Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-27 00:00:00

До суду з позовом звернулась [PERSON]. Остання висуває вимоги до сільської ради с. Нетечинці Віньковецького району, повідомляє, що діє в інтересах [PERSON] і просить суд винести рішення, яким дати дозвіл на приватизацію земельних ділянок розміром 1,0 га, розташованих по [ADDRESS] для ведення особистого селянського господарства [PERSON]. У позові зазначено, що Нетечинецькою сільською радою відхилено розгляд заяви, поданої [PERSON] до цієї сільської ради про приватизацію означеної вище земельної ділянки. Рада відмовила у задоволенні вказаної заяви, поданої [PERSON], але Віньковецький районний суд визнав незаконною відмову та скасував рішення Ради. На час звернення з позовом відповідач постанови суду не виконав, цим проігнорував судове рішення та закони України. В судовому засіданні [PERSON] заявлені нею вимоги підтримала з підстав, зазначених у позові, просить їх задовольнити. Звернула увагу суду, що приватизація ділянки проводиться один раз, але до 2,0 га для ведення особистого селянського господарства заявник вправі отримати землю. [PERSON] відмовлено у приватизації «пустиря» безпідставно, немає документа, який би стверджував, що ця ділянка відноситься до іншої категорії земель, а жителі с. Нетечинці отримували ділянки для ведення особистого селянського господарства в цьому місці. Сільська рада не змінила цільове призначення ділянки землі, яка виділялась [PERSON]. Представник Нетечинецької сільської ради в судовому засіданні заперечував проти позову. Повідомив, що сільська рада надала дозвіл [PERSON] на приватизацію земельної ділянки по [ADDRESS] в с. Нетечинці. Він її приватизував, але надати дозвіл на приватизацію іншої ділянки розміром 0,12 га «пустир» немає підстав, оскільки цільове призначення цієї ділянки - для громадської та житлової забудови, а не для ведення особистого селянського господарства, а про зміну цільового призначення землі [PERSON] не зверталась із заявою. Окрім того, обмежена кількість землі на території села, а тому рада не може виділити [PERSON] ділянку розміром 0,12 га. Йому виділено під приватизацію 0,78 га в 2012 році. Заслухавши позицію сторін, вивчивши письмові докази, слід вважати позов таким, що не підлягає задоволенню. Із постанови Віньковецького районного суду від 10.09.2013 року, яка набрала чинності і має приюдиційне значення, слідує, що [PERSON] 23 січня 2013 року звернулася із заявою до Нетечинецької сільської ради про надання дозволу на приватизацію земельної ділянки, яка знаходиться біля земельної ділянки [PERSON], а також межує із земельною ділянкою [PERSON] по [ADDRESS]. Як зазначено в заяві, розміри ділянки складають 30х96х26х86. [PERSON] має намір приватизувати земельну ділянку, яка є пустирем, і на якій поскладовано будівельні матеріали. Відповідно до акта обстеження земельної ділянки від 04 лютого 2013 року, який складено комісією виконавчого комітету Нетечинецької сільської ради з питань агропромислового комплексу, землекористування і соціального розвитку села, земельною ділянкою по [ADDRESS] користувалася [PERSON]. В 1994 році виготовлено державний акт на [PERSON], ділянка перейшла в спадок [PERSON] Згідно Генплану забудови села біля ділянки проходить дорога розміром 16 метрів. Із повідомлення суду відділу Держземагенства у Віньковецькому районі від 03.09.2013 року № 11-04-05/882, земельні ділянки, які знаходяться за адресою: [ADDRESS] та [ADDRESS] згідно цільового призначення відносяться до земель житлової забудови. Як вбачається з відповіді № 11-02-28/867 від 30.08.2013 року, наданої відділом Держземагенства у Віньковецькому районі на запит голови Нетечинецької сільської ради, земельна ділянка в [ADDRESS], яка межує з ділянкою [PERSON], відноситься до земель комунальної власності. Вона розташована в межах населеного пункту, категорія даних земель - землі житлової та громадської забудови. Відповідно до рішення сесії Нетечинецької сільської ради № 8-22/2013 від 05 квітня 2013 року, на підставі ст. 26 Закону України «Про місцеве самоврядування», актів обстеження земельної ділянки, на яку претендує [PERSON] та Генплану населеного пункту, сільська рада вирішила відхилити заяву позивачки у зв'язку з тим, що земельна ділянка, на яку претендує [PERSON], знаходиться на дорозі і не призначена для ведення особистого селянського господарства. Постановою суду від 10 вересня 2013 року рішення сесії Нетечинецької сільської ради № 8-22/2013 від 05 квітня 2013 року про відхилення заяви [PERSON] скасовано з підстав невизначеності розмірів земельної ділянки, точного місця її розташування, адреси, її цільового призначення. Рішенням сесії сільської ради від 25.12.2013 року повторно відхилено заяву №223 від 10.12.2013 року [PERSON] про приватизацію цієї ділянки. Позивачка, посилаючись на постанову суду по справі № 670/476/13-а, просить виділити [PERSON] спірну земельну ділянку «пустир» по [ADDRESS]. Із повідомлення депутата Шулякова Г.А., сесії сільради слідує, що раніше земельна комісія недосконало дослідила місце та розміри земельної ділянки, яку бажає приватизувати [PERSON], не було висновку про цільове призначення, тому сесія вирішила виконати постанову суду, скасувавши своє рішення. Проте, сесією відмовлено у задоволенні заяви [PERSON] про приватизацію ділянки землі через те, що заявниця просить надати земельну ділянку для ведення особистого селянського господарства, а цільове її призначення - землі житлової та громадської забудови. Частиною першою статті 19 Земельного Кодексу України встановлений вичерпний перелік категорій земель України за основним цільовим призначенням. Відповідно до статті 96 Земельного Кодексу України, землекористувач зобов'язаний забезпечити використання земельної ділянки за цільовим призначенням. Земельна ділянка, на яку надано дозвіл Радою на приватизацію по [ADDRESS], [PERSON] відноситься до земель сільськогосподарського призначення, а ділянка, на яку він претендує - до земель житлової і громадської забудови, що підтверджено відповіддю Держземагенства на запит суду та на запит сільського голови. Статтею 38 Земельного Кодексу України передбачено, що до земель житлової та громадської забудови належать земельні ділянки в межах населених пунктів, які використовуються для розміщення житлової забудови, громадських будівель і споруд, інших об'єктів загального користування. Згідно генплану села (а.с.25, справа № 670/476/13-а), поряд з земельною ділянкою «пустир» розміщені житлові будинки, пересікаються [ADDRESS] та [ADDRESS]. Використання земель житлової та громадської забудови здійснюється відповідно до генерального плану населеного пункту, іншої містобудівної документації, плану земельно-господарського устрою з дотриманням державних стандартів і норм, регіональних та місцевих правил забудови (стаття 39 Земельного Кодексу України). Із листа № 11-04-05/882 начальника відділу Держземагенства у Віньковецькому районі (справа 670/476/13-а, стор.89) слідує, що за загальним правилом встановлення цільового призначення земель проводиться органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування. Статтею 122 ч.1 ЗК України зазначено, що сільські, селищні, міські ради передають земельні ділянки у власність або у користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб. Ділянка, яка примикає до земельної ділянки [PERSON], відноситься до земель комунальної власності згідно наказу Держкомзему України від 23.07.2010 року N 548 "Про затвердження Класифікації видів цільового призначення земель", зареєстрованим в Мін'юсті 1 листопада 2010 р. за N 1011/18306. Виходячи з того, що право змінювати цільове призначення земельної ділянки належить Нетечинецькій сільській раді, позивачка повинна була, відповідно до ст.118 ЗК України, ставити питання про зміну цільового призначення земельної ділянки (пустир) з її послідуючою приватизацією. Питання про зміну цільового призначення ділянки «пустир» [PERSON] не ставить. Статтею 118 ЗК України оговорено, що громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення особистого селянського господарства у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. У заяві [PERSON] від 23.01.2013 року вказано розміри ділянки (30х96х26х86), але не вказано її цільове призначення. Із пояснення в суді [PERSON] бажає отримати спірну земельну ділянку для ведення особистого селянського господарства. Згідно статті 21 ЗК України, порушення порядку встановлення та зміни цільового призначення ділянки є підставою для визнання недійсним рішення органу місцевого самоврядування про передачу ділянки громадянам. З аналізу означених правових норм сільська рада не вправі передавати ділянку землі одного цільового призначення громадянину, який бажає її використати, для іншого цільового призначення, вона повинна вирішити питання про зміну цільового призначення. Згідно ст. 118 ЗК України, підставою відмови у зміні цільового призначення може бути лише невідповідність місця розташування об'єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку. Проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки розробляється за замовленням громадян суб'єктами господарювання, що є виконавцями робіт із землеустрою згідно із законом, у строки, що обумовлюються угодою сторін. Рішенням чотирнадцятої сесії від 17.02.2012 року № 4 Нетечинецька сільська рада надала дозвіл на виготовлення технічної документації з інвентаризації земель щодо передачі у власність земельної ділянки розміром 0,78 га, розташованої по [ADDRESS] в с. Нетечинці [PERSON], тому вимога позивачки про приватизацію цієї ділянки землі задоволенню не підлягає за відсутністю спору про передачу її у власність [PERSON]. Відповідно до ч.2 статті 20 ЗК України, зміна цільового призначення земельних ділянок державної або комунальної власності провадиться органами місцевого самоврядування, які приймають рішення про затвердження проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок та передачу цих ділянок у власність. Оскільки питання про зміну цільового призначення ділянки землі «пустир» по [ADDRESS], яка межує з ділянкою [PERSON] по [ADDRESS], вирішується сільською радою, а [PERSON] таке питання не ставилось і не ставилось його представником у заяві від 23.01.2013 року, як те передбачено ч.2 ст.20 ЗК України, суд не вправі вийти за межі позовних вимог (ст.11 ЦПК України). Також суд не вправі перебирати на себе функцію органу виконавчої влади (ст.118 ЗК України) та давати дозвіл на виділення (приватизацію) земельної ділянки «пустир» в с. Нетечинці [PERSON] без вирішення питання про зміну цільового призначення цієї ділянки землі. Тому вимога його представника про приватизацію земельної ділянки площею 0,12 га розмірами 30х96х26х86 задоволенню не підлягає.

Outcome: dismissed