Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-16 00:00:00

Позивач в грудні 2012 року звернулась до суду з позовом до відповідача про усунення перешкод у користуванні житловим приміщенням, шляхом зняття з реєстрації. Позовні вимоги мотивовані тим, що позивач зареєстрована та проживає разом із своїми малолітніми дітьми [PERSON], [INFO], [PERSON]. [INFO], [PERSON] [INFO], в квартирі [ADDRESS]. Крім того, у даній квартирі зареєстрована [PERSON] Проте відповідач уже понад 9 років у квартирі не проживає, оскільки ще у 2003 році виселилася та переїхала на постійне місце проживання до Козятинського району у с. Вівсяники. Вона не приймає участі в утриманні квартири, не сплачує кошти за житлово-комунальні послуги, усі витрати, пов'язані з утриманням квартири позивач здійснює самотужки та в повному обсязі. Дана квартира не приватизована і належить до державного житлового фонду. Відповідач є квартиронаймачем, а позивач із своїми дітьми члени сім'ї квартиронаймача. Разом з тим, в ордері, крім [PERSON], зазначено дошлюбне прізвище позивача. Остання неодноразово зверталася до відповідача із вимогою знятись із реєстрації у зв'язку із тим, що вона фактично в квартирі не проживає та не сплачує комунальні послуги. Проте відповідач повідомила, що не збирається допомагати в утриманні квартири, а зніметься з реєстрації лише на підставі рішення суду. Тому позивач змушена була звернутися із даним позовом до суду та згідно зменшених позовним вимог просила суд постановити рішення яким визнати [PERSON] такою, що втратила право користування квартирою [ADDRESS], усунути перешкоди у користуванні житловим приміщенням, шляхом зняття останньої з реєстрації. Позивач та її представник в судовому засіданні позов підтримали та просили суд його задовольнити. В судовому засіданні позивач підтвердила, що відповідач забрала свої речі, раз в рік приїжджала до квартири, влаштовувала скандали, забороняла робити ремонт. При цьому пояснила, що вимушена була звернутись з відповідним позовом до суду, оскільки відповідач не бажає приватизовувати квартиру. Відповідач та її представник в судовому засіданні заперечили проти позиву з тих підстав, що відповідач вимушена була поїхати в село, де доглядала свою престарілу матір до смерті, а потім проживала в селі на період виконання сільськогосподарських робіт з тим, щоб допомогти своїй доньці та внукам. Представник третьої особи Вінницької міської ради заперечила проти позову з тих підстав, що квартира була передана відповідачу разом з донькою, а позивач звернулась до суду із позовом, щоб позбавити відповідача права на приватизацію. Представник третьої особи Замостянського РВ у м. Вінниці УДМС України у Вінницькій області до судового засідання не з'явився, до суду надійшла його заява про розгляд справи у його відсутність, не заперечує проти задоволення позову. Свідок [PERSON] в судовому засіданні підтвердила, що [PERSON] проживала в селі тимчасово, їздила в місто, оскільки в селі немає де жити. Свідок [PERSON] пояснила, що відповідач давно не проживала за вказаною адресою. Влітку бачила біля квартири з сумками. Свідок [PERSON], чоловік [PERSON], пояснив, що проживає в даній квартирі 11 років. [PERSON] живе в селі, однак коли вона приїжджає, виникають постійні скандали, це буває навесні, восени. Свідок [PERSON] пояснила, що [PERSON] вона взагалі не бачила, проживає там з червня 2010 року. Свідок [PERSON] в судовому засіданні підтвердила, що бачила [PERSON], як та приїжджала з села з сумками. Свідок [PERSON] суду пояснила, що в селі в [PERSON] погані умови для проживання, вона часто привозила з села доньці сумки. При цьому в зв'язку зі скандалами декілька разів ночувала у свідка. Вислухавши осіб, які беруть участь в справі, дослідивши матеріали справи, суд встановив такі факти і відповідні їм правовідносини. Відповідно до ч. 3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підстави своїх вимог або заперечень, надавши докази відповідно до вимог ст. ст. 57-60 ЦПК України. Згідно із ч. 2 ст. 60 ЦПК України, докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (ст. 212 ЦПК України). Статтею 9 ЖК України визначено, що ніхто не може бути обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Відповідно до ст. 64 ЖК України члени сім'ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов'язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. До членів сім'ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім'ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. За положеннями ч. 2 ст. 65 ЖК України особи, що вселилися в жиле приміщення як члени сім'ї наймача, набувають рівного з іншими членами сім'ї права користування жилим приміщенням, якщо при вселенні між цими особами, наймачем та членами його сім'ї, які проживають з ним, не було іншої угоди про порядок користування жилим приміщенням. Відповідно до ст. 71 ЖК України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Якщо наймач або члени його сім'ї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору - судом. Згідно ст. 72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Відповідно до п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 квітня 1985 року «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами житлового кодексу України», судовому розгляду підлягають спори, пов'язані з договором найму жилого приміщення, і зокрема, про визнання і втрату права на жиле приміщення. Відповідно до п. 11 суд може визнати особу такою, що втратила право користування жилим приміщенням, лише з однієї вказаної підстави, передбаченої ст. 71 або ст. 107 ЖК України. В п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 квітня 1985 року "Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України" судам роз'яснено, що у справах цієї категорії необхідно з'ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. В разі їх поважності (перебування у відрядженні, у осіб, які потребують догляду, внаслідок неправомірної поведінки інших членів сім'ї, тощо) суд може продовжити пропущений строк. Наведене свідчить про те, що при вирішенні питання про втрату права на користування жилим приміщенням з'ясуванню підлягають термін відсутності такої особи та поважність причини цієї відсутності. Судом встановлено, що на підставі ордера № 126 [PERSON] разом з донькою [PERSON] надано право на зайняття однієї кімнати площею 14,4 кв.м. в будинку [ADDRESS]. [PERSON] зареєстрована та проживає разом із своїми малолітніми дітьми: [PERSON], [INFO], [PERSON]. [INFO], [PERSON] [INFO] року в квартирі [ADDRESS]. Крім того, у даній квартирі зареєстрована [PERSON], що підтверджується копією довідки № 892 від 10.11.2012 року (а.с.6). Згідно актів про тимчасову відсутність особи, зареєстрованої в житловому приміщенні від 10 листопада 2012 року та 24 грудня 2013 року (а.с. 7, 73) [PERSON] за адресою: [ADDRESS] не проживає з 2003 року. Відповідно до довідок Вівсяницької сільської ради Козятинського району Вінницької області від 1 грудня 2011 року та 22 червня 2012 року відповідач [PERSON] проживає в с. Вівсяники Козятинського району без реєстрації місця проживання (а.с. 8, 9). Згідно відповіді Вівсяницької сільської ради Козятинського району Вінницької області від 19 грудня 2013 року на території сільської ради по [ADDRESS], який рахується за померлою [INFO] року [PERSON], матір'ю [PERSON], яка після смерті матері спадщину на будинок та присадибну земельну ділянку не переоформила і в якому вона проживає, коли приїжджає в село (а.с. 76). Згідно акту обстеження даного будинку від 19 грудня 2013 року (а.с. 77) на даний час [PERSON] в будинку не проживає. Будинок глинобитний, потребує капітального ремонту, для тимчасового проживання придатний. Проаналізувавши обставини справи, осіб, які беруть участь в справі, та дослідивши матеріали справи, суд вважає, що в задоволенні позову слід відмовити в зв'язку з його недоведеністю. Суд вважає, що позивач не надав суду належних та допустимих доказів на підтвердження факту, що матір позивача - відповідач [PERSON] не проживає в спірній квартирі понад шість місяців без поважних причин, що позивач разом з чоловіком не чинить перешкод відповідачу в користуванні спірною квартирою, що в спірній квартирі відсутні особисті речі відповідача, що між сторонами відсутня будь-яка інша домовленість щодо користування спірною квартирою, а також, що відповідач крім спірної квартири має в користуванні чи у власності інше належне житло. Надані позивачами акти від 10 листопада 2012 року та 24 грудня 2013 року не підтверджують факт непроживання відповідача у спірній квартирі з 2003 року без поважних причин, оскільки як встановлено в судовому засіданні відповідач періодично проживала як в спірній квартирі, так і в селі Вівсяники. При цьому як було встановлено та не оспорювалось сторонами вона здійснювала догляд за хворою матірю, яка померла [INFO] року. В подальшому вона проживала в селі для здійснення сільськогосподарських робіт. Також в судовому засіданні встановлено, що між сторонами склались неприязні стосунки, виникали часті скандали, що є в тому числі причиною для проживання відповідача в селі. Не можуть бути підставою для задоволення позову пояснення свідків. Так, суд критично оцінює пояснення свідка [PERSON] про непроживання відповідача з 2003 року в квартирі, оскільки свідок в даному будинку проживає з 2010 року, про що вона повідомила в судовому засіданні. Також не може бути підставою для задоволення позову пояснення свідка [PERSON], зацікавленої особи - чоловіка позивача, оскільки він в судовому засіданні підтвердив, що [PERSON] приїжджала періодично навесні та восени, при цьому влаштовувала скандали. Дані обставини підтверджують неможливість проживання відповідача в спірній квартирі та той факт, що особа не втратила інтерес до наданої їй в користування квартири. Інші свідки підтвердила, що [PERSON] періодично приїжджала в квартиру, привозила продукти харчування. За наведених обставин суд вважає, що слід відмовити в задоволенні позовних вимог про визнання особи втратившою право користування житловим приміщенням, оскільки факт відсутності відповідача у квартирі за адресою: [ADDRESS] понад шість місяців без поважних причин в ході судового розгляду справи не встановлений. Також не може бути підставою для задоволення позову посилання про небажання відповідача приватизовувати квартиру, оскільки вони не грунтуються на нормах Закону. Суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позовних вимог про усунення перешкод в користуванні шляхом зняття з реєстрації як похідних та в звязку з їх необгрунтованістю та безпідставністю. Суд також звертає увагу, що в цій частині позов підлягає залишенню без задоволення з наступних підстав. Відповідно до ст. 7 ЗУ «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть. У відповідності до вимог ст. 88 ЦПК України судові витрати по сплаті судового збору слід залишити за позивачем. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed