Jurisdiction: civil
Date: 2019-06-02 00:00:00

25.04.2019 року до Калинівського районного суду Вінницької області звернувся позивач [PERSON] про зменшення розміру аліментів. В позові просить зменшити розмір аліментів з 1/4 частини до 1/6 частини від заробітку, на утримання неповнолітньої доньки [PERSON] , [INFO] ,згідно виконавчого листа, виданого Калинівським районним судом від 19.06.2018 року по справі № 208/5204/12 та зменшити розмір аліментів з 1/4 частини до 1/6 частини від заробітку на утримання неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , згідно судового наказу від 10.05.2018 року по справі № 132/1598/18 року. Свої вимог позивач мотивує, тим, що він не має матеріальної можливості сплачувати 1/2 частину від свого заробітку на двох дітей та той факт, що відповідно до ст.183 СК України, розмір аліментів на двох дітей, становить 1/3 частина від заробітку, а не половина. Позивач в судове засідання не з`явився, однак згідно заяви просить слухати справу без його участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Відповідач в судове засідання не з`явилась, однак згідно заяви просить слухати справу без її участі, проти задоволення позову заперечує. За правилами ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу технічними засобами не здійснюється. Суд, повно та всебічно дослідивши обставини справи, перевіривши їх наявними у матеріалах справи письмовими доказами, надавши їм оцінку, приходить до висновку про необхідність відмовити у задоволенні позову, виходячи з наступного. Відповідно до положень ст.ст. 1-3 Конвенції ООН «Про права дитини» в усіх діях щодо дітей першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Зокрема, передбачено, що дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживаються всі відповідні законодавчі і адміністративні заходи. Відповідно до ч. 2 ст. 51 Конституції України, ст. 180 Сімейного кодексу України - батьки зобов`язані утримувати своїх дітей до їх повноліття. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789-XII від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей, і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно із ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Згідно із п. 15 Постанови Пленуму Верховного суду України №3 від 15.05.2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» у відповідності до ч.1 ст. 180 Сімейного кодексу України, батьки зобов`язані утримувати свою дитини до досягнення нею повноліття, а у випадках передбачених статтями 198, 199 цього Кодексу, і своїх повнолітніх дочку, сина. Відповідно до ст. 192 СК України, розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Згідно із ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 4) інші обставини, що мають істотне значення; тощо. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Судом встановлено, що у позивача з відповідачем народилось двоє дітей. [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , на утримання яких з відповідача були стягнуті аліменти, на доньку [PERSON] згідно виконавчого листа від 18.06.2018 року в розмірі 1/4 частини від заробітку, але ине менше ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку,щомісячно, починаючи з дня подачі позову, до досягнення дитиною повноліття, на сина [PERSON] в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно з 08.05.2018 року до досягнення дитиною повноліття. Позивач стверджує, що даний час з нього утримуються аліменти в розмірі 50% від заробітку на утримання дітей. Однак, оскільки позивач працює не офіційно, ДВС нараховує йому аліменти від середнього заробітку по Калинівському районі, що в даний час як стверджує позивач становить 6000 грн. Разом з тим, позивач не довів, що його матеріальне становище погіршилося, не навів істотних обставин, які могли б унеможливи виконання позивачем своїх батьківських обов`язків по сплаті аліментів на двох дітей, не надано суду належних та допустимих доказів про те, що його спроможність матеріального забезпечення спільних дітей із відповідачем настільки знизилася, що він не в змозі сплачувати аліменти у визначеному судом розмірі. Крім того, суд приходить до переконання, що визначений розмір аліментів узгоджується із абз.2 ч.2 ст. 70 ЗУ "Про виконавче провадженн", згідно якого із заробітної плати боржника може бути утримано за виконавчими документами до погашення у повному обсязі заборгованості:у разі стягнення аліментів, відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю особи, у зв`язку із втратою годувальника, майнової та/або моральної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням, - 50 відсотків. Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. Стягнення аліментів на утримання дитини є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності. Суд вважає, що аліменти на утримання неповнолітніх дітей є оптимальними та цей розмір не є завишеним при даних обставинах справи. Окрім того, позивач при визначенні розміру аліментів керується ст.183 СК України, однак не бере до увага той факт, що дана стаття застосовується при стягненні аліментів на утримання дітей, а не при вирішенні питання про їх зменшення. Окрім того, той факт, що позивач не виконує свої батьківські обов`язки по утримуванню своїх неповнолітніх дітей підтверджується також наявною заборгованістю по аліментах. Враховуючи наведене, оскільки позивачем не доведено факту істотного погіршення його матеріального становища, як платника аліментів, виходячи з пріоритету інтересів дітей та їх потреб, суд приходить до висновку про відсутність підстав для зменшення розміру стягуваних з позивача аліментів, у зв`язку із чим позовні вимоги задоволенню не підлягають. Відповідно до ст.ст. 13, 141 ЦПК України, судові витрати слід залишити за позивачем. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed