Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-20 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом, який підтримав в судовому засіданні та обґрунтовує тим, що 04 грудня 2013 р. [PERSON] звернулась із заявою про злочин до Сумського МВ УМВС України в Сумській області, в якій вона безпідставно звинуватила його у вчиненні кримінального правопорушення. Також 10 грудня 2013 р. [PERSON] звернулась до кваліфікаційної комісії адвокатури в Сумській області із скаргою, в якій безпідставно звинувачує позивача у неправомірній поведінці, порушенні правил адвокатської етики, присяги адвоката України, підриві авторитету адвокатури України. По роду своєї адвокатської діяльності, позивач повсякчас має справу з іншими адвокатами, працівниками правоохоронних органів. Такими своїми діями, відповідачка штучно створює негативне враження про [PERSON], як адвоката та особу. [PERSON] наносить шкоду діловій репутації, честі та гідності, формуючи хибну негативну соціальну оцінку в очах оточуючих, також шкодить діловій репутації, оскільки намагається створити негативну оцінку професійної діяльності позивача, як адвоката, неодноразово поширюючи недостовірну інформацію. Позивач вважає, що така поведінка відповідачки щодо завідомо неправдивого приниження особистих та професійних якостей керована невиконаними нею, щодо нього фінансових зобов'язань і бажання уникнути сплати за надану правову допомогу. 05 вересня 2013 р. позивачем, як адвокатом, із відповідачкою було укладено договір про надання правової допомоги, 06 грудня 2013 р. у зв'язку з невиконання [PERSON] фінансових зобов'язань, договір був достроково розірвано. За таких обставин, [PERSON] просить суд ухвалити рішення, яким визнати недостовірною та зобов'язати спростувати інформацію, повідомлену [PERSON] до Сумського МВ УМВС України в Сумській області від 04.12.2013 р. та у скарзі від 10.12.2013 р. і доповненні від 16.01.2014 р. до скарги до голови кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури в Сумській області про вчинення позивачем кримінального правопорушення, неправомірної поведінки, порушення присяги адвоката України та правил адвокатської етики, підриву авторитету адвокатури України, шляхом подання заяви до вищевказаних органів про спростування поданою нею недостовірної інформації про вчинення позивачем кримінального правопорушення та неправомірної поведінки, порушення присяги адвоката України та правил адвокатської етики, підриву авторитету адвокатури України. [PERSON] позовні вимоги [PERSON] не визнала, пояснивши суду, що умислу на поширення недостовірної інформації про адвоката [PERSON] не мала, оскільки її дії свідчать про намагання поновити свої порушені права відносно повернення своїх же речей. Усні звернення до позивача стосовно повернення оригіналів договорів позики та розписок залишилися без задоволення, письмове звернення від 02 грудня 2013 р. залишилося також без задоволення. Відповідно до ч.5 ст.55 Конституції України відповідачка з відповідними заявами звернулася до Сумського ВМ УМВС України у Сумській області та до кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури Сумської області для оцінки дій адвоката відносно клієнта. Звернення з такою інформації до органу, який має право в межах своєї компетенції проводити перевірку отриманих відомостей, для прийняття відповідних заходів, не являється фактом розповсюдження недостовірної інформації, за яку настає відповідальність. Тому, просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог. Суд, вислухавши сторони, свідків, вивчивши матеріали справи та дослідивши надані докази по справі, вважає позовні вимоги необґрунтованими та такими, що підлягають відмові. Судом встановлено, що 05.09.2013 року між [PERSON] та адвокатом [PERSON] був укладений договір про надання юридичної допомоги. 04 грудня 2013 р. Інспектором чергової частини Сумського МВ УМВС України в Сумської області складено протокол прийняття заяви про вчинення кримінального правопорушення від [PERSON]. В заяві зазначено, що з 25 листопада 2013 р. адвокат [PERSON] відмовляється повернути [PERSON] документи (договори займу та позики), які знаходяться в його офісі, за адресою: [ADDRESS] та вимагає додаткової оплати за надані ними послуги, чим завдав моральної шкоди заявниці /а.с.4-5/. 10 грудня 2013 р. [PERSON] звернулась зі скаргою на не правомірні дії адвоката до голови дисциплінарної палати Сумської обласної кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури Сумської області, а 16 січня 2014 року надала письмові доповнення та пояснення до скарги, де зазначила крім іншого, що на її письмову заяву від 02.12.2013 року адвокат [PERSON] не повертає їй договорів займу та розписок від 25.04.2008 року, від 30.04.2008 року, від 30.07.2008 року, від 26.08.2008 року, від 31.102008 року, копію ухвали Апеляційного суду Сумської області від 27.11.2013 року. Зазначені документи були нею отримані від адвоката поштою, 10.12.2013 року. Також зазначила, що адвокат [PERSON] несвоєчасно, як було визначено договором, надавав їй юридичні послуги та вимагав їх оплати у завищеному розмірі, ніж зазначено в договорі. Тому, вважала, що поведінка адвоката грубо порушує правила адвокатської етики, порушує присяги адвоката та свідчить про неналежне виконання професійних обов'язків. Рішенням дисциплінарної палати кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури Сумської області від 23 січня 2014 р., в порушенні дисциплінарної справи відносно адвоката [PERSON] за скаргою [PERSON] було відмовлено. Також, згідно висновку ДІМ ВДІМ Сумського МВ УМВС України в Сумській області від 09 грудня 2013 р.в діях адвоката [PERSON] відсутні ознаки кримінального правопорушення. Допитані судом свідки [PERSON], [PERSON] підтвердили факт звернення 02.12.та 04.12 2013 року [PERSON] до адвоката [PERSON] з вимогою повернути їй документи. Згідно ст.3 Конституції України людина, її життя і здоров'я, честь і гідність визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Згідно ст.55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. Статтею 201 ЦК України передбачено, що честь, гідність і ділова репутація є особистими немайновими благами, які охороняються цивільним законодавством. Честь і гідність - важливі духовні нематеріальні блага, втілені у самій особистості (громадянина або організації). Вони визначають добре ім"я людини та позитивну репутацію організації. Право на честь і гідність громадянина є конституційним. Гідність - це певна самооцінка особистості своїх ділових, моральних та інших соціальних якостей, оскільки вона гарантується на її соціальній оцінці, то і честь, і гідність розглядаються у зв"язку між собою. Якщо людина адекватно оцінює свою поведінку, то вона є завжди гідною людиною. Ділова репутація - це певний імідж особи. Поняття «ділова репутація» вживається поряд із поняттями «честь», «гідність». У певному розумінні саме поняття «репутація» збігається з поняттям «честь» у її зовнішньому об'єктивному значенні. При цьому репутація людини залежить від неї самої, формується на основі її поведінки. Наскільки людина турбується за свою репутацію, можна судити виходячи з її вчинків. Репутація може бути позитивною або негативною і має рухомий характер залежно від того, на якій інформації вона базується. Ділова репутація являє собою приватний випадок репутації взагалі, яка склалася щодо особливостей конкретної фізичної особи (її переваг та недоліків). Відповідно до ч .3 ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути обґрунтованими, тобто ухвалене на основі повного і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. [PERSON] не надано доказів, що підтверджують поширення недостовірної інформації відповідачкою та, які наносять шкоду діловій репутації, честі та гідності. Так відомості, які порочать честь і гідність, повинні мати такі ознаки: а) містити інформацію щодо конкретних фактів поведінки певної особи або конкретних обставин її життя; б) містити загальну оцінку поведінки особи або конкретних обставин такої поведінки; в) стосуватися певної сфери життя чи діяльності громадянина або організації (професійна діяльність, інтимна сфера та інше). Згідно п. 18 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» від 27.02.2009 р. позивач повинен довести факт поширення інформації відповідачем, а також те, що внаслідок цього було порушено його особисті немайнові права. Суд не знаходить підстави визнавати інформацію викладену у заяві [PERSON] до Сумського МВ УМВС України в Сумській області від 04.12.2013 р. та у скарзі від 10.12.2013 р., доповненні від 16.01.2014 р. до скарги до голови кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури в Сумській області, недостовірною, оскільки п. 16 вказаної постанови зазначено, що у випадку, коли особа звертається до зазначених органів із заявою, в якій міститься та чи інша інформація, і в разі, якщо цей орган компетентний перевірити таку інформацію та надати відповідь, проте в ході перевірки інформація не знайшла свого підтвердження, вказана обставина не може сама по собі бути підставою для задоволення позову, оскільки у такому випадку мала місце реалізація особою конституційного права, передбаченого статтею 40 Конституції України, а не поширення недостовірної інформації.

Outcome: dismissed