Jurisdiction: civil
Date: 2020-07-22 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Служба миттєвого кредитування», третя особа: Товариство з обмеженою відповідальністю «Українське бюро кредитних історій», в якому просить визнати недійсним кредитний договір (публічний договір) №1917131456252 від 20.06.2019 укладений на підставі заяви-анкети для отримання кредиту між Товариством з обмеженою відповідальністю «Служба миттєвого кредитування» та [PERSON] , в обґрунтування якого зазначила наступне. Всередині літа 2019 року на мобільний телефон позивачки почали приходити повідомлення про наявність заборгованості за кредитним договором по кредиту перед компанією «Бистрозайм», оскільки позивач не отримувала кредити вона не звернула увагу на ці повідомлення. 09.10.2019 позивач отримала повідомлення від компанії «Бистрозайм» про наявність заборгованості за кредитним договором від 20.06.2019, заборгованість по якому складає станом на 09.10.2019 у розмірі 15070,00 гривень, з пропозицією погашення вказаної заборгованості із зазначенням реквізитів платежу. Аналогічні повідомлення почали отримувати і родичі позивачки. З вищевказаних повідомлень вбачалось, що позивачу були перераховані кошти на розрахунковий рахунок в ПАТ «ПУМБ», у зв`язку з чим позивач звернулась до банку та отримала довідку про відсутність на її ім`я будь-яких відкритих рахунків. 09.10.2019 позивачка звернулась до Вознесенівського ВП ДВП ГУНП в Запорізькій області із заявою про вчинення відносно неї вищезазначених неправомірних дій. 05.12.2019 позивач отримала в «Приват 24» повідомлення про зниження кредитного ліміту, а наступного дня про його закриття до моменту погашення заборгованості в іншому банку. На сайті ТОВ «Українське бюро кредитних історій» позивач дізналася про існування кредитного договору укладеного від її імені з ТОВ «Служба миттєвого кредитування» №f587964f-499b-4684-b349-35469e3da0a3 від 20.06.2019 на суму 2500 гривень. В грудні 2019 року позивачка звернулась до ТОВ «Служба миттєвого кредитування» та повідомила останнього про те що не оформлювала вищевказаного кредиту, однак наступного дня позивачу прийшло повідомлення що договір не є шахрайським та запропоновано було звернутися до кредитора, та за необхідністю до правоохоронних органів. У зв`язку з тим, що позивач не укладала договір з відповідачем на отримання коштів, однак відповідач продовжовує нараховувати відсотки по кредиту, позивач вимушена звернутися до суду з вказаним позовом про визнання кредитного договору недійсним. Ухвалою суду від 14.02.2020 вказану позовну заяву [PERSON] прийнято до розгляду та відкрито провадження порядку загального позовного провадження, розпочато у справі підготовче провадження та призначено підготовче судове засідання. 12.03.2020 на адресу суду від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому представник відповідача заперечує проти задоволення позовних вимог, посилаючись на необґрунтованість позову, оскільки у відповідача є данні від ПАТ «ПУМБ» про отримання позивачем на картку кредиту за кредитним договором в онлайн режимі у розмірі 2500 грн. Крім того представник відповідача зазначив, що при укладені спірного договору не було порушено жодного алгоритму укладення електронного договору відповідно до вимог Закону України «Про електронну комерцію», у зв`язку з чим, просить у задоволенні позову відмовити 06.04.2020 на адресу суду від позивача надійшла відповідь на відзив, відповідно до якої позивач заперечує укладання кредитного договору, оскільки підтверджень підписання анкети-заяви цифровим підписом відповідачем не надано, з анкети не можливо встановити який рахунок і в якому банку було відкрито, в анкеті зазначені відомості які не відповідають дійсності, а саме, зазначено невідому позивачу контактну особу та відсутність дітей. Крім того, позивач зазначила, що у період з 09.06.219 по 12.09.2019 перебувала за межами України, про що надала копію закордонного паспорту. Просить суд її позов задовольнити. Ухвалою суду від 20.05.2020 підготовче провадження по справі закрито та справу призначено до судового розгляду, та відмовлено в задоволенні клопотання позивача про витребування доказів. Ухвалою суду від 17.06.2020 судом визнано обов`язковою явку представника відповідача для надання пояснень по доводам викладеними у відзиві. 06.07.2020 на адресу суду від представника ТОВ «Служба миттєвого кредитування» надійшли письмові заперечення на відповідь на відзив, відповідно до яких викладені заперечення на доводи позивача. Просить в задоволенні позовної заяви відмовити. В судове засідання призначене на 23.07.2020 сторони надали заяви, від кожного окремо, в яких просили провести розгляд справи без їх участі з урахуванням раніше наданих пояснень. В судове засідання представник третьої особи не з`явився, причини неявки суду не повідомив, повідомлявся належним чином, клопотань та заяв на адресу суду не надходило. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі, якщо відповідно до положень Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального засобу не здійснюється. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, встановивши фактичні обставини справи, суд приходить до наступного висновку. Із заяви-анкети для отримання кредиту №1917131456252 від 20.06.2019 вбачається, що позивач, ознайомившись з Умовами надання та обслуговування кредитів, що розміщенні на офіційному сайті відповідача - ТОВ «Служба миттєвого кредитування» www.bistrozaim.ua, на підставі заяви-анкети, наданих нею на сайті www.bistrozaim.ua або у відділенні товариства, просила надати кредит на особисті потреби у розмірі 2500 грн., строком на 16 днів до 05.07.2019 та зобов`язалася повернути кредит у розмірі 2500 грн., сплатити проценти у розмірі 800,00 грн, а також зобов`язалася при простроченні оплати за кредитом та процентами сплатити процент за користування кредитом з розрахунку 2% за кожен день користування (730 відсотків річних або 732 відсотки річних якщо на період користування кредитом припадає високосний рік). Також, в заяві зазначено, що при виникненні заборгованості клієнт зобов`язується сплатити неустойку у вигляді штрафу у розмірі 3% від суми виданого кредиту та пеню у розмірі 1% від суми заборгованості починаючи з першого дня заборгованості (а.с. 21). Згідно Інформаційної виписки з кредитної історії позивача [PERSON] , загальна заборгованість за договором №f587964f-499b-4684-b349-35469e3da0a3 від 20.06.2019, станом на 24.01.2020, становить 23774,00 грн. (а.с.16-18). Згідно талону-повідомлення з Єдиного обліку №228180 про прийняття і реєстрацію заяви (повідомлення) про кримінальне правопорушення та іншу подію, заяву [PERSON] про те, що з 30.07.2019 почали поступати погрози від невідомого, який представився представником «Бистрозайм» (а.с.19). З копії Витягу з ЄРДР №12020080060001598 від 17.06.2020 вбачається, що за заявою [PERSON] внесено відомості про вчинення кримінального правопорушення за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України, а саме: про те, що 20.06.2019 невстановлена особа шахрайським шляхом за допомогою мережі Інтернет, шляхом використання персональних даних, а саме: паспорту громадянина України на ім`я [PERSON] , оформила кредитні кошти в ТОВ «Служба миттєвого кредитування» у розмірі 2500,00 гривень на банківську картку, що не належить останній. Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частиною першою - третьою, п`ятою та шостою ст. 203 ЦК України. Згідно ч.ч.1-3, 5 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Згідно з ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, установлених договором, а позичальник - повернути кредит та сплатити відсотки. Відповідно до ст. 1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним. У ч. 2 ст. 207 ЦК України зазначено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Відповідності до ч. 1 ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Частиною 2 статті 639 ЦК України визначено, що якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Згідно ч. 3 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідно до ч. 6 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. Частиною 8 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» встановлено, що у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору. Інформаційна система суб`єкта електронної комерції, який пропонує укласти електронний договір, має передбачати технічну можливість особи, якій адресована така пропозиція, змінювати зміст наданої інформації до моменту прийняття пропозиції. За правилами ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію», якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України "Про електронний цифровий підпис", за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Відповідно до п. 12 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» одноразовий ідентифікатор - це алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір. Частиною 12 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» встановлено, що електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. З аналізу положень п. 6, 12 ч. 1 ст. 3, ст. 11, 12 Закону України «Про електронну комерцію», ст. 13 Закону України «Про споживче кредитування» слідує, що клієнт має бути ідентифікований одразу при реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній мережі за допомогою електронного підпису або електронного цифрового підпису, інших аналогів власноручних підписів і лише на етапі акцептування пропозиції про укладення договору акцепт підписується одноразовим ідентифікатором, який відповідно до п.п. 6, 12 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» є алфавітно-цифровою послідовністю. Дослідивши заяву - анкету №1917131456252 від 20.06.2019 суд встановив, що вона не підписана позивачем, оскільки не містить ні алфавітно-цифрової послідовності, передбаченої законом для одноразового ідентифікатора, ні електронного, ні електронного цифрового підпису, ні аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) позивача. Матеріали справи також не містять даних про те, що особа позивача була належним чином ідентифікована при його реєстрації в ІТС відповідними електронним підписом, електронним цифровим підписом чи іншим аналогом власноручного підпису. Тобто, в матеріалах справи відсутні докази щодо укладення кредитного договору з використанням власних персональних даних [PERSON] на отримання кредитних коштів у сумі 2500 грн. в онлайн - режимі на підставі заяви-анкети №1917131456252 від 20.06.2019. Матеріали справи не містять і доказів того, що відповідачем виконані умови кредитного договору №1917131456252 від 20.06.2019 та надано саме позивачу кредит у розмірі 2500 грн., оскільки згідно довідки ПАТ «ПУМБ» від 15.01.2020, в період з 20.06.2019 по 14.01.2020 будь-які рахунки на ім`я позивача не відривались та діючих карткових (поточних) рахунків немає (а.с. 20). Доказів надання позивачу коштів у розмірі 2500 грн. представником відповідача суду не надано. Крім того, суд зазначає, що у статті 509 ЦК України вказано, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Разом з цим, в матеріалах справи відсутні будь-які докази, з яких би вбачалось існування між позивачем та відповідачем кредитних або інших зобов`язальних правовідносин. Суд вказує, що інформація ТОВ «Українського бюро кредитних історій» з кредитної історії позивача про наявність у позивача заборгованості за договором №f587964f-499b-4684-b349-35469e3da0a3 від 20.06.2019 не є належним доказом на підтвердження укладення зазначеного кредитного договору, оскільки згідно ст. 5 Закону України «Про організацію формування та обігу кредитних історій» джерелами формування кредитних історій є відомості, що надаються до Бюро користувачами - юридичними або фізичними особами - суб`єктами господарської діяльності, які укладають кредитні правочини та відповідно до Договору надають і мають право отримувати інформацію, що складає кредитну історію. З огляду на викладене, враховуючи приписи ч. 2 ст. 207, ст. 1055 ЦК України, якими встановлені вимоги щодо обов`язкової письмової форми кредитного договору, з огляду на те, що кредитний договір №1917131456252 від 20.06.2019 не підписаний позивачем у відповідності до ст.12 Закону України «Про електронну комерцію», а також те, що в матеріалах справи відсутні будь-які інші докази, як укладення договору, так і існування між сторонами кредитних або зобов`язальних правовідносин, суд приходить до висновку, що договір №1917131456252 від 20.06.2019 є неукладеним. Суд зазначає, що відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання стороною (сторонами) вимог, які встановлені ст. 203 ЦК, саме на момент вчинення правочину. Не може бути визнаний недійсним правочин, який не вчинено. Зокрема, не є укладеними правочини (договори), у яких відсутні встановлені законодавством умови, необхідні для їх укладення (відсутня згода за всіма істотними умовами договору; не отримано акцепт стороною, що направила оферту; не передано майно, якщо відповідно до законодавства для вчинення правочину потрібна його передача тощо). Аналогічні роз`яснення містяться в п. 8 постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними». Враховуючи вищевикладене, з огляду на те, що судом встановлено, що договір №1917131456252 від 20.06.2019 є неукладеним, суд приходить до висновку, що позовні вимоги про визнання недійсним кредитного договору - не підлягають задоволенню.

Outcome: dismissed