Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-31 00:00:00

Позивач ОКВП ТГ «Лубнитеплоенерго» звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за спожиту теплову енергію. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач вказав, що квартира, яка належить відповідачу, є частиною внутрішньобудинкової системи централізованого опалення багатоквартирного будинку [ADDRESS], а отже відносини між ОКВПТГ «Лубнитеплоенерго» та відповідачем. регулюються Житловим Кодексом України та «Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення», згідно яких відповідач як споживач вказаних послуг зобов'язаний своєчасно вносити плату за отримані послуги, проте не виконує покладені законодавством зобов'язання щодо сплати послуг з теплопостачання, в зв'язку з чим за період з листопада 2014 року по квітень 2015 року утворилася заборгованість в сумі 1058, 87 грн. Позивач прохав суд стягнути вказану суму заборгованості та судові витрати на його користь. В судове засідання представник позивача не з'явився, надав суду заяву, в якій позовні вимоги підтримав, прохав суд розглянути справу за його відсутності, проти винесення заочного рішення не заперечував. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, подав заяву в якій прохав розглянути справу за його відсутності та відмовити в задоволенні позову, оскільки він сплатив вказану у позові заборгованість. Врахувавши позицію сторін, дослідивши матеріали справи та належно оцінивши всі зібрані по справі докази, суд приходить до висновку, що позов ОКВП ТГ «Лубнитеплоенерго» слід залишити без задоволення з наступних підстав. Судом встановлено, що позивач надає послуги з постачання теплової енергії для забезпечення централізованого опалення квартири [ADDRESS], власником якої є [PERSON], що доводиться інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об»єктів нерухомого майна [NUMBER] від 15.06.2016 року. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 22 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» позивач, як виробник послуг, зобов'язаний підготувати та укласти із споживачем договір на надання житлово-комунальних послуг з визначенням відповідальності за дотримання умов його виконання згідно з типовим договором. Пунктом 1 ч. 3 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», п. 1 ч. 3 ст. 24 Закону України «Про теплопостачання» та п. 7 «Правил користування приміщеннями житлових будинків», затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 45 від 24.01.2006 року передбачено обов'язок відповідачки, як споживача житлово-комунальних послуг, укласти договір на надання житлово-комунальних послуг, підготовлений виконавцем на основі типового договору. З наведених вище норм Закону видно, що, маючи обов'язок на укладення договору, сторони по справі допустили його невиконання без поважних причин, а тому ступінь їх вини є однаковою. Зважаючи на те, що між сторонами відсутні договірні відносини, які б визначали зміст та обсяг зобов'язань між ними, на думку суду, вирішення спірних питань, які виникли необхідно проводити згідно з чинним законодавством, яке їх регулює. Відповідно до ст. 4 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» законодавство України у сфері житлово-комунальних послуг базується на Конституції України і складається з нормативно-правових актів у галузі цивільного, житлового законодавства, цього Закону, Закону України «Про теплопостачання» та інших нормативно-правових актів, що регулюють відносини у сфері житлово-комунальних послуг. Житловим Кодексом України, Законами України «Про житлово-комунальні послуги», «Про теплопостачання», іншими піднормативними актами встановлено, зважаючи на те, що значна частина житлових будинків відноситься до державного житлового фонду та перебуває у державній власності, обов'язковість надання послуг з централізованого опалення, яка обумовлена необхідністю забезпечення належних умов проживання та перебування осіб у будинках. В даному випадку обов'язок позивача, як виробника послуги, забезпечувати надійне постачання обсягів теплової енергії відповідно до умов договору та стандартів, передбачено законами України «Про теплопостачання» та «Про житлово-комунальні послуги». Обов'язок відповідача, як споживача, оплачувати отримані житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом, закріплений п. 5 ч. 3 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», ст.ст. 10 ЖК України, п. 30 «Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення», затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 630 від 21.07.2005 року та п. п. 14, 17, 35 «Правил утримання жилих будинків та прибудинкових територій», затверджених Постановою Кабінету Міністрів України № 76 від 17.05.2005 року. Відповідно до ст. 538 ЦК України виконання свого обов'язку однією із сторін, яке відповідно до договору обумовлене виконанням другою стороною свого обов'язку, є зустрічним виконанням зобов'язання. При зустрічному виконанні зобов'язання сторони повинні виконувати свої обов'язки одночасно, якщо інше не встановлено договором, актами цивільного законодавства, не випливає із суті зобов'язання або звичаїв ділового обороту. Сторона, яка наперед знає, що вона не зможе виконати свого обов'язку, повинна своєчасно повідомити про це другу сторону. Судом встановлено, що між сторонами мається зустрічне зобов'язання, яке полягає в тому, що згідно законодавчих актів у сфері теплопостачання, які є чинними на момент розгляду справи та носять обов'язковий характер виконання, позивач зобов'язаний своєчасно та відповідної якості надавати відповідачу послуги з теплопостачання, а відповідач зобов'язаний проводити оплату за надані йому послуги у строки встановлені законом. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Судом встановлено, що позивачем протягом спірного періоду послуги з центрального опалення відповідачу надавалися своєчасно та відповідної якості. Про це свідчить та обставина, що відповідач не надав суду доказів того, що він звертався до позивача з претензіями неналежного виконання обов'язків, а тому суд вважає, що позивач належно виконував обов'язки щодо опалення житлової площі, де проживає відповідач. Статтею 32 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» та ст. 162 ЖК України, п. 18 «Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення» передбачено обов'язок відповідачки здійснювати оплату за надані послуги з теплопостачання щомісячно до 20 числа. Нарахування за послуги теплопостачання здійснюється у відповідності до встановлених тарифів, що були затверджені постановами Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері комунальних послуг: з 01.07.2014 року згідно постанови №650 від 06.06.2014 року діяли тарифи, в розмірі 12, 57 грн. за опалення 1 м.кв. загальної опалювальної площі квартири на протязі року; з 21.11.2014 року згідно постанови №146 від 17.10.2014 року діяли тарифи в розмірі 12 грн. 57 коп. за опалення 1 м.кв. загальної опалювальної площі квартири на протязі року. Таким чином заборгованість відповідача за вказаний період враховуючи часткову сплату - 1209, 98 грн. складає 1058, 87 грн., що підтверджується розрахунком заборгованості № 75004 станом на червень 2016 року. Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Зважаючи на те, що, починаючи з листопада 2014 року по квітень 2015 року, відповідач за спожиту теплову енергію не провів повністю розрахунок, суд визнає, що ним порушено зобов'язання. Статтями 611 та 623 ЦК України передбачено, що в разі порушення зобов'язання особа, яка його порушила повинна відшкодувати завдані нею збитки. Як встановлено судом відповідач після пред»явлення позову до суду сплатив заборгованість за спожиту теплову енергію в сумі 1058, 87 грн., що стверджується оригіналом квитанції №0.0.609112824.1 від 31.08.2016 року. Згідно якої відповідачем було сплачено заборгованість в сумі 1058, 87 грн. на рахунок р/р 26034001821471 позивача в АТ "Ощадбанк" м.Полтава МФО 331467. Таким чином на день розгляду справи судом у відповідача перед позивачем відсутня заборгованість по сплаті послуг за спожиту теплову енергію. Тому в задоволенні позову слід відмовити в зв»язку з задоволенням позовних вимог відповідачем після їх пред'явлення до суду позивачем. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Зважаючи на викладене підстав для стягнення з відповідача на користь позивача судових витрат не має.

Outcome: dismissed