Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-08 00:00:00

28 січня 2016 року [PERSON] звернулась до суду з позовом, згідно якого з урахуванням уточненої позовної заяви просить змінити черговість на отримання права на спадщину разом з спадкоємицею першої черги по закону [PERSON], яка залишилась після смерті [PERSON], померлого [INFO], житловий будинок [ADDRESS]. Позовні вимоги мотивовано тим, що [PERSON] є рідним братом позивачки. Позивачка протягом тривалого часу опікувалась за померлим братом, щоб йому де було жити, продала батьківську хату в с. Бригадирово, добавила своїх грошей та купила братові житловий будинок в [ADDRESS], хоч угода була оформлена, як договір дарування житлового будинку на ім'я померлого. [PERSON] був неспроможнім до життя, часто хворів, тому позивачка матеріально забезпечувала як могла, опікувалась про його життя. За станом здоров'я [PERSON] потребував сторонньої допомоги. [PERSON] помер [INFO]. Після його смерті залишилась спадщина у вигляді будинку, який знаходиться за адресою: [ADDRESS].На підставі заяви відповідача про прийняття спадщини після померлого батька, Ізюмською державною нотаріальною конторою відкрита спадкова справа № 674/2008. Разом з тим донька [PERSON] - відповідач у справі, в порушення обов'язку, встановленого ч. 1 ст. 202 СК України, про непрацездатного батька не турбувалася, кошти на його утримання не надавала та взагалі стосунків з батьком не підтримувала майже до його смерті, у зв'язку з чим, на її думку, в силу положень ч. 2 ст. 1259 ЦК України, може за рішенням суду одержати право на спадкування разом із спадкоємцями першої черги після смерті [PERSON] Позивач [PERSON], та її представник [PERSON] в судовому засіданні позов підтримали та просили задовольнити в повному обсязі. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явилась, надала клопотання про розгляд справи за її відсутності та заперечення проти позову, відповідно до яких просила у його задоволенні відмовити у повному обсязі, посилаючись на те, що позивач не довела факту того, що покійний через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані, у зв'язку з цим ним матеріально опікувалася і забезпечувала та надавала іншу допомогу позивачка. Також позивачка не надала доказів, які б свідчили про те, що покійний потребував матеріальної допомоги, оскільки при житті отримував пенсію, був в змозі самостійно утримувати себе, а тому підстав для визнання за позивачем право на спадкування разом із спадкоємцями першої черги після смерті [PERSON] не має. Третя особа, Ізюмська державна нотаріальна контра, надала суду письмову заяву про розгляд справи без їх участі. Вислухавши пояснення позивачки та її представника, дослідивши заперечення відповідача, а також показання свідків, дослідивши письмові докази, зібрані в матеріалах справи, суд вважає, що позов задоволенню не підлягає. Перевіряючи обставини справи, судом встановлено, що [PERSON] помер [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 25 березня 2008 року (а.с. 7). Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина на належне йому майно, а саме: житловий будинок [ADDRESS], на земельній ділянці пл. 639 кв.м., який належав покійному відповідно до договору дарування від 04.01.2003 року, посвідченого приватним нотаріусом Ізюмського міського нотаріального округу Харківської області Банніковим С. А., та зареєстрованого в реєстрі за № 43 (а.с. 9). Згідно положень ч.1 ст. 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Відповідно до ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Судом встановлено, що спадкоємцем першої черги за законом після померлого [PERSON] є [PERSON], яка є його донькою, що підтверджується копією актового запису про народження № 21 від 25 жовтня 1974 року. (а.с.248). Як вбачається з копій матеріалів спадкової справи № 674/2008 щодо майна померлого [INFO] [PERSON], відповідачем 24.06.2008 року, а позивачем 17.09.2008 року подано заяви до Ізюмської державної нотаріальної контори про прийняття спадкового майна після смерті спадкодавця (а.с. 246,247). При цьому, 09.10.2009 року відповідачем було подано заяву до Ізюмської державної нотаріальної контори, в якій вона просить повідомити письмово підстави відмови у видачі свідоцтва про право на спадщину ( а.с.254). Свідоцтво про право на спадщину не видавалось. Так, відповідно до ч.2 ст. 1259 ЦК України фізична особа, яка є спадкоємцем за законом наступних черг, може за рішенням суду одержати право на спадкування разом із спадкоємцями тієї черги, яка має право на спадкування, за умови, що вона протягом тривалого часу опікувалася, матеріально забезпечувала, надавала іншу допомогу спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані. За змістом вказаної норми, при вирішенні питання про зміну черговості спадкування позивач повинен довести факт опікування, матеріального забезпечення спадкодавця протягом тривалого часу та перебування спадкодавця в безпорадному стані, тобто стану обумовленому похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом, коли особа не може самостійно забезпечити умови свого життя, потребує стороннього догляду, допомоги та піклування. Згідно листа ВССУ з розгляду цивільний і кримінальних справ №24-753/0/4-13 від 16.05.2013р. черговість одержання права на спадкування може бути змінена шляхом договору між спадкоємцями, які прийняли спадщину (ч. 1 ст. 1259 ЦК), або на підставі рішення суду (ч. 2 ст. 1259 ЦК). Судовий порядок зміни черговості застосовується на підставі задоволення позову спадкоємця наступних черг до спадкоємців тієї черги, які безпосередньо закликаються до спадкування. Право на пред'явлення позову про зміну черговості спадкування мають лише спадкоємці за законом. Підставами для задоволення такого позову є сукупність наступних юридичних фактів, встановлених у судовому порядку: 1) здійснення опіки над спадкодавцем, тобто надання йому нематеріальних послуг (спілкування, поради та консультації, поздоровлення зі святами); 2) матеріальне забезпечення спадкодавця; 3) надання будь-якої іншої допомоги спадкодавцеві, тобто такої допомоги, яка має матеріалізоване вираження, - прибирання приміщення, приготування їжі, ремонт квартири; 4) тривалий час здійснення дій, визначених у пунктах 1 - 3; 5) безпорадний стан спадкодавця, тобто такий стан, під час якого особа неспроможна самостійно забезпечувати свої потреби, викликаний похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом. Для задоволення позову необхідна наявність всіх п'яти вищезазначених обставин. У судовому засіданні свідок - лікар невропотолог, [PERSON], пояснила, що [PERSON] з 26.09.2007 року була установлена ІІІ група інвалідності, в зв'язку з "отдаленными последствиями перенесенного органического заболевания мозга с выраженными эмоциально - волевыми нарушениями и снижением интелекта" (російською мовою), міг виконувати легкі підсобні роботи ( а.с.27). Покійний не потребував сторонньої допомоги, через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво не був у безпорадному стані. [PERSON], [PERSON], [PERSON] не підтвердили того, що [PERSON] потребував сторонньої допомоги, через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані, вони стверджували що [PERSON] поводився странно, по ньому було видно що він має якусь психічну хворобу. Належні медичні документи на підтвердження того, що [PERSON] знаходиться у безпорадному стані та потребує в зв'язку з цим сторонньої допомоги позивачкою не надані. Надані до суду копії виписки з медичної карти ( а.с.105-106,109-111,114) містять лише записи про звернення [PERSON] до лікарні 2006- 2007 роках. Відповідно до відповіді № 1707 від 06.09.2016 року Ізюмської ЦМЛ [PERSON] ,1952 року народження, який мешкав за адресою: [ADDRESS] в період з 01.01.2015 року по теперішній час на лікуванні у стаціонарних відділеннях не знаходився. Вся інформація про стан здоров'я, диспансерний облік знаходиться в КЗОЗ ЦПМСД м. Ізюм. (а.с.198). Згідно копії листа управління Пенсійного фонду в Ізюмському районі Харківської області [PERSON] перебував на обліку з 26.06.2007 року по 31.03.2008 року та отримував пенсію по ІІІ групі інвалідності внаслідок загального захворювання ( а.с.13 том 2), а тому мав змогу сам себе забезпечувати матеріально. Також позивачкою не надано доказів того, що житловий будинок , який розташований за адресою: [ADDRESS] придбаний нею, оскільки матеріали справи містять копію договору дарування від 04.01.2003 року посвідчений приватний нотаріусом Ізюмського міського нотаріального округу Банніковим С. І. та зареєстрованого в реєстрі за № 43, згідно з яким [PERSON] подарувала, а [PERSON] прийняв у дар зазначений вище житловий будинок з надвірними будівлями. Разом з тим, в судовому засіданні не знайшли свого підтвердження обставини, на які посилається позивач як на підставу для задоволення позовних вимог ухиляння відповідачки від виконання обов'язку щодо утримання спадкодавця [PERSON], зокрема, стосовно того, що спадкодавець потребував допомоги відповідача, яка умисно ухилялася від її надання. При цьому, позивачем до суду не надано жодних доказів щодо звернення спадкодавця до відповідача з проханням про надання будь-якої допомоги. Не встановлено наявність таких доказів і під час розгляду справи. Однією з засад судочинства, регламентованих п. 4 ч. 3 ст. 129 Конституції України, є змагальність сторін та свобода в наданні ними до суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Згідно положень ст. 10 Цивільного процесуального кодексу України (надалі - ЦПК України) сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У відповідності до положень ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Беручи до уваги наведене та те, що оскільки обставини на які посилається позивач як на підставу для задоволення позовних вимог не знайшли підтвердження в судовому засіданні, суд прийшов до висновку, що у задоволенні вказаних позовних вимог про зміну черговості спадкування слід відмовити. Враховуючи викладене,

Outcome: dismissed