Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-30 00:00:00

Позивачі звернулися до суду з вказаною позовною заявою. В обґрунтування своїх позовних вимог посилаються на те, що [PERSON] та [PERSON] на протязі 33 років знаходились в шлюбних відносинах від цього шлюбу у сторін народився син [PERSON] Після припинення шлюбних відноси син залишився мешкати з матір*ю за адресою [ADDRESS]. В 2013 році в з*явзку з тим, що за місцем проживання позивачів було розпочато ремонт [PERSON] переїхав проживати до [PERSON] , після чого останній став перешкоджати матері в спілкування з сином, та утримував свого сина в будинку за адресою [ADDRESS] проти його волі. Позивач [PERSON] неодноразово зверталася до відповідача [PERSON] стосовно можливості спілкування з сином, однак [PERSON] перешкоджав її у цьому. Згодом [PERSON] дізналася що батько помістив [PERSON] до комунального закладу «Дніпропетровська клінічна психіатрична лікарня » Дніпропетровської обласної ради проти його волі. Після чого [PERSON] неодноразово зверталася до відповідачів для з*ясування діагнозу та способу лікування, однак їй було відмовлено. Тому позивачі просять суд стягнути на їх користь спричинену матеріальну та моральну шкоду. В судове засідання позивач [PERSON] не з*явився про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, причин неявки суду не повідомив. Позивач [PERSON] в судовому засідання свої позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила їх задовольнити посилаючись на обставини викладенні в позовній заяві. Відповідач [PERSON] та представник комунального закладу «Дніпропетровська клінічна психіатрична лікарні» Дніпропетровської міської ради в судовому засідання заперечували проти задоволення позовних вимог. Вислухавши сторони, дослідивши та перевіривши матеріали справи, суд вважає позовні вимоги не обґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню з наступних підстав. Згідно ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст. 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] на протязі 33 років знаходились в шлюбних відносинах від цього шлюбу у сторін народився син [PERSON] Після припинення шлюбних відносин син залишився мешкати з матір*ю за адресою [ADDRESS]. В 2013 році в зв*язку з тим, що за місцем проживання позивачів було розпочато ремонт [PERSON] переїхав проживати до [PERSON] за адресою [ADDRESS]. 15 листопада 2013 року [PERSON] звернувся за допомогою до КЗ « ДКПЛ ДОР» де був оглянутий лікарями - психіатрами відповідно до пп. 1, 2, 8 ст. 11 Закону України «Про психіатричну допомогу» та госпіталізований відповідно до ст. 13 Закону України «Про психіатричну допомогу» - за усвідомленою згодою. За час знаходження [PERSON] в КЗ «ДКПЛ ДОР» для нього був проведений комплекс медичних процедур, спрямований на виявлення соматичних захворювань, під час загострення яких медичний персонал повинен був би надати необхідну медичну допомогу, що й зафіксовано в медичній картці стаціонарного хворого № 10943/2013. В подальшому на фоні медикаментозного лікування та комплексу соціально - реабілітаційних заходів, стан [PERSON] поліпшився та 13 грудня 2013 року останній був виписаний додому. 19 травня 2014 року та 15 липня 2014 року позивач [PERSON] звернулася з претензією до КЗ «ДКПЛ ДОР» як представник [PERSON], однак документ який би підтверджував її повноваження надано не було, тому 16 липня 2014 року КЗ «ДКПЛ ДОР» була надана відповідь, що у відповідності до ст. 10 Закону України «Про інформацію», ч. 2 ст. 25 Закону України «Про психіатричну допомогу» з урахуванням положень п. 3 ст. 26 Закону України «Про психіатричну допомогу» з матеріалами обстеження може ознайомитися особисто [PERSON], однак останній до теперішнього часу не звертався. Згідно п.2 роз'яснення постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 року № 6 "Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди" зі змінами (п. 2), розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна майну фізичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи. Відповідно ч.2 ст.1166 ЦПК України особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. У відповідності до ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Позивачі, пред'являючи вимоги до відповідачів з посиланням на ст. 1166, 1167 ЦК України, виходили з того, що саме діями відповідачів, які виразились в утриманні її сина проти його волі в КЗ «ДКПЛ ДОР», ненадання інформації стосовно його діагнозу, їй спричинено матеріальну та моральну шкоду. Однак в судовому засідання не було надано жодного належного доказу позивачами в обґрунтування своїх позовних вимог. Отже при розгляді даної справи позивачами не доведено протиправності дій відповідачів і причинного зв'язку між такими діями та спричиненою позивачам шкодою. Відповідно, відсутні підстави для покладення на відповідачів цивільно-правової відповідальності. У відповідності до положень статті 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Враховуючи викладене суд не знаходить підстав для задоволення позовних вимог, позивачів, оскільки вони не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні, ґрунтуються лише на їх припущеннях та нічим не підтверджуються. Судові витрати розподілити відповідно вимог ст. 88 ЦПК України. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed