Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-16 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду із зазначеним позовом до [PERSON], про розірвання шлюбу, обґрунтовуючи позовні вимоги фактичним розпадом сім'ї, припиненням сторонами спільного проживання і ведення спільного господарства, неможливістю подальшого спільного проживання і збереження шлюбу. Також у порядку поділу майна подружжя у позові вказано визнати за позивачем право власності на дитяче ліжко 1 шт. вартістю 700 грн, диван «Малютка» 1 шт. вартістю 500 грн, столи кухонні 2 шт. вартістю по 200 грн, ліжко двоспальне 1 шт. вартістю 1000 грн, гардероби 2 шт. вартістю по 400 грн, пральна машинка «Bosh» - 1 шт. вартістю 4000 грн, килими для підлоги 3 шт. вартістю по 100 грн, табурети 3 шт. вартістю по 100 грн, а всього на загальну суму 8000 грн, а за відповідачем визнати право власності на телевізор 1 шт. вартістю 2000 грн, морозильну камеру 1 шт. вартістю 6000 грн, а всього на загальну суму 8000 грн. В обґрунтування позову вказано, що вказані речі придбано у період шлюбу, за спільні кошти сімейного бюджету, тому речі слід поділити. Позивач у судовому засіданні позовні вимоги підтримала повністю. Відповідач визнав позов у частині розірвання шлюбу. У судовому засіданні сторони досягли згоди щодо такого поділу вказаного майна: - позивачеві 1 дитяче ліжко, диван «Малютка», 2 столи кухонні, 1 ліжко двоспальне, 2\~гардероби, 1 телевізор "Samsung", 3 килими для підлоги, 3 табурети; - відповідачеві 1 пральна машинка «Bosh», 1 морозильна камера. Виконуючи приписи ст. 264 ЦПК України суд зазначає таке. 01.06.2007 між сторонами зареєстровано шлюб (а.с. 7). Сторони є батьками [PERSON], 28.10.2007 народження (а.с. 8). Дитина проживає разом із позивачем (а.с. 9). Сторони спільного господарства не ведуть, не підтримують стосунків, їх сімя розпалася. Подальше спільне проживання сторін і збереження сімї неможливі. Кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу (ч.ч. 3, 4 ст. 56 Сімейного кодексу України далі СК). Відповідно до ч. 1 ст. 110 СК позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Відповідно до ч. 2 ст. 112 СК суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. За таких обставин суд робить висновок, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам сторін, їхньої неповнолітньої дитини, відтак позовні вимоги про розірвання шлюбу між сторонами підлягають задоволенню. Щодо поділу майна, що є спільною сумісною власністю подружжя, суд зазначає, що відповідно до діючого сімейного законодавства набуття майна за час шлюбу створює презумпцію виникнення права спільної сумісної власності подружжя. Це означає, що ні дружина, ні чоловік не зобовязані доводити наявність права спільної сумісної власності на майно, набуте у шлюбі. Відповідно до ст. 60 Сімейного Кодексу України (далі СК), майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Відповідно до ч.1\~ст. 61 СК об'єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Відповідно до ч. 1\~ст. 68 СК розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. Відповідно до ст. 69 СК\~ дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Дружина і чоловік мають право розділити майно за взаємною згодою. У разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором (ч. 1\~ст. 70 СК). Майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі (ч. 1\~ст. 71 СК ). Відтак, з огляду на досягнення сторонами домовленості у судовому засіданні щодо визначення за кожним із них права власності на частину їх спільного сумісного майна, спір щодо якого передано на розгляд суду, суд визнає за кожною із сторін право власності на відповідні речі згідно їх домовленості. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed