Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-08 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до територіальної громади в особі Тарасівської сільської ради В.Писарівського району Сумської області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог: відділ Держгеокадастру у Великописарівському районі Сумської області, про визнання права власності на земельну частку (пай) в порядку спадкування за законом після смерті рідної тітки [PERSON], яка померла [INFO] в с.Тарасівка В.Писарівського району Сумської області, на земельну частку (пай) відповідно до Сертифіката на право на земельну частку (пай) серії [NUMBER], зареєстрованого за № 661 від 04.08.1998 року, а також визнати його спадкоємцем за законом 5 черги після смерті [PERSON], яка померла [INFO], відповідно до ст.1265 ЦК України (2004р.). Вказує, що не має можливості оформити спадкові права на майно після смерті рідної тітки в нотаріальному порядку, оскільки у вчиненні такої нотаріальної дії нотаріусом йому було відмовлено. У зв'язку з викладеним позивач просить позов задовольнити. У судовому засіданні позивач позов підтримав, просить суд його задовольнити. Представник відповідача - Тарасівської сільської ради - у судове засідання не з'явився, надав суду заявв про розгляд справи без його участі, заперечень проти позову не подав. Представник третьої особи - відділу Держгеокадастру у Великописарівському районі - у судовому засіданні з позовом згоден. Заслухавши пояснення позивача та представника третьої особи, повно та всебічно дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов задоволенню не підлягає з наступних підстав. За ст.6 Європейської конвенції з прав людини визнається право людини на доступ до правосуддя, а за ст.13 - на ефективний спосіб захисту прав, і це означає, що особа має право пред'явити в суді таку вимогу на захист цивільного права, яка відповідає змісту порушеного права та характеру правопорушення. Судом встановлено, що [INFO] в с.Тарасівка В.Писарівського району Сумської області померла [PERSON], що підтверджується записом акта про смерть №1 від 28.01.1998 року (а.с.12) та повторним свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] від 04.11.2015 року (а.с.7). Після її смерті відкрилась спадщина, до складу якої входить право на земельну частку (пай) площею 2,79 умовних кадастрових гектарів, розташовану в межах Тарасівської сільської ради В.Писарівського району Сумської області, відповідно до Сертифіката на право на земельну частку (пай) серії [NUMBER], зареєстрованого за №661 04.08.1998 року (а.с.9). Згідно довідки Тарасівської сільської ради В.Писарівського району № 599-02-29 від 07.11.2015 року заповіт від імені [PERSON] не посвідчувався, що підтверджується також Інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) № 42358705 від 07.12.2015 року (а.с.11,24). Відповідно до Інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) № [NUMBER] від 07.12.2015 року після смерті [PERSON], яка померла [INFO], спадкова справа не заведена (а.с.25). Верховний Суд України на засіданні Судової палати у цивільних справах 18 грудня 2013 року розглянув справу № 6-138цс13 і зробив правовий висновок, що відповідно до ч.ч. 4, 5 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України (2004 року) відносини спадкування регулюються нормами ЦК України (2004 року), якщо спадщина відкрилася не раніше 1 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати (строк на прийняття якої закінчився до 1 січня 2004 року), або якщо вона була прийнята хоча б одним із спадкоємців, то до таких спадкових відносин застосовуються норми ЦК УРСР 1963 року. За змістом статті 524 ЦК Української РСР, який був чинним на час смерті [PERSON], спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом. Згідно ст. ст. 525, 526 ЦК УРСР часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця, а при оголошенні його померлим - день, зазначений в статті 21 цього Кодексу; місцем відкриття спадщини визнається останнє постійне місце проживання спадкодавця (стаття 17 цього Кодексу), а якщо воно невідоме, - місцезнаходження майна або його основної частини. Коло осіб, які мають право спадкування за законом, визначене відповідно до статей 529 - 531, 535 ЦК УРСР. Отже, спадкоємством вважається перехід майна померлого (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців) у порядку, передбаченому статтями 529 - 535 ЦК Української РСР. При вирішенні питання, хто є спадкоємцями за законом, враховуються такі юридичні факти як: родинні стосунки (кровна спорідненість), шлюбні відносини, усиновлення (удочеріння), перебування на утриманні спадкодавця. Цивільний кодекс УРСР 1963р. передбачав дві черги спадкоємців за законом: при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого; онуки і правнуки спадкодавця є спадкоємцями за законом, якщо на час відкриття спадщини немає в живих того з їх батьків, хто був би спадкоємцем (ст.529 ЦК УРСР). При відсутності спадкоємців першої черги або при неприйнятті ними спадщини, а також в разі, коли всі спадкоємці першої черги не закликаються до спадкування, успадковують у рівних частках: брати і сестри померлого, а також дід та бабка померлого як з боку батька, так і з боку матері (друга черга, ст.530 ЦК УРСР). Крім того, ст.531 ЦК УРСР до числа спадкоємців за законом відносила непрацездатних осіб, що перебували на утриманні померлого не менше одного року до його смерті. При наявності інших спадкоємців вони успадковують нарівні зі спадкоємцями тієї черги, яка закликається до спадкоємства. Стаття 535 ЦК УРСР передбачала право на обов'язкову частку у спадщині неповнолітніх або непрацездатних дітей спадкодавця (в тому числі усиновлених), а також непрацездатної дружини, батьків (усиновителів) і утриманців померлого, які успадковують, незалежно від змісту заповіту, не менше двох третин частки, яка належала б кожному з них при спадкоємстві за законом. З матеріалів справи вбачається, що позивач [PERSON] являється рідним племінником [PERSON], яка померла [INFO]. Їх родинні стосунки встановлені рішенням В.Писарівського районного суду Сумської області від 16.10.2015 року у справі № 575/878/15-ц (а.с.8). Цивільний кодекс УРСР 1963р. на відміну від ЦК України 2004р. племінників не відносив до жодної з черг спадкоємців за законом. 07.12.2015 року за № 821/02-17 приватний нотаріус В.Писарівського районного нотаріального округу Сумської області Н.В.Васильченко повідомила позивача [PERSON] про відсутність підстав для спадкування згідно ЦК України в редакції 1963 року (а.с.27). Відповідно до ч. 1 ст. 58 Конституції України та ст. 5 ЦК України акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ним чинності, і не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують цивільну відповідальність особи. Згідно Постанови Пленуму Верховного суду України № 7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» відносини спадкування регулюються правилами ЦК України, якщо спадщина відкрилася не раніше 1 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила Цивільного кодексу Української РСР , у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом. У разі коли спадщина, яка відкрилася до набрання чинності ЦК України і строк на її прийняття не закінчився до 1 січня 2004 року, спадкові відносини регулюються цим Кодексом. Відповідно до Інформаційного Листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» при розгляді справ про спадкування суди мають встановлювати місце відкриття спадщини; коло спадкоємців, які прийняли спадщину; законодавство, яке підлягає застосуванню щодо правового режиму спадкового майна та часу відкриття спадщини у випадку, якщо спадщина відкрилась до 1 січня 2004 року або ж спадкодавець проживав в іншій державі, спадкоємець є іноземним громадянином та проживає в іншій державі, а спадкове майно знаходиться на території України. Крім того, звернено увагу судів, що норми п. 5 Прикінцевих та перехідних положень ЦК (2004р.), згідно з якими цей ЦК застосовується також до спадщини, яка відкрилася, але не була прийнята ніким зі спадкоємців до набрання чинності цим Кодексом, слід розуміти таким чином, що правила книги шостої ЦК може бути застосовано лише до спадщини, яка відкрилася після 1 липня 2003 року і не була прийнята ніким зі спадкоємців, право на спадкування яких виникло відповідно до норм статей 529 - 531 ЦК УРСР 1963 року; лише якщо спадщина відкрилась після 1 липня 2003 року та не була прийнята ніким зі спадкоємців, що мають право спадкування на підставі ЦК УРСР, право спадкування виникає також у спадкоємців за законом третьої, четвертої та п'ятої черг ("нових черг") відповідно до статей 1263 - 1265 ЦК. Крім того, згідно ст.549 ЦК УРС 1963р. визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном або якщо він подав до держнотконтори за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Вказані в даній статті дії повинні бути здійснені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини (ч.2 цієї статті). Як вбачається з пояснень позивача [PERSON] у судовому засіданні, фактично майном померлої [PERSON] розпорядився її брат, який на даний час також помер, та його онука, які, таким чином, прийняли спадщину в порядку ст.549 ЦК УРСР 1963р. Рішення повинно відповідати вимогам ст.ст. 213, 215 ЦПК України, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Враховуючи вищевикладене, суд прийшов до висновку про відсутність підстав для задоволення позову.

Outcome: dismissed