Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-05 00:00:00

Позивач в заяві просить стягнути з [PERSON] та [PERSON] солідарно заборгованість за договором № 205/К/2005-840 від 11.11.2005 року в сумі 112 106.90 грн. та судовий збір у розмірі 1121,07 грн., посилаючись на слідуючі обставини: 11.11.2005 року Відкрите акціонерне товариство Комерційний банк «Надра», правонаступником якого з 04.02.2011 року є Публічне акціонерне товариство «Комерційний банк «Надра» (надалі - Позивач) та фізична особа - резидент України гр. [PERSON] (надалі - 1-й Відповідач), який зареєстрований за адресою: [ADDRESS], уклали кредитний договір 205/К/2005-840, згідно з умовами якого позивач надав відповідачу на умовах забезпеченості, повернення, строковості та платності грошові кошти (кредит) в доларах США з метою придбання автотранспортного засобу на загальну суму 4 990.00 доларів США із розрахунку 10% на рік строком з 11.11.2005 року по 11.11.2010 року. Нарахування відсотків за користування кредитом здійснюється за фактичну кількість днів у періоді на залишок заборгованості. За договором поруки гр. [PERSON] та гр. [PERSON] (надалі - 2-й Відповідач) зобов'язалися відповідати перед позивачем як солідарні боржники. Відповідно до договору поруки 2-й відповідач поручився перед позивачем за належне виконання 1-м відповідачем зобов'язань, що витікають з кредитного договору № 205/К/2005-840 від 11.11.2005 року, а саме: повернути кредит; спалити відсотки за користування кредитними коштами; сплатити інші платежі, передбачені кредитним договором; сплатити можливі штрафні санкції (штраф, пеня). При цьому 2-й відповідач повинен виконати всі зобов'язання в тому ж порядку, який встановлений для 1-го відповідача за кредитним договором. Кредит було отримано 1-м відповідачем 11.11.2005 року, що підтверджується заявою на видачу готівки (меморіальним ордером) від 11.11.2005 року. Відповідно до умов кредитного договору, викладених в п. 3,4.1, 3.4,2 ,3.4,3 1-й відповідач зобов'язався повертати кредит та сплачувати нараховані відсотки щомісячно, до 10 числа поточного місяця, при цьому щомісячний платіж повинен складати суму не меншу, ніж зазначена в п. 3.4.2 кредитного договору. 1-м відповідачем станом на 05.12.2013 року порушені пункти 33,4.1, 3.4,2 ,3.4,3 4.2.3 кредитного договору щодо повернення кредиту та сплати відсотків за користування коштами. Відповідно до п. 4.2.3 кредитного договору позивач має право вимагати від 1-го відповідача дострокового виконання зобовязань щодо повернення кредиту, сплати нарахованих відсотків та інших платежів, передбачених кредитним договором, якщо 1-й відповідач не вніс черговий платіж у термін, визначений п. 2.2.3 кредитного договору. Відповідно до п. 5.2 кредитного договору у разі прострочення 1-м відповідачем строку сплати мінімально необхідного платежу по погашенню кредиту, визначеного у п. 3.4.3 кредитного договору, 1-й відповідач сплачує позивачу пеню в розмірі 1% , від несвоєчасно сплаченої суми за кожен день прострочення. Відповідно до п. 5.2 кредитного договору у разі порушення 1-м відповідачем вимог пп. 4.3.2, 4.3.4, 4.3.10, 4.3.12, 4.3,13. кредитного договору, 1-й відповідач зобов'язаний сплатити банку штраф у розмірі 10 відсотків від суми кредиту, визначеної у п. 1.1 кредитного договору, за кожен випадок. Станом на 05.12.2013 року за відповідачем наявна заборгованість по кредитному договору в сумі 14 025.63 доларів США, в тому числі: непогашений кредит - 1 699.49 доларів США; несплачені відсотки - 785.58 доларів США; несплачена пеня за прострочення строків виконання зобов'язань - 10 496.08 доларів США; несплачений штраф за прострочення строків сплати мінімально необхідного платежу - 499.00 доларів США; несплачені комісії - 545.49 доларів США; що за курсом Національного Банку України станом на 05.12.2013 року 799.30 за 100 доларів США становить 112 106.90 грн., в тому числі: непогашений кредит - 13 584.00 грн.; несплачені відсотки - 6 279.12 грн.; несплачена пеня за прострочення строків виконання зобов'язань - 83 895.19 грн.; несплачений штраф за прострочення строків сплати мінімально необхідного платежу - 3 988.51 грн.; несплачені комісії - 4 360.07 грн. У зв'язку з виникненням заборгованості по оплаті передбачених кредитним договором платежів позивач неодноразово повідомляв відповідачів про факт виникнення заборгованості та її розмір. Однак на даний час кредитна заборгованість відповідачами не погашена. Відповідач уникає зустрічей з представниками позивача і не здійснює ніяких дій для погашення заборгованості. Представник позивача в судове засідання не з'явився, в позові позивача та в заяві його представника Калюк О.В. від 05.02.2014 р. просять справу розглядати за відсутності представник позивача та позовні вимоги підтримують. В письмовому клопотанні від 06.02.2014 р. представник позивача Калюк О.В. просить поновити пропущений строк для пред'явлення позовної заяви та відмовити в задоволенні клопотання відповідача про застосування строку позовної давності, оскільки постановою Правління Національного банку України від 10.02.2009 року №59 «Про призначення тимчасової адміністрації у Відкритому акціонерному товаристві Комерційному банку «Надра» призначено тимчасову адміністрацію строком на 1 рік (з 10.02.2009 року по 10.02.2010 року), мораторій на задоволення вимог кредиторів введено з 10.02.2009 року до 10.08.2009 року, відповідно до постанови Правління Національного банку України від 05.08.2009 року №452 продовжений мораторій на задоволення вимог кредиторів з 11.08.2009 року до 10.02.20.10 року, крім зобов'язань за договорами банківських вкладів (депозитів), договорами банківських рахунків, а також за зобов'язаннями щодо переказу коштів у межах лімітів, установлених тимчасовим адміністратором банку і погоджених Національним банком України. В період роботи тимчасової адміністрації був проведений значний обсяг заходів щодо реструктуризації дебіторської та кредиторської заборгованосгі банку, кризові явища, в економіці зумовили зростання неплатежів за кредитним договорами, в результаті чого збільшилась кількість судових справ щодо стягнення заборгованості за кредитними договорами. Водночас кризові явища в банківській сфері та фінансові труднощі, з якими зіткнувся ПАТ «КБ «НАДРА» в цей період ,зумовили значне звільнення працівників банку ,у тому числі і серед юристів юридичного департамету, в результаті чого контроль за юридичним супроводом судових справ був значно ослаблений. Відповідно до ст.ст. 526, 530 Цивільного Кодексу України, зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, також якщо у зобов'язанні встановлено строк (термін) його виконання, то воно підляж виконанню у цей строк (термін), зобов'язання строк виконання якого визначенні вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням що події, п.8.5. вказаного договору передбачено, що він діє з моменту його підписання сторонами і діє до повного виконання зобов'язань за ним, А отже, між сторонами продовжують діяти кредитні зобов'язання та у відповідності до умов кредитного договору продовжують нараховуватися відсотки та передбачена умовами неустойка. Підстави вважати, що позивачем пропущено строки позовної давності відсутні. Відповідач [PERSON] в судове засіданняне з"явився, надав суду письмове заперечення, в якому зазначив, що позивач звернувся до суду із позовом 20.12.2013 р., тобто із спливом 3 р. 1 м. та 19 д. з моменту порушення. Вважає, що позивачу має бути відмовлено в задоволенні позову з підстав пропуску строку позовної давності. В письмовій заяві просить справу розглядати за його відсутності. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, в своєму письмовому запереченні просить відмовити в задоволенні позову з підстав пропуску строку позовної давності, оскільки позивач звернувся до суду із позовом 20.12.2013 р., тобто із спливом 3 р. 1 м. та 19 д. з моменту порушення. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступних висновків. Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось, оскільки всі особи, які беруть участь у справі, в судове засідання не явились. Судом встановлено, що .11.2005 р. між ВАТ КБ «Надра» ,правонаступником якого з 04.02.2011 року є ПАТ «КБ «Надра», та [PERSON] укладено кредитний договір № 205/К/2005-840. Згідно п. 1.1. вказаного договору банк надає позичальнику у тимчасове користування на умовах забезпечення, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання грошові кошти у сумі 4990,00 доларів США для придбання транспортного засобу марки ВАЗ 21043, 2005 року випуску (п. 1.2.). Відповідно до п. 3.4.4. договору кінцевий термін повернення кредиту - 11.11.2010 р. 11.11.2005 року між ВАТ КБ «Надра», правонаступником якого з 04.02.2011 р. є ПАТ «КБ «Надра» ,та [PERSON] укладено договір поруки, предметом якого є зобов'язання відповідати перед Кредитором належне виконання [PERSON] взятих на себе зобов'язань, що витікають з кредитного договору № 205/К/2005-840 від 11.11.2005 р. Як вбачається з наданого позивачем розрахунку заборгованості [PERSON] за кредитним договором, останнім сума проплати була здійснена 06.08.2008 р. в сумі 170,00 дол. США та залишок заборгованості по кредиту становить 1699,49 дол. США. Сторони встановили як строк дії договору - до моменту виконання сторонами в повному обсязі взятих на себе зобов'язань (п. 8.5), так і строки виконання зобов'язань зі щомісячним погашенням платежів, останній з яких у визначеній сумі підлягав виконанню в строк до 11.11.2010 року. Графіком платежів, який є складовою частиною договору, погашення кредитної заборгованості та строки сплати чергових платежів визначено місяцями. Отже, поряд зі встановленням строку дії договору сторони встановили і строки виконання боржником окремих зобов'язань (внесення щомісячних платежів), що входять до змісту зобов'язання, яке виникло на основі договору. Строк виконання кожного щомісячного зобов'язання згідно з ч. 3 ст. 254 ЦК України спливає у відповідне число останнього місяця строку. Як встановлено судом, [PERSON] перестав виконувати щомісячні зобов'язання з погашення кредиту з 10.09.2008 року, у той час як з вимогами про стягнення заборгованості за кредитом та з вимогами про дострокове повернення кредиту банк звернувся 30.12.2013 року. Разом з тим, відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч. 4 ст. 267 ЦК України). Перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку. Після переривання перебіг позовної давності починається заново (чч. 1, 3 ст. 264 ЦК України). Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України). Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність. Зокрема, ч. 2 ст. 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України). З урахуванням особливостей конкретних правовідносин початок перебігу позовної давності пов'язаний з певними юридичними фактами та їх оцінкою управомоченою особою. Так, за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (ч. 5 ст. 261 ЦК України). У зобов'язаннях, в яких строк виконання не встановлено або визначено моментом вимоги кредитора, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред'явити вимогу про виконання зобов'язання. Якщо боржникові надається пільговий строк для виконання такої вимоги, перебіг позовної давності починається зі спливом цього строку. Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться у ст. ст. 252-255 ЦК України. При цьому початок перебігу позовної давності пов'язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, як з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи (ст. 261 ЦК України). За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Згідно з умовами кредитного договору (п. 3.4.3.) позичальник зобов'язаний здійснювати повернення кредиту частинами (щомісячними платежами) в розмірі та в строки, визначені графіком повернення кредиту та щомісячно сплачувати проценти за користування кредитом, а також встановлено відповідальність за порушення графіку повернення кредиту та процентів за користування ним (п. 3.6.). Оскільки умовами договору (графіком погашення кредиту) встановлені окремі самостійні зобов'язання, які деталізують обов'язок боржника повернути весь борг частинами та встановлюють самостійну відповідальність за невиконання цього обов'язку, то право кредитора вважається порушеним з моменту недотримання боржником строку погашення кожного чергового траншу, а відтак і початок перебігу позовної давності за кожний черговий платіж починається з моменту порушення строку його погашення. Таким чином, оскільки за умовами договору погашення кредиту повинно здійснюватись позичальником частинами кожного 10 числа поточного місяця, в рахунок якого вносяться кошти, початок позовної давності для стягнення цих платежів необхідно обчислювати з моменту (місяця, дня) невиконання позичальником кожного із цих зобов'язань. Отже, аналізуючи умови договору сторін та зміст зазначених правових норм, слід дійти висновку про те, що у випадку неналежного виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором, позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежа. Право позикодавця вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилась, та сплати процентів у разі прострочення сплати чергових платежів передбачено ст. 1050 ЦК України. Аналогічні положення містяться у з п. 4.2.4. кредитного договору, відповідно до якого банк набуває право вимагати від позичальника дострокового виконання зобов'язань щодо повернення Кредиту, сплаті нарахованих процентів, інших платежів передбачених Договором та можливих штрафних санкцій, якщо Позичальник не вніс черговий мінімальний платіж у термін, визначений п. 3.4.3 Договору. Таким чином, аналізуючи норми ст. ст. 261, 530, 631 ЦК України слід дійти висновку про те, що у разі порушення боржником строків сплати чергових платежів, передбачених договором, відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України кредитор протягом всього часу - до закінчення строку виконання останнього зобов'язання, тобто 11.11.2010 р. вправі заявити вимоги про дострокове повернення тієї частини позики, що підлягає сплаті разом з нарахованими процентами, а також стягнути несплачені до моменту звернення кредитора до суду з позовом, щомісячні платежі (з процентами) в межах позовної давності щодо кожного із цих платежів. В останньому випадку, перебіг позовної давності буде починатись в залежності від закінчення строку сплати кожного із щомісячних платежів. Також, підставою, яка породжує обов'язок сплатити неустойку, є порушення боржником зобов'язання, яке визначається ст. 610 ЦК України. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 551 ЦК України та умов договору (п. 5.2) розмір пені за прострочення виконання грошового зобов'язання визначений у розмірі 1 % від несвоєчасно сплаченої суми за кожень день прострочення. Відповідно до ч. 2 ст. 258 ЦК України до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) застосовується позовна давність в один рік. Статтею 253 ЦК України визначено, що перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок. За правилами ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасного виконання грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Тобто пеня - це санкція, яка нараховується з першого дня прострочення й до тих пір поки зобов'язання не буде виконано. Її розмір збільшується залежно від продовження правопорушення. Правова природа пені така, що позовна давність до вимог про її стягнення обчислюється по кожному дню (місяцю), за яким нараховується пеня, окремо. Право на позов про стягнення пені за кожен день (місяць) виникає щодня (щомісяця) на відповідну суму, а позовна давність обчислюється з того дня (місяця), коли кредитор дізнався або повинен був дізнатися про порушення права. Стаття 266 ЦК України передбачає, що зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо). Отже аналіз норм ст. 266, ч. 2 ст. 258 ЦК України дає підстави для висновку про те, що стягнення неустойки (пені, штрафу) обмежується останніми 12 місяцями перед зверненням кредитора до суду, а починається з дня (місяця), з якого вона нараховується, у межах строку позовної давності за основною вимогою. В своєму письмовому клопотанні представник позивача як на поважність підстави пропуску строку для пред'явлення позову до суду посилається на призначення у ВАТ КБ «Надра» тимчасової адміністрації строком на 1 рік з 10.02.2009 року по 10.02.2010 року, в цей період зумовлене значне звільнення працівників банку у тому числі і серед юристів юридичного департамету, в результаті чого контроль за юридичним супроводом судових справ був значно ослаблений. Згідно ч. ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Відповідно до ч. 1 ст. 73 ЦПК України суд поновлює або продовжує строк, встановлений відповідно законом або судом, за клопотанням сторони або іншої особи у разі його пропущення з поважних причин. Згідно ч. 5 ст. 267 ЦК України якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] перестав виконувати щомісячні зобов'язання з погашення кредиту з 10.09.2008 року, при цьому тимчасова адміністрація у ВАТ КБ «Надра» призначена з 10.02.2009 р., тобто через 5 місяців з дати порушення прав позивача відповідачем [PERSON] та можливістю реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Крім того, тимчасова адміністрація призначена по 10.02.2010 р., а строк спливу загальної позовної давності (ст. 257 ЦК України) закінчився 10.09.2011 року,оскільки відповідач [PERSON] перестав виконувати щомісячні зобов'язання з погашення кредиту з 10.09.2008 року, однак і в цей період позивач не звертався до суду з вимогою відновлення свого порушеного права. Тому суд вважає, що поважних підстав для поновлення строку позивачу для звернення до суду з позовною заявою немає, оскільки він мав можливість звернутися до суду не зважаючи на призначення в банку тимчасової адміністрації. Крім того, слід зазначити, що позивачем не надано жодного доказу звернення до відповідачів з вимогою про добровільне повернення суми заборгованості за кредитним договором. Суд вважає, що даний кредит є споживчим кредитом в розумінні Закону України «Про захист прав споживачів», так як кошти надано кредитодавцем споживачеві на розрахунки за товари споживчого характеру. У відповідності до ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» кредитодавцю забороняється, зокрема вимагати повернення споживчого кредиту, строк давності якого минув. А тому, суд приходить до висновку, що згідно вимоги ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» та приписів ч. 4 с. 267 ЦК України, сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові . Поряд з викладеним, при вирішенні спору, суд також враховує роз'яснення викладені в п. 31 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, від 30.03.2012 року № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» про те, що враховуючи положення пункту 7 частини тринадцятої статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів», суди мають виходити з того, що у спорах щодо споживчого кредитування кредитодавцю забороняється вимагати повернення споживчого кредиту, строк давності якого минув. У зв'язку із цим позовна давність за позовом про повернення споживчого кредиту застосовується незалежно від наявності заяви сторони у спорі. З урахуванням викладеного суд вважає,що позивачем не надано жодного переконливого доказу на підтвердження поважності причин пропуску строкуу звернення до суду з даною вимогою і приходить до висновку,що ним без поважних причин пропущено строк позовної давності звернення до суду з вимогою про стягнення заборгованості за кредитним договором, а тому за таких обставин в задоволенні позову Публічного акціонерного товариства «Комерційного банку Надра" до [PERSON], [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором № 205/К/2005-840 від 11.11.2005 року слід відмовити в повному обсязі. Оскільки позивачу в задовленні позову відмовлено повністю,то сплачений судовий збір стягненню і поверненню не підлягає.

Outcome: dismissed