Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-29 00:00:00

Позивач в позові зазначає, що рішенням виконаного комітету Калинівської міської ради № 74 від 27 лютого 2006 року сім'ї [PERSON] - водію Калинівської районної державної лікарні ветеринарної медицини, передано у приватну власність адмінприміщення площею 68,70 кв.м. вартістю 11524 грн., сараю вартістю 1047 грн., погрібу вартістю 594 грн., яке належить на праві оперативного правління управлінню ветеринарної медицини у Калинівському районі. Вважають, що рішення прийнято з порушенням чинного законодавства, з порушенням підстав та порядку прийняття відповідних актів, передбачених законом, гарантій і порушує право державної власності на право оперативного управління зазначеним майном та грубо порушує права Позивача. Управління ветеринарної медицини у Калинівському районі є територіальним структурним підрозділом Державної ветеринарної та фітосанітарної служби України (до 06.07.2012 року Державний комітет ветеринарної медицини України), центрального органу виконавчої влади в галузі ветеринарної медицини. Головним розпорядником нерухомого майна, яке складається з адміністративної та господарських будівель, земельної ділянки, переданих управлінню ветмедицини в оперативне управління відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2007 року № 1075, - виступає Держветфітослужба, як власник державного майна. Виконком Калинівської міської ради 27.02.2006 року при прийнятті рішення про приватизацію спірного приміщення не дотримався вимог чинного законодавства з приватизації державного житлового фонду. Грубо порушені умови та порядок безоплатної передачі житлового приміщення з державної форми власності в комунальну з послідуючою приватизацією спірного нерухомого майна. Зокрема, приватизація приміщення проведена без дозволу Держветфітослужби України та погодження з Фондом Державного майна щодо можливості безоплатної передачі. Без відповідного рішення пленарного засідання сесії міської ради, що є виключною компетенцією міської ради. Тобто, виконавчим комітетом міської ради порушені вимоги Закону України «Про передачу об'єктів права державної та комунальної власності», Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», Закону України «Про управління об'єктами державної власності», Закону України «Про передачу об'єктів права державної та комунальної власності», постанови Кабінету Міністрів України від 21.09.1998 року, № 1482 «Про передачу об'єктів права державної та комунальної власності». Крім цього, виконком Калинівської міської ради не прийняв до належної уваги те, що спірне приміщення на дату приватизації не відносилось до державного житлового фонду. Чим порушив статтю 1 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду». Разом з тим, владний правовий акт, прийнятий виконкомом Калинівської міської ради суперечить припису ч. 2 статті 19 Конституції України, яка зобов'язує органи місцевого самоврядування діяти лише на підставі та у спосіб, що передбачені Конституції та законами України. Ревізією, ( акт від 21.11.2008 р. № 07-07/56) проведеною контрольно -ревізійним відділом у Калинівському районі ( правонаступником якого є Державна фінансова інспекція у Вінницькій області) в серпні - вересні 2008 року, підтверджується факт незаконного відчуження основних засобів в зв'язку із проведеною приватизацією. Встановлено, що зазначена приватизація проведена в порушення ч. 2 ст. 2 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», якою передбачено, що приватизації не підлягають квартири, які розташовані на територіях установ, а в даному випадку квартира знаходиться в одній адміністративній будівлі управління ветмедицини. Незаконне проведення приватизації вказаної квартири, сараю та льоху проведено також через те, що вони перебувають у державній власності. Згідно статті 393 ЦК України правовий акт Калинівської міської ради не відповідає закону, порушує право державної власності і дає право управлінню ветмедицини вимагати відновлення свого права через суд. За позовом позивача такий акт виконавчого комітету визнається судом незаконним та скасовується. Управління ветеринарної медицини з аналогічними позовними вимогами неодноразово зверталось до Калинівського районного суду в порядку адміністративного та цивільного судочинства. В вересні 2009 року з адміністративним позовом. 12.10.2009 року ухвалою Калинівського районного суду в подальшому розгляду справи відмовлено на підставі п.1.ч.1 статті 109 КАС України в зв'язку з тим, що заяву не належить розглядати у порядку адміністративного судочинства. 09 квітня 2010 року Управління ветеринарної медицини зверталось до Калинівського районного суду з позовом про визнання незаконним рішення Калинівської міської ради щодо приватизації житла колишнім водієм [PERSON] в порядку цивільного судочинства з аналогічними попередніми позовними вимогами. На неодноразові судові виклики на судові засадіння представник Відповідача не з'явлався. 14 червня 2011 року Позивач з метою заміни первісних відповідачів належним відповідачем в особі виконкому Калинівської міської ради, звернувся до суду про залишення позову без розгляду. 29 червня 2011 року Калинівський районний суд своєю ухвалою залишив позовну заяву без розгляду. 29 червня 2011 року Управління ветеринарної медицини знову звертається до Калинівського районного суду з адміністративним позовом, але судом позов залишається без руху. В листопаді місяці 2013 року Управління ветеринарної медицини в черговий раз з метою захисту своїх прав звернулось з позовною заявою до Вінницького окружного адміністративного суду. Вінницький окружний адміністративний суд ухвалою від 03.12.2013 року позовну заяву повернув позивачу в зв'язку з тим, що порушена предметна підсудність адміністративних справ і ця позовна заява підсудна Калинівському районному суду, як адміністративному суду. В грудні місяці 2013 року з адміністративним позовом управління ветеринарної медицини знову в черговий раз звернулося до Калинівського районного суду. 12 березня 2014року Калинівський районний суд своєю ухвалою закрив провадження по справі, оскільки правовідносини, що склались між сторонами є цивільно - правовими відносинами і повинні розглядатись в порядку цивільного судочинства. Тому знову вимушені звертатися до суду з даним позовом. В судовому засіданні представник позивача за довіреністю [PERSON] позовні вимоги підтримав в повному обсязі, посилаючись на обставини, викладені у позовній заяві. Просив визнати нечинним рішення органу приватизації виконавчого комітету Калинівської міської ради від 27 лютого 2006 року № 74 про передачу у приватну власність сім'ї [PERSON] приміщення, яке не відповідає чинному законодавству і порушує право державної власності в особі управління ветеринарної медицини у Калинівському районі, як таке, що передане Держветфітослужбою України в оперативне управління управлінню ветеринарної медицини у Калиновському районі в повному обсязі, а також визнати недійсним свідоцтво про право власності на житлове приміщення [PERSON] та членам його сім'ї,- [PERSON], [PERSON] від 28 березня 2006 року, зареєстрованого в книзі 16 Калинівського бюро технічної інвентаризації за реєстром № 110/1034. Представники третьої особи без самостійних вимог на стороні позивача Державної фінансової інспекції у Вінницькій області [PERSON], [PERSON] та [PERSON] позовні вимоги підтримали, мотивуючи тим, що при проведенні в 2008 році ревізії фінансово-господарської діяльності Калинівської районної державної лікарні ветеринарної медецини за 2006, 2007 роки та 9 місяців 2008 року було виявлено факт незаконного відчуження основних засобів в зв'язку з проведенням приватизації квартири водієм Управління ветмедецини [PERSON] Тому вважають, що дане рішення органу приватизації є незаконним. Представник третьої особи без самостійних вимог на стороні позивача Регіонального відділення Фонду державного майна України у Вінницькій області до судового засідання не з'явився, однак згідно поданого листа від 09.07.2014 року просив справу розглядати у його відсутності, мотивуючи тим, що Регіональне відділення не є органом управління спірним майном, функції приватизації об'єктів державного житлового фонду не відносяться до його компетенції, а тому рішення по справі не впливає на його права та обов'язки. Представник відповідача виконавчого комітету Калинівської міської ради до судового засідання не з'явився, однак відповідно до листа міського голови просив розглядати справу без їх участі, в задоволенні позову відмовити. Треті особи з самостійними вимогами на стороні відповідача [PERSON] та [PERSON] проти позову заперечували. Суду пояснили, що квартира, в якій проживає їх сім'я, уже давно фактично була віднесена до державного житлового фонду самим позивачем в особі його попередника - Калинівської районної ветлікарні. Доказом цьому слугує довідка місцевого комітету Калинівської районної ветлікарні від 29 березня 1979 року для пред'явлення до паспортного столу про надання їм квартири, а також ордер №274 від 09.04.1979 року про те, що рішенням виконкому Калинівської селищної ради від 06.04.1979 року їм була надана квартира по [ADDRESS]. Також була заведена домова книга будинку №5-7 з якої видно, що їх сім'я спочатку із 1979 року була прописана в кількості двох чоловік, а потім був прописаний і син. Віднесення приміщення до житлового фонду підтверджується також квитанціями про квартплату за період із початку 1979 року до 2006 року, тобто по день приватизації квартири. Дані кошти вони сплачували на рахунок Калинівської ветлікарні, отже весь цей час займане ними приміщення є квартрою, а отже житловим фондом. Тому в задоволенні позову просили відмовити в повному обсязі. Заслухавши пояснення сторін, свідка по справі, оцінивши зібрані по справі докази в їх сукупності, суд вважає, що в задоволенні позову необхідно відмовити, виходячи з наступного. Так, в судовому засіданні достовірно встановлено, що квартира, в якій проживає сім'я [PERSON], уже давно фактично була віднесена до державного житлового фонду самим позивачем в особі його попередника - Калинівської районної ветлікарні. Підтвердженням цьому є довідка місцевого комітету Калинівської районної ветлікарні від 29 березня 1979 року для пред'явлення до паспортного столу про надання [PERSON] та його сім'ї в складі двох чоловік квартири (а.с.35), а також ордер №274 від 09.04.1979 року (а.с.36) про те, що рішенням виконкому Калинівської селищної ради від 06.04.1979 року їм була надана квартира по [ADDRESS]. З домової книги будинку №5-7 (а.с.37-43) видно, що сім'я [PERSON] спочатку з 1979 року була прописана в кількості двох чоловік, а потім був прописаний і син [PERSON] Віднесення даного приміщення до житлового фонду підтверджується також квитанціями про квартплату за період з початку 1979 року до 2006 року, тобто по день приватизації квартири (а.с.44-45). Дані кошти [PERSON] сплачував на рахунок Калинівської ветлікарні, отже весь цей час займане ним та членами його сім'ї приміщення є квартирою, а отже житловим фондом. З цього випливає, що Калинівська районна ветлікарня, надавши [PERSON] приміщення як квартиру, фактично віднесла її до державного житлового фонду. Відповідно і приватизація квартири пройшла без порушень законодавства. За таких обставин у органу приватизації не було підстав сумніватися у тому, що квартира віднесена до державного житлового фонду, адже усі перераховані вище документи свідчили про це і були надані цьому органові. На початку 2006 року [PERSON] написав заяву до органу приватизації про передачу у власність квартири по [ADDRESS]. Дана заява була засвідчена керівником Калинівської районної ветлікарні. На підставі цієї заяви 27.02.2006 року орган приватизації прийняв рішення №74 про передачу позивачам у власність будинку (квартири) по [ADDRESS]/2 (а.с.8). Виходячи з вищевикладеного, суд вважає, що орган приватизації в особі виконавчого комітету Калинівської міської ради не порушив вимог закону, оскільки заява, як того вимагається, була засвідчена керівником ветлікарні. 28.03.2006 року на вказану квартиру по [ADDRESS] було виготовлено свідоцтво про право власності, де усі члени сім'ї позивача внесені як власники 1/3 частки квартири кожен (а.с.9). Виготовленню документації по приватизації квартири передувало виготовлення державною технічною комісією Калинівської райдержадміністрації "Акту про готовність закінченого будівництвом об'єкта до експлуатації" від 12.12.2005 року, де зазначено: об'єкт має такі показники: житлова квартира та господарські приміщення по [ADDRESS] готові до введення в експлуатацію. Таким чином суд вважає, що [PERSON], [PERSON] та [PERSON] на законних підставах набули права власності на квартиру по [ADDRESS] Вінницької області. Відповідно до ст.41 Конституції України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Згідно п.2. ч.1 ст.3 ЦК України неприпустиме позбавлення права власності, крім випадків, встановлених Конституцією України та законом. Відповідно до ст.321 ЦК право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. За таких обставин, суд вважає, що визнання незаконним рішення органу приватизації виконавчого комітету Калинівської міської ради від 27.02.2006 року №74 про передачу у приватну власність сім'ї [PERSON] приміщення та визнання недійсним свідоцтва про право власності на житлове приміщення від 28.03.2006 року фактично позбавить [PERSON] та членів його сім'ї права власності на житлове приміщення, яке було набуте ними на законних підставах. Натомість, суд критично оцінює посилання в судовому засіданні представника позивача на те, що рішення органу приватизації виконавчого комітету Калинівської міської ради від 27.02.2006 року №74 про передачу у приватну власність сім'ї [PERSON] приміщення не відповідає чинному законодаству, оскільки неналежне оформлення позивачем своїх внутрішніх документів про передачу квартири до житлового фонду та у комунальну власність, не є підставою для визнання рішення про приватизацію квартири незаконним та скасування свідоцтва про право власності на житло. Також суд оцінює критично і посилання представника позивача на акт КРУ за №07-07/56 від 21.11.2008 року (а.с.20-22) ревізії фінансово-господарської діяльності Калинівської районної державної лікарні ветеринарної медицини за 2006, 2007 роки та 9 місяців 2008 року, відповідно до якого було виявлено порушення законодавства при приватизації квартири, а також на вирок Калинівського районного суду від 08.07.2009 року (а.с.70-71), відповідно до якого начальника Калинівської державної лікарні ветеринарної медицини було засуджено по ч.1 ст.367 КК України за те, що він надав дозвіл на приватизацію квартири [PERSON], оскільки зазначені акт та вирок суду свідчать про неналежне виконання службовими особами Калинівської державної лікарні ветеринарної медицини своїх службових обов'язків і ніяким чином не підтверджують незаконність дій виконкому Калинівської міської ради при вирішенні питання про приватизацію житла [PERSON] та членам його сім'ї, а також видачі їм свідоцтва про право власності на житло. Крім того, в судовому засіданні треті особи на стороні позивача [PERSON] та [PERSON], а також їх адвокат [PERSON] просили застосувати строки позовної давності, мотивуючи тим, що позивач пропустив строк позовної давності для звернення до суду з даним позовом. Однак, такі твердження третіх осіб та їх адвоката не відповідають дійсності, виходячи з наступного. Статтею 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Відповідно до ст.261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. В судовому засіданні представник позивача пояснив, що про порушення законодавства в частині приватизації квартири їм стало відомо з акту КРУ в 2008 році. На початку жовтня 2009 року Управління ветеринарної медицини у Калинівському районі звернулося із адміністративним позовом до суду про визнання нечинним рішення органу приватизації виконавчого комітету Калинівської міської ради про передачу у приватну власність [PERSON] займаного ним приміщення (квартири) та свідоцтва про право власності на житло. Однак, відповідно до ухвали Калинівського районного суду від 12.10.2009 року у відкритті провадження у справі було відмовлено в зв'язку з тим, що дану заяву не належить розглядати у порядку адміністративного судочинства (а.с.26). В зв'язку з цим суд вважає, що підстави для відмови у задоволенні позову по причині пропуску позивачем строку позовної давності для звернення до суду з позовом відсутні, оскільки такий строк переривався відповідно до ст.264 ЦК України. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed