Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-05 00:00:00

У серпні 2016 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. Свій позов позивач обґрунтував тим, що 02 червня 2012 року між ним та відповідачем був зареєстрований шлюб. Однак, спільне життя з відповідачем не склалося через відсутність взаєморозуміння між ними, розходження поглядів на сімейні відносини та сімейні обов'язки з ведення спільного господарства та виховання дитини, тому збереження сім'ї чи примирення вважає неможливим. У судове засідання сторони не з'явилися, надіславши заяви про слухання справи без їх участі та думки щодо позову. Відповідно до заяви від 28.09.2016 року, [PERSON] заявлений позов підтримав повністю, просив його задовольнити, а справу слухати у його відсутності. Також позивач не заперечував проти проживання їхньої дитини разом з матір'ю [PERSON] Зі змісту заяви [PERSON] від 06.10.2016 року вбачається, що вона вимоги позову повністю визнає, проти його задоволення не заперечує. Крім того, просить їх сина [PERSON], [INFO], залишити з нею для виховання, утримання і проживання; зобов'язати позивача виплачувати їй аліменти на утримання сина та дозволити позивачу спілкуватися з сином лише у її присутності у вихідні чи святкові дні та попередити позивача про кримінальну відповідальність за злісне ухилення від сплати аліментів. Оскільки сторони подали вищезазначені заяви, враховуючи вимоги ч. 2 ст. 197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. Судом достовірно встановлено, що 02 червня 2012 року між сторонами було укладено шлюб, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER], актовий запис № 110, видане відділом державної реєстрації актів цивільного стану Васильківського міськрайонного управління юстиції Київської області (а.с.4). Від шлюбу сторони мають дитину - [PERSON], [INFO], що пиідтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER], виданим Васильківським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Київської області, актовий запис №93 (а.с. 5). Шлюбні відносини між сторонами фактично припинилися, спільне господарство вони не ведуть. Примирення сторін є неможливим. Майнового спору сторони не мають. За змістом ч. 2 ст. 104, ст. 110 Сімейного кодексу (далі - СК України) шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Відповідно до ч. 2 ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Як роз'яснено в п. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" від 21 грудня 2007 року № 11 передбачено, що охорона сім'ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. З огляду на викладене, суд, встановивши, що між сторонами втрачено взаєморозуміння та почуття любові, примирення подружжя, подальше спільне життя та збереження шлюбу між ними неможливо і суперечить інтересам подружжя, суд дійшов висновку про те, що збереження сім'ї є неможливим, шлюб між сторонами існує формально і може бути розірваним. За змістом ч. 2 ст. 114 СК України у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Що стосується заяви відповідача [PERSON] щодо зобов'язання позивача виплачувати їй аліменти на утримання сина, дозволу позивачу спілкуватися з сином лише у її присутності у вихідні чи святкові дні та попередження позивача про кримінальну відповідальність за злісне ухилення від сплати аліментів, суд приходить до висновку, що дані вимоги відповідача не підлягають до задоволення, виходячи з наступного. Відповідно до частини 1 статті 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. До суду звернувся [PERSON] з позовом про розірвання шлюбу, [PERSON] позову до суду не подавала, а тому суд не вправі виходити за межі заявлених позовних вимог [PERSON] і вирішувати питання, які не є предметом розгляду даної цивільної справи, але відповідачка не позбавлена права звернутися до суду із самостійними позовними вимогами.

Outcome: approved