Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-09 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить визнати заборгованість [PERSON] в розмірі 19121,51 гривень перед КП КМР «Тепломережа» за надані послуги по теплопостачанню за період з жовтня 2009 року по листопад 2016 року включно безнадійною; зобовязати КП КМР «Тепломережа» списати з особового рахунку [PERSON] заборгованість за надані послуги по теплопостачанню за період з жовтня 2009 року по листопад 2016 року включно в розмірі 19121,51 гривень; судові витрати стягнути з відповідача. В обґрунтування своїх вимог позивач в позовній заяві зазначив, що він є власником квартири за адресою м. Кам'янське, вул. Медична, 27-6, на підставі свідоцтва про право на спадщину, в якій проживає з листопада 2016 року. До липня 2009 року власником даної квартири була його матір [PERSON], померла 05.07.2009 року. У зв'язку з тяжким матеріальним становищем, в період з жовтня 2009 року по листопад 2016 року, та з урахуванням його проживання за іншою адресою де він сплачував комунальні платежі, у квартирі по вул. Медичній, 27-6, виникла заборгованість за теплопостачання перед відповідачем в сумі 19121,51 гривень. З цих підстав, вважає, що вказана заборгованість має бути визнана безнадійною, оскільки минув строк позовної давності по її стягненню. Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив позов задовольнити. Пояснив, що не міг сплачувати комунальні платежі, оскільки було скрутне матеріальне становище. Також, пояснив, що у нього була операція на очах і він не мав коштів. Тепломережа до нього з позовом про стягнення заборгованості за теплопостачання не зверталася, судові накази чи рішення не приймались. Представник відповідача в судовому засіданні заперечував проти позову, надав свої письмові заперечення проти позову, просив відмовити у позові в повному обсязі, обгрунтовуючи свої заперечення тим, що вибраний позивачем спосіб захисту прав не передбачений діючим законодавством. Вважає можливим застосування позовної давності у випадку звернення КП КМР "Тепломережі" до суду з позовом про стягнення заборгованості. Вислухавши сторони, вивчивши матеріали справи, суд вважає позов не обґрунтованим і таким, що не підлягає задоволенню за наступних підстав: В ході судового розгляду встановлено, що позивач [PERSON] з 19.04.2009 року є власником квартири за адресою м. Кам'янське, вул. Медична, 27-6, на підставі свідоцтва про право на спадщину після померлої 05.07.2009 року матері [PERSON], (а.с. 8, 9-11, 12, 13). Згідно рахунку-повідомлення № 1610-239163 за жовтень 2016 року на квартиру за адресою м. Кам'янське, вул. Медична, 27-6 (а.с. 6) заборгованість за отриманні послуги теплопостачання за вказаною адресою становить 19121,51 грн. Як встановлено судом, відповідач з вимогами про стягнення заборгованості з позивача за надані послуги теплопостачання в порядку позовного або наказного провадження до суду на теперішній час не звертався. Зі змісту позову та пояснень позивача наданих в судовому засіданні вбачається, що заявленими позивачем правовими підставами позовних вимог є п. 14.1.11 Податкового кодексу України та ст. 257 Цивільного кодексу України. Пункт 14.1.11 Податкового кодексу України надає визначення одному із понять, яке серед інших вживається в Податковому кодексі України - «безнадійна заборгованість». Так пп. а) п. 14.1.11 Податкового кодексу України визначено, що безнадійною є заборгованість, яка відповідає, в тому числі, наступній ознаці - заборгованість за зобов'язаннями, щодо яких минув строк позовної давності. Статтею 257 ЦК України встановлено, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. При цьому, ст. 1 Податкового кодексу України визначає сферу дії Податкового кодексу. Відповідно до п. 1.1. зазначеної статі, Податковий кодекс України регулює відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов'язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов'язки їх посадових осіб під час адміністрування податків, а також відповідальність за порушення податкового законодавства. Відносини які склались між позивачем і відповідачем - є цивільно-правовими. Відповідно норми Податкового кодексу в частині проведення розрахунків між ними, принаймні в тому їх аспекті про які йдеться в позові, знаходяться поза сферою регулювання норм Податкового кодексу. Статтею 256 ЦК України встановлено, що позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Статтею 267 ЦК України встановлені наслідки спливу строку позовної давності, а саме: 1. Особа, яка виконала зобов'язання після спливу позовної давності, не має права вимагати повернення виконаного, навіть якщо вона у момент виконання не знала про сплив позовної давності. 2. Заява про захист цивільного права або інтересу має бути прийнята судом до розгляду незалежно від спливу позовної давності. 3. Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. 4. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. 5. Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту. З наведеної норми чітко вбачається, що сплив строку позовної давності не має наслідком припинення зобовязань, більше того, позовна давність застосовується за заявою сторони у спорі. Позивачем в позовній заяві та матеріалах справи не зазначена будь-яка правова норма, якою було б встановлено обовязок відповідача списати заборгованість чи не обліковувати її у даних власного бухгалтерського чи управлінського обліку. Суд звертає увагу, що ч. 1 ст. 3 ЦПК України встановлює, що кожна особа має право в порядку, встановленому ЦПК України, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. В даній справі позивачем не вказано, які саме права його були порушені і які підлягають захисту, та не наведено відповідного правового обґрунтування. Відповідно до змісту положень статей 11, 15 ЦК України цивільні права і обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства. Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення. Під способами захисту суб'єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на правопорушника. Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів встановлений статтею 16 ЦК України. Особа, право якої порушено, може скористатися не будь-яким, а конкретним способом захисту свого права. Як правило, спосіб захисту порушеного права визначено законом. В даній справі суд не вбачає порушення будь-яких прав позивача з боку відповідача. За положеннями ст. 4 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Відповідно до ст. 16 ЦК України, звертаючись до суду, позивач за власним розсудом обирає спосіб захисту. Таким чином, обравши спосіб захисту шляхом визнання заборгованості безнадійною і зобов'язання відповідача списати з особового рахунку заборгованість за теплопостачання, позивач у відповідності до вимог ст.ст. 3, 10, 60 ЦПК України на засадах змагальності не довів порушення його прав зі сторони відповідача переконливими, належними та допустимими доказами, а також правову та фактичну підставу заявлених ним вимог, а тому у задоволенні позовних вимог слід відмовити.

Outcome: dismissed