Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-15 00:00:00

04 червня 2015 року [PERSON] звернулася до суду з позовом, в якому просила розірвати договір оренди земельної ділянки площею 26,79 га, укладений 09 грудня 2008 року між нею та відповідачем, а також додаткову угоду до цього договору № 1 від 11 червня 2010 року. В обґрунтування позову послалася на те, що за умовами вказаного договору сторони погодили розмір орендної плати у розмірі 5300 грн на рік. Відповідно до додаткової угоди сторони домовились, що орендна плата сплачується орендарем шляхом попередньої оплати частинами з внесенням останнього платежу до 01 жовтня 2013 року. Посилаючись на те, що відповідач умови договору не виконав орендну плату не сплатив, а земельна ділянка не обробляється, [PERSON] звернулася з позовом до суду. В судовому засіданні позивачка вимоги підтримала, просила їх задовольнити. Дала пояснення, що кошти від товариства з обмеженою відповідальністю (надалі ТОВ) «Талмер» вона отримала частково, приблизно в сумі 100 тис. грн. На теперішній час інші орендодавці пропонують більш вигідні умови, а тому позивачка просила суд розірвати договір. Представник позивачки в судове засідання не зявився, надав заяву про розгляд справи за його відсутністю (а.с. 99). Представник відповідача проти позову заперечував, пояснив, що гроші були виплачені позивачці за користування ділянкою за період до 2023 року, що підтверджується самим змістом попереднього договору із розпискою про отримання грошей, а також даними бухгалтерського обліку та податкової звітності, в тому числі за формою 1-ДФ. Щодо твердження позивачки про те, що земельна ділянка занедбана і стан її значно погіршився, представник пояснив, що у 2013 році ТОВ «Талмер» проводило посівні роботи. У 2014 році підприємство ділянку не засівало через викрадення у нього всіх документів і фактичне зупинення діяльності. Восени 2015 року при початку робіт відповідач дізнався від [PERSON], що договір оренди розірваний і право оренди передано родичу позивачки [PERSON] Разом із тим, сам факт невикористання ділянки протягом двох років не може, на думку представника, свідчити про те, що стан її значно погіршився. Жодних доказів позивачкою не надано. Представник також зазначив, що предявлений позов спрямований на припинення зобовязань з боку самої позивачки з метою подальшого укладення договору на більш вигідних умовах. При цьому, отримані до 2023 року кошти позивачка ТОВ «Талмер» не повернула. Дослідивши долучені до матеріалів справи письмові докази, суд встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що 14 лютого 2003 року [PERSON] на підставі розпорядження Очаківської райдержадміністрації Миколаївської області № 47 одержала державний акт серії МК № 087732 на право власності на земельну ділянку загальною площею 26,79 га, за цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована в межах території Острівської сільської ради Очаківського району Миколаївської області. 04 березня 2008 року між сторонами було укладено попередній договір про укладення у майбутньому договору оренди земельної ділянки (надалі Попередній договір) (а.с. 83-87). Згідно з п. 1 ст. 1 Попереднього договору, орендар передав орендодавцю [PERSON]М, грошову суму в розмірі 25\~000 грн, що на момент укладення договору за офіційним курсом НБУ становило 4\~950 доларів США. Сторони також зобовязалися укласти до 28 грудня 2008 року Основний договір. Факт отримання позивачкою коштів в сумі 25\~000 грн підтверджується розпискою, копію якої долучено до матеріалів справи (а.с. 88). 09 грудня 2008 року сторони уклали основний договір оренди вказаної земельної ділянки, за умовами якого позивачка передала ділянку в строкове платне володіння та користування відповідачеві строком на 5 років (а.с. 4-7). Того ж дня позивачка отримала додаткову орендну плату в сумі 1500 грн, на підтвердження чого склала розписку (а.с. 90). 15 квітня 2009 року договір було зареєстровано в Очаківському реєстраційному окрузі за №040902100074 та земельна ділянка передана орендарю згідно з актом прийому передачі обєкта оренди від 11 грудня 2008 року. 11 червня 2010 року між сторонами укладено Додаткову угоду № 1 до вказаного вище договору оренди, відповідно до якої строк дії договору оренди збільшено до 25 років, внесено зміни щодо порядку внесення орендної плати. Так, згідно з п. 2 цієї угоди, орендна плата сплачується шляхом попередньої оплати частинами в наступному порядку: за період з 15 квітня 2013 року по 15 квітня 2018 року до 01 жовтня 2010 року; за період з 15 квітня 2018 року по 15 квітня 2023 року до 01 жовтня 2011 року; за період з 15 квітня 2023 року по 15 квітня 2028 року до 01 жовтня 2012 року; за період з 15 квітня 2028 року по 15 квітня 2033 року до 01 жовтня 2013 року, по 32090 грн за кожні пять років оренди, з урахуванням індексації (а.с. 9). Вирішуючи цивільно-правовий спір, що виник між сторонами, суд виходить з наступного. Згідно зі ст. 13 Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі це договір, за яким орендодавець зобовязаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобовязаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства. За правилами статті 651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути розірваний або змінений за рішенням суду на вимогу однієї зі сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладанні договору. Аналогічна норма закріплена і в статті 31 Закону України "Про оренду землі". Згідно з частиною першою статті 32 цього Закону на вимогу однієї зі сторін договір оренди землі може бути достроково розірваний за рішенням суду в разі невиконання сторонами обовязків, передбачених статтями 24, 25 цього Закону та умовами договору, в разі випадкового знищення чи пошкодження обєкта оренди, яке істотно перешкоджає передбаченому договором використанню земельної ділянки, а також на підставах, визначених\~ЗК України\~та іншими законами України. Відповідно до ст. 141 ЗК України підставою припинення права користування земельною ділянкою є, зокрема, використання земельної ділянки способами, які суперечать екологічним вимогам, використання земельної ділянки не за цільовим призначенням. Відповідно до п. «д» ч. 1 ст. 141 ЗК України підставою для припинення права користування земельною ділянкою є систематична несплата орендної плати або земельного податку. З аналізу викладених правових норм вбачається, що договір оренди земельної ділянки може бути розірваний в разі систематичної не сплати орендної плати або в разі використання земельної ділянки не за цільовим призначенням. Самостійні підстави для розірвання договору оренди також перелічені у ст. 25 Закону України «Про оренду землі», що визначає обовязки орендаря. Предявляючи позов про розірвання договору земельної ділянки, [PERSON] послалася на невиконання відповідачем умов договору в частині своєчасної виплати орендної плати та невикористання земельної ділянки. При цьому, позивачка підтвердила той факт, що отримала орендну плату за період до 2023 року. Вказане свідчить про те, що відповідачем було порушено умови договору щодо термінів внесення плати за період з 2023 року. Таким чином, факт систематичної не сплати орендної плати не був доведений в судовому засіданні, а право орендодавця вимагати своєчасного внесення орендної плати закріплено у ст. 24 Закону України «Про оренду землі», і в разі порушення цього права воно може бути захищено в інший спосіб ніж розірвання договору. Відсутність заборгованості по земельному податку підтверджується меморіальними ордерами, з яких вбачається сплата податку за земельну ділянку [PERSON] за 2014-2015 роки (а.с. 59, 60), а також довідкою Очаківської ОДПІ ГУ ДФС у Миколаївській області про відсутність заборгованості у ТОВ «Талмер» з податків, зборів, платежів (а.с. 121). Щодо перебування земельної ділянки в занедбаному стані, позивачка пояснила, що протягом кількох років ділянка не оброблялася, внаслідок чого стан її значно погіршився. На підтвердження цього факту надала суду акт, складений землевпорядником, депутатам Острівської сільської ради та членом виконавчого комітету про те,що станом на 20 травня 2015 року земельна ділянка не була оброблена (а.с. 81) та довідку, видану землевпорядником про те, що належна позивачці ділянка протягом двох років не оброблялася (а.с. 82). Таким чином, надані позивачкою докази спростовують її власні твердження щодо бездіяльності ТОВ «Талмер», починаючи з 2011 року, оскільки з наданих нею доказів вбачається відсутність діяльності протягом двох років. Крім того, представником відповідача суду надано форми статистичної звітності стосовно збору врожаю сільськогосподарських культур за 2010-2013 роки щодо проведених у цих роках робіт, площі оброблених земель, вирощених культур та їх обсягів з відміткою відділу статистики в Очаківському районі про прийняття звіту (а.с. 122-135) та копію витягу з газети «Чорноморська зірка» за 2011 рік з повідомленням управління АПР РДА про те, що у ТОВ «Талмер» мало найбільший відсоток виплати орендної плати грошима, а саме 71, 5 % (а.с. 120). Суд також звертає увагу, що поняття «використання не за цільовим призначенням» не є тотожним поняттю «невикористання за цільовим призначенням». Обравши такий спосіб захисту свого порушеного цивільного права, як розірвання договору оренди, позивачка не надала суду належних доказів того, що відповідач систематично не сплачував орендну плату або земельний податок, а також доказів того факту, що внаслідок бездіяльності ТОВ «Талмер» протягом двох років земельна ділянка перебувала у стані непридатному для її цільового використання або у стані, що вимагав докладення значних зусиль для відновлення її родючості. Разом із тим, суд звертає увагу, що зв'язок речі з її володільцем є ознакою речовності. Титульний володілець має право на захист свого права навіть від власника речі. При цьому припинення речового права внаслідок розірвання договору оренди потребує наявності виключних обставин, що унеможливлюють захист порушеного цивільного права в інший спосіб, тобто є крайньою мірою, що може бути застосована судом. Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Оскільки твердження позивачки були спростовані наданими представником відповідача доказами, в тому числі попереднім договором оренди та розпискою про отримання оплати, довідкою за формою 1-ДФ про нарахований позивачці дохід від передачі земельної ділянки в оренду із зазначенням суми сплаченого з нього податку, даними бухгалтерського обліку та квитанціями про суми сплачених до бюджету податків, суд дійшов висновку, що позивачка свого процесуального обовязку не виконала, не довела факт систематичної несплати відповідачем орендної плати та доведення земельної ділянки до непридатного для використання стану, як і факт використання її не за цільовим призначення, а відтак підстав для задоволення позовних вимог не вбачається. На підставі вище викладеного та

Outcome: dismissed