Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-04 00:00:00

У липні 2020 року позивач звернувся до суду із вищевказаним позовом, в обґрунтування якого вказував на те, що квартира [ADDRESS] належить йому на праві приватної власності, відповідно до свідоцтва про право власності на житло від 15.11.2006 року та свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 06.02.2020 року, виданого приватним нотаріусом Чернівецького міського нотаріального округу Іщенко А.В. за реєстровим №1496. Вказує, що свідоцтво про право власності на житло від 15.11.2006 року видане на підставі розпорядження органу приватизації - департаменту житлово-комунального господарства Чернівецької міської ради №45346 від 15.11.2006 року. Зазначає, що право власності в цілому на вказану вище квартиру реєструвалось 20.03.2007 року ЧКОБТІ та право власності згідно свідоцтва про право на спадщину за заповітом зареєстровано у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 06.02.2020 року приватним нотаріусом Чернівецького міського нотаріального округу Іщенко А.В., що підтверджується витягом №199301341 від 06.02.2020 року. Стверджує, що квартира [ADDRESS] має загальну площу 42,63м2 та житлову площу 34,0 м2. В квартирі [ADDRESS] зареєстровані [PERSON] разом зі своїми неповнолітніми дітьми: [PERSON] 2011 року народження, [PERSON] та [PERSON] 2017 року народження. Зазначена обставина достовірно підтверджується довідкою №1809 від 02.07.2020 року ТОВ ?ТД Укрвторресурс". Зазначає, що відповідачка [PERSON] разом з неповнолітніми дітьми не проживають в квартирі [ADDRESS] , не використовують зазначене приміщення, як своє єдине та постійне місце проживання. Стверджує, що відповідачка [PERSON] не проживає у вказаній квартирі з 2010 року по сьогоднішній день, а її неповнолітні діти ніколи не проживали у житловому приміщенні за адресою [ADDRESS] , а лише були зареєстрованими у вказаному помешканні від дня свого народження, так, як в квартирі зареєстрована по місцю проживання їх мама. Посилається на те, що відповідачка [PERSON] добровільно залишила квартиру [ADDRESS] та перейшла проживати в інше житлове приміщення. Вже протягом 10-ти років відповідачка [PERSON] не проживає в зазначеній квартирі, не сплачує комунальні платежі, не отримує кореспонденцію за даною адресою, в квартирі не має її особистих речей та речей її дітей відсутні одяг, взуття, продукти харчування та предмети індивідуального вжитку, які б належали відповідачці і її дітям, та взагалі квартирою, як своїм єдиним і постійним місцем проживання вона не цікавиться. Зазначає, що реєстрація відповідачки і її неповнолітніх дітей у його власній квартирі обтяжує його, як власника квартири у додаткових витратах, які він постійно сплачує у вигляді комунальних платежів за [PERSON] та її дітей. Крім того зі значним зростанням вартості комунальних послуг, що надаються у вказаній квартирі, реєстрація відповідачки у даному помешканні не надає можливості йому оформити субсидію на оплату таких комунальних послуг. На підставі вищевикладеного, просить суд визнати [PERSON] [INFO] , [PERSON] [INFO] , [PERSON] [INFO] , [PERSON] [INFO] такими, що втратили право користування житловим приміщенням, а саме: квартирою [ADDRESS] . В судове засідання позивач не з`явився, від його представника до суду надійшла заява про розгляд справи без їх участі, позовні вимоги підтримують в повному обсязі та просять позов задовольнити, не заперечують проти ухвалення заочного рішення по справі. В судове засідання відповідачі не з`явилися, хоча своєчасно та належним чином були повідомлені про час та місце розгляду справи, а саме розміщенням оголошенням про виклик до суду на офіційному сайті суду. Про причини неявки суд не повідомили. Внаслідок чого суд вважає, що можливо розглянути справу за їх відсутності, оскільки у справі наявні достатні матеріали про права та взаємовідносини сторін. Зі згоди позивача суд ухвалює заочне рішення, що відповідає положенням ст.280 ЦПК України. Представник Служби у справах дітей Чернівецької міської ради в судове засідання не з`явився. Від нього до суду надійшла заява про розгляд справи у його відсутності. Просив суд при ухваленні рішення врахувати інтереси малолітніх та неповнолітніх дітей. Відповідно до ч. 2 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. На підставі ч.2 ст. 247 ЦПК України судове засідання проводилось без технічної фіксації. Як вбачається з матеріалів справи, позивач надав суду докази на підтвердження своїх доводів щодо позовних вимог. Як убачається з матеріалів справи, квартира [ADDRESS] належить позивачу [PERSON] на праві приватної власності, відповідно до свідоцтва про право власності на житло від 15.11.2006 року та свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 06.02.2020 року, виданого приватним нотаріусом Чернівецького міського нотаріального округу Іщенко А.В. за реєстровим №1496. Свідоцтво про право власності на житло від 15.11.2006 року видане на підставі розпорядження органу приватизації - департаменту житлово-комунального господарства Чернівецької міської ради №45346 від 15.11.2006 року. (а/с 6-8). Так, права власника жилого приміщення визначені ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК України, які передбачають право використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Відповідно до ст. 45 Конституції України кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Судом встановлено, що у вищевказаній квартирі [ADDRESS] зареєстровані [PERSON] разом зі своїми неповнолітніми дітьми: [PERSON] 2011 року народження, [PERSON] та [PERSON] 2017 року народження. Зазначена обставина підтверджується довідкою №1809 від 02.07.2020 року ТОВ ?ТД Укрвторресурс". (а/с 9). Проте, відповідачі не проживають у вищевказаній квартирі більше року, що підтверджується актами ТОВ ?ВайтЛаіонс? від 04.02.2019 року та ТОВ ?Укрвторресурс? від 02.07.2020 року. (а/с 10-11). Стаття 16 ЦК України передбачає способи захисту цивільних прав і інтересів осіб. Виходячи з загальних положень права власності, власнику належить права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Захист права власності регулюється нормами Цивільного кодексу України. У відповідності зі ч.2 ст.405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Статтею 41 Конституції України визначено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Відповідно до вимог ст. 391 ЦК України, ст.150 ЖК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. За таких обставин, суд приходить до висновку, що права позивача вільно реалізовувати право володіння, користування та розпорядження власністю підлягає захисту, оскільки відповідачі не є власниками квартири, безпідставно значаться зареєстрованими за адресою місцезнаходження квартири, не несуть будь-яких витрат на утримання житла, чим чинять позивачу перешкоди у користуванні власністю, а тому права позивача, як власника зазначеної вище квартири, підлягають захисту шляхом визнання відповідачів таким, що втратили право користування житловим приміщенням внаслідок їх відсутності у ньому без поважних причин. На підставі вище викладеного та

Outcome: approved