Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-30 00:00:00

В грудні 2014 року позивач звернувся до суду з зазначеними позовними вимогами, розмір яких в ході розгляду справи збільшив і в обґрунтування яких послався на те, що між ним та відповідачем 30 вересня 2014 року були укладені договори банківського вкладу (депозиту) «Лояльний оn-line»: №20003008773237, № 20004008723239, №20001008723240 на 50000 доларів США кожний, №00003008733245 та №100001008743246 на 11000 доларів США кожний, зі ставкою 9,5% річних на строк по 30 жовтня 2014 року включно з можливістю продовження строку вкладу на місяць, що й відбулося відповідно до п.1.11 договорів. Крім того, 22 вересня 2014 року між ним та публічним акціонерним товариством «ДельтаБанк» (далі: ПАТ «Дельта банк») укладено договір № №010-4577-220914 на відкриття та обслуговування поточного рахунку, операції за яким можна здійснювати з використанням електронних платіжних засобів, за яким відкритий поточний рахунок № [NUMBER] у доларах США та надані картки доступу до нього. За його дорученням від 28 листопада 2014 року відповідач безпідставно не перерахував кошти з цього рахунку в сумі 50701,04 долари США на інший рахунок, і не видав їх готівкою, за що має сплатити 3% річних відповідно до ст. 625 ЦК України. Крім того, відповідач не виконав його заяву від 07 жовтня 2014 року про здійснення SWIFT- переказу коштів з його рахунку в сумі 11000 доларів США, при цьому кошти з рахунку списав. Посилаючись на порушення банком своїх обов'язків за договорами банківських вкладів щодо своєчасного повернення вкладів, передбачених ст. 526 та 1058 ЦК України, просив стягнути з банку на його користь заборгованість за всіма банківськими вкладами з відсотками в сумі 174275,11 доларів США, грошові кошти з поточного рахунку № [NUMBER] в сумі 50701,04 долари США з 3% річних за прострочку виконання грошового зобов'язання в сумі 68035,05 грн, заборгованість за заявою 07 жовтня 2014 року про здійснення SWIFT- переказу коштів в сумі 11000 доларів США з пенею в розмірі 54951,67 грн. Рішенням Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області від 10 червня 2015 року вищезазначений позов [PERSON] задоволено частково. Стягнуто з публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» на користь [PERSON] грошовий вклад за договором №010-4577-220914 на відкриття та обслуговування поточного рахунку, операції за яким можна здійснювати з використанням електронних платіжних засобів, від 22 вересня 2014 року в сумі 227384,33 долари США, що за офіційним курсом Нацбанку України на 02 березня 2015 складає 6107111, 07 грн (шість мільйонів сто сім тисяч сто одинадцять гривень 07 копійок). Стягнуто з публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» (код ЄДРПОУ 34047020) на користь [PERSON] пеню за прострочку виконання заяви про переказ коштів від 07 жовтня 2014 року в розмірі 15067,40 грн. В решті позову відмовлено, розподілено судові витрати. З вказаним рішенням не погодився відповідач та подав на нього апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просив рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким в задоволенні позову відмовити. В обґрунтування доводів апеляційної скарги ПАТ "ДельтаБанк" зазначив, що суд першої інстанції не прийняв до уваги те, що на підставі постанови Правління Національного банку України від 02 березня 2015 року № 150 «Про віднесення ПАТ «Дельта Банк» до категорії неплатоспроможних, виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб 02 березня 2015 року прийнято рішення № 51 «Про запровадження тимчасової адміністрації у ПАТ «ДельтаБанк». Згідно приписів Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» вимоги позивача могли бути задоволені тільки в межах гарантованої Фондом суми і ці суми задоволені Фондом у повному обсязі. Крім того, апелянт послався на те, що суд першої інстанції не врахував те, що банком були виконані умови депозитних договорів і грошові кошти по закінченню цих договорів були повернуті позивачу шляхом перерахування на поточний рахунок, з якого відповідач не видав кошти з тих підстав, що [PERSON] звернувся до банку із заявою не в установленій законодавством формі. Також вважає, що позивачем був неправильно обраний спосіб захисту, оскільки враховуючи суть позовних вимог та правову природу відносин необхідно звернутись з позовом про зобов'язання відповідача виконати договірний обов'язок, а саме розпорядження власника коштів щодо розпорядження ними з урахуванням обмежень, встановлених нормативними актами України, зокрема НБУ, а не стягнення суми з відповідача, оскільки останній не привласнював їх. Також послався на те, що суд першої інстанції необґрунтовано застосував до банку штрафні санкції, оскільки відповідач виконав свої обов'язки за депозитними договорами у повному обсязі перерахував позивачу кошті на його поточний рахунок та, крім того, надані позивачем заяви на здійснення переказу коштів втратили свою чинність та не можуть бути виконані банком через закінчення 30- ти денного строку їх дії, визначеного п.3.1. Положення про порядок виконання банками документів на переказ, примусове списання і арешт коштів в іноземних валютах та банківських металів і змін до деяких нормативно-правових актів Національного банку України, затвердженого Постановою Національного банку України № 216 від 28 липня 2008 року. Більш того вважає, що стягнення штрафних санкцій не передбачено Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб». Представник відповідача Філіпських С.І., діючій на підставі довіреності, у судове засіданні апеляційного суду не з'явився, згідно заяви просив справу розглянути за його відсутності, апеляційну скаргу підтримав. Представник позивача - адвокат Крохмальова Л.П. в суді апеляційної інстанції заперечувала проти задоволення апеляційної скарги банку, просила її відхилити, рішення суду першої інстанції залишити без змін. Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи скарги, апеляційний суд вважає, що скарга підлягає задоволенню з таких підстав. Згідно п. 3, 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України, підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права. У відповідності до ч.1 ст. 303 ЦПК України, під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції. Судом першої інстанції при вирішенні справи встановлено, що 30 вересня 2014 року між сторонами укладено депозитні договори №20003008773237 на суму 50000 доларів США, № 20004008723239 на суму 50000 доларів США, №20001008723240 на суму 50000 доларів США, №00003008733245 на суму 11000 доларів США, №100001008743246 на суму 11000 доларів США. За вказаними договорами вклади розміщені строком по 30 жовтня 2014 року включно з процентною ставкою 9,5% річних з можливістю продовження строку дії вкладу на строк не більше 2 періодів у разі, якщо клієнт банку не витребує вклад до закінчення операційного дня останнього дня строку вкладу; по закінченню строку дії договору сума вкладу перераховується банком на рахунок № [NUMBER], відкритий на ім'я вкладника. (а.с.10-19) Крім того, 22 вересня 2014 року між сторонами укладено договір № 010-04577-220914, за яким банк відкрив позивачу поточний рахунок, операції за яким можуть здійснюватись з використанням електронних платіжних засобів в рамках тарифного пакету «Ощадна картка №1 Debit» (а.с.20). 28 листопада 2014 року позивач надав банку розпорядження про перерахування банківських вкладів на його поточний рахунок, яке було виконане 29 грудня 2014 року (а.с23-27). Того ж дня позивачем надане банку платіжне доручення про переказ грошових коштів з цього рахунку на його рахунок в ПАТ «Сбербанк Росии», яке не виконане банком (а.с.29, 118). 08 жовтня 2014 року за заявкою позивача від 07 жовтня 2014 року на здійснення SWIFT- переказу коштів з рахунку позивача № [NUMBER] списано 11000 доларів США, які повернуто 18 грудня 2014 року, платіжне доручення банком не виконане (а.с36, 70-71). Згідно виписки за операціями по рахунку позивача № [NUMBER] від 28 травня 2015 залишок по рахунку складає 227384,33 долари США, у тому числі суми банківських вкладів з відсотками, які не доступні до використання. Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову, суд першої інстанції виходив з того, що відмова відповідача у видачі позивачу банківських депозитів з поточного рахунку є неправомірною та такою, що обмежує права останнього. При цьому суд виходив з того, за вимогами п.1.ч.6.ст. 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» обмеження щодо задоволення вимог кредиторів не поширюється на зобов'язання банку щодо виплати коштів за договорами, строк яких закінчився. Крім того, суд вважав, що оскільки банк порушив строки виконання доручення позивача на переказ, він зобов'язаний сплатити платнику пеню у розмірі 0,1 відсотка суми простроченого платежу за кожний день прострочення, що передбачено п.32, 2 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні». Відмовляючи в задоволенні позову в частині стягнення з банку 3 % річних за прострочення виконання грошового зобов'язання через неперерахування вкладів за договорами строкових банківських вкладів від 30 вересня 2014 року, суд виходив з того, що ці вклади фактично перераховані на поточний рахунок позивача відповідно до умов договору. З такими висновками місцевого суду погодитись не можна. Апеляційним судом встановлено, що 22 вересня 2014 року між сторонами укладено договір № 010-04577-220914, за яким банк відкрив позивачу поточний рахунок, операції за яким можуть здійснюватись з використанням електронних платіжних засобів в рамках тарифного пакету «Ощадна картка №1 Debit» (а.с.20). Крім того, 30 вересня 2014 року між сторонами укладено депозитні договори №20003008773237 на суму 50000 доларів США, № 20004008723239 на суму 50000 доларів США, №20001008723240 на суму 50000 доларів США, №00003008733245 на суму 11000 доларів США, №100001008743246 на суму 11000 доларів США. За вказаними договорами вклади розміщені строком по 30 жовтня 2014 року включно з процентною ставкою 9,5% річних з можливістю продовження строку дії вкладу на строк не більше 2 періодів у разі, якщо клієнт банку не витребує вклад до закінчення операційного дня останнього дня строку вкладу; по закінченню строку дії договору сума вкладу перераховується банком на рахунок № [NUMBER], відкритий на ім'я вкладника. (а.с.10-19) 28 листопада 2014 року позивач надав банку розпорядження про перерахування вищезазначених банківських вкладів на його поточний рахунок, яке було виконане 29 грудня 2014 року (а.с23-27). Того ж дня позивачем надане банку платіжне доручення про переказ грошових коштів з цього рахунку на його рахунок в АТ «Сбербанк Росии», яке не виконане банком (а.с.29, 118). 08 жовтня 2014 року за заявкою позивача від 07 жовтня 2014 року на здійснення SWIFT- переказу коштів з рахунку позивача № [NUMBER] списано 11000 доларів США, які повернуто на рахунок [PERSON] 18 грудня 2014 року, платіжне доручення не було виконане банком (а.с36, 70-71, 124). Згідно виписки за операціями по рахунку позивача № [NUMBER] від 28 травня 2015 року залишок по рахунку складає 227384,33 долари США, у тому числі суми банківських вкладів з відсотками. Відповідно до ст. 1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором. Згідно із ч. 5 ст. 1061 ЦК України проценти та банківський вклад нараховуються від дня, наступного за днем надходження вкладу у банк, до дня, який передує його поверненню вкладникові або списанню з рахунка вкладника з інших підстав. Частиною 1 ст. 1060 ЦК України передбачено, що договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад). Тоді як, ч. 2 ст. 1060 ЦК України містить імперативну норму про обов'язок банку видати вкладнику за його першою вимогою кошти. Оскільки банк перерахував кошти з депозитних рахунків позивача на поточний рахунок останнього, відносини між сторонами, що виникли на підставі договорів банківських вкладів, припинилися, та з цього моменту правовідносини між банком та позивачем регулюються нормами щодо договорів банківського рахунку. Так, відповідно до статті 1066 ЦК України за договором банківського рахунка банк зобов'язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком. Згідно ч.ч.1, 3 ст. 1068 ЦК України, банк зобов'язаний вчиняти для клієнта операції, які передбачені для рахунків даного виду законом, банківськими правилами та звичаями ділового обороту, якщо інше не встановлено договором банківського рахунка. Банк зобов'язаний за розпорядженням клієнта видати або перерахувати з його рахунка грошові кошти в день надходження до банку відповідного розрахункового документа, якщо інший строк не передбачений договором банківського рахунка або законом. Згідно з ч. 1 ст. 1075 ЦК України договір банківського рахунка розривається за заявою клієнта у будь-який час. Разом з тим, встановлено, що на підставі постанови Правління Національного банку України від 02 березня 2015 року №150 «Про віднесення ПАТ «Дельта Банк» до категорії неплатоспроможних» виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 02 березня 2015 року №51 «Про запровадження тимчасової адміністрації у ПАТ «Дельта Банк», згідно з яким з 03 березня 2015 року запроваджено тимчасову адміністрацію та призначено уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації у ПАТ «Дельта Банк». Згідно з рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб №147 від 03 серпня 2015 року (а.с. 182) продовжено строки здійснення тимчасової адміністрації в АТ «Дельта Банк» до 02.10.2015 року включно. Відповідно до ч. 1 ст. 1074 ЦК України обмеження прав клієнта щодо розпоряджання грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку, не допускається, крім випадків обмеження права розпоряджання рахунком за рішенням суду або в інших випадках, встановлених законом, а також у разі зупинення фінансових операцій, які можуть бути пов'язані з легалізацією (відмиванням) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансуванням тероризму чи фінансуванням розповсюдження зброї масового знищення, передбачених законом. Тобто, випадки обмеження прав клієнта щодо розпоряджання грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку, можуть бути передбачені в спеціальному законі. Процедура щодо виведення неплатоспроможних банків з ринку врегульована Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб », який є спеціальним законом, що регулює дані правовідносини. Згідно з п. 16 ст. 2 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб » (далі: Закон) тимчасова адміністрація - процедура виведення банку з ринку, що запроваджується Фондом стосовно неплатоспроможного банку в порядку, встановленому цим Законом. У п. 6 ст. 2 цього Закону визначено, що ліквідація банку - це процедура припинення банку як юридичної особи відповідно до законодавства. Таким чином, у спорах, пов'язаних з виконанням банком, у якому введена тимчасова адміністрація та/або запроваджена процедура ліквідації, своїх зобов'язань перед його кредиторами, норми Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб » є спеціальними, і цей Закон є пріоритетним відносно інших законодавчих актів України у цих правовідносинах. Статтею 36 вказаного Закону України врегульовано наслідки запровадження тимчасової адміністрації. Зокрема, згідно з пп. 1, 2 ч. 5 ст. 36 Закону під час тимчасової адміністрації не здійснюється: задоволення вимог вкладників та інших кредиторів банку: примусове стягнення коштів та майна банку, звернення стягнення на майно банку, накладення арешту на кошти та майно банку. Обмеження, встановлене пунктом 1 частини п'ятої цієї статті, не поширюється на зобов'язання банку щодо: виплати коштів за вкладами вкладників за договорами, строк яких закінчився, та за договорами банківського рахунку вкладників. Зазначені виплати здійснюються в межах суми відшкодування, що гарантується Фондом, в національній валюті України. Вклади в іноземній валюті перераховуються в національну валюту України за офіційним курсом гривні, встановленим Національним банком України до іноземних валют на день початку процедури виведення Фондом банку з ринку та здійснення тимчасової адміністрації відповідно до цієї статті. Згідно ч. 1 ст. 26 Закону Фонд гарантує кожному вкладнику банку відшкодування коштів за його вкладом. Фонд відшкодовує кошти в розмірі вкладу, включаючи відсотки, станом на день початку процедури виведення Фондом банку з ринку, але не більше суми граничного розміру відшкодування коштів за вкладами, встановленого на цей день, незалежно від кількості вкладів в одному банку. Сума граничного розміру відшкодування коштів за вкладами не може бути меншою 200000 гривень Відповідно до ч. 2 ст. 46 цього Закону з дня призначення уповноваженої особи Фонду банківська діяльність завершується закінченням технологічного циклу конкретних операцій у разі, якщо це сприятиме збереженню чи збільшенню ліквідаційної маси. Отже, з моменту запровадження у ПАТ «Дельта Банк» тимчасової адміністрації, тобто з 03 березня 2015 року не здійснюється задоволення вимог вкладників та інших кредиторів банку понад суму гарантованої виплати. Фондом гарантування вкладів фізичних осіб за спірним договором № 010-04577-220914 від 22 вересня 2014 року позивач отримав кошти в розмірі 47985,50 грн, за іншим договором № 016-04511-110912 від 11 вересня 2012 року, що не предметом спору даного судового розгляду, виплачено 152014,50 грн., всього 200 000 грн. Таким чином, у зв'язку із прийняттям рішення про введення в ПАТ «Дельта Банк» тимчасової адміністрації вимоги позивача, який є вкладником банку, не можуть бути задоволенні поза межами процедури ліквідації банку в силу вищевказаних норм Закону. Не урахувавши зазначеного, встановивши, що банк на момент ухвалення рішення у справі перебуває у стадії ліквідації, місцевий суд без законних на те підстав частково задовольнив позов та стягнув з відповідача суми, що знаходяться на поточному рахунку [PERSON] та штрафні санкції, нараховані до введення тимчасової адміністрації, тим самим, порушивши порядок задоволення вимог кредиторів та надавши позивачу переваги поміж інших кредиторів. При цьому посилаючись на вимоги п.1.ч.6.ст. 36 Закону, згідно якого обмеження, встановлене пунктом 1 частини п'ятої цієї статті, не поширюється на зобов'язання банку щодо виплати коштів за вкладами вкладників за договорами, строк яких закінчився, та за договорами банківського рахунку вкладників, суд не звернув уваги на те, що згідно цієї ж норми зазначені виплати здійснюються в межах суми відшкодування, що гарантується Фондом, а саме в межах 200 000 грн. За таких обставин, колегія суддів дійшла висновку, що рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення, яким у задоволенні позову слід відмовити.

Outcome: dismissed