Jurisdiction: civil
Date: 2021-07-14 00:00:00

В травні 2021 року Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача, у якому остаточно прохав суд припинити протизаконні дії ОСББ «Ніка-5» проти нього та зобов`язати примусово виконати Постанову ВРУ № 512 від 18.03.1999 року і підписати Акт звірки, припинити видавати неналежно оформлені фінансові документи усім категоріям споживачів послуг ОСББ «Ніка-5», та привести квитанцію до виду, якою вона була у 2011 році, припинити видавати споживачам послуг в квитанції по оплаті послуг ОСББ без обґрунтованих розрахунків та зобов`язати надавати квитанції з обґрунтуванням розрахунків та цифр з наданням відповідної методики розрахунків, а також стягнути з ОСББ «Ніка-5» на користь [PERSON] заподіяну шкоду у розмірі 15 000 грн. В обґрунтування позову [PERSON] зазначив, що є власником квартири у багатоквартирному будинку [ADDRESS] , у якому, співвласниками було створено ОСББ «Ніка-5». Позивач є споживачем послуг ОСББ «Ніка-5», однак не є його членом, оскільки війшов з нього ще в 2017 році та таким чином став індивідуальним споживачем житлово-комунальних послуг. В свою чергу, з 2019 року, внаслідок дій голови правління ОСББ «Ніка-5», у позивача виникали складності у отриманні субсидії, оскільки голова правління надсилала у компетентні органи інформацію про наявність заборгованості у позивача, якої у дійсності не було. Керівництво ОСББ «Ніка-5» відмовляється підписувати складені позивачем Акти взаєморозрахунків по платежам за період з листопада 2020 року по 22.04.2021 року, з яких вбачається відсутність боргу позивача. Також, ОСББ «Ніка-5» надає споживачам фінансові документи - квитанції неналежного вигляду, без підпису голови правління, бухгалтера, без круглої печатки та без обґрунтування зазначених у них сум, на відміну від квитанцій зразка 2011 року. Також, згадані квитанції та зазначені у них суми «внесків» безпідставно нараховуються та надсилаються [PERSON] , який є індивідуальним споживачем та відповідно з яким, ОСББ має укласти окремий договір та від чого ухиляється. Також, позивач зазначає, що відповідачем при нарахуванні суд не враховується та порушується Постанова ВРУ №512 від 18.03.1999 року, відповідно до якої, плату за житло і комунальні послуги обмежено 15% фактично отриманого сукупного доходу сім`ї, що враховано [PERSON] під час складення Акту взаєморозрахунків по платежам. Внаслідок зазначених обставин, та небажання їх вирішення мирним шляхом, позивач звертається до суду, за захистом своїх прав, як споживача. Ухвалою суду від 17 червня 2021 року у справі відкрито спрощене позовне провадження, справа розглянута без повідомлення (виклику) сторін. Сторонам було направлено копію ухвали від 17.06.2021 року, а також відповідачу було направлено копію позовної заяви із додатками. Відповідач надав суду письмовий відзив на позовну заяву, у якому з позовними вимогами не погодився, посилаючись на їх необґрунтованість та безпідставність, прохав суд відмовити у їх задоволенні, звертав увагу суду, що позивач, як співвласник будинку має передбачений законом обов`язок нести витрати на утримання спільного майна та сплачувати внески на утримання будинку, їх розмір встановлено рішеннями зборів співвласників будинку та розраховується пропорційно площі, якою володіє співвласник. Позивач є боржником ОСББ, внаслідок чого, між сторонами вже існував судовий спір. Посилання позивача на форму квитанції є необґрунтованими, оскільки вони не є документами суворої звітності. Більше того, ОСББ не є надавачем послуг, а лише забезпечує надання таких послуг належної якості відповідними постачальними організаціями за рахунок внесків на утримання будинку. Вивчивши та дослідивши письмові матеріали справи у їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги задоволенню не підлягають, у зв`язку з наступним. Статтею 15 ЦК України визначено право на захист цивільних прав та інтересів, де зазначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, що передбачено ст.16 ЦК України. Відповідно до ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] , загальною площею 75,8 м2, що визнається сторонами. Рішенням Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 19 березня 2020 року у цивільній справі 204/9117/19, за позовом Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «НІКА-5» до [PERSON] про стягнення заборгованості по внескам та платежам співвласників об`єднання, було частково задоволено позов та стягнуто з [PERSON] на користь Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «НІКА-5» суму боргу по внескам та платежам співвласників об`єднання у розмірі - 9904,73 грн. та 1921 грн. судового збору, в задоволенні решти позовних вимог відмовлено (ЄДРСР № 88326050). Постановою Дніпровського апеляційного суду від 30.09.2020 року, рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 20 березня 2020 року скасоване в частині відмови в стягненні витрат на професійну правничу допомогу. Стягнуто з [PERSON] на користь Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку "НІКА-5" витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 1 700 грн. В іншій частині рішення місцевого суду залишено без змін та набуло законної сили (ЄДРСР № 91900262). Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Як було встановлено вказаним рішенням суду, 24.10.2005 року проведена державна реєстрація юридичної особи - ОСББ «НІКА-5» (ідентифікаційний код юридичної особи - 33857142). Відповідно до ч. 1, 4 ст. 4 Закону України «Про Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку», об`єднання створюється для забезпечення і захисту прав співвласників та дотримання їхніх обов`язків, належного утримання та використання спільного майна, забезпечення своєчасного надходження коштів для сплати всіх платежів, передбачених законодавством та статутними документами. Основна діяльність об`єднання полягає у здійсненні функцій, що забезпечують реалізацію прав співвласників на володіння та користування спільним майном співвласників, належне утримання багатоквартирного будинку та прибудинкової території, сприяння співвласникам в отриманні житлово-комунальних та інших послуг належної якості за обґрунтованими цінами та виконання ними своїх зобов`язань, пов`язаних з діяльністю об`єднання. Відповідно до ч. 1 ст. 7 Закону України «Про Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку» статут об`єднання складається відповідно до типового статуту, який затверджується центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної житлової політики і політики у сфері житлово-комунального господарства. 14 вересня 2016 року загальними зборами ОСББ «НІКА-5» (протокол № 1 від 14.09.2016 року) було затверджено у новій редакції Статут Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «НІКА-5», який був засвідчений державним нотаріусом першої Дніпропетровської державної нотаріальної контори В.І. Білецькою 24.09.2016 року, зареєстровано в реєстрі за № 6-643. Згідно п. 1 розділу І вказаного Статуту, ОСББ «НІКА-5» створено власниками квартир та нежитлових примішень багатоквартирного будинку [ADDRESS] секції 1, [ADDRESS] , [ADDRESS] , [ADDRESS] , [ADDRESS] та багатоквартирного будинку [ADDRESS] , відповідно до Закону України «Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку». Згідно п. 1 розділу ІІ даного Статуту метою створення Об`єднання є забезпечення і захист прав співвласників, дотримання ними своїх обов`язків, належне утримання та використання спільного майна будинку, забезпечення своєчасного надходження коштів для сплати всіх платежів, передбачених Законодавством та цим Статутом. Пунктом 3 розділу ІІ Статуту визначено, що завданням та предметом діяльності Об`єднання є: забезпечення реалізації прав співвласників на володіння та користування спільним майном; забезпечення належного утримання багатоквартирного будинку та прибудинкової території; сприяння співвласникам в отриманні житлово-комунальних та інших послуг належної якості за обґрунтованими цінами; забезпечення виконання співвласниками своїх зобов`язань, пов`язаних з діяльністю Об`єднання. Відповідно до п. 2 розділу V Статуту ОСББ «НІКА-5» співвласники, серед іншого, зобов`язані виконувати обов`язки, передбачені Статутом, виконувати рішення статутних органів, прийняті в межах їхніх повноважень, своєчасно і в повному обсязі сплачувати належні внески і платежі. Протоколом загальних зборів ОСББ «НІКА-5» № 2 від 26.10.2010 року було, серед іншого, затверджено тариф на опалення у розмірі 5,75 грн./м2, тариф на гарячу воду у розмірі 21,47 грн./м3, тариф на утримання котельні 0,75 грн./м2. Протоколом загальних зборів ОСББ «НІКА-5» № 1 від 12.05.2016 року було, серед іншого, затверджено на 2016 рік кошторис та наступний розмір внесків на утримання будинку для квартир: 3,04 грн./м2, затверджено тариф на гаряче водопостачання в розмірі 95 грн./м3 гарячої води. Протоколом загальних зборів ОСББ «НІКА-5» № 1 від 07.06.2017 року було, серед іншого, затверджено на 2017 рік кошторис та наступний розмір внесків на утримання будинку для квартир: 3,60 грн./за м2, ухвалено рішення про ремонт вимощення секцій 2,4,5 та секції 1 по [ADDRESS] на суму 18700 грн., участь у конкурсі міні-проектів серед локальних громад, щодо ремонту даху зі спів фінансуванням власних коштів 25%. Протоколом загальних зборів ОСББ «НІКА-5» № 1 від 17.05.2018 року було, серед іншого, затверджено на 2018 рік кошторис та наступний розмір внесків на утримання будинку для квартир: 3,60 грн. за м2 - на утримання будинку, 0,75 грн. за м2 - на утримання котельні та 6 грн. за м2 - одноразовий внесок на участь в конкурсі програм сприяння діяльності ОСББ, а саме на ремонт покрівлі в будинку [ADDRESS] , поточний ремонт під`їздів, реконструкції вузла обліку газу дахової котельні, надано дозвіл правлінню ОСББ на участь у міні проектах та самостійно визначати назви проектів і відсоток фінансування їх. Протоколом загальних зборів ОСББ «НІКА-5» № 1 від 14.05.2019 року було, серед іншого, затверджено на 2019 рік кошторис та наступний розмір внесків на утримання будинку для квартир: 4,60 грн. за м2 - на утримання будинку, 18 грн. за м2 - авансовий внесок на опалення, 400 грн. - одноразовий внесок на асфальтування покриття прибудинкової території. ОСББ «Ніка-5» за спірний період в порядку виконання своєї діяльності для утримання будинку укладалися договори про надання послуг. Таким чином, судом встановлено, що ОСББ «Ніка-5» здійснювалося утримання будинку та, відповідно до укладених договорів про надання послуг, виконувались роботи із надання послуг по утриманню будинку, опалення та гарячого водопостачання. Положеннями ч. 9 ст. 10 Закону України «Про Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку» передбачено, що до виключної компетенції загальних зборів співвласників відноситься, зокрема: затвердження кошторису, балансу об`єднання та річного звіту; визначення порядку сплати, переліку та розмірів внесків і платежів співвласників. Частиною 20 вказаної статті визначено, що до компетенції правління відноситься, серед іншого, здійснення контролю за своєчасною сплатою співвласниками внесків і платежів та вжиття заходів щодо стягнення заборгованості згідно з законодавством; укладення договорів про виконання робіт, надання послуг та здійснення контролю за їх виконанням. Відповідно до ч. 1 ст. 16 Закону України «Про Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку» об`єднання має право відповідно до законодавства та статуту об`єднання: встановлювати порядок сплати, перелік та розміри внесків і платежів співвласників, у тому числі відрахувань до резервного та ремонтного фондів; здійснювати контроль за своєчасною сплатою внесків і платежів. Утримання будинку та прибудинкової території ОСББ забезпечується як самим ОСББ, так і відповідними підприємствами - виконавцями послуг з утримання будинку на підставі договорів з ОСББ, тому свої послуги об`єднанню такі підприємства надають за тарифами, встановленими органами місцевого самоврядування. Відповідно до статті 7 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку» співвласники зобов`язані: виконувати рішення зборів співвласників; своєчасно сплачувати за спожиті житлово-комунальні послуги. Кожний співвласник несе зобов`язання щодо належного утримання, експлуатації, реконструкції, реставрації, поточного і капітального ремонтів, технічного переоснащення спільного майна багатоквартирного будинку пропорційно до його частки співвласника. Згідно ч. 1 ст. 15 Закону України «Про Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку» співвласник зобов`язаний: виконувати обов`язки, передбачені статутом об`єднання; виконувати рішення статутних органів, прийняті у межах їхніх повноважень; своєчасно і в повному обсязі сплачувати належні внески і платежі; виконувати передбачені статутними документами обов`язки перед об`єднанням. Статтею 13 Закону України «Про Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку» передбачено, що у разі відмови співвласника сплачувати внески і платежі на утримання та проведення реконструкції, реставрації, поточного і капітального ремонтів, технічного переоснащення спільного майна об`єднання або за його дорученням управитель має право звернутися до суду. Відповідно до п. 2 згаданої ст. 7 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку» співвласники зобов`язані своєчасно сплачувати за спожиті житлово-комунальні послуги. Таким чином, за умови встановлення факту надання відповідними організаціями житлово-комунальних послуг по утриманню будинку і прибудинкової території, відсутність договору з обслуговування, що має бути укладено між власником квартири і відповідним об`єднанням співвласників багатоквартирного будинку не звільняє таку особу від несення витрат на утримання спільного майна. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 20 квітня 2016 року у справі № 6-2951цс15. Окрім цього, згідно правової позиції Верховного Суду України у справі № 6-2951цс15 від 20 квітня 2016 року, факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі. Також, відповідно до правової позиції, викладеної у постановах Верховного Суду від 22.02.2018 №910/13182/17 та від 22.02.2018 № 910/11312/17, Верховний Суд зазначив, що «Обов`язок утримання зазначеного майна виникає у співвласників багатоквартирного будинку безпосередньо з актів цивільного законодавства. При цьому витрати на утримання спільного майна у багатоквартирному будинку, витрати на оплату комунальних послуг (централізованого опалення) щодо нього входять до складу витрат на управління багатоквартирним будинком та, якщо рішенням зборів співвласників або законодавством не передбачено іншого порядку розподілу витрат, розподіляються між співвласниками пропорційно до їхніх часток співвласника, незалежно від факту використання ними належної їм квартири (нежитлового приміщення) та спільного майна, а також членства в об`єднанні співвласників багатоквартирного будинку». Статтею 360 ЦК України передбачено, що співвласник, відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності зобов`язаний брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна, у сплаті податків, зборів (обов`язкових платежів), а також нести відповідальність перед третіми особами за зобов`язаннями, пов`язаними із спільним майном. Згідно ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. З аналізу наведених норм законодавства вбачається, що оскільки [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] та відповідно співвласником вказаного багатоквартирного будинку, він зобов`язаний виконувати обов`язки, передбачені статутом ОСББ, виконувати рішення статутних органів, прийняті у межах їхніх повноважень, своєчасно і в повному обсязі здійснювати витрати на управління багатоквартирним будинком, сплачувати кошти на утримання будинку та прибудинкової території у розмірах, визначених загальними зборами ОСББ «НІКА-5». Посилання позивача на його вихід з членів ОСББ за письмовою заявою з 30.03.2017 року, судом не приймаються оскільки зазначені обставини, жодним чином не змінюють статусу [PERSON] , саме як співвласника багатоквартирного будинку, з існуванням якого виникає обов`язок по сплаті витрат на утримання спільного майна. Більше того, чинне законодавство взагалі не передбачає такого визначення як «член ОСББ», оскільки права та обов`язки щодо участі у витратах на утримання спільного майна виникають у особи за фактом набуття статусу співвласника - тобто набуття у власність частини будинку (квартири, іншого житлового чи нежитлового приміщення, тощо). Аналогічних висновків також дійшов суд, розглядаючи справу № 204/9117/19 за позовом ОСББ «Ніка-5» до [PERSON] . Вирішуючи позовні вимоги [PERSON] , суд зазначає наступне. Відповідно до статей 12, 78, 81, 263 ЦПК України та постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 18 грудня 2009 року «Про судове рішення у цивільній справі» - рішення суду у цивільній справі, як найважливіший акт правосуддя, покликаний забезпечити захист гарантованих Конституцією України прав і свобод людини і наповнити реальністю принцип верховенства права, повинен ухвалюватися за неухильного додержання вимог чинного процесуального законодавства про його законність і обґрунтованість. Рішення визнається законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільно-процесуального законодавства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. При ухваленні рішення суд бере до уваги, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при рівності прав щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Враховуючи принцип безпосередності судового розгляду цивільних справ, рішення може бути обґрунтоване лише доказами, одержаними у визначеному законом порядку та дослідженими в тому судовому засіданні, в якому ухвалюється рішення. Під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин (стаття 264 ЦПК України ). Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) наголошує, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує кожному право порушити в суді чи відповідному органі будь-який позов, який стосується його цивільних прав та обов`язків; таким чином, пункт передбачає «право на суд», одним з аспектів якого є право доступу до суду, тобто право порушувати в судах позов для вирішення цивільного спору. Відповідно до статті 3 ЦПК України загальними засадами цивільного законодавства є, зокрема, справедливість, добросовісність та розумність. Вимога справедливості, добросовісності та розумності цивільного законодавства практично виражається у встановленні його нормами рівних умов для участі всіх осіб у цивільних відносинах, закріплені можливості адекватного захисту порушеного цивільного права або інтересу. Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно з частинами першою, третьою статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Захист цивільних прав - це застосування цивільно-правових засобів з метою забезпечення цивільних прав. За положенням частини першої статті 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Право кожної особи на захист свого права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства, закріплено статтею 15 ЦПК України. Право на захист виникає з певних підстав, якими виступають порушення цивільного права, його невизнання чи оспорювання. Зміст конституційного права особи на звернення до суду за захистом своїх прав визначений статтею 16 ЦК України, відповідно до якої кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, при цьому, способами захисту цивільних прав і інтересів можуть бути: визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов`язку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках. Зі змісту зазначених норм убачається, що право на звернення особи до суду має бути обумовлене наявністю спору. Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення. Під способами захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав, як вплив на правопорушника. Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів передбачено статтею 16 ЦК України. Законодавчі обмеження матеріально-правових способів захисту цивільного права чи інтересу підлягають застосуванню з дотриманням положень статей 55, 124 Конституції України та статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, відповідно до яких кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом. Оскільки положення Конституції України та Конвенції мають вищу юридичну силу (статті 8, 9 Конституції України), а обмеження матеріального права суперечать цим положенням, порушення цивільного права чи цивільного інтересу підлягають судовому захисту і у спосіб, не передбачений статтею 16 ЦК України, але який є ефективним засобом захисту, тобто таким, що відповідає змісту порушеного права, характеру його порушення та наслідкам, спричиненим цим порушенням. Зазначений правовий висновок викладений Верховним Судом України у постанові від 12 червня 2013 року у справі № 6-32цс13. Звертаючись з позовом [PERSON] просив суд «припинити протизаконні дії» та «зобов`язати ОСББ «Ніка-5» примусово виконати Постанову ВРУ №512 від 18.03.1999 року», «припинити надавати усім категоріям споживачів неналежно оформлені документи та документи (квитанції) без обґрунтованих розрахунків цифр», «привести квитанцію до виду, яка вона була в 2011 році», а також стягнути 15000 заподіяної шкоди. Так, за своєю юридичною природою позов це матеріально-правова вимога до суду заінтересованої особи (позивача) про здійснення правосуддя в цивільній справі на захист прав, свобод чи інтересів, порушених чи оспорюваних іншою особою (відповідачем). Право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі передбачено статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. При цьому під ефективним засобом (способом) слід розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект. Таким чином, ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права та бути адекватним наявним обставинам. Як правило, власник порушеного права може скористатися не будь-яким, а цілком конкретним способом захисту свого права. Частіше за все спосіб захисту порушеного права прямо визначається спеціальним законом і регламентує конкретні цивільні правовідносини. Як вбачається з мотивувальної частини позовних вимог, спірні правовідносини у сторін спору - (між власником кватири у будинку та ОСББ) виникли з приводу обов`язку співвласників майна нести витрати на утримання такого майна. Між сторонами існує тривала суперечка щодо підстав для нарахування платежів [PERSON] та обґрунтування їх розміру. В свою чергу, доводи [PERSON] у справі зводяться до фактичної незгоди з такими нарахуваннями та незгоди з виглядом документів, у яких зазначаються відомості щодо розмірів внесків. Однак, в межах розгляду даної справи, суд приходить до висновку, що захист прав позивача, шляхом задоволення згаданих позовних вимог, заявлених [PERSON] , не передбачений положеннями цивільного законодавства та не забезпечує ефективного відновлення порушеного права позивача. Відповідно до вимог частини першої статті 1, частини першої статті 4 Закону України «Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку» об`єднання співвласників багатоквартирного будинку є юридичною особою, яка створена власниками квартир та/або нежитлових приміщень багатоквартирного будинку для сприяння використанню їхнього власного майна та управління, утримання і використання спільного майна. Об`єднання створюється для забезпечення і захисту прав співвласників та дотримання їхніх обов`язків, належного утримання та використання спільного майна, забезпечення своєчасного надходження коштів для сплати всіх платежів, передбачених законодавством та статутними документами. Основна діяльність об`єднання полягає у здійсненні функцій, що забезпечують реалізацію прав співвласників на володіння та користування спільним майном співвласників, належне утримання багатоквартирного будинку та прибудинкової території, сприяння співвласникам в отриманні житлово-комунальних та інших послуг належної якості за обґрунтованими цінами та виконання ними своїх зобов`язань, пов`язаних з діяльністю об`єднання (частина четверта статті 4 Закону України «Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку»). Частинами першою, сьомою статті 22 Закону України «Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку» передбачено, що для забезпечення утримання та експлуатації багатоквартирного будинку, користування спільним майном у такому будинку, включаючи поточний ремонт, утримання багатоквартирного будинку та прибудинкової території, водопостачання та водовідведення, теплопостачання і опалення, вивезення побутових відходів, об`єднання за рішенням загальних зборів має право: задовольняти зазначені потреби самостійно шляхом самозабезпечення; визначати управителя, виконавців окремих житлово-комунальних послуг, з якими усі співвласники укладають відповідні договори; виступати колективним споживачем (замовником) усіх або частини житлово-комунальних послуг. Об`єднання оплачує холодну та гарячу воду, теплову та електричну енергію, природний газ, комунальні послуги за цінами (тарифами), встановленими для населення, крім частини таких послуг, що оплачуються власниками нежитлових приміщень. Відповідно до статті 3 ЦК України принципи справедливості, добросовісності та розумності є однією із фундаментальних засад цивільного права, спрямованою, у тому числі, на утвердження у правовій системі України принципу верховенства права. При цьому добросовісність означає прагнення особи сумлінно використовувати цивільні права та забезпечити виконання цивільних обов`язків, що зокрема підтверджується змістом частини третьої статті 509 цього Кодексу. Отже, законодавець, навівши у тексті ЦК України зазначений принцип, установив у такий спосіб певну межу поведінки учасників цивільних правовідносин, тому кожен із них зобов`язаний сумлінно здійснювати свої цивільні права та виконувати цивільні обов`язки, у тому числі передбачати можливість завдання своїми діями (бездіяльністю) шкоди правам та інтересам інших осіб. Цей принцип не є суто формальним, оскільки його недотримання призводить до порушення прав та інтересів учасників цивільного обороту. За приписами частини четвертої статті 319 ЦК України власність зобов`язує. Власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 332 ЦК України). Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (ч.1 ст.4 ЦПК України). Згідно із ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особами, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом, у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Учасниками справи не заперечується, що власником квартир та нежитлових приміщень багатоквартирного будинку [ADDRESS] було створено ОСББ «Ніка-5». Також не заперечується, що [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] , а отже та є співвласником будинку. На підставі ч. 1, ч. 3 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 77, ч. 2 ст. 89 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. За змістом наведених правових норм доказування - це діяльність, яка здійснюється в урегульованому цивільному процесуальному порядку і спрямована на з`ясування дійсних обставин справи, прав і обов`язків сторін, встановлення певних обставин шляхом ствердження юридичних фактів, зазначення доказів, а також подання, прийняття, збирання, витребування, дослідження і оцінки доказів. Метою доказування є з`ясування дійсних обставин справи. Обов`язок доказування покладається на сторін, суд не може збирати докази за власною ініціативою. У разі недостатності доказів суд вправі запропонувати представити докази тій стороні, яка несе обов`язок з доказування. Матеріально-правовий зміст обов`язку подавати докази полягає в тому, що у випадку його невиконання суб`єктом доказування і неможливості отримання доказів суд має право визнати факт, на який посилалася заінтересована сторона, неіснуючим, чи навпаки, як це має місце при використанні презумпції, існуючим, якщо інше не доказано другою стороною. Обов`язок доказування певних обставин лежить на стороні, яка посилається на них як на підставу своїх вимог та заперечень. Недоведеність обставин, на наявності яких наполягає позивач - є підставою для відмови у позові; а у разі, якщо на тому наполягає відповідач - для відхилення його заперечень проти позову. Позивач не надав доказів, а матеріали справи таких не містять, які б давали підставу вважати доведеними обставини, на які посилається позивач: тобто про порушення прав власника квартири [ADDRESS] [PERSON] внаслідок дій відповідача ОСББ «Ніка-5» щодо не підписання запропонованого ним Акта взаєморозрахунків, з урахуванням заперечення позивача про наявність у нього заборгованості по оплаті внесків, та про порушення прав позивача, як споживача послуг, внаслідок надання ОСББ «Ніки-5», у визначеній ним формі, квитанції на оплату внесків, (які не є первинними бухгалтерськими документами, або документами суворої звітності) та ненадання їх саме у формі, бажаній [PERSON] .. Оскільки суд прийшов до висновку про відмову у задоволенні вказаних позовних вимог [PERSON] , вимоги позову, про відшкодування шкоди - задоволенню також не підлягають, як похідні. Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини в справі «Ващенко проти України» (Заява № 26864/03) від 26 червня 2008 року зазначено, що принцип змагальності полягає в тому, що суд уважно досліджує зауваження заявника, виходячи з сукупності наявних матеріалів в тій мірі, в якій він є повноважним вивчати заявлені скарги. Отже, у суду відсутні повноваження на вихід за межі принципу диспозитивності і змагальності та збирання доказів на користь однієї із зацікавлених сторін. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 грудня 2018 року у справі №570/3439/16-ц зроблено правовий висновок про те, що визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи (пункт 41 постанови Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц). Верховний Суд у постанові від 28 жовтня 2020 року у справі № 761/23904/19 також вказав, що визначення позивачем у позові складу сторін у справі (позивача та відповідача) має відповідати реальному складу учасників спору у спірних правовідносинах та має на меті ефективний захист порушених прав (свобод, інтересів) особи, яка вважає, що вони порушені, із залученням необхідного кола осіб, які мають відповідати за позовом. Як вбачається з матеріалів справи, позивач, відповідно до принципу диспозитивності цивільного процесу, на свій розсуд розпорядився своїми правами та обов`язками щодо обрання способу захисту, предмету та вимог позову, збирання доказів. Підсумовуючи наведене, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, з`ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, з урахуванням того, що відповідно до ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичної особи, суд приходить до висновку, що у задоволені позовних вимог [PERSON] слід відмовити в повному обсязі. Відповідно до ч. 1, п. 2 ч. 2, ч. 7 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі відмови в позові покладаються на позивача. Якщо інше не передбачено законом, у разі залишення позову без задоволення, закриття провадження у справі або залишення без розгляду позову позивача, звільненого від сплати судових витрат, судові витрати, понесені відповідачем, компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Враховуючи те, що позивача при подачі позову було звільнено від сплати судового збору на підставі ст. 5 Закону України «Про судовий збір» та ті обставини, що в задоволенні позовних вимог відмовлено, судові витрати по сплаті судового збору - підлягають віднесенню на рахунок держави. На підстави викладеного та

Outcome: dismissed