Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-02 00:00:00

Позивач ПАТ КБ «ПриватБанк» звернулося до суду з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення заборгованості. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що 16.01.2008 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та відповідачем було укладено договір, відповідно до якого відповідач отримав кредит у розмірі 7000 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою складає між ними та ПАТ КБ «ПриватБанк» договір. На підставі договору позивач видав відповідачу кредит в національній валюті України в розмірі 7000 грн. Відповідач своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості не надавав. У зв'язку з порушенням умов договору станом на 30.09.2013 року за відповідачем наявна заборгованість за картковим рахунком в сумі 25 948 грн 51 коп., з них: заборгованість за кредитом - 5 866 грн. 50 коп., заборгованість по процентам за користування кредитом - 18608 грн. 27 коп., штраф (фіксована частина) - 250 грн., штраф (процентна складова) - 1223 грн. 74 коп. Просить стягти з [PERSON] указану суму, а також судові витрати. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив їх задовольнити, посилаючись на обставини викладені у позовній заяві. Пояснив, що банк уклав з відповідачем договір №SAMDN06000700729252 (вклад «Комбі» + картка «Універсальна»), відповідно до якого відповідачу була видана картка «Універсальна» з установленим кредитним лімітом у сумі 7 000 грн. При цьому відповідач був ознайомлений з умовами кредитування з використанням вказаної картки. Проценти від депозитного вкладу на кредитну картку відповідача не зараховувалися. Відповідач у судовому засіданні позов ПАТ КБ «ПриватБанк» не визнав, вказав, що останній рух коштів за кредитним договором відбувся 19 серпня 2008 року і більше жодних коштів ні на зняття, ні на погашення заборгованості на рахунок не поступало, а станом на 01.09.2008 позивачем встановлена прострочена заборгованість. Крім того, строк дії картки сплинув у березні 2009 року. Починаючи з дати останнього руху коштів на рахунку, позивач жодної вимоги як про сплату поточного платежу так і про дострокове повернення частини позики не пред'явив і відповідач вважав, що його зобов'язання перед банком виконані в повному обсязі. Відповідач визнав, що станом на 01.09.2008 року у нього виникла прострочена заборгованість за договором та відповідно з цього часу і почався перебіг позовної давності за вимогою про стягнення заборгованості за кредитним договором, яка сплила 02.09.2011. Враховуючи викладене, просив застосувати до вимог позивача строк позовної давності та відмовити у задоволенні позовних вимог з підстав пропуску позивачем строку позовної давності для звернення до суду. Як зазначено у ст. 10, 11 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України)України, сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Судом встановлено: 16 січня 2008 року між ЗАТ «КБ «ПриватБанк», правонаступником якого є ПАТ КБ «ПриватБанк», та відповідачем [PERSON] було укладено договір №SAMDN06000700729252 (вклад «Комбі» + картка «Універсальна»), відповідно до якого відповідачу була видана картка «Універсальна» з установленим кредитним лімітом на ній у сумі 7 000 грн. на умовах сплати відсотків за користування кредитом у розмірі 36 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом (а.с.10-11). Відповідач підтвердив свою згоду на те, що Умови та правила надання банківських послуг, Тарифи банку та Пам'ятка клієнта,з якими він ознайомився та погодився, є додатками даного договору. Відповідач зобов'язався погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його використання, за перевитрату платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених договором. Відповідно до умов договору, при порушенні клієнтом строків платежів з приводу будь-яких грошових зобов'язань, передбачених даним договором, більш ніж на 30 днів, клієнт зобов'язаний здійснити оплату штрафу в банк, у розмірі 500 грн. плюс 5% від суми позову. Взяті на себе кредитні зобов'язання [PERSON] за договором від 16 січня 2008 року належним чином не виконував. Згідно з наданим банком розрахунком заборгованість [PERSON] перед позивачем станом на 30.09.2013 року становить 25 948 грн 51 коп., з них: заборгованість за кредитом - 5 866 грн. 50 коп., заборгованість по процентам за користування кредитом - 18608 грн. 27 коп., штраф (фіксована частина) - 250 грн., штраф (процентна складова) - 1223 грн. 74 коп ( а.с.6-9). Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу (далі ЦК) України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору, ЦК України, інших актів цивільного законодавства. Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ст. 1049 ЦК України, позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Враховуючи викладене, суд уважає, що вимоги позивача про стягнення з відповідача заборгованості за кредитом є обгрунтованими. Проте, у ході судового розгляду встановлено, що до суду з позовом позивач звернувся за межами строку позовної давності. Згідно ст.256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутись до суду з вимогою про захист свого цивільного права чи інтересу. Стаття 257 ЦК України встановлює тривалість загальної позовної давності у три роки. Зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги. Відповідно до ч.1 ст.261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права. Судом встановлено та з матеріалів справи вбачається, що 16.01.2008 Банком на ім'я [PERSON] був відкритий рахунок і йому була видана кредитна картка "Універсальна" [NUMBER] із зазначеним на ній строком дії до 31.03.2009 (а.с.56). Пунктом 9.12 Умов та правил надання банківських послуг (а.с.12-15) визначено, що договір діє протягом 12 місяців з моменту підписання. Якщо протягом цього строку жодна із сторін не проінформує другу сторону про припинення дії договору, він автоматично пролонгується на той же строк. Однак, поряд зі встановленням порядку пролонгації строку дії договору сторони встановили порядок і строки виконання боржником зобов'язань (внесення щомісячних мінімальних обов'язкових платежів), що входять до змісту зобов'язання, яке виникло на основі договору (п.п.6.5.,8.6. Умов і Правил надання банківських послуг та п.5.3. Правил користування платіжною картою). Згідно п. 2 Умов мінімальним обов'язковим платежем визначений розмір боргових зобов'язань, які щомісячно повинен сплачувати держатель платіжної картки. Вказаний платіж розраховується як сума Овердрафту та сума щомісячного платежу, який складається з нарахованих до сплати відсотків та частини заборгованості по кредиту. Згідно п. 6.5 Умов відповідач зобов'язувався погашати заборгованість по кредиту, по відсотках за користування ним, по перевищенню платіжного ліміту, а також сплачувати комісію, згідно умов, визначених договором. В разі виникнення заборгованості, клієнт зобов'язаний її погасити протягом 30 днів з моменту її виникнення. У випадках порушення держателем умов даного договору банк має право вимагати дострокового виконання боргових зобов'язань в цілому чи у визначеній банком частині (п.п.6.9.,5.2. Умов і Правил надання банківських послуг). Відповідно п.п. 3.1.1 пункту 3 Правил користування платіжною карткою передбачено, що строк дії картки вказаний на картці (місяць та рік). Карта дійсна до останнього календарного дня зазначеного місяця. Відповідно до наданого позивачем тарифу на обслуговування платіжних карток, обов'язковий мінімальний щомісячний платіж (7% залишку заборгованості на кінець звітного періоду але не менш ніж 50 грн.) повинен був здійснюватися щомісячно, по 25 число місяця, наступного за звітним (а.с.11). З наявної в матеріалах справи виписки по рахунку (а.с.45-52) вбачається, що останній кредитний ліміт на картці був установлений 28.01.2009 в сумі 5820 грн. Останній платіж за договором відповідачем здійснено в липні 2008 року, а прострочена заборгованість виникла станом на 01.09.2008. До суду ПАТ КБ «ПриватБанк» звернулося 05.11.2013 року (а.с. 4-5). За таких підстав, саме з часу нездійснення відповідачем чергового платежу ( вересень 2008 року) почався відлік строків загальної позовної давності, оскільки з настанням строку виконання зобов'язань за кредитним договором позивач дізнався чи повинен був дізнатися про порушення свого права. Такий висновок узгоджується з правовою позицією, зазначеною у постанові Судової палати у цивільних справах Верховного суду України від 06 листопада 2013 року № 6-116цс13. Відповідно до п.3.1.3 Розділу ІІ Умов та Правил надання банківських послуг (а.с.9-12) по закінченні терміну дії відповідна Карта продовжується Банком на новий строк (шляхом надання Клієнту Картки з новим терміном дії), за умови наявності коштів на Картрахунку для оплати послуг з виконання розрахункових операцій по Картрахунку. Відповідно до п. 9.4 Умов у разі наявності перевитрати платіжного ліміту по карті і його непогашення клієнтом протягом 6 місяців, картка закривається, подальше відновлення дії картки можливе лише після повного погашення заборгованості клієнтом. Строк дії картки, наданий відповідачу, сплив 31 березня 2009 року. Згідно наданої позивачем виписки по рахунку відповідача (а.с. 45-52) залишок заборгованості по рахунку станом на 31.03.2009 перевищив встановлений платіжний ліміт по карті, будь-яке погашення або шляхом внесення коштів [PERSON], або шляхом перерахування банком коштів з інших карт, не здійснювалося. У порушення ч. 3 ст. 10 ст. 60 ЦПК України позивачем не надано будь-яких доказів того, що після закінчення строку дії кредитної картки банк, на виконання вимог п. 4.8 Умов і правил надання банківських послуг займався перевипуском кредитної картки, як і недоведеною залишилась обставина того, що [PERSON] отримував нову кредитну картку, що могло бути підтверджено розпискою про отримання такої картки. Вказівка в договорі про строк його дії у порядку пролонгації не є встановленим строком зобов'язань сторін, що не відповідає положенням статті 252 ЦК України про те, що термін визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати. Позивач звернувся до суду із позовом до [PERSON] про повернення суми боргу 05.11.2013 року, тобто після спливу позовної давності, поважних причин пропуску строку звернення із позовом до суду не навів та відповідних доказів не надав. Відповідно до ч. 4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Outcome: dismissed