Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-15 00:00:00

У травні 2019 року позивач [PERSON] звернувся до суду із позовом до ДП «Торецьквугілля», в якому просить стягнути з відповідача на його користь моральну шкоду, завдану умовами праці на виробництві, що спричинили професійне захворювання у розмірі 100 000 гривень. В обґрунтування позову зазначив, що з відповідачем ДП «Торецьквугілля» він перебував у трудових відносинах з 18.11.2005 року по 07.01.2009 року та з 11.04.2011 року по 30.12.2016 року він працював гірничим майстром з повним робочим днем на підземній роботі, гірником очисного забою 5 розряду з повним робочим днем на підземній роботі ВП «шахта Північна» ДП «Торецьквугілля», у період часу з 10.01.2017 року по 24.03.2019 року працював гірником очисного забою 5 розряду, з повним робочим днем на підземній роботі ВП «Шахта «Центральна» ДП «Торецьквугілля». 25.03.2018 року був звільнений з підприємства відповідача на підставі ч.2 ст.40 КЗпП України, за станом здоров`я. За час роботи на шахті він отримав професійне захворювання - хронічну радикулопатію L5 S1, праворуч в стадії неповної ремісії з помірними статико-динамічними порушеннями та больовим синдромом, рецидивуючий перебіг, хронічна сенсоневральна приглухуватість з легким ступенем зниження слуху - за класифікацією [PERSON] та [PERSON] . Факт отримання зазначених захворювань підтверджений медичним висновком ЦЛЕК ДУ «Інституту медицини праці національної академії медичних наук» №3/55 від 29.01.2019 року. Актом розслідування хронічного професійного захворювання №б/н від 20.02.2019 року встановлено, що причиною та обставинами профзахворювання є робота протягом тривалого часу в умовах впливу шкідливих факторів. 20.03.2019 року Обласною профілактичною МСЕК позивачу вперше безстроково встановлено 50% втрати працездатності за сукупністю та ІІІ група інвалідності по професійному захворюванню. Після отримання інвалідності по профзахворюванню він відчуває моральні страждання, які полягають у порушенні його ритму і укладу життя. Відчуває себе неповноцінною людиною через підвищену нервозність, з`явилось почуття страху за життя та здоров`я, яке з кожним днем погіршується. Просить стягнути з відповідача на свою користь 100 000 грн в рахунок відшкодування моральної шкоди. Відповідачем за №10/690 від 15.07.2019 року надано відзив, в якому зазначено, що ДП «Торецьквугілля» позовні вимоги визнає частково. Так, позивачем не надано жодних доказів щодо моральних страждань, котрі йому нібито спричинені, що в свою чергу позбавляє можливості встановити факт наявності такої шкоди. Усі докази, наявні у матеріалах справи, підтверджують лише факт встановлення втрати працездатності позивача на сьогоднішній день у обсязі 50% та в жодному разі не підтверджують розмір заявлено моральної шкоди. Враховуючи Аналіз ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ судової практики у справах про відшкодування моральної шкоди, завданої у зв`язку із ушкодженням здоров`я під час виконання трудових обов`язків, склалася усталена практика відшкодовувати моральну шкоду із розрахунку 300 грн за 1% втрати працездатності, у звязку з чим на його думку позовні вимоги повинні бути задоволені частково в сумі 15000 грн. Окрім цього заявлений розмір моральної шкоди є значно завищеним і ДП «Торецьквугілля» не згодне з такою сумою у відшкодування моральної шкоди. Крім того стягнення таких великих сум може стати прецедентом для інших спорів про відшкодування моральної шкоди, що негативно вплине на фінансове становище ДП «Торецьквугілля», яке забезпечує роботою близько трьох тисяч робітників і зможе привести до його закриття. Справу розглянуто в порядку спрощеного позовного провадження без виклику осіб. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України у разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. Суд, розглянув позовну заяву та додані матеріали, повно та всебічно з`ясував всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються заявлені вимоги, і, об`єктивно оцінивши докази, доходить наступного висновку. Згідно ст.3 Конституції України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Відповідно до ст.4 Закону України "Про охорону праці" державна політика в галузі охорони праці базується, зокрема, на принципах пріоритету життя і здоров`я працівників, повної відповідальності роботодавця за створення належних, безпечних і здорових умов праці, соціального захисту працівників, повного відшкодування особам, які потерпіли від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань. Судом встановлено, що [PERSON] перебував з відповідачем у трудових відносинах, відносинах з 18.11.2005 року по 07.01.2009 року, з 11.04.2011 року по 30.12.2016 року працював гірничим майстром з повним робочим днем на підземній роботі, гірником очисного забою 5 розряду з повним робочим днем на підземній роботі ВП «Шахта Північна» ДП «Торецьквугілля», з 10.01.2017 року по 24.03.2019 року працював гірником очисного забою 5 розряду, з повним робочим днем на підземній роботі ВП «Шахта «Центральна» ДП «Торецьквугілля». 24.03.2019 року був звільнений за ч.20 ст.40 КЗпП України за станом здоров`я, що підтверджується копією трудової книжки позивача (а.с.7-8) За час роботи на шахті позивач одержав професійне захворювання - хронічна радикулопатія L5 S1, праворуч в стадії неповної ремісії з помірними статико-динамічними порушеннями та больовим синдромом, рецидивуючий перебіг, хронічна сенсоневральна приглухуватість з легким ступенем зниження слуху (ІІст.) за класифікацією [PERSON] та [PERSON] (а.с.9). У відповідності до акту №б/н від 21.02.2019 року розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання, професійне захворювання [PERSON] виникло у зв`язку з недосконалістю технологічного процесу, недостатньою забезпеченістю засобами індивідуального захисту, [PERSON] виконував роботи в умовах впливу значних фізичних навантажень, вимушеної робочої пози, вимушених нахилів тулуба, що перевищували допустимі параметри та в умовах впливу шуму, рівень якого перевищував гранично допустимий (а.с.11-14). Згідно довідки серії 12 ААБ №062685 від 20.03.2019 року Обласною профпатологічною медико-соціальною експертною комісією позивачу встановлено 50% втрати працездатності первинно за сукупністю та встановлено ІІІ групу інвалідності (а.с.17). Статтею 237-1 КЗпП України передбачено відшкодування власником або уповноваженим ним органом працівникові моральної шкоди. Відшкодування такої шкоди провадиться тоді, коли порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. До юридичного складу, що є підставою відповідальності по відшкодуванню моральної шкоди роботодавцем, є моральні страждання робітника, втрата нормальних життєвих зв`язків та необхідність для працівника докладання додаткових зусиль для організації свого життя. Вина роботодавця не відноситься до обов`язкових умов для настання відповідальності за спричинення працівнику моральних страждань під час виконання своїх трудових обов`язків. Рішенням Конституційного Суду України № 20-пр/2008 від 08.10.2008 року визначено, що обов`язок по відшкодуванню моральної шкоди громадянам, які постраждали на підприємствах внаслідок виробничої травми чи професійного захворювання, покладено на підприємства, з чиєї вини відбулися відповідні події. Таким чином, саме на підприємство покладено обов`язок відшкодувати працівнику моральну шкоду за наявності факту заподіяння йому цієї шкоди. Зазначені норми не містять будь-яких інших додаткових умов щодо відшкодування моральної шкоди. Згідно вимог ст.23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Суд вважає встановленим, що саме через небезпечні умови праці позивач отримав професійне захворювання. Сукупність проаналізованих та досліджених судом доказів дає можливість суду зробити висновок про те, що ушкодження здоров`я на виробництві спричинило позивачу моральну шкоду, яка полягає в фізичному болю та у моральних переживаннях, що призвело до змін звичайного стану життя та потребує від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Суд відхиляє доводи представника відповідача про відсутність у позивача доказів спричинення йому моральної шкоди. Відповідно до діючого законодавства втрата працездатності, яка встановлена висновком МСЕК, вже сама по собі свідчить про спричинення моральної шкоди, оскільки стан здоров`я потерпілого погіршено. Надані позивачем докази повною мірою вказують, що ушкодження здоров`я [PERSON] і отримання ним професійного захворювання та інвалідності відбулося при виконанні ним трудових обов`язків у шкідливих умовах, що у свою чергу призвело як до фізичних, так і до моральних страждань. Визначаючи розмір моральної шкоди, суд враховує роз`яснення п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 №4, відповідно до якого розмір відшкодування моральної шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням в кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин. Зокрема, враховується характер і тривалість страждань, стан здоров`я потерпілого, тяжкість отриманого захворювання, істотність вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, конкретних обставин по справі, характер моральних страждань і наслідків, що наступили. Разом з тим, вимога позивача про відшкодування моральної шкоди в розмірі 100 000 грн, з огляду на останню судову практику Дзержинського міського суду, є дещо завищеною. Виходячи із засад розумності, справедливості, співрозмірності, суд доходить висновку, що розмір моральної шкоди, який підлягає одноразовому стягненню з відповідача, дорівнює 25 000 грн. Відповідно до п.2 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» позивач звільнений від сплати судового збору. Згідно ч.1 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог. Враховуючи вказані положення Закону, з відповідача в дохід держави слід стягнути судовий збір в сумі 768 грн. 40 коп. На підставі викладеного,

Outcome: approved