Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-19 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] та [PERSON] про стягнення заборгованності. Представник позивача вказав, що відповідно до укладеного кредитного договору № 203/2011-Р від 16.11.2011 року відповідач [PERSON] отримала кредит у розмірі 110000 грн. зі сплатою 15,3 % відсотків за користування кредитом. У разі неповертання коштів у строки передбачені договором процентна ставка встановлюється у розмірі 20,3 % на рік. Строк поверення кредитних коштів до 15 січня 2024 року. В якості забезпечення виконання зобов`язань між позивачем та [PERSON] було укладено договір поруки 203/2011-Р/П від 16.11.2011 року, згідно умов якого поручитель зобов`язалася нести солідарну відповідальність за виконання зобов`язань за кредитним договором. У порушення діючого законодавства та Умов договору відповідачі зобов`язання за кредитним договором належним чином не виконали і станом на 15.10.2019 рік заборгованість складає 81972,48 грн., яка складається: з заборгованості за кредитом в сумі 73553,15 грн., та заборгованості по процентам за користування кредитом з 01.08.2014 року по 30.04.2015 рік в сумі 8419,23 грн. Представник позивача у судове засідання не з`явився, причин неявки до суду не повідомив. Відповідачі в судове засідання не з`явилися, надали заяву про застосування строків давності, в якій вказали, що останій платіж вони здійснювали 08.08.2014 року, а позивач звернувся з позовом у листопаді 2011 року, а значить строк позовної давності сплинув ще 11.09.2017 року, тому просять в задоволенні позову відмовити. Дослідивши матеріали справи, суд доходить до наступного. Згідно зі ст.ст 525, 526, 530 ,1054, 625 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином і в термін передбачений договором. Боржник, який порушив зобов`язання, має відшкодувати кредиторові завдані ним збитки . Судом встановлено, що дійсно між ПАТ АБ "Укргазбанк" та відповідачамим було укладено кредитний договір № 203/2011-Р від 16.11.2011 року відповідач [PERSON] отримала кредит у розмірі 110000 грн. зі сплатою 15,3 % відсотків за користування кредитом. У разі неповертання коштів у строки передбачені договором процентна ставка встановлюється у розмірі 20,3 % на рік. Строк поверення кредитних коштів до 15 січня 2024 року. В якості забезпечення виконання зобов`язань між позивачем та [PERSON] було укладено договір поруки 203/2011-Р/П від 16.11.2011 року, згідно умов якого поручитель зобов`язалася нести солідарну відповідальність за виконання зобов`язань за кредитним договором. У порушення діючого законодавства та Умов договору відповідачі зобов`язання за кредитним договором належним чином не виконали і станом на 15.10.2019 рік заборгованість складає 81972,48 грн., яка складається: з заборгованості за кредитом в сумі 73553,15 грн., та заборгованості по процентам за користування кредитом з 01.08.2014 року по 30.04.2015 рік в сумі 8419,23 грн..(а.с.6-22) Таким чином, на підставі досліджених доказів суд вважає, що відповідачі дійсно мають борг перед банком за відповідним кредитним договором. Однак у позові позивача належить відмовити у зв`язку з пропуском банком строку позовної давності з таких підстав. Згідно ст.257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Відповідно із ч. 3 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Згідно ч. 4 ст.267 ЦК України, сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові. А відповідно до частини 5 цієї ж статті - якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту. Позивач у позові не вказує про поважність пропуску строку давності. З матеріалів справи не вбачається, що причини пропуску позивачем, встановленого законом строку, є поважними. Відповідно до ч. 1 ст. 259 ЦК України позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі. Згідно із частиною першою, другою статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Таким чином, суд дійшов висновку, що позивач не надав належних доказів, які б підтверджували факт укладення сторонами договору про збільшення позовної давності у письмовій формі. Така позиція суду узгоджується з правовою позицією, висловленою у постанові Верховного Суду України від 04 листопада 2015 року у справі за № 6-1926 цс15. Приймаючи до уваги наведене, суд визнає заявлені позовні вимоги обґрунтованими, але вважає за необхідне відмовити у їх задоволенні у зв`язку з пропуском строку позовної давності. У зв`язку з тим, що суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову, відповідно до п.2 ч.2 ст. 141 ЦПК України підстав для відшкодування позивачу судового збору не має.

Outcome: dismissed