Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-10 00:00:00

У серпні 2020 року позивач [PERSON] звернулась до суду з вищевказаним позовом, в якому просить позбавити [PERSON] батьківських прав відносно [PERSON] , [INFO] . В обґрунтування позовних вимог вказала, що відповідач ухиляється від виконання батьківських обов`язків відносно свого малолітнього сина. Доглядом, вихованням та утриманням дитини займається позивач. Крім того, наслідком такого ухилення відповідача від виконання своїх батьківських обов`язків наявні обставини, які шкодять інтересам дитини, а саме відсутність можливості зареєструвати дитину за адресою проживання, поставити на облік до дитячого лікаря та влаштувати до дошкільного навчального закладу. 07.08.2020 року відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями вказану справу передано на розгляд судді Цуранову А.Ю. 03.09.2020 року ухвалою судді відкрито провадження у справі та призначено розгляд в порядку загального позовного провадження у відкритому судовому засіданні. 05.04.2021 року заочним рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області вказаний позов задоволено, позбавлено батьківських прав [PERSON] відносно малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] судовий збір в розмірі 840,80 грн. 06.09.2021 року ухвалою суду поновлено [PERSON] строк звернення до суду із заявою про перегляд заочного рішення, задоволено заяву [PERSON] про перегляд заочного рішення, скасовано заочне рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 05.04.2021 року у справі за позовом [PERSON] до [PERSON] , третя особа Служба у справа дітей Білоцерківської міської ради про позбавлення батьківських прав та призначено справу до розгляду за правилами загального позовного провадження у відкритому судовому засіданні. 11.11.2021 року представником позивача заявлено клопотання про виклик свідків: [PERSON] та [PERSON] . Позивач в судовому засіданні підтримала позов та просила його задовольнити, пояснивши, що відповідач взагалі не цікавиться дитиною, не давав згоди на реєстрацію дитини з нею, не сплачує аліменти. З відповідачем перестали проживати коли дитині було місяць, місце проживання і номер телефона з цього часу вона не змінювала. За цей час відповідач навіть не привітав дитину з днем народження, перешкод у спілкуванні не створювала, борг по аліментах становить 125 000 грн. Представник позивача зазначив, що відповідач був присутнім на підготовчому судовому засіданні, в подальшому в судові засідання не з`являвся, позов підтримав повністю. Відповідач в судовому засіданні заперечував відносно задоволення позову, пояснив, що після народження дитини [PERSON] забрали батьки, він проживав у Білій Церкві та купував речі дитині разом з позивачем, через декілька місяців поїхав в Польшу, працював там три місяці, після чого місяць жив у Білій Церкві , а з осені 2019 року переїхав та проживає в Черкаській області. Позивач не виходила на зв`язок, приїжджав до неї у вихідні, двері ніхто не відчиняв, не звертався в поліцію щодо перешкод, має трьох дітей. Зараз не має можливості приїхати до дитини через карантин, оскільки він не вакцинований, а на території України введено «червоні» зони. Визнав, що має заборгованість по аліментах, однак не погоджується з нарахованим розміром, тому не платить, буде платити після перерахунку, виконавцем заблоковані зарплатні рахунки, звертався до виконавця, щоб їх розблокували і зробили перерахунок, ним подана скарга на дії державного виконавця. Коли приймалось рішення по аліментах він був у Польші. Зазначив, що хоче знайти взаєморозуміння з дружиною і бачитись з дитиною, не був проти реєстрації місця проживання дитини разом з позивачем. Представник третьої особи в судовому засіданні позов і висновок щодо вирішення судового спору про позбавлення [PERSON] батьківських прав підтримала. Заслухавши пояснення позивача, її представника, відповідача та представника третьої особи, покази свідка та дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне. Позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] від спільного проживання мають сина [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] . Рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 29.05.2020 року у справі 357/1409/20 шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано. Згідно розрахунку № 99021 від 10.07.2020 року Білоцерківського МВ ДВС, за [PERSON] рахується заборгованість по сплаті аліментів, яка станом на 01.07.2020 року становить 32 309,50 грн. Згідно довідки Управління адміністративних послуг Білоцерківської міської ради № 2357/09 від 30.07.2019 року, [PERSON] , [INFO] зареєстрована та проживає за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до рішення Виконавчого комітету Білоцерківської міської ради Київської області № 740 від 09.12.2020 року, позбавлення батьківських прав [PERSON] щодо його малолітнього сина [PERSON] , [INFO] є доцільним та таким, що відповідає інтересам дитини. У вказаному рішенні зазначено, що на засідання комісії, де було розглянуто питання доцільності підготовки та подання до суду висновку органу опіки та піклування про позбавлення батьківських прав [PERSON] , останній не з`явився, подав письмові пояснення, в яких зазначив, що має бажання приймати участь у вихованні та розвитку сина. [PERSON] змінила прізвище з « [PERSON] » на « [PERSON] », що підтверджується копією свідоцтва про зміну імені серії [NUMBER] від 31.08.2021 року, актовий запис № 71. Відповідно до довідок ДНЗ № 3 «Веселка», [PERSON] , [INFO] зарахований в дошкільний заклад з 19.04.2021 року. Вихованням дитини займаються: мама [PERSON] , дідусь [PERSON] , бабуся [PERSON] . В матеріалах справи також містяться копії: позовної заяви [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] про зменшення розміру аліментів, ухвали Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 27.09.2021 року у справі № 703/2635/21 про відкриття загального провадження у справі, судовий наказ Смілянського міськрайонного суду Черкаської області № 703/2233/21 про стягнення аліментів на утримання дочки у розмірі 1/4 частки від доходу (заробітку), свідоцтва про шлюб між [PERSON] з [PERSON] серії [NUMBER] від 27.03.2021 року, свідоцтва про народження [PERSON] серії [NUMBER] від 08.07.2021 року, заочного рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 03.09.2019 року № 357/4373/19 за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів на дитину та коштів на особисте утримання, інформаційна довідка з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 283945216 від 10.11.2021 року. Згідно розрахунку № 105693 від 10.11.2021 року Білоцерківського МВ ДВС, за [PERSON] рахується заборгованість по сплаті аліментів, яка станом на 01.11.2021 року становить 75 308,25 грн. Вказані обставини підтверджуються наявними в матеріалах справи письмовими доказами. Свідок [PERSON] в судовому засіданні повторно надала покази про те, що проживає по сусідству з позивачем, дуже часто бачиться та добре знає дитину, жодного разу не бачила там відповідача, позивач зі своїми батьками займається вихованням дитини. За два з половиною роки не чула, щоб відповідачу створювались перешкоди у спілкуванні з дитиною. Позивач та її представник в судовому засіданні не підтримали клопотання про виклик та допит свідка [PERSON] , зазначивши, що останній надасть аналогічні за змістом покази попереднього свідка. При вирішенні справи суд виходить з наступного. Стаття 9 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року (далі - Конвенція про права дитини), ратифікованої Україною згідно з постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ, зобов`язує держави-учасниці забезпечувати, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Відповідно до частини першої, другої статті 12 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Відповідно до ст. 164 Сімейного кодексу України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Мати, батько можуть бути позбавлені батьківських прав щодо усіх своїх дітей або когось із них. Пленум Верховного Суду України в п. 15, 16 Постанови № 3 від 30.03.2007 року "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" роз`яснив, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно їх утримують та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування своїми обов`язками. Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України). Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків. Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків. Європейський суд з прав людини у справі «Хант проти України» від 07.12.2006 року (заява № 31111/04) наголошував на тому, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (параграф 57, 58). У статті 9 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989 року зазначено, що держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. У рішенні по справі «Мамчур проти України» від 16.07.2015 року (заява № 10383/09) Європейський суд з прав людини зауважував, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте основні інтереси дитини є надзвичайно важливими (параграф 100). З огляду на вказане, суд вважає, що позбавлення відповідача батьківських прав, тобто природніх прав, наданих батькам щодо дітей на їх виховання, захист їх інтересів та інших прав, які виникають із факту кровної спорідненості з дітьми, є крайнім заходом впливу, необхідність застосування якого за обставин саме цієї справи не доведено. Відповідач в судовому засіданні просив не позбавляти його батьківських прав, оскільки він хоче спілкуватись з дитиною, має намір погашати заборгованість по аліментам. При вирішенні судом питання щодо позбавлення батьківських прав визначальним є ставлення батька до сина, бажання спілкуватися і брати участь у його вихованні, недоведеності свідомого нехтування відповідачем своїми батьківськими обов`язками, наявності конфлікту між колишнім подружжям, а також те, що батько дитини проти позбавлення батьківських прав заперечує. Вказане узгоджується з позицією Верховного Суду від 13.03.2019 року у справі № 631/2406/15-ц. Суд також звертає увагу, що навіть звернення до суду із заявою про перегляд заочного рішення суду про позбавлення відповідача батьківських прав відносно малолітнього сина [PERSON] , участь в судовому засіданні, свідчить про його небайдужість до дитини. В силу ч. 6 ст. 19 СК України суд може не погодитись з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. Враховуючи фактичні обставини справи, на думку суду, лише самого висновку органу опіки та піклування про доцільність позбавлення відповідача батьківських прав та встановлення факту неналежного виконання своїх обов`язків щодо виховання дітей, згідно із положеннями діючого в Україні сімейного законодавства, є недостатнім для позбавлення особи батьківських прав, враховуючи при цьому вік дитини та ставлення батька до цього питання. За таких обставин, враховуючи те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд вважає, що у задоволенні позову про позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно сина [PERSON] , [INFO] слід відмовити. Разом з тим, як зазначає Пленум Верховного суду України у постанові від 30.03.2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька та матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення батьківських прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини і поклавши на орган опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків. Сукупність зібраних у справі доказів свідчить, що відповідач не в повній мірі виконував батьківські обов`язки щодо виховання малолітнього [PERSON] . Таким чином, суд дійшов висновку про те, що відповідача слід попередити про необхідність зміни його ставлення до виховання дитини і покласти на відповідний (компетентний) Орган опіки та піклування, залежно від фактичного місця проживання дитини [PERSON] і відповідача, контроль за виконанням [PERSON] своїх батьківських обов`язків.

Outcome: dismissed