Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-28 00:00:00

У квітні 2017 року [PERSON] звернулась до суду із зазначеним позовом, у якому просить усунути перешкоди в користуванні спадковим майном шляхом виселення [PERSON] із частини житлового будинку по [ADDRESS], без надання іншого житла. В обґрунтування позовних вимог [PERSON] зазначає, що [PERSON] є власником 52/100 частини будинку [ADDRESS]. У 2012 році [PERSON] склав заповіт, яким заповів все своє майно на користь свого двоюрідного племінника, відповідача у справі - [PERSON] Однак 17 червня 2013 року [PERSON] склав новий заповіт, яким заповів усе належне йому майно позивачу - [PERSON] [INFO] [PERSON] помер. Відповідач не надавав належної допомоги спадкодавцю, забирав у нього пенсійні кошти, рідко навідував його. У передбачений законом строк позивач звернулась до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини за заповітом. Після чого [PERSON] прийшла до спірного будинку, однак потрапити в будинок вона не змогла, оскільки відповідач не допустив її до будинку, вчинив сварку, погрожував позивачу. У наслідок такої поведінки відповідача [PERSON] не може потрапити до помешкання. Виселитись із частини будинку відповідач категорично відмовляється. Оскільки відповідач чинить перешкоди позивачу у володінні та користуванні спадковим майном, [PERSON] просить суд виселити відповідача із житлового будинку. Представники позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримали та просили їх задовольнити в повному обсязі. Відповідач подав до суду письмові заперечення на позову, у яких зазначив, що іншим спадкоємцем після смерті [PERSON] є [PERSON], при цьому у провадженні Новоград-Волинського міськрайонного суду перебуває на розгляді справа (№ 285/2298/16-ц) за позовом останнього про визнання права на обов'язкову частку у спадщині після смерті [PERSON] Крім цього, померлому [PERSON] належало лише 52/100 частки будинку [ADDRESS]. Іншими співвласником 48/100 цього будинку є [PERSON] Частки будинку між співвласниками в натурі не виділені, а тому з урахуванням положень ст. 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитись про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. За життя [PERSON] не досяг домовленості з іншим співвласником будинку про порядок володіння та користування цим житлом, а тому позивач, звернувшись до суду із зазначеним позовом, діє у порушення вимог ч.ч. 1, 2 ст. 358 ЦК України, оскільки вона не отримала згоди на такі дії від іншого співвласника будинку. Окрім цього, у позивача відсутнє свідоцтво про право на спадщину за заповітом, а наявність такого правовстановлюючого документа є підтвердженням права власності особи на майно, і як наслідок, права на розпорядження цим майном. З урахуванням ст.ст. 1296-1298 ЦК України, ст.ст. 67, 69 Закону України «Про нотаріат» спадкоємець зобов'язаний отримати свідоцтво про право на спадщину, оскільки в іншому випадку особа, яка вважає себе власником нерухомого майна, звертаючись з позовом про виселення, діє в порушення вимог ст.ст. 386, 392 ЦК України, а відтак і спосіб захисту права не відповідає приписам ст. 16 ЦК України. Представник відповідача в судовому засіданні просив відмовити в задоволенні позову в повному обсязі. Представник третьої особи був належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, одна в судове засідання не прибув повторно, клопотання про відкладення розгляду справи, або заяви про розгляд справи за відсутності третьої особи не подавав, а тому суд вважає за можливе проводити розгляд справи за відсутності представника третьої особи. Дослідивши матеріали справи та подані докази, з'ясувавши всі обставини справи в їх сукупності, суд вважає, що в задоволенні позову необхідно відмовити з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] є власником 52/100 частини будинку [ADDRESS]. 10.07.2012 року [PERSON] склав заповіт, згідно заповів все своє майно [PERSON] 17.06.2013 року [PERSON] складено новий заповіт, згідно якого все своє майно він заповів [PERSON] Заповіт посвідчено приватним нотаріусом Качан В.О. (а.с. 5). 13.04.2015 року [PERSON] помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть. (а.с. 6). Із заявами про прийняття спадщини, яка відкрилась після смерті [PERSON], звернулись - [PERSON], [PERSON] та син померлого - [PERSON] 7 вересня 2016 року приватний нотаріус Качан В.О. листом № 641/02-14 повідомила [PERSON], що видача їй свідоцтва про право на спадщину відкладається до вступу у законну силу рішення у справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про визнання права на обов'язкову частку у спадщини, яка перебуває в провадженні Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області. Зазначені обставини встановлені рішенням Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 16 липня 2015 року (справа № 285/1945/15-ц) та рішенням Апеляційного суду Житомирської області від 26 червня 2017 року (справа № 285/3483/16-ц), а тому не підлягають доказуванню згідно вимог ч. 3 ст. 61 ЦПК України (а.с. 21, 53). Рішенням Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 16 липня 2015 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Житомирської області від 16 вересня 2015 року (справа № 285/1945/15-ц), відмовлено в задоволенні позову [PERSON] до [PERSON] про усунення перешкод у користуванні майном та виселення. Рішенням Апеляційного суду Житомирської області від 26 червня 2017 року (справа № 285/3483/16-ц) скасовано рішення суду першої інстанції та ухвалено нове рішення про відмову в задоволенні позову [PERSON] до приватного нотаріуса Новоград-Волинського міського округу Качан В.О. про визнання незаконною відмови нотаріуса у вчиненні нотаріальної дії. Згідно вимог ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 ЦПК України. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно ч.1 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Відповідно до ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Згідно ст. 383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб. Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Отже, вимогу про усунення перешкод у користуванні майном може бути заявлена лише власником майна. Згідно ч. 1 ст. 1297 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Згідно ч. 1 ст. 1298 ЦК України свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям після закінчення шести місяців з часу відкриття спадщини. Відповідно до абз. 3 ч. 2 ст. 331 ЦК, якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. Відповідно до ч. 3 ст. 3 Закону України від 1 липня 2004 року "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. Судом встановлено, що [PERSON] не отримала свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті [PERSON] [PERSON] не надано жодних доказів, які б підтверджували її право власності на частину житлового будинку, не надано належних доказів чи виділені частки у праві власності на спірне домоволодіння в натурі, та яку саме частину будинку використовує відповідач. Відповідно до вимог ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Звертаючись до суду з вимогами щодо усунення перешкод у користуванні та розпорядженні власністю, позивач повинен довести, що відповідач вчинив дії, які перешкоджають позивачу використовувати належні права. Однак, позивач не отримала свідоцтва про право на спадщину за заповітом, а тому не набула права власності на частину житлового будинку, що виключає можливість вимагати усунення перешкод в користуванні ним згідно ст. 391 ЦК України. Позивач не позбавлена можливості після отримання свідоцтва про право на спадщину на частину житлового будинку, після смерті [PERSON], вирішити питання з іншими співвласниками про порядок володіння та користування житлом та виділ часток майна у натурі, а у разі порушення прав власника щодо володіння та користування майном - звернутися до суду із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю. Посилання [PERSON] на постанову Верховного Суду України від 23 січня 2013 року (№ 6-164цс12) не заслуговує на увагу, оскільки зазначена постанова прийнята судом у справі за позовом фізичної особи про визнання договору недійсними та витребування майна з чужого незаконного володіння, тобто предмет позову, який розглядається судом не є тотожним спору, який був предметом перегляду у Верховному Суді України. Верховним Судом України у зазначеній постанові встановлено неоднакове застосування судами касаційної інстанції статей 387, 388 ЦК України. За таких обставин суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] є необґрунтованими, а тому не підлягають задоволенню.

Outcome: dismissed