Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-31 00:00:00

05.08.2015року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до Відкритого акціонерного товариства «Південний гірничо-збагачувальний комбінат» назва змінена на Публічне акціонерне товариство «Південний гірничо-збагачувальний комбінат», про відшкодування моральної шкоди, завданої професійним захворюванням. В обґрунтування своїх позовних вимог посилався на те що на протязі багатьох років він працював у відповідача на різних посадах в умовах впливу шкідливих факторів, що викликало у позивача хронічне обструктивне захворювання легень першої стадії ЛН першого - другого ступеню, яке за матеріалами розслідування було визнано професійним захворюванням. Причиною його захворювання, згідно п. п. 16,17 Акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання, є тривалий стаж роботи позивача в умовах запиленості повітря робочої зони та в наслідок недосконалості робочих місць та виконання робіт, пов'язаних з впливом пилу та шкідливих хімічних речовин, концентрація яких у повітрі робочої зони, перевищувала ГДК. За результатами первинного огляду МСЕК від 11.07.2013 року позивачу було встановлено 10% стійкої втрати професійної працездатності безстроково. Згідно висновку Українського Науково Дослідницького Інституту промислової експертизи мені протипоказана робота в умовах дії пилу, токсичних речовин, несприятливого мікроклімату, фізичного перевантаження. Позивач вважає, що внаслідок професійного захворювання йому завдано моральної шкоди, яка полягає в тому, що позивач втратив здоров'я і стійке погіршення стану його здоров'я змушує його постійно відвідувати лікувальні заклади, систематично проходити курси амбулаторного та стаціонарного лікування, на що він витрачає свій вільний час. Професійне захворювання обмежує його у побуті, внаслідок чого він відчуває себе тягарем для своїх близьких, що завдає йому додаткових моральних страждань . Під час пересування навідь на невеликі відстані позивач відчуває запаморочення, слабкість нудоту тощо. Незважаючи на тривале лікування стан його здоров'я не відновлюється. Розмір завданої моральної шкоди позивач оцінює в розмірі 52204,60 гривень, з яких 5220,46 гривень це розмір середньої заробітної плати на момент профзахворювання х 10 кількість відсотків втрати професійної працездатності. Тому просить позов задовольнити в повному обсязі. Позивач [PERSON] у судове засідання не з'явився, надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності ( а.с. 35). В судовому засіданні представник позивача [PERSON] позов підтримав в повному обсязі та посилаючись на обставини викладені в позові, просив позовні вимоги задовольнити в повному обсязі. Представник відповідача Відкритого акціонерного товариства «Південний гірничо-збагачувальний комбінат» Ханбір Т.О. в судовому засіданні позовні вимоги не визнала, надала суду письмові заперечення, в яких посилалася на те, що згідно з постановами № 0407/21635/21635.1/3 та № 0407/21635/21635.1/4 від 19.07.2015 відділення ВД ФССНВУ в м. Кривому Розі позивачу була призначена одноразова допомога в разі втрати професійної працездатності у розмірі 52204,60 гривень та призначені щомісячні страхові виплати у розмірі 522,05 гривень відповідно. Відповідач вважає, що відсутні правові підстави для задоволення позовних вимог про відшкодування моральної шкоди у зв'язку з ушкодженням здоров'я при виконанні трудових обов'язків за рахунок роботодавця, так як позивач значно перевищив необхідний для отримання права на пільгову пенсію час роботи у шкідливих та важких умовах, відповідно до ст. 14 Закону України «Про охорону праці» на працівника покладений обов'язок дбати про особисту безпеку і здоров'я в процесі виконання будь-яких робіт. При укладені трудового договору позивач був повідомлений про наявність на його робочому місті шкідливих та небезпечних виробничих факторів, їх можливий вплив на стан здоров'я, право на пільги та компенсацію за працю в таких умовах, при цьому, останній знав про їх негативний вплив на його здоров'я, та умисно не вчиняв заходів для усунення шкоди для себе, наприклад переведення на іншу менш шкідливу роботу в межах професії. Позивач належними доказами не довів належність шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою та протиправними діями заподіювача, а також вини Відкритого акціонерного товариства «Південний гірничо-збагачувальний комбінат» в її заподіянні. Вважають, що в порушення вимог ст. 59 Цивільного процесуального кодексу України, позивачем не надано належних доказів на підтвердження завдання йому моральної шкоди, а також доказів наявності вини Відкритого акціонерного товариства «Південний гірничо-збагачувальний комбінат» у заподіянні такої шкоди. Тому просили в позові відмовити в повному обсязі. Вислухавши сторони, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON], згідно копії трудової книжки, яка міститься в матеріалах справи, працював в умовах впливу шкідливих факторів більше 22 років (а.с. 11-18- копія трудової книжки). Рішенням Українського науково-дослідного інституту промислової медицини від 23.04.2013 року, [PERSON] було встановлено діагноз: хронічне обструктивне захворювання легень (ХОЗЛ) першої стадії (пиловий бронхіт першої стадії, емфізема легень першої стадії). ЛН першого - другого ступеня. Згідно Акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання форми П - 4 від 24.05.2013 року, було встановлено у п. 17, що причиною виникнення професійного захворювання робота на протязі тривалого часу в умовах перевищення гранично допустимого рівня небезпечних та шкідливих факторів виробничого середовища та трудового процесу (а.с. 1-6 - акт). Висновком МСЕК від 11.07.2013 року позивачу первинно було встановлено втрату професійної працездатності, в зв'язку з професійним захворюванням в розмірі 10 %, з встановленням наступної дати переогляду безстроково. Встановлено потребу у медикаментозному лікуванні (а.с. 7 - висновок ) Також судом встановлено, що між сторонами склалися трудові правовідносини, оскільки професійне захворювання отримано позивачем під час виконання ним трудових обов'язків і пов'язане з виробництвом, і наявності у зв'язку з цим підстав, передбачених ст.ст. 153, 237-1 КЗпП України, для відшкодування моральної шкоди Відповідно до ч.2 ст.153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. Згідно ст. 173 КЗпП України шкода, заподіяна працівникам каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, пов'язаним з виконанням трудових обов'язків, відшкодовується у встановленому законодавством порядку. Частиною першої ст. 237-1 КЗпП України передбачено відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі порушення його законних прав, що призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. У п. 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" роз'яснено, що відповідно до статті 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров'я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов'язок по відшкодуванню моральної (немайнової) покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності. Судом встановлено, що на підставі медичних документів про лікування позивача у зв'язку з професійним захворюванням, позивачу була заподіяна моральна шкода, так як він переносить фізичний біль, зазнав порушення свого звичайного способу життя і вимушений витрачати свої сили на організацію свого життя, внаслідок чого переносить моральні страждання. Вищенаведене спростовує доводи представника відповідача щодо відсутності підстав для відшкодування [PERSON] моральної шкоди. Посилання представника відповідача про обізнаність позивача про умови праці при працевлаштуванні, не знімають з відповідача обов'язку забезпечити безпечні й нешкідливі умови праці, що передбачено ч. 2 ст. 153 КЗпП України та ст. 13 Закону України "Про охорону праці" . При цьому, доводи відповідача про добровільність виконання робіт у шкідливих умовах праці позивачем не звільняють відповідача від обов'язку виконати вимоги закону й нести відповідальність в установленому законом порядку за їх невиконання. Доводи відповідача про недоведеність факту моральної шкоди не заслуговують на увагу, оскільки сам факт стійкої втрати працездатності, з точки зору погіршення здоров'я, втрати важливих особистих здібностей, зміни життєвого укладу, необхідності лікування, веде до висновків про наявність моральної шкоди. Зазначене також випливає з положень ст.3 Конституції України, відповідно до якої, людина, її життя і здоров'я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Зважаючи на викладені обставини суд вважає встановленим факт спричинення позивачу моральної шкоди завданої професійним захворюванням. В той же час, беручи до уваги характер і тривалість фізичних і моральних страждань позивача, істотність вимушених змін у її життєвих стосунках, виникнення професійного захворювання, тривалості праці позивача на протязі 22 років в умовах шкідливих факторів на підприємстві відповідача, а також розмір втрати професійної працездатності - 10%, без встановлення групи інвалідності, вважає за необхідне, стягнути з відповідача на користь позивача в рахунок відшкодування моральної шкоди, завданої професійним захворюванням 8000,00 гривень, в зв'язку з чим позовні вимоги позивача підлягають частковому задоволенню. Крім того відповідно до положень ч.3 ст. 88 ЦПК України, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог.

Outcome: partial