Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-19 00:00:00

У лютому 2015 року до Березанського міського суду Київської області із позовом про виселення [PERSON] звернувся Банк. Свої вимоги позивач обґрунтував тим, що 10 листопада 2006 року між ним та відповідачем був укладений кредитний договір, в забезпечення якого [PERSON] уклав договір іпотеки, за яким надав в іпотеку квартиру № 33 у будинку по вул. Якіра, 3 у м. Березань Київської області. Рішенням суду від 21 березня 2014 року на вказаний предмет іпотеки було звернуто стягнення. Після цього у встановленому законом порядку позивач письмово звернувся до [PERSON] з вимогою добровільно звільнити зазначене приміщення, однак відповідач у добровільному порядку не виселився. Тому позивач просив свої вимоги задовольнити і виселити [PERSON] з квартири № 33 у будинку по вул. Якіра, 3 у м. Березань та стягнути з відповідача судові витрати. У ході розгляду справи було зясовано, що за вказаною адресою зареєстровані і проживають дружина відповідача - [PERSON], а також їх неповнолітні діти [PERSON] та [PERSON], тому за клопотанням представника позивача зазначені особи були залучені до розгляду справи у якості співвідповідачів, а також, з урахуванням того, що [PERSON] та [PERSON] неповнолітні у якості третьої особи до справи був залучений Орган опіки і піклування виконавчого комітету Березанської міської ради Київської області. З урахуванням цього позивач просив виселити із зазначеного приміщення [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] У судовому засіданні представник позивача уточнену позовну заяву підтримав у повному обсязі, обгрунтовуючи її доводами, викладеними у позовній заяві, з посиланням на докази, які містяться у матеріалах справи. Відповідач, представник відповідачів [PERSON] проти задоволення позову заперечувала, вказавши, що кредитний договір до сьогодгнішнього дня діє, Банком неправомірно було піднято процентну ставку за кредитним договором, у результаті чого виникла прострочена заборгованість, тому виселяти їх з вказаного приміщення неправомірно. Представник третьої особи [PERSON] проти задоволення позову заперечувала, вказавши, що при виселенні будуть порушені права дітей на житло, і просила за неповнолітніми відповідачами залишити право користування спірним приміщенням. Заслухавши пояснення учасників судового розгляду, дослідивши письмові докази, суд приходить до наступного висновку. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 40 Закону України «Про іпотеку» звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців, за винятком наймачів та членів їх сімей. Виселення проводиться у порядку, встановленому законом. Після прийняття рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення шляхом позасудового врегулювання на підставі договору всі мешканці зобов'язані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги. Якщо мешканці не звільняють житловий будинок або житлове приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду. Судом встановлено, 10 листопада 2006 року між [PERSON] та Банком був укладений кредитний договір, в забезпечення якого [PERSON] уклав договір іпотеки, за яким надав в іпотеку квартиру № 33 у будинку по вул. Якіра, 3 у м. Березань Київської області (а.с. 6-10). Рішенням Березанського міського суду Київської області від 21 березня 2014 року на вказаний предмет іпотеки було звернуто стягнення, станом на 20 травня 2014 року рішення суду набрало законної сили (а.с. 102-104). 22 грудня 2014 року Банк направив на адресу [PERSON] письмову вимогу про добровільне звільнення вищезазначеної квартири протягом тридцяти днів з дня отримання вимоги, яку [PERSON] отримав 26 грудня 2014 року (а.с. 13-16). Посилання відповідача, представника відповідачів [PERSON] про те, що Банк їм ніякої письмової вимоги про звільнення квартири не направляв, не були в судовому засіданні підтверджені жодним чином. Відповідно до ч. 3 ст. 109 ЖК України звернення стягнення на передане в іпотеку жиле приміщення є підставою для виселення всіх громадян, що мешкають у ньому, за винятками, встановленими законом. Після прийняття кредитором рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення шляхом позасудового врегулювання на підставі договору всі мешканці зобов'язані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги, якщо сторонами не погоджено більший строк. Якщо громадяни не звільняють жиле приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду. Таким чином, судом встановлено, що вимога Банку про виселення заявлена правомірно, а процедура, передбачена ст. 40 Закону України «Про іпотеку», ст. 109 ЖК України дотримана. Згідно зі ст. 176 СК України, ч. 1, 2 ст. 18 Закону України «Про охорону дитинства» батьки зобов'язані передати у користування дитини майно, яке має забезпечити її виховання та розвиток. Права батьків та дітей на користування житлом, яке є власністю когось із них, встановлюються законом. Держава забезпечує право дитини на проживання в таких санітарно-гігієнічних та побутових умовах, що не завдають шкоди її фізичному та розумовому розвитку. Діти - члени сім'ї наймача або власника жилого приміщення мають право користуватися займаним приміщенням нарівні з власником або наймачем. Посилання представника третьої особи на порушення прав неповнолітніх, передбачених Конституцією України, ст. 176 СК України, ст. 18 Закону України «Про охорону дитинства», у разі задоволення позову суд вважає необґрунтованим, оскільки у даному випадку право на користування квартирою № 33 у будинку по вул. Якіра, 3 у м. Березань у неповнолітніх [PERSON] та [PERSON] є похідним від прав їхніх батьків на вказане житло і виникає чи припиняється у залежності від виникнення або припинення такого права у їх батька відповідача [PERSON] Відповідно до ч. 1 ст. 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання» реєстрація внесення інформації до Єдиного державного демографічного реєстру та до паспортного документа про місце проживання або місце перебування особи із зазначенням адреси житла. Таким чином, реєстрація [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] за вищезазначеною адресою вказує на їхнє місце проживання і підтверджується, як довідками про зареєстроване місце проживання [PERSON] та [PERSON], так і відомостями з будинкової книги ([PERSON], [PERSON]Л.) З положень ч. 3, 4 ст. 29 ЦК України вбачається, що місцем проживання фізичної особи, у віці від 10 до 14 років, а також фізичної особи, яка не досягла 10 років, є місце проживання її батьків або одного з них. Представник відповідачів вказував, що діти [PERSON] та [PERSON] проживають разом із [PERSON] та [PERSON] у квартирі по вищевказаній адресі. Таким чином, суд приходить до висновку про обґрунтованість вимог про виселення відносно [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON]. Відповідно до вимог ст. 4 Закону України "Про судовий збір" за подання до суду позовної заяви немайнового характеру ставка судового збору становить 0,2 розміру мінімальної заробітної плати, заяви про забезпечення доказів 0,1 розміру мінімальної заробітної плати За правилами ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Банк, звертаючись до суду з позовом сплатив 243 гривні 60 коп. судового збору та 121 гривню 80 коп. за подачу заяви про забезпечення доказів (а.с. 1, 2). Мінімальна заробітна плата, яка враховується при обчисленні суми судового збору, на момент звернення до суду складала 1218 (одна тисяча двісті вісімнадцять) гривень. У звязку з цим суд визначає, що розмір судового збору за подання позову і заяви про забезпечення доказів складає 365 гривень 40 коп. і підлягає стягненню з повнолітніх відповідачів в рівних частинах. На підставі ст. ст. 29 ЦК України, ст. 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання», ст. 109 ЖК України, ст. 176 СК України, ст. 18 Закону України «Про охорону дитинства», ст. 40 Закону України «Про іпотеку»,

Outcome: approved