Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-04 00:00:00

В серпні 2018 року [PERSON] в особі представника звернулася до Бабушкінського районного суду м. Дніпра із позовом, в якому просить визнати договір продажу кредитного портфелю від 27.04.2012 укладений між Публічним акціонерним товариством «ОТП Банк» та Товариством з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» в частині передачі частини заборгованості [PERSON] недійсним. Ухвалою судді Бабушкінського районного суду м. Дніпра від 02.08.2018 позов [PERSON] до Публічного акціонерного товариства «ОТП Банк», Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» про визнання договору факторингу в частині недійсним передано на розгляд Святошинському районному суду м. Києва. Ухвалою судді Святошинського районного суду м. Києва від 17.09.2018 позовну заяву [PERSON] до Публічного акціонерного товариства «ОТП Банк», Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» про визнання недійсним договору залишено без руху. Ухвалою судді Святошинського районного суду м. Києва від 17.10.2018 зазначену цивільну справу направлено за підсудністю до Голосіївського районного суду м. Києва. Ухвалою судді Голосіївського районного суду м. Києва від 14.01.2019 відкрито провадження по даній цивільній справі та призначено підготовче засідання. Свої вимоги позивач обґрунтовувала тим, що 27.40.2012 між ПАТ «ОТП Банк» та ТОВ «ОТП Факторинг Україна» був укладений договір купівлі-продажу кредитного портфелю, згідно якого залишок заборгованості споживача по споживчому кредиту у розмірі 880000,00 грн, ПАТ «ОТП Банк» була передана ТОВ «ОТП Факторинг Україна». Позивач зауважує, що про укладення вказаного договору їй стало відомо тільки 11.12.2017 в судовому засіданні по іншій справі з іншим предметом спору. Договором купівлі-продажу кредитного портфелю від 27.04.2012 відступлене право грошової вимоги до позивача, який не є суб`єктом господарювання. На даний час позивач не є суб`єктом господарювання. Вважає, що у ТОВ «ОТП Факторинг Україна» відсутні підстави для стягнення заборгованості за договором купівлі-продажу кредитного портфелю, оскільки передання права грошової вимоги обумовлене певною подією, воно вважається переданим з моменту настання цієї події, таким чином перехід права вимоги до ТОВ «ОТП Факторинг Україна» можливий лише за умови сплати останнім коштів в сумі 394253,63 грн. Крім того, позивач зауважує, що ТОВ «ОТП Факторинг Україна» мали підтвердити перехід до нього права вимоги, надавши оригінал платіжних документів. Враховуючи наведене, позивач звернувся до суду за захистом своїх прав. В судове засідання позивач не з`явився, про час, дату та місце розгляду справи повідомлений в установленому законом порядку, свого представника не направив. В судове засідання відповідачі не з`явилися, про час, дату та місце розгляду справи повідомлені в установленому законом порядку, своїх представників не направили. Суд, вислухавши пояснення представників сторін, дослідивши письмові докази у їх сукупності, вважає, що позов задоволенню не підлягає, виходячи з наступного. Згідно з вимогами ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин. Судом встановлені факти та відповідні їм правовідносини. Встановлено, що між 20.02.2008 між фізичною особою-підприємцем [PERSON] та ЗАТ «ОТП Банк» (правонаступником якого є ПАТ «ОТП Банк») було укладено договір про надання кредитної лінії № CrL-SME300/070/2008, відповідно до умов якого позичальнику було видано кредит в розмірі 884000,00 грн. Згідно з п. 2 ч. 1 договору цільове призначення кредиту - фінансування поточної діяльності позичальника. 27.04.2012 між ПАТ «ОТП Банк» та ТОВ «ОТП Факторинг Україна» був укладений договір купівлі-продажу кредитного портфелю, згідно якого залишок заборгованості споживача по споживчому кредиту у розмірі 880000,00 грн, ПАТ «ОТП Банк» була передана ТОВ «ОТП Факторинг Україна». Як вбачається з п. 3.4 договору купівлі-продажу кредитного портфелю продавець зобов`язаний передати права за окремими договорами застави та/або договорами іпотеки, укладеними між продавцем та боржниками для забезпечення виконання зобов`язань за кредитними договорами. Передача таких договорів має бути оформлена відповідним договором про передачу прав на заставлене майно. Згідно п. 4.1. договору купівлі-продажу кредитного портфелю на підтвердження факту передачі кредитного портфелю, в момент укладення цього договору продавець зобов`язується передати покупцю кредитні документи. У договорі купівлі - продажу кредитного портфелю зазначалося, що кредитний портфель - права вимога до боржників (їх поручителів) щодо сплати загальної суми заборгованості боржників перед продавцем за кредитними договорами, яка включає суму основного боргу, проценти, нараховані на суму такого боргу, усі та будь-які штрафні санкції (у разі їх наявності) на дату набрання чинності, а також права, зазначені у статті 3.3. цього договору. Відповідно до п. 3.3 купівлі - продажу кредитного портфелю права, що переходять до покупця за кредитними договорами у зв`язку з продажем кредитного портфелю: а. Покупець набуває усі права за кредитними договорами, що є дійсними на дату набрання чинності, включаючи, але не обмежуючись правами вимоги до боржників щодо сплати суми основного боргу; правами вимога до боржників щодо сплати процентів, нарахованих на суму основного боргу; а також правами вимоги до боржників щодо сплати штрафних санкцій. б. Право нараховувати проценти та штрафні санкції на суму основного боргу за кредитними договорами з дати набрання чинності. в. На умовах, передбачених договором комісії право вимагати від продавця перерахування будь-яких та усіх коштів, отриманих від боржників в результаті реалізації заставленого майна. Загальна сума заборгованості за кредитними договорами, що входять до кредитного портфелю на дату набрання чинності, складає 13785449,59 грн. Тобто, відповідно до п.3.3 вказаного Договору до ТОВ «ОТП Факторинг України» перейшли усі права вимоги, що є дійсними на дату набрання чинності, включаючи, але не обмежуючись правами вимоги до боржників щодо сплати основного боргу, правами вимоги до боржників щодо сплати процентів, нарахованих на суму основного боргу, а також правами вимоги до боржників щодо сплати штрафних санкцій. Відповідно до Акту приймання-передачі кредитного портфелю від 27.04.2012, укладеним між ТОВ «ОТП Факторинг Україна» та ПАТ «ОТП Банк» продавець передав, а покупець прийняв кредитний портфель, як визначено у статті 1 Договору купівлі-продажу кредитного портфелю від 27.04.2012, укладеного між продавцем і покупцем та у додатку 1 до договору. Відповідно до ч. 1ст. 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Договір купівлі-продажу кредитного портфелю є договором факторингу. Згідно ст. 4 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» до фінансових послуг належать операції з факторингу. Статтею 21 вказаного Закону встановлено, що державне регулювання ринків фінансових послуг здійснюється щодо ринків фінансових послуг - національною комісією, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг. За п. 1.2 розпорядження державної комісії з регулювання ринків фінансових послуг №231 від 03 квітня 2009 року «Про віднесення операцій з фінансовими активами до фінансових послуг», в редакції, яка була чинна на час укладення оспорюваного правочину, до фінансової послуги факторингу віднесено сукупність таких операцій з фінансовими активами (крім цінних паперів та похідних цінних паперів) з набуття відступленого права грошової вимоги, у тому числі права вимоги, яке виникне в майбутньому, до боржників - суб`єктів господарювання за договором, на якому базується таке відступлення. Договір факторингу - це фінансова послуга, за якою набувається відступлене право грошової вимоги до боржників, а саме - суб`єктів господарювання за договором, на якому базується таке відступлення. За Договором купівлі-продажу кредитного портфелю відступлено право грошової вимоги до боржника [PERSON] . Згідно ст. 3 ЦПК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних прав, свобод чи інтересів у спосіб, передбачений законом або договором. Відповідно до ст. 16 ЦК України та ст. 11 ЦПК України кожна особа самостійно вибирає спосіб захисту в суді своїх прав і розпоряджається предметом спору на власний розсуд. Сторони повинні довести ті обставини, на які вони посилаються, як на підстави своїх вимог або заперечень та надати докази відповідно до ст.ст. 57-60 ЦПК України (ч. 3ст. 10 ЦПК України). Захист цивільних прав - це передбачені законом або договором способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення. Під способами захисту суб`єктивних цивільних прав треба розуміти закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на правопорушника. Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів вказаний уст. 16 ЦК України, який не є вичерпним та застосовується судом, залежно від змісту права, що порушене, характеру дій, якими воно порушене, а також наслідків, що спричинені цим порушенням. Із договору купівлі-продажу кредитного портфелю, укладеного 27.04.2012 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» та Публічним акціонерним товариством «ОТП Банк» слідує, що позивач не є стороною вказаного договору. Згідно пункту 1 ч.1 ст.15 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо: захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин. Законодавством України врегульовані питання щодо недійсності угод (ст. 215-216 Цивільного кодексу України). Підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостої статті 203 цього Кодексу (ст. 215 ЦК України). Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Відповідно до вимог ч.1 ст.203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Частиною 3 ст.203 ЦК України передбачено, що волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Згідно ч.4 ст.203 ЦК України правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним (ч.5 ст.203 ЦК України). Недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю (ч.1 ст.216 ЦК України). У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні в натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. Однак, в протиріччя вказаних вимог закону, позивач просив визнати договір недійсним без застосування наслідків недійсності правочину. При посиланні на недійсність укладеного договору факторингу між юридичними особами, чим конкретно порушено права позивача він не зазначив, доказів суду не надав. Доводи про розповсюдження дії Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» на правовідносини факторингу, та неможливість вважати позивача суб`єктом господарювання, не є підставою для визнання недійсним спірного договору, бо правовідносини позивача, як позичальника за кредитним договором, регулюються нормами кредитно - правових відносин. Відповідно до п. 6.3. б) договору купівлі-продажу кредитного портфелю від 27.04.2012 покупець зобов`язується не розкривати банківську таємницю та зберігати сувору конфіденційність та секретність стосовно всієї інформації конфіденційного або особистого характеру, що стосується кредитних договорів та поручителів. Розкриття банківської таємниці у зв`язку з передачею кредитного портфелю та, зокрема кредитних договорі покупцю вважається дозволеним розкриттям банківської таємниці та не є порушенням чинного законодавства України. Судом встановлено, що укладений відповідачами у справі договір купівлі-продажу кредитного портфелю предметом якого були і кредитний договір про надання кредитної лінії № CrL-SME300/070/2008 від 20.02.2008 стосувався тільки передачі покупцю за договором, як новому кредитору права вимоги, в межах яких не було розголошено інформацію яка складала б банківську таємницю третім особам. Згідно до ст.ст. 512, 516 ЦК України: кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги); заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням. Пунктом 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 року за № 9 "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними" роз`яснено, що відповідно до статей 215 та 216 ЦК України вимога про визнання оспорюваного правочину недійсним та про застосування наслідків його недійсності, а також вимога про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину може бути заявлена як однією зі сторін правочину, так і іншою заінтересованою особою, права та законні інтереси якої порушено вчиненням правочину. Відповідно до ч. 1 ст. 21 Закону України «Про захист персональних даних» про передачу персональних даних третій особі володілець персональних даних протягом десяти робочих днів повідомляє суб`єкта персональних даних, якщо цього вимагають умови його згоди або інше не передбачено законом. Відповідно до ст.60 Закону України «Про банки та банківську діяльність», банківською таємницею, зокрема, є: відомості про банківські рахунки клієнтів; операції, які були проведені на користь чи за дорученням клієнта, здійснені ним угоди; фінансово-економічний стан клієнтів; системи охорони банку та клієнтів; інформація про організаційно-правову структуру юридичної особи - клієнта, її керівників, напрями діяльності; відомості стосовно комерційної діяльності клієнтів чи комерційної таємниці, будь-якого проекту, винаходів, зразків продукції та інша комерційна інформація; інформація щодо звітності по окремому банку, за винятком тієї, що підлягає опублікуванню; коди, що використовуються банками для захисту інформації. На підставі викладеного суд вважає, що посилання позивача на те, що ПАТ «ОТП банк» уклавши 27.04.2012 року договір купівлі продажу кредитного портфелю та договір відступлення права вимоги з ТОВ «ОТП Факторинг Україна» порушило законодавство та умови договору є необґрунтованими, оскільки ПАТ «ОТП Банк» діяв в межах закону та не порушив права позивача. Не заслуговують на увагу доводи позивача про те, що ТОВ «ОТП Факторинг Україна» ліцензія НБУ на здійснення валютних операцій не видавалась, з огляду на таке. Згідно зі ст.2 Закону України «Про банки і банківську діяльність», кошти - це гроші у національній або іноземній валюті чи їх еквівалент. Статті 47, 49 даного закону визначають операції банків із розміщення залучених коштів від свого імені, на власних умовах та на власний ризик як кредитні операції, незалежно від виду валюти, яка використовується. Вказані операції здійснюються на підставі банківської ліцензії та письмового дозволу. Відповідно до ст.5 Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання і валютного контролю» №15-93 від 19.02.1993 року, операції з валютними цінностями здійснюються на підставі генеральних та індивідуальних ліцензій ТОВ «ОТП Факторинг Україна» банку України. Операції з валютними цінностями банки мають право здійснювати на підставі генеральної ліцензії на здійснення операцій з валютними цінностями відповідно до п.2 ст.5 цього ж декрету. Відповідно до розпорядження Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг від 06.10.2014 за № 3552, зазначений п. 1.2. Розпорядження № 231 було виключено, а саме Розпорядження № 231 втратило чинність. Отже, ТОВ «ОТП Факторинг Україна» на момент укладення оспорюваного правочину про статус фінансової установи і було зареєстровано Державною комісією з регулювання ринків фінансових послуг України. Даний факт підтверджується свідоцтвом про реєстрацію фінансової установи та розпорядженням Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що доводи позивача, викладені в позовній заяві є не обґрунтованими, а позовна заява [PERSON] до Публічного акціонерного товариства «ОТП Банк», Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» про визнання частково недійсним договору купівлі - продажу кредитного портфелю, не підлягає задоволенню.

Outcome: dismissed