Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-25 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом в обґрунтування якого вказала, що 25 листопада 2005 року померла її тітка [PERSON]. Після її смерті залишилася спадщина у вигляді права на земельну частку (пай), розміром 4,94 в умовних кадастрових гектарах, що розташована на території [PERSON] сільської ради Пирятинського району. Вона є спадкоємицею майна, що належало померлій [PERSON], проте нотаріально оформити своє право на спадщину не може, оскільки у встановлений законом строк не подала заяву про прийняття спадщини нотаріусу. Зазначає, що строк нею пропущений з поважних причин, оскільки вона не знала, що померлій належала земельна ділянка, оскільки у її документах сертифікат на земельну частку (пай) був відсутній, про його існування вона дізналася уже задовго після спливу строку, визначеного законом для подачі заяви про прийняття спадщини, тому просить визначити їй додатковий строк в два місяці для подання заяви про прийняття спадщини, яка відкрилася 25 листопада 2005 року після смерті [PERSON]. У судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги та наполягав на їх задоволенні, суду надав пояснення, аналогічні викладеним у позові. Окрім цього, додатково пояснив, що про існування сертифікату на земельну частку (пай) позивач дізналася лише в 2016 році. Заповіт, складений померлою на імя [PERSON], позивач знайшла вдома у документах, що залишилися після померлої, також лише в 2016 році. Представник відповідача [PERSON] сільської ради Пирятинського району просив суд розглянути справу без його участі, проти задоволення позовних вимог не заперечував, про що було надано письмову заяву. Судом в порядку ст.ст. 63,\~180 ЦПК України\~для встановлення фактичних даних, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, була допитана свідок [PERSON], яка суду пояснила, що вона довгий час пропрацювала в Синівській сільській раді, по суті справи пояснила, що вона з позивачем зустрілася 19 серпня 2016 року на кладовищі. В розмові вона запитала позивача, чи оформила остання на своє ім'я земельний сертифікат після смерті [PERSON] [PERSON] відповіла, що не оформила, бо не знала, що є спадкове майно. Окрім цього, свідок повідомила, що також є заповіт на її імя. Суд, заслухавши пояснення представника позивача, допитавши свідка, розглянувши справу в межах заявлених вимог, оцінивши надані по справі докази, вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом установлено, що на підставі розпорядження голови Пирятинської районної державної адміністрації № 351 від 04 грудня 1996 року на імя [PERSON] було виготовлено сертифікат на земельну частку (пай) серія ПЛ № 0233628, площею 4,94 в умовних кадастрових гектарах, в межах [PERSON] сільської ради Пирятинського району (а.с.14). 25 листопада 2005 року [PERSON] померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть (а.с. 9). Відповідно до заповіту від 09 грудня 2002 року посвідченого секретарем Сасинівської сільської ради, [PERSON] усе своє майно де б воно не знаходилося і з чого б не складалося, зокрема Сертифікат на земельну частку (пай) серії ПЛ №0233628, в розмірі 4,94 в умовних кадастрових гектарах та компенсаційні виплати, як постраждалій в роки Великої Вітчизняної війни, заповіла [PERSON] (а.с. 12). Згідно зі ст. 1218 ЦП України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. [PERSON] здійснила поховання своєї тітки [PERSON], яка на час своєї смерті 25.11.2005 була зареєстрована та проживала сама у [INFO], що підтверджується довідками [PERSON] сільської ради № 679 від 24.10.2016 та № 49 від 24.01.2017. ( а.с.10-11). Згідно зі\~ст. 1217 ЦК України\~спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Як спадкоємець за заповітом, [PERSON] звернулася до нотаріальної контори для прийняття спадщини, але державним нотаріусом відмовлено у вчиненні нотаріальної дії та видачі свідоцтва про право на спадщину, оскільки вона пропустила встановлений строк подання заяви про прийняття спадщини (а.с. 13). Інших спадкоємців за заповітом чи за законом після смерті [PERSON] немає, оскільки спадкова справа до майна померлої 25 листопада 2005 року не заводилась (а.с. 23). Позивач вказує, що пропустила строк для подачі заяви про прийняття спадщини, оскільки не знала, що померлій тітці [PERSON] належала земельна частка, а документи, які б це підтверджували, були відсутні. Про наявність даного спадкового майна та про наявність заповіту вона дізналася вже після спливу строку для прийняття спадщини. Згідно ст.1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. За загальними положеннями про спадкування право на спадщину виникає в день відкриття спадщини, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (статті 1220,1222,1270 ЦК України). Таким чином, право на спадщину виникає з моменту її відкриття, і закон зобовязує спадкоємця, який постійно не проживав зі спадкодавцем, у шестимісячний строк подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Відповідно до частини третьої статті 1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. За змістом цієї статті поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є ті, які повязані з обєктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Отже, правила частини третьої статті 1272 ЦК України можуть бути застосовані, якщо: 1) у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви; 2) ці обставини визнані судом поважними. У постанові Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30.05.2008 «Про судову практику у справах про спадкування» вказано, що спадкоємець є таким, що спадщину не прийняв, якщо свідомо, за відсутності будь-яких перешкод своєчасно не вчиняв дії з прийняття спадщини протягом шести місяців з моменту її відкриття. Згідно п. 24 вищевказаної постанови Пленуму особа, яка не прийняла спадщину в установлений законом строк, може звернутися до суду з позовною заявою про визначення додаткового строку для прийняття спадщини відповідно до частини третьої статті 1272 ЦК України. Суди відкривають провадження в такій справі у разі відсутності письмової згоди спадкоємців, які прийняли спадщину, а також за відсутності інших спадкоємців, які могли б дати письмову згоду на подання заяви до нотаріальної контори про прийняття спадщини. Відповідачами у такій справі є спадкоємці, які прийняли спадщину. При відсутності інших спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття відповідачами є територіальні громади в особі відповідних органів місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини. Вирішуючи питання про визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов'язані з об'єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Як зазначив ВССУ в своєму узагальненні "Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування" від 16.05.2013 судом не можуть бути визнані поважними такі причини пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини як юридична необізнаність позивача щодо строку та порядку прийняття спадщини, необізнаність особи про наявність спадкового майна, похилий вік, непрацездатність, встановлення судом факту, що має юридичне значення для прийняття спадщини (наприклад, встановлення факту проживання однією сім'єю), невизначеність між спадкоємцями хто буде приймати спадщину, відсутність коштів для проїзду до місця відкриття спадщини, несприятливі погодні умови. \~\~\~\~ Враховуючи викладене суд зазначає, що поважними причинами пропуску строку можна вважати, зокрема: тривалу хворобу спадкоємців; велику відстань між місцем постійного проживання спадкоємців і місцем знаходження спадкового майна; складні умови праці, які, зокрема, пов'язані з тривалими відрядженнями, у тому числі закордонними; перебування спадкоємців на строковій службі у складі Збройних Сил України; необізнаність спадкоємців про наявність заповіту тощо. \~\~\~\~ Аналізуючи спірні правовідносини в контексті вище вказаних норм права суд зазначає, що не є поважною причиною те, що позивач не знала про існування спадкового майна, а вже задовго після спливу строку, визначеного законом для прийняття спадщини, вона дізналася про існування неоформленого спадкового майна. Окрім цього, суд не приймає до уваги доводи представника позивача, що позивач не знала про існування заповіту, складеного померлою на імя [PERSON], оскільки вказаний заповіт, як зазначив сам представник позивача, знаходився в квартирі позивача в документах, що залишилися після смерті [PERSON] Підсумовуючи все вище вказане суд приходить до висновку, що вказані позивачем причини не пов'язані з об'єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення дій для прийняття спадщини. Інших причин пропуску строку позивачем не вказано. Крім того суд зауважує, що з дня відкриття спадщини сплинуло майже 12 років. З урахуванням викладеного суд не вбачає підстав для визначення позивачу додаткового строку для прийняття спадщини, тому у задоволенні позову слід відмовити з указаних підстав.

Outcome: dismissed