Jurisdiction: civil
Date: 2021-08-31 00:00:00

І. Стислий виклад позиції заявника. У липні 2021 [PERSON] звернулась до суду, за участю заінтересованої особи Слов`янської міської ради про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без укладання шлюбу, обґрунтувавши свої вимоги тим, що з 1996 року вона проживала разом з [PERSON] , за адресою: [ADDRESS] , однією сім`єю без укладання шлюбу. Вони вели спільне господарство, у нах був спільний бюджет, а також права та обов`язки. Вони часто разом подорожували, проводили час як подружжя. [INFO] [PERSON] - помер, після його смерті вона займалась процедурою поховання. Враховуючи, що вони мешкали на тимчасово окупованій території, вона не має можливості оформити документи українського зразка, без встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки. У зв`язку з чим просить суд: Встановити факт спільного проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без укладання шлюбу [PERSON] , [INFO] , ідентифікаційний номер: [NUMBER] та [PERSON] , [INFO] , реєстраційний номер: [NUMBER] , за адресою: [ADDRESS] , з 12.11.1996 року по [INFO]. ІІ. Заяви (клопотання) учасників справи. Заявник [PERSON] та її представник [PERSON] , що діє на підставі довіреності від 15.07.2021 року (а.с.22), до суду не з`явились, про час, дату та місце розгляду справи повідомлялись належним чином, справу просили розглянути за своєї відсутності. Представник заінтересованої особи Слов`янської міської ради в судове засідання не з`явився, про час, дату та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, надав клопотання від 13.08.2021 року (а.с.31) відповідно до якого справу просив розглянути за своєю відсутності, рішення винести на розсуд суду. ІІІ. Процесуальні дії у справі. Ухвалою від 11.08.2021 року витребувано у приватного нотаріуса Слов`янського міського нотаріального округу Донецької області Таранушенко В.М. довідку про рух спадкової справи, що відкрились після смерті [PERSON] , [INFO] , який помер [INFO] в м. Красний Луч Луганської області, а також відомості про те чи звертався хто-небудь до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини чи з заявою про відмову від прийняття спадщини після смерті вищезазначеної особи, а також запросити інформацію про те чи є заборона на відчуження спадкового майна, що залишилось після померлого, та чи було розпорядження спадкодавця на дане майно на момент смерті.. Ухвалу суду виконано (а.с.29). ІV. Фактичні обставини, встановлені Судом та зміст спірних правовідносин. [PERSON] , [INFO] (а.с.6) - помер [INFO] у м. Хрустальний (Красний Луч), Луганської області, що підтверджується свідоцтвом про смерть серія [NUMBER] (а.с.4), лікарським свідоцтвом про смерть №93 (а.с.5), відповідно до якого причиною смерті [PERSON] - серцево-судинна недостатність. Відповідно до наданих копій паспортів [PERSON] та [PERSON] , останні були зареєстровані за адресою: [ADDRESS] (а.с.6-7). Відповідно до Акту о фактичному проживанні з померлою особою на день її смерті №49 від 01.06.2021 року (а.с.14), вбачається, що [PERSON] на день своєї смерті [INFO] мешкав за адресою: [ADDRESS] разом з [PERSON] (а.с14). У відповідність до довідки №3 від 01.07.2021 року (а.с.13), вбачається, що [PERSON] мешкала разом зі своїм цивільним чоловіком [PERSON] , на день смерті останнього - [INFO] за адресою: [ADDRESS] . Згідно до Довідки про склад родини №108, що надана Відділом-Центр надання адміністративних послуг та по розгляду звернень громадян Адміністрація м. Красний Луч (а.с.14), вбачається, що за адресою: [ADDRESS] зареєстровані та проживають [PERSON] та [PERSON] . Відповідно до Листа Приватного нотаріусу Краматорського районного нотаріального округу Таранушенко В.М. №826/01-16 від 26.08.2021р оку (а.с.32), вбачається, що спадкова справа до майна померлого [INFO] [PERSON] або про відмову від прийняття спадщини померлого [PERSON] до нотаріальної контори не надходило (а.с.32) V. Оцінка Суду. Так, частиною першою ст.4 ЦПК України встановлено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Вирішуючи питання про встановлення даного юридичного факту суд виходить з того, що відповідно до ч.1 ст.293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Зі змісту ст.315 ЦПК України вбачається, що судом розглядаються справи про встановлення факту, в тому числі проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу. Відповідно до ч.ч.2,4 ст.3 СК України, сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства. Європейський суд з прав людини, надаючи власне визначення терміну «сімейне життя», вказує на те, що сімейне життя може існувати там, де між особами не існує жодних юридичних зв`язків. Так, у справі «Ельсхольц проти Німеччини» суд визначив, що «поняття сім`ї (за статтею 8 ЄКПЛ) не обмежується стосунками на основі шлюбу і може охоплювати інші «сімейні» de facto зв`язки, коли сторони проживають разом поза шлюбом». Стосовно належності документів, що видані на окупованій території, наданих заявником на підтвердження факту спільного проживання однією сім`єю, суд приходить до наступного висновку. Так, постановою Верховної Ради України №254-VIII від 17 березня 2015 року «Про визнання окремих районів, міст, селищ і сіл Донецької та Луганської областей тимчасово окупованими територіями» визнано тимчасово окупованими територіями окремі райони, міста, селища і села Донецької та Луганської областей, в яких відповідно до Закону України «Про особливий порядок місцевого самоврядування в окремих районах Донецької та Луганської областей» запроваджується особливий порядок місцевого самоврядування. Згідно з ч.1 Закону України «Про особливий порядок місцевого самоврядування в окремих районах Донецької та Луганської областей» та Постанови Верховної Ради України №252-VIII від 17.03.2015 року (згідно додатку), яка набрала чинності 08 квітня 2015 року до окремих районів, міст, селищ і сіл Донецької та Луганської областей, в яких відповідно до Закону України «Про особливий порядок місцевого самоврядування в окремих районах Донецької та Луганської областей» тимчасово запроваджується особливий порядок місцевого самоврядування, належать райони або їх частини, міста, селища і села, що знаходяться на територіях, які розташовані між державним кордоном України з Російською Федерацією, урізом води Азовського моря та лінією, яка визначена додатком до цієї Постанови. місто Хрустальний (Красний Луч) Луганської област віднесено до населених пунктів, у яких тимчасово запроваджується особливий порядок місцевого самоврядування, а, відтак, і до тих, які визнано тимчасово окупованими територіями. Згідно статей 3, 8, 9 Конституції України, в Україні визнається і діє принцип верховенства права, утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави, а чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України. Переміщені всередині країни особи є громадянами своєї держави і мають широке коло громадських, політичних, екологічних, соціальних і культурних прав. Статтею 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» передбачено, що внутрішньо переміщена особа має права, визначені Конституцією України та законами України. Зокрема, на проведення державної реєстрації актів цивільного стану, внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення та анулювання за місцем перебування. Відповідно до принципу 20 Керівних принципів з питання про переміщення осіб всередині країни, які були розроблені та прийняті в 1998 році за дорученням Генеральної Асамблеї ООН та Комісії з прав людини, кожна людина, де б вона не знаходилась має право на визнання її правосуб`єктності. Для забезпечення цього права особам, які переміщені всередині країни відповідні органи влади надають всі документи, які необхідні для поваги і здійснення їхніх законних прав, як-то паспорти, посвідчення особи, свідоцтва про народження, свідоцтва про шлюб і свідоцтва про смерть. Органи влади сприяють, зокрема, у видачі нових документів або заміні документів, втрачених під час переміщень, без будь-яких необґрунтованих умов, як-то вимога повернення на місце звичайного проживання для отримання цих та інших необхідних документів. Згідно із ст. 318 ЦПК України, у заяві повинно бути зазначено: 1) який факт заявник просить встановити та з якою метою; 2) причини неможливості одержання або відновлення документів, що посвідчують цей факт; 3) докази, що підтверджують факт. Згідно з абз. 2 п. 18 Постанови Пленуму ВСУ № 5 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», рішення суду про встановлення факту, що має юридичне значення, не замінює собою документів, що видають зазначені органи, а є лише підставою для їх одержання. Питання щодо можливості використання як доказів документів виданих на тимчасово окупованій території України, які видані органами та установами (зокрема, лікарняними закладами), що знаходяться на такій території, має вирішуватися з урахуванням загальних положень цивільного процесуального законодавства України щодо належності та допустимості доказів (статті 76, 77 ЦПК України). Зокрема, належними відповідно до частини першої статті 76 ЦПК України є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування; допустимими за змістом частини першої ст. 78 ЦПК України є докази, одержані в порядку, встановленому законом. Даючи оцінку допустимості таких доказів, як документи, що видані органами та установами на тимчасово окупованій території України, слід керуватися положеннями частини другої статті 19 Конституції України, якою передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі в межах та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Статтею 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», норми якого стосуються тимчасово окупованої території Автономної Республіки Крим та м. Севастополя, передбачено, що будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом. Будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків. Разом з тим, під час вирішення питання щодо оцінки доказів у справах про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без укладання шлюбу, на тимчасово окупованій території України, необхідно брати до уваги практику Європейського суду з прав людини (ЄСПЛ), яка відповідно до українського законодавства має застосовуватися судами при розгляді справ як джерело права. Так, під час розгляду згаданої категорії справ необхідно враховувати висновки ЄСПЛ у справах проти Туреччини (зокрема, "Loizidou v. Turkey", "Cyprus v. Turkey"), а також Молдови та Росії (зокрема, Mozer v/the Republic of Moldova and Russia", "Ilascu and Others v. Moldova and Russia"), де, ґрунтуючись на Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії (Namibia case), ЄСПЛ наголосив, що першочерговим завданням щодо прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної Сторони. Такий висновок ЄСПЛ слід розуміти в контексті сформульованого у згаданому Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії так званого «намібійського винятку», який є винятком із загального принципу щодо недійсності актів, у тому числі нормативних, які видані владою не визнаного на міжнародному рівні державного утворення. Зазначений виняток полягає в тому, що не можуть визнаватися недійсними всі документи, видані на окупованій території, оскільки це може зашкодити правам мешканців такої території. Зокрема, недійсність не може бути застосована до таких дій, як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів, невизнання яких може завдати лише шкоди особам, які проживають на такій території. Застосовуючи «намібійський виняток» у справі «Кіпр проти Туреччини», ЄСПЛ, зокрема, зазначив, що виходячи з інтересів мешканців, що проживають на окупованій території, треті держави та міжнародні організації, особливо суди, не можуть просто ігнорувати дії фактично існуючих на такій території органів влади. Протилежний висновок означав би цілковите нехтування всіма правами мешканців цієї території при будь-якому обговоренні їх у міжнародному контексті, а це становило б позбавлення їх наймінімальніших прав, що їм належать. Враховуючи наведену практику ЄСПЛ, а також ключове значення, яке має встановлення факту смерті особи для реалізації майнових та особистих немайнових прав заявника, рішення суду повинно ґрунтуватись на дотриманні вимог статті 213 ЦПК України щодо повного і всебічного з`ясування обставин справи на підставі всіх поданих особами, які беруть участь у справі, доказів у сукупності, в тому числі з урахуванням документів, які видані органами та установами, що знаходяться на такій території. Таким чином, документи, видані органами та установами (зокрема, лікарняними закладами), що знаходяться на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, як виняток, можуть братись до уваги судом та оцінюватись разом із іншими доказами в їх сукупності та взаємозв`язку під час розгляду справи у порядку статті 317 ЦПК України. У справі, що розглядається, факт спільного проживання заявника з [PERSON] однією сім`єю як чоловіка і жінки без шлюбу підтверджується наданими заявником документами про фактичне проживання померлого за місцем її реєстрації та мешкання, а також спільними фотографіями (а.с.9-12). Встановлення даного факту необхідно заявникові для подальшого оформлення документів українського зразка та спадкування, і суд вбачає, що її доводи знайшли своє підтвердження дослідженими у справі доказами. Законом не визначено іншого порядку встановлення даного факту, а цей факт має юридичне значення для заявника, оскільки спрямований на реалізацію нею права на спадкування та отримання відповідного свідоцтва в подальшому. Таким чином, в своїй сукупності проаналізувавши відповідне законодавство, що регулює сферу суспільних відносин в частині виниклих правовідносин, з урахуванням наявних доказів по справі, суд дійшов висновку, що заявлені вимоги обґрунтовані та заяву необхідно задовольнити. VІ. Розподіл судових витрат між сторонами. Заявник, відповідно до заяви не вимагає компенсації за понесені ним судові витрати по справі. На підставі викладеного та

Outcome: approved