Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-27 00:00:00

позивач звернувся в суд із позовною заявою в якій з уточненням просить стягнути з відповідача 169 502,04 грн. заборгованості по сплаті платежів за придбаний товар, пені у сумі 44 198,07 грн. та відшкодування моральної шкоди у розмірі 10 000грн. та судові витрати. В обґрунтування позову покликається на те, що 09.05.2016 року між сторонами було укладено договір купівлі-продажу штукатурної станції, згідно з яким відповідач мав виплатити позивачу 5000,00 дол.США з розстроченням вказаного платежу на п'ять платежів рівними частками у сумі 1000,00 дол.США щомісячно до 15 числа місяця. Попри те, що укладення вказаного договору відповідачем було дано завдаток позивачу у сумі 100,00 дол.США та 5000,00 грн. (206 дол.США), що підтверджено розпискою. Відповідачем умови договору не виконуються, внаслідок чого просить стягнути з останнього спірну суму, пеню за прострочення виконання зобов'язання та відсотки за протермінований період. разом із тим, через невиконання договірних відносин у позивача погіршився стан здоров'я, через що просить стягнути моральну шкоду. Так як, відповідач порушив домовленість, позивач звернувся до суду із вказаним позовом. Просить позов задовольнити. В судовому засіданні позивач та його представник підтримали позов повністю та дали пояснення аналогічні змісті позовної заяви. В судовому засіданні представник відповідача заперечив проти позову повністю. Пояснив, що між сторонами відсутній зобов'язальні відносини за договором купівлі-продажу. Отримання завдатку позивачем від відповідача за «долю штукатурної станції», згідно з розписки від 18.08.2016 не свідчить про укладення договору купівлі-продажу від 09.05.2016 та виникнення договірних відносин між сторонами. Письмовий договір, укладений між сторонами, був пов'язаний з психологічним та фізичним насильством з боку позивача та носить характер наміру сторін про укладення договору купівлі-продажу. Заслухавши пояснення позивача та представників сторін, дослідивши дійсні обставини справи та оцінивши докази в їх сукупності, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що сторони придбали в 2008р. штукатурну станцію Р13 електричну для подальшої спільної роботи вартістю еквівалентно 10000доларів США в рівних долях по 5000доларів США . За відповідачем було обумовлено забезпечення роботою станції, що відповідач не виконав. 9 травня 2016 року між сторонами [PERSON] та [PERSON] укладено письмовий договір такого змісту: Місто Львів 09.05.16р. Договір Ми, що нижче підписалися, [PERSON] паспорт[NUMBER] виданий Франківським РВ УМВС у Льв.обл. 27 листопада 2002р, прописаний в [ADDRESS] з одного боку в подальшому сторона 1, і [PERSON] [NUMBER] виданий Личаківським РВ УМВС у Льв.обл. 02.03.06р. прописаний [ADDRESS] в подальшому сторона 2 придбали в 2008р. штукатурну станцію Р13 електричну для подальшої спільної роботи вартістю еквівалентно 10000доларів США в рівних долях по 5000доларів США . За стороною 2 було забезпечення роботою станції, що невиконано на день підписання договору. В зв'язку з невикористанням станції по призначенню сторони підписали договір про наступне: 1)сторона 2 виявила бажання викупити долю в сторони 1 і сплатити 5 000 дол.США або в національній валюті по риночному курсі на момент передачі грошей. 2) сторона 2 сплачує стороні 1гроші починаючи з 15.06.16р. частинами у розмірі в к-ті 1000 дол.США щомісячно в цей термін . 3) Останній платіж сторона 2 сплачує стороні 1 до кінця 31.10.16р.. 4) За протермінування виплати грошей сторона 2 сплачує стороні 1 відсотки у кількості 3% за протермінований термін. 5) При умові заборгованості за два і більше місяців сторона 2 сплачує пеню у розмірі 5% від заборгованої суми. 6) станція Р13 знаходиться в сторони 2 з моменту придбання і яка несе відповідальність за її збереження і робочий стан. 7) Договір являється виконаним при повній сплаті стороною 2 пять тіс. Дол.США стороні 1. 8) Додаток №1 являється невід'ємною частиною договору. 9)Договір складено в двух примірниках які мають одинакову силу. Підписи сторін. Додаток №/пДатаСума Фактич датаФактична сумаПідписи 1000 1000 1000 1000 1000 Крім того, із матеріалів справи вбачається та сторонами, представниками не оспорюється, що позивачем написана, а відповідачем підписана 18.08.16 розписка такого змісту: Місто Львів 18.08.16р. Розписка Я, [PERSON] паспорт[NUMBER] виданий Франківським РВ УМВС у Льв.обл. 27 листопада 2002р, отримав від і [PERSON] [NUMBER] виданий Личаківським РВ УМВС у Льв.обл. 02.03.06р. прописаний [ADDRESS] двома траншами: 1й -дол.США 2й- 5000,00 грн. (206 дол. США) на момент передачі в 2015р. завдаток (загальна сума 306 дол. США ) за штукатурну станцію Р13 долю якої хоче викупити [PERSON] Розписка складена в двух екз. які мають одинакову силу. Отримав Віддав Підписи сторін /а.с.5/. Такі фрази в зазначеному договорі та в розписці як: «…сторона 2 виявила бажання викупити долю в сторони 1;……..завдаток (загальна сума 306 дол. США ) за штукатурну станцію Р13 долю якої хоче викупити [PERSON]….; відсутність окремих прямих тверджень про укладення 9 травня 2016 року саме договору купівлі- продажу; обставини щодо несплати відповідачем частини вартості станції в обумовлений строк 15.06.16р.; тривалий строк переговорів між сторонами; оформлення після строку першого платежу розписки про передачу- отримання завдатку, частина якого 5000грн. була отримана позивачем до підписання договору; данні переписки сторін по електронній пошті про триваючи торги, - все це, на думку суду, свідчить про те, що між сторонами 9 травня 2016 року мав місце договір про наміри, що сторони фактично знаходилися в стані перемовин та виявляли лише наміри по укладення договору купівлі- продажу. За встановленою судовою практикою договір про наміри (протокол про наміри тощо), якщо в ньому немає волевиявлення сторін щодо надання йому сили попереднього договору, не вважається попереднім договором. Потому суд приходить до висновку, що примушування до виконання угоди, яка ґрунтується на договорі про наміри - за відсутності згоди іншої сторони договору, а саме, [PERSON], наразі є неможливим. На переконання суду порушення сторонами договору про наміри, має наслідком залишити суму завдатку та стягнення з винної сторони збитків, завданих простроченням укладення основного договору. На думку суду, в даному випадку, спосіб захисту порушених прав через позов про стягнення заборгованості по сплаті платежів як за придбаний товар та відповідно пені, обраний позивачем, -є неналежним. Відповідно до ч.3 ст. 10, ч.1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, з врахуванням положень ст.ст.57-59 ЦПК України. Згідно із ст.57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їх представників, допитаних як свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. При цьому дані докази повинні бути належними і допустимими, як це передбачено ст.ст.58-59 ЦПК України. Установлюючи наявність або відсутність фактів, якими обґрунтовувались вимоги чи заперечення, визнаючи одні та відхилюючи інші докази, суд повинен свої дії мотивувати та враховувати, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч.4 ст.60 ЦПК України). Згідно з ст.638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору; істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду. У відповідності до ст.655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Відповідно до ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу. Відповідно з ч.1 ст.570 ЦК України завдатком є грошова сума, або нерухоме майно, що видається кредиторові боржником у рахунок належних з нього за договором платежів на підтвердження зобов»язання і на забезпечення його виконання. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до переконання, що зазначений договір купівлі-продажу не містить істотних ознак, які характерні для цього договору у відповідності до ст.655 ЦПК України, із його змісту не вбачається укладення такого договору та вчинення сторонами угоди дій, характерних для такого договору, відсутня зобов'язальна умова договору купівлі-продажу для відповідача, а відтак, суд приходить до висновку, що у позивача відсутні правові підстави для покладення на відповідача обов'язку повернення грошових коштів за договором купівлі-продажу, оскільки доводи позовної заяви позивачем не доведено та не підтверджено належними та допустимими доказами. Із вищенаведеного, суд приходить до переконання про необґрунтованість та недоведеність позивачем вимоги щодо стягнення з відповідача заборгованості за придбаний товар у сумі 169 502,04 грн та пені у сумі 44 198,07грн., а відтак у такій вимозі необхідно відмовити. Щодо позовної вимоги про стягнення моральної шкоди, суд приходить до наступного. Відповідно до ст.23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Згідно із ст.611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; зміна умов зобов'язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди. Суттєвим є те, що дана стаття передбачає відшкодування моральної шкоди, проте лише у випадку, коли це встановлено договором або законом. Тому, якщо сторони при укладенні договору передбачили таку відповідальність за порушення зобов'язань, то вимога про стягнення моральної шкоди підлягає задоволенню з урахуванням положень, встановлених ст.23 ЦК України та роз'яснень, викладених у Постанові Пленуму Верховного суду України "Про судову практику у справах про відшкодування моральної(немайнової) шкоди " № 4 від 31.03.1995 року із змінами та доповненнями. Якщо ж умовами договору не визначено моральну(немайнову) шкоду, як один із видів відповідальності (як у договорі, укладеному 09.05.2016 року між сторонами), вона підлягає відшкодуванню лише у випадках, передбачених законом. Не можуть застосовуватись до правовідносин, що виникли з порушення договірного зобов'язання, положення глави 82 ЦК України, які врегульовують правила деліктної відповідальності. Тому у випадку невиконання зобов'язань, положення ст.1167 ЦК України (підстави відповідальності за завдану моральну шкоду) не застосовуються. Враховуючи наведене, суд приходить переконання, що у вимозі про стягнення моральної шкоди необхідно відмовити за безпідставністю та необґрунтованістю. На підставі ст. ст.23, 526, 638, 611, 655 ЦК України та

Outcome: dismissed