Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-06 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до Недригайлівського районного суду з позовом до [PERSON], за участі органу опіки та піклування служби у справах дітей Недригайлівської районної державної адміністрації, про позбавлення батьківських прав. Свої вимоги обґрунтовує тим, що з 09.06.2011 перебувала з відповідачем у зареєстрованому шлюбі, від якого мають неповнолітню дитину [PERSON], [INFO]. Дочка проживає разом з нею та знаходиться на її повному утриманні. Рішенням Недригайлівського районного суду Сумської області від 29.04.2014 шлюб між нею та відповідачем розірвано, та після розірвання шлюбу відновлено позивачу її дівоче прізвище «[PERSON]». Рішенням Недригайлівського районного суду Сумської області від 18.08.2014 з [PERSON] стягнуто на користь позивача аліменти на утримання неповнолітньої дитини - дочки [PERSON], [INFO], у твердій грошовій сумі 450 грн. щомісячно, до досягнення дитиною повноліття, починаючи стягнення з 25.07.2014. Вказане рішення суду набрало законної сили, однак відповідач його не виконує, у зв'язку з чим рішенням Недригайлівського районного суду Сумської області від 27.05.2016 стягнуто з відповідача [PERSON] неустойку за прострочення сплати аліментів у сумі 25839,90 грн. На думку позивача, батько свідомо нехтує своїми обов'язками та умисно ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків по відношенню до неповнолітньої дитини, та, крім того, ухиляється від зустрічей з нею, не піклується про фізичний та духовний розвиток своєї дочки, її навчання, підготовку до самостійного життя, не спілкується з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надає дочці доступу до культурних та інших духовних цінностей, не виявляє інтересу до внутрішнього світу дитини, у зв'язку з чим просить суд позбавити відповідача [PERSON] батьківських прав відносно його неповнолітньої дочки [PERSON], [INFO]. 31 жовтня 2017 року до початку розгляду справи по суті до суду надійшла зустрічна позовна заява [PERSON] до [PERSON], за участі органу опіки та піклування Недригайлівської районної державної адміністрації про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, в якій він просить зобов'язати відповідача [PERSON] не чинити йому перешкоди у спілкуванні та вихованні дочки [PERSON], [INFO], визначивши порядок у спілкуванні з дитиною та способи її виховання. Зустрічний позов мотивує тим, що після розлучення [PERSON] ухилялася від надання дитини йому для спілкування. Фактично з самого моменту розлучення у них з останньою почалися непорозуміння щодо прийняття участі у вихованні дочки, її відвідуванні. Зі сторони відповідача за зустрічним позовом почались створюватись штучні перешкоди стосовно неможливості його нормального спілкування з дочкою. Весь час він намагається налагодити нормальний зв'язок з дочкою, приймати участь у вихованні, утриманні, розвитку здібностей та забезпечувати її всім необхідним для нормального розвитку. Всі його намагання нормальним, мирним шляхом врегулювати даний спір, призводили лише до конфліктів. Вважає, що його права, як батька, є порушеними, тому змушений звернутися до суду з даним позовом. У судове засідання позивач за первісним позовом (відповідач за зустрічним позовом) [PERSON] та її представник [PERSON] не прибули, подали до суду кожен окремо письмові заяви про розгляд справи без їх участі (а.с.99-100). У своїх заявах первісний позов підтримали, посилаючись на обставини, викладені в ньому, зустрічний позов [PERSON] не визнали, просили в його задоволенні відмовити. Позивач за первісним позовом у поясненнях зазначала, що вони з відповідачем не проживають з часу, коли їх дочці виповнилось три роки. З того часу відповідач за первісним позовом з дочкою не спілкується, йому відомо де вони з дочкою проживають, він має її телефон, але він не виявив бажання спілкуватися з дочкою. Присуджені судом аліменти на утримання дитини відповідач за первісним позовом не сплачує, у зв'язку з чим має прострочену заборгованість. Вважає, що відповідач ухиляється від виконання батьківських обов'язків, тому просить позбавити його батьківських прав. Проти зустрічного позову вона заперечує, оскільки жодних перешкод у спілкуванні відповідача з дочкою вона не чинить. Відповідач за первісним позовом (позивач за зустрічним позовом) [PERSON] та його представник [PERSON] у судове засідання не прибули. [PERSON] подав до суду письмове клопотання про розгляд справи без участі його та представника, в якому проти задоволення первісного позову заперечував, просив відмовити в його задоволенні, зустрічний позов підтримав і просив задовольнити (а.с.92-93). Представник органу опіки та піклування служби у справах дітей Недригайлівської районної державної адміністрації [PERSON] у судове засідання не прибула, подала письмову заяву про розгляд справи без її участі (а.с.94), при ухваленні рішення покладається на розсуд суду, при цьому просила врахувати висновки про доцільність позбавлення відповідача за первісним позовом батьківських прав та щодо усунення перешкод у спілкуванні батька з дитиною. Справу розглянуто у відповідності до вимог ч. 2 ст. 197 ЦПК України за відсутності осіб, які беруть участь у справі, без фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Дослідивши письмові пояснення позивача за первісним позовом (відповідача за зустрічним позовом), його представника, відповідача за первісним позовом (позивача за зустрічним позовом), враховуючи думку представника служби у справах дітей, дослідивши матеріали справи та зібрані по справі докази в їх сукупності, суд вважає первісний позов про позбавлення батьківських прав відносно неповнолітньої дитини таким, що не підлягає задоволенню з таких підстав. Судом встановлено, що з 09.06.2011 сторони перебували у шлюбі, зареєстрованому у відділі ДРАЦС Недригайлівського районного управління юстиції у Сумській області, актовий запис № 21, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] (а.с.20). Від шлюбу сторони мають неповнолітню дитину - дочку [PERSON], [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] (а.с.19). Рішенням Недригайлівського районного суду Сумської області від 29.04.2014 шлюб між сторонами розірвано та після розірвання шлюбу відновлено позивачу за первісним позовом її дівоче прізвище «[PERSON]» (а.с.17). Під час розгляду справи, позивач за первісним позовом уклала новий шлюб, у зв`язку з чим змінила прізвище «[PERSON]» на «[PERSON]», про що свідчить свідоцтво про шлюб серії [NUMBER] (а. с. 50) та паспорт громадянина України, виданий 21.09.2017 (а. с. 49). Рішенням Недригайлівського районного суду Сумської області від 18.08.2014 стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання неповнолітньої дитини - дочки [PERSON], [INFO], у твердій грошовій сумі 450 грн. щомісячно, до досягнення дитиною повноліття, починаючи стягнення з 25.07.2014 (а.с.18). Рішенням Недригайлівського районного суду Сумської області від 27.05.2016 стягнуто з відповідача [PERSON] неустойку за прострочення сплати аліментів у сумі 25839,90 грн. (а.с.14-15). Згідно довідки про склад сім'ї, виданої 15.03.2017 Недригайлівською селищною радою Недригайлівського району Сумської області за вих. № 570, [PERSON], [INFO], зареєстрована за адресою [ADDRESS], та разом з нею зареєстровані батьки: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], неповнолітня дочка [PERSON], [INFO], брат [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO] (не родичка) (а. с. 8). Відповідно до довідки від 15.05.2017 № 01-19/05, [PERSON], [INFO], постійно відвідує Недригайлівський дошкільний заклад ясла-садок «Барвінок» з 25.03.2014. [PERSON] є учасником навчально-виховної діяльності дочки. Постійно присутня на всіх виховних закладах, батьківських зборах, святах, розвагах. Постійно та своєчасно вносить батьківську плату, бере активну участь у громадському житті закладу. Протягом періоду 25.03.2014-15.05.2017 участь батька у житті адміністрації та колективу дошкільного закладу відсутня (а.с.6). Згідно довідки-розрахунку від 23.08.2017 № 3334/139-44 Недригайлівського міжрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Сумській області заборгованість [PERSON] по аліментам станом на 01.08.2017 становить 16301,57 (а.с.34-35). З висновку № 01-21/337 від травня місяця 2017 року Недригайлівської районної державної адміністрації про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON], [INFO], відносно малолітньої дитини [PERSON], [INFO], вбачається, що [PERSON] аліменти не сплачує, ніякої матеріальної допомоги не надає, ухиляється від зустрічей та спілкування з дитиною, що свідчить про його байдужість до фізичного та духовного розвитку дитини, повністю розуміючи наслідки своєї поведінки, тому орган опіки та піклування Недригайлівської РДА з метою захисту законних прав та інтересів малолітньої дитини [PERSON], [INFO], вважає за доцільне позбавити батьківських прав [PERSON] відносно малолітньої дитини [PERSON] (а.с.7). Одночасно з висновку № 01-21/727 від 07.12.2017 органу опіки і піклування Недригайлівської РДА щодо усунення перешкод у спілкуванні [PERSON] з малолітньою дитиною [PERSON], [INFO], вбачається, що члени комісії на засіданні по вирішенню питання щодо участі батька у вихованні дочки дійшли однозначного висновку щодо доцільності спілкування дитини із батьком, закликали конфліктуючі сторони домовитися між собою з метою налагодження спілкування дитини з батьком, оскільки батьки мають рівні права і обов'язки по вихованню дитини, що просили врахувати при вирішенні спору (а.с.95-96). Декларація прав дитини, прийнята Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, як принципове положення визначає, що дитина повинна зростати в умовах турботи. Принципом 6 Декларації прав дитини від 20 листопада 1959 року передбачено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особи потребує любові і розуміння. Вона повинна, якщо це можливо, зростати під опікою і відповідальністю своїх батьків і, в усякому разі, в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітню дитину не слід, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, розлучати зі своєю матір'ю. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 3 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року, яка набула чинності для України 27 вересня 1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини; держави-учасниці зобов'язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов'язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Відповідно до ч. 3 ст. 51 Конституції України сім'я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Крім того, відповідно до ч. 2 ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за порушення прав і обмеження законних інтересів дитини на охорону здоров'я, фізичний і духовний розвиток, навчання, невиконання та ухилення від виконання батьківських обов'язків відповідно до закону (ч. 6 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства»). Згідно зі ст. 11 Закону України "Про охорону дитинства" сім'я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім'ї разом з батьками або в сім'ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов'язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Відповідно до абз. 3 ч. 2 ст. 3 СК України дитина належить до сім'ї своїх батьків і тоді, коли спільно з ними не проживає. Відповідно до ст. 150 СК України батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Згідно п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України батьки можуть бути позбавлені батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Тобто, якщо невиконання цього обов'язку є протиправною, винною поведінкою, коли особа має реальну можливість виконати свій обов'язок, але не вчиняє відповідних дій. Згідно з ст. 18 Конвенції про права дитини батьки несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Відповідно до пунктів 15, 16 постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30.03.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення батьківських прав» - позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків. Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей, не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умов винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. У позовній заяві позивач за первісним позовом посилається на те, що відповідач ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків, не має бажання спілкувати з дочкою, не проявляє щонайменшої турботи, зовсім не цікавиться дочкою, не сплачує аліменти на її утримання. Відповідач по первісному позову [PERSON] працює на посаді «Фахівець з видавничо-поліграфічного виробництва» у приватного підприємця [PERSON] з 01.02.2017 і по теперішній час і має позитивну характеристику з місця роботи (а.с.58). У судовому засіданні встановлено, що відповідач [PERSON] не спілкується з дитиною в тій мірі, яка необхідна для її нормального самоусвідомлення. Але ця обставина сама по собі не може бути підставою для позбавлення батьківських прав відповідача. Крім того, суд враховує, що між сторонами існують неприязні стосунки, батько і дитина проживають в різних містах, що ускладнює їх повсякденне спілкування і можливість зустрічей. Саме по собі проживання дитини разом з матір'ю та наявність гарних житлово-побутових умов для проживання у матері не є підставою для позбавлення батьківських прав батька. Відповідно до вимог ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Позивач за первісним позовом [PERSON] не надала достатньої доказової бази на підтвердження своїх вимог про позбавлення батьківських прав та що це дійсно відповідає інтересам дитини. У судовому засіданні не встановлено підстав, передбачених в ст.164 Сімейного кодексу України, які б давали суду привід для позбавлення [PERSON] батьківських прав відносно його дочки. При розгляді справи встановлено, що відповідач [PERSON] ухиляється від виконання батьківських обов'язків по вихованню дочки, її навчанню, не піклується про неї, про її здоров'я та матеріальний добробут. Згідно з п. 18 постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30.03.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення батьківських прав» зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дітей і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов'язків. Суд враховує бажання батька налагодити родинний зв'язок, хоча на даний час спілкування відповідача [PERSON] з дитиною носить періодичний характер, суд бере до уваги доводи відповідача [PERSON], який заперечує проти позбавлення його батьківських прав, бажає змінити своє ставлення до виконання батьківських обов'язків. Суд вважає, що повинна бути надана можливість відповідачу [PERSON] відновити родинні стосунки з дочкою, налагодити систематичне спілкування з метою створення гармонійних умов для її розвитку. У матеріалах справи відсутні докази, що поведінка [PERSON] є такою, що може негативно впливати на розвиток дитини при налагодженні систематичних побачень з нею. Таким чином, враховуючи, зокрема, позицію відповідача [PERSON] щодо підтримки стосунків з дочкою і бажання їх налагодження, бажання брати участь у її вихованні, що вказує на небайдужість до долі своєї дитини, категоричне заперечення проти задоволення вимог позивача, та враховуючи, що позбавлення батьківських прав є крайньою мірою впливу, суд не знаходить підстав для її застосування до відповідача за первісним позовом - [PERSON]. Тому первісний позов задоволенню не підлягає. Одночасно суд вважає за необхідне попередити [PERSON] про неприпустимість в подальшому порушення з його боку батьківських обов'язків щодо його неповнолітньої дочки [PERSON], [INFO], змінивши ставлення до виховання дитини та про їх можливі наслідки у разі їх неналежного виконання - позбавлення батьківських прав. Що стосується зустрічного позову, то суд вважає його необґрунтованим та таким, що задоволенню не підлягає, виходячи з такого. Частини 1, 2 ст. 15 Закону України «Про охорону дитинства» передбачають, що дитина, яка проживає окремо від одного з батьків, має право на підтримання з ним регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов'язані брати участь у її вихованні, мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме її нормальному вихованню. Відповідно до ст. 141 Сімейного кодексу України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебувають вони у шлюбі між собою. Статтею 153 СК України передбачено, що мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли це право обмежене законом. Відповідно ст. 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Згідно ст. 159 СК України якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування. В окремих випадках, якщо це викликано інтересами дитини, суд може обумовити побачення з дитиною присутністю іншої особи. Під час вирішення спору щодо участі одного з батьків у вихованні дитини береться до уваги ставлення батьків до виконання своїх обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення, в тому числі стан психічного здоров'я одного з батьків, зловживання ним алкогольними напоями або наркотичними засобами. Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. В обґрунтування зустрічного позову позивач за зустрічним позовом [PERSON] посилається на ту обставину, що відповідач [PERSON] чинить перешкоди у спілкуванні з дитиною. Про те на обґрунтування зустрічного позову суду не було надано доказів того, що зі сторони відповідача за зустрічним позовом [PERSON] мали місце активні дії, направлені на позбавлення [PERSON] можливості спілкуватись з дочкою і здійснювати її виховання. Позивач за зустрічним позовом не надав доказів наявності перешкод з боку матері, для спільних побачень і спілкування з дочкою. Позивач за зустрічним позовом [PERSON] не звертався до служби у справах дітей Недригайлівської РДА по питанню чинення відповідачем за зустрічним позовом перешкод у його спілкуванні з дочкою. Додана позивачем за зустрічним позовом до його позову копія заяви на адресу органу опіки та піклування не свідчить про його звернення, оскільки не містить відомостей щодо отримання даної заяви органом опіки та піклування, а також не надано доказів щодо результатів розгляду такої заяви у разі її отримання органом опіки та піклування служби у справах дітей. Будь яких інших доказів, на підтвердження вчинення матір`ю дитини перешкод у спілкуванні з дитиною, позивачем за зустрічним позовом не подано, у зв`язку з чим, суд доходить висновку про надуманість зустрічного позову і подання його на противагу первісного позову щодо позбавлення [PERSON] батьківських прав. За таких обставин у задоволенні зустрічного позову слід відмовити.

Outcome: dismissed