overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-12 00:00:00

У поданій заяві представник позивача просить стягнути з [PERSON] на користь ПАТ КБ "Приватбанк" заборгованість за кредитним договором у розмірі 30440,07 грн., яка складається із заборгованості за кредитом в сумі 9972,90 грн., по процентам за користування кредитом в сумі 12158,30 грн., комісії в сумі 6383,15 грн. та штрафу 500 грн. фіксованої частини і 1425,72 грн. процентної складової, а також судові витрати по справі. В обґрунтування своїх вимог позивач покликається на те, що 16 лютого 2007 року між сторонами укладено договір, за яким [PERSON] отримав кредит у розмірі 21600 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну карту зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 22,8% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Отримавши кредит, відповідач належним чином взяті по договору зобов'язання не виконував, порядку погашення кредиту не дотримувався, що призвело до утворення заборгованості. Невиконання відповідачем умов договору дають право позивачу стягнути з нього заборгованість за кредитом у судовому порядку. Представник позивача у судовому засідання позовні вимоги підтримав повністю та з аналогічних мотивів. Відповідач позовні вимоги визнав. На думку суду, визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Таким чином, є достатні підстави для прийняття визнання відповідачем позову. При постановлені рішення відповідно до ст.88 ЦПК України з відповідача підлягає до стягнення на користь позивача понесені ним судові витрати у розмірі 304 грн. 40 коп. На підставі наведеного, ст.ст.526, 530, 553, 554, 610-612, 625, 1054 ЦК України,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-23 00:00:00

У позові позивачка [PERSON] вказує, що [INFO] помер її батько [PERSON] , після смерті якого відкрилася спадщина, що складається зокрема із земельної ділянки площею 0,09 га для ведення садівництва, яка розташована на території садівничого товариства "Прогрес" Стасівської сільської ради, яка належала спадкодавцю на підставі державного акта на право приватної власності на землю серії ІІІ-ПЛ № 022820, виданого 09 лютого 2001 року Стасівською сільською радою Диканського району Полтавської області. Вказуючи на те, що вона є спадкоємцем вказаного нерухомого майна за законом, у встановлений законом строк звернулася із заявою про прийняття спадщини, інших спадкоємців за заповітом чи законом немає, однак на теперішній час оригінал вищевказаного державного акта на право приватної власності на землю втрачений і це позбавляє її можливості оформлення спадщини в нотаріальному порядку, позивачка звернулася з позовом до суду та просить визнати за нею право власності на вищевказану земельну ділянку в порядку спадкування. Позивачка [PERSON] в підготовче засідання не з`явилася, а надала суду письмову заяву про підтримання позовних вимог в повному обсязі та розгляд справи, виходячи з визнання відповідачем позову, по суті у підготовчому засіданні без її участі. Представник відповідача Стасівської сільської ради Диканського району Полтавської області в підготовче засідання не з`явився, в вказаним органом надіслано на адресу суду відзив на позов, згідно якого відповідач визнав позов в повному обсязі та просить розглянути справу без участі його представника. Представник третьої особи - Другої Полтавської державної нотаріальної контори в підготовче засідання не з`явився, а від вказаної державної нотаріальної контори до суду надійшло письмове пояснення щодо позову, в якому вказано, що зазначена нотконтора при винесенні рішення покладається на розсуд суду та просить розглянути справу без участі її представника. Враховуючи те, що відповідачем було визнано позов в повному обсязі, визнання позову відповідачем не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-09 00:00:00

У позові проти Громади [PERSON] просить визнати за нею право власності на земельний пай розміром 3,14 га у СТОВ «Ліщинське» на території громади, як за спадкоємцем за законом після смерті тітки [PERSON] Позов мотивовано тим, що остання за життя мала право на частку майна колгоспу та отримання майнового сертифікату, проте, його зареєстровано вже після смерті спадкодавця. [PERSON] у письмові заяві до суду зменшила позовні вимоги до 2,93 га, в частині визнаній відповідачем. Просила справу розглядати за її відсутністю. Сільський голова звернулася з аналогічним клопотанням. Позов визнала в частині 2,93 га, внаслідок внесення змін до проектно-технічної документації. Представник третьої особи звернувся з листом про розгляд справи без його участі. Дослідивши матеріали справи, судом встановлені обставини, які відповідають спадковому праву. Суд розглядає справи у межах заявлених вимог за наявними доказами. [INFO] померла тітка позивача [PERSON] (а.с. 7). Внаслідок цього відкрилася спадщина на все належне їй майно, зокрема земельну частку (пай). В силу положень ч.2 ст. 9 Закону України «Про сільськогосподарське підприємство», пай є власністю члена підприємства та може успадковуватися. Проте, сертифікат на право на земельну частку (пай) члена КСП «Ліщинське» (земельний сертифікат) на 3,14 умовних кадастрових гектарів від 08.05.1997 зареєстровано 03.07.2012 (Серії ЖТ №0141289), тобто після смерті тітки позивача (а.с.6). Рішенням цього ж суду від 10.12.2013 встановлено, що позивач є спадкоємцем п'ятої черги за законом після смерті [INFO]. В силу ч. 3 ст. 61 ЦПК ці обставини звільнені від доказування. Постановою державного нотаріуса від 12.02.2014 позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом у зв'язку з тим, що правовстановлювальний документ на спірний земельний пай зареєстровано після смерті спадкодавця, а також з причин пропуску строку для прийняття спадщини (а.с.5). Відповідно до ст.1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Отже, суд дійшов висновку, що земельний сертифікат відноситься до складу спадщини, а [PERSON], як спадкоємець за законом п'ятої черги після тітки, має право на її земельний пай. З огляду на наведене, кеуючись: Законом України № 2114-XII від 14.02.1992 "Про колективне сільськогосподарське підприємство", ст.ст. 3, 16, 1216, 1218, 1268 ЦК України ст.ст.3, 10, 11, 57, 59, 60, 61, 88, 130, 197, 212-215 ЦПК України, суд,-

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-20 00:00:00

У позові проти Громади [PERSON] просить визнати за нею право власності на земельний пай розміром 3,46 га у КСП «Світанок» на території громади, як за спадкоємцем за законом після смерті [PERSON] Позов мотивовано тим, що остання за життя мала право на частку майна колгоспу та отримання майнового сертифікату, проте, його видано вже після смерті спадкодавця. Представник позивача у письмові заяві до суду позов підтримала. Просила справу розглядати за її відсутністю. Сільський голова звернувся з аналогічним клопотанням. Позов визнав. Дослідивши матеріали справи, судом встановлені обставини, які відповідають спадковому праву. Суд розглядає справи у межах заявлених вимог за наявними доказами. [INFO] померла [PERSON] (а.с. 15). Внаслідок цього відкрилася спадщина на все належне їй майно, зокрема земельну частку (пай). Заповітом від 10.05.2001 остання визначила спадкоємцем всього належного їй майна (а.с.13). В контексті ст. 524 ЦК УРСР (чинної на час відкркриття спадщини), спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). У ст.ст. 560 ЦК УРСР зазначено, що оформлення права на спадщину, в тому числі на нерухоме майно, проводиться шляхом видачі нотаріусом відповідного свідоцтва, проте, постановою нотаріуса у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на спірну земельну частку (пай) позивачу було відмовлено у зв'язку з видачею правовстановлюючого документу після смерті спадкодавця (а.с. 16-17). В силу положень ч.2 ст. 9 Закону України «Про сільськогосподарське підприємство», пай є власністю члена підприємства та може успадковуватися. За життя [PERSON] була членом КСП «Світанок» та мала право на земельний пай. Проте, сертифікат на право на земельну частку (пай) члена КСП «Світанок» (земельний сертифікат) на 3,46 умовних кадастрових гектарів серії [NUMBER] видано 08.04.2003, тобто після смерті спадкодавця (а.с.16). Відповідно до ст.1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Позивач прийняла спадщину в розумінні ст. 549 ЦК УРСР шляхом постійного проживання зі спадкодавцем (а.с. 14). Отже, суд дійшов висновку, що земельний сертифікат відноситься до складу спадщини, а [PERSON], як спадкоємець за заповітом, має право на її земельний пай. З огляду на наведене, кеуючись: Законом України № 2114-XII від 14.02.1992 "Про колективне сільськогосподарське підприємство", ст.ст. 524, 527, 534, 560 ЦК УРСР, ст.ст. 3, 16, 1216, 1218, 1268 ЦК України ст.ст.3, 10, 11, 57, 59, 60, 61, 88, 130, 197, 212-215 ЦПК України, суд,-

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-09 00:00:00

У позовній заяві [PERSON] вказує, що 03.08.1991р. вони з відповідачем [PERSON] зареєстрували шлюб у Річицькій сільській раді Зарічнянського району Рівненської області, актовий запис № 10, що стверджується свідоцтвом про реєстрацію шлюбу серії [NUMBER] від 03.08.1991р. Від шлюбу мають неповнолітнього сина [PERSON] [INFO]. Спільне життя з відповідачем не склалося, через відсутність взаєморозуміння між ними, розходження поглядів на сімейні відносини та сімейні обов'язки, в наслідок чого їхнє подальше життя і збереження шлюбу стало суперечити її інтересам. На даний момент ведення ними спільного господарства та сумісне проживання припинено більше 12 місяців, та за її глибоким переконанням подальшого сенсу підтримувати сімейні відносини немає. Спору про поділ майна, що є спільною сумісною власністю подружжя у них немає. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала, просила суд їх задовольнити, та не надавати сторонам терміну для можливого примирення. Відповідач в судове засідання не з"явився, однак подав до суду заяву в якій просив дану справу розглядати без його участі, позовні вимоги позивача визнав, та не заперечив проти їх задоволення. Заслухавши пояснення представника позивача в судовому засіданні, дослідивши надані письмові докази, суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивача підлягають до задоволення. Судом встановлено, що 03.08.1991р. вони з відповідачем [PERSON] зареєстрували шлюб у Річицькій сільській раді Зарічнянського району Рівненської області, актовий запис № 10, що стверджується свідоцтвом про реєстрацію шлюбу серії [NUMBER] від 03.08.1991р. Від шлюбу мають неповнолітнього сина [PERSON] [INFO]. Сторони протягом тривалого часу, а саме 12 місяців не підтримують подружніх стосунків, не проживають разом та на ведуть спільного господарства, збереження шлюбу буде суперечити одному із них. Відповідно до ч. 1 ст. 110 СК України, позов про розірвання шлюбу може бути пред"явлений одним із подружжя. Відповідно до ч. 2 ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Суд вважає не доцільним в ході розгляду цієї справи вживати заходів для примирення подружжя [PERSON]. Отже, судом встановлені підстави для розірвання шлюбу. Визначити місце проживання неповнолітнього сина [PERSON] [INFO]. з матір?ю - [PERSON] Понесені судові витрати позивача за сплату судового збору у сумі 243 грн. 60 коп. підлягають стягненню з відповідача на користь позивача. На підставі ст. ст. 110, 112 СК України,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-01 00:00:00

У позовній заяві [PERSON] вказує, що 10.05.1996р. вони з відповідачем [PERSON] зареєстрували шлюб у Відділі реєстрації актів громадянського стану, актовий запис № 423, що стверджується свідоцтвом про укладення шлюбу серії [NUMBER] від 10.05.1996р. Від шлюбу мають неповнолітню доньку [PERSON] [INFO] та малолітнього сина [PERSON] [INFO], які проживають з нею та знаходяться на її утриманні. Спільне життя з відповідачем не склалося, через відсутність взаєморозуміння між ними, розходження поглядів на сімейні відносини та сімейні обов'язки, в наслідок чого їхнє подальше життя і збереження шлюбу стало суперечити її інтересам. На даний момент ведення ними спільного господарства припинено, та за її глибоким переконанням подальшого сенсу підтримувати сімейні відносини немає. Спору про поділ майна, що є спільною сумісною власністю подружжя у них немає. В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала, просила суд їх задовольнити, та не надавати сторонам терміну для можливого примирення. Відповідач в судове засідання не з"явився, однак подав до суду заяву в якій просив дану справу розглядати без його участі, позовні вимоги позивача визнав, та не заперечив проти їх задоволення. Заслухавши пояснення позивача в судовому засіданні, дослідивши надані письмові докази, суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивача підлягають до задоволення. Судом встановлено, що 10.05.1996р. вони з відповідачем [PERSON] зареєстрували шлюб у Відділі реєстрації актів громадянського стану, актовий запис № 423, що стверджується свідоцтвом про укладення шлюбу серії [NUMBER] від 10.05.1996р. Від шлюбу мають неповнолітню доньку [PERSON] [INFO] та малолітнього сина [PERSON] [INFO], які проживають з нею та знаходяться на її утриманні. Сторони протягом тривалого часу, не підтримують подружніх стосунків, та на ведуть спільного господарства, збереження шлюбу буде суперечити одному із них. Відповідно до ч. 1 ст. 110 СК України, позов про розірвання шлюбу може бути пред"явлений одним із подружжя. Відповідно до ч. 2 ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Суд вважає не доцільним в ході розгляду цієї справи вживати заходів для примирення подружжя [PERSON]. Отже, судом встановлені підстави для розірвання шлюбу. Визначити місце проживання неповнолітньої доньки [PERSON] [INFO] та малолітнього сина [PERSON] [INFO], з матір?ю - [PERSON] Понесені судові витрати позивача за сплату судового збору у сумі 243 грн. 60 коп. суд відносить за його рахунок. На підставі ст. ст. 110, 112 СК України,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-16 00:00:00

У позовній заяві [PERSON] вказує, що 14.11.2003 р. вони з відповідачем [PERSON] зареєстрували шлюб у відділі РАЦС РМУЮ, актовий запис № 1841, що стверджується свідоцтвом про одруження серії 1-ГЮ № 072257, виданим 14 листопада 2003 р. Від шлюбу мають неповнолітню дитину сина [PERSON], [INFO]. Спільне життя з відповідачем не склалося, між ними втрачена взаємоповага та взаєморозуміння. Фактичні шлюбні та сімейні відносини припинені між ними. На сьогоднішній день кожен живе своїм особистим життям, тому подальшого сенсу підтримувати сімейні відносини немає. Спору про поділ майна, що є спільною сумісною власністю подружжя у них немає. Письмових заперечень відповідача на позовну заяву суду не надано. В судове засідання позивач не зявився, однак подав заяву в якій свої позовні вимоги підтримав, просив суд розглядати дану справу без його участі. Відповідач належним чином викликався до суду для розгляду справи, зокрема на 12 год. 30 хв. 25.05.2015р. та на 15 год. 30 хв. 17.06.2015р., що стверджується рекомендованими листами з повідомленнями "Укркурєра"які повернуті до суду, однак до суду не зявився та не подав заяви про розгляд справи у його відсутність. За таких обставин суд вважає можливим винести по справі заочне рішення. Дослідивши в судовому засіданні надані письмові докази, суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивача підлягають до задоволення за таких підстав. Судом встановлено, що сторони перебувають у шлюбі з 14.11.2003р., зареєстрованому у відділі РАЦС РМУЮ, актовий запис № 1841, що стверджується свідоцтвом про одруження серії 1-ГЮ № 072257 вданим 14 листопада 2003 р. Від шлюбу мають неповнолітнього сина [PERSON], [INFO]. По причинах різних поглядів на життя і побут, позивач втратив почуття поваги та любові, сімейні відносини із відповідачем протягом тривалого часу не підтримуються, та остаточно припинені. Позивач вважає неможливим примирення, наполягає на розірванні шлюбу. Неповнолітнього сина [PERSON], [INFO], просить залишити на проживання з матірю. Відповідно до ч.1 ст.110 СК України, позов про розірвання шлюбу може бути предявлений одним із подружжя. Відповідно до ч.2 ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Сукупністю досліджених доказів доведено, що шлюб існує формально, суперечить інтересам позивача та підлягає до розірвання. Понесені судові витрати позивача за сплату судового збору віднести за його рахунок. На підставі ст. ст. 110, 112 СК України,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-17 00:00:00

У позовній заяві [PERSON] вказує, що 14.11.2003р. вони з відповідачем - [PERSON] зареєстрували шлюб у відділі реєстрації актів цивільного стану Рівненського міського управління юстиції, актовий запис № 1839. Від шлюбу мають двох неповнолітніх дітей: [PERSON] [INFO] та [PERSON] [INFO]. Спільне життя з відповідачем не склалося. Шлюб між ними існує лише формально, оскільки, з 2014 року проживають окремо. Практично не спілкуються, подружні стосунки не підтримують та спільне господарство не ведуть. Неодноразові спроби примирення не дали бажаних результатів. Бажання в подальшому зберегти сім'ю не має. Примирення між ними неможливе. Спору про поділ майна, що є спільною сумісною власністю подружжя у них немає. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав, просила суд їх задовольнити. Відповідач належним чином викликався до суду для розгляду справи, що стверджується рекомендованими листами з повідомленнями «Укркур'єр» повернутими до суду за закінченням терміну зберігання та після вручення від від 14.04.2015р., однак до суду не з"явився та не подав заяви про розгляд справи у його відсутність. За таких обставин суд вважає можливим винести по справі заочне рішення. Заслухавши пояснення представника позивача в судовому засіданні, дослідивши надані письмові докази, суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивача підлягають до задоволення. Судом встановлено, що 14.11.2003р. сторони зареєстрували шлюб у відділі реєстрації актів цивільного стану Рівненського міського управління юстиції, актовий запис № 1839, що стверджується свідоцтвом про одруження серії [NUMBER] від 14.11.2003р. Від шлюбу мають двох неповнолітніх дітей: [PERSON] [INFO], що стверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 01.03.2006р., та [PERSON] [INFO]., що стверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 21.06.2010р. Сторони протягом тривалого часу не підтримують подружніх стосунків, не проживають разом та на ведуть спільного господарства, збереження шлюбу буде суперечити одному із них. Відповідно до ч. 1 ст. 110 СК України, позов про розірвання шлюбу може бути пред"явлений одним із подружжя. Відповідно до ч. 2 ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Суд вважає не доцільним в ході розгляду цієї справи вживати заходів для примирення подружжя [PERSON]. Отже, сукупністю досліджених доказів доведено, що шлюб існує формально, суперечить інтересам позивача та підлягає до розірвання. Визначити місце проживання двох неповнолітніх дітей: [PERSON] та [PERSON], з матір?ю - [PERSON] Понесені судові витрати позивача за сплату судового збору у сумі 243 грн. 60 коп. віднести за його рахунок. На підставі ст. ст. 110, 112 СК України,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-15 00:00:00

У позовній заяві [PERSON] вказує, що 23.02.1990р. вони з відповідачем [PERSON] зареєстрували шлюб у відділі РАЦС РМУЮ, актовий запис № 289, що стверджується свідоцтвом про укладення шлюбу серії [NUMBER] від 23.02.1990р. Від шлюбу неповнолітніх дітей не мають. Спільне життя з відповідачем не склалося, протягом останніх тринадцяти років подружні стосунки не підтримують, між ними втрачена взаємоповага та взаєморозуміння. Фактичні шлюбні та сімейні відносини припинені між ними, кожен живе своїм особистим життям. На даний момент ведення ними спільного господарства та сумісне проживання припинено, протягом останніх тринадцяти років відповідач перебуває за кордоном на заробітках де має другу сім?ю, та за її глибоким переконанням подальшого сенсу підтримувати сімейні відносини немає. Спору про поділ майна, що є спільною сумісною власністю подружжя у них немає. Письмових заперечень відповідача на позовну заяву суду не надано. В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала повністю, просила суд їх задовольнити, та не надавати сторонам терміну для можливого примирення. Судом була винесена ухвала про судове доручення від 15.12.2014р. та направлена до Дубенського міськрайонного суду Рівненської області для виконання по територіальності. Відповідач викликався належним чином, що стверджується рекомендованим листом з повідомленням «Укрпошти», з відміткою: «за зазначеною адресою не проживає», та повернутим до Дубенського міськрайонного суду, однак до суду не з"явився та не подав заяви про розгляд справи у його відсутність. Позивач не заперечила проти ухвалення по справі заочного рішення. За таких обставин, в зв"язку із неявкою в судове засідання належним чином повідомленого відповідача, у суду виникає необхідність ухвалити по справі заочне рішення. Заслухавши позивача в судовому засіданні, дослідивши надані письмові докази, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають до задоволення за таких підстав. Судом встановлено, що сторони перебувають у шлюбі з 23.02.1990р., зареєстрованому у відділі РАЦС РМУЮ, актовий запис № 289, що стверджується свідоцтвом про укладення шлюбу серії [NUMBER] від 23.02.1990р. Від шлюбу неповнолітніх дітей не мають, по причинах різних поглядів на життя і побут, позивач втратила почуття поваги та любові, сімейні відносини із відповідачем не підтримуються, протягом останніх тринадцяти років сторони не проживають разом. Позивач вважає не можливим примирення, наполягає на розірванні шлюбу. Відповідно до ч. 1 ст. 110 СК України, позов про розірвання шлюбу може бути пред?явлений одним із подружжя. Відповідно до ч. 2 ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Сукупністю досліджених доказів доведено, що шлюб існує формально, суперечить інтересам позивача та підлягає до розірвання. Понесені судові витрати позивача за сплату судового збору віднести за її рахунок. На підставі ст. ст. 110, 112 СК України,

Outcome: approved