Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-03 00:00:00

Представник Комунального підприємства «Київпастранс» в особі Тролейбусного ремонтно-експлуатаційного депо №1 звернувся до Голосіївського районного суду м.Києва з позовною заявою до [PERSON] про відшкодування шкоди в порядку регресу. Ухвалою Голосіївського районного суду м.Києва від 14 листопада 2017 року справу за позовом Комунального підприємства «Київпастранс» в особі Тролейбусного ремонтно-експлуатаційного депо №1 до [PERSON] про відшкодування шкоди в порядку регресу передано за підсудністю на розгляд до Рівненського міського суду Рівненської області. Представник позивача, повідомлена належним чином про дату час та місце розгляду справи, в судове засідання не з'явилася. До початку судового засідання представник позивача [PERSON] подала до суду відповідь на відзив та заяву про зменшення позовних вимог, просить суд стягнути з [PERSON] на користь Комунального підприємства «Київпастранс» в особі Тролейбусного ремонтно-експлуатаційного депо №1 суму збитків в розмірі 5411, 34 грн. та понесені позивачем судові витрати по справі по сплаті судового збору в розмірі 1600 грн. Крім того, до початку судового засідання представник позивача [PERSON] подала до суду клопотання про розгляд справи у її відсутності, просить суд позовні вимоги задоволити в повному обсязі. Відповідач [PERSON] та представник відповідача [PERSON] в судове засідання не з»явилися, до початку судового засідання представник відповідача подав до суду відзив на позову заяву та заяву про розгляд справи у його відсутності, та у відсутності відповідача [PERSON], просить суд відмовити в задоволенні позову в зв»язку з пропуском позивачем строку позовної давності. Суд, дослідивши письмові докази по справі, приходить до наступного: Як було встановлено в судовому засіданні, [PERSON] з 23 березня 2011 року прийнятий на роботу в Тролейбусне ремонтно-експлуатаційне депо №1 Комунального підприємства «Київпастранс» водієм тролейбуса 2-го класу звичайного режиму з погодинно-преміальною оплатою праці, тимчасово на три місяці. Як зазначено в позовній заяві, 17 жовтня 2011 року о 10 год. 30 хв. по вул.Заболотного в м.Києві під час руху у тролейбуса марки «МАЗ 103-Т» інвентарний номер 1711 під керуванням [PERSON], відірвалося ліве заднє колесо і покотилося на припаркований автомобіль марки «Хонда» д.н.з. [NUMBER] здійснивши зіткнення з автомобілем, що призвело до пошкоджень обох транспортних засобів. Постановою Голосіївського районного суду м.Києва від 21.10.2011 року [PERSON] визнано винним у вчиненні правопорушення передбаченого ст.124 КУпАП та накладеного на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 340 грн. Автомобіль марки «Хонда» д.н.з. [NUMBER] був застрахований у Приватному акціонерному товаристві «Страхова компанія «АХА Страхування», згідно договору добровільного страхування наземного транспорту №032-а/11К від 27 січня 2011 року. Рішенням господарського суду м.Києва від 28 листопада 2013 року стягнуто з комунального підприємства «Київпастранс» на користь приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «АХА Страхування» страхове відшкодування розмірі 9028,14 грн. та 1720 грн. судового збору. Згідно платіжного доручення №СОЗ03265/1 від 20 квітня 2016 року кошти в сумі 10748,64 грн. були перераховані позивачем ПАТ «СК»АХА «Страхування». 17 травня 2016 року директором Комунального підприємства «Київпастранс» в особі Тролейбусного ремонтно-експлуатаційного депо №1 [PERSON] направлена регресна вимога №355 [PERSON] про відшкодування шкоди в добровільному порядку в розмірі 10748,64 грн. Відповідно до Постанови Пленуму Верховного суду України № 6 від 27.03.1992 року «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи. Правовідносини, що виникли між сторонами носять характер суброгації та регулюються положеннями статті 993 ЦК України та статті 27 Закону України «Про страхування». Згідно зі статтею 27 Закону України «Про страхування» та статтею 993 ЦК України до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки. Після такої виплати деліктне зобов'язання не припиняється. У ньому відбувається заміна кредитора: до страховика потерпілого переходить право вимоги, що належало цьому потерпілому у деліктному зобов'язанні, у межах виплаченого йому страхового відшкодування. Такий перехід права вимоги є суброгацією. Основною характерною ознакою суброгації є збереження того зобов»язання, яке виникло із заподіяння шкоди і у зв'язку з яким було виплачене страхове відшкодування, й зміна в ньому кредитора. Як роз'яснив пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 березня 2013 року № 4 у п. 27 постанови «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», при вирішенні спорів про право зворотної вимоги страховика суди повинні розрізняти поняття «регрес» та «суброгація». Наприклад, у випадку суброгації відбувається лише заміна осіб у вже наявному зобов'язанні (заміна активного суб'єкта) зі збереженням самого зобов'язання. У такому разі страхувальник передає свої права страховикові на підставі договору і сприяє реалізації останнім прийнятих суброгаційних прав. У випадку регресу одне зобов'язання замінює собою інше, але переходу прав від одного кредитора до іншого не відбувається. При цьому регрес регулюється загальними нормами цивільного права (зокрема, статтею 1191 ЦК України), а також статтею 38 Закону № 1961-IV, а для суброгації відповідно до статті 993 ЦК України і статті 27 Закону України «Про страхування» встановлено особливий правовий режим. При суброгації перебіг строку позовної давності починає обчислюватися з моменту виникнення страхового випадку, а при регресі - з того моменту, коли страховик виплатив страхове відшкодування. Оскільки при суброгації відбувається заміна особи в зобов'язанні, тому з урахуванням положення статті 515 ЦК України суброгація застосовується лише до майнового страхування. При суброгації перебіг строку позовної давності, починається від дня настання страхового випадку, оскільки при переході права вимоги, до страховика переходять усі права, які мав страхувальник, зокрема це стосується і права на подання позову в т.ч. щодо часу виникнення права на позов, - з моменту ДТП в результаті якого заподіяно шкоду. Згідно зі ст. 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Згідно правової позиції судових палат у цивільних та господарських справах Верховного Суду України при розгляді справи №6-112цс13, відповідно до положень ст. 993 ЦК України та ст.27 Закону України "Про страхування" від дня страхового випадку внаслідок заміни кредитора у зобов'язанні з відшкодування шкоди до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат й у межах загального строку позовної давності, переходить право вимоги до особи, відповідальної за завдані страхувальнику збитки. У відповідності до ч. 4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. У відповідності до ч. 3 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Статтею 257 ЦК України встановлено загальну позовну давність тривалістю у три роки. Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок. За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила; за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частини перша та п'ята статті 261 ЦК України. Представник відповідача [PERSON] у поданому до суду відзиві на позовну заяву просить застосувати наслідки спливу строку позовної давності до позовних вимог Комунального підприємства «Київпастранс» в особі Тролейбусного ремонтно-експлуатаційного депо №1 до [PERSON] про відшкодування шкоди в порядку регресу та відмовити в задоволенні позову. Як наголосив Верховний Суд України у постанові від 02 грудня 2015 року, згідно ч.ч.4.5 ст.267 ЦК України сплив строку позовної давності. про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. За змістом ч. 1 ст. 261 ЦК України для визначення початку перебігу позовної давності має значення не тільки безпосередня обізнаність особи про порушення її прав, а і об'єктивна можливість цієї особи знати про обставини порушення її прав. При цьому норма ч. 1 ст. 261 ЦК України містить презумпцію обізнаності особи про стан своїх суб'єктивних прав, відтак обов'язок доведення терміну, з якого особі стало (могло стати) відомо про порушення права, покладається на позивача. Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 29 жовтня 2014 року у справі № 6-152цс14. Страхова подія відбулась 17 жовтня 2011 року, а позовну заяву до суду подано позивачем 28 квітня 2017 року. Тому суд вважає, що 17 жовтня 2014 року, закінчився строк протягом якого позивач мав право звернутися до суду з позовом. Жодних об'єктивних підстав, що перешкоджали позивачу, для звернення до суду в межах строку позовної давності суду не надано. Враховуючи наявність клопотання представника відповідача [PERSON] про застосування строку позовної давності та зважаючи на те, що позивачем не заявлено клопотання про поновлення строку позовної давності, не наведено поважних причин пропуску такого строку, суд відмовляє у задоволенні позовних вимог у зв'язку зі спливом строку позовної давності. Згідно ч.ч.1,2 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов'язані з розглядом справи, покладаються на позивача у разі відмови в позові. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed