Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-16 00:00:00

08.11.2018 до суду звернувся позивач [PERSON] з позовною заявою до Ісаївської сільської ради Турківського району Львівської області про визнання права власності на спадкове майно в порядку спадкування за заповітом. В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що він є спадкоємцем за заповітом [PERSON] , який помер [INFO] . До складу спадщини, що відкрилась після смерті [PERSON] входить житловий будинок зі всіма допоміжними приміщеннями за адресою [ADDRESS] , а також житловий будинок зі всіма допоміжними приміщеннями за адресою [ADDRESS] , у відповідності до технічних паспортів на вказані житлові будинки. Інших спадкоємців, в тому числі, які мають право на обов`язкову частку у спадщині немає. У зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів на спадкове майно він не взмозі в нотаріальному порядку оформити спадкові права, а тому змушений звернутись до суду. Згідно з протоколом повторного авторозподілу справи між суддями від 30.07.2020 для розгляду справи визначено суддю Турківського районного суду Львівської області Кшик О.І. Ухвалою суду від 11.08.2020 цивільна справа прийнята до провадження, визначено розгляд справи проводити за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання. Позивач [PERSON] та його представник [PERSON] в підготовче засідання не з`явились, 17.09.2020 через канцелярію суду представник позивача [PERSON] подав заяву про розгляд справи без його та позивача участі, позовні вимоги підтримує. Представник відповідача Ісаївської сільської ради Турківського району Львівської області в підготовче засідання не з`явився, 16.09.2020 через канцелярію суду подав заяву, в якій просив суд розглядати справу без їх участі, позов визнають. Відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. З урахуванням того, що відповідач визнає позов, суд вирішив розглядати справу на підставі наявних у ній матеріалів у підготовчому судовому засіданні. Водночас у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України не здійснюється. Дослідивши матеріали цивільної справи у їх сукупності та взаємозв`язку, суд встановив наступні обставини справи та відповідні до них правовідносини. [INFO] помер [PERSON] , про що 04.01.2018 Виконавчим комітетом Ісаївської сільської ради Турківського району Львівської області видано свідоцтво про смерть серії [NUMBER] (а.с.8). За життя [PERSON] склав заповіт, який був посвідчений 21.12.2017 приватним нотаріусом Турківського районного нотаріального округу Комарницькою О.Й., яким на випадок своєї смерті розпорядився належним йому майном, де б воно не було і з чого б воно не складалося, і взагалі все те, що йому буде належати на день смерті, і на що за законом матиме право, заповів [PERSON] , [INFO] (а.с.17). До складу спадщини, що відкрилась після смерті [PERSON] , як вказує позивач, входить право померлого на житловий будинок зі всіма допоміжними приміщеннями за адресою [ADDRESS] , а також житловий будинок зі всіма допоміжними приміщеннями за адресою [ADDRESS] . Згідно з довідкою виконавчого комітету Ісаївської сільської ради Турківського району Львівської області від 16.01.2018 № 71, [PERSON] , який помер [INFO] до дня своєї смерті проживав без реєстрації за адресою [ADDRESS] , проживав один (а.с. 21). Згідно з довідкою виконавчого комітету Ісаївської сільської ради Турківського району Львівської області від 16.01.2018 № 73, згідно погосподарської книги №1 (номер об`єкта погосподарського обліку 01-0105-1) за 2016-2020 роки, житловий будинок [ADDRESS] належав [PERSON] , який помер [INFO] (а.с. 22). Згідно з довідкою виконавчого комітету Ісаївської сільської ради Турківського району Львівської області від 22.01.2018 № 86, згідно погосподарської книги №1 (номер об`єкта погосподарського обліку 01-0112-3) за 2016-2020 роки, житловий будинок [ADDRESS] належав [PERSON] , який помер [INFO] (а.с. 23). Будучи спадкоємцем за заповітом після смерті [PERSON] , позивач звернувся із заявами до нотаріуса з метою оформлення своїх спадкових прав. 02.10.2018 нотаріусом відмовлено [PERSON] у видачі Свідоцтва про право на спадщину за заповітом, оскільки в нього відсутні правовстановлюючі документи на право власності на спадковий житловий будинок за адресою [ADDRESS] (а.с.19). 02.10.2018 нотаріусом відмовлено [PERSON] у видачі Свідоцтва про право на спадщину за заповітом, оскільки в нього відсутні правовстановлюючі документи на право власності на спадковий житловий будинок за адресою [ADDRESS] (а.с.20). Відтак, суд встановив, що між сторонами виникли правовідносини, які є спадковими, а позивач, через відсутність правовстановлюючих документів на спірні будинки, позбавлений права на нотаріальне оформлення своїх спадкових прав, а тому звернувся до суду. Вирішуючи спір суд виходить з наступного. Відповідно до абз.3 п. 23 Постанови Пленуму ВСУ № 7 від 30.05.2008 р. «Про судову практику у справах про спадкування» у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Частиною 1 статті 1223 ЦК України визначено, що право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. Як зазначено у п. 3.1. Листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №24-753/0/4-13 від 16.05.2013р. "Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування", при вирішенні спору про визнання права власності на спадкове майно потрібно розмежовувати час і підстави виникнення права власності у спадкодавця, які кваліфікуються відповідно до законодавства України чинного на час виникнення права власності та підстави спадкування зазначеного майна, що визначаються на час відкриття спадщини та згідно із п. 5 Прикінцевих та перехідних положень ЦК. Належність правовстановлюючих документів встановлюється судом відповідно до законодавства, яке було чинним на час набуття права власності на житловий будинок, споруду, зокрема, відповідно до Переліку правовстановлюючих документів, на підставі яких провадиться реєстрація будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затвердженого Міністерством комунального господарства УРСР 31 січня 1966 року та погодженого з Верховним Судом УРСР 15 січня 1966 року, який втратив чинність згідно з наказом Державного комітету України по житлово-комунальному господарству від 13 грудня 1995 року (далі - Інструкція). Зазначені нормативні акти передбачали державну реєстрацію будівель, споруд, державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, проте виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності ЦК та Законом України від 1 липня 2004 року "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень". У період чинності зазначеної Інструкції державна реєстрація нерухомого майна не проводилась в сільській місцевості. Право власності на нерухоме майно, що знаходиться в сільській місцевості, може бути підтверджено довідкою виконавчого комітету відповідної ради. Суд встановив, що спірний будинок за адресою [ADDRESS] є збудований в 1980 році, що доводиться технічним паспортом (а.с.13-16), та такий не містить відмітки про самочинне будівництво, а належність будинку покійному [PERSON] доводиться довідкою виконавчого комітету Ісаївської сільської ради (а.с.23). Спірний будинок за адресою [ADDRESS] є збудований в 1985 році, що доводиться технічним паспортом (а.с.9-12), та такий не містить відмітки про самочинне будівництво, а належність будинку покійному [PERSON] доводиться довідкою виконавчого комітету Ісаївської сільської ради (а.с.22). Також суд встановив, що право власності на такі житлові будинки не зареєстровано у встановленому законом порядку в державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. Проте, як зазначено у п. 3.3. згаданого вище Листа ВССУ, перші власники не оформляли документи на належне їм нерухоме майно та не реєстрували його в органах БТІ, а тому спадкоємець не може отримати у нотаріуса свідоцтво про право на спадщину і його право має бути визнано в судовому порядку. Відтак, суд дійшов до висновку, що позивач, як спадкоємець майна покійного підставно просить суд визнати за ним право власності на житлові будинки зі всіма допоміжними приміщеннями, перерахованими в технічних паспортах, так як інший правовий механізм оформлення таких прав у нього відсутній. При цьому, сам факт відсутності правовстановлюючих документів на ім`я спадкодавця не може бути підставою для відмови у задоволенні вимог про оформлення права власності, за умов доведення таких обставин як належність спадкодавцю цього майна. За таких обставин справи, суд дійшов до висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що спрямовані на реальний захист прав та інтересів спадкоємця при оформленні своїх спадкових прав, а тому позовні вимоги підлягають до задоволення. На підставі ст. 1220, 1223, 1233 ЦК України, ст ст. 4, 10, 12, 13, 200, 263-265 Цивільного процесуального кодексу України,

Outcome: approved