Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-07 00:00:00

В листопаді 2014 року Публічне акціонерне товариство «Райффайзен Банк Аваль» звернулось до суду з позовом до [PERSON], [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. В позові позивач за первісним позовом вказує, що відповідно до кредитного договору за № 354411/7955/0516-7 від 11 червня 2007 року, ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» (назву якого було змінено на ПАТ «Райффайзен Банк Аваль») надав [PERSON] кредит у сумі 38 000,00 доларів США до 10.06.2017 року включно. Процентна ставка за користування кредитом складає 13,50 % річних. Кредит надано позичальнику на умовах його строковості, забезпечення, повернення та плати за користування. Відповідно до п. 3.2 цього договору надання кредиту може здійснюватись на розсуд банку шляхом безготівкового перерахування кредитних коштів банком з позичкового рахунку позичальника на його поточний рахунок та подальшого перерахування коштів за заявою позичальника продавцю в оплату за товари (послуги); готівкою через касу банку. Таким чином позивач в позові вказує, що банк повністю виконав свої зобов'язання перед позичальником за кредитним договором, надавши позичальнику кредит в сумі 38 000,00 доларів США, в строки та на умовах, передбачених кредитним договором. Згідно п. 5.1 кредитного договору позичальник зобов'язався здійснювати безготівковим платежем або готівкою внесення коштів в касу кредитора: щомісячно, до 15 числа кожного місяця, починаючи з місяця, наступного за місяцем отримання кредиту, часткове погашення кредиту згідно графіку погашення та остаточне погашення отриманого кредиту до 10.06.2017 року; щомісячно, до 15 числа кожного місяця, починаючи з місяця, наступного за місяцем отримання кредиту, та при остаточному погашенні кредиту, сплату процентів за фактичне використання кредитних коштів. Відповідно до п. 6.5 кредитного договору банк має право вимагати дострокового погашення позичальником кредитних коштів, нарахованих відповідно до умов кредитного договору процентів, сум неустойки, відшкодування збитків у випадках невиконання (неналежного виконання) позичальником умов кредитного договору. Таке стягнення здійснюється за рахунок коштів, майна та майнових прав позичальника, включаючи забезпечення за цим договором, за умови попереднього, за 30 днів, повідомлення позичальника рекомендованим листом. Відповідно до п. 10.1 за порушення строків повернення кредитної заборгованості та відсотків за користування кредитом, передбачених положеннями цього договору, позичальник сплачує банку пеню в розмірі 0,5 % від суми простроченого платежу за кожний день прострочення. До всіх правовідносин, пов'язаних з укладенням та виконанням цього договору застосовується загальний строк позовної давності тривалістю у три роки. Також позивач в позові зазначає, що в забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором 12.06.2007 року між позивачем та [PERSON] був укладений договір поруки, відповідно до умов відповідного договору поруки - п. 1.2 поручитель на добровільних засадах бере на себе зобов'язання перед банком відповідати за зобов'язання боржника - [PERSON], які виникають з умов кредитного договору №354411/7955/0516-7 від 11.06.2007 року в повному обсязі цих зобов'язань. Відповідно до п. 2.1 цього договору у випадку невиконання боржником взятих на себе зобов'язань за кредитним договором, поручитель несе солідарну відповідальність перед банком у тому ж обсязі що і боржник включаючи сплату основного боргу за кредитним договором, нарахованих відсотків за користування кредитом та неустойки. Відповідно до п. 3.1 договору поруки у випадку невиконання чи неналежного виконання боржником взятих на себе зобов'язань по кредитному договору, поручитель і боржник несуть солідарну відповідальність перед кредитором на всю суму заборгованості, встановлену на момент подання позовної вимоги. З метою зменшення фінансового навантаження на позичальника в умовах кризових явищ на території України між позичальником та банком були укладені додаткові угоди до кредитного договору №354411/7955/0516-7 від 11.06.2007 року, а саме:13.04.2009 року додаткова угода №1, відповідно до умов якої позичальнику тимчасово, на період з 15.04.2009 року по 15.05.2010 року встановлено кредитні канікули, внаслідок чого зменшено розмір щомісячного платежу, погоджено новий графік погашення; 04.06.2010 року додаткова угода №1, відповідно до умов якої з 04.06.2010 року, фактична заборгованість за сумою кредиту збільшується на суму заборгованості за процентами, у зв'язку з чим і відбувається зміна строку погашення заборгованості, внаслідок чого остаточна дата погашення кредиту - 10.05.2021 року. Позивач вказує, що позичальник не виконує належним чином свої грошові зобов'язання за кредитним договором. Загальна сума заборгованості позичальника - [PERSON] перед банком за кредитним договором №354411/7955/0516-7 від 11.06.2007 року станом на 30.09.2014 року становить - 31 788,35 доларів США, що в еквіваленті по курсу НБУ становить - 411 633,22 грн,, яка складається із наступного: 26 350,80 доларів США, що в еквіваленті по курсу НБУ становить - 341 221,38 грн. - це заборгованість по кредиту, в т. ч. прострочена заборгованість за кредитом становить - 1311,02 доларів США, що в еквіваленті по курсу НБУ - 16 976,64 грн.; 2332,16 доларів США, що в еквіваленті по курсу НБУ становить - 30 199,57 грн. - це заборгованість по відсоткам, в т.ч. прострочена заборгованість по відсоткам - 2185,97 дол. США, що в еквіваленті по курсу НБУ - 28 306,53 грн.; 3105,39 доларів США, що в еквіваленті по курсу НБУ становить - 40 212,27 грн. розрахована пеня. В позовній заяві вказано, що 27.06.2014 року позичальнику було направлено вимогу про дострокове виконання зобов'язань за кредитним договором за вих. № 114-0-0-00/15-7-1024. Також 17.10.2014 року поручителю було направлено вимогу про необхідність виконання зобов'язань за договором поруки за вих. № 114-0-0-00/15-6638. Проте заборгованість відповідачами погашено так і не було. Оскільки відповідачі добровільно не виконують взяті на себе зобов'язання, то позивач просить суд стягнути солідарно з [PERSON], [PERSON] заборгованість за кредитним договором у розмірі 31 788,35 доларів США, що в еквіваленті по курсу НБУ становить - 411 633,22 грн, та стягнути з відповідачів судові витрати по сплаті судового збору. До початку судового засідання відповідач по первісному позові [PERSON] подала зустрічний позов до Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль», третя особа - [PERSON], про визнання договору поруки припиненим. В зустрічному позові [PERSON] вказує, що 11.06.2007 року між [PERSON] та ВАТ «Райффайзен Банк Аваль», перейменований в ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» укладено кредитний договір №354411/7955/0516-7, відповідно до якого [PERSON] отримав кредит у розмірі 38 000,00 доларів США. Вказує, що між нею та банком 12.06.2007 року укладено договір поруки, відповідно до якого [PERSON] взяла на себе зобов'язання перед банком відповідати по борговим зобов'язання [PERSON] [PERSON] вважає, що позивачем пропущено строк для звернення до суду з позовом до неї, як до поручителя. Вона в зустрічному позові вказує, що після укладення 12.06.2007 року договору поруки між позивачем та [PERSON], вона не отримувала жодного листа банку про порушення [PERSON] умов договору. Тільки на початку листопада 2014 року отримала лист-вимогу банку про виконання грошових зобов'язань за договором поруки №114-0-0-00/15-6638 від 17.10.2014 року. Позивач по зустрічному позову зазначає, що протягом часу дії договору [PERSON] неодноразово допускав порушення його умов, починаючи з 15.07.2007 року, що виразилося в несвоєчасній сплаті коштів на погашення кредиту. 15.02.2014 року [PERSON] не сплатив кошти на погашення кредиту та відсотків у зв'язку з чим виникла заборгованість по кредиту. 28.04.2014 року [PERSON] частково сплатив кошти на погашення кредиту, однак, в незначному розмірі, заборгованість по кредиту не була погашена і продовжує збільшуватися. Таким чином, [PERSON] вважає, що перебіг шестимісячного строку для пред'явлення вимоги до неї як поручителя розпочався 15.02.2014 року та закінчився 15.08.2014 року. В зустрічному позові просить визнати договір поруки від 12.06.2007 року між ВАТ «Райффайзен Банк Аваль», перейменований в ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» та [PERSON] припиненим. До початку судового засідання відповідач по первісному позові [PERSON] подав зустрічний позов до Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль», треті особи - [PERSON] та Державна інспекція з питань захисту споживачів у Черкаській області, про захист прав споживачів, визнання кредитного договору недійсним та визнання договору іпотеки припиненим. В зустрічному позові [PERSON] вказує, що 11.06.2007 року між ВАТ «Райффайзен Банк Аваль», перейменований в ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» та [PERSON] укладено кредитний договір №354411/7955/0516-7, згідно якого [PERSON] отримав кредит в сумі 38 000,00 доларів США. Відповідно до п.2.1 договору, [PERSON] кредит надано на споживчі цілі, а тому, згідно з п.п. 22,23 ст. 1 Закону України «Про захист прав споживачів», отриманий ним кредит являється споживчим, а [PERSON] відповідно є споживачем кредитної послуги. [PERSON] вважає, що кредитний договір укладений з чисельними та грубими порушеннями норм чинного законодавства, а тому підлягає визнанню недійсним. Він вказує, що перед укладенням кредитного договору, а також під час його підписання банк застосовував відносно [PERSON] засоби омани та займався підприємницькою діяльністю, яка визнається як нечесна. Текст договору [PERSON] отримав в день його підписання і часу для його вивчення, осмислення та консультацій не було, на що банком уваги звернуто не було, та не надано відповідних роз'яснень. Разом з тим, позивач по зустрічному позову вважає таким, що підлягає визнанню припиненим договір іпотеки №354411/7955/0516-7/і на будинок [ADDRESS]. Він просить суд визнати недійсним кредитний договір №354411/7955/0516-7 від 11.06.2007 року, укладений між ВАТ «Райффайзен Банк Аваль», перейменований в ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» та [PERSON]; визнати припиненим договір іпотеки від 18.06.2007 року №354411/7955/0516-7/і на будинок [ADDRESS]. Відповідно до ухвал Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 15 січня 2015 року було задоволено клопотання [PERSON] та [PERSON] про прийняття зустрічних позовних заяв та їх об»єднання в одне провадження з первісним позовом. У судовому засіданні представник позивача по первісному позові [PERSON] позовні вимоги підтримав повністю, просить суд стягнути з [PERSON], [PERSON] загальну заборгованість за кредитним договором у розмірі 31 788,35 доларів США, що в еквіваленті по курсу НБУ становить - 411 633,22 грн, та стягнути з відповідачів судові витрати по сплаті судового збору. У поясненнях посилається на зміст позовної заяви. Також він пояснив, що зустрічні позовні заяви [PERSON] та [PERSON] не визнає, вважає, що їх вимоги ґрунтуються на доводах помилкового розуміння окремих норм діючого законодавства. Відповідач по первісному позові [PERSON] та його представник по дорученню [PERSON] позовні вимоги ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» не визнали, заперечували проти задоволення позовних вимог в повному обсязі.. Зустрічний позов [PERSON] та його представник підтримали повністю, просили суд визнати недійсним кредитний договір №35441/7955/0516-7 від 11.06.2007 року, укладений між ВАТ «Райффайзен Банк Аваль», перейменований в ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» та [PERSON]; визнати припиненим договір іпотеки від 18.06.2007 року №354411/7955/0516-7/і на будинок [ADDRESS]. У поясненнях вони посилалися на зміст зустрічної позовної заяви. Відповідач по первісному позові [PERSON], будучи належним чином повідомлена про дату, час, місце розгляду справи - в судове засідання не з»явилась і при цьому вона надала до суду заяву про розгляд справи у її відсутність. Представник [PERSON] по дорученню - [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» не визнав, заперечував проти задоволення позовних вимог. Зустрічний позов [PERSON] він підтримав повністю, просив суд визнати договір поруки від 12.06.2007 року укладений між [PERSON] та ВАТ «Райффайзен Банк Аваль», перейменований в ПАТ «Райффайзен Банк Аваль», припиненим. У поясненнях представник відповідача за первісним позовом та позивача за зустрічним позовом посилався на зміст зустрічної позовної заяви. Представник третьої особи Державної інспекції з питань захисту споживачів у Черкаській області у судове засідання не з'явився, на адресу суду подав клопотання про розгляд справи без участі їх представника. Вислухавши пояснення представника позивача, пояснення відповідача [PERSON] та представника відповідачів, вивчивши і дослідивши матеріали справи, суд вважає, що первісний позов та зустрічні позови не підлягають до задоволення з наступних підстав. Відповідно до ч.1 ст.3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Статтею 10 ЦПК України визначено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях Судом встановлені такі факти і відповідні їм правовідносини. ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» (назву якого було змінено на ПАТ «Райффайзен Банк Аваль», що підтверджується витягом із статуту) 11 червня 2007 року уклав з [PERSON] кредитний договір № 354411/7955/0515-7 (а.с.11-14). Відповідно до умов кредитного договору [PERSON] було надано кредит у сумі 38 000,00 доларів США до 10.06.2017 року включно. Процентна ставка за користування кредитом складає 13,50 % річних. Кредит надано позичальнику на умовах його строковості, забезпечення, повернення та плати за користування (п.3.1 кредитного договору). [PERSON] в судовому засіданні не заперечував факт отримання ним коштів по відповідному кредитному договору і вказував при цьому, що йому було надано кредит у доларах і це, на його думку істотно порушує його права у зв»язку із зміною курсу долара протягом часу, після укладення кредитного договору, що позбавляє його можливості виконувати умови кредитного договору. Він також вказував, що його належним чином не попередили про валютні ризики, що в кінцевому результаті спричинило порушення його прав. Відповідно до п. 3.2 цього договору надання кредиту може здійснюватись на розсуд банку шляхом безготівкового перерахування кредитних коштів банком з позичкового рахунку позичальника на його поточний рахунок та подальшого перерахування коштів за заявою позичальника продавцю в оплату за товари (послуги); готівкою через касу банку. Банк виконав свої зобов'язання перед позичальником за кредитним договором, надавши позичальнику кредит в сумі 38 000,00 доларів США, в строки та на умовах, передбачених кредитним договором. Згідно п. 5.1 кредитного договору позичальник зобов'язався здійснювати безготівковим платежем або готівкою в касу кредитора: щомісячно, до 15 числа кожного місяця, починаючи з місяця, наступного за місяцем отримання кредиту, часткове погашення кредиту згідно з графіком та остаточне погашення отриманого кредиту до 10.06.2017 року; щомісячно, до 15 числа кожного місяця, починаючи з місяця, наступного за місяцем отримання кредиту та при остаточному погашенні кредиту, сплату відсотків за фактичне використання кредитних коштів. Відповідно до п. 6.5 кредитного договору банк має право вимагати дострокового погашення позичальником кредитних коштів, нарахованих відповідно до умов кредитного договору процентів, сум неустойки, відшкодування збитків у випадках невиконання (неналежного виконання) позичальником умов кредитного договору. Таке стягнення здійснюється за рахунок коштів, майна та майнових прав позичальника, включаючи забезпечення за цим договором, за умови попереднього, за 30 днів, повідомлення позичальника рекомендованим листом. Відповідно до п. 10.1 за порушення строків повернення кредитної заборгованості та відсотків за користування кредитом, передбачених положеннями цього договору, позичальник сплачує кредитору пеню в розмірі 0,5 % від суми простроченого платежу за кожний день прострочення. До всіх правовідносин, пов'язаних з укладенням та виконанням цього договору застосовується загальний строк позовної давності тривалістю у три роки. В забезпечення виконання зобов'язань [PERSON] умов кредитного договору, 12.06.2007 року позивачем було укладено договір поруки з [PERSON]. Згідно з умовами даного договору поруки [PERSON] на добровільних засадах бере на себе зобов'язання перед банком відповідати за зобов'язання боржника - [PERSON], згідно з умовами кредитного договору №354411/7955/0516-7 від 11.06.2007 року в повному обсязі цих зобов'язань. Станом на 30.09.2014 року по кредитному договору №354411/7955/0516-7 від 11.06.2007 року утворилась заборгованість, яка становить: 31 788,35 доларів США, що в еквіваленті по курсу НБУ становить - 411 633,22 грн,, яка складається із наступного: 26 350,80 доларів США, що в еквіваленті по курсу НБУ становить - 341 221,38 грн. - заборгованість по кредиту, в т. ч. прострочена заборгованість за кредитом становить - 1311,02 доларів США, що в еквіваленті по курсу НБУ - 16 976,64 грн.; 2332,16 доларів США, що в еквіваленті по курсу НБУ становить - 30 199,57 грн. - заборгованість по відсоткам, в т.ч. прострочена заборгованість по відсоткам - 2185,97 дол. США, що в еквіваленті по курсу НБУ - 28 306,53 грн.; 3105,39 доларів США, що в еквіваленті по курсу НБУ становить - 40 212,27 грн. розрахована пеня. 27.06.2014 року позичальнику [PERSON] позивачем було направлено вимогу про дострокове виконання зобов'язань за кредитним договором за вих. № 114-0-0-00/15-7-1024. Також 17.10.2014 року поручителю [PERSON] позивачем було направлено вимогу про необхідність виконання зобов'язань за договором поруки за вих. № 114-0-0-00/15-6638. В ході розгляду справи представником позивача [PERSON] на спростування твердження відповідача [PERSON] про неотримання графіку погашення кредиту та неотримання ним та його дружиною [PERSON] вимоги про дострокове виконання зобов'язань за кредитним договором, було надано суду для долучення до матеріалів справи в якості доказів копію додатку №2 до кредитного договору №354411/7955/0516-7 від 11.06.2007 року та копію поштового повідомлення про вручення листа вих..№114-0-0-00/15-7 від 27.06.2014 року. Так, з копії додатку №2 до кредитного договору №354411/7955/0516-7 від 11.06.2007 року вбачається, що 18.06.2007 року [PERSON] отримав другий примірник цього договору, що підтверджується його власноручною розпискою. Згідно копії поштового повідомлення про вручення рекомендованого повідомлення, 09.07.2014 року [PERSON] особисто було вручено вимогу про дострокове виконання зобов'язань за кредитним договором. Статтею 553 ЦК України встановлено, що за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. У разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. (ч. 1 ст. 554 ЦК України). Отже, порука є спеціальним заходом майнового характеру спрямованим на забезпечення виконання основного зобов'язання чим обумовлюється додатковий характер поруки стосовно основного зобов'язання. Підставою для поруки є договір, що встановлює зобов'язальні правовідносини між особою, яка забезпечує виконання зобов'язання боржника та кредитором боржника. Частиною 2 ст. 553 ЦК України встановлено, що порукою може забезпечуватися виконання зобов'язання частково або у повному обсязі. Таким чином, обсяг зобов'язань поручителя визначається як умовами договору поруки, так і умовами основного договору, яким визначено обсяг зобов'язань боржника забезпечення виконання яких здійснює поручитель. Відповідно до ч. 4 ст. 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Разом з тим, відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку. Після переривання перебіг позовної давності починається заново (чч. 1, 3 ст. 264 ЦК України). Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України). За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України). З урахуванням особливостей конкретних правовідносин початок перебігу позовної давності пов'язаний з певними юридичними фактами та їх оцінкою управомоченою особою. Так, за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (ч. 5 ст. 261 ЦК України). У зобов'язаннях, в яких строк виконання не встановлено або визначено моментом вимоги кредитора, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред'явити вимогу про виконання зобов'язання. Якщо боржникові надається пільговий строк для виконання такої вимоги, перебіг позовної давності починається зі спливом цього строку. Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться у ст. ст. 252-255 ЦК України. При цьому початок перебігу позовної давності пов'язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, як з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи (ст. 261 ЦК України). За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Оскільки умовами договору (графіком погашення кредиту) встановлені окремі самостійні зобов'язання, які деталізують обов'язок боржника повернути весь борг частинами та встановлюють самостійну відповідальність за невиконання цього обов'язку, то право кредитора вважається порушеним з моменту недотримання боржником строку погашення кожного чергового траншу, а відтак і початок перебігу позовної давності за кожний черговий платіж починається з моменту порушення строку його погашення. Таким чином, оскільки за умовами договору погашення кредиту повинно здійснюватись позичальником частинами, то початок позовної давності для стягнення цих платежів необхідно обчислювати з моменту (місяця, дня) невиконання позичальником кожного із цих зобов'язань. Зазначене суттєво впливає на початок строку виконання зобов'язання, при правильному визначенні якого починає обчислюватись строк пред'явлення вимог до поручителя. Зазначена правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 6 листопада 2013 року № 6-116цс13, яка згідно зі ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою. Пред'явленням вимоги до поручителя є як направлення/вручення йому вимоги про погашення боргу (залежно від умов договору), так і пред'явлення до нього позову. При цьому в разі пред'явлення вимоги до поручителя кредитор може звернутися до суду до поручителя протягом шести місяців з цієї дати. Як вбачається з матеріалів справи позичальником [PERSON] спочатку виконувались зобов'язання за кредитним договором. В послідуючому, протягом часу дії договору [PERSON] неодноразово допускав порушення його умов, починаючи з 15.07.2007 року, що виразилося в несвоєчасній сплаті коштів на погашення кредиту. В даному випадку, у зв'язку з невиконанням умов укладеного кредитного договору позичальником банк звернувся до суду з відповідним позовом лише 25.11.2014 року. Представник відповідачів по дорученню в тому числі вказував на необхідність відмові у позові у зв»язку із пропуском, встановлених чинним законодавством строків звернення до суду, тобто наполягав на застосуванні строку позовної давності. У п. 24 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» судам роз'яснено, що відповідно до ч. 4 ст. 559 ЦК порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання. Як роз'яснено у п.24 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 30.03.2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», при вирішенні таких спорів суд має враховувати, що згідно зі статтею 526 ЦК зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Отже, якщо кредитним договором не визначено інші умови виконання основного зобов'язання, то у разі неналежного виконання позичальником своїх зобов'язань за цим договором строк пред'явлення кредитором до поручителя вимоги про повернення отриманих у кредит коштів має обчислюватися з моменту настання строку погашення зобов'язання згідно з такими умовами, тобто з моменту настання строку виконання зобов'язання у повному обсязі або у зв'язку із застосуванням права на повернення кредиту достроково. При вирішенні таких спорів суд має враховувати, що згідно зі статтею 526 ЦК зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Отже, якщо кредитним договором не визначено інші умови виконання основного зобов'язання, то у разі неналежного виконання позичальником своїх зобов'язань за цим договором строк пред'явлення кредитором до поручителя вимоги про повернення отриманих у кредит коштів має обчислюватися з моменту настання строку погашення зобов'язання згідно з такими умовами, тобто з моменту настання строку виконання зобов'язання у повному обсязі або у зв'язку із застосуванням права на повернення кредиту достроково. Пред'явленням вимоги до поручителя є як направлення/вручення йому вимоги про погашення боргу (залежно від умов договору), так і пред'явлення до нього позову. При цьому в разі пред'явлення вимоги до поручителя кредитор може звернутися до суду протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання. При цьому, суд звертає увагу, що згідно з частиною 1 ст. 631 Цивільного кодексу України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов'язки відповідно до договору. Відповідно до частини 1 ст. 256 Цивільного кодексу України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Строк дії договору і умови (підстави) його припинення визначається договором або законом, і він не є строком позовної давності, протягом якого особа може звернутися до суду за захистом свого порушеного права і який може бути змінений за домовленістю сторін. Строк, передбачений частиною 4 ст. 559 Цивільного кодексу України, є преклюзивним (припиняючим), і його закінчення є підставою для припинення поруки, при цьому у випадку пропуску кредитором строку заявлення вимог до поручителя цей строк не може бути поновлено, зупинено чи перервано з підстав, передбачених у ст. ст. 263, 264, ч. 5 ст. 267 Цивільного кодексу України. Тому договір поруки для поручителя [PERSON] є припиненим. Беручи до уваги вищевикладене, суд не вбачає підстав для задоволення первісного позову. Суд приходить до висновку про необхідність у відмові в задоволенні зустрічної позовної заяви [PERSON] до ПАТ «Райффайзен Банк Аваль», третя особа - [PERSON], про визнання договору поруки припиненим, оскільки, прийнявши рішення про необхідність відмови у задоволенні позовних вимог ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» в особі Черкаської обласної дирекції ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» до [PERSON], [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, не можливо застосувати норми ЦПК України для припинення договору, який вже є припиненим. Зустрічний позов [PERSON] до ПАТ «Райффайзен Банк Аваль», треті особи - [PERSON] та Державна інспекція з питань захисту споживачів у Черкаській області, про захист прав споживачів, визнання кредитного договору недійсним та визнання договору іпотеки припиненим до задоволення не підлягає, з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що 11.06.2007 року між [PERSON] та ВАТ «Райффайзен Банк Аваль», перейменоване в ПАТ «Райффайзен Банк Аваль», укладено кредитний договір №354411/7955/0516-7, за яким позивач надав відповідачу кредит у сумі 38 000,00 доларів США по 10.06.2017 року включно. Процентна ставка за користування кредитними коштами складає 13,50 % річних. Мета - споживчі цілі. Відповідач свої зобов'язання за кредитним договором виконав, надав кредитні кошти в іноземній валюті, а позивач отримав те, на що розраховував - кошти в іноземній валюті на споживчі потреби. У відповідності з п. 4.1 Кредитного договору відповідачем виконано свої зобов'язання, а саме видано кредит у сумі 38 000,00 доларів США. Посилання позивача на ненадання зазначеної у ст. 11 Закону України "Про захист прав споживачів" інформації - не відповідає дійсності. Згідно копії заяви-анкети позичальника, [PERSON] своїм підписом засвідчив, що ознайомлений у письмовій формі з умовами надання та повернення кредиту. До того ж, відповідно п. 8.1 кредитного договору при одержані кредиту, позивач усвідомлював та гарантував, що умови кредитного договору для нього зрозумілі, відповідають його інтересам, є розумними та справедливими. Разом з тим, п. 8.2 цього договору було погоджено, що з укладанням кредитного договору сторони досягли згоди з усіх його істотних умов та не існує будь-яких умов, які можуть бути істотними та необхідними за змістом договору. Кредитний договір оформлено як письмовий документ, підписано сторонами, що свідчить про те, що сторонами досягнуто згоди з істотних умов договору. Крім того, відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Всі умови договору з моменту його укладення стають однаково обов'язковими для виконання сторонами. З вищенаведеного випливає, що позивач та відповідач, підписавши кредитний договір встановили факт досягнення згоди між собою, щодо всіх істотних умов кредитного договору. Таким чином, суд дійшов висновку, що твердження [PERSON] щодо невідповідності умов кредитного договору законодавству України є цілком безпідставними та такими, що не ґрунтуються на нормах чинного законодавства України. Відповідно до ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою ст. 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. Згідно зі ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей. Відповідно до ст. 60 ч. 1 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Посилання позивача за зустрічним позовом [PERSON], якими він обґрунтовує позовні вимоги, є безпідставними, оскільки останній сам уклав кредитний договір з відповідачем на підставі вільного волевиявлення, і ставлячи підпис, вважав його справедливим. Тобто, при підписанні кредитного договору, всі передбачені чинним законодавством вимоги для укладення договорів були дотримані, договір містить всі передбачені чинним законодавством відомості, дотримано всіх вимог щодо змісту та форми їх укладення, а тому не вбачається підстав стверджувати про невідповідність його умов вимогам законодавства. Таким чином, суд дійшов висновку, що позовні вимоги [PERSON] про визнання недійсним кредитного договору №354411/7955/0516-7 від 11.06.2007 року, не знайшли свого підтвердження. При цьому представником позивача 19.03.2015 року через канцелярію суду було подано заяву про застосування строків позовної давності судом по зустрічному позову [PERSON], яка була ним підтримана в судовому засіданні. Представник позивача зазначав, що позивач по зустрічному позову [PERSON] мав право звернутися до суду з відповідним позовом в період з 11.06.2007 року по 111.06.2010 року. Проте зазначеним правом він не скористався і тому пропустив строки звернення до суду, що встановлені чинним законодавством - три роки. Разом з тим, відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку. Після переривання перебіг позовної давності починається заново (чч. 1, 3 ст. 264 ЦК України). Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України). За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України). З урахуванням особливостей конкретних правовідносин початок перебігу позовної давності пов'язаний з певними юридичними фактами та їх оцінкою управомоченою особою.Враховуючи вищевикладене суд приходить до висновку, що позивачем пропущено строк звернення до суду із вказаним позовом і тому суд вбачає підстави для відмовіи у задоволенні позову в повному об»ємі.

Outcome: dismissed