Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-06 00:00:00

У серпні 2019 року позивач звернувся до суду з позовом де вказує, що 26/10 дмоволодіння за адресою: [ADDRESS] , на підставі свідоцтва про право особистої власності на житловий будинок, виданого Покотилівською селищною радою Харківського району Харківської області 26.03.1985, належали її брату - [PERSON] , а 24/50 цього будинку, на підставі договору про довічне утримання, посвідченого приватним нотаріусом Харківського районного нотаріального округу Харківської області Павловою О.О. 20.05.2006 за реєстровим №1095 - відповідачу [PERSON] [INFO] її брат помер. Після його смерті залишилось спадкове майно у вигляді зазначеної частки житлового будинку. Вона фактично прийняла спадщину, оскільки на час смерті брата мешкала і була зареєстрована в спірному будинку. Але отримати свідоцтво про право на спадщину вона не може через відсутність правовстановлюючих документів на спадкове майно. Інших спадкоємців після смерті брата немає. Тому просила визнати за нею право власності на спірне майно. 03 вересня 2019 року від позивача до суду надійшла уточнена позовна заява, в якій вона долучила до участі у справі, у якості третьої особи, Покотилівську селищну раду Харківського району Харківської області. 10 вересня 2019 року до суду з Покотилівської сільської ради Харківського району Харківської області надійшли відомості щодо зареєстрованого у встановленому законом порядку місця проживання відповідача. Ухвалою судді Харківського районного суду Харківської області від 12 вересня 2019 року позов було прийнято до провадження суду і призначено у підготовче судове засідання. 24 вересня 2019 року до суду з відділу обліку та моніторингу інформації про зареєстроване місце проживання ГУ ДМС України в Харківській області було отримано інформацію щодо зареєстрованого у встановленому законом порядку місця проживання відповідача. Позивач у судове засідання не з`явилась, надала суду письмову заяву з проханням розглядати справу у її відсутність. Заявлені позовні вимоги підтримала і просила задовольнити у повному обсязі. Відповідач у судове засідання не з`явилась, надала суду письмову заяву з проханням розглядати справу у її відсутність. Проти задоволення позову не заперечувала. Представник третьої особи у судове засідання не з`явився, будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи, про причини своєї неявки суду не повідомив, заяв про відкладення розгляду справи суду не надавав. Тому суд вважає за можливе розглянути справу у його відсутність. Відповідно до ч.4 ст.200 ЦПК України ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі визнання позову проводиться в порядку, встановленому статтями 206, 207 ЦПК України. Відповідно до ч.4 ст.206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Оскільки сторони у судове засідання не з`явились, у відповідності до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового засідання технічними засобами не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи та з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, суд встановив наступне. Як вбачається з копії свідоцтва про право особистої власності на житловий будинок, виданого 26 березня 1985 року Покотилівською селищною радою Харківського району Харківської області, 26/100 часток житлового будинку за адресою: [ADDRESS] , належить [PERSON] (а.с.15). Як вбачається з листа КП "Харківське районне бюро технічної інвентаризації" №2714 від 01.07.2019 24/50 домоволодіння, розташованого за адресою: [ADDRESS] , на підставі договору про довічне утримання, посвідченого приватним нотаріусом Харківського районного нотаріального округу Харківської області Павловою О.О. 20.05.2006 за реєстровим №1095, належить відповідачу - [PERSON] ; 26/100 зазначеного домоволодіння, на підставі свідоцтва про право особистої власності на житловий будинок, виданого 26 березня 1985 року Покотилівською селищною радою Харківського району Харківської області - [PERSON]. та 26/100 часток, свідоцтва про право особистої власності на житловий будинок, виданого 26 березня 1985 року Покотилівською селищною радою Харківського району Харківської області, позивачу по справі - [PERSON] (а.с.17). Аналогічні відомості містяться в Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна №179319144 від 30.08.2019 (а.с.20-21). Згідно з копією свідоцтва про смерть [NUMBER], виданого 27 грудня 1993 року Хамовнічеським відділом РАЦС міста Москви Російська Федерація, [PERSON] помер [INFO] (а.с.8). Позивач, після смерті брата, звернулась до органів нотаріату за оформленням своїх спадкових прав, але державний нотаріус Першої державної нотаріальної контори Харківського району Харківської області від 12.03.2019 відмовив позивачеві у вчиненні нотаріальної дії - видачі свідоцтва про право на спадщину, у зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів на спадкове майно (а.с.16). За приписами ст.2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно зі ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Статтею 524 Цивільного кодексу України (в редакції 1963 року) встановлено, що спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом. Якщо немає спадкоємців ні за законом, ні за заповітом, або жоден з спадкоємців не прийняв спадщини, або всі спадкоємці позбавлені заповідачем спадщини, майно померлого за правом спадкоємства переходить до держави. Згідно з вимогами ст.ст.529,530 ЦК України (в редакції 1963 року) при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті. Онуки і правнуки спадкодавця є спадкоємцями за законом, якщо на час відкриття спадщини немає в живих того з їх батьків, хто був би спадкоємцем; вони успадковують порівну в тій частці, яка належала б при спадкоємстві за законом їх померлому родителю. При відсутності спадкоємців першої черги або при неприйнятті ними спадщини, а також в разі, коли всі спадкоємці першої черги не закликаються до спадкування, успадковують у рівних частках: брати і сестри померлого, а також дід та бабка померлого як з боку батька, так і з боку матері (друга черга). Згідно з вимогами ст.549 ЦК України (в редакції 1963 року) визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Особи, для яких право спадкоємства виникає лише у випадку неприйняття спадщини іншими спадкоємцями, можуть заявити про свою згоду прийняти спадщину протягом строку, що залишився для прийняття спадщини. Якщо строк, що залишився, менше трьох місяців, він продовжується до трьох місяців. У судовому засіданні встановлено, що на час смерті брата позивач була зареєстрована та мешкала у спірному будинку, тому фактично вступила в управління та володіння спадковим майном. Крім того, інших спадкоємців після смерті [PERSON] не має. За таких обставин суд приходить до висновку про можливість задоволення позовних вимог [PERSON] та визнання за нею права власності на спадкове майно. У відповідності з вимогами ст.141 ЦПК України, суд залишає судові витрати за позивачем. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved