Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-11 00:00:00

24 березня 2015 року публічне акціонерне товариство комерційний банк "ПриватБанк" (далі - Банк) звернулося в суд із позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Позов мотивує тим, що між [PERSON] та Банком 20 грудня 2006 року укладено договір №VOP0GK00001185 про надання кредиту в розмірі 9640 доларів США на термін до 20 грудня 2026 року зі сплатою відсотків за користування ним. [PERSON] свого зобов'язання щодо повернення чергових частин суми кредиту не виконує, що, на думку позивача, дає право на підставі ч.2 ст.1050 ЦК України достроково стягнути із відповідача кредитну заборгованість, розмір якої станом на 13 березня 2015 року складає 7056,68 доларів США, у тому числі 6488,66 доларів США заборгованості за кредитом, 429,81 доларів США заборгованості по процентам за користування кредитом, 109,71 доларів США заборгованості по комісії за користування кредитом, 28,50 доларів США пені за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором. Просить стягнути з [PERSON] 7056,68 доларів США заборгованості за кредитним договором та судові витрати. У судовому засіданні представник позивача позов підтримав із підстав, зазначених у заяві. Пояснив, що у зв'язку з невнесенням із листопада 2014 року до цього часу [PERSON] чергових платежів на погашення кредиту Банк на підставі ч.2 ст.1050 ЦК України звернувся до суду із вказаним позовом. Зазначив, що оскільки, на його думку, жодних змін умов договору щодо строку виконання зобов'язання не відбулося, тому необхідності у попередньому досудовому надісланні боржнику повідомлення-вимоги про дострокове повернення боргу, як це передбачено п.2.3.3 кредитного договору, не було. Крім цього, на підтвердження такої позиції покликається на те, що в разі порушення певних обов'язків позичальником вказані у п.2.3.3 дії Банку є його правом, а не обов'язком, а обраний Банком спосіб захисту відповідно до ч.2 ст.1050 ЦК України не передбачає жодних дій про досудове повідомлення позичальника про дострокове повернення боргу. Просить позов задовольнити. Відповідач, будучи належним чином повідомлена про дату, час і місце розгляду справи, у судове засідання не з'явилася. Представник відповідача позов не визнав, пояснив, що дійсно [PERSON] через матеріальну скруту допустила прострочення сплати чергових щомісячних внесків для погашення кредиту. Однак звертаючись із позовом про дострокове повернення усього кредиту, Банк не дотримався передбаченого п.2.3.3 кредитного договору обумовленого сторонами порядку досудового повідомлення боржника про необхідність повернення кредиту в добровільному порядку. На даний час [PERSON] погасила прострочену заборгованість. Просить у задоволенні позову відмовити. Суд, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши подані докази, приходить до висновку про відмову в задоволенні позову. Судом установлено, що між сторонами існують зобов`язальні правовідносини, які виникли з кредитного договору. Відповідно до ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно із кредитним договором №VOP0GK00001185 від 20.12.2006 року позивач зобов'язувався надати відповідачеві кредит у вигляді непоновлюваної кредитної лінії в розмірі 8000 доларів США для придбання квартири, а також у розмірі 1640 доларів США на сплату страхових платежів, а відповідач - повернути кредит до 20 грудня 2026 року, сплатити відсотки за користування кредитними коштами в розмірі 0,84 % на місяць на суму залишку заборгованості за Кредитом, винагороду за надання фінансового інструменту щомісяця в період сплати у розмірі 0,20 % від суми виданого кредиту, винагороди за проведення додаткового моніторингу. Установлено, що банк взяті на себе зобов'язання за договором виконав у повному обсязі. Про надання відповідачу кредитних коштів у розмірі 8000 доларів США для придбання квартири свідчить підписана позичальником заява про видачу готівки №1 від 05.01.07. [PERSON] були прийняті умови договору, про що свідчить її підпис в даному договорі, а також його часткове виконання, що стверджено наданим Банком розрахунком заборгованості. У силу ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Всупереч ст.1049 ЦК України, що передбачає повернення позикодавцеві позики у строк та в порядку, що встановлені договором, [PERSON] взяті на себе зобов'язання не виконує, тому згідно із ст.625 ЦК України несе відповідальність за порушення грошового зобов`язання. Із наданого Банком розрахунку вбачається, що станом на 13 березня 2015 року [PERSON] заборгувала Банку 7056,68 доларів США, у тому числі 6488,66 доларів США заборгованості за кредитом, 429,81 доларів США заборгованості по процентам за користування кредитом, 109,71 доларів США заборгованості по комісії за користування кредитом, 28,50 доларів США пені за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором. Відповідно до ч.2 ст.1050 ЦК України якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Сторонами було визначено графік погашення кредиту, згідно з яким [PERSON] взяла на себе зобов'язання щомісяця із січня 2007 року до грудня 2026 року вносити на рахунок Банку щомісячний платіж у розмірі 78,37 доларів США. Із розрахунку погашення заборгованості вбачається, що востаннє відповідач внесла кошти, зокрема 110,40 доларів США на погашення відсотків за користування кредитом, 12 серпня 2014 року, допустивши, таким чином, станом на день звернення із позовом прострочення внесення чергових платежів. Така бездіяльність [PERSON] з невнесення чергових платежів у контексті ч.2 ст.1050 ЦК України є передумовою для дострокового повернення кредиту та коштів за користування ним. Дійсно, як про це ствердив представник позивача, вказана правова норма не передбачає обов'язку Банку попередньо повідомити позичальника про необхідність дострокового погашення кредиту. Однак сторони, з урахуванням такої передбаченої ст.ст.3, 627 ЦК України засади цивільного законодавства як свобода договору, самостійно передбачили таку умову в кредитному договорі, що відповідає вимогам цього Кодексу, вимогам розумності та справедливості. Як вбачається із п.2.3.3 кредитного договору, сторони погодили певний порядок дій у випадку невиконання позичальником зобов'язань, у тому числі пов'язаних із несплатою кредитних коштів. Так, відповідно до вказаного пункту «у разі порушення позичальником зобов'язань, передбачених умовами даного договору, … Банк на власний розсуд має право, зокрема а) змінити умови договору - зажадати від позичальника дострокового повернення кредиту, сплати винагороди, комісії й відсотків за його користування, виконання інших зобов'язань за цим договором у повному обсязі шляхом направлення відповідного повідомлення. При цьому, згідно ст.212, 611, 651 Цивільного кодексу України щодо зобов'язань, строк виконання яких не настав, вважається, що строк настав у зазначену в повідомленні дату. На цю дату позичальник зобов'язується повернути Банку суму кредиту в повному обсязі, винагороду й відсотки за фактичний строк його користування, у повному обсязі виконати інші зобов'язання за договором… У випадках затримання сплати частини кредиту та/або відсотків щонайменше на один календарний місяць …. Позичальник має право повернути Банку суму кредиту в повному обсязі, винагороду, відсотки за фактичний строк його користування, в повному обсязі виконати інші зобов'язання за договором протягом 30 календарних днів з дати отримання повідомлення про таку вимогу від Банку. Якщо протягом цього періоду Позичальник усуне порушення умов даного Договору, вимога Банку втрачає чинність…». На думку суду, звернувшись із даним позовом на підставі ч.2 ст.1050 ЦК України, Банк тим самим змінив умови договору, зокрема строк виконання позичальником кредитного зобов'язання. Однак про таку зміну умов договору [PERSON] у визначеному п.2.3.3 порядку не повідомив, про що ствердив у судовому засіданні представник позивача. Безпідставними є твердження представника Банку про те, що в даному випадку зміни умов договору не відбулося, а передбачені п.2.3.3 альтернативні дії є правом Банку. Так, обопільно погодивши в договорі порядок дій у разі заявлення вимоги про дострокове повернення боргу, Банк таких умов договору всупереч ст.526 ЦК України не дотримався. За таких обставин суд відмовляє у задоволенні позову Банку, що не позбавляє його права звернутися до суду із вказаним позовом повторно після виконання визначених п.2.3.3 договору умов.

Outcome: dismissed