Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-23 00:00:00

У травні 2017 року позивач [PERSON] звернулася до Печерського районного суду м. Києва з позовом до відповідача [PERSON] про відшкодування збитків. Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що є вкладником ПАТ «Дельта Банк» на підставі укладеного 18.02.2015 Договору №011-20514-180215 банківського вкладу (депозиту) «Лояльний» у доларах США у розмірі 20 000,00 доларів США. Також, зазначає, що під час тимчасової адміністрації їй було виплачено 200 000,00 грн., а тому неповернутою залишилася сума у розмірі 222 948 грн., які позивач вважає збитками, та які просить стягнути з відповідача, як власника істотної участі ПАТ «Дельта Банк». Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив позов задовольнити з підстав, викладених у ньому. Представник відповідача у судовому засіданні позов не визнав, посилаючсиь на викладене в письмових запереченнях, просив відмовити в задоволенні позову в повному обсязі. Суд, заслухавши пояснення представника позивача та представника відповідача, з'ясувавши обставини справи та перевіривши їх доказами шляхом дослідження письмових доказів в матеріалах справи, надходить до наступних висновків. Відповідно до положень ч. 1 ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Судом встановлено, що 18.02.2015 між позивачем та ПАТ «Дельта Банк» укладено Договір №011-20514-180215 банківського вкладу (депозиту) «Лояльний» у доларах США у розмірі 20 000,00 доларів США. (а.с. 8-9) 02.03.2015 на підставі постанови Правління Національного банку України за №150 «Про віднесення публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до категорії неплатоспроможних», виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 02.03.2015 за №51 «Про запровадження тимчасової адміністрації у публічному акціонерному товаристві «Дельта Банк», згідно з яким з 03.03.2015 запроваджено тимчасову адміністрацію та призначено уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації у AT «Дельта Банк». Уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації в AT «Дельта Банк» призначено Кадирова В. В. Як зазначає позивач, нею було отримано гарантовану Фондом гарантування вкладів фізичних осіб грошову суму у розмірі 200 000,00 грн. Водночас, неповернутою залишилася сума у розмірі 222 948 грн., які позивач вважає збитками, та які просить стягнути з відповідача, як власника істотної участі ПАТ «Дельта Банк». Процедура задоволення вимог кредиторів за рахунок майна банку визначена Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб». Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 4 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", основним завданням Фонду є забезпечення функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб та виведення неплатоспроможних банків з ринку. На виконання свого основного завдання Фонд, зокрема, організовує відчуження активів і зобов'язань неплатоспроможного банку, продаж неплатоспроможного банку або створення та продаж перехідного банку. Згідно з вимогами ст. 49 ЗУ «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», уповноважена особа Фонду припиняє приймання вимог кредиторів після закінчення 30 днів з дня опублікування відомостей відповідно до частини другої статті 45 цього Закону. Будь-які вимоги, що надійшли після закінчення цього строку, вважаються погашеними, крім вимог вкладників у межах гарантованої Фондом суми відшкодування за вкладами. У ч. 4 ст. 52 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» передбачено, що вимоги кожної наступної черги задовольняються в міру надходження коштів від продажу майна (активів) банку після повного задоволення вимог попередньої черги. Відповідно до ч. 3 ст. 53 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», ліквідація банку вважається завершеною, а банк ліквідованим з моменту внесення запису про це до Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців. Водночас, лише після складення реєстру акцептованих вимог кредиторів, затвердження реальної ліквідаційної маси банку, продажу майна банку та задоволення вимог кредиторів в процесі ліквідації банку в порядку черговості, визначеної ст. 52 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», можна встановити розмір вимог кредиторів, що не покривається наявними активами банку, тобто конкретний розмір завданих кредиторам збитків. Таким чином, позивач є кредитором банку у заявленому розмірі позовних вимог, і станом на час розгляду справи ці кошти їй не повернуто. Передбачене відповідно до ст. 58 Закону України «Про банки і банківську діяльність» покладення відповідальності на власників істотної участі банку у випадку визнання його неплатоспроможним не є автоматичним. Така відповідальність може бути застосована до власників істотної участі лише за наявності їх вини у настанні неплатоспроможності банку. Частиною 1 ст. 1166 ЦК України передбачено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Виходячи з положень вказаних норм Закону відповідальність особи у вигляді обов'язку відшкодувати шкоду наступає лише за наявності в сукупності таких умов, які утворюють склад цивільного правопорушення, а саме: наявність шкоди, протиправність поведінки, причинний зв'язок між поведінкою і шкодою, вина. Протиправна поведінка заподіювача шкоди полягає у порушенні правової норми, що виявляється у здійсненні заборонених правовою нормою дій або в утриманні в здійсненні наказів правової норми діяти певним чином. Наявність такої умови цивільно-правової відповідальності, як причинний зв'язок між протиправною поведінкою і шкодою, зумовлена необхідністю встановлення факту, що саме протиправна поведінка конкретної особи, на яку покладається така відповідальність, є тією безпосередньою причиною, що з необхідністю та невідворотністю спричинила збитки. Вина є суб'єктивним елементом відповідальності і полягає у психічному ставленні особи до вчиненого нею протиправного діяння і проявляється у вигляді умислу або необережності. Отже, заявляючи вимоги до відповідача як до власника істотної участі банку, позивачу належало довести факт завдання йому шкоди завдавачем такої шкоди, надати докази невиконання відповідачем зобов'язання або вчинення ним протиправних дій, вину та причинно-наслідковий зв'язок між невиконанням зобов'язань відповідачем та заподіяною шкодою. Проте, позивачем не надано належних і допустимих доказів на підтвердження зазначених обставин. Настання факту неплатоспроможності банку не є достатнім доказом того, що власники істотної участі не вживали заходів для її уникнення. Посилання позивача на інформацію, викладену у прес-релізі від 05.10.2015, у якому, на її думку, встановлена вина відповідача, не заслуговують на увагу, оскільки, зазначений прес-реліз не є допустимим доказом в розумінні ч. 2 ст. 59 ЦПК України, який би підтверджував факт заподіяння позивачу шкоди відповідачем як власником істотної участі банку. Крім того, відповідно до інформації, висвітленої у пре-релізі від 05.10.2015, у тексті відсутнє посилання безпосередньо на відповідача. За положеннями ст. 60 ЦПК України, обов'язок довести ті обставини, на які особа посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, покладається на цю особу. Докази подаються сторонами та іншим особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може гуртуватися на припущеннях Таким чином, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд дійшов до висновку, що у задоволенні позовних вимог [PERSON] слід відмовити. Враховуючи вищевикладене,

Outcome: dismissed