Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-26 00:00:00

У грудні 2013 року [PERSON] (далі - позивач) звернулася до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Порше Лізинг Україна" (далі - відповідач), третя особа: [PERSON] (далі - третя особа) про визнання правовідношення поруки припиненим. Свої позовні вимоги позивач обґрунтувала тим, що 01.11.2011 року між сторонами було укладено договір поруки, за умовами якого позивач виступила поручителем за виконання третьою особою усіх зобов'язань за договором фінансового лізингу від 13.10.2011 р. № 00003706. Згідно з договором позивач поручається перед відповідачем за належне виконання зобов'язань, що витікають із договору лізингу, третьою особою. Позивач зазначила, що, якщо у договорі строк припинення поруки не визначений, то порука припиняється, якщо відповідач протягом шести місяців від дня настання строку для виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Оскільки, позовна заява до позивача, протягом визначеного строку, починаючи з дня пред'явлення вимоги про виконання зобов'язання в повному обсязі з 14.05.2012 р., подана не була, тому порука є припиненою з 14.12.2012 р. Тому, позивач просила суд визнати припиненим з 14.12.2012 р. правовідношення за договором поруки від 01.11.2011 р., укладеного між [PERSON] (поручителем) та ТОВ «Порше Лізинг Україна» та стягнути з відповідача судові витрати. У судовому засіданні представник позивача та третьої позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив суд їх задовольнити. Представник відповідача в судовому засіданні заперечував проти задоволення позовних вимог в повному обсязі, з тих підстав, що вимога поручителю була надіслана в межах шестимісячного строку від дня настання строку виконання основного зобов'язання. Крім того, чинним законодавством не передбачений обов'язок відповідача звертатися до суду протягом шести місяців з дня отримання вимоги позивачем, тому представник відповідача просив суд відмовити в задоволенні позову в повному обсязі. Суд, вислухавши пояснення представників сторін, повно та всебічно дослідивши матеріали справи, прийшов до висновку, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку та відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. Порукою може забезпечуватися виконання зобов'язання частково або у повному обсязі. Поручителем може бути одна особа або кілька осіб. В судовому засіданні суд встановив, що 01.11.2011 року між сторонами було укладено договір поруки, за умовами якого позивач виступила поручителем за виконання третьою особою усіх зобов'язань за договором фінансового лізингу від 13.10.2011 р. № 00003706. Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ч. 1 ст. 628 ЦК України). Згідно із ст. 554 ЦК України у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. (ч. 4 ст. 559 ЦКУ). Відповідно до п. 8.3 договору фінансового лізингу, якщо лізингоодержувач прострочить платіж більше ніж на 10 робочих днів, відповідач має право, після надсилання у визначеному порядку вимог, направити третій особі вимогу про сплату та відмову від контракту в односторонньому порядку. Сторони погодились, що невиконання зобов'язань після надсилання другої вимоги щодо сплати означає, що третя особа не має наміру в подальшому виконувати свої зобов'язання за цим договором. Як вбачається з матеріалів справи і підтверджується позивачем, відповідачем, на адресу позивача, було направлено вимогу № 00003706 від 04.05.2012 р. про сплату заборгованості за договором, повернення об'єкта лізингу та повідомлення про відмову від договору. Згідно змісту даної вимоги, відповідач направляв третій особі вимоги про сплату, відповідно до п. 8.3 договору. Поручитель несе солідарну відповідальність з лізингоодержувачем за невиконання зобов'язань лізингоодержувача за контрактом (п. 3 договору поруки). Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, а як вбачається з матеріалів справи позивачем не було надано доказів на обґрунтування своїх позовних вимог. Даючи юридичну оцінку, наявним в матеріалах справи доказам та поясненням представників сторін, враховуючи те, що відповідач направив вимогу позивачу у межах встановленого законодавством строку, суд дійшов висновку, що в задоволенні позову необхідно відмовити. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed