Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-09 00:00:00

05.09.2019 року [PERSON] звернувся до суду з даним позовом\~ мотивуючи тим, що [INFO] помер його батько [PERSON] , після смерті якого залишилася спадщина у вигляді земельної частки (пай) в розмірі 3,59 умовних кадастрових гектарах, що розташована на території Сухоліської сільської ради Білоцерківського району Київської області, посвідчена сертифікатом на право на земельну частку (пай)\~ серії КВ № 023830, виданого на підставі рішення Білоцерківської районної державної адміністрації від 27.08.1996 року за № 198. Він являється єдиним спадкоємцем після смерті батька, звернувся до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини, однак отримав постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 14.08.2019 року в зв`язку з тим, що не подав заяву у визначений строк. Однак, після смерті батька він фактично користувався спадковим майном, володів та управляв ним, тому згідно ст.. 549 ЦК України в редакції 1963 року вважається таким, що прийняв спадщину. Враховуючи, що нотаріальна контора відмовила у видачі свідоцтва про право на спадщину він не має змоги оформити спадщину. Просив в судовому порядку визнати за ним право власності на земельну частку (пай) в розмірі 3,59 умовних кадастрових гектарах, що розташована на території Сухоліської сільської ради Білоцерківського району Київської області, в порядку спадкування після померлого [INFO] [PERSON] . 08.10.2019 року, після усунення позивачем недоліків позову, судом відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче засідання. 19.11.2019 року судом постановлено ухвалу про витребування\~ з Узинської міської державної нотаріальної контори належним чином завірену копію спадкової справи з інформаційною довідкою зі спадкового реєстру (спадкові справи/заповіти) щодо майна померлого [INFO] [PERSON] , [INFO] , який проживав в селі Чепеліївка Білоцерківського району Київської області. 11.12.2019 року судом постановлено ухвалу про закриття підготовчого провадження та призначення справи до розгляду по суті. Позивач - [PERSON] в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, причини неявки суд не повідомив. Представник позивача, адвокат Закаблук Лариса Олександрівна, в судовому засіданні позов підтримала та просила позовні вимоги задовольнити в повному обсязі, а судові витрати залишити за позивачем без відповідного відшкодування. Відповідач представника до суду не направив, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, надав до суду повідомлення про розгляд справи за відсутності представника Сухоліського Старостинського округу №7 Узинської міської ради, проти задоволення позову не заперечують. Суд, заслухавши представника позивача, покази свідків [PERSON] , [PERSON] , дослідивши матеріали справи, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Встановлено, що [INFO] у віці 58 років помер [PERSON] , який на день смерті проживав без реєстрації за адресою: [ADDRESS] , після смерті якого залишилося спадкове майно у вигляді права на земельну частку (пай) в розмірі 3,59 умовних кадастрових гектарах, що розташована на території Сухоліської сільської ради Білоцерківського району Київської області, що посвідчено сертифікатом на право на земельну частку (пай)\~ серії КВ № 023830, виданого на підставі рішення Білоцерківської районної державної адміністрації від 27.08.1996 року за № 198, що підтверджено матеріалами справи ( а.с. 8-15). З матеріалів справи ( а.с. 13-14), вбачається, що земельна ділянка, що належала [PERSON] на підставі сертифікату на право на земельну частку (пай)\~ серії КВ № 023830, на схемі поділу земель колективної власності КСА «Україна» на земельні частики (паї) значиться під № 485. Відповідно до п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року N 7 «Про судову практику у справах про спадкування" справи про спадкування розглядаються судами за правилами позовного провадження, якщо особа звертається до суду з вимогою про встановлення фактів, що мають юридичне значення, які можуть вплинути на спадкові права й обов`язки інших осіб та (або) за наявності інших спадкоємців і спору між ними. Відповідно до ч.2 ст. 315 ЦПК України, в судовому порядку можуть бути встановлені факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо за законом не визначено іншого порядку їх встановлення. В даному випадку встановлення факту прийняття [PERSON] спадщини після померлого [INFO] [PERSON] надає позивачу можливість реалізувати своє право на\~ спадщину. Судом встановлено, що позивач - [PERSON] , [INFO] , син [PERSON] , проживав без реєстрації за адресою: [ADDRESS] , разом з батьком вів спільне господарство, доглядав останнього до його смерті та похоронив його, фактично вступив в управління спадковим майном, а з 13.11.2007 року зареєстрований та проживає по [ADDRESS] , що підтверджено матеріалами справи ( а.с. 5-6,16,27,54). Допитані в судовому засіданні свідки: [PERSON] та [PERSON] підтвердили факт прийняття [PERSON] спадщини після смерті батька [PERSON] та зазначили, що позивач єдиний спадкоємець після смерті батька, інших дітей в останнього не було, дружина його померла ще до його смерті, позивач разом із батьком проживали у Фастівському районі в [ADDRESS] , вели спільне господарство, а після смерті батька позивач ще близько року проживав у вказаному будинку.\~ Згідно Інформаційної довідки зі Спадкового реєстру ( а.с. 44), відомості щодо спадкової справи та виданих на її підставі свідоцтв про право на спадщину, після померлого [INFO] [PERSON] , відсутні. З повідомлення відповідача ( а.с. 32), вбачається, що Сухоліський Старостинський округ №7 Узинської міської ради визнає факт прийняття позивачем спадщини після померлого [INFO] [PERSON] та визнають право власності за позивачем на земельну частку (пай) в розмірі 3,59 умовних кадастрових гектарах, що розташована на території Сухоліської сільської ради Білоцерківського району Київської області. Пунктом 11 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування" від 30.05.2008 року роз`яснено, що при вирішенні спору про спадкування права на земельну частку (пай) основним документом, що посвідчує таке право, є сертифікат про право на земельну частку (пай). Згідно з п. 1 ст. 1 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)" від 05.06.2003 року право на земельну частку (пай) мають громадяни - спадкоємці права на земельну частку (пай), посвідчену сертифікатом чи Державним актом. Пунктом 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008, № 7 «Про судову практику у справах про спадкування" визначено, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розгляду не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. З постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 14.08.2019\~ року ( а.с. 17), вбачається, що [PERSON] , [INFO] , звернувся до державного нотаріуса Узинської міської державної нотаріальної контори із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом на майно померлого [INFO] [PERSON] , та йому було відмовлено у видачі відповідного свідоцтва, з урахуванням ст. 1272 ЦК України, у зв`язку з тим, що відсутні відомості щодо постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини і він не подав заяву про прийняття спадщини до нотаріальної контори в строк у шість місяців з дня відкриття спадщини. Згідно із ч.1 ст.58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи. Відповідно до ч.ч.1, 3 ст.5 ЦК України акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності; якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов`язків, які виникли з моменту набрання ним чинності. Відповідно до п.1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування» відносини спадкування регулюються правилами ЦК України, якщо спадщина відкрилась не раніше 01 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила ЦК УРСР, у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом. У разі, коли спадщина, яка відкрилась до набуття чинності ЦК і строк на її прийняття не закінчився до 01 січня 2004 року, спадкові відносини регулюються цим Кодексом. При цьому, слід враховувати, що норми п.5 Прикінцевих та Перехідних положень ЦК України, згідно з якими цей ЦК України застосовується також до спадщини, яка відкрилася, але не була прийнята ніким із спадкоємців до набрання чинності цим Кодексом, слід розуміти таким чином, що правила книги шостої ЦК України може бути застосовано лише до спадщини, яка відкрилася після 01 липня 2003 року і не була прийнята ніким зі спадкоємців, право на спадкування яких виникло відповідно до норм ст.ст.529-531 ЦК УРСР. Отже, при вирішенні спорів про спадкування, спадщина по яких відкрилась і була прийнята до 01 січня 2004 року, не допускається застосування судами норм ЦК України 2003 року, а застосуванню підлягають норми законодавства, чинного на час відкриття спадщини, зокрема ЦК УРСР. Верховний Суд України у постанові від 18 грудня 2013 року по справі №6-138цс13 також зробив правовий висновок про те, що відповідно до частин 4, 5 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, відносини спадкування регулюються нормами ЦК України, якщо спадщина відкрилася не раніше 1 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати (строк на прийняття якої закінчився до 1 січня 2004 року) або якщо вона була прийнята хоча б одним із спадкоємців, то до таких спадкових відносин застосовуються норми ЦК УРСР 1963 року. Оскільки спадкодавець [PERSON] помер [INFO] , відповідно до Прикінцевих та Перехідних положень ЦК України на вказані правовідносини поширюється дія ЦК УРСР в редакції 1963 року. Аналіз положень Розділу VІІ «Спадкове право» ЦК УРСР в редакції 1963 року свідчить, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно зі ст.524 ЦК УРСР (чинного на час виникнення спірних правовідносин) передбачено, що спадкування здійснюється за законом і за заповітом. За правилами ст.548, 549 ЦК УРСР в редакції 1963 року для прийняття спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв, не допускається прийняття спадщини під умовою або застереженням. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Отже, щодо спадщини, яка відкрилася до 01.01.2004, допускається фактичний вступ у володіння нею, а тому за наявності документів, що підтверджують фактичне прийняття спадщини, нотаріусом може бути видане свідоцтво про право на спадщину. При цьому спадкоємець, який фактично вступив у володіння й управління спадщиною до 01.01.2004, не обмежений строком у праві на отримання свідоцтва про право на спадщину. У п. 3.3 розділу 1 ч. ІІ Методичних рекомендацій щодо вчинення нотаріальних дій, пов`язаних із вжиттям заходів щодо охорони спадкового майна, видачею свідоцтв про право на спадщину та свідоцтв про право власності на частку в спільному майні подружжя від 29.01.2009 зазначається, що доказом вступу в управління чи володіння спадковим майном можуть бути: довідка житлово-експлуатаційної організації, правління житлово-будівельного кооперативу, відповідної місцевої державної адміністрації чи органу місцевого самоврядування про те, що спадкоємець безпосередньо перед смертю спадкодавця проживав разом з ним; довідка державної податкової служби або страховика чи іншого органу про те, що спадкоємець після відкриття спадщини сплачував податки або страхові платежі по обов`язковому страхуванню; копія рішення суду, що набрало законної сили, про встановлення факту прийняття спадщини; запис у паспорті спадкоємця або в будинковій книзі, який підтверджує, що спадкоємець був постійно прописаний (зареєстрований) у спадковому будинку (квартирі); інші документи, що підтверджують факт постійного проживання разом зі спадкодавцем. Як вбачається з довідки Сухоліського Старостинського округу №7 Узинської міської ради Білоцерківського району Київської області ( а.с. 27), [PERSON] після смерті свого батька [PERSON] , який помер [INFO] , фактично прийняв спадщину користувався, володів та управляв ним, а саме майном посвідченим сертифікатом на право на земельну частку (пай)\~ серії КВ № 023830, виданого на ім`я [PERSON] , на підставі рішення Білоцерківської районної державної адміністрації від 27.08.1996 року за № 198, як члену КСА «Україна» Сухоліської сільської ради Білоцерківського району Київської області. З довідки виконавчого комітету Волинської сільської ради Фастівського району ( а.с. 54), вбачається, що [PERSON] проживав разом із батьком [PERSON] , вів з ним спільне господарство, доглядав його до смерті та за власні кошти похоронив його. Отже, після померлого [INFO] [PERSON] відкрилась спадщина, до складу якої входять усі права та обов`язки на вищезазначену земельну частку (пай). Позивач є єдиним спадкоємцем за законом після її смерті, який фактично прийняв спадщину, але не має можливості оформити спадкові права, саме тому питання визнання права власності в порядку спадкування за законом вирішується в судовому порядку, оскільки іншого порядку визнання права власності в порядку спадкування за вказних обставин не існує. Відповідно до ст.328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Однією з таких підстав є успадкування прав на майно, в тому числі за законом відповідно до ст. 1258 ЦК України. Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав і основоположних свобод, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Даючи оцінку встановленим обставинам та доказам в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення в повному обсязі. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, за рахунок відповідача підлягають відшкодуванню судові витрати позивача, а саме: сплачений при поданні позову судовий збір в розмірі 1289,37 грн. (а.с. 1), однак в судому засіданні представником позивача заявлено клопотання про залишення даних витрат за [PERSON] без відповідного відшкодування.

Outcome: approved