Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-26 00:00:00

[PERSON] звернулася в суд з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання непрацездатної матері. Свої вимоги обґрунтовує тим, що вона з 2006 року є пенсіонером та отримує пенсію по інвалідності. Зазначає, що потребує постійного стороннього догляду, не може самостійно пересуватися, крім того хворіє і потребує медикаментозного лікування та оздоровлення. Вказує, що у зв`язку з інвалідністю не може отримувати інших доходів. Зазначає, що від шлюбу має двох дітей [PERSON] [INFO] та [PERSON] , [INFO] , однак, [PERSON] померла у квітні 1996 році. Посилається на ту обставину, що друга донька [PERSON] є повнолітньою та працездатною, а тому має можливість фінансово їй допомагати. Зазначає, що у зв`язку з підвищенням цін на ліки, продукти харчування та комунальні послуги пенсію, яку вона отримує їй не вистачає. Вважає, що відповідач також має приймати участь в її утриманні. На підставі наведеного, з посиланням на вимоги ст.ст. 202, 205 СК України, просить суд, стягнути з відповідача на її утримання аліменти в твердій грошовій в розмірі 1500 грн. щомісячно, починаючи з 26.09.2019 року довічно. Заочним рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 28.01.2020 року позовні вимоги [PERSON] задоволено частково. Ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 16.09.2020 року заочне рішення від 28.01.2020 року скасоване та справу призначено до судового розгляду в спрощеному провадженні. Від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому вона вказує на те, що твердження позивача не відповідають дійсності, оскільки, вона разом з позивачем та дочкою [PERSON] є співвласниками квартири, в якій на даний час проживає позивачка з племінницею [PERSON] . Зазначає, що не має можливості проживати у даній квартирі разом з дочкою через створені умови позивачкою. Крім того, зазначає, що допомагає матері та племінниці фінансово по утриманні квартири, в тому числі оплачує борги за комунальні послуги. Крім того, посилається на ту обставину, що має нерегулярний мінливий дохід у зв`язку з чим змушена виїжджати на сезонні роботи, зокрема, у Польщу, в той час коли позивач отримує пенсію та має у своєму користуванні дві земельних ділянки. Просить у задоволенні позовних вимог відмовити повністю. Позивач в судовому засіданні позовну заяву, підтримала з підстав, в них зазначених. Також суду пояснила, що потребує додаткових коштів для оплати комунальних послуг, продуктів, одягу, а також на лікування. Зазначила, отримує 2117 грн. пенсії щомісячно, а також проживає з внучкою, яка фінансово їй не допомагає. Просила позов задовольнити. Представник позивача в судовому засіданні підтримав пояснення позивача та зазначив, що сторона позивача посилається на ст. 202 Сімейного кодексу України як на підставу задоволення позовних вимог. Представник відповідача в судовому засіданні позов не визнав, надала пояснення аналогічні до викладених у відзиві на позовну заяву. Просила відмовити в задоволенні позову. Заслухавши пояснення учасників справи, показання свідка, дослідивши та оцінивши представлені по справі докази в їх сукупності, суд прийшов до висновку, що позов не підлягає до задоволення. Відповідно до ст. 202 Сімейного Кодексу України повнолітні дочка, син зобов`язані утримувати батьків, які є непрацездатними і потребують матеріальної допомоги. При вирішенні питання про стягнення аліментів на батьків слід враховувати, що вказане право батьків, якому кореспондує обов`язок повнолітніх дітей виникає за наявності двох умов: непрацездатності батьків та наявності у них потреби у матеріальній допомозі і не залежить від майнового стану повнолітніх дочки, сина. Необхідність матеріальної допомоги визначається в кожному конкретному випадку залежно від матеріального становища батьків. До уваги приймається отримання батьками пенсії, державних пільг, субсидій, наявність у батьків майна, що може приносити дохід, тощо. Судом встановлено, що позивач є матір`ю відповідача, що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 12.12.2019 (а.с. 4). У відповідності до ч. 4 ст. 75 СК України, особа є такою, що потребує матеріальної допомоги, якщо заробітна плата, пенсія, доходи від використання її майна, інші доходи не забезпечують їй прожиткового мінімуму, встановленого законом. Таким чином право на утримання (аліменти) має непрацездатна особа, яка, крім іншого, не забезпечена прожитковим мінімумом. Як вбачається з матеріалів справи позивач є пенсіонером та в період з березня 2019 року по серпень 2019 року отримала пенсію по інвалідності в розмірі 11439,64 грн. (а.с.5-6). Судом встановлено, що позивач є інвалідом ІІІ групи, яку встановлено по життєво. Вказана обставина повністю підтверджується дослідженими судом доказами, зокрема, пенсійним посвідченням серії [NUMBER] від 11.07.2005 року, довідками та виписками з історії хвороби позивача, виданою КЗ «Луцька міська клінічна лікарня» (а.с. 9-16). Згідно п.21 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15 травня 2006 року "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів", обов`язок повнолітніх дочки, сина утримувати своїх непрацездатних батьків, які потребують матеріальної допомоги не є абсолютним. У зв`язку з цим суд на вимогу дочки, сина, до яких пред`явлено позов про стягнення аліментів, зобов`язаний перевірити їхні доводи про ухилення батьків від виконання своїх обов`язків щодо них. Сам факт непрацездатності батьків не зумовлює виникнення у дітей обов`язку надання їм утримання, стан непрацездатності має супроводжуватися необхідністю отримувати сторонню матеріальну допомогу. Свідченням такої потреби є отримання матір`ю чи батьком доходів, які є меншими за прожитковий мінімум. Згідно діючого законодавства, держава забезпечує необхідним утриманням непрацездатних осіб пенсією за віком, пенсією з інвалідності, державною допомогою тощо. При визначенні розміру аліментів на непрацездатних батьків необхідно враховувати можливість отримання ними матеріальної допомоги від інших дітей. Відповідно до ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» визначено на 2020 рік прожитковий мінімум для осіб, які втратили працездатність, з 01 січня 2020 року складає 1638,00 грн., з 01 липня - 1712,00 грн., з 01 грудня -1769,00 грн. Судом встановлено, що розмір пенсії позивача становить 2117 грн. на місяць, що перевищує прожитковий мінімум для осіб, які втратили працездатність. Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] суду пояснила, що вона є співвласником квартири в якій зараз проживає позивачка з її двоюрідною сестрою. Зазначила, що разом з відповідачкою живуть окремо. Крім того, вказала, що відповідачка неоднократно допомагала позивачу матеріально, однак, на даний час стосунки позивача і відповідача погіршились. Доводи позивача про те, що вона сплачує кредит, який як вказала сама позивачка брала на ремонт квартири, не беруться судом до уваги, оскільки, поліпшення житлових умов відноситься до додаткових витрат, що в даному випадку, не являється предметом позову. Вирішуючи питання про розмір стягуваних аліментів, суд враховує матеріальне становище обох сторін, необхідність матеріальної допомоги визначається в кожному конкретному випадку в залежності від матеріального становища батьків. До уваги приймається отримання батьками пенсії, державних пільг, субсидій, наявність у батьків майна, що може приносити дохід тощо. Сам факт непрацездатності батьків не зумовлює виникнення у дітей обов`язку надання їм утримання. Оскільки, позивач, хоч і є непрацездатною, проте отримує пенсію, що є більшою ніж встановлений законом прожитковий мінімум, а тому [PERSON] , на даний час, не є особою, яка має право на аліменти в силу вимог ст. 202 СК України. Посилання позивача, що вона потребує значних коштів на лікування не є підставою для задоволення позову, оскільки зазначені витрати в разі їх доведення можуть бути стягнуті з відповідача за позовними вимогами в порядку ст.203 СК України, а саме шляхом пред`явлення позову про стягнення додаткових витрат на утримання батьків, а не шляхом пред`явлення позову про стягнення аліментів в порядку ст. 202 СК України. Інших доказів погіршення матеріального стану позивача, суду не надано та в судовому засіданні не здобуто. Таким чином, суд приходить до висновку, що в задоволенні позову слід відмовити за безпідставністю вимог.

Outcome: dismissed