Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-13 00:00:00

У червні 2018 р. товариство з обмеженою відповідальністю «Новобудова» (далі по тексту - ТОВ «Новобудова», позивач) звернулось до суду з позовом до [PERSON] (далі по тексту - [PERSON], відповідач) про стягнення заборгованості за оплату житлово-комунальних послуг з урахуванням трьох процентів річних та індексу інфляції в загальному розмірі 13068,16 грн. Позов обґрунтований такими обставинами. Відповідач є власником квартири [ADDRESS]. Як власник квартири і споживач житлово-комунальних послуг відповідач зобов'язаний брати участь у витратах по утриманню будинку і прибудинкової території та в повному обсязі вносити плату за отримані комунальні послуги. ТОВ «Новобудова» здійснює експлуатацію будинку [ADDRESS] Станом на 01.06.2018 по особовому рахунку відповідача існує заборгованість в сумі 11211,51 грн. На даний час заборгованість не погашена, у зв'язку з чим боржнику нараховується інфляційна складова та три проценти річних. Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 10.08.2018 року було відкрито провадження у справі та призначено її до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомленням сторін. Відповідачу було запропоновано протягом п'ятнадцяти днів із дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі подати відзив на позовну заяву та протягом десяти днів - заперечення проти розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження. Водночас відповідач не скористався своїм правом, передбаченим ст. 178 ЦПК України та не надав до Дарницького районного суду м. Києва письмовий відзив на позовну заяву та клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін, у зв'язку з чим згідно ч. 5 ст. 279 ЦПК України, справа розглядається у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. У відповідності до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши письмові пояснення, викладені у позовній заяві, та наявні у справі докази, суд встановив такі обставини. Згідно з актом прийому-передачі об'єкту інвестування (квартири) № 238 від 29.09.2006 [PERSON] є власником квартири за адресою: [ADDRESS]., загальною площею 89,70 кв.м., житловою площею 46,90 кв.м. (а.с. 17). Відповідно до розпорядження голови Дарницької районної у м. Києві державної адміністрації від 31.03.2006 будинок за адресою: [ADDRESS] був переданий КП «Житлоінвестбуд-УБК» в експлуатацію та обслуговування /а.с.15/. Відповідно до авізо №1 від 01.07.2006 року КП «Житлоінвестбуд-УБК» передало ТОВ «Новобудова» на баланс для зарахування в основні фонди будинок за адресою: [ADDRESS] /а.с. 16/. З наданого позивачем розрахунку вбачається, що [PERSON]з грудня 2015 р. не вносить плату за послуги з утримання будинку та прибудинкової території, у зв'язку з чим станом на 01.06.2018 утворилась заборгованість в розмірі 11211,51 грн. (а.с. 57). За приписами статей 319, 322 ЦК України власність зобов'язує, власник зобов'язаний утримувати майно, що йому належить. За нормою статті 162 Житлового кодексу Української РСР плата за користування жилим приміщенням в будинку (квартирі), що належить громадянинові на праві приватної власності, встановлюється угодою сторін. Плата за комунальні послуги береться крім квартирної плати за затвердженими у встановленому порядку тарифами. Основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями, споживачами у процесі створення, надання та споживання житлово-комунальних послуг визначає Закон України "Про житлово-комунальні послуги" від 24.06.2004 р. №1875-IV (надалі - Закон №1875-IV). Підпункти 1, 10 пункту 1 частини 1 статті 1 Закону №1875-IV дають визначення житлово-комунальних послуг як результату господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та перебування осіб у жилих і нежилих приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил та визначення комунальних послуг як результату господарської діяльності, спрямованої на задоволення потреби фізичної чи юридичної особи у забезпеченні холодною та гарячою водою, водовідведенням, газо- та електропостачанням, опаленням, а також вивезення побутових відходів у порядку, встановленому законодавством. Відповідно до положень статті 20 Закону №1875-IV, пункту 7 Правил користування приміщеннями житлових будинків і гуртожитків, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 08.10.1992 № 572, споживач зобов'язаний оплачувати комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Розрахунковим періодом для оплати послуг є календарний місяць. Плата за послуги вноситься не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим. Згідно статті 32 Закону № 1875-IV розмір плати за комунальні послуги розраховується виходячи з розміру затверджених цін/тарифів та показань засобів обліку або за нормами, затвердженими в установленому порядку. Тарифи на житлово-комунальні послуги формуються у відповідності з Порядком формування тарифів на теплову енергію, її виробництво, транспортування та постачання, послуги з централізованого опалення і постачання гарячої води, Порядком формування тарифів на централізоване водопостачання та водовідведення, Порядком формування тарифів на послуги з централізованого постачання холодної води, водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем), Порядком формування тарифів на послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, Порядком розрахунку роздрібного тарифу на електричну енергію, Порядком встановлення роздрібних цін на природний газ для населення, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 1 червня 2011 р. № 869 «Про забезпечення єдиного підходу до формування тарифів на житлово-комунальні послуги». З огляду на те, що зобов'язання по оплаті вартості житлово-комунальних послуг покладається на споживача законом, відсутність оформленого між сторонами письмового договору на надання житлово-комунальних послуг в даному випадку на вирішення справи не впливає і не може бути підставою для звільнення споживачів від оплати таких послуг (постанова Верховного Суду України від 30.10.2013 у справі №6-59цс13). Згідно з положеннями статей 526, 530, 611 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства у встановлений строк (термін), а у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Відповідач [PERSON] не виконала грошове зобов'язання, а отже вона на підставі положень статті 625 ЦК України не звільняється від відповідальності за неможливість його виконання і на вимогу кредитора зобов'язана сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми. Згідно з наданими позивачем розрахунками за період з грудня 2015 р. по червень 2018 р. його втрати від інфляції склали 1470,87 грн., а три проценти річних від простроченої суми за вказаний період становлять 385,78 грн. (а.с. 58, 59). Оскільки відповідач добровільно не виконує зобов'язання щодо оплати житлово-комунальних послуг, порушені права позивача підлягають судовому захисту шляхом примусового стягнення заборгованості. Враховуючи, що рішення ухвалюється на користь позивача, суд відповідно до вимог статті 141 ЦПК України присуджує позивачу з відповідача судові витрати, які складаються з судового збору в сумі 1762 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved