Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-05 00:00:00

У січні 2019 року на адресу Бориспільського міськрайонного суду Київської області надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. Позов вмотивований тим, що [PERSON] проживає в належному йому будинку [ADDRESS] . У вищевказаному будинку зареєстровані позивач, його дружина [PERSON] , син позивача [PERSON] та [PERSON] . У 2003 році відповідач у справі залишив місце проживання і до цього часу в будинку не проживає. У зв`язку з вибуттям відповідача із будинку, останнього необхідно зняти з реєстрації за адресою його реєстрації належному позивачу будинку, а тому позивач просить визнати відповідача таким, що втратив право користування житлом за адресою: [ADDRESS] . Ухвалою судді від 03 квітня 2019 року було відкрито провадження у справі та призначено підготовче судове засідання. Ухвалою суду від 15 травня 2019 року було закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті. У судовому засіданні представник позивача повністю підтримав поданий позов та просив суд його задовольнити. Відповідач у судове засідання не з`явився. Причини неявки суду не повідомляв, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Суд, заслухавши представника позивача, допитавши свідків, дослідивши письмові матеріли справи прийшов наступного висновку. Судом встановлено, що рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 18 червня 2008 року за [PERSON] визнано право власності на жилий будинок [ADDRESS] (а.с.8). Вказана обставина дозволяє зробити висновок, що позивач у справі дійсно є власником вищевказаного будинку. З копії будинкової книги, що міститься в матеріалах справи вбачається що за адресою [ADDRESS] зареєстровані [PERSON] 1942 року народження, [PERSON] 1950 року народження, [PERSON] 1970 року народження та [PERSON] 1977 року народження. Напроти останнього також вказано, що вказана особа не проживає з 2003 року за вищевказаною адресою. Допитана в судовому засіданні як свідок [PERSON] показала, що відповідач не проживає за вказаною адресою вже 18 років. Допитана в судовому засіданні як свідок [PERSON] показала, що відповідач у справі 17 років не проживає разом із сторонами у справі за вищевказаною адресою. Статтею 41 Конституції України та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до Закону №475/97-ВР від 17 липня 1997 року "Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції", закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися та розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до ч. 1 ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Згідно ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст. 319 ЦК власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до положень ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ст. 379 ЦК України житлом фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, призначені та придатні для постійного проживання в них. Права власника житлового будинку, квартири визначені ст. 383 ЦК та ст. 150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання в право власника можливе лише з підстав, передбачених законом. Відповідно до ст. 71 ЖК України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Якщо наймач або члени його сім`ї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем. За таких обставин суд, оцінивши надані докази приходить до висновку, що відповідач [PERSON] не проживає за місцем своєї реєстрації за адресою: [ADDRESS] ., вже 17 років, не користуються цим житлом та не сплачує за житлово-комунальні послуги, що у свою чергу порушує право позивача на реалізацію ним пільг по сплаті витрат, пов`язаних з утриманням житла. Відомості про поважність причин такого тривалого не проживання відповідача за місцем реєстрації судом не встановлено. За таких обставин суд, оцінивши докази надані позивачем, приходить до висновку що позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню. На підставі ст. 317, 319, 321, 379, 391ЦК, ст.71 ЖК України

Outcome: approved