Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-19 00:00:00

05.09.2018 року позивач звернулася до суду з даним позовом і просить визнати відповідача такою, що втратила право користування житловим приміщенням, а саме квартирою №1 в будинку №18 по вул.Шевченка в м.Корсуні-Шевченківському Черкаської області. В обґрунтування свої вимог позивач вказала, що є власником квартири [ADDRESS]. Відповідач не є членом її сімї, зареєстрована за вказаною адресою, але не проживає у квартирі, тому позивач просить визнати [PERSON] такою, що втратила право користування даною квартирою. У судовому засіданні позивач [PERSON] позовні вимоги підтримала, надала пояснення аналогічні до змісту позову, проти ухвалення заочного рішення не заперечила. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявилася, про дату, час, місце розгляду справи була повідомлена в порядку ч.11 ст.128 ЦПК України шляхом опублікування оголошення про її виклик на офіційному веб-сайті судової влади України, причини неявки не повідомила. Від третьої особи надійшла заява про розгляд справи у відсутність їхнього представника. Свідок [PERSON], яка є сусідкою позивача, показала, що [PERSON] проживає одиноко у своїй квартирі. Вона розповідала, що у 2017 році зареєструвала у своїй квартирі внучку, яка ніколи не проживала у квартирі. Вислухавши пояснення позивача, показання свідка, зясувавши обставини справи та перевіривши їх доказами, суд вважає, що даний позов підлягає до повного задоволення. Судом встановлено,\~що згідно договору купівлі-продажу від 17.11.2009 року [PERSON] передала, а [PERSON] прийняла у власність квартиру [ADDRESS] (а.с.7-8). Згідно витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 17.12.2009 року [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] (а.с.9). [PERSON] є внучкою [PERSON], але не відноситься до членів її сімї. Із записів будинкової книги вбачається, що [PERSON] зареєстрована у квартирі позивача з 25.10.2017 року (а.с.10-12). Згідно довідки, виданої КП ВЖ «РЕУ» від 22.08.2018 року [PERSON] з часу реєстрації не проживає у [INFO] (а.с.13). Жодних інших домовленостей між відповідачем та позивачем щодо користування спірною квартирою не встановлено. У правовій позиції Верховного Суду України у справі №6-709цс16 від 16.11.2016 року зазначено, що частиною першою статті 383 ЦК України та статтею 150 ЖК УРСР закріплені положення, відповідно до яких громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб, мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд. Частиною першою статті 156 ЖК УРСР передбачено, що члени сім'ї власника жилого будинку, які проживають разом із ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Аналогічну норму містить також стаття 405 ЦК України. Відповідно до частини четвертої статті 156 ЖК України до членів сім'ї власника відносяться особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу, а саме подружжя, їх діти і батьки. Членами сім'ї власника може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство. За змістом зазначених норм матеріального права правом користування житлом, який знаходиться у власності особи, мають члени сім'ї власника нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням, а також інші особи, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство. Згідно з положеннями статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Аналіз зазначеної норми дає підстави для висновку про те, що власник має право вимагати від осіб, які не є членами його сім'ї, а також не відносяться до кола осіб, які постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство, усунення порушень свого права власності у будь-який час. Відповідно до ст. 7 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" однією з підстав для зняття особи з реєстрації місця проживання є рішення суду про позбавлення права користування житловим приміщенням. Відповідно до ст.3 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" органами реєстрації є виконавчий орган сільської, селищної або міської ради, сільський голова (у разі якщо відповідно до закону виконавчий орган сільської ради не утворено), що здійснює реєстрацію, зняття з реєстрації місця проживання особи на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці, на яку поширюються повноваження відповідної сільської, селищної або міської ради. Таким чином, враховуючи, що відповідач не є власником квартири [ADDRESS], не відноситься до членів сімї позивача, зареєстрована за даною адресою, факт реєстрації відповідача порушує право власності позивача на дану квартиру, створює незручності, оскільки позбавляє можливості в повній мірі вільно реалізувати повноваження власника - володіти, користуватися та розпоряджатися будинком, тому суд приходить до висновку про задоволення позову. Задовольняючи позов, суд стягує з відповідача на користь позивача судові витрати зі сплати судового збору в сумі 704,80 грн відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України.

Outcome: approved