Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-03 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом до відповідачів про стягнення моральної шкоди, посилаючись на те, що постановою Тальнівського районного суду Черкаської області від 06 грудня 2012 року визнано незаконною постанову старшого державного виконавця відділі примусовго виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції про закінчення виконавчого провадження № 30430379. На думку позивача, приймаючи рішення про закінчення виконавчого провадження, державний виконавець свідомо проявив надто малу повагу до фактів, що призвело до порушення ним права позивача на своєчасне виконання судового рішення та змусило звернутися до суду за захистом свого права стягувача. Дані обставини призвели до негативних наслідків морального характеру, її душевних страждань, яких остання зазнала у зв"язку з протиправною поведінкою щодо неї внаслідок порушення її прав, що за нормою ч.1 ст.23 ЦК України надає право на відшкодування моральної шкоди, яку остання оцінила в 2 000 грн., та звернулась до суду про її стягнення. В судове засідання позивач не з'явилась, направила заяву про розгляд справи в її відсутність, в зв"язку зі станом здоров'я, позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити. Представник відповідача Головного управління юстиції в Черкаській області та третьої особи позовні вимоги не визнала та просили в задоволенні позову відмовити, надала письмове заперечення проти позову. Представник управління Головного управління Державної казначейської служби України у Черкаській області до судового засідання не з'явився, направив письмове заперечення проти позову та просив розгляд справи проводити без його участі. Суд, заслухавши пояснення сторін, думку прокурора, встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини, які регулюються нормами цивільного законодавства. В судовому засіданні встановлено, що постановою Тальнівського районного суду Черкаської області від 06 грудня 2012 року за позовом [PERSON] до відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби головного управління юстиції у Черкаській області, третя особа Управління пенсійного фонду в Тальнівському районі Черкаської області про визнання незаконним рішення суб'єкта владних повноважень, позов задоволено частково та визнано незаконною Постанову старшого державного відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Черкаській області Вельган О.В. від 09 лютого 2012 року про закінчення виконавчого провадження ВП №30430379. Зобов'язано відділ примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Черкаській області відновити виконавче провадження та здійснити всі передбачені дії чинним законодавством заходи для повного виконання рішення суду. Не погоджуючись з прийнятим судовим рішенням, відповідачем було подано апеляційну скаргу, яка ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 05 грудня 2013 року була залишена без задоволення, та яку було направлено на адресу відділу примусового виконання рішень УДВС Головного управління юстиції 08 січня 2013 року, що підтверджено супровідним листом за № 2-а-6334/12. У зв'язку з цим головним державним виконавцем Нечипоренко Ю.І. 08 січня 2014 року було винесено постанову про відновлення виконавчого провадження ВП № 30430379 по виконавчому листу № 2-а-6948/11 виданого 21 листопада 2011 року. Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору, що передбачено п.5 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» Із змінами і доповненнями, внесеними постановою Пленуму Верховного Суду України від 25 травня 2001 року № 5. Статтею 23 ЦК встановлено право особи на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав та законних інтересів. Відповідно до ч.2 цієї статті моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна;у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Згідно чинного законодавства України, обов'язок органу державної влади відшкодувати моральну шкоду відповідно до п.3 ч.2 ст.1167 ЦК повинен бути встановлений спеціальним законом, а оскільки Закон № 606-XIV «Про виконавче провадження» не передбачає такого виду відповідальності, як відшкодування моральної шкоди, завданої дією чи бездіяльністю державного виконавця, таким чином позовні вимоги [PERSON] не підлягають до задоволення. Позивачем не доведено факту наявності моральної шкоди та не надано суду жодного доказу завданої моральної шкоди. Аналізуючи зібрані докази в їх сукупності, суд вважає, позовні вимоги не знайшли своє підтвердження в судовому засідання, не обґрунтовані та не підлягають задоволенню.

Outcome: dismissed