Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-18 00:00:00

07 серпня 2018 року [PERSON] та [PERSON] звернулись до суду з позовом до Річківської сільської ради Білопільського району Сумської області про визнання права власності на земельну частку (пай) у порядку спадкування за законом. Позовні вимоги мотивовані тим, що [INFO] в с. Річки Білопільського району Сумської області помер їх батько [PERSON]. Після смерті останнього відкрилась спадщина на все належне йому майно та майнові права. До складу спадщини входить також право на земельну частку (пай) у землі, яка перебуває у колективній власності АПТЗТ «Річківське» Білопільського району Сумської області, розміром 2,97 в умовних кадастрових гектарах, яке належало спадкодавцю згідно сертифікату на право на земельну частку (пай) [NUMBER] від 03 лютого 1997 року, виданого на підставі розпорядження Білопільської райдержадміністрації від 11 січня 1997 року за № 11. За життя [PERSON] заповів все своє майно дружині - [PERSON]. Остання на день смерті проживала разом із спадкодавцем, але юридично спадкове майно не прийняла так, як померла [INFO]. Маючи намір отримати свідоцтво про право на спадщину за законом на вищевказану земельну частку (пай), позивачі звернулись до державного нотаріуса, але у видачі вказаного свідоцтва їм було відмовлено у зв'язку із відсутністю правовстановлюючого документу на ім'я померлого, оскільки зазначений вище сертифікат був виданий після смерті спадкодавця - 03 лютого 1997 року та оригінал правовстановлюючого документу зберігається у Білопільському відділі ГУ Держгеокадастру у Сумській області. На даний час спадкоємці не можуть отримати свідоцтво про право на спадщину за законом і вільно розпоряджатися спадковим майном, а тому звернулись до суду за захистом своїх спадкових прав, як спадкоємці першої черги після смерті батька [PERSON] Посилаючись на викладені вище обставини, позивачі просять визнати у порядку спадкування за законом після [PERSON], який помер [INFO], право власності за кожним на 1/2 частину земельної частки (паю), розміром 2,97 умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості) у землях, що перебувала у колективній власності АПТЗТ «Річківське» для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, посвідчене сертифікатом [NUMBER], виданого на ім'я померлого. Ухвалою від 10 серпня 2018 року цивільну справу призначено до підготовчого засідання за вказаним вище позовом. У підготовче засідання позивачі [PERSON] та [PERSON] не з'явились, надавши до суду письмову заяву про підтримання позовних вимог та розгляд справи у їх відсутність (а. с. 38-39 ). Представник відповідача - Річківської сільської ради Білопільського району Сумської області в підготовче засідання не з'явився, надіслав заяву про розгляд справу без участі представника сільської ради, проти позову не заперечують (а. с. 32 ). Представник третьої особи - Білопільської районної державної нотаріальної контори Сумської області у підготовче засідання також не з'явився. Державний нотаріус Ковальова Л.Б. надіслала письмову заяву про розгляд справи без її участі, при винесенні рішення покладається на розсуд суду (а. с. 33 ). Відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Частиною 1 ст. 206 ЦПК передбачено, що позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. Згідно ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. У відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України суд вважає за можливе розглянути справу без участі сторін, на підставі наявних у справі доказів, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Дослідивши матеріали справи, повно, всебічно та з'ясувавши всі фактичні обставини справи, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступних висновків. При ухваленні рішення суд керувався наступними правовими нормами. Статтями 15 та 16 ЦК України передбачено право особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним із способів захисту права, встановлених цивільним законодавством, є, зокрема, його визнання. Стосовно визнання права власності на земельну частку (пай) у порядку спадкування за законом, суд враховує слідуюче. Суд вважає, що згідно з п. 4 Перехідних положень Цивільного кодексу України 2003 року до правовідносин щодо прийняття спадщини після [PERSON], який помер [INFO], слід застосовувати і норми Цивільного кодексу Української РСР 1963 року, який діяв на час їх виникнення, і норми нині діючого Цивільного кодексу України, так як спірні правовідносини виникли до набрання чинності ЦК України 2003 року та продовжують існувати на даний час. Згідно із ч. 1 ст. 524 ЦК Української РСР 1963 року спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом. Відповідно до ст. 525 ЦК УРСР часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця, а при оголошенні його померлим - день, зазначений в статті 21 цього Кодексу. Спадкоємцями можуть бути особи, що були живими на момент смерті спадкодавця, а також діти померлого, зачаті при його житті і народжені після його смерті (ст. 527 ЦК УРСР). Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 549 ЦК УРСР визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Зокрема, статтею 1216 ЦК України 2003 року визначено, що спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно із ч. ч. 1, 2 ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою. В силу ч. 1 ст. 1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Відповідно до ст. 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. Пленум Верховного Суду України у п. 20 своєї постанови "Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року роз'яснив, що справи про спадкування за законом мають вирішуватись на основі правил глави 86 ЦК України. Спадкування за законом здійснюється почергово. За відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття всіма спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують спадкоємці відповідної черги. У відповідності до ч. 1 ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Частки у спадщині кожного із спадкоємців за законом є рівними (ч. 1 ст. 1267 ЦК України). Спадкоємець, який постійно проживав разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї (ч. 3 ст. 1268 ЦК України). Згідно ч. 1 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має право подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Згідно з ч. 1, 3 ст. 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Частиною першою статті 316 Цивільного кодексу України поняття права власності визначено як право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. При цьому право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом (ст. 328 ЦК України). У відповідності до ч. 2 ст. 373 ЦК України право власності на землю (земельну ділянку) набувається і здійснюється відповідно до закону. Судом встановлено, що батьками [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], є [PERSON] та [PERSON], що підтверджується свідоцтвами про їх народження [NUMBER] та [NUMBER] відповідно (а. с. 7-8). Дочка померлого - [PERSON] після одруження отримала прізвище чоловіка - [PERSON], що вбачається із свідоцтва про одруження [NUMBER] (а. с. 7). Із Витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про шлюб щодо підтвердження дошлюбного прізвища вбачається, що [PERSON] вперше змінила дошлюбне прізвище на - Зикову, а після повторного укладення шлюбу отримала прізвище чоловіка - [PERSON], що стверджується свідоцтвом про укладення шлюбу [NUMBER] (а. с. 9-10). [PERSON] помер [INFO] в с. Річки Білопільського району Сумської області, що підтверджується копією свідоцтва про смерть [NUMBER] (а. с. 11). Зі змісту довідки відділу у Білопільському районі Головного управління Держгеокадастру у Сумській області від 09 лютого 2018 року за № 86/162-18 вбачається, що [PERSON] мав право на земельну частку (пай), розміром 2,97 умовних кадастрових гектарів на території Річківської сільської ради, АПТЗТ «Річківське» для ведення товарного сільськогосподарського виробництва на підставі сертифікату на право на земельну частку (пай) [NUMBER] від 03 лютого 1997 року, виданого згідно розпорядження Білопільської районної державної адміністрації від 11 січня 1997 року № 11. Оригінал сертифікату зберігається у відділі (а. с. 14). На підставі архівного витягу із рішення 8 сесії Річківської сільської ради Білопільського району Сумської області від 30 квітня 1999 року «Про видачу державних актів на право приватної власності на землю» сільська рада вирішила видати державні акти на право приватної власності на землю власникам сертифікатів на земельну частку (пай) для ведення товарного сільськогосподарського виробництва на загальній площі 4282,55 га згідно додатку, в тому числі [PERSON] (а. с. 18). З інформаційної довідки, виданої відділом у Білопільському районі Головного управління Держгеокадастру у Сумській області вбачається, що станом на 2018 рік оціночна вартість об'єкта оцінки - земельної частки (паю), розміром 2,97 умовних кадастрових гектарів без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості) складає 57 749 грн. для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що знаходиться на території Річківської сільської ради (бувше ТОВ АФ «Річки») ( а. с. 17). Відповідно до заповіту, посвідченого секретарем виконавчого комітету Річківської сільської ради Білопільського району Сумської області 15 листопада 1994 року, зареєстрованого в реєстрі за № 542, [PERSON] все своє майно заповів своїй дружині - [PERSON] (а. с. 13). У відповідності до свідоцтва про смерть [NUMBER] [PERSON] померла [INFO] в с. Річки Білопільського району Сумської області (а. с. 12). За даними довідки Річківської сільської ради Білопільського району Сумської області від 21 червня 2018 року за № 787 встановлено, що [PERSON], який помер [INFO] був зареєстрований та проживав в [ADDRESS] разом з [PERSON], яка померла [INFO]. Заповіт від імені померлого [PERSON] посвідчено виконкомом Річківської сільської ради 15 листопада 1994 року за № 651, реєстраційний номер 44137924, заповіт не змінювався і не відмінявся. Спадкоємці на майно [PERSON], [PERSON] та [PERSON] прийняли спадщину, так як після смерті [PERSON] так як здійснювали схоронність документів та цінних паперів (а. с. 15). Згідно з п. 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 "Про судову практику у справах про спадкування" при розгляді цих справ слід перевіряти наявність або відсутність спадкової справи стосовно спадкодавця у державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини. Відповідно до п.п 4.20 п. 4 гл. 10 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України 22.02.2012 року за № 296/5, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 22.02.2012 року за № 282/20595, видача свідоцтва про право на спадщину на земельну ділянку нотаріусом проводиться на підставі документів, оформлених відповідно до статті 19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» та витягу з Державного земельного кадастру. Як зазначено в п.п 4.18 п. 4 гл. 10 розділу ІІ зазначеного Порядку за відсутності у спадкоємця необхідних для видачі свідоцтва про право на спадщину документів нотаріус роз'яснює йому процедуру вирішення зазначеного питання в судовому порядку. Зі змісту постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії, виданого державним нотаріусом Білопільської районної державної нотаріальної контори Ковальовою Л.Б. від 08 грудня 2017 року вбачається, що оформлення спадщини після померлого [INFO] [PERSON], не вдається можливим у зв'язку з відсутністю правовстановлюючих документів, які посвідчують право власності спадкодавця на земельну частку (пай) ( а. с. 16). У відповідності до Інформаційної довідки зі Спадкового реєстру № 53181426 вбачається, що спадкова справа після [PERSON], яка померла [INFO], не заводилась (а. с. 35 ). Також, згідно Інформаційної довідки зі Спадкового реєстру № 53181494 та копії спадкової справи встановлено, що позивачі [PERSON] та [PERSON], вчасно звернулися до Білопільської нотаріальної контори із заявами про прийняття спадщини після батька [PERSON], який помер [INFO] та була заведена спадкова справа № 165 від 25 травня 1996 року ( а.с . 34, 36-37). За змістом п. «г» ч. 1 ст. 81 Земельного кодексу України громадяни України набувають право власності на земельні ділянки на підставі прийняття спадщини. Право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав (ст. 125 ЗК України). Пленум Верховного Суду України у п. 11 своєї постанови "Про судову практику справах про спадкування» від 30 травня 2008 року роз'яснив, що при вирішенні спору про спадкування права на земельну частку (пай) основним документом, що посвідчує таке право, є сертифікат про право на земельну частку (пай). Згідно п. 17 Перехідних положень Земельного кодексу України від 25 жовтня 2001 року сертифікати на право на земельну частку (пай), отримані громадянами, вважаються правовстановлюючими документами при реалізації ними права вимоги на відведення земельної частки (паю) в натурі (на місцевості) відповідно до законодавства. Сертифікати на право на земельну частку (пай) є дійсними до виділення власникам таких часток (паїв) у натурі (на місцевості) земельних ділянок та видачі їм державних актів на право власності на землю. Статтею 2 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» передбачено, що основним документом, що посвідчує право на земельну частку (пай), є сертифікат на право на земельну частку (пай), виданий районною (міською) державною адміністрацією. Документом, який посвідчує право на земельну частку (пай) також є: рішення суду про визнання права на земельну частку (пай). З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що позивачі мають право на земельну частку (пай) для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 2,97, однак, вони позбавлені можливості отримати у нотаріуса свідоцтво про право на спадщину за законом і вільно розпоряджатися спадковим майном у зв'язку з тим, що зазначений вище сертифікат був виданий після смерті спадкодавця - 03 лютого 1997 року та оригінал правовстановлюючого документу зберігається у відділі. Виходячи з вищевикладеного, суд вважає за можливе задовольнити позовні вимоги [PERSON] та [PERSON] та визнати право власності за кожною на 1/2 частину земельної частки (паю), розміром 2,97 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі, в порядку спадкування за законом після [PERSON], померлого [INFO], право на яке належало померлому на підставі сертифікату на право на земельну частку (пай) [NUMBER] від 03 лютого 1997 року, виданого згідно розпорядження Білопільської районної державної адміністрації від 11 січня 1997 року № 11. На підставі викладеного,

Outcome: approved