Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-01 00:00:00

У лютому 2020 року [PERSON] звернувся до суду з позовом, в якому просить встановити йому факт спільного проживання з братом [PERSON] на час відкриття спадщини та визнати зам ним право власності на житловий будинок з господарськими спорудами в [ADDRESS] . В обгрунтування позовної заяви покликається на те, що [INFO] померла його баба [PERSON] . [INFO] померла його мати [PERSON] , а [INFO] помер його брат [PERSON] . За життя [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] постійно проживали у [ADDRESS] . Житловий будинок, в якому вони проживали станом на 15.04.1991 відносився до категорії колгоспних дворів, головою якого була [PERSON] , членами [PERSON] та [PERSON] , тобто кожному з них належало на праві приватної власності 1/3 частина даного будинку з господарськими спорудами. Спадкоємцем до майна померлої [INFO] баби [PERSON] є її дочка [PERSON] , яка прийняла спадщину, оскільки була зареєстрована та проживала разом з спадкодавцем на час відкриття спадщини. Спадкоємцем до майна померлої [PERSON] є син [PERSON] , який прийняв спадщину, однак не оформив свої права. Після смерті матері [PERSON] позивач та його брат [PERSON] почали проживати в одному будинку на [ADDRESS] , вести спільне господарство, однак [PERSON] на день смерті був зареєстрований за адресою [ADDRESS] , тому позивач не може довести факт належного прийняття спадщини. Звернувшись до приватного нотаріуса з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину на житловий будинок, отримав відмову у зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів на будинок. Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явився, подав до суду заяву, в якій просить слухати справу в його відсутності, позовні вимоги підтримує та просить визнати за ним право власності на житловий будинок на [ADDRESS] . Представник відповідача в судове засідання не з`явився та 18.08.2020 на адресу суду надійшла заява за підписом секретаря селищної ради, в якій просять розгляд справи проводити за їх відсутності, заперечень проти визнання права власності не мають. З врахуванням вимог ч.2 ст. 247 ЦПК України у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Відповідно до ч.1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Суд за правилом ч.1 ст. 13 ЦПК України розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Статтями 15, 16 ЦК України встановлено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у випадку його порушення, невизнання або заперечення, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права або інтересу. Згідно зі ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що [INFO] померла [PERSON] в с. Демидівка Тростянецького району Вінницької області, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] виданим повторно відділом ДРАЦС по Тростянецькому та Чечельницькому районах ГТУЮ у Вінницькій області (а.с.9). [INFO] померла [PERSON] , місце смерті с. Демидівка Тростянецького району Вінницької області, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] виданим 14.06.2006 виконкомом Демидівської сільської ради Тростянецького району Вінницької області (а.с.10). [INFO] помер [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] виданим 10.07.2007 виконкомом Демидівської сільської ради Тростянецького району Вінницької області (а.с.11). Відповідно до довідки №680 від 16.12.2019, виданої виконкомом Тростянецької селищної ради Тростянецького району Вінницької області, [PERSON] дійсно проживає в [ADDRESS] . Його бабка [PERSON] та мати [PERSON] до дня смерті були зареєстровані та проживали в [ADDRESS] . [PERSON] на день смерті був зареєстрований за адресою [ADDRESS] , однак фактично проживав разом з братом по [ADDRESS] . Спадкоємцем після смерті [PERSON] на підставі ст. 529 ЦК України (в ред. 1963 року) була її дочка [PERSON] , яка своєчасно прийняла спадщину, фактично вступивши в управління та розпорядження спадковим майном, а також вона була зареєстрована за однією адресою з померлою з 07.04.1979 до 11.06.2006. Спадкоємцем після смерті [PERSON] являється син [PERSON] , який був зареєстрований за однією адресою з спадкодавцем та фактично вступив в управління спадковим майном. Спадкоємцем після [PERSON] являється [PERSON] , який своєчасно прийняв спадщину, фактично вступивши в розпорядження та управління спадковим майном. [PERSON] з 11.06.2006 року (дня смерті матері) до дня своєї смерті [INFO] проживав разом з братом [PERSON] за адресою [ADDRESS] (а.с.12). Відповідно до виписки з погосподарської книги №6 житловий будинок по [ADDRESS] відносився до категорії колгоспних дворів. Членами двору були- голова двору [PERSON] , члени - [PERSON] та [PERSON] (а.с.24). Згідно з вказівками по веденню погосподарського обліку в сільських радах народних депутатів, затвердженими ЦСУ СРСР 13 квітня 1979 року №11215, визначення в сільській місцевості громадського типу господарства в погосподарській книзі та відомостей щодо членів колгоспного двору, що має правове значення, було покладено саме на сільські ради. При вирішенні питання щодо визнання права власності на житлові будинки, споруди у порядку спадкування записи у погосподарських книгах оцінюються у сукупності з іншими доказами, наприклад, ухваленими органами місцевого самоврядування рішеннями про оформлення права власності громадян на будинки, технічним паспортом на будівлі, документами про відведення в установленому порядку земельних ділянок під забудову тощо. Порядок ведення погосподарського обліку в сільських радах визначався Вказівками по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів (далі - Вказівки), затвердженими постановою Державного комітету статистики СРСР (далі - Держкомстат СРСР) від 12 травня 1985 року № 5-24/26, а згодом - Вказівками, затвердженими постановою Держкомстату СРСР від 25 травня 1990 року № 69. Відповідно до ст. 120 ЦК України 1963 року майно колгоспного двору належить його членам на праві сумісної власності (ст. 112 цього Кодексу). Колгоспний двір може мати у власності підсобне господарство на присадибній ділянці землі, що знаходиться в його користуванні, жилий будинок, продуктивну худобу, птицю та дрібний сільськогосподарський реманент відповідно до статуту колгоспу. Крім того, колгоспному дворові належать передані в його власність членами двору їх трудові доходи від участі в громадському господарстві колгоспу або інше передане ними у власність двору майно, а також предмети домашнього вжитку і особистого користування, придбані на спільні кошти. Відповідно до п.п.а п.6 Постанови Пленуму Верховного Суду України N 20 від 22.12.95 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Таким чином, судом встановлено, що [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] відповідно до вимог законодавства, яке регулювало правовідносини щодо майна колгоспного двору, були наділені правом власності на майно колгоспного двору, а саме кожному з них належало по 1/3 частині житлового будинку з господарськими спорудами, який розташований в [ADDRESS] . Відповідно до технічного паспорта на житловий будинок на [ADDRESS] , виготовленого станом на 12.12.2019, будинок з господарськими спорудами, що розташований в [ADDRESS] , який являється спадковим майном, має наступні технічні характеристики: житловий будинок - літера "А", загальна площа 64,6 кв.м (а.с.17-23). За даними земельно-шнурової книги Демидівської сільської ради, запис №355, біля господарства за адресою: [ADDRESS] , числиться земельна ділянка площею 0,40 га, з правовим режимом: 0,25 га для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарських споруд та 0,15 га для ведення особистого селянського господарства (а.с.12). Родинний зв`язок померлої [PERSON] з померлою [PERSON] підтверджено свідоцтвом про народження ( серія [NUMBER] від 21.10.1949) [PERSON] , [INFO] , в якому в графі мати записана [PERSON] , батько [PERSON] (а.с.28), в подальшому вона змінила прізвище на [PERSON] в зв`язку з одруженням, що підтверджується свідоцтвом про одруження серії [NUMBER] від 15.09.1948 (а.с.29). Відповідно до довідки №660 від 06.12.2019, виданої виконкомом Тростянецької селищної ради, [PERSON] , 1930 року народження, на день смерті була зареєстрована та проживала за адресою [ADDRESS] (а.с.26). Відповідно до ст. 524 ЦК України 1963 року спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом. Статтею 525 ЦК України 1963 року встановлено, що часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою. Згідно з ст. 548 ЦК України 1963 року для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Відповідно до ст. 549 ЦК України 1963 року спадкоємець прийняв спадщину: якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном, якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Отже той факт, що [PERSON] відповідно до вимог ст. 549 ЦК України 1963 року фактично прийняла спадщину після смерті своєї матері [PERSON] підтверджено в судовому засіданні. Факт прийняття спадщини після смерті матері [PERSON] сином [PERSON] підтверджено довідкою №680 від 16.12.2019 (а.с.12), згідно з якою [PERSON] був зареєстрований та проживав разом з [PERSON] за адресою [ADDRESS] . Отже, на день смерті [PERSON] належало право власності на цілий житловий будинок з господарськими спорудами, розташований в [ADDRESS] . Родинний зв`язок позивача з померлим [PERSON] підтверджено свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданим 18 квітня 1949 року [PERSON] , [INFO] , батьками якого записані [PERSON] та [PERSON] (а.с.16), свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданим 06 червня 1956 року на ім`я [PERSON] , [INFO] , в якому батьками записані [PERSON] та [PERSON] (а.с.30). Факт спільного проживання та ведення спільного господарства [PERSON] разом з братом [PERSON] підтверджено показами свідків [PERSON] , [PERSON] оголошеними в судовому засіданні, та доданими до матеріалів справи, згідно з якими підтверджено, що [PERSON] являється рідним братом [PERSON] . Після смерті матері [PERSON] , яка померла [INFO] , [PERSON] забрав до себе брата [PERSON] на постійне місце проживання, оскільки [PERSON] був інвалідом дитинства І групи, за яким мав бути постійний догляд. Вони проживали разом, вели спільне господарство. Також підтвердили, що допомагали переїжджати [PERSON] до брата [PERSON] . До даного часу [PERSON] обробляє город, слідкує за домогосподарством по [ADDRESS] (а.с.25, 27). Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Згідно ч.3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Відповідно до п.2, п.23 Постанови № 7 Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд про встановлення цих фактів. Зокрема, у такому порядку суди повинні розглядати заяви про встановлення факту постійного проживання із спадкодавцем на час відкриття спадщини. Якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв`язку із чим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутися в суд з заявою про встановлення факту постійного проживання з спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не про встановлення факту прийняття спадщини. Відповідно до п.3.21 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 р. за N 282/20595, спадкоємець, який постійно проживав із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 Цивільного кодексу, він не заявив про відмову від неї. У разі відсутності у паспорті такого спадкоємця відмітки про реєстрацію його місця проживання доказом постійного проживання із спадкодавцем може бути: довідка органу реєстрації місця проживання про те, що місце проживання спадкоємця на день смерті спадкодавця було зареєстровано за однією адресою зі спадкодавцем (п. 3.22 Порядку). У п.16 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах по встановлення фактів, що мають юридичне значення» вказано, що заява про встановлення факту прийняття спадщини та місця її відкриття може бути розглянута судом у порядку окремого провадження, якщо орган, який вчиняє нотаріальні дії, не вправі видати заявникові свідоцтво про право на спадщину через відсутність або недостатність документів, що необхідні для підтвердження в нотаріальному порядку факту вступу в управління або володіння спадковим майном. Відповідно до роз`яснень, викладених у листі Верховного Суду України від 01 січня 2012 року, справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, належать до юрисдикції суду за таких умов: - факти, що підлягають встановленню, повинні мати юридичне значення, тобто від них мають залежати виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; - встановлення факту не пов`язується з подальшим вирішенням спору про право; - заявник не має іншої можливості одержати чи відновити документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; - чинним законодавством не передбачено іншого позасудового порядку встановлення юридичних фактів. З огляду на вищевикладене в судовому засіданні встановлено, що [PERSON] дійсно на час відкриття спадщини, тобто на день смерті [PERSON] [INFO] , проживав разом з померлим в одному будинку по [ADDRESS] , та вели спільне господарство. Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно з ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до ст. 1261 ЦК України в першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Судом встановлено, що [PERSON] прийняв спадщину після смерті брата [PERSON] , до складу спадкового майна входить житловий будинок з господарськими спорудами в [ADDRESS] . З відповіді Тростянецької державної нотаріальної контори №372/01-16 від 22.09.2020, приватного нотаріуса Вірської А.І. від 16.09.2020 №284/01-16 та Державного нотаріального архіву Вінницької області від 16.09.2020 №1991/01-18 встановлено, що спадкові справи після смерті [PERSON] , [PERSON] , та [PERSON] не заводились. Відповідно до ст. 1297 ЦК України, п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30.05.2008 року № 7 спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутись до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Позивач звернувся до нотаріальної контори з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину, однак йому було відмовлено у зв`язку з тим, що на житловий будинок правовстановлюючі документи відсутні, про що наявна постанова про відмову у вчиненні нотаріальних дій №08/02-31 від 31 січня 2020 року винесена приватним нотаріусом Вірською А.І. (а.с.15). Згідно з п.3.1 Листа ВССУ від 16.05.2013 № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст. 392 ЦК України). Таким чином, оскільки встановлено, що позивач [PERSON] є єдиним спадкоємцем за законом після смерті брата [PERSON] , а його права на майно оспорюються з підстав відсутності правовстановлюючих документів, позов слід задовольнити та визнати за ним право власності в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] , оскільки відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.

Outcome: approved