Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-12 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовною заявою до [PERSON], ІІІ особи - [PERSON] про стягнення аліментів на повнолітню дитину, яка продовжує навчатися. Позивач обґрунтовує позов тим, що під час шлюбу з відповідачем у них народився син - [PERSON], [INFO] Після розірвання вказаного шлюбу син проживав разом із нею. Він і на даний час проживає із нею та знаходиться на її утриманні. На підставі рішення Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 27.08.2007р. по справі № 2-4192/07 з відповідача стягувались аліменти на утримання сина у розмірі ? частини його заробітку до досягнення сином повноліття. Зараз сину вже повних 18 років. Після досягнення сином повноліття стягнення вказаних аліментів на його утримання припинилось. З вересня 2015 року син навчається в ДНЗ «Мелітопольське вище професійне училище» на 3 курсі у групі № 304 за професією «Верстатник широкого профілю», денної, бюджетної форми навчання. Строк навчання сина у вказаному навчальному закладі встановлено до 05.10.2018 р. З довідки навчального закладу від 02.10.2017 р. вбачається, що син на даний час отримує стипендію у розмірі 443,00грн. У зв'язку з тим, що син наразі не має професійної освіти та навчається на денній формі навчання, він не має можливості влаштуватись на роботу, щоб самостійно отримувати додатковий заробіток. Однак, грошових коштів, які вона заробляє, та стипендії сина не вистачає для покриття витрат на забезпечення його належного виховання та утримання відповідно до його фізіологічно-вікових потреб, Вище наведене підтверджує те, що син потребує матеріальної допомоги. Як їй відомо відповідач на даний час офіційно працює поліцейським в одному з підрозділів ГУ НП у Запорозькій області. Все це свідчить про те, що матеріальне становище відповідача дозволяє йому сплачувати аліменти. Проте, на сьогодні відповідач матеріальної допомоги для сина не надає, через що вона змушена звернутися до суду за захистом прав сина. На підставі вищевикладеного, позивач просить суд стягнути з відповідача на її користь, аліменти на утримання повнолітнього сина, який продовжує навчання, у розмірі ? частки усіх видів заробітку (доходу) відповідача щомісячно, починаючи з дати звернення до суду з цим позовом та до закінчення сином навчання, тобто до 05.10.2018 року, але не більше ніж до досягнення ним 23 річного віку. У судовому засіданні позивач та її представник позовні вимоги підтримали в повному обсязі та просили їх задовольнити, мотивуючи позов тим, що грошових коштів, які заробляє позивач, та стипендії не вистачає для покриття витрат на забезпечення його належного утримання, забезпечення його повного та належного харчування, придбання необхідної навчальної літератури та канцелярських виробів для навчання, придбання одягу, засобів особистої гігієни, ліків тощо. Також позивач [PERSON] суду пояснила, що на даний час вона працює не постійно, оскільки доглядає молодшого сина [PERSON], 9 років. Зараз мешкає з іншим чоловіком який матеріально забезпечує її та дитину. Крім того, вони за раз мешкають з сім'єю, яка належить відповідачу, оскільки вона надавалась йому відомством, в якому він проходить службу. У судовому засіданні відповідач проти задоволення позову заперечував, надав письмові заперечення, згідно яких вважає, що у задоволенні позову має бути відмовлено через те, що даний позов ґрунтується виключно на припущеннях позивача, без належного врахування всіх суттєвих обставин, що мають значення для вирішення спору. Просить звернути увагу суду на те, що він також має іншу малолітню дитину - доньку [PERSON], [INFO], та на підставі рішення суду від 24.01.2011 року з нього стягуються аліменти на її утримання в розмірі ? частини всіх видів заробітку (доходу), але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідно віку, щомісячно починаючи з 13 січня 2011 року і до її повноліття. Вважає, що вимога позивача про стягнення аліментів на утримання повнолітнього сина, який навчається, саме на її користь не доведена позивачем жодними належними допустимими доказами на підтвердження фактичного самостійного її матеріального утримання сина. Позивач не навела ніяких доказів того, що відповідач може надавати матеріальну допомогу. Окрім того, просить суд прийняти до уваги такі обставини: стягнення аліментів не повинно погіршувати становище іншого порівняно зі становищем одержувача аліментів; відсутність у відповідача об'єктивної змоги надавати матеріальну допомогу на утримання повнолітнього сина, який продовжує навчання. Оскільки така спроможність за приписом ст. 199 СК України є обов'язковою умовою для покладення на батька обов'язку утримувати повнолітнього сина, який продовжує навчання, а відсутність такої можливості зумовлює про необхідність відмовити у задоволенні позову про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини, що продовжує навчання, за безпідставністю позовних вимог. Такої ж позиції дотримуються і суди в своїх рішеннях зокрема; Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ по справі № 6-8893ск16 від 30 березня 2016 року, де суд чітко зазначив: «Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції, з висновками якого погодився й суд апеляційної інстанції, обґрунтовано виходив із того, що відповідач не має можливості надавати майнову допомогу своєму повнолітньому сину...., який продовжує навчання, оскільки на утриманні відповідача перебувають малолітня дитина та дружина, яка не працює у зв'язку знаходженням у відпустці по догляду за дитиною...» Крім того в Ухвалі вказано, що повнолітня дитина навчається за рахунок коштів державного бюджету і отримує стипендію щомісячно. Ситуація по даній справі є ідентичною повнолітній син сторін по справі навчається на бюджетній формі навчання, як вбачається із довідки доданої до позовної заяви та отримує стипендію. На підставі наведеного, враховуючи, що відповідач має на утриманні малолітню дитину, отже, відповідач не має матеріальної можливості сплачувати аліменти на утримання повнолітнього сина. За таких обставин позовні вимоги є необгрунтованими та такими, що задоволенню не підлягають. Крім того він пояснив, що позивач разом із своєю новою родиною мешкає у квартирі, яка належить йому на праві власності. Він мешкає у житлі своїх батьків, має матір похилого віку, яка потребує його матеріальної допомоги. Третя особа - [PERSON]- в судовому засіданні просив позовні вимоги задовольнити. Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позовна заява не підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно ч.1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ч.5 ст.263 ЦПК України, обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Як встановлено в судовому засіданні, під час шлюбу позивача [PERSON] з відповідачем [PERSON] у них народився син - [PERSON], [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про народження (а.с.3). На підставі рішення Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 27.08.2007р. по справі № 2-4192/07 з відповідача [PERSON] стягувались аліменти на утримання сина [PERSON] у розмірі ? частини його заробітку до досягнення сином повноліття, до 10.08.2017 року. Таким чином станом на час подання позову стягнення вказаних аліментів на утримання сина припинилось. Згідно матеріалів справи та пояснень сторін, позивач [PERSON] та її син [PERSON] мешкають разом за адресою: [ADDRESS] в квартирі, яку їм надав відповідач [PERSON] Даний факт сторонами не заперечується. Згідно довідки ДНЗ «Мелітопольське вище професійне училище» від 06.09.2017 року, [PERSON] з вересня 2015 року навчається в ДНЗ «Мелітопольське вище професійне училище» на 3 курсі у групі № 304 за професією «Верстатник широкого профілю», денної, бюджетної форми навчання, отримує стипендію. Строк навчання до 05.10.2018 р. (а.с.10, 11). Згідно ст. 199 СК України, якщо повнолітня дитина продовжує навчання і у зв'язку з цим потребує матеріальної допомоги, батьки зобов'язані утримувати її до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дитина, а також самі діти, які продовжують навчання. В позові позивач зазначає, що у зв'язку з тим, що син наразі не має професійної освіти та навчається на денній формі навчання, він не має можливості влаштуватись на роботу, щоб самостійно отримувати додатковий заробіток. Однак дане твердження є необґрунтованим, оскільки позивач в позові також зазначила, і даний факт підтвердив особисто [PERSON], що її син на даний час навчається на бюджетній основі та щомісячно отримує стипендію у розмірі 443,00грн., згідно довідки про доходи від 02.10.2017 року виданій ДНЗ «Мелітопольське вище професійне училище», а тому має певний дохід (а.с.11). Також позивач у своєму позові посилається на те, що відповідач на даний час офіційно працює поліцейським в одному з підрозділів ГУ НП у Запорозькій області, а тому його матеріальне становище дозволяє сплачувати аліменти, оскільки відповідач матеріальної допомоги для сина не надає. Дане посилання позивача є частково необґрунтованим та спростовується матеріалами справи виходячи з наступного. Згідно ст.200 СК України, суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином. Згідно ч.1 ст.182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Так дійсно, відповідач [PERSON] працює поліцейським у ГУНП в Запорізькій області, та має дохід, який становить приблизно 5100,00грн., з урахуванням податків та сплачених аліментів, що підтверджується довідкою про доходи від 17.01.2018р. виданій ГУНП в Запорізькій області (а.с.34). Судом також було встановлено, що згідно рішення Приазовського районного суд №2-27/2011 від 24.01.2011 року з відповідача [PERSON] стягуються аліменти на утриманні іншої дитини, доньки [PERSON], [INFO], в розмірі ? частини всіх видів заробітку (доходу), але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідно віку, щомісячно починаючи з 13 січня 2011 року і до її повноліття (а.с.26). Згідно п.17 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного Кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров'я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Згідно п.20 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року "Про застосування судами окремих норм Сімейного Кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" зазначено, що обов'язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення ними повноліття, виникає за обов'язковою сукупністю таких юридичних фактів: продовження навчання після досягнення повноліття; недосягнення дочкою, сином 23 років; потреби в матеріальній допомозі у зв'язку з навчанням; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. Згідно рішення Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ по справі № 6-8893ск16 від 30 березня 2016 року, суд чітко зазначив: «Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції, з висновками якого погодився й суд апеляційної інстанції, обґрунтовано виходив із того, що відповідач не має можливості надавати майнову допомогу своєму повнолітньому сину...., який продовжує навчання, оскільки на утриманні відповідача перебувають малолітня дитина та дружина, яка не працює у зв'язку знаходженням у відпустці по догляду за дитиною...» Крім того в Ухвалі вказано, що повнолітня дитина навчається за рахунок коштів державного бюджету і отримує стипендію щомісячно. Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що виявлення бажання на отримання матеріальної допомоги у зв'язку з продовженням навчанням є правом дитини, яке нерозривно пов'язано з обов'язковою умовою можливості відповідача надавати таку допомоги і така умова оцінюється судом у сукупності з іншими обставинами, що мають істотне значення для вирішення спору. Таким чино, той факт що син позивача [PERSON] отримує стипендію, вчиться на державному бюджеті та не сплачує кошти за навчання, проживає разом з позивачем у квартирі відповідача, а тому не винаймає гуртожиток у зв'язку із навчанням та не несе витрат пов'язаних з проживанням, відповідач має аліментні зобов'язання щодо іншої його дитини у розмірі 1/4 частини його доходів, відповідач має на утриманні матір похилого віку, стягнення аліментів у розмірі ? частині усіх доходів щомісяця з урахуванням його середньомісячної заробітної плати значно погіршить матеріальне становище відповідача. Крім того, позивачем не надано жодних вагомих доказів того, що її син [PERSON] потребує матеріального допомоги у зв'язку з навчанням, тому суд вважає за необхідне у задоволенні позову відмовити. Згідно ч.7 ст. 141 ЦПК України , якщо інше не передбачено законом, у разі залишення позову без задоволення, закриття провадження у справі або залишення без розгляду позову позивача, звільненого від сплати судових витрат, судові витрати, понесені відповідачем, компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Оскільки на підставі вищевикладеного позивачу відмовлено у задоволенні позову та позивач звільнена від сплати судового збору при подачі позову, суд вважає необхідним компенсувати судовий збір за рахунок держави. На підставі вищевикладеного та

Outcome: dismissed