Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-30 00:00:00

У лютому 2019 року Департамент служб у справах дітей Харківської міської ради звернувся до суду з позовом, який в процесі розгляду справи уточнили, яким просять: позбавити батьківських прав [PERSON] , 2001 року народження відносно малолітньої [PERSON] , [INFO] ; стягнути з [PERSON] на користь комунального некомерційного підприємства Харківської обласної ради «Обласний спеціалізований будинок дитини «Гіппократ», аліменти на утримання малолітньої дитини- [PERSON] , [INFO] в розмірі 1/4 частки всіх видів її доходів, але не менше п`ятдесяти процентів прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи від дня пред`явлення позову і до її повноліття. В обґрунтування позовних вимог зазначено, що [PERSON] , яка зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , фактично проживає за адресою: [ADDRESS] , має неповнолітню доньку- [PERSON] , [INFO] , від виховання якої злісно ухиляється. Відомості про батька дитини записані у свідоцтво про народження відповідно до вимог ч.1 ст. 135 СК України. Малолітня [PERSON] , перебуває на обліку Служби у справах дітей по Немишлянському району, як така, що опинилась у складних життєвих обставинах. Мати дитини, відповідач по справі, звернулась до адміністрації лікувального закладу із заявою про відмову забрати новонароджену дитину із закладу охорони здоров`я, в зв`язку з тим, що дитина не бажана, про що було складено акт від 02.01.2018 року. Згідно рішення виконавчого комітету Харківської міської ради від 28.02.2018 року №127, малолітня [PERSON] влаштована до Обласного спеціалізованого будинку дитини «Гіппократ» на повне державне утримання. За час перебування малолітньої у будинку дитини, мати жодного разу її не відвідала, не поцікавилась станом здоров`я та розвитком. Відповідач свідомо не займається вихованням дитини, не піклується про стан її здоров`я, фізичний та духовний розвиток, не приймає участі у підготовці дитини до самостійного життя. Ухвалою судді від 25 лютого 2019 відкрито провадження у справі та призначено її до розгляду в порядку загального провадження та призначено підготовче судове засідання у справі. Також, відповідачу визначено п`ятнадцятиденний строк з дня вручення даної ухвали для подання відзиву на позовну заяву і всіх письмових та електронних доказів (які можливо доставити до суду), висновків експертів і заяв свідків, що підтверджують заперечення проти позову. 06 березня 2019 року через канцелярію суду надійшов відзив на позовну заяву від відповідача [PERSON] , згідно якому, вона визнає свою провину і усвідомлює, що вона не права стосовно поведінки до своєї дитини, бо не цікавилася здоров*ям дитини та її розвитком. Причинами своєї такої поведінки зазначає, що вона в пологовому будинку відмовилася від дитини, бо дізналася, що стан здоров*я дитини вкрай тяжкий та дитина скоріше за все помре. Крім того повідомили, що у разі якщо дитина житиме, то через два місяці їй зателефонують та вона оформить належним чином відмову, але дзвінка не дочекалася та вирішила, що дитина померла. Крім того зазначила, що провину визнає, дитину забрати не має можливості, бо не має житла, засобів існування, на теперішній час вона студентка денної форми навчання, в зв*язку з чим не має можливості заробляти кошти. З позовними вимогами погодилася, але просила стягнути аліменти в розмірі 1/4 частини, а не 1/2 частини. Бажає, щоб її дитина потрапила до родини, яка не має можливості мати своїх дітей або дитячій дім сімейного типу. 14.03.2019 року Департаментом служб у справах дітей Харківської міської ради через канцелярію суду було надано уточнену позовну заяву, згідно якої позивач уточнив вимоги стосовно стягнення аліментів з 1/2 частин на розмір 1/4 частки всіх видів її доходів, але не менше п`ятдесяти процентів прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи від дня пред`явлення позову і до її повноліття. 14 березня 2019 року електронною поштою до суду надійшла заява КНП Харківської обласної ради «Обласний спеціалізований будинок дитини «Гіппократ» про розгляд справи за їх відсутності. Позовні вимоги підтримали в повному обсязі та просили їх задовольнити. 15 квітня 2019 року через канцелярію суду надійшла заява від відповідача [PERSON] , якою вона просила розглядати справу у її відсутність, позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила їх задовольнити. 15 квітня 2019 року поштою до суду надійшла заява КНП Харківської обласної ради «Обласний спеціалізований будинок дитини «Гіппократ» про розгляд справи за їх відсутності. Позовні вимоги підтримали в повному обсязі та просили їх задовольнити. Ухвалою Фрунзенського районного суду м. Харкова від 15.04.2019 року закрито підготовче засідання по даній цивільній справі, призначено справу до судового розгляду по суті у відкритому судовому засіданні. Представник позивача Голубова О.С., яка діяла на підставі довіреності № 19 від 03.01.2019 р у судовому засіданні підтримала позовні вимоги про стягнення аліментів та позбавлення прав, просить вимоги задовольнити, пояснила обставини викладені в позовній заяві. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилася, про час та місце слухання справи була повідомлена своєчасно та належним чином, причини неявки суду не повідомила. Через канцелярію суду надала заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила їх задовольнити. Також надала відзив на позовну заяву, відповідно до якого зазначила, що визнає свою провину і усвідомлює, що була не права та не цікавилась станом здоров`ям та розвитком своєї дитини [PERSON] , 2017 року народження. Зазначила, що коли вона в пологовому будинку підписувала відмову від дитини, їй сказали, що стан дитини вкрай важкий та що вона скоріше за все помре. А якщо дитина одужає, то через два місяці їй або її матері зателефонують і тоді вона повинна буде з`явитись до служби у справах дітей для підписання документів, але їм не зателефонували, і тому вона подумала, що дитина померла. Вказала, що не має змоги забрати дитину, так як не має житла і засобів існування. На даний момент вона є студенткою денної форми навчання, тому гроші не заробляє. Просила суд присудити їй аліменти, коли вона влаштується працювати, відповідно до ч.2 ст. 182 СК України. Представник третьої особи КНП Харківської обласної ради «Обласний спеціалізований будинок дитини «Гіппократ» у судове засідання не з`явився, надав заяву про слухання справи у їх відсутність, позовні вимоги підтримали в повному обсязі та просили їх задовольнити. Суд, дослідивши матеріали справи, встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. Згідно свідоцтва про народження серія [NUMBER] , виданого Відділом державної реєстрації актів цивільного стану по Індустріальному та Немишлянському районах у місті Харкові Головного територіального управління юстиції у Харківській області від 09.03.2018, батьками [PERSON] , [INFO] , зазначені [PERSON] та [PERSON] . Відомості про батька у свідоцтві малолітньої записані відповідно до ч. 1 ст. 135 СК України. Як вбачається з акту закладу охорони здоров`я та органу внутрішніх справ України про дитину, яку батьки (матір або батько), інші родичі або законний представник відмовилися забрати з пологового будинку, іншого закладу охорони здоров`я від 02.01.2018, мати дитини, [PERSON] відмовилась забрати новонароджену дитину із закладу охорони здоров`я, з причини: небажана дитина. Згідно рішення № 127 від 28.02.2018 виконавчого комітету Харківської міської ради про реєстрацію народження та влаштування, подовження терміну перебування малолітніх дітей у закладах для дітей, надано дозвіл Службі у справах дітей по Немишлянському району Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради на реєстрацію народження [PERSON] та влаштування дитини до Обласного спеціалізованого будинку дитини «Гіппократ». Відповідно до висновку Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради від 11.02.2019 за № 134, Департамент служб у справах дітей Харківської міської ради, як представник органу опіки та піклування, вважає за доцільне позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно малолітньої [PERSON] , [INFO] . Законодавство про охорону дитинства ґрунтується на Конституції України, Конвенції ООН про права дитини, відповідно до преамбули якої, дитині для повного й гармонійного розвитку необхідно зростати в сімейному оточенні. Згідно зі ст.9 Конвенції, держави-сторони дбають про те, щобдитина не розлучалася з батьками всупереч їхньому бажанню. Статтею 18 Конвенції про права дитини, передбачено, що батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Крім цього, вказані правовідносини регулюються міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, і складається із Закону України «Про охорону дитинства» від 21. 06. 2001 року №-2558-ІІІ, а також інших нормативно - правових актів, що регулюють суспільні відносини у цій сфері. Відповідно до ст.ст. 3, 8, 9 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права, утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави, а чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України. Згіднозі ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства» сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціальногорозвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом із батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Право дитини на отримання належного сімейного виховання виникає у неї від народження. Згідно з ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» - виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Відповідно до ст. 150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Проте, жодного з покладених законом на батьків обов`язків, відповідач не виконує. Як вже було зазначено, відповідач не проявляла до сина материнської турботи, не цікавилася та не відвідувала його, не турбувалася про його фізичний і духовний розвиток, не надавала матеріальної допомоги на виховання. Верховний Суд України в ч. 2 п. 16 Пленуму «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» № 3 від 30.03.2007 року наголосив, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Відповідно до ч. 1 ст. 17 Закону України від 23 лютого 2006 року «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Практика Європейського суду з прав людини свідчить про те, що питання позбавлення батьківських прав мають ґрунтуватись на оцінці особистості відповідача та його поведінці. Факт оскарження відповідачем заяви про позбавлення батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (рішення від 07 грудня 2006 року у справі «Хант проти України»). В рішенні ЄСПЛ по справі "Сахін проти Німеччини" (08.07.2003 року), Європейський суд зазначав, що компетентні національні суди, відмовляючи задовольнити прохання заявника щодо організації побачень з дитиною, посилалися на твердження заявника та матері дитини, показання свідків, на зауваження Вісбаденського ( Wiesbaden ) управління у справах молоді та на висновки експертів. Вони також взяли до уваги напружені стосунки між батьками і встановили, що контакти не відповідатимуть інтересам дитини. Суд не мав сумніву в тому, що ці підстави були доречними. Однак, на думку Суду, те, що німецькі суди не заслухали дитину, свідчить, що заявника не було достатньою мірою залучено у провадження, пов`язане з наданням доступу до дитини. Необхідно було, щоб компетентні суди, встановивши безпосередній контакт з дитиною, уважно розглянули питання про те, що належним чином відповідає її основним інтересам. Реґіональний суд не повинен був спиратися на розпливчасті показання експерта щодо ризиків, з якими пов`язане опитування дитини, адже суд навіть не розглянув можливості вжити для цього спеціальних заходів, з огляду на ранній вік дитини. У п. 54 рішення ЕСПЛ « Хант проти України» ( від 07.12.2006 року), суд нагадує, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага (див. рішення у справі Olsson v. Sweden, від 27 листопада 1992 року і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Зокрема, стаття 8 Конвенції не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров`ю чи розвитку дитини (див. рішення у справі Johansen v. Norway від 7 серпня 1996 року, п. 78. Практика ЕСПЛ встановлює акценти, відповідно до яких при розгляді сімейного спору пріоритет мають інтереси дитини над інтересами батьків; діти, народжені у шлюбі, і діти, народжені поза шлюбом, є рівними у своїх правах; будь-яке обмеження, накладене на особисте спілкування у відносинах між батьками та дітьми, повинне ґрунтуватися на належних до справи та обґрунтованих причинах, висунутих для захисту інтересів дитини і для подальшого об`єднання сім`ї. ( Справа «Савіни проти України» від 18 грудня 2008р., «МакМайкл проти Сполученого Королівства» від 24 лютого 1995 року). Відповідно до ст.165 СК України - право на звернення з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, а також орган опіки та піклування. Згідно ст.164 СК України - батьки можуть бути позбавлені батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Згідно ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень . Відповідач в судове засідання не з`явилася, надала відзив на позовну заяву, яким позовні вимоги визнала в повному обсязі та просила їх задовольнити. Зазначила, що не має матеріальної змоги забрати дитину та виховувати її. На підставі наведеного, позовні вимоги Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради про позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно малолітньої доньки - [PERSON] , [INFO] , підлягають задоволенню. Крім того, згідно ст. 166 СК України особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини. Одночасно з позбавленням батьківських прав суд може на вимогу позивача або за власною ініціативою вирішити питання про стягнення аліментів на дитину. В ч. 2ст. 51 Конституції України закріплено обов`язок батьків по утримуванню дітей до досягнення ними повноліття. Відповідно до ст.180 СК України передбачено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. При встановленні розміру аліментів, суд керується вимогами ст.182 СК України та роз`ясненнями, які містяться в п.17 Постанови пленуму Верховного Суду України №3 від 15.05.2006р. «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», та вирішуючи питання щодо розміру аліментів враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Згідно зі ст. 183 Сімейного Кодексу України частина заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватись як аліменти на дитину, визначається судом. Пленум Верховного Суду України в п. 17 своєї Постанови від 15.05.2006 року №3 роз`яснив судам, що вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж зазначений у ч. 2 ст. 182 СК. При цьому необхідно мати на увазі, що зміна законодавства в частині визначення мінімального розміру аліментів на одну дитину не є підставою для перегляду постановлених раніше судових рішень про їх стягнення. Частиною 2 ст.18 СК України передбачено, що суд застосовує ті способи захисту прав або інтересів учасників сімейних відносин, які встановлені законом або домовленістю (договором) сторін. Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов`язані надавати матеріальну допомогу на утримання дітей. Визначаючи розмір аліментів, суд керується ст.ст. 181, 183, 184 СК України, тобто аналогічними нормами, які передбачають, що аліменти можуть присуджуватися в частці від доходу і ( або) у твердій грошовій сумі. Якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Згідно із ч.1 ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини, стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних дружини, батьків, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2019 рік» прожитковий мінімум на дитину в 2019 рік в Україні для дітей вікoм вiд 6 дo 18 рокiв з 01 січня 2019 пo 30 червня 2019 р. - 2027 грн., з 01 липня пo 30 листопада 2118 грн., з 01 грудня - 2218 грн., суд задовольняє позовні вимоги та визначає розмір аліментів на утримання [PERSON] , [INFO] в розмірі 1/4 з усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50% мінімального прожиткового мінімум для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 22.02.2019 року і до досягнення дитиною повноліття. Положенням ст. 191 СК України визначено, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви. Суд звертає увагу сторін, що відповідно до ст. 179 СК аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини. Той із батьків або інших законних представників дитини, на ім`я якого виплачуються аліменти, розпоряджається аліментами виключно за цільовим призначенням в інтересах дитини. Неповнолітня дитина має право брати участь у розпорядженні аліментами, одержаними на її утримання. Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. На підставі п.1 ч.1 ст.430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішення в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. Одночасно, сторонам роз`яснюється, що розмір аліментів може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених СК України, що відповідає положенням ст. 192 СК України. Відповідно до ч. 6 ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. На підставі викладеного,

Outcome: approved