Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-16 00:00:00

02 липня 2020 року адвокат Петренко О.М., яка дії в інтересах позивача [PERSON] на підставі договору про надання юридичних послуг № 18 від 18.05.2020, звернулась до Московського районного суду м. Харкова з позовною заявою до Московського відділу державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків), третя особа - [PERSON] , в якій просить звільнити позивача від сплати заборгованості по аліментам у розмірі 120 000 гривень, нарахованої Московським відділом державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) за період часу з червня 2015 року по квітень 2020 рік, стягнути з відповідача на користь [PERSON] судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 840,80 гривень та витрати на адвоката у розмірі 15 000 гривень. В обґрунтування позовних вимог зазначила, що з 2003 року позивач перебуває у зареєстрованому шлюбі з третьою особою [PERSON] , від шлюбу мають неповнолітню дитину [PERSON] , [INFO] . В кінці квітня позивачу стало відомо, що [PERSON] звернулася до виконавчої служби про стягнення з позивача аліментів на утримання спільної дитини. Для з`ясування всіх обставин, позивач звернувся до Московського ВДВС, де йому було надано копію постанови про відкриття виконавчого провадження від 21 квітня 2020 року та копію постанови про арешт майна боржника через наявну заборгованість по сплаті аліментів від 22 квітня 2020 року. Крім того, позивачу стало відомо, що рішенням Московського районного суду м. Харкова від 30 червня 2015 року з останнього стягнуто аліменти на користь [PERSON] на утримання неповнолітньої дитини [PERSON] в розмірі ј частини від усіх видів заробітку, але не менше, ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 10 червня 2015 року і до повноліття дитини. 07 травня 2020 року позивачу на його звернення було надано розрахунок заборгованості по аліментам, які нараховувалися, виходячи з середньомісячної заробітної плати для відповідної місцевості з червня 2015 року по час звернення до суду з позовною заявою, сума заборгованості склала 120 000 грн. з урахуванням виконавчого збору, витрат виконавчого провадження та штрафів. Позивач вважає, що нарахування заборгованості відбулося з порушенням діючого законодавства, оскільки у період часу з 2015 року по березень 2020 року він разом з [PERSON] та їх спільної дочкою проживали однією сім`єю, вели спільне господарство, мали спільний бюджет. Враховуючи те, що [PERSON] звернулася до виконавчої служби лише у квітні 2020 року, тобто після припинення спільного проживання однією сім`єю, тому нарахування заборгованості з 2015 року по березень 2020 року є незаконним та безпідставним, оскільки в зазначений період позивач опікувався дочкою, придбавав їй одяг, іграшки, ліки та сплачував за відвідування гуртків, після припинення спільного проживання позивач в добровільному порядку сплачує аліменти на утримання дочки. Ухвалою Московського районного суду м. Харкова від 08 липня 2020 року справу за позовною заявою [PERSON] до Московського відділу державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Харків), третя особа - [PERSON] про звільнення від сплати заборгованості по аліментам передано за підсудністю на розгляд до Червонозаводського районного суду м.Харкова. Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 08 вересня 2020 року цивільну справу передано в провадження суді Червонозаводського районного суду м.Харкова Демченко С.В. Ухвалою Червонозаводського районного суду м. Харкова від 10 вересня 2020 року провадження по справі відкрито та призначено розгляд справи в порядку загального позовного провадження в підготовчому судовому засіданні. 06\~жовтня 2020\~року представник\~відповідача -\~Московського відділу\~державної виконавчої\~служби у\~місті Харкові\~Східного міжрегіонального\~управління Міністерства\~юстиції (м.\~Харків)\~ Габрієлова\~Н.Ю.,\~яка діє\~на підставі\~довіреності №57221\~від 23\~березня 2020\~року,\~подала через\~канцелярію суду\~відзив,\~в якому\~просила відмовити\~ [PERSON] у задоволенні позовних вимог у повному обсязі, посилаючись на те, що на підставі заяви стягувача та виконавчого листа №643/9510/15-ц, виданого 26 листопада 2015 року Московським районним судом м. Харкова, на виконання та з метою забезпечення виконання рішення суду про стягнення з позивача аліментів на утримання неповнолітньої дитини [PERSON] була винесена постанова про відкриття виконавчого провадження та постанова про арешт майна боржника. Позивачу був здійснений розрахунок заборгованості зі сплати аліментів, починаючи з 10 червня 2015 року, що відповідає положенням ст.ст.194, 195 СК України. Вказує, що позивачем не було надано жодних доказів на підтвердження сплати ним аліментів, придбання одягу, іграшок, ліків та сплати коштів за гуртки. Дійсно позивач сплатив на депозитний рахунок відділу виконавчої служби грошові кошти в якості аліментів, а саме: 19.06.2020 2230 грн., 17.07.2020 1150 грн., 07.08.2020 1115 грн., 02.09.2020 1115, 00 грн., проте вказані суми є частковою сплатою аліментів, що не відповідає щомісячному їх розміру. Ухвалою Червонозаводського\~районного суду\~м.\~Харкова від\~30\~жовтня 2020\~року підготовче провадження у цивільній справі закрито, справу призначено до судового розгляду у відкритому судовому засіданні з повідомленням учасників справи, клопотання представника позивача адвоката Петренко Олени Миколаївни та третьої особи [PERSON] про допит свідків задоволено. Позивач у судове засідання, не з`явився, про місце, день та час судового розгляду справи був повідомлений належним чином, заяв про відкладення розгляду справи не подавав. Представник позивача адвокат Петренко О.М. у судовому засіданні просила позовні вимоги задовольнити повному обсязі, пославшись на обставини, викладені у позові, підкресливши, що у період з червня 2015 року до квітня 2020 року, за який позивачу нарахована заборгованість зі сплати аліментів, останній проживав однією сім`єю зі стягувачем [PERSON] , вони мали спільний бюджет, разом утримували спільну доньку [PERSON] , що також підтверджується поясненнями вказаних осіб, тому нарахування позивачу заборгованості зі сплати аліменів за вказаний період є безпідставним та незаконним. Представник відповідача - Московського відділу державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків), повноваження якого підтвержені належним чином, у судове засідання з`явився, про місце, день та час судового розгляду був повідомлений своєчасно та належним чином. Третя особа [PERSON] у судовому засіданні заперечувала щодо задоволення позову у повному обсязі та просила відмовити. Суд, дослідивши надані сторонами докази у їх сукупності, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини, що виникли між сторонами. У судовому засіданні встановлено та не заперечується сторонами по справі, що з 2003 року позивач перебуває з [PERSON] у зареєстрованому шлюбі. Від шлюбу мають неповнолітню дочку [PERSON] , [INFO] . Заочним рішенням Московського районного суду м. Харкова від 30 червня 2015 року позов [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини задоволено. Стягнуто з [PERSON] щомісячно аліменти на утримання неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , у розмірі ј частини від усіх видів його заробітку (доходу), але не менше ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 10 червня 2015 року, і до повноліття дитини на користь матері дитини [PERSON] . На виконання заочного рішення Московського районного суду м. Харкова від 30 червня 2015 року судом 26 листопада 2015 року виданий виконавчий лист №643/9510/15-ц. 21 квітня 2020 року старшим державним виконавцем Московського відділу державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) Бакало В.О. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження №61859649 з виконання виконавчого листа №643/9510/15-ц, виданого 26 листопада 2015 року Московським районним судом м. Харкова. 21 квітня 2020 року старшим державним виконавцем Бакало В.О. постанову про відкриття виконавчого провадження від 21 квітня 2020 року направлено боржнику [PERSON] та стягувачу [PERSON] 22\~квітня 2020\~року старшим державним виконавцем Московського відділу державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) Бакало В.О. винесено постанову про арешт майна боржника у виконавчому провадженні № 61859649 та накладено арешт на все рухоме та нерухоме майно, що належить боржнику [PERSON] , оскільки боржником у добровільному порядку борг не сплачується. Відповідно до розрахунку заборгованості по аліментам від 07 травня 2020 року заборгованість [PERSON] за виконавчим листом по справі №643/9510/15-ц, виданим 26 листопада 2015 року Московським районним судом м. Харкова, за період з 10 червня 2015 року по 01 травня 2020 року складає 93521 грн. 83 коп. Старшим державним виконавцем Московського відділу державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) Бакало В.О. надано відповідь на запит адвоката Петренко О.М. щодо неможливості здійснення перерахунку заборгованості з 21 квітня 2020 року, оскільки це суперечить чинному законодавству. Отже між сторонами виникли правовідносини з приводу виконання аліментних зобов`язань. Суд, на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин та досліджених в судовому засіданні наданих доказів, прийшов до такого висновку. За вимогами ст. 150 СК України батьки зобов`язані забезпечувати належне утримання та виховання дітей. Відповідно до ст. 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Відповідно до положень ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Статтею 11 Закону України "Про охорону дитинства" визначено, що кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Відповідно до ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, частин 7, 8, 9 ст. 7 СК України під час вирішення будь - яких питань щодо дітей суд повинен виходити з найкращого забезпечення інтересів дітей. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Згідно з положеннями ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Частиною першою статті 9 СК України встановлено, що подружжя, батьки дитини, батьки та діти, інші члени сім`ї та родичі, відносини між якими регулює цей Кодекс, можуть врегулювати свої відносини за домовленістю (договором), якщо це не суперечить вимогам цього Кодексу, інших законів та моральним засадам суспільства. Згідно з положеннями ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до ст. 188 СК України закріплено, що батьки можуть бути звільнені від обов`язку утримувати дитину, якщо дохід дитини набагато перевищує дохід кожного з них і забезпечує повністю її потреби. Згідно з ч. 3 ст. 195 СК України розмір заборгованості за аліментами обчислюється державним виконавцем, приватним виконавцем, а в разі виникнення спору - судом. Частиною другої статті 197 СК України встановлено, що за позовом платника аліментів суд може повністю або частково звільнити його від сплати заборгованості за аліментами, якщо вона виникла у зв`язку з його тяжкою хворобою або іншою обставиною, що має істотне значення. Зі змісту даної норми слідує, що підставою для звільнення від сплати заборгованості за аліментами - можуть бути лише ті істотні обставини, які вплинули та пов`язані із самим фактом виникнення такої заборгованості. Інших підстав для звільнення від сплати заборгованості за аліментами діюче законодавство не перебачає. Вказана правова норма не встановлює конкретного, вичерпного переліку обставин, які можуть бути підставою для звільнення (повного або часткового) від сплати заборгованості за аліментами. Питання про те, чи мають обставини, на які посилається платник аліментів, істотне значення, у кожному конкретному випадку вирішує суд. Повне або часткове звільнення платника аліментів від сплати заборгованості за аліментами можливе лише за його позовом. За наявності встановлених судом обставин, що мають істотне значення, платник аліментів може бути повністю або частково звільнений від сплати заборгованості за ними на підставі судового рішення. Позивач не погоджується із здійсненим державним виконавцем розрахунком заборгованості з аліментів за період з 10 червня 2015 року квітень 2020 року, стверджуючи, що у цей період він мешкав разом зі своєю дружиною та дочкою однією сім`єю, опікувався дочкою, купував їй іграшки, одяг, ліки сплачував кошти за гуртки, які відвідувала дочка, тому вважає, що нарахування заборгованості за цей період є незаконним та не відповідає чинному законодавству. В судовому засіданні позивач надавав пояснення про те, що у період з червня 2015 року по квітень 2020 офіційно ніде не працював, проживав разом з дружиною [PERSON] та спільною донькою у батьків дружини за адресою: [ADDRESS] , мав мінливий заробіток, але завжди надавав дружині матеріальну допомогу на утримання спільної дитини, при цьому конкретних сум та періодів, коли він надавав таку допомогу, не вказав. Третя особа [PERSON] у судовому засіданні не заперечувала, що у період з червня 2015 року по квітень 2020 року позивач проживав разом з нею та їхньою донькою разом у квартирі її батьків, але підкреслила, що це був «гостьовий шлюб», оскільки відносини між подружжям були напруженими. Підтвердила той факт, що позивач офіційно не був працевлаштований. Зазначила, що дійсно надавав їй матеріальну допомогу на утримання спільної дитини, але досить незначні суми 200-500 гривень раз у місяць. З 2016 року батьки перестали надавати їй матеріальну допомогу. Коштів, які вона заробляє, не вистачало на утримання дитини, тому лише у 2020 році пред`явила виконавчий лист до виконання. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що [PERSON] та [PERSON] є її батьками. Батько нею опікувався рідко, давав невеликі кошти на продукти, але в основному за всі витрати сплачували мати, яка нею і опікувалась, купляла одяг. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що є знайомою [PERSON] приблизно 10 років, мешкає у тому ж будинку за адресою: [ADDRESS] . До 2015 року позивач [PERSON] та [PERSON] мешкали як повноцінна сім`я, а з 2015 року вже не мешкали однією сім`єю, позивач то приходив, то уходив. Позивача бачила рідко. [PERSON] всі витрати щодо утримання дитини здійснювала самостійно. Зі слів [PERSON] відомо, що позивач матеріальну допомогу не надавав. Свідок [PERSON] у судовому засіданні пояснив, що знайомий з позивачем зі школи, працював разом з позивачем неофіційно, заробітна плата позивача складала 10-15 тисяч гривень. Зі слів позивача йому відомо, що частину коштів він віддавав дружині [PERSON] . Один раз у 2019 році та два рази у 2020 році на прохання позивача передавав [PERSON] грошові кошти у розмірі приблизно від 500 до 1500 гривень, але точну суму не пам`ятає. Свідок [PERSON] у судовому засіданні пояснила, що позивач є її рідним братом. Позивач разом з [PERSON] проживали разом однією сім`єю вдома у [PERSON] до початку 2020 року. У цей період позивач працював, але не офіційно, займався збиранням меблів. Розмір його доходу невідомий. Відповідно до ч.1 ст. 194 СК України аліменти можуть бути стягнуті за виконавчим листом за минулий час, але не більш як за десять років, що передували пред`явленню виконавчого листа до виконання. В судовому засіданні встановлено, що у квітні 2020 року [PERSON] звернулася до Московського відділу державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) з заявою про примусове виконання виконавчого листа №643/9510/15-ц, виданого 26 листопада 2015 року Московським районним судом м.Харкова, яким стягнуто з [PERSON] щомісячно аліменти на утримання неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , у розмірі ј частини від усіх видів його заробітку (доходу), але не менше, ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 10 червня 2015 року і до повноліття дитини, на користь матері дитини [PERSON] . З розрахунку заборгованості по аліментам вбачається, що заборгованість нараховується починаючи з 10 червня 2015 року, що відповідає змісту заочного рішення Московського районного суду м. Харкова від 30 червня 2015 року. Як вбачається з матеріалів справи, рішення суду про стягнення аліментів не оскаржувалось, набрало законної сили 06 серпня 2015 року, на підставі вказано рішення суду 26 листопада 2015 року видано виконавчий лист Позивач у судовому засіданні вказав, що дізнався про заочне рішення Московського районного суду м.Харкова у квітні 2020 року, але із заявою про його скасування не звертався, оскільки з ним згоден. Пред`явлення позивачем [PERSON] виконавчого листа до відділу державної виконавчої служби в квітні 2020 року не звільняє відповідача від обов`язкового виконання рішення суду в добровільному порядку. [PERSON] звернулася до виконавчої служби з виконавчим листом у квітні 2020 року, тобто після спливу майже п`яти років з моменту отримання вказаного виконавчого листа, тому суд вважає, що службовими особами державної виконавчої служби не порушені вимоги щодо стягнення аліментів за минулий час та заборгованості за аліментами. Примусове виконання судових рішень в Україні покладається на Державну виконавчу службу, яка входить до системи органів Міністерства юстиції України. Державний виконавець здійснює необхідні заходи щодо своєчасного і повного виконання рішення, зазначеного в документі на примусове рішення. Порядок стягнення аліментів визначено Законом України «Про виконавче провадження». Отже, за наявності судового рішення про стягнення аліментів, яке перебуває на примусовому виконанні в органах ДВС, боржник зобов`язаний здійснювати відрахування на сплату аліментів в порядку визначеному законом. Відповідно до ч.2 ст.197 СК України за позовом платника аліментів суд може повністю або частково звільнити його від сплати заборгованості за аліментами, якщо вона виникла у зв`язку з його тяжкою хворобою або іншою обставиною, що має істотне значення. Отже, законодавцем встановлено, що лише за наявності вищевказаних обставин, що мають істотне значення, платник аліментів може бути повністю або частково звільнений від сплати заборгованості за ними на підставі судового рішення. При цьому,\~суд з\~урахуванням встановлених\~обставин і\~сукупності належних\~та допустимих\~доказів,\~може вирішити\~питання щодо\~звільнення від\~сплати заборгованості\~з аліментів,\~а не\~зобов`язаний це\~зробити. Згідно з ч.1\~ст.81 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.1\~ст.80 ЦПК України\~достатніми є доказами, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять предмета доказування. Позивач не надав суду жодного доказу про тяжку хворобу. Проживання позивача разом з [PERSON] у період з червня 2015 року по квітень 2020 року та часткового надання матеріальної допомоги у розмірі, що не відповідає розміру аліментам, встановленим законом, що підтверджено у судовому засіданні поясненнями сторін по справі та показаннями свідків, не є тією обставиною, яка у розумінні ч. 2 ст. 197 СК України має істотне значення, отже не є підставою для звільнення позивача від сплати заборгованості за аліментами. Стороною позивача не доведено існування жодних істотних обставин, які б могли слугувати достатньою підставою для повного звільнення від заборгованості за аліментами. Як визначено\~ст.194 СК України, аліменти можуть бути стягнуті за виконавчим листом за минулий час, але не більш як за десять років, що передували пред`явленню виконавчого листа до виконання. Заборгованість за аліментами стягується незалежно від досягнення дитиною повноліття. Згідно із частиною третьою\~статті 195 СК України\~розмір заборгованості за аліментами обчислюється державним виконавцем, приватним виконавцем, а в разі виникнення спору - судом. Порядок стягнення аліментів на виконання рішення суду передбачений\~статтею 74 Закону України «Про виконавче провадження»\~і відповідно до частини сьомої цієї статті суд вирішує питання заборгованості лише у разі спору про її розмір (чинний на час розгляду справи). Системний аналіз вказаних норм права дає підстави дійти висновку, що законодавець визначив обов`язок державного виконавця обчислювати розмір заборгованості за аліментами і водночас імперативно закріпив, що у разі незгоди заінтересованої особи з визначеним (обчисленим) державним виконавцем розміром заборгованості за аліментами, спір вирішується судом за заявою заінтересованої особи у порядку, встановленому законом. З урахуванням викладеного, з огляду на те, що позивачем не доведено в судовому засіданні існування обставин, передбачених ч.2 ст.197 СК України, наявність яких є можливою підставою для звільнення від заборгованості з аліментів, яка нарахована відповідачем з дотриманням вимог ст.194, 195 СК України, суд вважає за необхідне в задоволенні позову відмовити. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи, що суд прийшов до висновку про відмову в задоволенні позову судові витрати слід залишити за позивачем. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed