Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-21 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства "УкрСиббанк" про визнання кредитного договору та договору іпотеки недійсним. Мотивує свої вимоги тим, що 26 лютого 2007 року уклав з Банком кредитний договір № 11121949000, про отримання кредиту в сумі 26 335 швейцарських франків, що дорівнює еквіваленту 107 410.75 грн.. В забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором, 26 лютого між Банком та ним було укладено Договір іпотеки, згідно якого він передав Банку трикімнатну квартиру [ADDRESS], загальною площею 67.2 кв.м. В даний час вважає, що укладений кредитний договір не відповідає законодавству, а саме: ст. 99 Конституції України, ст. 524 ЦК України, ст.ст. 32,35 Закону України «Про Національний банк України», ст. 5 Декрету Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання і валютного контролю», ст. 2 Закону України «Про ліцензування певних видів господарської діяльності», ст. 2 Закону України «Про Банки та банківську діяльність» та Постановам Правління Національного банку України № 357 від 20.08.2001 року, №321 від 21.08.2005 року, №449 від 29.10.2012 року, Закону України «Про захист прав споживачів». Зазначає, що єдиним законним засобом платежу, який застосовується при проведенні розрахунків на території України є гривня. Грошові зобов'язання можуть бути виражені в іноземній валюті лише у випадках, якщо суб'єкти господарювання мають право проводити розрахунки між собою в іноземній валюті відповідно до законодавства. Виходячи з положень даних нормативних актів відповідач не мав права укладати з ним кредитний договір в іноземній валюті, тому що це має наслідком дисбалансу договірних прав та обов'язків, погіршує його становище як споживача. Крім цього, зазначає, що на день укладення кредитного договору курс одного швейцарського франка становив - 5.07 грн., а на сьогоднішній день - 27.00 грн.. Вказує, що під час укладання договору йому не було надано повну інформацію про умови договору, валютні ризики, вважає умови договору несправедливими. Вважає, що в момент підписання Договору його було поставлено в невигідне та таке, що порушує його права становище, та було недопустимо відповідно до ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів». Крім цього вважає, що в порушення вимог п.6) ч. 2 ст. 19 Закону України «Про захист прав споживачів», відповідач не попередив його про валютні ризики під час виконання зобов'язань за кредитним договором, обираючи іноземну валюту кредитування, а отже відповідно до ч. 1 ст. 230 ЦК України правочин є недійсним. Просить визнати недійсним даний Кредитний договір та Договір іпотеки нерухомого майна, та зобов'язати нотаріуса виключити з реєстру іпотеку та заборону відчуження нерухомого майна. 23 березня 2015 року позивачем надано заяву про збільшення позовних вимог, в якій він просить відшкодувати на його користь переплачену суму 2 824.62 швейцарських франків за курсом на 23 березня 2015 року - 78 383.20 грн. та 100 грн. - вартість довідки. В судовому засіданні позивач підтримав позовні вимоги та просить їх задовольнити у повному обсязі. Представник відповідача в судове засідання не з'явився, надав суду письмову заяву, в якій просить розглянути справу без представника банка за наявними у справі документами. Зазначає, що з позовними вимогами відповідач не згоден, про що були надані письмові заперечення, пояснення та копії документів. В запереченнях долучених до матеріалів справи відповідач зазначає, що право банку здійснювати операції в іноземній валюті встановлено Законом України «Про банки і банківську діяльність», Декретом КМУ «Про систему валютного регулювання і валютного контролю», Законом України «Про національний банк України». 28 жовтня 1991 року АКІБ «УкрСиббанк» отримав від Національного банку України банківську ліцензію № 75 на право здійснювати банківські операції, та письмовий Дозвіл № 75-2 від 24 грудня 2001 року на право здійснювати операції з валютними цінностями. Таким чином, відповідно до положень Закону України «Про банки та банківську діяльність» банк на підставі банківської ліцензії має право здійснювати кредитування в іноземній валюті. Також зазначає, що норми Закону України «Про захист прав споживачів» в редакції із змінами та доповненнями, на які посилається позивач, були прийняті значно пізніше, після ухвалення спірних договорів. Просить відмовити позивачу в задоволенні позову. Представник третьої особи в судове засідання не з'явився, надав письмові пояснення, де зазначив, що просить розглянути справу за наявними у справі доказами, без участі представника Національного банку України. В поясненні зазначив, що ст. 99 Конституції України визначає правовий статус грошової одиниці України, але не встановлює сферу її обігу та будь-яких обмежень щодо можливості використання в Україні грошових одиниць іноземних держав. Спеціальне законодавство у сфері банківської діяльності не містить приписів, які б забороняли банкам надавати кредити в іноземній валюті або регламентували умови кредитування в іноземній валюті. Генеральні ліцензії, згідно ст. 5 Декрету Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання і валютного контролю», надаються на здійснення валютних операцій, що не потребують індивідуальної ліцензії, на весь період дії режиму валютного регулювання. Індивідуальна ліцензія на проведення вказаних операцій необхідна лише у тому випадку, якщо терміни і суми кредитів перевищують встановлені законодавством межі. Надання та одержання кредиту в іноземній валюті та сплата процентів за цим кредитом не потребує наявності індивідуальної ліцензії на використання іноземної валюти, як засобу платежу на території України жодною з сторін договору, що передбачено Положенням про порядок видачі Національним банком України індивідуальних ліцензій на використання іноземної валюти на території України, як засобу платежу, затвердженим постановою Правління НБУ від 14.10.2004 року №483. Також зазначено, що згідно ст. 1056 ЦК України, позичальник має право відмовитися від одержання кредиту частково або в повному обсязі, повідомивши про це кредитодавця до встановленого договором строку його надання, якщо інше не встановлено договором або законом. Вважає, що кредитний договір та договір іпотеки є правомірним і дійсним. Заслухавши пояснення позивача, дослідивши письмові матеріали справи суд приходить до наступного. В судовому засіданні встановлено, що 26 лютого 2007 року між АКІБ «УкрСиббанк» правонаступником якого є ПАТ «УкрСиббанк» та позивачем було укладено в письмовій формі Договір про надання споживчого кредиту № 11121949000, згідно якого позивач отримав кредит в сумі 26 335.00 швейцарських франків, що дорівнює еквіваленту 107 410.75 грн. за національним курсом НБУ на день укладення договору на строк до 26 лютого 2017 року зі сплатою 09,99 % річних за його користування (а.с. 11-15). У вказаному Договорі сторони узгодили всі його умови, а саме, банк зобов'язався надати, а позичальник прийняти, використовувати і повернути Банку кредит (грошові кошти) в іноземній валюті в сумі 26 335.00 швейцарських франків, що дорівнює еквіваленту 107 410.75 грн. за національним курсом НБУ на день укладення договору (п. 1.1 Розділу 1Договору). Згідно з п. 1.3.4 Договору Позичальник зобов'язався погашати заборгованість за кредитом 26 числа кожного місяця у розмірі 350.00 швейцарських франків. Розділом 7 Договору передбачено відповідальність сторін де зазначено, які дії Банк здійснює у разі порушення Позичальником умов договору. 26 лютого 2007 року сторони уклали Договір іпотеки нерухомого майна предметом якого є трикімнатна квартира [ADDRESS], загальною площею 67.2 кв.м (а.с. 8-10). Умовами даного Договору передбачено право Банку у разі порушення Іпотекодавцем умов Кредитного договору, задовольнити свої вимоги за рахунок Предмету іпотеки. Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення щодо договору позики, якщо інше не встановлено законом і не випливає із суті кредитного договору. Згідно ч. 1 ст. 1048 ЦК України кредитодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором. Відповідно до ч. 1 ст. 1049, ч. 1 ст. 1050 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути кредитодавцю кредит у строк та в порядку, що встановлені договором. В разі несвоєчасного повернення коштів він не звільняється від обов'язку виконання зобов'язання та повинен сплатити суму боргу та процентів, передбачених договором. Згідно ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших атів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Вимагаючи визнати Договір недійсним позивач посилається на нормативні акти, яким, на його думку, не відповідають положення Договору, а саме: ст. 99 Конституції України, ст. 524 ЦК України, ст.ст. 32,35 Закону України «Про Національний банк України», ст. 5 Декрету Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання і валютного контролю», ст. 2 Закону України «Про ліцензування певних видів господарської діяльності», ст. 2 Закону України «Про Банки та банківську діяльність» та Постановам Правління Національного банку України № 357 від 20.08.2001 року, №321 від 21.08.2005 року, №449 від 29.10.2012 року, Закону України «Про захист прав споживачів», нормами яких встановлюється єдина обігова валюта на території України - гривня. Проте, дані посилання є недоречними. Дійсно, ч. 1 ст. 524 ЦК України передбачено, що зобов'язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні. Але положення ч. 3 ст. 533 ЦК України допускають, використання за зобов'язаннями іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України у випадках, в порядку та на умовах, встановлених законом. Так, ст. 2 Закону України «Про банки та банківську діяльність» банківський кредит - це будь-яке зобов'язання банку надати певну суму грошей, будь-яка гарантія, будь-яке зобов'язання придбати право вимоги боргу, будь-яке продовження строку погашення боргу, яке надано в обмін на зобов'язання боржника щодо повернення заборгованої суми, а також на зобов'язання на сплату процентів та інших зборів з такої суми. Положення Договору не суперечать також ні Закону України «Про захист прав споживачів», ні іншим нормативним актам. В судовому засіданні позивач зазначає, що відбулась істотна зміна обставин, якими він керувався, укладаючи кредитний договір, а саме значне зростання курсу швейцарського франка по відношенню до гривні, що потягло за собою значне подорожчання кредитного ресурсу, що значно погіршило його фінансовий стан. Відповідно до ч. 1 ст. 652 ЦК України у разі істотної зміни обставин, якими сторони керувалися при укладенні договору, договір може бути змінений або розірваний за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті зобов'язання. Зміна обставин є істотною, якщо вони змінилися настільки, що, якби сторони могли це передбачити, вони не уклали б договір або уклали його на інших умовах. Встановлено, що згідно з умовами кредитного договору від 26 лютого 2007 року, всі ризики, пов'язані з істотною зміною обставин, з яких позичальник виходив при укладенні цього договору, позичальник приймає на себе. Таким чином значне зростання курсу швейцарського франку по відношенню до гривні не є підставою для зміни або розірвання цього договору. Згідно з п.п. 9.1-10.1 Договору сторони погодили, що з укладенням договору досягли згоди з усіх його істотних умов та не існує будь-яких умов, які можуть бути істотними та необхідними за змістом договору. Таким чином, умовами договору передбачено детальний порядок повернення кредиту, сплату відсотків, умови забезпечення кредиту, відповідальність сторін та інше. Не знайшло свого підтвердження в судовому засіданні і посилання позивача про те, що укладення Договору про надання йому кредиту в іноземній валюті має наслідком дисбалансу договірних прав та обов'язків, погіршує його становище як споживача, оскільки це не було підтверджено належними та допустими доказами. На момент підписанням договору всі умови договору позичальнику були зрозумілі та він вважав їх справедливими щодо себе, а тому Договор в цілому підписаний [PERSON]. Інформація про переваги та недоліки пропонованих схем кредитування та пільги у АКІБ «УкрСиббанк» є загальнодоступною і позивач мав змогу її отримати, як на офіційному сайті Банку так і з інших джерел. Інформація про кризу у країні та різкі скачки курсу валют є не прогнозованою, але низька процентна ставка (09,99 процентів на рік) на використання кредитних коштів у швейцарських франках, пов'язана з ризиком коливання курсу валют, що також є загальновідомим фактом. Згідно ч. 1 та ч. 2 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення стороною (сторонами) вимог, які встановлені, ч.ч. 1-3, 5,6 ст. 203 ЦК України, а також, якщо його недійсність встановлена законом. За приписом ч.ч. 1-3, 5,6 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Цивільному кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі, правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Дані положення закону при укладенні Договору були дотримані і не порушені. За встановлених під час розгляду справи обставин суд дійшов висновку, що відсутні підстави для визнання недійсним Кредитного договору та Договору Іпотеки, оскільки вони відповідають вимогам закону, іншим актам цивільного законодавства та моральним засадам суспільства. Таким чином підстав для задоволення позовних вимог не встановлено.

Outcome: dismissed