Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-25 00:00:00

Представник позивача, подавши позовну заяву, просить зобов`язати [PERSON] та [PERSON] усунути перешкоди в користуванні земельною ділянкою за адресою [ADDRESS] , шляхом знесення самочинно збудованої бетонної огорожі, відновити межові знаки та перенести паркан у відповідності до меж земельної ділянки [PERSON] . Свої вимоги мотивує тим, що 18 жовтня 2017 року підписано акт визначення та погодження зовнішніх меж земельної ділянки в натурі, за замовленням [PERSON] та суміжних землекористувачів: [PERSON] та [PERSON] , відповідно до якого проведено встановлення в натурі та погоджено межі земельних ділянок, що знаходяться за адресою [ADDRESS] . Згідно з рішенням VII сесії VIII скликання від 06 липня 2018 року за номером 256 Любарської селищної ради «Про надання дозволу на розробку технічних документацій із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельних ділянок» було постановлено: надати дозвіл громадянам (вказаним у додатку до рішення) на розроблення технічних документацій із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) з метою передачі їх у власність для будівництва та обслуговування жилого будинку господарських будівель та споруд, та ведення особистого селянського господарства, розташованих в межах населених пунктів Любарської селищної ради Любарського району Житомирської області; громадянам, (вказаним у додатку до рішення) замовити в проектній землевпорядній організації технічні документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі на місцевості та подати її на розгляд сесії Любарської селищної ради. Згідно з рішенням X сесії VIII скликання від 23 жовтня 2018 року за номером 383 Любарської селищної ради «Про внесення змін в додаток 7 сесії 8 скликання Любарської селищної ради №256 від 06.07.2018 «Про надання дозволу на розробку технічних документацій із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельних ділянок»» було постановлено: внести зміни в додаток до рішення 7 сесії 8 скликання Любарської селищної ради №256 від 06.07.2018 «Про надання дозволу на розробку технічних документацій із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельних ділянок» громадянки [PERSON] , виклавши його в іншій редакції. 05.02.2018 року було виготовлено акт «визначення та погодження зовнішніх меж земельної ділянки в натурі». Акт підписали сусіди: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , голова селищної ради ( [PERSON] ). Після підписання акту [PERSON] віддав повний пакет документів [PERSON] для подальшого узгодження документів. Через декілька днів зателефонував [PERSON] і повідомив про те, що приходила дочка [PERSON] - [PERSON] , і викреслила підпис своєї матері (на той момент вважали, що будинок і земельна ділянка знаходиться у власності [PERSON] ), мотивуючи це тим, що її в чомусь обманули. 24.04.2018 року прибув на місце [PERSON] без будь-якої земельно-кадастрової документації і став обміряти ділянку сусідки [PERSON] . Він запропонував поступитися частиною ділянки, так як це найпростіше вирішення даного питання. Вони погодилися на дану пропозицію і поступилися на 1,6 м. Першими акт підписали сусіди. З цим актом (від 24.04.2018) та пакетом документів звернулися до іншої організації (працівник даної організації - [PERSON] , контактний телефон: [NUMBER] , інших відомостей немає), там повідомили про те, що [PERSON] відмовилася робити заміри, через це не змогли виготовити документацію. Після цього [PERSON] (сестра) розмовляла з нею з приводу домовленості, на що вона відповіла, що цього їй замало, що їй потрібно 3 метри. Після цього [PERSON] відкликала свій підпис у цьому акті (від 24.04.2018). Підтвердженням цього є заява [PERSON] про те, що вона відкликає свій підпис у заяві. На цьому знову процес зупинився. 29.09.2018 року сусіди [PERSON] і [PERSON] , разом з двома синами [PERSON] (тобто брати [PERSON] ) - [PERSON] і [PERSON] , а також 3 сватами [PERSON] (зі слів [PERSON] - це були [PERSON] (ім`я та по-батькові невідомі [PERSON] ), який проживає у селі Мотовилівка, [PERSON] (старший) та [PERSON] (молодший), які є батьком та сином один одному, живуть у селі Волиця (ім`я та по-батькові невідомі [PERSON] ), [PERSON] , який проживає у с. Семенівка, а також ще три людини, ПІБ яких [PERSON] не пам`ятає (вони є жителями с. Семенівка, зі слів [PERSON] ), дані люди, а саме: [PERSON] і [PERSON] зламали їхній паркан від дороги і стали встановлювати бетонний паркан в глибину їхньої ділянки на 3 метри 20 сантиметрів. На прохання [PERSON] припинити дані дії, їй відмовили. [PERSON] погрожував [PERSON] . 01.10.2018 [PERSON] знову звернулася із заявою до Селищної ради, що сусіди порушили існуючі межі, і встановлюють огорожу в глибину нашої ділянки приблизно на три метри. 16.10.2018 прибула комісія селищної ради у складі: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] і знову без документації. Після обстеження земельної ділянки склали Акт від 16.10.2018 та план-схему датою 16.10.2018, а саме в якій вказується поступка на один метр в бік нашої ділянки та виходить, що вони надають один метр Зулінським (акт був підписаний [PERSON] під натяком [PERSON] , що їй буде трудно приватизувати її земельну ділянку). 31.10.2018 року звернулися до проектної організації в Любарі (ТОВ «Геометр», адреса: вул. Довженка, буд. 47, офіс. 131, м. Житомир, 10002) до [PERSON] (тел.: [NUMBER] ) з метою виготовлення документації для приватизації землі. Але вона повідомила, що телефонувала [PERSON] , і в телефонному режимі відмовилася вже від підписаного акту від 16.10.2018 року та план-схему датою 16.10.2018, тому [PERSON] повідомила, що вона не може далі нічого робити, так як межі не узгодженні з іншою стороною. Тому цього ж дня [PERSON] написала заяву до Селищної ради, про відкликання підпису в Акті від 16.10.2019, та зареєструвала дану заяву особисто. 13.05.2019 року комісія у складі [PERSON] і [PERSON] прибули на місце і склали акт «обстеження земельної ділянки власника (землекористувача) [PERSON] по Мотовилівському старостинському округу», присутніми були [PERSON] та [PERSON] . В акті було написано: «... Підстава для обстеження земельної ділянки: Заява [PERSON] . При обстеженні виявлено, що в результаті обстеження на місцевості встановлено: відповідно до акта обстеження земельних ділянок від 16.10.2018 [PERSON] зобов`язалася перенести огорожу згідно домовленістю в свою сторону від дороги на 2,20 м. від ділянки гр. [PERSON] та зобов`язалась дотримуватись правил добросусідства, але при огляді на місцевості та обмірів земельної ділянки встановлено, що умови акту не виконано, межа земельної ділянки не відповідає обумовленому та підписаному попередньому акту обстеження земельної ділянки (межа земельної ділянки зміщена в сторону гр. [PERSON] на 2,20 м. від дороги та встановлено бетонний забор, а в кінці спірної частини земельної ділянки 1.60 м. Таким чином, загальна площа земельної ділянки гр. [PERSON] зменшується на 0,0058 га, а відповідно гр. [PERSON] збільшується. Таким чином відповідачі незаконно встановили паркан, при цьому захвативши частину земельної ділянки позивачки, чим порушили її право власності на земельну ділянку, що і стало причиною звернення до суду. 16.03.2020 року на адресу суду від представника третьої особи, Любарської селищної рада Житомирської області, Т.П. Васільєвої надійшли пояснення в яких Вона вважає неможливим задоволення позовних вимог. Стверджує, що на даний час ділянки є не сформованими, право власності не зареєстроване. Зазначає, що право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Ухвалою Любарського районного суду Житомирської області від 07.04.2020 року, у задоволенні усного клопотання представника відповідачів адвоката Ковальчука Володимира Вікторовича про надання йому додаткового строку для подання відзиву - відмовлено. Ухвалою Любарського районного суду Житомирської області від 07.04.2020 року, у задоволенні клопотання представника позивача адвоката Фогеля Володимира Володимировича про призначення по справі судову земельно-технічну експертизу - відмовлено. Позивач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги за позовом підтримала у повному обсязі та посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві просить суд задоволити позовну заяву в повному обсязі. Представник позивача адвокат Фогель Володимир Володимирович в судовому засіданні позовні вимоги за позовом підтримав у повному обсязі та посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві просить суд задоволити позовну заяву в повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні заперечила щодо задоволення позовних вимог та просила відмовити у задоволенні позовної заяви. Представник відповідачів адвокат Ковальчук Володимир Вікторович в судовому засіданні заперечив щодо задоволення позовних вимог та просив відмовити у задоволенні позовної заяви. Ствердив, що позов є безпідставним та необґрунтованим. Суд, заслухавши пояснення позивача, представника позивача, відповідача, представника відповідачів, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, приходить до висновку, що позов не підлягає задоволенню, з наступних підстав. Судом встановлено наступні фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини. Згідно акту визначення та погодження зовнішніх меж земельної ділянки в натурі від 18.10.2017 року, погоджені межі земельної ділянки за адресою: [ADDRESS] , а.с.12/. Згідно акту прийомки-передачі межових знаків на зберігання від 18.10.2017 року власники (землекористувачі) суміжних земельних ділянок претензій до існуючих меж не заявлено /Т.1, а.с.13/. Згідно акту обстеження земельних ділянок від 16.10.2018 року, комісією винесені наступні висновки та пропозиції: гр. [PERSON] зобов`язується перенести огорожу в сторону від дороги на 2.20 м. від гр. [PERSON] на 1.6 м.; громадяни [PERSON] та [PERSON] зобов`язуються дотримуватись правил добросусідства /Т.1, а.с.13-15/. Згідно акту про встановлення (відновлення) межі між землекористувачами від 24.04.2018 року комісією винесені наступні висновки та пропозиції: за спільною домовленістю сусідів, межу змістити на 1,60 м. в сторону [PERSON] /Т.1, а.с.16/. Згідно акту обстеження земельної ділянки від 13.05.2019 року комісією при обстеженні виявлено невиконання акту обстеження земельних ділянок від 16.10.2018 року /Т.1, а.с.17/. Згідно з рішенням VII сесії VIII скликання від 06 липня 2018 року за номером 256 Любарської селищної ради «Про надання дозволу на розробку технічних документацій із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельних ділянок» було постановлено: надати дозвіл громадянам (вказаним у додатку до рішення) на розроблення технічних документацій із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) з метою передачі їх у власність для будівництва та обслуговування жилого будинку господарських будівель та споруд, та ведення особистого селянського господарства, розташованих в межах населених пунктів Любарської селищної ради Любарського району Житомирської області; громадянам, (вказаним у додатку до рішення) замовити в проектній землевпорядній організації технічні документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі на місцевості та подати її на розгляд сесії Любарської селищної ради. Згідно додатку до рішення Любарської селищної ради «Про надання дозволу на розробку технічних документацій із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельних ділянок», серед громадян яким надано дозвіл на розроблення технічних документацій із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) з метою передачі їх у власність для будівництва та обслуговування жилого будинку господарських будівель та споруд, та ведення особистого селянського господарства, розташованих в межах населених пунктів Любарської селищної ради Любарського району Житомирської області є [PERSON] /Т.1, а.с.18-19/. Згідно з рішенням X сесії VIII скликання від 23 жовтня 2018 року за номером 383 Любарської селищної ради «Про внесення змін в додаток 7 сесії 8 скликання Любарської селищної ради №256 від 06.07.2018 «Про надання дозволу на розробку технічних документацій із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельних ділянок»» було постановлено: внести зміни в додаток до рішення 7 сесії 8 скликання Любарської селищної ради №256 від 06.07.2018 «Про надання дозволу на розробку технічних документацій із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельних ділянок» громадянки [PERSON] , виклавши його в іншій редакції /Т.1, а.с.20/. Згідно відповіді селищного голови, Любарської селищної ради, [PERSON] адресованої [PERSON] , пропонується оформити відповідні правовстановлюючі документи на земельні ділянки /Т.1, а.с.21/. Згідно акту № 1006/7/К15/707 управління Державної архітектурно-будівельної інспекції у Житомирській області від 20.11.2019 року, перевірено дотримання суб`єктами містобудування вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, стандартів і правил на об`єкті виконання будівельних робіт за адресою: [ADDRESS] та за результатами проведення заходу державного нагляду встановлено, відсутність порушень вимог законодавства /Т.1, а.с.22-32/. Згідно відповіді селищного голови, Любарської селищної ради, [PERSON] адресованої [PERSON] , пропонується звернутись до сесії селищної ради із клопотанням про відведення земельної ділянки після вирішення земельного спору /Т.1, а.с.33/. Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, житловий будинок за адресою [ADDRESS] , перебуває у спільній частковій власності [PERSON] та [PERSON] /Т.1, а.с.36-37/. Згідно витягу із погосподарських книг Мотовилівської сільської ради, згідно записів погосподарської книги №6 за 1986-1990 роки, [PERSON] , [INFO] , являлась головою двору в с. Семенівка /Т.1, а.с.38/. Згідно акту визначення та погодження зовнішніх меж земельної ділянки в натурі від 05.02.2018 року, погоджені межі земельної ділянки за адресою: [ADDRESS] , а.с.39/. Згідно акту визначення та погодження зовнішніх меж земельної ділянки в натурі від 05.02.2018 року, погоджені межі земельної ділянки за адресою: [ADDRESS] , а.с.40/. Згідно довідки виданої Головним управлінням ДФС у Житомирській області №393/10/12 від 04.06.2018 року, за [PERSON] зареєстровані земельні ділянки, які розташовані на території Мотовилівського старостинського округу та за які сплачений земельний податок /Т.1, а.с.41/. Згідно витягу із погосподарських книг Мотовилівської сільської ради, згідно записів погосподарської книги №9 за 2011-2015 роки, номер об`єкта погосподарського обліку 0387-3 [PERSON] являлася власником житлового будинку 1962 року забудови, який знаходився в [ADDRESS] , рахувалась земельна ділянка 1.05 га. /Т.1, а.с.42/. Згідно заяви [PERSON] від 05.06.2018 року адресованої Любарській селищній раді, просила не виносити на розгляд сесії питання про затвердження акту від 24.04.2018 року /Т.1, а.с.55/. Копія Виписки з Мотовилівського старостиньского округу Любарської селищної ради Любарського району Житомирської області вих. №93 від 23.07.2020 р. в якій зазначено, що 29.10.1993 року Мотовилівська сільська рада передала у приватну власність (безплатно) земельну ділянку в розмірі 0,50 га. Гр. [PERSON] /Т.2, а.с.5/. Копія сторінки з земельної книги, копії сторінок з господарської книги, копії сторінок особистого рахунку /Т.2, а.с.6-14/. Згідно рішення Любарського районного суду Житомирської області від 17 квітня 2019 року по справі № 282/343/19 про визнання за [PERSON] та [PERSON] , як за спадкоємцями, в рівних частках право власності на житловий будинок з господарськими спорудами по [ADDRESS] /Т.1, а.с.173-175/. Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, житловий будинок за адресою [ADDRESS] , перебуває у спільній частковій власності [PERSON] та [PERSON] /Т.1, а.с.176-179/. Технічний паспорт на садибний (індивідуальний) житловий будинок по [ADDRESS] /Т.1, а.с.180-183/. Рішення Любарської селищної ради від 29.08.2019 р. № 757 про надання дозволу [PERSON] та [PERSON] на розроблення технічних документацій із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) /Т.1, а.с.187-188/. Викопіровка Любарського районного відділу ДП «ЦЗДК» розташування земельних ділянок [PERSON] на території с. Семенівка Любарського району Житомирської області. /Т.1, а.с.189/. Відповідно до ч.1 ст.2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно ч.1 ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У відповідності до ч.1 ст.5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Статтею 41 Конституції України визначено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Частиною першою ст. 3 ЦК України встановлено, що загальними засадами цивільного законодавства є: неприпустимість позбавлення права власності, крім випадків, встановлених Конституцією України та законом; свобода договору; судовий захист цивільного права та інтересу; справедливість, добросовісність та розумність. Відповідно до ч.1 ст.317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Згідно ч.ч.1, 2 ст.319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства. Згідно з ч.1 ст.321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ч.1 ст.78 Земельного кодексу України право власності на землю - це право володіти, користуватися і розпоряджатися земельними ділянками. Статтею 79 Земельного кодексу України визначено, що земельна ділянка - це частина земної поверхні з установленими межами, певним місцем розташування, з визначеними щодо неї правами. Право власності на земельну ділянку поширюється в її межах на поверхневий (ґрунтовий) шар, а також на водні об`єкти, ліси і багаторічні насадження, які на ній знаходяться, якщо інше не встановлено законом та не порушує прав інших осіб. Право власності на земельну ділянку розповсюджується на простір, що знаходиться над та під поверхнею ділянки на висоту і на глибину, необхідні для зведення житлових, виробничих та інших будівель і споруд. Відповідно до пункту б частини першої статті 81 ЗК України громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі, зокрема, безоплатної передачі із земель державної і комунальної власності. Відповідно до частин першої - третьої статті 116 ЗК України громадяни набувають права власності земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону. Набуття права на землю громадянами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування. Безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться, зокрема, у разі одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених цим Кодексом (п. "в" ч. 3 ст. 116 ЗК України). Відповідно до ч. 6 ст. 118 Земельного кодексу України громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель комунальної власності для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки комунальної власності у власність. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовані розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки. В частині сьомій статті 118 ЗК України зазначено, що відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку. Частинами десятою та одинадцятою статті 118 ЗК України встановлено, що відмова органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування у передачі земельної ділянки у власність або залишення клопотання без розгляду можуть бути оскаржені до суду. У разі відмови органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування у передачі земельної ділянки у власність або залишення заяви без розгляду питання вирішується в судовому порядку. Тобто, відповідно до статті 118 ЗК України порядок безоплатної передачі земельних ділянок у власність громадянам передбачає визначену земельно-правову процедуру, яка включає такі послідовні стадії: 1) подання громадянином клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування щодо отримання земельної ділянки у власність; 2) отримання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки (або мотивовану відмову у його наданні); 3) після розроблення проекту землеустрою такий проект погоджується, зокрема з територіальним органом центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин у відповідності до приписів статті 186-1 ЗК України; 4) здійснення державної реєстрації сформованої земельної ділянки у Державному земельному кадастрі; 5) подання громадянином погодженого проекту землеустрою до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність, про що, в свою чергу, такий орган у двотижневий строк, зобов`язаний прийняти відповідне рішення. Аналіз наведених норм права, якими врегульовано процедуру безоплатного отримання земельних ділянок, свідчить про те, що всі дії відповідних суб`єктів земельно-правової процедури є взаємопов`язаними, послідовними і спрямовані на досягнення результату у вигляді отримання земельної ділянки у власність. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 16 липня 2020 року у справі № 120/1583/19-а. Відповідно до ст.125 Земельного кодексу України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Згідно п.Г ч.1 ст.91 Земельного кодексу України власники земельних ділянок зобов`язані не порушувати прав власників суміжних земельних ділянок та землекористувачів. Відповідно до ст.152 Земельного кодексу України держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю. Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; відшкодування заподіяних збитків. Частиною 1 ст.153 Земельного кодексу України встановлено, що власник не може бути позбавлений права власності на земельну ділянку, крім випадків, передбачених цим Кодексом та іншими законами України. Статтею 14 Конституції України передбачено, що право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону. Поняття земельної ділянки як об`єкта права власності визначено у частині першій статті 79 ЗК України як частини земної поверхні з установленими межами, певним місцем розташування, з визначеними щодо неї правами. Нормами частини першої статті 81 ЗК України визначено способи набуття права власності на земельні ділянки, а саме: придбання за договором купівлі-продажу, ренти, дарування, міни, іншими цивільно-правовими угодами; безоплатної передачі із земель державної і комунальної власності; приватизації земельних ділянок, що були раніше надані їм у користування; прийняття спадщини; виділення в натурі (на місцевості) належної їм земельної частки (паю). Відповідно до вимог частин першої, другої статті 118 ЗК України громадянин, зацікавлений у приватизації земельної ділянки, яка перебуває у його користуванні, подає заяву до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У разі якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, заява подається до Ради міністрів Автономної Республіки Крим. Рішення органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування щодо приватизації земельних ділянок приймається у місячний строк на підставі технічних матеріалів та документів, що підтверджують розмір земельної ділянки Як передбачено частиною першою статті 122 ЗК України сільські, селищні, міські ради передають земельні ділянки у власність або користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб. Верховним Судом у постанові від 28 березня 2018 року № 681/1039/15-ц (провадження № 61-4200св18) викладено правовий висновок про те, що стадія погодження меж земельної ділянки при виготовлення землевпорядної документації є допоміжною. При цьому стаття 198 ЗК України лише вказує, що складовою кадастрових зйомок є «погодження меж земельної ділянки з суміжними власниками та землекористувачами». Із цього не слідує, що у випадку відмови суміжного землевласника або землекористувача від підписання відповідного документа - акта погодження меж - слід вважати, що погодження меж не відбулося. Погодження меж полягає у тому, щоб суміжнику було запропоновано підписати відповідний акт. Якщо він відмовляється це робити, орган, уповноважений вирішувати питання про приватизацію ділянки по суті, повинен виходити не із самого факту відмови від підписання акта, а із мотивів відмови. Якщо такими мотивами є виключно неприязні стосунки - правового значення вони не мають. У разі виникнення спору сама по собі відсутність погодження меж не є підставою для того, щоб вважати прийняте рішення про приватизацію незаконним. Підписання акта погодження меж самостійного значення не має, воно не призводить до виникнення, зміни або припинення прав на земельну ділянку, як і будь-яких інших прав у процедурі приватизації. Непогодження меж земельної ділянки із суміжними власниками та землекористувачами не може слугувати підставою для відмови відповідної місцевої ради в затвердженні технічної документації, за умови правомірних дій кожного із землекористувачів. Тобто, при добросовісному виконанні набувачем земельної ділянки обов`язків щодо узгодження меж з користувачами чи власниками суміжних земельних ділянок, у разі, якщо користувач чи власник суміжної земельної ділянки безпідставно ухилився від погодження меж та не підписав акт, сама відсутність такого акта погодження меж не свідчить про незаконність рішення про затвердження проекту землеустрою та про передачу земельної ділянки у власність. Відповідно до п.7 Перехідних положень Земельного кодексу України громадяни та юридичні особи, що одержали у власність, у тимчасове користування, в тому числі на умовах оренди, земельні ділянки, в розмірах, що були передбачені раніше діючим законодавством, зберігають права на ці ділянки. Тобто, правомірність користування земельними ділянками громадянами повинно доводитись відповідними документальними підтвердженнями, які були необхідні в час отримання таких земельних ділянок. Згідно копії Виписки з Мотовилівського старостиньского округу Любарської селищної ради Любарського району Житомирської області вих. №93 від 23.07.2020 р. в якій зазначено, що 29.10.1993 року Мотовилівська сільська рада передала у приватну власність (безплатно) земельну ділянку в розмірі 0,50 га. Гр. [PERSON] /Т.2, а.с.5/. Інших документів, які б свідчили про правомірність користування позивачкою земельною ділянкою у справі немає. Запис в господарській книзі про наявність земельної ділянки певного розміру не є підтвердженням правомірності користування цією земельною ділянкою: цей запис лише фіксує наявність земельної ділянки, але не підтверджує правомірність її користування. Рішення Любарської селищної ради «Про надання дозволу на розробку технічних документацій із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельних ділянок», акти визначення та погодження зовнішніх меж земельної ділянки в натурі, акти прийомки-передачі межових знаків на зберігання свідчать про початок проходження визначеної земельно-правової процедури спрямованої на досягнення результату у вигляді отримання земельної ділянки у власність, але не підтверджує правомірність її користування. З врахуванням наведеного слід констатувати, що при вирішенні даного спору не можуть прийматись до уваги приєднані до справи матеріали актів обстеження земельних ділянок, оскільки при їх складанні відповідальні працівники виходили з даних про правомірність користування [PERSON] земельною ділянкою. Суд вважає, що у задоволенні, позовних вимог щодо усунення перешкоди в користуванні земельною ділянкою за адресою [ADDRESS] , шляхом знесення самочинно збудованої бетонної огорожі, відновлення межових знаків та перенесення паркану у відповідності до меж земельної ділянки [PERSON] слід відмовити адже дана позовна вимога є безпідставною, такою, що не знайшла свого належного обґрунтування в ході розгляду справи, не підтверджена належними та допустимими доказами.

Outcome: dismissed