Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-05 00:00:00

07.06.2021 року до суду звернувся представник ПАТ «Запоріжжяобленерго» Фокін К.О. з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за спожиту електроенергію. 11.06.2021 року ухвалою судді відкрито провадження у справі та призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження в судове засідання. В обґрунтування позовних вимог посилалися на те, що 15.02.2006 року між ПАТ «Запоріжжяобленерго» (ПАТ «Запоріжжяобленерго» є новим найменуванням ВАТ «Запоріжжяобленерго») та побутовим споживачем [PERSON] був укладений Договір про користування електричною енергією №0503343/9695. За умовами Договору кожна із сторін взяла на себе зобов`язання, а саме: Енергопостачальник взяв на себе зобов`язання постачати Споживачу електричну енергію у необхідних обсягах відповідно до потужності електроустановок, а Споживач взяв на себе зобов`язання оплачувати вартість одержаної електричної енергії за обумовленими тарифами (цінами) у терміни, передбачені Договором. На підставі Договору ПАТ «Запоріжжяобленерго» відкрило особовий рахунок побутового споживача № [NUMBER] та проводило постачання електричної енергії на об`єкт, який розташований за адресою: [ADDRESS] . Однак, в період часу з 22.12.2015 року по 01.01.2019 року за відповідачем утворився борг за спожиту електричну енергію на загальну суму 1166,63 грн. На даний час Відповідач не оплатив вартість спожитої ним електричної енергії, чим порушив взяті на себе зобов`язання. Прохають стягнути з [PERSON] на користь ПАТ «Запоріжжяобленерго» борг за спожиту електроенергію у розмірі 1166,63 грн. та судовий збір у розмірі 2270 грн. В судове засідання представник позивача не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, 12.07.2021 року та 29.09.2021 року представник подав заяви про розгляд справи за відсутності представника, на позовних вимогах наполягав у повному обсязі, проти заочного рішення по справі не заперечував (а.с.19, 27). Відповідач в судове засідання не з`явилася, була належним чином повідомлена про час і місце розгляду справи, про що свідчить поштове повідомлення (а.с.18) та оголошення на офіційному сайті Судової влади України (а.с.22, 26), будь-яких заяв чи клопотань до суду за увесь час знаходження справи на розгляді не надала, відзив на позов не подала, про причини неявки не повідомила. Виходячи з наведеного, а також положень ч.3 ст.211 ЦПК України, суд вважає, що рішення у справі можливо ухвалити при проведенні судового засідання за відсутності сторін. Відповідно до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось через неявку у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі. Згідно ст.281 ЦПК України про заочний розгляд справи суд постановляє ухвалу. Розгляд справи і ухвалення рішення проводяться за правилами загального чи спрощеного позовного провадження з особливостями, встановленими для заочного розгляду. Тому відповідно до положень ст.ст. 280-281 ЦПК України суд вважає за можливе розглянути справу з ухваленням заочного рішення. Суд, вивчивши матеріали справи, надавши їм оцінку, вважає, що позов підлягає задоволенню за таких підстав. Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Стаття 13 ЦПК України передбачає, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Судом встановлені наступні обставини у справі та відповідні їм правовідносини. 15.02.2006 року між ПАТ «Запоріжжяобленерго» (ПАТ «Запоріжжяобленерго» є новим найменуванням ВАТ «Запоріжжяобленерго») та побутовим споживачем [PERSON] був укладений Договір про користування електричною енергією №0503343/9695 за адресою: [ADDRESS] (а.с.9-10). Відповідно п.1 Договору - Енергопостачальник бере на себе зобов`язання постачати Відповідачу електричну енергію у необхідних йому обсягах відповідно до потужності 3,0 кВт електроустановок Споживача, з гарантованим рівнем надійності, безпеки і якості, а Споживач зобов`язується оплачувати вартість одержаної електричної енергії за обумовленими тарифами (цінами) у терміни, передбачені цим Договором Відповідно п.9.5 Договору - Споживач електричної енергії зобов`язується своєчасно оплачувати спожиту електричну енергію відповідно до умов Договору. Відповідно п.14 Договору - оплата спожитої електричної енергії здійснюється Споживачем на підставі розрахункових документів, які виставлені до оплати постачальником електричної енергії відповідно до фактичних показань приладу обліку. Відповідно п.32 Договору - цей Договір укладається на три роки та вважається щорічно продовженим на наступний рік, якщо за місяць до закінчення терміну його дії жодна із сторін не висловила наміру розірвати його. Споживач [PERSON] до ПАТ Запоріжжяобленерго» із заявою про розірвання Договору не зверталася, тому Договір є чинний. На підставі вказаного Договору ПАТ «Запоріжжяобленерго» відкрило особовий рахунок побутового споживача № [NUMBER] та проводило постачання електричної енергії на об`єкт споживача за адресою: [ADDRESS] . Однак, у зв`язку з несплатою в період часу з 22.12.2015 року по 01.01.2019 року за відповідачем утворився борг за спожиту електричну енергію на загальну суму 1166,63 грн., що підтверджується відомостями з особового рахунку (а.с.8). На час розгляду справи судом Відповідач не оплатила вартість спожитої електричної енергії, чим порушила взяті на себе зобов`язання. Суд, задовольняючи позов, виходить з наступного. Відповідно до ч.1 ст.11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Відповідно до ч.2 п.1 ст.11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. Відповідно до ч.1 ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до ч.2 п.8 ст.16 ЦК України способу захисту цивільних прав та інтересів можуть бути відшкодування збитків або інші способи відшкодування майнової шкоди. Відносини щодо постачання електричної енергії регулюються нормами ЦК України, Законами України «Про житлово-комунальні послуги», «Про ринок електричної енергії» та Правилами роздрібного ринку електричної енергії, затвердженими постановою НКРЕКП від 14.03.2018 року № 312. Відповідно до ч.1 ст.714 ЦК України за договором постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу одна сторона (постачальник) зобов`язується надавати другій стороні (споживачеві, абонентові) енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, а споживач (абонент) зобов`язується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватись передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного та іншого обладнання. Відповідно до ч.1 ст.901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Відповідно до ч.1 ст.903 ЦК України якщо договором передбачено надання послуги за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ч.1 п.2 ст.5 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» до житлово-комунальних послуг зокрема належать: комунальні послуги - послуги з постачання та розподілу електричної енергії. Відповідно до ч.2 п.5 ст.7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» індивідуальний споживач зобов`язаний: оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами. На підставі ч.1 ст.56 Закону України "Про ринок електричної енергії" постачання електричної енергії споживачам здійснюється електропостачальниками, які отримали відповідну ліцензію, за договором постачання електричної енергії споживачу. Згідно з абз.5 п.13 розділу XVII Прикінцеві та перехідні положення Закону України "Про ринок електричної енергії" фактом приєднання споживача до умов договору постачання універсальних послуг (акцептування договору) є вчинення споживачем будь-яких дій, що засвідчують його бажання укласти договір, зокрема надання підписаної заяви про приєднання, оплата рахунка постачальника універсальної послуги та/або факт споживання електричної енергії. Постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 14.03.2018 року №312 були затверджені Правила роздрібного ринку електричної енергії. Згідно п.4.1 ПРРЕЕ розрахунки за електричну енергію та послуги, що надаються на роздрібному ринку, між учасниками цього ринку здійснюються у грошовій формі відповідно до укладених договорів. Пунктом 4.12 ПРРЕЕ визначено, що рахунок за спожиту протягом розрахункового періоду електричну енергію оплачується споживачем протягом 10 робочих днів з дня отримання рахунка, але не пізніше 20 числа наступного місяця, якщо договором не встановлено іншого терміну. Згідно підпункту 2 пункту 5.5.5 ПРРЕЕспоживач зобов`язаний сплачувати за електричну енергію та надані йому послуги відповідно до укладеного договору. Згідно ч.1 ст.509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Відповідно до ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України. Відповідно до ст.530 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись в строк, що передбачений умовами Договору. Відповідно до ст.610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до ст.611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Відповідно до ст.629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Судом встановлено, що до суду звернувся позивач, як електропостачальник, з позовом до відповідача [PERSON] , як споживача електроенергії, яка в порушення вимог Закону України «Про житлово-комунальні послуги» та умов укладеного між сторонами Договору про користування електричною енергією №0503343/9695 від 15.02.2006 року не сплачувала за спожиту електричну енергію, у зв`язку з чим за період з 22.12.2015 року по 01.01.2019 року утворилася заборгованість в розмірі 1166,63 грн. Тому суд доходить висновку, що відповідач порушила зобов`язання щодо оплати за електричну енергію та надані послуги відповідно до укладеного договору, а тому порушене право позивача підлягає судовому захисту шляхом стягнення з відповідача заборгованості за спожиту електроенергію. Крім того, відповідно до ч. 1, 8 ст.178 ЦПК України у відзиві відповідач викладає заперечення проти позову. У разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Так як відповідач відзив на позов не подала, в судове засідання не з`явилася, будь-яких заперечень суду не надала, то суд вирішує справу за наявними матеріалами. За приписами частин першої, п`ятої та шостої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Доказів того, що заборгованість є необґрунтованою відповідачем не надано, як і будь-яких заперечень з приводу факту порушення споживачем вимог Закону України «Про житлово-комунальні послуги» та умов укладеного між сторонами Договору в матеріалах справи немає. У відповідності до ст.81 ЦПК України відповідач не надала доказів для підтвердження її можливих заперечень щодо позовних вимог. За таких обставин, суд вважає, що позов підлягає задоволенню в повному обсязі. Стаття 133 ЦПК України передбачає, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Згідно ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки судом задоволено вимоги в повному обсязі, то з відповідача на користь позивача відповідно до вимог ч.1 ст.141 ЦПК України підлягають стягненню витрати на сплату судового збору в розмірі 2270 грн.

Outcome: approved