Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-10 00:00:00

28 жовтня 2015 року позивач звернувся в суд з позовом до відповідачів про виселення без надання іншого жилого приміщення. Позовні вимоги обгрунтовує тим, що з відповідачем [PERSON] він перебував у зареєстрованому шлюбі. Після реєстрації шлюбу остання разом з своїм сином від першого шлюбу [PERSON] перейшли жити в квартиру, що належить йому на праві приватної власності. Рішенням Локачинського районного суду від 12 червня 2015 року шлюб між ними розірвано. Однак, відповідачі надалі проживають у його квартирі. Подальше спільне проживання є неможливим, адже між ними постійно виникають конфлікти, що супроводжуються побоями, погрозами та образами. Такі обставини в сім'ї негативно вплинули на стан його здоров'я, він є інвалідом ІІ групи, постійно змушений звертатися за медичною допомогою та до працівників міліції. Просить виселити відповідачів з квартири, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], без надання їм іншого жилого приміщення. У судовому засіданні\~\~позивач заявлені вимоги підтримав повністю з підстав, викладених\~\~у позовній заяві, просить\~\~задовольнити\~\~позов. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~ Відповідач [PERSON] позов не визнала та пояснила, що протягом останніх 10 років вона проживає та зареєстрована у спірній квартирі. Відносини з позивачем є конфліктними з січня 2015 року, останній постійно провокує сварки, неодноразово наносив їй тілесні ушкодження. Спірне жиле приміщення вона та її діти використовують за призначенням, іншого жилого приміщення, куди б вони могли піти, у неї не має, вважає, що спільне проживання є можливим, а тому заперечує проти позову повністю. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з'явився, хоча своєчасно та належним чином у відповідності до вимог ч.5 ст. 74 ЦПК України був повідомлений про місце, дату і час розгляду справи. Про поважні причини неявки не повідомив, будь-яких клопотань, заяв суду не подав. Суд, заслухавши пояснення\~\~позивача, відповідача, дослідивши письмові докази у справі, приходить до висновку, що у задоволенні позову слід відмовити з наступних підстав. Судом встановлено, що позивачу [PERSON] на праві приватної власності належить квартира, що знаходиться за адресою: Волинська обл., Локачинський район, с. Привітне, вул. Центральна (Леніна), 43/2, що стверджується свідоцтвом про право власності на житло від 03 березня 1995 року, витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та довідкою Привітненської сільської ради № 1059 від 01 грудня 2015 року (а.с.7,21,47). Згідно із поясненнями сторін, довідкою Привітненської сільської ради № 888 від 19 жовтня 2015 року, позивач у вищезазначеній квартирі проживає разом із [PERSON], її сином [PERSON], який на даний час перебуває на військовій строковій службі, а також дочкою [PERSON] (а.с.22). В період з серпня 2007 року по червень 2015 року сторони [PERSON] та [PERSON] перебували в шлюбі. Рішенням Локачинського районного суду від 12 червня 2015 року шлюб між ними розірвано (а.с.3-4). Статтею 156 Житлового кодексу Української РСР (далі - ЖК України) передбачено, що члени сім'ї власника жилого будинку(квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщеннямнарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Члени сім'ї власника будинку зобов'язані дбайливо ставитися до жилого будинку (квартири). Повнолітні члени сім'ї власника зобов'язані брати участь у витратах по утриманню будинку (квартири) і придомової територіїта проведенню ремонту. Сам факт припинення сімейних відносин із власником квартири не позбавляє колишніх членів його сім'ї права користуватися займаним приміщенням і не є підставою для їх виселення з цього жилого приміщення. Право вимагати в судовому порядку виселення колишніх членів сім'ї власник жилого будинку (квартири) має відповідно до ст. 157 ЖК України, але за наявності обставин, передбачених ч.1 ст. 116 цього Кодексу. Відповідно до ч.1 ст. 116 ЖК України, якщо наймач, члени його сім'їабо інші особи, які проживають разом з ним, систематично руйнують чи псують жиле приміщення, або використовують його не за призначенням, або систематичним порушенням правил співжиття роблять неможливим для інших проживання із ними в одній квартирічи в одному будинку, а заходи запобігання і громадського впливу виявились безрезультатними, виселення винних на вимогу наймодавця або інших заінтересованих осіб провадиться без надання іншого жилого приміщення. Разом з тим, виселення за цією нормою - крайня міра. Вона застосовується тільки до винних осіб, які систематично руйнують чи псують жиле приміщення або порушують правила співжиття. Під систематичністю розуміють скоєння двох або більше правопорушень. При триваючій антигромадській поведінці виселення винного може статися і при повторному порушенні, якщо раніше вжиті заходи попередження або громадського впливу не дали позитивних результатів. В ході судового розгляду позивачем не надано належних доказів в підтвердження наявності підстав для виселення відповідачів, визначених ч.1 ст.116 ЖК України. Як вбачається із матеріалів, наданих Локачинським відділенням поліції Горохівського відділу поліції, позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] протягом 2015 року неодноразово звертались до правоохоронних органів за фактами сімейних сварок між ними. За результатами перевірок як позивачу так і відповідачу виносились офіційні попередження про неприпустимість вчинення насильства в сім'ї. 28 квітня 2015 року їх обох було притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 173-2 КУпАП та поставлено на профілактичний облік за категорією "сімейний насильник". 18 лютого 2015 року в ЄРДР були внесені відомості за ознаками вчинення [PERSON] злочину, передбаченого ч.1 ст. 125 КК України, за заявою позивача. Однак, кримінальне провадження закрито за заявою останнього про відмову від обвинувачення. З цієї ж підстави 02 липня та 08 жовтня 2015 року за заявами [PERSON] були закриті кримінальні провадження за ознаками вчинення позивачем злочинів, передбачених ч.1 ст. 125 КК України (а.с.44, 48-59). Отже, вина [PERSON] у спричиненні шкоди здоров'ю позивача не доведена. Щодо вчинення насильства в сім'ї вбачається вина обох. Доказів тривалої антигромадської поведінки відповідача [PERSON] не здобуто, остання позитивно характеризується за місцем проживання (а.с.46). Крім того, із пояснень позивача та долучених ним до матеріалів справи документів не вбачається, які перешкоди в користуванні спірною квартирою (і в чому вони полягають конкретно) йому як власнику житла чинить відповідач [PERSON], які порушення правил співжиття допущені останнім, які заходи запобігання та громадського впливу застосовувались до нього і виявились безрезультатними. Відповідно до ч.1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Згідно із ч.4 ст. 9 ЖК України ніхто не може бути виселений із займаного житлового приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. За таких обставин суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позову повністю.

Outcome: dismissed