Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-10 00:00:00

До Словянського міськрайонного суду надійшла заява [PERSON], за участі заінтересованої особи: Словянського міського відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області, про встановлення факту смерті. Дана заява мотивована тим, що 23 лютого2016року за місцем свого проживання - Донецька область, м. Зугрес, вул. 60-ти років Жовтня буд.18 кв.3, померла її матір - [PERSON], 28 жовтня 1948 року народженя. 23.02.2016 року матір заявника - [PERSON] було поховано на кладовмищі №1, яке знаходиться у м. Зугрес, про що свідчить довідка про захоронення №19, яка видана 23.02.2016 року КП Зугресводоканал-1 м. Зугрес. 24.02.2016 року Центральною міською лікарнею м. Харцизьк №2 було видано довідку про причини смерті [PERSON] 24.02.2016 року адміністрацією м. Зугреса ДНР було видано свідоцтво про смерть [PERSON] серії ДНР №022426. Після смерті матері вона звернулась до Словянського міського відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області для того, щоб зареєструвати смерть матері, надавши свідоцтво про смерть [PERSON] серії ДНР №022426, однак отримала відмову у проведенні державної реєстрації смерті її матері. Встановлення факту смерті заявнику необхідно для проведення державної реєстрації смерті матері на території України, отримання свідоцтва про смерть та подальшого його використання в цивільно правових відносинах. Просить суд встановити факт смерті [PERSON], 28 жовтня 1948 року народженя, уродженки [INFO], яка була зареєстрована та 23.02.2016 року померла за адресою: Донецьа область, м. Зугрес, вул.60-ти років Жовтня[ADDRESS]. В судове засідання заявник [PERSON]не зявилась, надала суду заяву, відповідно до якої просила розглянути справу без її участі та задовольнити заяву про встановлення факту смерті її матері [PERSON] (а.с.22) Заінтересована особа Словянський міський відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області, свого представника для участі в судовому засіданні не направив, відповідно до листа № 2555/15.22-16 від 11.07.2017 року просили розглянути справу без їх участі та прийняти рішення відповідно до діючого законодавства. (а.с.24) Дослідивши матеріали справи, суд дійшов до висновку, що вимоги, викладені в даній заяві підлягають задоволенню з наступних підстав. Згідно з ч. 1 ст. 2571 ЦПК України, заява про встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, може бути подана родичами померлого або їхніми представниками до суду за межами такої території України. Згідно з ч. 2 ст.197 Фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання або за розпорядженням головуючого інший працівник апарату суду. У разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Відповідно до свідоцтва про народження серії І-НО №363227, виданого 09.09.1971 року, Зугреської мвською радою Донецької області, батьками [PERSON],[INFO] є: [PERSON] Лукянович батько, [PERSON] - матір (а.с.8 ). Як вбачається з вище викладеного [PERSON], 28 жовтня 1948 року народженя, яка померла 23.02.2016 року, є рідною матірюзаявниці - [PERSON],[INFO], і вона, відповідно до вимог ч. 1 ст. 2571 ЦПК України, має право звернутись до Слов'янського міськрайонного суду Донецької області з заявою про встановлення факту смерті особи на тимчасово непідконтрольній України території. Відповідно до Свідоцтва про смерть ДНР №022426, виданого на тимчасово непідконтрольній Україні території, [PERSON], [INFO], померла 23.02.2016 року, за адресою: Донецьа область, м. Зугрес, вул.60-ти років Жовтня[ADDRESS].(а.с.15 ) Згідно з довідкою про причину смерті від 24.02.2016 року, виданою на тимчасово непідконтрольній Україні території, [PERSON], 28 жовтня 1948 року народженя, померла 23.02.2016 року, за адресою: Донецьа область, м. Зугрес, вул.60-ти років Жовтня[ADDRESS], внаслідок інтоксікації, захрорюваня піджолунковой зализи (а.с. 13). У довідці №19, КП Зугресводоканал-1 м. Зугрес, сказано, що [PERSON], була похована на кладовищі №1 м. Зугрес (а.с. 14). З фотознімків які були надані заявником, вбачається, що на кладовищі є поховання на надгробному хресті якого вказано «[PERSON], 28.10.1948 23.02.2016» (а.с. 16-19 ). Відповідно до Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на непідконтрольній Україні території» будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово непідконтрольній Україні території та їх діяльність, вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом. Будь-який акт (рішення документ), виданий цими органами та/або особами є недійсним та не створює правових наслідків. Даючи оцінку допустимості таких доказів, як документи, що видані органами та установами на тимчасово непідконтрольній Україні території, слід керуватися положеннями частини другої статті 19 Конституції України, якою передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі в межах та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Статтею 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово непідконтрольній Україні території», норми якого стосуються тимчасово непідконтрольній Україні території Автономної Республіки Крим та м. Севастополя, передбачено, що будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово непідконтрольній Україні території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом. Будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків. Відповідно до абзацу першого п. 13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року №5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» з наступними змінами та доповненнями, заяви про встановлення факту смерті особи в певний час приймаються до провадження суду і розглядаються за умови подання заявниками документів про відмову органів реєстрації актів громадянського стану в реєстрації події смерті. Заявник зобовязаний обґрунтувати свою заяву посиланнями на докази, що достовірно свідчать про смерть особи у певний час і за певних обставин. \~ Разом із тим, під час вирішення питання щодо оцінки доказів у справах про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово непідконтрольній Україні території, необхідно брати до уваги практику Європейського суду з прав людини (ЄСПЛ), яка відповідно до українського законодавства має застосовуватися судами при розгляді справ як джерело права. \~\~Так, під час розгляду згаданої категорії справ необхідно враховувати висновки ЄСПЛ у справах проти Туреччини (зокрема, "Loizidou v. Turkey", "Cyprus v. Turkey"), а також Молдови та Росії (зокрема, Mozer v/ the Republic of Moldova and Russia", "Ilascu and Others v. Moldova and Russia"), де, ґрунтуючись на Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії (Namibia case), ЄСПЛ наголосив, що першочерговим завданням щодо прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної Сторони. Такий висновок ЄСПЛ слід розуміти в контексті сформульованого у згаданому Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії так званого «намібійського винятку», який є винятком із загального принципу щодо недійсності актів, у тому числі нормативних, які видані владою не визнаного на міжнародному рівні державного утворення. Зазначений виняток полягає в тому, що не можуть визнаватися недійсними всі документи, видані на окупованій території, оскільки це може зашкодити правам мешканців такої території. Зокрема, недійсність не може бути застосована до таких дій, як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів, невизнання яких може завдати лише шкоди особам, які проживають на такій території. Застосовуючи «намібійський виняток» у справі «Кіпр проти Туреччини», ЄСПЛ, зокрема, зазначив, що виходячи з інтересів мешканців, що проживають на окупованій території, треті держави та міжнародні організації, особливо суди, не можуть просто ігнорувати дії фактично існуючих на такій території органів влади. Протилежний висновок означав би цілковите нехтування всіма правами мешканців цієї території при будь-якому обговоренні їх у міжнародному контексті, а це становило б позбавлення їх наймінімальніших прав, що їм належать. Враховуючи наведену практику ЄСПЛ, а також ключове значення, яке має встановлення факту смерті особи для реалізації майнових та особистих немайнових прав заявника, рішення суду повинно ґрунтуватись на дотриманні вимог статті 213 ЦПК України щодо повного і всебічного з'ясування обставин справи на підставі всіх поданих особами, які беруть участь у справі, доказів у сукупності, в тому числі з урахуванням документів, які видані органами та установами, що знаходяться на такій території. Таким чином, документи, видані органами та установами (зокрема, лікарняними закладами), що знаходяться на тимчасово непідконтрольній території України, визначеній Верховною Радою України, як виняток, можуть братись до уваги судом та оцінюватись разом із іншими доказами в їх сукупності та взаємозв'язку під час розгляду справи у порядку статті 257-1 ЦПК України. Тому, суд не може прийняти до уваги свідоцтво про смерть [PERSON] видане на тимчасово непідконтрольній Україні території та лікарське свідоцтво\~ про смерть від 24.02.2016 року, міською клінічною лікарнею, що також знаходиться на тимчасово непідконтрольній території, згідно з якими [PERSON] [INFO], померла 23.02.2016 року за адресою: Донецьа область, м. Зугрес, вул.60-ти років Жовтня[ADDRESS], як допустимі докази при розгляді даної справи. Однак, оцінюючи надані заявником докази в їх сукупності, суд вважає, що факт смерті [PERSON] знайшло своє підтвердження в судовому засіданні. Згідно з ч. 8 ст. 256 ЦПК України, суди розглядають справи про встановлення факту смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті. Так, в судовому засіданні з достовірністю встановлено, що [PERSON] [INFO], померла 23.02.2016 року за адресою: Донецьа область, м. Зугрес, вул.60-ти років Жовтня[ADDRESS], тобто на території, що не контролюється владою України, що унеможливлює реєстрацію факту смерті органом державної реєстрації актів цивільного стану України.\~ Встановлення факту смерті [PERSON] необхідно заявнику для отримання свідоцтва про її смерть для подальшого його використання в цивільно-правових відносинах згідно законодавства України. Беручи до уваги, що від встановлення даного факту залежить виникнення особистих майнових прав заявника, а законом не визначено іншого порядку їх встановлення, а також той факт, що заявник має на меті встановити факт смерті матері для отримання свідоцтва про смерть та для подальшого його використання в цивільно-правових відносинах згідно законодавства України, суд вважає, що вимоги заявника підлягають задоволенню. Відповідно до ч. 2 ст.197 ч. 4. ст. 2571, п. 8 ч. 1 ст. 367 ЦПК України, ухвалене судом рішення у справах про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, підлягає негайному виконанню. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved