Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-18 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася до суду із вказаним позовом, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що 17 травня 2014 року в с. Грушівка Глибоцького району Чернівецької області по вул.. Пумнула водій [PERSON], керуючи транспортним засобом ВАЗ 210994-20, державний реєстраційний номер [NUMBER] здійснив наїзд на пішохода [PERSON] В наслідок дорожньо-транспортної пригоди останній отримав тяжкі тілесні ушкодження, від яких помер в КМУ «Лікарня швидкої медичної допомоги м. Чернівці» 19 травня 2014 року. Вказує на те, що на момент ДТП у водія [PERSON] був наявний чинний поліс № АС/4417264 обов'язкового страхування цивільно - правової відповідальності власників наземних транспортних засобів ПАТ «Українська транспортна страхова компанія». Посилається на те, що вона є донькою потерпілого [PERSON], є спадкоємицею за заповітом, своєчасно прийняла спадщину після смерті останнього, а тому вона має право на отримання страхового відшкодування у зв'язку зі смертю її батька. Вказує на те, що вона неодноразово зверталася до відповідача із заявами про проведення їй страхового відшкодування у зв'язку зі смертю [PERSON], витрат на лікування та поховання, поминки, збереження тіла та інше, зокрема, просила виплатити їй страхове відшкодування в сумі 43 848 грн. у зв'язку зі смертю [PERSON] та витрати на поховання останнього в сумі 20 544,48 грн. Вказує, що відповідач не в повному обсязі виконав свої зобов'язання, передбачені Законом України «Про обов'язкове страхування цивільно - правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», порушив її права та інтереси, як споживача страхових послуг. Як наслідок посилається на те, що їй була завдана моральна шкода, яку вона оцінює в сумі 10 000 грн. Зважаючи на викладене, позивачка просила суд її позовні вимоги задовольнити та стягнути з відповідача на її користь страхове відшкодування в сумі 43 848 грн., витрати на поховання в сумі 20 544,48 грн. та 10 000 грн. у відшкодування моральної шкоди. Відповідач ПАТ «Українська транспортна страхова компанія» подала до суду відзив на позовну заяву, вказувала на те, що дійсно 17 травня 2014 року за участю транспортного засобу ВАЗ 210994-20, державний реєстраційний номер [NUMBER] під керуванням [PERSON] сталася дорожньо-транспортна пригода, в наслідок якої загину пішохід [PERSON] Посилалася на те, що між [PERSON] та ними був укладений договір обов'язкового страхування цивільно - правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Від позивачки вони отримали всі необхідні документи для проведення страхового відшкодування 15 березня 2016 року, тому відповідно до п. 36.2 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно - правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» строк прийняття рішення про здійснення страхового відшкодування та його виплату збільшився на кількість днів прострочення, а саме на 550 днів, тому граничний термін для прийняття рішення та здійснення виплати становить 15 грудня 2017 року. Зважаючи на вказане відповідач вважає, що жодним чином не було порушено строки для виплати страхового відшкодування позивачу, а тому позов є передчасним, просив залишити його без розгляду. Крім того, вказував на те, що починаючи з червня 2017 року ним було частково виплачено кошти на відшкодування шкоди в сумі 12 803 грн. При цьому відповідач звернув увагу на те, що виходячи із вимог ст. 2 Закону України «Про поховання та похоронну справу» у страховика не має правових підстав відшкодувати витрати на проведення поминального обіду. Також відповідач вказував на те, що ним було здійснено страхове відшкодування витрат позивача згідно розрахункової квитанції № 001548 від 19.05.14 року ФОП [PERSON] та накладної від 20.05.2014 року ФОП [PERSON] на суму 5 495 грн. Крім того, відповідач, у своїх запереченнях посилався на те, що відповідно до п. 27.2 Закону Про обов'язкове страхування цивільно - правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик здійснює відшкодування шкоди відповідно до ст. 1200 ЦК України кожній особі, яка має право на таке відшкодування, рівними частинами, загальний розмір такого відшкодування утриманцям одного померлого не може бути меншим ніж 36 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку. Зважаючи, що потерпілими у даному випадку є [PERSON] та [PERSON] загальний розмір страхового відшкодування у зв'язку зі смертю становить 43 848 грн. (36р.м.з.п.* 1218грн.), тому, кожній із них належить по 21 924 грн. страхового відшкодування. [PERSON], як дружина загиблого не відмовилася від своєї частки страхового відшкодування на користь потерпілої, а тому підстав для виплати позивачу всієї суми страхового відшкодування немає. Заперечуючи проти позовних вимог про стягнення моральної шкоди, відповідач вказував на те, що потерпілими, які мають право на відшкодування шкоди в даному випадку є позивач та дружина померлого [PERSON] Відповідно до п. 27.3 Закону Про обов'язкове страхування цивільно - правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» розмір моральної шкоди становить 14 616 грн. (12*1218грн.). Тому ним виплачено позивачу 7 308 грн. у відшкодування моральної шкоди як доньці загиблого. Решта суми 7 308 грн. у відшкодування моральної шкоди, на думку відповідача, має бути виплачено дружині померлого [PERSON] Позивачка [PERSON] в судове засідання не з'явилася. Від її представника [PERSON] надійшла до суду заява про розгляд справи у його відсутність, просив позов задовольнити з врахуванням частково виплачених коштів позивачу в сумі 12 803 грн. Представник відповідача ПАТ «Українська транспортна страхова компанія» в судове засідання не з'явився, хоча належним чином був повідомлений про час та місце розгляду справи, а тому суд вважає, що справу можна розглянути в його відсутність. Судом встановлено, що 17 травня 2014 року водій [PERSON] керуючи транспортним засобом ВАЗ 210994-20, державний реєстраційний номер [NUMBER] по вул. Пумнула в с. Грушівка Глибоцького району Чернівецької області, здійснив наїзд на пішохода [PERSON] Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди [PERSON] отримав тяжкі тілесні ушкодження, від яких помер в КМУ «Лікарня швидкої медичної допомоги м. Чернівці» 19 травня 2014 року. Водій [PERSON] вироком Глибоцького районного суду Чернівецької області від 24 липня 2014 року визнаний винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України. В даному кримінальному провадженні дочка [PERSON] та дружина [PERSON] потерпілого [PERSON] визнані потерпілими. Відповідно до полісу № АС/4417264 обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів від 07 липня 2013 року водій автомобіля марки ВАЗ 210994-20, державний реєстраційний номер [NUMBER] [PERSON] застрахував свою цивільно-правову відповідальність перед третіми особами за заподіяння шкоди, страховиком є відповідач ПАТ «Українська транспортна страхова компанія». Відповідно до зазначеного страхового полісу страхова сума (ліміт відповідальності) складає: за шкоду, заподіяну життю і здоров'ю - 100 тис. грн; за шкоду, заподіяну майну - 50 тис. грн..; франшиза - 500 грн. Водій [PERSON] повідомив відповідача про настання страхового випадку, тому ПАТ «Українська транспортна страхова компанія» відкрила справу 12-71-14 (ДТП від 17 квітня 2014 року). Встановлено, що позивачка [PERSON] 11.08.2014р., 11.03.2015р., 02.02.2016р. та 01.03.2016р. зверталася до відповідача ПАТ «Українська транспортна страхова компанія» із заявами «Про скоєння дорожньо-транспортної пригоди, оформлення документів, здійснення виплат страхового відшкодування, витрат на лікування та поховання, поминки, збереження тіла та інше», просила виплати їй страхове відшкодування у зв'язку зі смертю потерпілого [PERSON] в сумі 41 292,00 грн. та 20 544,48 грн. - витрати на поховання. 15 березня 2016 року відповідачем було отримано від позивача документи, зокрема, заява про отримання страхового відшкодування та банківські реквізити утримувача страхової виплати. Встановлено, що протягом червня-липня 2017 року відповідачем проведено виплату позивачу [PERSON] 12 803 грн. в рахунок відшкодування шкоди, що підтверджується платіжними дорученнями, які є в матеріалах справи. Зокрема, 5 495 грн. виплачено в рахунок відшкодування витрат на поховання та 7 308 грн. у відшкодування моральної шкоди. Відповідно до ст. 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов'язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору. За змістом ч. 1 ст. 22 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (тут і далі у редакції станом на дату настання страхового випадку) у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи. Згідно ст. 23 вказаного Закону шкодою, заподіяною життю та здоров'ю потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, у тому числі є шкода, пов'язана із смертю потерпілого. Відповідно до п. 27.2. ст. 27 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) здійснює відшкодування шкоди, заподіяної смертю потерпілого, на умовах, встановлених статтею 1200 Цивільного кодексу України, кожній особі, яка має право на таке відшкодування, рівними частинами. Загальний розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) утриманцям одного померлого не може бути меншим, ніж 36 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку. За положеннями ст. 1200 ЦК України (тут і далі у редакції станом на дату настання страхового випадку) у разі смерті потерпілого право на відшкодування шкоди мають непрацездатні особи, які були на його утриманні або мали на день його смерті право на одержання від нього утримання, а також дитина потерпілого, народжена після його смерті. Шкода відшкодовується: 1) дитині - до досягнення нею вісімнадцяти років (учню, студенту - до закінчення навчання, але не більш як до досягнення ним двадцяти трьох років); 2) чоловікові, дружині, батькам (усиновлювачам), які досягли пенсійного віку, встановленого законом, - довічно; 3) інвалідам - на строк їх інвалідності; 4) одному з батьків (усиновлювачів) або другому з подружжя чи іншому членові сім'ї незалежно від віку і працездатності, якщо вони не працюють і здійснюють догляд за: дітьми, братами, сестрами, внуками померлого, - до досягнення ними чотирнадцяти років; 5) іншим непрацездатним особам, які були на утриманні потерпілого, - протягом п'яти років після його смерті. Особам, визначеним у пунктах 1-5 частини першої цієї статті, шкода відшкодовується у розмірі середньомісячного заробітку (доходу) потерпілого з вирахуванням частки, яка припадала на нього самого та працездатних осіб, які перебували на його утриманні, але не мають права на відшкодування шкоди. До складу доходів потерпілого також включаються пенсія, суми, що належали йому за договором довічного утримання (догляду), та інші аналогічні виплати, які він одержував. Особам, які втратили годувальника, шкода відшкодовується в повному обсязі без урахування пенсії, призначеної їм внаслідок втрати годувальника, та інших доходів. Разом із тим, позивачем не надано належних та допустимих доказів того, що вона на момент смерті [PERSON] відносилася до осіб, передбачених ст. 1200 ЦК України. А тому суд приходить до висновку, що позивачка не має права на відшкодування матеріальної шкоди в порядку передбаченому ст. 27 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» та ст. 1200 ЦК України. Право на таке відшкодування, виходячи із вищенаведеного, може мати дружина померлого [PERSON] при умові, що на момент смерті останнього вона була непрацездатною та перебувала на його утриманні, або на день його смерті мала право на одержання від нього утримання. Зважаючи на викладене, суд приходить до висновку, що в задоволенні позовних вимог про стягнення із відповідача на користь позивача страхового відшкодування в сумі 43 848 грн. слід відмовити. Вирішуючи позовні вимоги в частині стягнення витрат на поховання [PERSON] в сумі 20 544,48 грн. суд виходить із наступного. Відповідно до п. 27.4 ст. 27 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик (МТСБУ) здійснює відшкодування особі, яка здійснила витрати на поховання та на спорудження надгробного пам'ятника, за умови надання страховику (МТСБУ) документів, що підтверджують такі витрати, та пред'явлення оригіналу свідоцтва про смерть. Загальний розмір такого відшкодування стосовно одного померлого не може перевищувати 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку (п. 27.4. ст. 27Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»). Статтею 1201 ЦК України передбачено, що особа, яка завдала шкоди смертю потерпілого, зобов'язана відшкодувати особі, яка зробила необхідні витрати на поховання та на спорудження надгробного пам'ятника, ці витрати. Стаття 2 Закону України "Про поховання та похоронну справу" визначає поховання померлого як комплекс заходів та обрядових дій, які здійснюються з моменту смерті людини до поміщення труни з тілом або урни з прахом у могилу або колумбарну нішу, облаштування та утримання місця поховання відповідно до звичаїв та традицій, що не суперечить законодавству. Під комплексом заходів та обрядових дій розуміється, зокрема, організація поховання померлого і проведення у зв'язку з цим ритуальних послуг відповідно до місцевих умов. Тобто, виходячи із визначення поняття поховання відповідно до закону до таких витрат можна віднести ті, які здійснюються з моменту смерті людини до поміщення труни з тілом у могилу. Звертаючись до суду із позовними вимогами про стягнення із відповідача витрат на поховання в сумі 20 544,48 грн. позивачем не надано доказів на підтвердження понесених витрат в такому розмірі. Доведеними витратами позивача на поховання є витрати на придбання труни, одягу, тощо, згідно накладної від 20.05.2014 року, виданої ПП [PERSON] в сумі 2 995 грн. та витрати згідно рахункової квитанції № 001548 від 19.05.2014 р. в сумі 2500 грн. за зберігання тіла, а всього на суму 5 495 грн. які позивачу було виплачено. Витрати на проведення поминального обіду, зокрема, в ресторані «Буковинські вечори» в сумі 13 630 грн. рахунок № 000397 від 20 травня 2014 р. та витрати на придбання напоїв в ТОВ «Рома» на суму 1 419,48 грн. товарний чек № 13767 від 20 травня 2014 р. які проводяться після поховання, не відносяться до витрат на поховання, відшкодувати які зобов'язаний заподіювач шкоди відповідно до ст. 1201 ЦК України, а відтак стягненню не підлягають. Виходячи із наведеного, суд приходить до висновку, що в задоволенні позовних вимог про стягнення витрат на поховання слід відмовити. Не підлягають задоволенню, на думку суду і заявлені позовні вимоги про відшкодування моральної шкоди. Так, страховик (у випадках, передбачених підпунктами «г» і «ґ» пункту 41.1 та підпунктом «в» пункту 41.2 статті 41 цього Закону, МТСБУ) відшкодовує моральну шкоду, заподіяну смертю фізичної особи, її чоловіку (дружині), батькам (усиновлювачам) та дітям (усиновленим). Загальний розмір такого страхового відшкодування (регламентної виплати) цим особам стосовно одного померлого становить 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законодавством на день настання страхового випадку, і виплачується рівними частинами (п. 27.3. Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»). На підставі ч. 2 ст. 1168 ЦК України моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім'єю. Суд погоджується із доводами відповідача, що потерпілими, які мають право на відшкодування моральної шкоди у вищевказаному порядку є позивач та дружина померлого [PERSON] Відповідно до п. 27.3 Закону Про обов'язкове страхування цивільно - правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» розмір моральної шкоди становить 14 616 грн. (12*1218грн.). Встановлено, що відповідачем виплачено позивачу 7 308 грн. у відшкодування моральної шкоди як доньці загиблого. За змістом частин першої та п'ятої статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв'язку з ушкодженням здоров'я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв'язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Спори про відшкодування фізичній особі моральної шкоди розглядаються, зокрема: коли право на її відшкодування безпосередньо передбачено нормами Конституції України або випливає з її положень; у випадках, передбачених законодавством, яке встановлює відповідальність за заподіяння моральної шкоди; при порушенні зобов'язань, які підпадають під дію Закону України «Про захист прав споживачів» чи інших законів, що регулюють такі зобов'язання і передбачають відшкодування моральної шкоди. Відповідно до положень статті 4 Закону України «Про захист прав споживачів» споживачі мають право на відшкодування моральної шкоди тільки в разі її заподіяння небезпечною для життя і здоров'я людей продукцією у випадках, передбачених законом. Звертаючись до суду із вимогою про відшкодування моральної шкоди із відповідача, позивач [PERSON] просить відшкодувати їй завдану відповідачем додаткову моральну шкоду, яку вона оцінила в сумі 10 000 грн., в наслідок невиконання ним своїх зобов'язань, які встановлені Законом України «Про страхування», Законом України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» та Законом України «Про захист прав споживачів». Так, вона вказує, що моральна шкода завдана їй в наслідок довготривалих, неналежних, цілеспрямованих дій, які навмисно направлені на невиплату страхового відшкодування та витрат на поховання, невиконання відповідачем своїх обов'язків, передбачених законодавством, тощо. Виходячи із встановлених обставин, що відповідачем виконано свої зобов'язання перед позивачем, суд приходить до висновку, що вимоги про стягнення моральної шкоди є безпідставними. Не заслуговують на увагу, на думку суду, посилання позивача [PERSON] на те, що вона як спадкоємець [PERSON] має право на страхове відшкодування за договором страхування, оскільки відповідно до ч. 1 ст. 994 ЦК України у разі смерті страхувальника, який уклав договір майнового страхування, його права та обов'язки переходять до осіб, які одержали це майно у спадщину. В даному випадку цивільно - правові відносини виникли на підставі заподіяння шкоди - деліктні зобов'язання, а не договірні правовідносини страхування та спадкування. Не підлягає до застосування і положення Закону України «Про захист прав споживачів», оскільки деліктні зобов'язання, що склалися між сторонами, не підпадають під дію вказаного закону. На підставі ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. В силу ст.13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. Виходячи із вище встановлених обставин справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є безпідставними, а тому у задоволені позову слід відмовити. На підставі викладеного, ст. ст. 23, 979, 1168, 1200, 1201 ЦК України, ст. ст. 22, 23, 27 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»,

Outcome: dismissed