Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-20 00:00:00

[PERSON] звернувся до Словянського міськрайонного суду Донецької області з позовною заявою до [PERSON] міської ради Донецької області про визнання права власності в порядку спадкування за законом, посилаючись на те, що він є сином померлої 27 грудня 2016 року [PERSON]. Рішенням Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 01 серпня 2017 року по справі № 219/8298/17 встановлено факт смерті його матері та отримано Свідоцтво про смерть [PERSON] І-НО № 999166 від 08 серпня 2017 року. Після чого він звернувся до нотаріуса та отримав консультацію про порядок отримання спадщини, де йому повідомили, що оскільки мати після смерті власника будинку, його батька [PERSON], належним чином не оформила право на спадщину, тому в розумінні Цивільного кодексу України - не стала власницею нерухомого майна: будинку № 76 по вул. Воскресенського Микитівського району м. Горлівка та земельної ділянки під ним. Згідно ст. 331 Цивільного кодексу України, право власності на нову річ, яка виготовлена (створена) особою, набувається нею, якщо інше не встановлено договором або законом. Право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до Закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. Оскільки його батько побудував даний обєкт нерухомості та у встановленому на той час радянською владою порядку отримав документи, що підтверджують право власності на будинок № 76 по вул. Воскресенського Микитівського району м. Горлівка та земельної ділянки під ним, став його власником в розумінні норм Цивільного кодексу України. Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). На підставі ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися в наслідок його смерті. Згідно до ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Відповідно до ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Відповідно до норм ч. 5 ст. 1268 ЦК незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини та згідно із ч. 3 ст. 1296 ЦК України відсутність Свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Згідно ст. 1297 ЦК України спадкоємець, що прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Так, він тривалий час дбав про матір, відносився до будинку, як до власного майна, сплачував комунальні платежі, облаштував та насаджував земельну ділянку. Вважає, що має право успадкувати будинок батьків, як єдиний спадкоємець, що належним чином дбав про спадкодавця та майно. Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може предявити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до ч. 2 ст. 12 ЦК України, нездійснення особою своїх цивільних прав не є підставою для їх припинення, крім випадків, встановлених законом. Згідно з ч. 4 ст. 41 Конституції України, ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є - непорушним. За ч. 2 ст. 22 Конституції України, конституційні права і свободи ґрунтуються і не можуть бути скасовані. В силу ч. 3 ст. 8 Конституції України, норми Конституції України є нормами прямої дії. Звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується. Відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно з ч. 1 ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. В силу п. 1 ч. 2 ст. 16 ЦК України, способом захисту цивільних прав та інтересів можуть бути визнання права. Просить суд визнати за ним право власності в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON], яка померла 27 грудня 2016 року на нерухоме майно, розташоване за адресою: Донецька область, м. Горлівка, вулиця Воскресенського, будинок № 76. Позивач [PERSON] до судового засіданні не зявився, хоча належним чином був повідомлений про дату, час та місце розгляду справи. 06 грудня 2017 року звернувся до суду з Заявою, в якій просить суд розглянути справу без його участі та задовольнити позовні вимоги в повному обсязі (а.с. 35). Представник відповідача - [PERSON] міської ради Донецької області до судового засідання не зявився. У звязку з тим, що м. Горлівка Донецької області віднесено до переліку населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють або здійснюють не в повному обсязі свої повноваження, затвердженого Розпорядженням Кабінету Міністрів України від 07 листопада 2014 № 1085-р., при цьому, з 27.11.2014 припинено приймання поштових відправлень на/з територію(ї) Донецької та Луганської областей до/з населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють або здійснюють не в повному обсязі свої повноваження, у т.ч. до/з м. Горлівка (згідно з інформацією, розміщеною на офіційному веб-сайті УДППЗ Укрпошта) (а.с.29). У відповідності до ч.7 ст. 128 ЦПК України «У разі ненадання учасниками справи інформації щодо їх адреси судова повістка надсилається: 1) юридичним особам та фізичним особам - підприємцям - за адресою місцезнаходження (місця проживання), що зазначена в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань; 2) фізичним особам, які не мають статусу підприємців, - за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку». Відповідно до ч.1 ст. 131 ЦПК України учасники судового процесу зобовязані повідомляти суд про зміну свого місця проживання (перебування, знаходження) або місцезнаходження під час провадження справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання або місцезнаходження судова повістка надсилається учасникам справи, які не мають офіційної електронної адреси та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів звязку, що забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, на останню відому судові адресу і вважається доставленою, навіть якщо учасник судового процесу за цією адресою більше не проживає або не знаходиться. Згідно до ч.11 ст. 128 ЦПК України «Відповідач, третя особа, свідок зареєстроване місце проживання (перебування), місцезнаходження чи місце роботи якого невідоме, викликається до суду через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, яке повинно бути розміщене не пізніше ніж за десять днів до дати відповідного судового засідання. З опублікуванням оголошення про виклик відповідач вважається повідомленим про дату, час і місце розгляду справи. У відповідності до п.1 [PERSON] спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 10-1437/0/4-14 від 13 жовтня 2014 року « При вирішенні питання про публікацію оголошення про виклик у суд через оголошення в пресі необхідно керуватися, крім Глави 7 Цивільного процесуального кодексу України Порядком визначення друкованого засобу масової інформації, у якому розміщуються оголошення про виклик до суду відповідача, третіх осіб, свідків, місце фактичного проживання ( перебування) яких невідоме, затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України від 25 січня 2006 року № 52 ( Порядок), а також Розпорядженням Кабінету Міністрів України від 18 грудня 2013 року № 1022-р. «Про друковані засоби масової інформації загальнодержавної та місцевої сфери розповсюдження, в яких у 2014 році розміщуються оголошення про виклик до суду відповідача, третіх осіб, свідків, місце фактичного проживання ( перебування) яких невідоме». Відповідно до п.2 Порядку оголошення про виклик до суду публікується в установлені законодавством строки у друкованому засобі масової інформації загальнодержавної сфери розповсюдження та в друкованому засобі масової інформації місцевої сфери розповсюдження за останнім відомим місцем проживання ( перебування) на території України відповідача, третіх осіб, свідків. Таким чином належним повідомленням відповідача буде вважатися його виклик у суд, здійснений одночасно у двох друкованих засобах масової інформації: загальнодержавної та місцевої сфер розповсюдження. При встановленні регіону, у якому має бути опубліковано відповідне оголошення, необхідно враховувати, що згідно з наведеною нормою Порядку визначальним фактором є не розташування суду, який розглядає справу, а останнє відоме місце проживання ( перебування) на території України відповідача. Оголошення у пресі Газеті «Урядовий курєр» про виклик до судового засідання представника відповідача [PERSON] міської ради Донецької області було опубліковано у Газеті «Урядовий курєр» № 233 (6102) від 09 грудня 2017 року (а.с.44). Оголошення на офіційному сайті Словянського міськрайонного суду Донецької області про виклик до судового засідання представника [PERSON] міської ради Донецької області було опубліковано на офіційному сайті Словянського міськрайонного суду Донецької області 27 листопада 2017 року (а.с.37) і тому з 27 листопада 2017 року відповідач [PERSON] міська рада Донецької області вважається належним чином повідомленим про дату, час та місце судового розгляду справи. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі зобовязані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що сторони та інші особи, які беруть участь у справі, не зявилися в судове засідання без поважних причин. Відповідач повідомлений у встановленому порядку ( належним чином) про час і місце судового розгляду справи не використав наданого законом права на участь у судовому засіданні, тому суд, враховуючи згоду позивача ( представника позивача), вважає можливим відповідно до правил ч.1 ст. 280 ЦПК України вирішити справу на підставі наявних у ній доказів та ухвалити заочне рішення. Представник відповідача [PERSON] міської ради Донецької області своєчасно і належним чином повідомлений про час і місце судового розгляду справи, в судове засідання не зявився, від нього не надійшло повідомлення про причини неявки, не використав наданого законом права на участь у судовому засіданні, тому суд, враховуючи згоду позивача (представника позивача), відповідно до положень частини першої статті 280 ЦПК України вважає можливим провести заочний розгляд справи, вирішити справу за наявними в матеріалах доказами та ухвалити заочне рішення. Суд, розглянувши подані учасниками справи документи та матеріали, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, обєктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] міської ради Донецької області про визнання права власності в порядку спадкування за законом не підлягають задоволенню з наступних підстав. Згідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 392 Цивільного кодексу України власник майна може предявити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Згідно зі ст. 16 Цивільного кодексу України способом захисту цивільних прав є визнання права. Як встановлено у судовому засіданні, 27 грудня 2016 року за місцем свого проживання в [INFO] померла мати позивача [PERSON], що підтверджується копією Свідоцтва про смерть серії І-НО № 999166 виданого 08 серпня 2017 року Бахмутським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області (а.с.10). На момент смерті [PERSON] була зареєстрована та проживала за адресою: [INFO], що підтверджується копією Домової книги для прописки громадян, які проживають за адресою: [INFO] (а.с.11-24). Після смерті [PERSON] залишилося спадкове майно, а саме: житловий будинок, який знаходиться за адресою: Донецька область, м. Горлівка, Микитівський район, вулиця Воскресенського, будинок № 76 та земельна ділянка. Стаття 12 ЦК України передбачає, що особа вільно, на власний розсуд, обирає способи захисту цивільного права. Як правило, особа, права якої порушено, може скористатись не будь-яким, а конкретним способом захисту свого права. Спосіб захисту порушеного права частіше за все визначається спеціальним законом, який регламентує конкретні цивільні правовідносини. Під способом захисту суб'єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на правопорушника. Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів передбачений ст. 16 ЦК України. У відповідності до положень ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов'язку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Відповідно до п. 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» відносини спадкування регулюються правилами ЦК, якщо спадщина відкрилася не раніше 1 січня 2004 року. Згідно ст.1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно з\~ст.1261 ЦК України\~у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця та той із подружжя, який його пережив, та батьки. З матеріалів справи вбачається, що позивач просить суд визнати за ним право власності на будинок за адресою: Донецька область, м. Горлівка, вулиця Воскресенського, будинок № 76 та на земельну ділянку під ним в порядку спадкування за законом. Так, згідно з ч. 1, 2 ст. 1269 ЦК України, спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто. Частиною 1 ст. 1270 ЦК України визначено, що для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Статтею 1272 ЦК України\~визначено наслідки пропущення строку для прийняття спадщини, зокрема, якщо спадкоємець протягом строку, встановленого\~ст. 1270 ЦК України, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. За письмовою згодою спадкоємців, які прийняли спадщину, спадкоємець, який пропустив строк для прийняття спадщини, може подати заяву про прийняття спадщини нотаріусу за місцем відкриття спадщини. За позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. Так, Заочним рішенням Артемівського міськрайонного суду Донецької області, номер справи 219/9371/17 від 20 листопада 2017 року [PERSON] визначено додатковий строк терміном у шість місяців з дня набрання рішенням законної сили для подання заяви про прийняття спадщини за законом, яка залишилася після смерті [PERSON], яка померла 27 грудня 2016 року (а.с. 36). Відповідно до\~ст. 1298 ЦК України\~спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобовязаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Пунктом 6 розділу 2 Методичних рекомендацій щодо вчинення нотаріальних дій, пов'язаних\~ із вжиттям заходів щодо охорони спадкового майна, видачею свідоцтв про право на спадщину та свідоцтв про право власності на частку в спільному майні подружжя, розроблених відповідно до п. 10 Прикінцевих та перехідних положень Закону України\~ N 614-VI від 1 жовтня 2008 року «Про внесення змін до Закону України "Про нотаріат"» із\~ змінами, внесеними згідно із Законом N 5076-VI від 05липня 2012 року та схвалених рішенням Науково-експертної ради з питань нотаріату при Міністерстві юстиції України від 29 січня 2009 року передбачено, що обовязковим документом, необхідним для видачі свідоцтва про право на спадщину є витяг\~ з\~ Реєстру\~ прав\~ власності на нерухоме майно. Тим самим пунктом передбачено, що за відсутності зазначеного вище витягу,\~ нотаріус роз'яснює спадкоємцю про\~ можливість\~ вирішення\~ зазначеного\~ питання\~ у судовому порядку. Аналогічні вимоги містяться у пункті 4.18 глави 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджених Наказом Міністерства юстиції України 22 лютого 2012 року\~ № 296/5 із наступними змінами та доповненнями. Статтею 18 ч. 2 Закону України\~ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» та п. 8 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2015 року № 1127\~ передбачено, що державна реєстрація права власності проводиться реєстратором при предявленні власником, у тому числі і документу, що посвідчує особу. Відповідно до п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ Відповідно до частини 5 статті 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Аналогічна норма міститься у п. 6\~ Постанови № 5 Пленуму\~ [PERSON] Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», відповідно до якого незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (частина пята статті 1268 ЦК). Відповідно до п. 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» відносини спадкування регулюються правилами ЦК, якщо спадщина відкрилася не раніше 1 січня 2004 року. Відповідно до ст. ст. 1216, 1218 ЦК України спадкуванням\~ є\~ перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної\~ особи,\~ яка\~ померла\~ (спадкодавця),\~\~ до\~\~ інших\~\~ осіб (спадкоємців), до\~ складу\~ спадщини\~ входять\~ усі права та обов'язки,\~ що належали\~ спадкодавцеві\~ на\~ момент\~ відкриття\~\~ спадщини\~\~ і\~\~ не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ч. 5 ст. 1268 ЦК України та п. 3.14 глави 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджених Наказом Міністерства юстиції України 22.02.2012\~ № 296/5 із наступними змінами та доповненнями незалежно\~ від\~ часу\~ прийняття\~ спадщини\~ вона\~\~ належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини, прийняття і відмова від прийняття спадщини можуть мати місце щодо всього спадкового майна. Спадкоємець не вправі прийняти одну частину спадщини, а від іншої частини відмовитись. Спадкоємець, який прийняв частину спадщину, вважається таким, що прийняв усю спадщину. Викладене також підтверджено і розясненням, наданим у п. 1 Узагальнення судової практики розгляду цивільних справ про спадкування Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ\~ № 24-753/0/4-13 від 16.05.2013, зі змісту якого вбачається, що відповідно до норм ч. 5 ст. 1268 ЦК незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини та згідно із\~\~ ч. 3 ст. 1296 ЦК відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Виникнення у спадкоємця права на спадщину, яке повязується з її прийняттям, як майнового права зумовлює входження права на неї до складу спадщини після смерті спадкоємця, який не одержав свідоцтва про право на спадщину (статті 1296, 1297 ЦК) та/або не здійснив його державної реєстрації (ст. 1299 ЦК України). \~Крім цього, відповідно до п. 24 роз'яснень Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» №7 від 30 травня 2008 року особа, яка не прийняла спадщину в установлений законом строк, може звернутися до суду з позовною заявою про визначення додаткового строку для прийняття спадщини відповідно до частини третьої ст. 1272 ЦК України. При цьому, слід враховувати наявність або відсутність спадкової справи стосовно спадкодавця у державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини, наявність у матеріалах справи обґрунтованої постанови про відмову нотаріуса у вчиненні нотаріальної дії, зокрема відмови у видачі свідоцтва про право на спадщину. Згідно до\~ п.3.1 [PERSON] спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 24-753/0/4-13 від 16 травня 2013 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» «Відповідно до ст. 67 Закону України «Про нотаріат» Свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою всіх спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, встановленому цивільним законодавством. Якщо нотаріусом обгрунтовано відмовлено у видачі Свідоцтва про право на спадщину, виникає цивільно-правовий спір, що підлягає розглядові у позовному провадженні. Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку, в тому числі й у випадку визначення судом за позовом спадкоємця додаткового строку для прийняття спадщини. Без звернення спадкоємців до нотаріальної контори за одержанням свідоцтва про право на спадщину збільшується ймовірність порушення прав інших осіб, спадкоємців за заповітом, спадкоємців, які прийняли спадщину. Відповідно до ч.1 ст. 1298 ЦК України свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям після закінчення шести місяців із часу відкриття спадщини, тому спір про спадкування може бути вирішений лише після закінчення цього строку. Якщо спадкоємець не прийняв спадщину, його вимоги про визнання права власності на спадкове майно не підлягають задоволенню судом. Прийняття спадщини спадкоємцем, який звертається з вимогою про визнання права власності на спадкове майно, має встановлюватись належними доказами: копіями документів із спадкової справи, якщо така справа заводилася нотаріусом, довідками з житлово експлуатаційних організацій, сільських, селищних рад за місцем проживання спадкодавця». Главою 86 ЦК України, а також спеціальним законодавством, зокрема Законом України «Про нотаріат», підзаконними нормативними актами, визначено нотаріальний порядок оформлення права на спадщину, що відповідає встановленій законодавством сукупності функцій, притаманній юрисдикційній діяльності судів та нотаріусів. Це знайшло також підтвердження у п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року №7 «Про судову практику в справах про спадкування». Згідно до\~ [PERSON] спеціалізованого суду\~ України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 24-753/0/4-13 від\~ 16 травня 2013 року «Про\~ судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» п.1 «Слід звернути увагу на наявність у матеріалах справи обґрунтованої постанови про відмову нотаріуса у вчиненні нотаріальної дії, зокрема, відмови у видачі Свідоцтва про право на спадщину». З [PERSON] Першої [PERSON] державної нотаріальної контори № 893/01-16 від 04 грудня 2017 року, вбачається, що спадкова справа після смерті [PERSON], померлої 27 грудня 2016 року, не заводилася. До Першої [PERSON] державної нотаріальної контори з питання прийняття спадщини ніхто не звертався (а.с. 38, 39-40). Проаналізувавши встановлені судом фактичні обставини по справі у їх сукупності, суд приходить до висновку, що вимоги [PERSON] про визнання права власності в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON], яка померла 27 грудня 2016 року, на нерухоме майно, розташоване за адресою: Донецька область, м. Горлівка, вулиця Воскресенського, будинок № 76, задоволенню не підлягають, оскільки визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку, та може відбуватися лише після отримання обґрунтованої відмови нотаріуса у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом або за заповітом, яке у матеріалах справи відсутнє, оскільки позивач [PERSON], не звертався до Нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини після того як йому було визначено додатковий строк для прийняття спадщини. Таким чином, суд приходить до переконання, що [PERSON] не прийняв у визначеному законом порядку спадщину, оскільки не звернувся до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини, що підтверджено [PERSON] Першої [PERSON] державної нотаріальної контори № 893/01-16 від 04 грудня 2017 року, в якому зазначено, що спадкова справа після смерті [PERSON], померлої 27 грудня 2016 року, не заводилася, з питанням про прийняття спадщини ніхто не звертався, тому вимоги [PERSON] про визнання права власності на спадкове майно не підлягають задоволенню судом. Також суд вважає за потрібне розяснити, що позивач не позбавлений можливості звернутися до суду з таким самим позовом, у разі, якщо після звернення до нотаріальної контори йому буде відмовлено у видачі Свідоцтва про право на спадщину за законом та надано нотаріусом обґрунтовану Постанову про відмову у вчинення нотаріальної дії. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed