Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-04 00:00:00

\~\~\~\~ \~ \~ \~ \~Позивач звернувся до суду із вказаним позовом. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що відповідно до укладеного Договору № б/н від 16.09.2010 року банк надав [PERSON] кредит у розмірі 5000 грн. 00 коп. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом, з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Однак, відповідач порушив умови укладеного договору в частині своєчасного погашення платежів, та відсотків, передбачених умовами кредитного договору, у зв'язку з чим, станом на 31.01.2018 року за договором виникла заборгованість на загальну суму 95222 грн. 20 коп., з яких заборгованість за кредитом 4656 грн. 58 коп., заборгованість по процентам за користування кредитом 81584 грн. 64 коп., заборгованість за пенею та комісією 3970 грн. 40 коп., а також штрафи відповідно до п.2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500 грн. 00 коп. - штраф (фіксована частина), 4510 грн. 58 коп. - штраф (процентна складова), яку позивач просив стягнути з відповідача на свою користь, та судовий збір у розмірі 1762 грн. 00 коп. \~\~ \~ \~ \~ \~Відповідач подала до суду відзив на позовну заяву, в якому просила суд про застосування строків позовної давності, зазначивши, що строк дії картки завершився 16 вересня 2013 року, тому саме з цього часу почався перебіг позовної давності тривалістю три роки. Таким чином, строк позовної давності сплив 16 вересня 2016 року, а позивач звернувся з позовом лише 20 березня 2018 року. Окремого договору у письмовій формі між сторонами про збільшення строку позовної давності укладено не було, тому будь-які підстави для збільшення строку позовної давності відсутні. Крім того, вказала, що до позовної заяви не додано оригінали доказів, або наявності їх у позивача та іншої особи, а також те, що розрахунок заборгованості є необґрунтованим, оскільки не містить формул та арифметичних дій. Тому просила у задоволенні позовної заяви відмовити у повному обсязі. \~ \~ \~ \~Представник позивача надав до суду відповідь на відзив, в якій вказав, що на задоволенні позову наполягає. В обґрунтування позиції зазначив, що позивач звернувся до суду до спливу строку позовної давності, оскільки перебіг позовної давності починається з останнього дня місяця дії картки, тобто з 12.2015 року. Крім того, зазначив, що не подання позивачем оригіналів доказів не є підставою для відмови у задоволенні позову. Також відповідачем розрахунок заборгованості не спростований, контрозрахунок не наданий, судово-бухгалтерська експертиза не проводилась, тому підстави вважати розрахунок неналежним доказом також відсутні. Суд, дослідивши докази і письмові пояснення, викладені в заявах по суті справи, вважає, що позовна заява не підлягає задоволенню виходячи з наступного. \~ \~ \~ \~Судом встановлено, що 16.09.2010 року між публічним акціонерним товариством комерційний банк «Приватбанк» та [PERSON] укладений Договір № б/н, відповідно до якого позивач надав відповідачу кредит у розмірі 5000 грн. 00 коп. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом, з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Згідно умов договору, позичальник зобов'язався повернути кредит частинами у розмірах та у строки повернення кредиту, зазначеними у кредитному договорі, та сплачувати відсотки за користування кредитом (а.с. 7,8). Кредитний договір між сторонами було укладено в спосіб подання письмової згоди відповідача на надання відповідної платіжної картки, видачі позивачем відповідачеві такої картки, та ознайомлення відповідача з Умовами та правилами надання банківських послуг та Тарифами банку. Вказані дії сторін не суперечать загальним засадам цивільного законодавства щодо способу укладання договору, а відтак породжували відповідні договірні зобов'язання для сторін по справі. Матеріалами справи підтверджено, що позивач свої зобов'язання за вказаним кредитним договором виконав в повному обсязі, надавши відповідачеві обумовлену сторонами грошову суму шляхом встановлення кредитного ліміту на платіжну картку. У порушення умов вказаного кредитного договору, відповідач свої зобов'язання належним чином не виконав, допустив прострочення повернення кредиту і сплати процентів, внаслідок чого за нею станом на 31.01.2018 року виникла заборгованість на загальну суму 95222 грн. 20 коп., з яких заборгованість за кредитом 4656 грн. 58 коп., заборгованість по процентам за користування кредитом 81584 грн. 64 коп., заборгованість за пенею та комісією 3970 грн. 40 коп., а також штрафи відповідно до п.2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500 грн. 00 коп. - штраф (фіксована частина), 4510 грн. 58 коп. - штраф (процентна складова), що підтверджено розрахунком заборгованості (а.с.5-6). \~\~\~\~ \~ \~ \~ \~У відповідності до ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а при відсутності таких умов і вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. На підставі ст.ст. 610, 611 ЦК України у разі неналежного виконання зобовязання настають правові наслідки, встановлені законом або договором. Стаття 625 ЦК України передбачає обовязок боржника, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора сплатити суму боргу. Згідно зі ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно умов вказаного кредитного договору, укладеного між сторонами, відповідач як позичальник зобов'язаний: сплачувати заборгованість перед банком; сплачувати банку проценти за користування кредитом; та у випадку порушення зобов'язання, сплачувати відповідні штрафні санкції. Перевіривши надані позивачем розрахунки та взявши до уваги умови кредитного договору, суд вважає доведеним обставину порушення відповідачем умов такого кредитного договору в частині своєчасного повернення сум отриманого кредиту та своєчасної сплати нарахованих за користування кредитними коштами відсотків у встановлені кредитним договором терміни. Однак, як вбачається з матеріалів справи, відповідач [PERSON] надала суду заяву про застосування до спірних правовідносин строків позовної давності. Так, згідно розрахунку заборгованості 18 жовтня 2014 року [PERSON] здійснила останній платіж по погашенню нарахованих процентів в сумі 11,83 грн., після цього припинила вносити періодичні платежі для погашення боргу, а тому саме з цієї дати у Банку виникло право на звернення до суду за захистом порушених прав і це право Банк мав реалізувати на протязі трьох років, тобто до 18 жовтня 2017 року. Відповідно до пунктів 3.1.1., 5.3, 5.4 Правил користування платіжною карткою, які є складовою кредитного договору, граничний строк дії картки указано на ній і вона дійсна до останнього календарного дня такого місяця, строк погашення процентів за кредитом визначеного щомісячними платежами, а строк погашення кредиту в повному обсязі визначено останнім днем місяця, вказаного на картці. Статтею 530 ч. 1 ЦК України передбачено, якщо у зобов'язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України). Відповідно до ст.253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок. Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну. За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила; за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частини перша та п'ята статті 261 ЦК України). Таким чином початок перебігу строку давності пов'язується не стільки зі строком дії (припинення) договору, як з певними подіями (фактами), які свідчать про порушення прав особи. Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення в зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. За договором про надання банківських послуг (при отриманні позичальником кредиту у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку), яким установлено не тільки щомісячні платежі погашення кредиту, а й кінцевий строк повного погашення кредиту, перебіг трирічного строку позовної давності (стаття 257 ЦК України) стосовно щомісячних платежів починається після несплати чергового платежу. Зазначена правова позиція зазначена в постанові Верховного суду України від 30 вересня 2015 року №6-154цс15, а також в постанові Верховного Суду від 28.02.2018 року по справі №638/10895/14-ц. За змістом п.7 ч.11 ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів», кредитодавцю забороняється вимагати повернення споживчого кредиту, строк давності якого минув. Згідно п. 31 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ №5 від 30.03.2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» також звертається увага на те, що враховуючи положення п.7 ч.11 ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів» суди мають виходити з того, що у спорах щодо споживчого кредитування кредитодавцю забороняється вимагати повернення споживчого кредиту, строк давності якого минув. У зв'язку з цим, позовна давність за позовом про повернення споживчого кредиту застосовується незалежно від наявності заяви сторони у спорі. Оскільки зі спливом строків позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно, тощо) положення п.7 ч.11 ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів» застосовується і до додаткових вимог банку. Стаття 266 ЦК України вказує на те, що зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо). Відповідно до п. 1.1.7.12 Договору, Договір діє на протязі 12 місяців з моменту його підписання. Якщо на протязі цього строку жодна з сторін не проінформує другу сторону про розірвання даного договору, він автоматично лонгується на той же строк. Відповідно до п.2.1.1.2.11 розділу 2.1.1.2 Умов та правил надання банківських послуг строк дії картки вказано на лицевій стороні картки (місяць і рік) і вона дійсна до останнього календарного дня вказаного місяця. Строк погашення процентів за кредитом визначено щомісячними платежами, а строк погашення кредиту в повному обсязі визначено останнім днем місяця, вказаного в картці. Таким чином відповідно до Умов договору, укладеного між ПАТ КБ "Приват Банк" і [PERSON], кінцевий термін виконання кредитного зобов'язання відповідає строку дії картки. Таким чином судом встановлено, що позивач, подавши позовну заяву в березні 2018 року, звернувся в суд із пропуском трирічного строку позовної давності, який по даним правовідносинам сплив 18 жовтня 2017 року і який обчислюється з моменту останньої банківської операції до моменту пред'явлення позову, після вказаної дати відповідач перестав виконувати умови укладеного договору, користуватися платіжною карткою, не сплачувала борг, не вносила періодичних платежів та не отримувала нову картку. Поважних причин пропуску Банком строку звернення до суду судом не встановлено, заяви про поновлення строку на розгляд суду не надходило. Частинами 4, 5 ст.267 ЦК України передбачено, що сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту. Відповідно до п. 11 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року №14 «Про судове рішення у цивільній справі» установивши, що строк для звернення з позовом пропущено без поважної причини, суд у рішенні зазначає про відмову в позові з цих підстав, якщо про застосування позовної давності заявлено стороною у спорі, зробленою до ухвалення ним рішення, крім випадків, коли позов не задоволено, що є самостійною підставою для цього. Тому суд дійшов висновку, що в задоволенні позовних вимог ПАТ КБ «Приват Банк» до [PERSON] про стягнення заборгованості належить відмовити в зв'язку з пропуском Банком строку звернення до суду за захистом порушених прав, тобто строку позовної давності. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed