Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-21 00:00:00

03.09.2015 ТОВ "ОТП Факторинг Україна" звернулося до суду з позовною заявою та просить стягнути з [PERSON] на його користь заборгованість за кредитним договором з яких: 24241,25 гривень - заборгованість за кредитом, 2,31 гривень - сума відсотків за користування кредитом, 9562,52 гривень - сума комісії. Мотивуючи тим, що відповідно до договору факторингу №б/н від 22 грудня 2014 року ПАТ «ОТП Банк» відступило, а ТОВ "ОТП Факторинг Україна" прийняло право вимоги за вказаним кредитним договором. Між ТОВ «ОТП Банк» та [PERSON] 08.10.2013 року було укладено кредитний договір №2006160636. Банк взяті на себе зобовязання виконав надавши Відповідачу кредит в сумі 25666,00 грн. зі строком повернення до 08.10.2016 року. Однак станом на 19.08.2015 року відповідач не виконував належним чином зобовязання за договором, в результаті чого виникла прострочена заборгованість. Представник позивача надіслав заяву в якій просить проводити розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, проти заочного рішення не заперечує. Відповідач про час та місце розгляду справи повідомлялася за зареєстрованим місцем проживання. Суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України на підставі наявних у справі даних та доказів. За таких обставин суд проводить розгляд справи без фіксації технічними засобами, у відповідності до п.2 ст. 197 ЦПК України. Суд, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, приходить висновку, що позовні вимоги підлягають до задоволення з наступних підстав. Судом встановлено, що відповідач [PERSON], підписавши 08.10.2013 року договір про надання споживчого кредиту №2006160636, отримала в ПАТ «ОТП БАНК» кредит у розмірі 25666,00 гривень строком на 36 місяців з моменту підписання цього договору, розмір процентної ставки 0,01% річних (а.с.4-8). 22.12.2014 року між Публічним акціонерним товариством «ОТП Банк» та Товариством з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» був укладений договір факторингу № 22/12/14/1-2, за яким первісний кредитор передав новому кредитору право грошової вимоги. Форма і умови кредитного договору не суперечать вимогам параграфів 1,2 глави 71, зокрема ст.ст.526-527, 1055 ЦК України. Відповідно до розрахунку заборгованості від 19.08. 2015 року загальна сума заборгованості за кредитним договором складає 33804, 08 грн. (а.с.23). У відповідності до ст. 612 п.2 ЦК України боржник, який прострочив виконання зобов'язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки. Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Договір є обов'язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України). Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків (частина перша статті 626 ЦК України). Визначення поняття зобов'язання міститься у частині першій статті 509 ЦК України. Відповідно до цієї норми зобов'язання - це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Згідно з нормою статті 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов'язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 ЦК України). Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) (стаття 610 ЦК України). Одним із видів порушення зобов'язання є прострочення - невиконання зобов'язання в обумовлений сторонами строк. Наслідки прострочення позичальником повернення позики визначено у статті 1050 ЦК України. Якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу (частина друга статті 1050 ЦК України). Оскільки умовами договору передбачені окремі самостійні зобов'язання, які деталізують обов'язок боржника повернути весь борг частинами та встановлюють самостійну відповідальність за невиконання цього обов'язку, то право кредитора вважається порушеним з моменту недотримання боржником строку погашення кожного чергового платежу, а отже і початок перебігу позовної давності за кожний черговий платіж починається з моменту порушення строку його погашення. Така правова позиція ВС України викладена у постанові по справі №6-20 цс 14 від 19.03.2014 року, в силу вимог ч. 1 ст.360-7 ЦПК України є обов'язковою для всіх судів України. Зважаючи на викладене позов підлягає задоволенню. Судові витрати підлягають стягненню з відповідача у відповідності до вимог ст.88 ЦПК України. Зважаючи на викладене,

Outcome: approved