Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-14 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовною заявою до відповідача [PERSON] про визнання договору про право користування земельною ділянкою (договір емфітевзису) недійсним та скасування його державної реєстрації. \~ \~ \~ \~В обґрунтування своїх позовних вимог позивач вказав, що він на підставі державного акта на право приватної власності на землю серії ІІ-ЧР №042001 від 21.01.2003р. є власником земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 3,5199 га, що знаходиться на території Безпечнівської сільської ради Жашківського району Черкаської області. 16.12.2013р. громадянин [PERSON] , житель смт. Маньківка Маньківського району Черкаської області, в м. Жашків звернувся до позивача з пропозицією щодо оренди його земельної ділянки та надав позивачу проект Договору про оренду землі строком на 6 років, вказавши, що він діє в інтересах [PERSON] , жителя с. Дзенгелівка Маньківського району Черкаської області, який в свою чергу діє в інтересах свого сина, в даному випадку відповідача [PERSON] , жителя м. Київ, та зазначив, що державна реєстрація Договору оренди буде здійснена негайно після його підписання. Також повідомив, що орендар може наперед заплатити позивачу орендну плату за весь період у розмірі 45000 грн. за весь строк оренди землі, вказаний в Договорі. Позивач уважно прочитав наданий йому [PERSON] текст Договору Оренди землі та погодився з істотними умовами та зазначеною пропозицією, після чого [PERSON] забрав Договір оренди та зайшов до державного реєстратора, а через деякий час вийшов і знову надав позивачу вищевказаний договір оренди для підпису, що позивач і зробив, не перечитуючи його заново. При підписанні позивачем зазначеного договору були відсутні і [PERSON] , і його син [PERSON] , тому позивачу невідомо, хто підписував оспорюваний договір та Акт прийому-передачі землі замість відповідача та хто здійснював державну реєстрацію зазначеного Договору. Після отримання одного з екземплярів вже підписаного сторонами в той же день 16 грудня 2013 року оспорюваного Договору та зазначеної грошової суми орендної плати в розмірі 45 000 грн. за весь період оренди землі, тобто за 6 років, позивач вказаний договір поклав вдома і більше не перечитував. [PERSON] розумів, що за кожен рік оренди землі орендар надав йому фактично по 7 500 грн., що його влаштовувало, оскільки він у той час мав проблеми зі здоров`ям та проходив довготривале лікування, яке потребувало значних коштів. Після закінчення шестирічного строку дії договору оренди, позивач приймаючи до уваги те, що орендар ні з якими пропозиціями щодо продовження строку дії договору оренди землі або про укладання нового договору оренди землі, до нього не звертався, вирішив укласти договір оренди своєї землі з іншим орендарем. Але коли вдома він прочитав підписаний ним 16 грудня 2013 року, як він вважав Договір оренди землі, то виявив, що в дійсності це не договір оренди землі, а договір про встановлення емфітевзису, і строк його дії не 6 років, а 49 років, що для нього було повною несподіванкою. Отже, позивача було фактично ошукано і цей оспорюваний договір підписаний ним був під дією обману. Він ніколи не мав наміру на такий довгий строк укладати будь-який договір про передачу своєї земельної ділянки в оренду і ніколи б не підписав зазначений договір строком на 49 років, отримавши за це лише 45 000 грн. Таким чином, в той час позивач вважав, що підписує саме Договір оренди землі строком на 6 років, який йому надавав ознайомлюватися [PERSON] , а не Договір про встановлення емфітевзису строком на 49 років. З огляду на викладене вище власник земельної ділянки [PERSON] вважає, що відповідачем [PERSON] було грубо порушено його право на володіння, користування та розпорядження його майном. Позивач вважає, що відповідач [PERSON] фактично з 16 грудня 2013 року і до цього часу без будь-яких законних підстав користується належною на праві власності [PERSON] земельною ділянкою, оскільки він особисто не підписував укладений між ними 16 грудня 2013 року договір емфітевзису та акт прийому-передачі вищевказаної земельної ділянки. Разом з тим, незважаючи на вказані фактичні обставини справи, оспорюваний договір про встановлення емфітевзису на земельну ділянку загальною площею 3,5199 га., кадастровий номер 7120981000:02:001:0462, призначеної для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована на території Беспечнівської сільської ради Жашківського району Черкаської області, яка належить на праві власності позивачу [PERSON] , належним чином зареєстрований та набув чинності, що підтверджуються витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іншого речового права №14802584 від 17.12.2013р. Відповідно до ст.41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Згідно вимог ст.215 ЦК України якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Позивач вважає, що договір про встановлення емфітевзису від 16.12.2013р. був підписаний внаслідок введення його в оману, а також не підписаний відповідачем [PERSON] , тому є всі правові підстави для визнання даного договору недійсним та скасування його державної реєстрації, що стало підставою звернення позивача до суду з позовом. На підставі ухвали Жашківського районного суду Черкаської області від 25 лютого 2020 року у справі було відкрито провадження. На позовну заяву відповідачем [PERSON] було подано відзив, в якому він просить відмовити у задоволенні позовних вимог, посилаючись на те, що в грудні 2013 року позивач [PERSON] звернувся до нього з проханням взяти належну йому земельну ділянку в довгострокову оренду, з яким відповідач не погодився. Однак позивач наполягав, мотивуючи це тим, що йому вкрай необхідні гроші для сплати кредиту за автомобіль, який придбав його син. Орендну плату позивач просив виплатити йому за весь час оренди авансовим платежем в сумі 45000 грн. Відповідач погодився на вказану пропозицію. Договір про встановлення емфітевзису від 16.12.2013р. був повністю підготовлений та підписаний [PERSON] , відповідач лише прочитав його і підписав. Після отримання копії вказаного Договору, оригіналу Державного акта на землю, та інших документів, що стосуються даної земельної ділянки, [PERSON] віддав [PERSON] кошти в сумі 45000 грн. 17.12.2013р. [PERSON] зареєстрував даний договір у державного реєстратора Сліпачук Т.С. Крім того, відповідач вказав, що позивач оспорює договір, який він уклав 16.12.2013р., а тому вважає, що позивачем пропущено термін позовної давності. Позивач [PERSON] на відзив відповідача подав відповідь, де він заперечував проти обставин викладених відповідачем у відзиві та просив задовольнити його позовні вимоги, посилаючись на ті ж самі обставини, викладені у його позовній заяві. У судовому засіданні позивач [PERSON] позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити повністю. \~ \~ \~ \~У судовому засіданні представник позивача адвокат Білан О.Є., позовні вимоги [PERSON] підтримав повністю та просив їх задовольнити. \~ \~ \~ \~У судове засідання відповідач [PERSON] не з?явився. У судовому засіданні представник відповідача адвокат Євич С.П. позовні вимоги не визнав та просив відмовити в їх задоволенні, оскільки вважає їх необгрунтованими, посилаючись на те, що відповідач [PERSON] власноручно підписував оспорюваний договір, крім того договір підписав сам позивач, що дає підстави вважати, що він погодився з умовами договору. \~ \~ \~ \~Суд, вислухавши учасників процесу та дослідивши матеріали справи, дійшов наступного висновку. Згідно ч.1 ст.2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизначених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. \~ \~ \~ \~Статтею 55 Конституції України установлено, що права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-яким не забороненим законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. \~ \~ \~ \~Частиною 1 статті 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. \~ \~ \~ \~Відповідно до ч.1 ст.5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. \~ \~ \~ \~На підставі ч.1 ст.19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. За частиною другою статті 792 ЦК України відносини щодо найму (оренди) земельної ділянки регулюються законом, зокрема ЗК України, Законом України "Про оренду землі". Установлені обставини справи та докази. [PERSON] являється власником земельної ділянки, призначеної для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 3,5199 га, яка знаходиться на території Безпечнівської сільської ради Жашківського району Черкаської області, на підставі державного акта на право приватної власності на землю серії ІІ-ЧР №042001 від 21.01.2003р. (а.с.12), що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності (а.с.14). 16 грудня 2013 року між [PERSON] (власником) та [PERSON] (емфітевтом) був укладений договір про встановлення емфітевзису, предметом якого є земельна ділянка, призначена для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 3,5199 га, яка знаходиться на території Безпечнівської сільської ради Жашківського району Черкаської області. Право користування для сільськогосподарських потреб вказаною земельною ділянкою надається емфітевту строком на 49 років (п.п.2.4. Договору). За весь строк користування земельною ділянкою згідно вказаного договору емфітевт одноразово сплачує власнику плату в розмірі 45000 грн. (п.п.2.1. Договору). Згідно акту прийому передачі земельної ділянки [PERSON] передав, а [PERSON] прийняв у користування вищевказану земельну ділянку (а.а.17). Емфітевтичне право на користування земельною ділянкою, призначеною для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 3,5199 га, зареєстроване 17.12.2013р. за [PERSON] ,\~що підтверджуєтьсявитягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності (а.с.13). Обгрунтування і висновки. Відповідно до ч.1 ст.626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Частиною 1\~ст.638\~ЦК України\~передбачено,\~що договір\~є укладеним,\~якщо сторони\~в належній\~формі досягли\~згоди з\~усіх істотних умов договору. У відзиві на позовну заяву та у судовому засіданні відповідач та його представник стверджували, що між [PERSON] та [PERSON] було досягнуто всіх істотних умов при укладені договору про встановлення емфітевзису і даний договір був особисто підписаний [PERSON] . Не погоджуючись з позицією відповідача та його захисника позивач [PERSON] аполягав на визнанні договору про право встановлення емфітевзису недійсним та скасування його державної реєстрації, посилаючись на те, що при підписанні ним зазначеного договору були відсутні і [PERSON] , і його син [PERSON] , тому позивачу невідомо, хто підписував оспорюваний договір та Акт прийому-передачі землі замість відповідача [PERSON] та хто здійснював державну реєстрацію зазначеного Договору. Разом з цим, у позовній заяві вказав, що «Уважно прочитав наданий йому [PERSON] текст Договору Оренди землі та погодився з істотними умовами та зазначеною пропозицією, після чого [PERSON] забрав Договір оренди та зайшов до державного реєстратора, а через деякий час вийшов і знову надав позивачу вищевказаний договір оренди для підпису, що позивач і зробив, не перечитуючи його заново. Після отримання одного з екземплярів вже підписаного сторонами 16 грудня 2013 року оспорюваного Договору та зазначеної грошової суми орендної плати в розмірі 45 000 грн. за весь період оренди землі, тобто за 6 років, позивач вказаний договір поклав вдома і більше не перечитував.». Крім того, позивач стверджує, що його було фактично ошукано і цей оспорюваний договір підписаний ним був під дією обману, оскільки він ніколи не мав наміру на такий довгий строк укладати будь-який договір про передачу своєї земельної ділянки в оренду і ніколи б не підписав зазначений договір строком на 49 років, отримавши за це лише 45 000 грн. Вказане свідчить, що сам позивач\~свідомо,\~в силу\~своєї байдужості,\~підписав запропонований\~йому договір\~про встановлення\~емфітевзису,\~при цьому\~не перечитавши\~його зміст\~заново і не обумовивши з відповідачем зміну істотних умов. Ч.2 ст.207 ЦК України передбачено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Отже, враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що спірний договір було укладено в письмовій формі, підписано, що дає підстави вважати, що сторони дійшли згоди щодо всіх його істотних умов, як того вимагає цивільне законодавство України, і в даному випадку твердження позивача щодо підписання ним оспорюваного договору під дією обману, взагалі є недоречним. Ч.1 ст.202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов?язків. Відповідно ч.1 ст.203 Цивільного кодексу України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. У відповідності до ч.1 ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені\~частинами першою - третьою,\~п`ятою\~та\~шостою статті 203\~цього Кодексу. Ч.3 ст.215 ЦК України передбачено, якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Враховуючи, що позивачем у ході судового розгляду не доведено порушення його прав, суд вважає, що підстави для визнання правочину недійсним відсутні. Нормою ст.204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Отже, договір, укладений 16 грудня 2013 року між [PERSON] та [PERSON] про встановлення емфітевзису є правомірним. Щодо застосування\~строку позовної\~давності у даній справі, суд вважає за необхідне зауважити, що позивачем заявлено негаторний позов, який стосується порушення його право щодо володіння, користування та розпорядження своїм майном, а тому даний позов може бути пред`явлений позивачем доти, поки існує відповідне правопорушення. У відповідності до ч.1 ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Негаторний позов це позов власника, який є фактичним володільцем майна, до будь-якої особи про усунення перешкод, які ця особа створює в користуванні чи розпорядженні відповідним майном. Як передбачено ч.3 ст.12 ЦПК України та ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною 1 статті 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ч.2 ст.76 ЦПК України ці данні встановлюються на підставі письмових, речових і електронних доказів; висновків експертів; показань свідків. Згідно ст.77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до уваги докази, які не стосуються предмета доказування. Нормою частини\~1\~статті 80\~ЦПК України\~визначено,\~що достатніми\~є докази,\~які у\~своїй сукупності\~дають змогу\~дійти висновку\~про наявність\~або відсутність\~обставин справи,\~які входять\~до предмета\~доказування. На підставі ч.3 ст.89 ЦПК України суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Згідно із ч.ч.1,5 ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Проаналізувавши вищевикладені обставини та надавши оцінку зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу окремо,\~враховуючи норми\~чинного законодавства\~та пояснення учасників процесу, надані в судовому засіданні, суд вважає, що позивачем та його представником не доведено ті обставини,\~на які\~позивач посилається в своєму позові, а тому\~підстав для\~задоволення заявленого позову\~провизнання договору про право користування земельною ділянкою (договір емфітевзису) недійсним та скасування його державної реєстрації, не має. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed