Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-28 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовною заявою, якою просить відновити межу домоволодіння № 153 та № 151 у с. Зарічани Житомирського району Житомирської області та зобовязати [PERSON] демонтувати встановлений ним паркан із металевих стовпів та металевої сітки між вказаними домоволодіннями. В обґрунтування заявлених вимог позивач зазначила, що їй належить частина домоволодіння, яка межує з домоволодінням відповідача. Відповідач встановив паркан між їхніми домоволодіннями, таким чином створивши межу між ними, внаслідок чого до домоволодіння позивача не зможуть підїхати автомобілі екстренних служб. Вважає, що її права мають бути захищені шляхом відновлення становища, яке існувало до їх порушення та припинення дії, яка порушує право, а саме відновлення меж між домоволодіннями та зобовязання демонтувати паркан. Відповідач подав заперечення проти позову, в якому зазначив, що заявлені позовні вимоги є надуманими, безпідставними, що вводять суд в оману (навмисне повідомлення помилкової інформації, повне приховування правди). Вказав, що він не є власником земельної ділянки, яка межує з земельною ділянкою позивача, оскільки продав її. Також зазначив, що сплив строк позовної давності. Просить відмовити у задоволенні позову (а.с. 16-17). У судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги. Відповідач просив відмовити у задоволенні позову. Суд, дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення учасників судового засідання, встановив такі обставини справи і відповідно ним правовідносини. У відповідності до положень ст. 61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню (ч. 1). Обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини (ч. 2). Як вбачається з рішення Житомирського районного суду Житомирської області від 02 червня 2006 року, [PERSON] було зобов'язано усунити перешкоди в користуванні земельною ділянкою [PERSON], розташованою по вул. Цюрупи, 153 шляхом встановлення меж земельної ділянки між домоволодінням №151 та №153 по вул. Цюрупи в с. Зарічани Житомирського району згідно висновку експертизи №3016 від 08.12.2005 року (а.с. 44-45). Також при розгляді вказаної справи (а.с. 44) встановлено, що: - відповідно до свідоцтва про право власності за законом [PERSON] на праві власності належить 1/2 частина будинку, розташованого в с. Зарічани по вул. Цюрупи, 153; - згідно записів в земельно-облікових документах Зарічанської сільської ради за домоволодінням №153 було закріплено земельну ділянку 0,10 га, зокрема, в тому числі, за [PERSON] 0,05 га; - рішенням зборів уповноважених членів колгоспу "Зоря" від 20.06.1990 року (протокол №2) для обслуговування житлового будинку [PERSON] надано в постіне користування 0,05 га землі біля 1/2 частини житлового будинку, яка перейшла йому у спадщину за законом; - згідно записів в земельно-облікових документах Зарічанської сільської ради за домоволодінням №151 було закріплено земельну ділянку 0,09 га, зокрема, в тому числі, за [PERSON] 0,05 га. Рішенням від 27 лютого 2009 року Житомирського районного суду Житомирської області у справі №2-63/09 зобов'язано [PERSON] демонтувати паркан, який знаходиться в межах земельної ділянки [PERSON], встановленої варіантом №3 висновку експеризи №3016 від 08.12.2005 року за рішенням Житомирського районного суджу Житомирської області від 02 червня 2006 року (а.с. 48). Згідно з ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до положень статей 10, 11, 60 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України), кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Докази надаються сторонами та іншими особами, що беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Згідно з ч. 2 ст. 152 ЗК України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Зі змісту ч. 3 ст. 152 ЗК України, вбачається, що захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється, зокрема, шляхом відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав. З договорів купівлі-продажу частини житлового будинку (а.с. 46) та земельної ділянки (а.с. 47) від 14 липня 2010 року вбачається, що відповідач продав частину житлового будинку та земельну ділянку, що знаходяться за адресою: вул. Цюрупи, 153, с. Зарічани Житомирського району Житомирської області. Таким чином, враховуючи продаж відповідачем земельної ділянки, на переконання суду, [PERSON] не є особою, яка повинна відповідати у даних правовідносинах у звязку відсутністю матеріально-правового спору між сторонами. Порядок заміни неналежного відповідача, залучення співвідповідачів регламентований ст. 33 ЦПК, зі змісту якої вбачається, що суд замінює первісного відповідача належним відповідачем або залучає до участі у справі іншу особу як співвідповідача за клопотанням позивача, про що судом необдноразово роз'яснювалось під час судового розгляду справи (а.с. 55-57). Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд (ч. 2 ст. 11 ЦПК України). Оскільки відповідного клопотання про заміну неналежного відповідача від позивача не надходило, а статтею 33 ЦПК України не передбачене право суду самостійно замінювати неналежного відповідача або залучати до участі у справі співвідповідачів, з огляду на те, що позивачем не надано належних доказів на підтвердження обставин, на які вона посилається як на підставу своїх вимог, а про наслідки ненадання доказів судом також роз'яснювалось та наголошувалось під час розгляду справи (а.с. 55), враховуючи засади диспозитивності цивільного судочинства, суд дійшов висновку, що у задоволенні позову необхідно відмовити.

Outcome: dismissed