Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-19 00:00:00

У травні 2016 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, в якому вони перебувають з 17 травня 2014 року, у зв'язку з фактичним припиненням шлюбних відносин. На обгрунтування позовних вимог [PERSON] зазначає, що сімейне життя не склалось через відсутність порозуміння між подружжям з питань сім'ї та побуту, та призвело до припинення шлюбних відносин, окремого проживання. На переконання позивача шлюб існує формально, збереження сім'ї вважає неможливим, і на примирення не згодна. В шлюбі [INFO] року у подружжя народилася донька [PERSON], відповідач є батьком дитини, особою працездатного віку, інвалідом не являється, але матеріальної допомоги в добровільному порядку в належній кількості на її утримання не надає. Спір про визначення місця проживання неповнолітньої дитини відсутній. Позивач перебуває у відпустці по догляду за дитиною, і має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років, тому також просила стягнути на її користь аліменти на утримання доньки у розмірі 1/4 частин від його заробітку (доходу), але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку до досягнення нею повноліття, щомісяця, та на утримання дружини, [PERSON], у розмірі 1/6 частини з усіх видів його заробітку, щомісяця до досягнення дитиною трирічного віку до [INFO] року, починаючи стягнення з дня звернення до суду. З часу знаходження справи подружжю Судом двічі надавався строк для примирення /ухвали суду від 08.07.2016, 12.08.2016, ас. 27,35/. Позивач в судовому засіданні уточнений позов підтримала / мало місце уточнення розміру частки аліментів на її утримання, ас. 33/ та суду пояснила, що примирення не відбулося, подружжя проживає за різними поштовими адресами, шлюб існує формально. Виявил а бажання відновити дошлюбне прізвище " [PERSON] ". Відповідач позов визнав частково, не заперечував проти про розірвання шлюбу та стягнення аліментів на дитину, та не погоджується сплачувати аліменти на утримання дружини з тих міркувань, що він молода людина, працює, але має невисоку заробітну плату на посаді водія, і також потребує коштів на задоволення своїх потреб. Підтвердив, що наданий подружжю строк для примирення не вплинув на відновлення відносин між подружжям. Заслухавши учасників судового розгляду, дослідивши наявні в справі письмові докази, суд приходить до наступного. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. У судовому засіданні встановлено, та підтверджується наявними в матеріалах справи письмовими доказами, що сторони перебувають у шлюбі з 17 травня 2014 року, зареєстрованому відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Краснопільського районного управління юстиції у Сумській області, актовий запис за № 19; 7 вересня 2014 року у подружжя народилася донька [PERSON], проживає за місцем реєстрації матері в [ADDRESS] Правовідносини що склалися між сторонами у справі, виникли із сімейних правовідносин, врегульовані нормами статей 21, 24, 56, 84,110 - 113, 115, 141, 180-183, 191 Сімейного Кодексу України /далі СК України/. Так, відповідно до статті 112 СК України суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Сторони у судовому засіданні підтвердили, що подружжя певний час проживає окремо і шлюб існує формально, місце проживання неповнолітньої дитини визначено добровільно, спір про майно відсутній. Отже, суд знаходить, що сімейне життя сторін не склалось внаслідок відсутності взаєморозуміння, різних поглядів на шлюб та сім'ю, знайшло свого підтвердження формальність шлюбних відносин, а подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить їх інтересам, що має істотне значення; з часу знаходження позовної заяви в суді примирення не відбулося, доводи позивача відповідачем не спростовані, тому позовна вимога про розірвання шлюбу підлягає до задоволення. Питання визначення місця проживання неповнолітньої дитини судом не вирішувалось. Спір про майно відсутній. Копію рішення суду про розірвання шлюбу після набрання ним законної сили надіслати до органу державної реєстрації актів цивільного стану за місцем ухвалення рішення для внесення відомостей до Державного реєстру актів цивільного стану громадян та проставлення відмітки в актовому записі про шлюб. Відповідно до правил статті 113 СК України при державній реєстрації розірвання шлюбу суд поновлює [PERSON] дошлюбне прізвище «[PERSON]». Вирішуючи позов про стягнення аліментів на дитину та утримання дружини, суд враховує наступне. Відповідно до частини другої статті 51 Конституції України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до частин 1 та 2 статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до статей 181,182,184 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються в частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі, і не можуть бути меншими, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього кодексу. Згідно із статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2016 рік», прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць для дітей віком до 6 років - з 01.05.2016 становить 1228 грн. Таким чином, мінімальний розмір аліментів на одну дитину віком до 6 років - не менше 368,40 грн. / 30 % від 1228 грн./. Отже, оскільки дитина сторін проживає разом з позивачем і потребує коштів на утримання, відповідач записаний батьком неповнолітньої дитини, суд знаходить, що з відповідача на користь позивача необхідно стягнути аліменти на утримання [PERSON] в розмірі 1/4 частин від його заробітку (доходу), але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку до досягнення нею повноліття, щомісяця. При цьому, відповідачем не надано суду доказів щодо його стану здоров'я, наявності інших утриманців, які враховуються при визначенні розміру аліментів, чим не виконав вимоги статей 10,58,59 ЦПК України, і судом таких доказів не встановлено при розгляді справи. Крім того, за змістом частини шостої статті 84 СК України право на утримання у позивача виникло у зв'язку з тим, що вона є матір'ю їх спільної з відповідачем дитини, незалежно від обставин перебування сторін в зареєстрованому шлюбі, та незалежно від того чи вона працює та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Судом встановлено, що позивач [PERSON] перебуває на обліку в управлінні соціального захисту населення Краснопільської районної державної адміністрації Сумської області і отримує щомісячну допомогу /ас. 25/. Відповідач [PERSON] працює водієм Філії «Краснопільський райавтодор» ДП «Сумський облавтодор» ВАТ ДАК «Автомобільні дороги України», інших утримнців не має /ас. 17/. Суд вважає доведеними вимоги позивача про стягнення з відповідача на її користь коштів, як дружини, на підставі наданих доказів, вимог закону, його матеріального становища, й вважає їх такими, що підлягають задоволенню у розмірі 1/6 частин з усіх видів його заробітку, щомісяця до досягнення донькою [PERSON] трирічного віку до [INFO] року. Доводи відповідача щодо відмови у задоволенні позовної вимоги про стягнення аліментів на утриманнія дружини не ґрунтуються на законі і не взяті судом до уваги. Відповідно до частини першої статті 191 СК України аліменти присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову, тобто з 17 травня 2016 року. Суд розглядає справу у відповідності до вимог статті 11 ЦПК України в межах заявлених позовних вимог на підставі доказів, наданих сторонами у відповідності до вимог статей 60, 137 ЦПК України. Відповідно до частини третьої статті 212 Цивільного процесуального кодексу України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Враховуючи наведене, суд вважає позов обґрунтованим і таким, що підлягає до задоволення у повному обсязі. Відповідно до ст. 367 ЦПК допустити негайне виконання рішення у межах платежу за один місяць. Питання про судові витрати суд вважає за необхідне вирішити в порядку передбаченому ст. 88 ЦПК України відповідно до Закону України «Про судовий збір». При цьому, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, зокрема, пунктом 3 ст. 5 Закону від сплати судового збору звільняються позивачі за подання позовів про стягнення аліментів, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Таким чином, суд стягує з відповідача на користь позивача документально підтверджений судовий збір за подання позовної заяви про розірвання шлюбу в розмірі 551 грн. 20 коп. та 1102 грн. 40 коп. в доход Державного бюджету України.

Outcome: approved