11810302 від 24.08.2005 строк дії договору становить 12 місяців по 24.08.2006 року включно. Згідно розрахунку заборгованості до кредитного договору (а.с.5) сума кредиту в розмірі 2517 грн. 20 коп. вважалася простроченою. Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Згідно зі ст. 257 ЦК України \~загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Відповідно до ст. 259 ЦК України позовна давність,\~встановлена законом,\~може бути\~збільшена за\~домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі. Відповідно до п.5.5 умов надання споживчого кредиту фізичним особам («Розстрочка») (Стандарт) установлено позовну давність тривалістю в пять років. Згідно із частинами першою, другою статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Виходячи з правового аналізу вказаних норм умови надання споживчого кредиту фізичним особам (Розстрочка) (Стандарт), пунктом 5.5 яких установлено позовну давність тривалістю в пять років, не можна вважати складовою частиною укладеного між сторонами кредитного договору, якщо такі умови не містять підпису позичальника; не встановлено наявність належних і допустимих доказів, які б підтверджували, що саме ці умови розумів позичальник, підписуючи заяву позичальника, а також те, що умови містили збільшений строк позовної давності в момент підписання заяви позичальника, або в подальшому такі умови, зокрема щодо збільшення строку позовної давності, не змінювались. Крім того, у заяві позичальника домовленості сторін щодо збільшення строку позовної давності немає. Враховуючи, вище зазначене, суд вважає застосувати до цих правовідносин загальні строки позовної давності тривалістю у три роки. Згідно до ч.ч. 1,5 ст.261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. Оскільки кредитним договором DNH4KS11810302 від 24.08.2005 року встановлено кінцевий строк повернення кредиту - 24.08.2006 року включно, то зі спливу саме цієї дати почав перебіг строк позовної давності. Позов про стягнення заборгованості за цим договором подано ПАТ КБ «Приватбанк» до суду 07 жовтня 2013 року, тобто поза межами строку, встановленого\~\~ст. 257 ЦК України, який закінчився 24.08.2009 р. Доказів про зупинення, або переривання строку позовної давності по даній справі, а також про поважність причин пропуску позовної давності позивачем не надано. \~Відповідно до\~ст.\~267\~ЦК України,\~особа,\~яка виконала\~зобов'язання\~після спливу\~позовної давності,\~не має\~права вимагати\~повернення виконаного,\~навіть якщо\~вона у\~момент виконання\~не знала\~про сплив\~позовної давності. Заява\~про захист\~цивільного права\~або інтересу\~має бути\~прийнята судом\~до розгляду\~незалежно від\~спливу позовної\~давності. Позовна\~давність застосовується\~судом лише\~за заявою\~сторони у\~спорі,\~зробленою до\~винесення ним\~рішення. Сплив\~позовної давності,\~про застосування\~якої заявлено\~стороною у\~спорі,\~є підставою\~для відмови\~у позові. Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту. Відповідно до\~листа Вищого\~спеціалізованого суду\~України з\~розгляду цивільних\~і кримінальних\~справ № 10-70/0/4-13 від 16.01.2013 року «Про окремі питання застосування строків позовної давності» Пунктом 31 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 5\~"Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин" судам роз'яснено, що у спорах щодо споживчого кредитування кредитодавцю забороняється вимагати повернення споживчого кредиту, строк давності якого минув. У зв'язку із цим позовна давність за позовом про повернення споживчого кредиту застосовується незалежно від наявності заяви сторони у спорі. Оскільки зі спливом строків позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо), зазначене вище правило застосовується й до додаткових вимог банку (іншої фінансової установи). Зазначене роз'яснення стосується і позасудового порядку вирішення спорів, і в разі звернення з відповідним позовом до суду. Представником відповідача було заявлено про застосування судом строку позовної давності відповідно до вимог\~\~ст. 267 ЦК України\~в суді до ухвалення судового рішення. За таких обставин, суд приходить до висновку, що у задоволенні позовних вимог ПАТ КБ «Приватбанк» слід відмовити у зв'язку з пропуском ним строку позовної давності. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. На підставі вищевикладеного,

Outcome: dismissed