Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-02 00:00:00

Позивач [PERSON] в інтересах якого діє адвокат Петрик О.В. звернувся до Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області з позовом до ПрАТ «СК «Саламандра» про відшкодування шкоди, в якому просить стягнути з відповідача на його користь 14169 гривень моральної шкоди, заподіяної смертю батька [PERSON] та судові витрати покласти на відповідача. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 22.02.2020 року приблизно о 18 год.20 хв. в с. Нове Мелітопольського району Запорізької області, відбулася дорожньо-транспортна пригода за участі автомобіля Mitsubishi lancer, д/н [NUMBER] , під керуванням [PERSON] , який скоїв наїзд на велосипедиста [PERSON] . Внаслідок наїзду [PERSON] отримав тяжкі тілесні ушкодження від яких помер на місці ДТП. Кримінальне провадження, внесене за фактом ДТП до ЄРДР за № 12020080140000584 від 22.03.2020 року, закрито на підставі п.2 ч.1 ст. 284 КПК України, в зв`язку з відсутністю в діях [PERSON] складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України. Внаслідок смерті у ДТП [PERSON] було заподіяно моральну шкоду його сину [PERSON] . Цивільно-правова відповідальність водія автомобіля Mitsubishi lancer, д/н [NUMBER] на дату ДТП була застрахована в ПрАТ «СК «Саламандра», поліс № АО3845865. Тобто відповідач як страховик зобов`язаний відшкодувати шкоду. Заподіяну при експлуатації транспортного засобу Mitsubishi lancer, д/н [NUMBER] . Відповідно до ст. 8 Закону України «Про державний бюджет України на 2020 рік», установлено у 2020 році мінімальну заробітну плату у місячному розмірі с 1 січня 2020 року 4723 гривні. Таким чином. Загальний розмір відшкодування моральної шкоди, що відшкодовується згідно положеннями Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності наземних транспортних засобів», становить 12х4723=56676 грн. Право на відшкодування моральної шкоди має дружина загиблого [PERSON] , діти загиблого [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . Фактично дружина загиблого [PERSON] проживала з загиблим у [ADDRESS] без реєстрації та була на його утриманні. Донька загиблого [PERSON] фактично проживає за кордоном. Батьки загиблого [PERSON] та [PERSON] померли. Отже, розмір страхового відшкодування шкоди підлягає поділу на 4 осіб та становить 56676/4=14169 грн. для кожного. З огляду на такі обставини, відповідач зобов`язаний відшкодувати позивачу 14169 грн. моральної шкоди. Позивач звернувся до відповідача, як до страховика з повідомленням про ДТП та заявою на виплату страхового відшкодування моральної шкоди. Однак листом від 20.08.2020 року представник ПрАТ «СК «Саламандра» адвокат Терзі О.С. повідомив про відмову у виплаті страхового відшкодування посилаючись на те, що ДТП мала місце з вини [PERSON] , а відсутність у водія транспортного засобу технічної можливості уникнути є не переробною силою. Вважає відмову у виплаті страхового відшкодування шкоди, заподіяної смертю [PERSON] протиправною з огляду на те, що у заподіювача шкоди настала безвинна відповідальність за шкоду, заподіяну джерелом підвищеної небезпеки. Відсутність технічної можливості у водія забезпеченого транспортного засобу уникнути ДТП не є непереробною силою. З огляду на те, що право позивача на відшкодування шкоди є порушеним, позивач звертається до суду з метою захисту свого порушеного права на відшкодування шкоди, заподіяної смертю свого батька [PERSON] . Ухвалою Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 07 жовтня 2020 року позовна заява [PERSON] в інтересах якого діє адвокат Петрик Олександра Вікторівна до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Саламандра» про відшкодування шкоди, прийнята до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження з викликом сторін. Розгляд справи декілька разів відкладався за клопотаннями сторін на перебуванням головуючого судді у щорічній відпустці. Представник позивача в судовому засіданні наполягав на задоволенні позовних вимог в повному обсязі з підстав зазначених в позовній заяві. Представник відповідача в судовому засіданні заперечував проти задоволення позову посилаючись на підстави викладені в письмовому відзиві на позов. У відзиві на позовну заяву представник ПАТ «Стархова компанія «Саламандра-Україна» зазначив, що обов`язок відшкодування завданої шкоди виникає у особи, яка її завдавала за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи. Постановою старшого слідчого Мелітопольського ВП ГУНП в Запорізькій області про закриття кримінального провадження №12020080140000584 від 30.04.2020 року встановлено, що 22.02.2020 року велосипедист [PERSON] , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, порушуючи вимоги Правил дорожнього руху, допустивши злочинну самовпевненість створив небезпеку учасникам дорожнього руху, що стало наслідком ДТП. Порушення вимог Правил дорожнього руху знаходяться в прямому причинному зв`язку з подією ДТП та її наслідками. Загибель [PERSON] сталась з його вини. Матеріали кримінального провадження потерпілим не оскаржувались. Таким чином, ДТП мала місце виключно з вини велосипедиста. [PERSON] перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, своїми діями створив небезпеку, яка унеможливила відвернення негативних наслідків, що підтверджено результатами експертних досліджень; відсутність у водія транспортного засобу технічної можливості уникнути ДТП, що є не переробною силою, оскільки в даному випадку зіткнення його автомобіля з велосипедистом не залежалого від ного, при усій обачливості його дій та/або поведінки. Останній не міг передбачити таку подію та не міг її відвернути, а тому позов задоволенню не підлягає. 15 грудня 2020 року до суду надійшла відповідь на відзив, в якій адвокат Мелех Д.О. зазначив, що закон містить вказівку на перерозподіл обов`язку доказування та зобов`язує саме відповідача довести, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, була спричинена внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Разом з тим шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, завжди є неправомірною та передбачає безвинну відповідальність власника такого джерела. Саме володільці джерела підвищеної небезпеки можуть бути відповідальними за шкоду завдану ними в розумінні статей 1166 та 1187\~ЦК України, а не інші особи, які несуть відповідальність виключно у разі завдання ними умисної вини. Оцінка дій водія щодо можливості уникнення ДТП не містить ознак події, що має зовнішній характер. Відсутність у водія автомобіля Mitsubishi lancer, д/н [NUMBER] технічної можливості уникнути ДТП не є не переробною силою, а свідчить про відсутність вини у настанні ДТП. Шкоду позивачу було заподіяно смертю батька [PERSON] внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки транспортного засобу Mitsubishi lancer, д/н [NUMBER] під керуванням [PERSON] 22 грудня 2020 року до суду надійшли письмові пояснення на відзив, згідно яких просить залишити без розгляду відповідь позивача на відзив, як таку що подана з порушенням встановленого судом строку без поважних причин. Крім того, обставини. На які містяться посилання у відзиві на позовну заяву прямо випливають або з матеріалів кримінального провадження, або з обставин, на які ПрАТ «СК «Саламандра» посилається у своїй відмові у виплаті страхового відшкодування. Відповідно відзив на позовну заяву не містить якихось нових, невідомих для позивача обставин,, а тому в задоволенні позову слід відмовити. Вислухавши пояснення представника позивача, представника відповідача, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що в задоволенні позову слід відмовити з наступних підстав. Судом встановлено, що 22.02.2020 року приблизно о 18 год.20 хв. в с. Нове Мелітопольського району Запорізької області, відбулася дорожньо-транспортна пригода за участі автомобіля Mitsubishi lancer, д/н [NUMBER] , під керуванням [PERSON] , який скоїв наїзд на велосипедиста [PERSON] . Внаслідок наїзду [PERSON] отримав тяжкі тілесні ушкодження від яких помер на місці ДТП. Постановою старшого слідчого Мелітопольського ВП ГУНП в Запорізькій області від 30.04.2020 року кримінальне провадження, внесене за фактом ДТП до ЄРДР за № 12020080140000584 від 22.03.2020 року, закрито на підставі п.2 ч.1 ст. 284 КПК України, в зв`язку з відсутністю в діях [PERSON] складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України. Цивільно-правова відповідальність водія автомобіля Mitsubishi lancer, д/н [NUMBER] на дату ДТП була застрахована в ПрАТ «СК «Саламандра», поліс № АО3845865. Вищевказані обставини сторонами визнані та підтверджені представленими суду письмовими доказами (а.с. 7-9, 11). Позивач звернувся до відповідача, як до страховика з повідомленням про ДТП та заявою на виплату страхового відшкодування моральної шкоди (а.с.19-20). Листом від 20.08.2020 року представник ПрАТ «СК «Саламандра» адвокат Терзі О.С. повідомив про відмову у виплаті страхового відшкодування посилаючись на те, що ДТП мала місце з вини [PERSON] , а відсутність у водія транспортного засобу технічної можливості уникнути є непереробною силою (а.с. 21-22). В обгрунтування прийнятого рішення суд наводить наступні доводи. Відповідно до\~ст.1 Закону України «Про страхування»\~страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних осіб та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів. У відповідності до\~ст. 979 Цивільного кодексу України\~за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору. У відповідності до\~ст. 8 ЗУ "Про страхування"\~страховий випадок - подія, передбачена договором страхування або законодавством, яка відбулася і з настанням якої виникає обов`язок страховика здійснити виплату страхової суми (страхового відшкодування) страхувальнику, застрахованій або іншій третій особі. Право потерпілого на відшкодування завданої йому шкоди за рахунок особи, яка її завдала, є абсолютним, і він вільний у виборі способу захисту цього права. Так, завдання потерпілому внаслідок ДТП шкоди особою, цивільна відповідальність якої застрахована, породжує деліктне зобов`язання, в якому право потерпілого (кредитора) вимагати відшкодування завданої шкоди в повному обсязі кореспондується з відповідним обов`язком боржника (особи, яка завдала шкоди). Водночас така ДТП слугує підставою для виникнення договірного зобов`язання згідно з договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, в якому потерпілий так само має право вимоги до боржника - в договірному зобов`язанні ним є страховик. Разом з тим зазначені зобов`язання не виключають одне одного. Деліктне зобов`язання - первісне, основне зобов`язання, в якому діє загальний принцип відшкодування шкоди в повному обсязі, підставою його виникнення є завдання шкоди. Натомість страхове відшкодування - виплата, яка здійснюється страховиком відповідно до умов договору, виключно в межах страхової суми та в разі, якщо подія, внаслідок якої завдано шкоди, буде кваліфікована як страховий випадок. Відповідно до\~ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, заподіяна неправомірними рішенням, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Згідно\~статті 1187 ЦК України\~джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утримання бійцівських порід тощо , що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює та інших осіб. Шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Згідно\~Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» N 6 від 27.03.92р., володілець джерела підвищеної небезпеки не відповідає за шкоду, заподіяну цим джерелом, якщо доведе, що воно вибуло з його володіння внаслідок протиправних дій інших осіб, а не з його вини. Особи, які вчинили ці протиправні дії, відшкодовують шкоду за правилами відповідальності володільців джерел підвищеної небезпеки, а коли цьому сприяла винна поведінка володільця (не була забезпечена належна охорона і т.п.), відповідальність за шкоду, заподіяну джерелом підвищеної небезпеки, може бути покладено на особу, що протиправно заволоділа цим джерелом, і на його володільця відповідно до ступеня вини кожного з них. Згідно вищевказаної Постанови Пленуму Верховного Суду України, під володільцем джерела підвищеної небезпеки розуміється юридична особа або громадянин, що здійснюють експлуатацію джерела підвищеної небезпеки в силу права власності, повного господарського відання, оперативного управління або з інших підстав (договору оренди, довіреності тощо). Розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей\~1166,\~1187 ЦК України\~шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, незалежно від наявності вини. Згідно ч.5\~ст. 1187 ЦК України\~особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Відповідно до\~ст. 23 ЦК України\~особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає зокрема у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я. Відповідно до пункту 1.5. Правил дорожнього руху\~України дії або бездіяльність учасників дорожнього руху та інших осіб не повинні створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю або здоров`ю громадян, завдавати матеріальних збитків. Небезпека для руху - зміна дорожньої обстановки (у тому числі поява рухомого об`єкта, який наближається до смуги руху транспортного засобу чи перетинає її) або технічного стану транспортного засобу, яка загрожує безпеці дорожнього руху і змушує водія негайно зменшити швидкість або зупинитися. Відповідно до п.1.10 Правил дорожнього руху\~України, велосипед - транспортний засіб, крім крісел колісних, що приводиться в рух мускульною силою людини, яка знаходиться на ньому. Пунктами 6.2.,\~6.7. Правил дорожнього руху\~України встановлено, що велосипедист має право керувати велосипедом, який обладнаний звуковим сигналом та світлоповертачами: спереду - білого кольору, по боках - оранжевого, позаду - червоного. Для руху в темну пору доби і в умовах недостатньої видимості на велосипеді повинен бути встановлений та увімкнений ліхтар (фара). Велосипедисти повинні виконувати вимоги цих Правил, що стосуються водіїв або пішоходів і не суперечать вимогам цього розділу. Згідно п.2.9. Правил дорожнього руху\~України.\~водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції. Матеріалами кримінального провадження та рядом проведених експертиз було встановлено, що [PERSON] , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, грубо порушив вимоги ПДР України, що стали причиною ДТП та її наслідків, про що йдеться у постанові слідчого про закриття кримінального провадження (а.с. 8-9). Прийнята слідчим постанова про закриття кримінального провадження не оскаржувалась потерпілими та набрала законної сили. Слідством встановлено, що в діях велосипедиста [PERSON] , який в день дорожньо-транспортної пригоди перебував у стані алкогольного сп`яніння, є порушення п.п. 10.1, 6.6, 19.1 та п. 1.5\~Правил дорожнього руху\~України, та дані порушення знаходяться в прямому причинному зв`язку з виникненням дорожньо-транспортної пригоди та її наслідками. Згідно ч.3 ст. 24 КК України непрямим є умисел, якщо особа усвідомлювала суспільно небезпечний характер свого діяння (дії або бездіяльності), передбачала його суспільно небезпечні наслідки і хоча не бажала, але свідомо припускала їх настання. Таким чином, суд встановив, що дії загиблого [PERSON] , коли він у стані алкогольного сп`яніння керував велосипедом по проїзній частині, можна вважати умисними (непрямий умисел), оскільки він усвідомлював суспільно небезпечний характер свого діяння, і хоча не бажав, але свідомо припускав суспільно небезпечні наслідки таких дій, у тому числі свою загибель в результаті ДТП. За таких обставин, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] , який є сином загиблого, про відшкодування моральної шкоди задоволенню не підлягають, оскільки відповідачем доведено що шкоди було завдано внаслідок умисних дій потерпілого. Відповідно до\~ст. 141 ЦПК України\~судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи у разі відмови в позові покладаються на позивача. Враховуючи, що в задоволенні позову судом відмовлено, то вимоги про стягнення з відповідача витрат на правову допомогу не підлягають задоволенню і покладаються на позивача. Позивач, при подачі позову до суду звільнений від сплати судового збору, а тому суд вважає що дані витрати слід компенсувати за рахунок держави, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Outcome: dismissed