Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-10 00:00:00

Позивачка 20 січня 2015 року звернулась до Ленінського районного суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів (а.с.1-2). В обґрунтування позовних вимог вказала, що перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем, який 19 вересня 2014 року було розірвано. Від спільного подружнього життя сторони мають малолітню дитину - [PERSON], [INFO], яка проживає разом із позивачкою та перебуває на її утриманні. Відповідач матеріальну допомогу на утримання дитини не надає, у зв'язку із чим позивачка вимушена була звернутися до суду із даним позовом, в якому просила суд стягнути з відповідача на свою користь аліменти на утримання малолітньої дитини - [PERSON], [INFO], в розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) щомісяця, але не менше 30 (тридцяти) відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, і до досягнення дитиною повноліття. Позивачка у судове засідання не з'явилась. Про день, час та місце судового розгляду повідомлялась належним чином, про що свідчить довідка про доставку СМС-повідомлення направленого на вказаний позивачкою номер мобільного телефону. Про причини своєї неявки не повідомила. Письмових заяв про розгляд справи без своєї присутності не надсилала (а.с.25). Відповідач в судове засідання не з'явився. Про день, час та місце судового засідання повідомлявся належним чином. До суду надав письмові заперечення, в яких проти вимог позову заперечував у повному обсязі, так як в добровільному порядку надає грошові кошти на утримання свого сина (а.с.18-19). Відповідно до ч.2 ст. 197 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. За ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. За ст. 59 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Суд, вивчивши матеріали справи, перевіривши їх доказами, вважає, що позовне не підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 19 вересня 2014 року, яке набрало законної сили, розірвано шлюб між сторонами (а.с.6). Від подружнього життя сторони мають малолітню дитину - [PERSON], [INFO], який проживає з позивачкою і перебуває на її утриманні (а.с.7,8). Відповідно до ч.3 ст.181 Сімейного Кодексу України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до ч.1 ст.183 Сімейного Кодексу України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Згідно ч.2 ст.182 Сімейного Кодексу України мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути менш, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. У відповідності до п.15, п.17 постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 15.05.2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», відповідно до ст. 180 СК України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття, а вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров'я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим,ніж зазначений у ч. 2 ст. 182 СК України. Що ж до максимального розміру аліментів, які стягуються з боржника, то відповідно до ч. 3 ст. 70 Закону України від 21 квітня 1999 р. N 606-XIV "Про виконавче провадження", він не повинен перевищувати 50 відсотків заробітної плати цієї особи. Судом достовірно встановлено, що [PERSON] виконуючи свій батьківський обов'язок щодо утримання свого сина, щомісячно починаючи з вересня 2014 року перераховував грошові кошти на користь позивачки, про що свідчать платіжні доручення за 06.09.2014 року, 11.10.2014 року, 12.11.2014 року, 14.11.2014 року, 05.12.2014 року, 08.01.2015 року, 11.02.2015 року (а.с.20-23). Отже, суд приходить до висновку, що відповідач належним чином виконує свої батьківські обов'язки, надаючи в добровільному порядку матеріальну допомогу на утримання свого малолітнього сина - [PERSON], [INFO]. Таким чином, аналізуючи здобуті по справі докази з позиції їх належності, допустимості та сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] є незаконними, безпідставними та недоведеними, тому у задоволенні позову слід відмовити. Вирішуючи питання щодо судових витрат, відповідно до ст. 88 ЦПК України, що судовий збір в сумі 243,60 грн. слід віднести на рахунок держави. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed