Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-24 00:00:00

[PERSON] звернувся в суд із заявою про встановлення факту, що має юридичне значення, мотивуючи свої вимоги тим, що з лютого 1986 року по квітень 1987 року він працював їздовим фермером №2 колгоспу ім..Леніна, що знаходилось в с.Мамаївці, Кіцманського району, Чернівецької області. Вказує на те, що під час роботи близько 23.50 год. 10 жовтня 1986 року в колгоспі ім..Леніна при виконання розвантажувальних робіт на залізничній станції м.Кіцмань отримав різного роду виробничі травми. Після настання нещасного випадку був доставлений до Кіцманської ЦРЛ та був на лікуванні в період з 11.10.1986 р. по 06.11.1986р. з продовженням лікування в інші періоди. Посилається на те, що під час проходження лікування йому стало відомо, що розслідування факту нещасного випадку на виробництві, що стався з ним, проведене не було, і передбачений законодавством акт розслідування цього нещасного випадку не складався. Зауважує на те, що лише 12.06.1990р. комісією з розслідування нещасного випадку на виробництві колгоспу ім..Леніна було затверджено Акт про нещасний випадок на виробництві за формою Н-1 та звертає увагу, що нещасний випадок стався 10.10.1986р. о 23.50год, а акт про даний випадок було складено 08.06.1990р., в якому дату та час нещасного випадку вказано «6 жовтня 1986р. о 23 год.50 хв.». Вважає, що в акті про нещасний випадок на виробництві від 08.06.1990р. вбачаються значні помилки та їх виправлення в позасудовому порядку неможливе в звязку з відсутністю такої організації як колгосп ім..Леніна, а тому просить встановити факт одержання ним виробничої травми, що стало наслідком трудового каліцтва та мало місце 10 жовтня 1986 року о 23 год. 50 хв. при виконанні трудових обовязків. У судовому засіданні заявник та його представник підтримали заявлені вимоги та дали аналогічні пояснення, викладені у заяві. Представник зацікавленої особи: управління Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України позовні вимоги не визнали, суду надали письмові заперечення, в яких вказують, Акт про нещасний випадок складений 08.06.1990 року та 12.06.1990 рок затверджений керівником підприємства [PERSON] Під час оформлення даного акту було допущено виправлення в тексі, також дата нещасного випадку вказана «06.10.1986 року», дата, яка зазначена у виписці з медичної карти хворого зазначена «10.10.1986 року». Відповідно до листа ПСП «Мамаївське» від 03.12.2012 року № 80 в жовтні 1986 року [PERSON] відпрацював повний робочий місяць та виплат згідно листка непрацездатності не отримував. Таким чином відсутні підстави для встановлення факту нещасного випадку на виробництві, тому просили відмовити в задоволені позову. Представник третьої особи: ПСП «Мамаївське» заявлені вимоги не визнали, суду надали письмові заперечення, вважають, що [PERSON] не надав докази на підтвердження факту виконання роботи повязаної з виробництвом, а також того, що нещасний випадок мав місце 10 жовтня 1986р., а не 6 жовтня 1986р., як вбачається з Актів про нещасний випадок. Дослідивши матеріали справи, вислухавши пояснення сторін, суд вважає позовні вимоги такими, що не підлягають задоволенню з наступних підстав: Пункт 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995\~року\~\~Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне розяснює,\~що з дня введення в дію\~Закону України "Про охорону праці"\~(з 24 листопада 1992 року) справи про встановлення фактів отримання каліцтва на виробництві у зв'язку з виконанням державних чи громадських обов'язків, якщо це потрібно для призначення пенсії або одержання допомоги по соціальному страхуванню, не розглядаються в порядку окремого провадження. Питання, пов'язані із встановленням факту каліцтва на виробництві, коли виникає з приводу цього спір, а також, якщо при каліцтві в зв'язку з виконанням державних чи громадських обов'язків пенсія призначається особам, які внаслідок цього стали інвалідами, вирішуються в порядку встановленому для розгляду трудових спорів. Судом встановлено, що [PERSON] в період з лютого 1986р. по квітень 1987р. дійсно працював в колгоспі ім..Леніна, с.Мамаївці, Кіцманського району,Чернівецької області, на посаді їздового, що підтверджується копією трудової книжки. З Акту про нещасний випадок від 02 лютого та повторного Акту від 12.06.1990 року вбачається, що 06.10.1986 року біля 23:50 год. [PERSON] придавлено заднім бортом вантажної машини до вагону поїзда( а.с.8,9). Крім то того, рішенням Кіцманського районного народного суду Чернівецької області від 03.01.1992 року встановлено, що інвалідність заявника настала внаслідок травми отриманої ним 18.10.1988 року в побуті, а не від травм на виробництві(а.с.31). Відповідно до ч.3 ст.61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрали законної сили не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи, або особа, щодо якої встановлено ці обставин З листа Кіцманської ЦРЛ № 478 від 2 червня 2015 року, вбачається, що [PERSON] знаходився на стаціонарному лікуванні в травматологічному відділенні з 11.10.1986р. по 06.11.1986р. з діагнозом: забій в ділянці правого кульшового суглобу тазу та хребта, з 11.09.1988р. по 06.10.1988р. з діагнозом: струс головного мозку, відрив заднього краю вертлюгової впадини, алкогольне спяніння. Історія хвороби за збігом часу не збереглася.(а.с.11). Факт знаходження [PERSON] на лікуванні не може підтверджувати його знаходження на лікуванні в звязку з отриманням трудового каліцтва. З довідки (листа) ПСП «Мамаївське» №80 від 3.12.2012р., вбачається, що згідно особових рахунків з колгоспниками за 1986 рік [PERSON] одноразова допомога не виплачувалась та нарахувань і виплат згідно листків непрацездатності не було. У жовтні 1986 року [PERSON] відпрацював повний місяць(а.с.15). Відповідно до частин 1, 2\~ст.171 КЗпП України\~в редакції, яка діяла на час нещасного випадку, адміністрація підприємств, установ, організацій за участю представників профспілкового комітету підприємства, установи, організації, а у встановлених законодавством випадках\~за участю представників й інших органів, повинна вчасно і правильно проводити розслідування і облік нещасних випадків на виробництві. По результатах розслідування нещасного випадку адміністрація підприємства, установи, організації складає акт про нещасний випадок за встановленою формою, копію якого вона зобовязана видати на вимогу потерпілого не пізніше трьох днів після закінчення розслідування. Відповідно до п.1.2 Положення про розслідування та облік нещасних випадків на виробництві, затв. постановою Президії ВЦРПС від 13.08.1982р. № 11-6, яке діяло на час нещасного випадку, розслідуванню та обліку підлягають нещасні випадки, які сталися на території підприємства, поза територією підприємства при виконанні потерпілим трудових обовязків, завдання адміністрації підприємства, керівника робіт (бригадира, майстра, начальника зміни, ділянки тощо), а також при слідуванні на наданому підприємстві транспорті на роботу або з роботи. Розслідуванню та обліку підлягають нещасні випадки, що сталися протягом робочого часу (включаючи встановлені перерви), так і протягом часу, необхідного для приведення в порядок знарядь виробництва, одягу тощо перед початком або після закінчення роботи, а також при виконанні робіт в надурочний час, у вихідні та святкові дні. Відповідно до ч. 3,4 ст. 22 Закону\~«Про охорону праці» у разі відмови роботодавця скласти акт про нещасний випадок чи незгоди потерпілого з його змістом питання вирішується посадовою особою органу державного нагляду за охороною праці, рішення якої є обовязковим для роботодавця. Рішення посадової особи органу державного нагляду за охороною праці може бути оскаржено у судовому порядку. Як вбачається з матеріалів справи цей нещасний випадок потерпілий не оскаржував і з заявою не звертався. Згідно п.9 Порядку № 1232 лікувально-профілактичний заклад повинен передати протягом доби з використанням засобів зв'язку та на паперовому носії екстрене повідомлення про звернення потерпілого з посиланням на нещасний випадок на виробництві за формою згідно з додатком 1. підприємству, де працює потерпілий; 2. робочому органові виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань (далі - Фонд) за місцезнаходженням підприємства, де працює потерпілий, або за місцем настання нещасного випадку з фізичною особою - підприємцем або особою, що забезпечує себе роботою самостійно; 3. територіальному органові Держгірпромнагляду за місцем настання нещасного випадку; 4. закладові державної санітарно-епідеміологічної служби, який здійснює державний санітарно-епідеміологічний нагляд за підприємством, де працює потерпілий, або такому закладові за місцем настання нещасного випадку з фізичною особою - підприємцем або особою, що забезпечує себе роботою самостійно, у разі виявлення гострого професійного захворювання (отруєння). Проаналізувавши докази у їх сукупності, суд вважає, що заява [PERSON] не підлягає задоволенню, оскільки жодних доказів, які б підтверджували, що нещасний випадок стався з позивачем на території підприємства або поза цією територією при виконанні завдань адміністрації підприємства, а також на наданому підприємством транспорті при слідуванні з роботи, у суду немає. У відповідності до\~ст. 60 ЦПК\~Україні кожна сторона довести ті обставини, на які посилається як на підставу своїх вимог, заперечень, докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed