Jurisdiction: civil
Date: 2018-08-19 00:00:00

У червні 2018 року [PERSON] звернулася до суду з позовною заявою до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання доньки [PERSON], [INFO]. В обґрунтування позовних вимог позивачка посилається на те, що з 14.02.2009 року позивачка перебуває у зареєстрованому шлюбі з відповідачем. Позивачка та відповідач мають спільну доньку [PERSON], [INFO], яка на даний час перебуває на утриманні позивачки. Протягом останнього часу відносини з відповідачем погіршились, що призвело до фактичного їхнього припинення. На даний час сторони перебувають у процесі розірвання шлюбу. Основну частку витрат з матеріального забезпечення доньки несе позивачка самостійно, однак їй важко самостійно забезпечити доньці належне утримання, достатнє для її віку. Позивачка також вказує на те, що угоду про добровільну сплату аліментів між нею та відповідачем не досягнуто, а відповідач має можливість та зобов'язаний сплачувати аліменти на утримання доньки. У зв'язку з наведеним, у позовній заяві позивачка просить розглядати справу в порядку спрощеного провадження та стягнути з [PERSON] на її користь аліменти в розмірі 1/4 частки його заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно і до досягнення дитиною повноліття. Позивачка в судове засідання не з'явилася, проте подала клопотання про розгляд справи за її відсутності, а також вказала, що позовні вимоги підтримує та просить їх задоволити у повному обсязі. Відповідач в судове засідання не з'явився, проте надав суду письмову заяву зі змісту якої вбачається, що він визнає позовні вимоги [PERSON] та погоджується на стягнення з нього аліментів у розмірі 1/4 частини його заробітку, справу просить слухати за його відсутності. У відповідності з ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось у зв'язку з відсутністю сторін. Встановивши фактичні обставини справи, дослідивши та оцінивши докази, на яких матеріали справи та наявні докази, здійснивши системний аналіз норм чинного законодавства, що підлягають застосуванню до спірних правовідносин, суд встановив наступні обставини справи та дійшов висновку, що позов належить задоволити, зважаючи на таке. Ухвалою суду від 19.06.2018 року відкрито провадження у даній справі та ухвалено проводити розгляд в порядку спрощеного позовного провадження. Крім того, ухвалою суду від 01.06.2018 року позивачці обґрунтовано було відмовлено у видачі судового наказу про стягнення аліментів з [PERSON] на утримання доньки [PERSON] у зв'язку з відсутністю можливості встановити зареєстроване місце проживання відповідача (ч.9 ст.165 ЦПК України), тому позивачка правомірно звернулась до суду із позовом в порядку загального позовного провадження. Судом встановлено, що згідно свідоцтва про шлюб від 14.02.2009 року серії [NUMBER], виданого відділом реєстрації актів цивільного стану Нетішинського міського управління юстиції у Хмельницькій області, 14.02.2009 року зареєстровано шлюб між сторонами, актовий запис №18. [PERSON] та [PERSON] є батьками [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження останньої, серія [NUMBER] від 11.01.2010 року, актовий запис №5. Спірні правовідносини виникли між сторонами щодо стягнення аліментів на утримання дитини, що регулюються положеннями сімейного законодавства України. Відповідно до ст.180, ч.1 ст.182 СК України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. При визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Згідно з ч.3 ст.181 Сімейного кодексу України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Статтею 183 Сімейного кодексу України встановлено, що частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину. Відповідно до ст.182 Сімейного кодексу України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно ч.1 ст.191 Сімейного кодексу України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви. Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України №789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. На підставі вищевикладеного, враховуючи визнання відповідачем позову в повному обсязі, а також обов'язок батьків утримувати своїх малолітніх дітей, суд приходить до висновку, що позовні вимоги слід задоволити повністю та стягнути з відповідача на користь позивачки аліменти на утримання доньки [PERSON] у розмірі 1/4 частки його заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно і до досягнення дитиною повноліття. У відповідності з ст.141 ЦПК України і Закону України "Про судовий збір", з відповідача в дохід держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 704,80 гривень. Відповідно до ч.1 ст.430 ЦПК України суд приходить до висновку про наявність підстав для того, щоб допустити до негайного виконання рішення суду у межах суми платежу за один місяць, передбаченого цим рішенням суду.

Outcome: approved