Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-26 00:00:00

[PERSON] 08.07.2019 року звернувся до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства «Дельта-Банк», Київського відділу державної виконавчої служби м. Одеси Головного територіального управління юстиції в Одеській області про зняття арешту з майна, в якій позивач просиd суд зняти арешт з усього рухомого і нерухомого майна, що належить [PERSON] . Відповідно до автоматизованої системи документообігу суду, цивільну справу за вказаною заявою було розподілено судді Калініченко Л.В. Ухвалою судді Київського районного суду міста Одеси від 10.07.2019 року вказану позовну заяву [PERSON] було залишено без руху, надано позивачеві строк для усунення недоліків поданої заяви - п`ять днів з дня отримання копії ухвали. 23.07.2019 року до суду надійшла від позивача уточнена позовна заява, в якій останній просить суд зняти арешт з усього рухомого і нерухомого майна, що належить [PERSON] , який накладений Київським відділом державної виконавчої служби міста Одеси Головного територіального управління юстиції в Одеській області в рамках виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого листа №1527/2-451/11, виданого 30.12.2014 року Суворовським районним судом міста Одеси. В обґрунтування заявлених вимог позивач посилається на те, що 17.02.2014 року Суворовським районним судом міста Одеси був виданий стосовно нього виконавчий лист №1527/2-451/11 про солідарне стягнення з [PERSON] та [PERSON] на користь ПАТ «Дельта Банк» заборгованості за договором про надання споживчого кредиту №11278251000 від 26.12.2007 року в сумі 787409 гривень 28 копійок, та з кожного судові витрати у розмірі по 1120 гривень 00 копійок. У зазначеному виконавчому листі зазначено, що рішення набрало законної сили 30.12.2014 року, та підлягає пред`явленню протягом одного року, а саме по 30.12.2015 року. Однак, не зважаючи на це, як вказує позивач, у виконавчому листі протиправно внесено виправлення, що його було видано нібито - 17.02.2015 року, замість зазначеного судом - 17.02.2014 року, що в свою чергу явно вбачається і містить явні ознаки підроблення. Також, як стверджує позивач, зазначений лист був пред`явлений стягувачем до виконання з порушенням вказаного періоду, а саме у травні 2016 року, на підставі чого державним виконавцем було протиправно винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП №51403258 від 07.06.2016 року та в подальшому - 30.06.2017 року, в рамках цього виконавчого провадження, винесено постанову про повернення виконавчого документу стягувачу. Виходячи з викладеного, позивач стверджує, що оскільки вказаний виконавчий лист було пред`явлено з порушенням відповідних строків, державний виконавець був позбавлений можливості виносити відповідну постанову про відкриття виконавчого провадження, що в свою чергу останнім було проігноровано. Крім того, під час винесення постанови про повернення виконавчого провадження, державним виконавцем не було винесено постанову про скасування арештів накладених на майно боржника - [PERSON] . В подальшому, як зазначив позивач, 31.10.2018 року Верховним Судом ухвалено постанову по справі №1527/2-451/11, якою скасовано рішення Суворовського районного суду міста Одеси від 17.12.2014 року, та ухвалу апеляційного суду Одеської області від 12.12.2017 року. Оскільки рішення суду, на підставі якого було видано вищевказаний виконавчий лист №1527/2-451/11, було скасовано, як стверджує позивач, він звернувся до Київського відділу державної виконавчої служби міста Одеси Головного територіального управління юстиції в Одеській області та повідомив про зазначені обставини, однак останнім не зважаючи на зазначену інформацію не було скасовано арешт, накладений на усе рухоме та нерухоме майно [PERSON] . Зазначені обставини стали приводом, для звернення позивача до суду з цим позовом. Оглянувши надані до суду документи, судом було встановлено, що позивачем усунуті недоліки поданої заяви у відповідності до ухвали Київського районного суду міста Одеси від 10.07.2019 року, за наслідком чого 24.07.2019 року постановлено ухвалу, якою прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження по справі в порядку загального позовного провадження та призначено дату, час і місце проведення підготовчого судового засідання. 27.08.2019 року до суду надійшла заява від представника відповідача ПАТ «Дельта Банк», в якій останнім повідомлено, що 07.06.2019 року між ПАТ «Дельта Банк» та ТОВ «Факторингова компанія «Вектор Плюс» було укладено договір №1496/К про відступлення прав вимоги, за умовами якого ПАТ «Дельта банк» відступило, а ТОВ ФК «Вектор Плюс» набуло право вимоги банку до позичальників за кредитними договорами, у тому числі за кредитним договором №11278251000 від 26.12.2007 року, укладеним з [PERSON] та забезпечувальними до нього договорами, у тому числі договором поруки №170048 від 26.12.2007 року, укладеним зі [PERSON] . Надалі, 08.10.2019 року до суду надійшла заява від представника ТОВ «Факторингова компанія «Вектор Плюс» про заміну відповідача - ПАТ «Дельта Банк» на його правонаступника - ТОВ «ФК «Вектор Плюс», з посиланням на те, що ТОВ «ФК «Вектор Плюс» на підставі договору №1496/К про відступлення прав вимоги від 07.06.2019 року набуло право вимоги за кредитним договором №11278251000 від 26.12.2007 року. Дослідивши надані до суду докази, судом у підготовчому судовому засіданні 27.11.2019 року було ухвалено замінити відповідача - ПАТ «Дельта Банк», на його правонаступника - ТОВ «Факторингова компанія «Вектор Плюс». Також, 26 листопада 2019 року до суду надійшов відзив на позовну заяву від представника відповідача Першого Київського відділу державної виконавчої служби міста Одеси Головного територіального управління юстиції в Одеській області, в якому останній повідомив суд, що відповідно до наказу №375/5 від 15.02.2017 року Міністерства юстиції України «Про реорганізацію відділів державної виконавчої служби міста Одеси Головного територіального управління юстиції в Одеській області» Київський відділ державної виконавчої служби міста Одеси Головного територіального управління юстиції в Одеській області було реорганізовано в Перший та Другий Київські відділи державної виконавчої служби міста Одеси Головного територіального управління юстиції в Одеській області. Перший Київський відділу державної виконавчої служби міста Одеси Головного територіального управління юстиції в Одеській області у відзиві на позовну заяву зазначив, що заявлені позовні вимоги не визнає, вважає їх безпідставними, з урахуванням того, що позивачем не доведено факт винесення Київським районним відділом державної виконавчої служби міста Одеси Головного територіального управління юстиції в Одеській області постанови про накладення арешту на майно боржника в рамках виконавчого провадження, з примусового виконання виконавчого листа №1527/2-451/11, виданого 17.02.2015 року Суворовським районним судом міста Одеси. 05.02.2020 року судом було ухвалено закрити підготовче провадження по справі та призначено справу до розгляду у відкритому судовому засіданні на 27.02.2020 року. Позивач - [PERSON] в судовому засіданні 27.02.2020 року позовні вимоги підтримав та просив суд задовольнити. Представник відповідач Товариства з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Вектор Плюс» - Земляков О.А. в судовому засіданні заперечував проти задоволення позову, з підстав його необґрунтованості та безпідставності. Представник відповідача Першого Київського відділу державної виконавчої служби міста Одеси Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) у судове засідання не з`явився, про дату, час і місце проведення якого повідомлявся належним чином, про причини неявки суд не повідомив. Одночасно судом в судовому засіданні було враховано, що відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 09.10.2019 року за №870 «Про деякі питання територіальних органів Міністерства юстиції», міжрегіональні територіальні органи Міністерства юстиції, що утворюються згідно з пунктом 2 цієї постанови, є правонаступниками територіальних органів Міністерства юстиції, які ліквідуються згідно з пунктом 1, зокрема Південне міжрегіональне управління Міністерства юстиції (м. Одеса), є правонаступником зокрема Головного територіального управління юстиції в Одеській області. Внаслідок чого утворено Перший Київський відділ державної виконавчої служби міста Одеси Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса), який є правонаступником Першого Київського відділу державної виконавчої служби міста Одеси Головного територіального управління юстиції в Одеській області. Судом в судовому засіданні, з урахуванням думки позивача та представника відповідача ТОВ «ФК «Вектор Плюс» було ухвалено провести розгляд справи за відсутності представника відповідача Першого Київського відділу державної виконавчої служби міста Одеси Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса). Заслухавши пояснення сторін по справі, дослідивши вивчивши та проаналізувавши матеріали справи, суд вважає позов не підлягаючим до задоволення, з наступних підстав. З наданих до суду доказів, судом встановлено, що дійсно на розгляді в Суворовському районному суді міста Одеси перебувала цивільна справа №1527/2-451/11 за позовом Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. 17.12.2014 року рішенням Суворовського районного суду м. Одеси позов ПАТ «Дельта Банк» задоволено. Стягнуто солідарно з [PERSON] , та [PERSON] , на користь Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» заборгованість за договором про надання споживчого кредиту №11278251000 від 26.12.2007 р. в сумі 787409,28 грн., з яких: заборгованість за кредитом - заборгованість за основним боргом та простроченим кредитом - 635598,97 грн., заборгованість по строковим та простроченим процентам за користування кредитом - 131760,09 грн, пеня за несвоєчасне погашення заборгованості за кредитом -2097,88 грн. Стягнуто в рівних частках з [PERSON] , та [PERSON] , на користь публічного акціонерного товариства «Дельта Банк», судові витрати в розмірі 2240 грн.. тобто по 1120 грн. з кожного. Рішення Суворовського районного суду міста Одеси від 17.12.2014 року по справі 1527/2-451/11 набрало законної сили 30.12.2014 року. На виконання зазначеного рішення суду, Суворовським районним судом міста Одеси 17.02.2015 року було видано виконавчий лист №1527/2-451/11 стосовно боржника [PERSON] . У виконавчому документі зазначено, що строк пред`явлення його до виконання складає один рік, а саме до 30.12.2015 року. Також у виконавчому листі міститься запис про те, що 21.07.2015 року стягувачеві було відмовлено у відкритті виконавчого провадження на підставі п.4 ст.26 Закону України «Про виконавче провадження». З наданих доказів також встановлено, що 07.06.2016 року державним виконавцем Київського відділу державної виконавчої служби міста Одеси Головного територіального управління юстиції в Одеській області було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП №51403258, з примусового виконання виконавчого листа №1527/2-451/11, виданого 17.02.2015 року Суворовським районним судом міста Одеси про стягнення зі [PERSON] на користь ПАТ «Дельта Банк» суми боргу у розмірі 788529 гривень 28 копійок. В рамках виконавчого провадження ВП № 51403258, державним виконавцем 30.06.2017 року винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу. 18.07.2017 року [PERSON] подав до апеляційного суду Одеської області апеляційну скаргу на вищезгадане рішення Суворовського районного суду міста Одеси від 17.12.2014 року по справі №1527/2-451/11. Ухвалою апеляційного суду Одеської області від 12.12.2017 року апеляційну скаргу [PERSON] відхилено. Рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 17.12.2014 року залишено без змін. З відкритих джерел, а саме з Єдиного державного реєстру судових рішень, судом з метою перевірки посилань позивача, було встановлено, що постановою Верховного Суду від 31 жовтня 2018 року касаційну скаргу [PERSON] задоволено частково. Ухвалу апеляційного суду Одеської області від 12 грудня 2017 року скасовано, справу направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції. У зв`язку з чим, судом було встановлено безпідставність посилань позивача про те, що вказаною постановою Верховного Суду скасовано рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 17.12.2014 року. Крім того, зазначені посилання є безпідставними, з урахуванням того, що під час розгляду справи, позивач особисто надав до суду копію ухвалу Одеського апеляційного суду від 05.12.2019 року, якою зупинено дію рішення Суворовського районного суду міста Одеси від 17.12.2014 року по справі №1527/2451/11. Також під час розгляду справи, судом було встановлено, що 07.06.2019 року між ПАТ «Дельта Банк» та ТОВ «Факторингова компанія «Вектор Плюс» було укладено договір №1496/К про відступлення прав вимоги, за умовами якого ПАТ «Дельта банк» відступило, а ТОВ ФК «Вектор Плюс» набуло право вимоги банку до позичальників за кредитними договорами, у тому числі за кредитним договором №11278251000 від 26.12.2007 року, укладеним з [PERSON] та забезпечувальними до нього договорами, у тому числі договором поруки №170048 від 26.12.2007 року, укладеним зі [PERSON] . На підставі викладеного, судом було встановлено, що ТОВ «ФК «Вектор Плюс» набуло право вимоги за кредитним договором №11278251000 від 26.12.2007 року, заборгованість за яким було стягнуто у тому числі зі [PERSON] рішенням Суворовського районного суду міста Одеси від 17.12.2014 року по справі №1527/2451/11. Звертаючись до суду з цим позовом позивач стверджує, що Київським відділом державної виконавчої служби міста Одеси Головного територіального управління юстиції в Одеській області в рамках виконавчого провадження з примусового виконання вказаного виконавчого листа №1527/2-451/11, виданого 30.12.2014 року Суворовським районним судом міста Одеси, було накладено арешт на усе належне йому на праві власності рухоме та нерухоме майно, яке він просить суд скасувати. Суд зазначає, що відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції України, юрисдикція судів поширюється на всі правовідносин, що виникають у державі. У відповідності з п. 1 ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ратифікованої Україною, Законом України №475/97-ВР від 17.07.1997 року, яка відповідно до ст. 9 Конституції України є частиною національного законодавства України, кожна людина при визначенні її громадянських прав та обов`язків має право на справедливий розгляд справи незалежним та безстороннім судом. Відповідно до ст. 55 Конституції України, кожному гарантується судовий захист його прав і свобод. Частиною 1 статті 4 ЦПК України закріплено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно з ч. 1 ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно з ч.1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно ч.ч. 1-4 ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом . Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Згідно з ч.1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Так, суд зазначає, що позивач звертаючись до суду з цим позовом про звільнення майна з-під арешту, в порушення вимог ч.1 ст.81 ЦПК України не надав до суду жодного доказу на підтвердження взагалі існування будь-якого обтяження стосовно належного йому на праві власності рухомого та/або нерухомого майна, як і доказів, що Київським відділом державної виконавчої служби міста Одеси Головного територіального управління юстиції в Одеській області в рамках виконавчого провадження з примусового виконання вказаного виконавчого листа №1527/2-451/11, виданого 17.02.2015року Суворовським районним судом міста Одеси, було винесено відповідні постанови про накладення арешту та/або заборони на його відчуження. Під час розгляду справи, позивачем також не заявлялись жодні клопотання щодо витребування відповідних доказів, право на подання яких, судом неодноразово роз`яснювалось позивачеві під час підготовчого судового засідання. На підставі викладеного, суд вважає безпідставними вимоги позивача в цій справі. Між іншим, під час розгляду справи, представником відповідача було надано до суду відзив на позовну заяву, до якого надано Інформаційну довідку з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта за №189307856 від 19.11.2019 року стосовно [PERSON] , з якої судом встановлено, що дійсно наявні обтяження вжиті стосовно майна останнього, а саме: - запис про обтяження №30582633, від 06.03.2019 року, вид - арешт нерухомого майна, вжите на підставі постанови про арешт майна боржника від 06.03.2019 року, серія та номер ВП №48185088, видавник - Відділ примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області; - запис про обтяження №30582344, від 06.03.2019 року, вид - арешт нерухомого майна, вжите на підставі постанови про арешт майна боржника від 06.03.2019 року, серія та номер ВП №48185088, видавник - Відділ примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області; - запис про обтяження №30582920, від 06.03.2019 року, вид - арешт нерухомого майна, вжите на підставі постанови про арешт майна боржника від 06.03.2019 року, серія та номер ВП №48185088, видавник - Відділ примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області; - запис про обтяження, реєстраційний №5691646, від 19.09.2007 року, вид - заборона на нерухоме майно, вжите на підставі договору іпотеки від 19.09.2007 року, посвідченого приватним нотаріусом Мазартій І.В., зареєстрованого в реєстрі за №27; - запис про обтяження, реєстраційний №11020138, від 01.04.2011 року, вид - арешт нерухомого майна, вжите на підставі постанови про відкриття виконавчого провадження від 20.01.2011 року, ВП №24436811, Другий Київський відділ державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції; - запис про обтяження, реєстраційний №12225838, від 29.02.2012 року, вид - арешт нерухомого майна, вжите на підставі постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 29.02.2012 року, ВП №31475401, Другий Київський відділ державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції; - запис про обтяження, реєстраційний №12249716, від 06.03.2012 року, вид - арешт нерухомого майна, вжите на підставі постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 29.02.2012 року, ВП №31475401, Другий Київський відділ державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції; - запис про обтяження, реєстраційний №12747346, від 17.07.2012 року, вид - арешт нерухомого майна, вжите на підставі постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 11.07.2012 року, ВП №33450140, Другий Київський відділ державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції; - запис про обтяження, реєстраційний №12890312, від 18.08.2012 року, вид - арешт нерухомого майна, вжите на підставі постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 03.08.2012 року, ВП №33924095, Другий Київський відділ державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції. На підставі викладеного судом встановлено, що у відповідності до внесених даних до Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта, відсутні будь-які обтяження, які вжиті на підставі винесених постанов саме Київським відділом державної виконавчої служби міста Одеси Головного територіального управління юстиції в Одеській області в рамках виконавчого провадження з примусового виконання вказаного виконавчого листа №1527/2-451/11, виданого 17.02.2015року Суворовським районним судом міста Одеси, виходячи з наступного. Так, записи про обтяження за: реєстраційним №11020138 від 01.04.2011 року; реєстраційним №12225838 від 29.02.2012 року; реєстраційним №12249716 від 06.03.2012 року; реєстраційним №12747346 від 17.07.2012 року; реєстраційним №12890312 від 18.08.2012 року, зареєстровані на підставі постанов Другого Київського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції, які винесені раніше, ніж виданий спірний виконавчий лист, який був в подальшому пред`явлений до виконання, а відтак вказані постанови не є такими, що винесені в рамках виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого листа №1527/2-451/11, виданого 17.02.2015року Суворовським районним судом міста Одеси. Запис про обтяження, реєстраційний №5691646, від 19.09.2007 року, вжите, як заборона відчуження майна, на підставі укладеного договору іпотеки, а відтак не є обтяження вжитим в рамках виконавчого провадження. Записи про обтяження: №30582633 від 06.03.2019 року; №30582344 від 06.03.2019 року; №30582920 від 06.03.2019 року, зареєстровані на підставі постанов винесених в рамках виконавчих проваджень суб`єктом - Відділом примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області, який є відмінний від Київського відділу державної виконавчої служби міста Одеси Головного територіального управління юстиції в Одеській області, саме стосовно якого позивачем заявлені позовні вимоги. На підставі викладеного, суд вважає безпідставними і необґрунтованими посилання позивача про існування будь-якого обтяження стосовно належного позивачеві майна, яке було б зареєстроване саме на підставі Київського відділу державної виконавчої служби міста Одеси Головного територіального управління юстиції в Одеській області в рамках виконавчого провадження з примусового виконання вказаного виконавчого листа №1527/2-451/11, виданого 17.02.2015року Суворовським районним судом міста Одеси. Щодо доводів позивача про те, що вказану інформаційну довідку за №189307856 від 19.11.2019 року, не можливо вважати належним доказом, суд вважає безпідставними з огляду на наступне. Згідно з ч.1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Статтею 77 ЦПК України встановлено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Відповідно до ст.79 ЦПК України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Згідно зі ст. 80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Відповідно до ч.1 ст.78 ЦПК України, суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Щодо оцінки вказаної довідки, суд зазначає наступне. Згідно зі ст. 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», державний реєстр речових прав на нерухоме майно (далі - Державний реєстр прав) - єдина державна інформаційна система, що забезпечує обробку, збереження та надання відомостей про зареєстровані речові права на нерухоме майно та їх обтяження. Відповідно до Порядку доступу до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України за №1127 від 25.12.2015 року, доступ до Державного реєстру прав за допомогою прикладного програмного інтерфейсу надається виключно посадовим особам державних органів. Доступ до Державного реєстру прав за допомогою прикладного програмного інтерфейсу забезпечується технічним адміністратором Реєстру у режимі реального часу в електронному вигляді інформаційно-телекомунікаційними засобами із застосуванням засобів технічного та криптографічного захисту інформації відповідно до Закону України "Про захист інформації в інформаційно-телекомунікаційних системах". Для захисту інформації застосовуються засоби криптографічного захисту інформації, що мають сертифікат відповідності або позитивний експертний висновок за результатами державної експертизи у сфері криптографічного захисту інформації. Єдина структура та формат інформаційних файлів, що передаються та приймаються в порядку доступу користувача до Державного реєстру прав за допомогою прикладного програмного інтерфейсу, процедури взаємодії інформаційних систем та зміни до них визначаються Мін`юстом та відповідним державним органом шляхом прийняття спільних рішень, які оформляються окремими протоколами, підготовленими відповідно до цього Порядку. Форма та зміст інформації з Державного реєстру прав, що може бути отримана шляхом доступу до зазначеного Реєстру, визначаються у Порядку ведення Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 26 жовтня 2011 р. № 1141 (Офіційний вісник України, 2011 р., № 86, ст. 3145). Відповідно до п.19 зазначеного порядку за №1141, програмні засоби ведення Державного реєстру прав забезпечують пошук відомостей про: зареєстровані у базі даних заяв заяви у сфері державної реєстрації прав, судові рішення щодо заборони (зняття заборони) вчинення реєстраційних дій; речові права та їх обтяження, про об`єкти та суб`єктів таких прав, у тому числі у невід`ємній архівній складовій частині Державного реєстру прав; сформовані рішення, інформацію та витяги з Державного реєстру прав; реєстраційні справи в електронній формі, відкриті на об`єкт нерухомого майна, та документи, що містяться в них; стан розгляду заяв у сфері державної реєстрації прав, результати надання адміністративних послуг у сфері державної реєстрації прав. Пунктами 55-57 Порядку передбачено, що відомості з Державного реєстру прав формуються виключно за допомогою програмних засобів його ведення з обов`язковим присвоєнням індексного номера, фіксацією дати та часу їх формування. Відомості з Державного реєстру прав формуються у формі: 1) інформації з Державного реєстру прав про: зареєстровані речові права, обтяження речових прав, про об`єкти та суб`єктів таких прав (обтяжень); про осіб, що отримували інформацію з Державного реєстру прав; документи реєстраційної справи; 2) витягу з Державного реєстру прав про проведену державну реєстрацію прав. Інформація з Державного реєстру прав про зареєстровані речові права, обтяження речових прав, про об`єкти та суб`єктів таких прав (обтяжень) містить актуальні на дату та час її надання відомості про зареєстровані речові права, їх обтяження, наявні в Державному реєстрі прав, а також відомості з його невід`ємної архівної складової частини, або відомості про відсутність зареєстрованих речових прав, їх обтяжень. За бажанням особи інформація з Державного реєстру прав, крім відомостей, передбачених абзацом першим цього пункту, може додатково містити відомості про набуття, зміну і припинення речових прав на нерухоме майно, їх обтяжень, а також про внесені зміни до відповідних записів Державного реєстру прав та його невід`ємної архівної складової частини у хронологічному порядку. Інформація з Державного реєстру прав про осіб, що отримували інформацію з нього, містить відомості усіх осіб, що отримували інформацію з Державного реєстру прав про зареєстровані речові права, обтяження речових прав, що стосуються певного суб`єкта. (п.58). Пунктом 60 Порядку закріплено, що у разі формування інформації з Державного реєстру прав та надання її у паперовій формі до Державного реєстру прав вносяться такі відомості: - прізвище, ім`я, по батькові (за наявності) та реквізити документа, що посвідчує особу, яка звернулася за отриманням інформації з Державного реєстру прав: - назва документа; - серія документа (за наявності); - номер документа; - дата видачі документа; - уповноважений суб`єкт, що видав документ; - строк дії документа (за наявності); - додаткові відомості про документ (за наявності); - параметри пошуку інформації з Державного реєстру прав. Позивачем не надано до суду жодних доказів на підтвердження не відповідності вказаної довідки, як і доказів того, що [PERSON] звертався до відповідного суб`єкта Мін`юсту з запитом щодо перевірки інформації про особу, що отримувала довідку за №189307856 від 19.11.2019 року. Дослідивши вищевказану інформаційну довідку з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта за №189307856 від 19.11.2019 року вбачається, що вона сформована за допомогою програмних засобів, відповідає усім вимогам у відповідності до пункту 60 вищевказаного Порядку від 26 жовтня 2011 р. № 1141, у зв`язку з чим, суд доходить до висновку, що вказана довідка є належним, допустимим, достовірним і достатнім доказом. Також слід зазначити, що позивачем у позові заявлені вимоги щодо скасування арешту накладеного в рамках виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого листа №1527/2-451/11, виданого Суворовським районним судом міста Одеси 30.12.2014 року. Позивачем не надано до суду жодних доказів на підтвердження того, що 30.12.2014 року Суворовським районним судом міста Одеси видавався виконавчий лист №1527/2-451/11. У той же час, матеріали справи, як вже зазначалось містять інформацію про видачу 17.02.2015 року Суворовським районним судом міста Одеси виконавчого листа за №1527/2-451/11 відносно позивача. Також, суд вважає безпідставними посилання щодо того, що зазначена дата видачі виконавчого листа неправомірно виправлена, та насправді такий виконавчий лист виданий 17.02.2014 року. Так, у зазначеному виконавчому листі чітко зазначена дата його видання - 17.02.2015 року, що також узгоджується з тим, що виконавчий лист видано саме після набранням 30.12.2014 року законної сили рішення суду від 17.12.2014 року, на виконання якого видано відповідний виконавчий документ. На підставі чого, суд вважає безпідставними доводи позивача про те, що виконавчий лист №1527/2-451/11 нібито видано Суворовським районним судом міста Одеси - 17.02.2014 року, тобто до ухвалення рішення суду, оскільки такі посилання жодним чином позивачем не підтверджені, як і не надано доказів, що останній звертався до Суворовського районного суду міста Одеси з відповідним запитом для перевірки таких обставин або з відповідною заявою про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню в порядку ст. 432 ЦПК України. Одночасно суд зазначає, що судом не надається оцінка посиланням позивача щодо неналежності дій державного виконавця під час відкриття виконавчого провадження та повернення виконавчого документа, в рамках виконавчого провадження, з примусового виконання виконавчого листа №1527/2-451/11, виданого Суворовським районним судом міста Одеси 17.02.2015 року, яке перебувало саме в Київському відділі державної виконавчої служби міста Одеси Головного територіального управління юстиції в Одеській області, оскільки позивачем жодним чином не підтверджено, що в рамках зазначеного провадження відповідачем Київським ВДВС виносились постанови, на підставі яких накладено арешт на майно позивача, що є предметом розгляду цієї справи. Однак, суд вважає за необхідно роз`яснити позивачеві, що у разі, якщо останній не згоден з діями та/або рішеннями відповідного державного виконавця, він - [PERSON] , як сторона виконавчого провадження має право звернення до суду із відповідною скаргою, в порядку встановленому ст. 447 ЦПК України. Щодо доводів позивача про те, що з наявної інформації у суду про наявні обтяження, суд має підстави для їх скасування, суд зазначає, що у відповідності до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Зазначене положення також закріплено в ч.2 ст.264 ЦПК України, якою встановлено, що при ухваленні рішення суд не може виходити за межі позовних вимог. На підставі вищевикладеного, судом в цій справі розглядаються вимоги в межах їх заявлення [PERSON] до Товариства з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Вектор Плюс», Першого Київського відділу державної виконавчої служби міста Одеси Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) про скасування арешту з майна належного позивачеві, який накладено Київським відділом державної виконавчої служби міста Одеси Головного територіального управління юстиції в Одеській області в рамках виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого листа №1527/2-451/11, виданого 30.12.2014 року /17.02.2015 року/ Суворовським районним судом міста Одеси. Відповідно до ч.6 ст.81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. У відповідності до ч.ч. 2, 3 ст. 13 ЦПК України, збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Відповідно до п. 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 №14 «Про судове рішення у цивільній справі», враховуючи принцип безпосередності судового розгляду, рішення може бути обґрунтоване лише доказами, одержаними у визначеному законом порядку та дослідженими в судовому засіданні. Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини в справі «Ващенко проти України» (Заява № 26864/03) від 26 червня 2008 року зазначено, що принцип змагальності полягає в тому, що суд уважно досліджує зауваження заявника, виходячи з сукупності наявних матеріалів в тій мірі, в якій він є повноважним вивчати заявлені скарги. Отже, у суду відсутні повноваження на вихід за межі принципу диспозитивності і змагальності та збирання доказів на користь однієї із зацікавлених сторін. Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Справедливість судового рішення вимагає, аби такі рішення достатньою мірою висвітлювали мотиви, на яких вони ґрунтуються. Межі такого обов`язку можуть різнитися залежно від природи рішення і мають оцінюватись у світлі обставин кожної справи. Національні суди, обираючи аргументи та приймаючи докази, мають обов`язок обґрунтувати свою діяльність шляхом наведення підстав для такого рішення. Таким чином, суди мають дослідити основні доводи (аргументи) сторін та з особливою прискіпливістю й ретельністю - змагальні документ, що стосуються прав та свобод, гарантованих Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод. Європейський суд справ людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). На підставі вищевикладеного, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, надаючи їм оцінку в цілому, так і кожному доказу окремо, суд приходить до переконання про необґрунтованість вимог позивача, які не підтверджені жодними доказами, у зв`язку з чим у задоволенні позову [PERSON] слід відмовити. На підставі вищевикладеного та

Outcome: dismissed