Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-28 00:00:00

Ухвалою Голосіївського районного судуд м. Києва від 16.06.2015 року вищевказана цивільна справа передана на розгляд Подільського районного суду м. Києва. Позивач звернулася до районного суду з позовом до [PERSON], в якому просить визнати автомобіль, «RENAULT LOGAN», д.н.з. [NUMBER], спільною сумісною власністю подружжя; в рахунок 1/2 частини спірного автомобіля просить стягнути з відповідача 1/2 частину вартості автомобіля, що становить 55 000 грн. Позов мотивований тим, що позивач перебувала з відповідачем в зареєстрованому шлюбі з 24.11.2007 р. по 26.12.2014 р., від шлюбу мають малолітню дочку [PERSON], [INFO]. На даний час вона з відповідачем проживають окремо один від одного, припинили сімейно-шлюбні відносини і ведення спільного господарства, відновлювати розірвані відносини не збираються, їх сумісна дочка проживає із позивачем. В період шлюбу позивач з відповідачем придбали рухоме майно, що є їхньою спільною сумісною власністю подружжя. Рухоме спільне сумісне майно - автомобіль «RENAULT LOGAN», д.н.з. [NUMBER], 2009 року виробництва, оформлений на відповідача з приміткою в технічному паспорті щодо права позивача на керування автомобілем. Технічний паспорт, як і сам автомобіль знаходиться у відповідача, який відмовляється надати їх позивачеві. Вважає, що вона з відповідачем мають право кожен на 1/2 частину вищевказаного спірного подружнього рухомого майна, але відповідач не визнає її прав на належну їй частину автомобіля. Позивач стверджує, що не має змоги зробити експертну оцінку, тому що автомобіль знаходиться у відповідача і той не визнає її права на спірний автомобіль. Відповідач відмовляється надати позивачу правовстановлюючі документи: договір купівлі-продажу та технічний паспорт. Згідно даних інтернет ресурсів (www.auto.ria.com) автомобіль «RENAULT LOGAN», д.н.з. [NUMBER], 2009 року виробництва коштує найдешевше 110 000 грн. Відповідно до вищевикладеного, позивач вважає, що має право на 1\\2 частину спірного автомобіля, отже вартість її частки становить 55 000 грн, що і є ціною позову. Позивач зазначає, що оскільки вона не має водійського посвідчення, то не просить визнати право власності на спірний автомобіль, а просить стягнути з відповідача на її користь грошову компенсацію 1\\2 вартості автомобіля. Технічний паспорт на спірний автомобіль, так само, як і спірний автомобіль, знаходяться у відповідача (просить суд про витребування), тому позивач вимушена звернутися до судуз даним позовом. В судовому засіданні позивач підтримала позовні вимоги в повному обсязі, просила задовольнити з підстав, наведених в ньому. Пояснила, що автомобіль був придбаний ними в листопаді 2011 р. за сумісні кошти. Додала, що про продаж автомобіля відповідачем їй стало відомо в суді, тому ніякої згоди на продаж вона не надавала і грошей від продажу відповідач їй не передавав. Після припинення шлюбних відносин вони проживали окремо, але відповідач постійно приїздив на вказаному автомобілі. В судовому засіданні представник позивача підтримала позовні вимоги в повному обсязі та надала пояснення, аналогічні викладеним в позовній заяві обставинам, вказавши, що вказаний спірний автомобіль є спільним майном подружжя - сторін у справі, а тому кожен з них має право на 1/2 частину автомобіля. Вартість 1/2 частини вказаного автомобілю підтверджена висновком експерта-автотехніка. В судовому засіданні відповідач позов не визнав в повному обсязі, пояснивши, що даний автомобіль ним проданий 06.09.2014 р. по довідці-рахунку за 50 тис.грн. При оформленні відчуження не вимагали згоди дружини на продаж автомобіля, гроші від його реалізації він витратив на потреби на сім'ю, передаючи кошти на дитину, але це не було саме утриманням дитини. Вказати, коли та скільки передав коштів з цієї суми, назвати не може. Наполягає, що позивач знала про продаж автомобіля, вони це узгодили в усній формі. З квітня 2014 року вони фактично припинили шлюбні відносини, з дитиною відповідач бачився та матеріально забезпечував дочку. Стверджує, що після продажу автомобіль не був в його користуванні, але, оскільки продав його своєму знайомому, то іноді брав їздити. Вважає, що проведена експертиза недостовірно встановила вартість автомобіля, оскільки автомобіль перебував в незадовільному стані та потребував затрат з боку відповідача в розмірі 52 159,0 грн. Суд, встановивши обставини справи та перевіривши їх доказами, приходить до таких висновків. Матеріалами справи встановлено, що позивач та відповідач зареєстрували шлюб 24 листопада 2007, що підтверджується свідоцтвом про одруження серії [NUMBER], виданим Жовтневим відділом реєстрації актів цивільного стану Запорізького міського управління юстиції, актовий запис № 185 від 24.11.2007 року. Від шлюбу у сторони мають малолітню дочку [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER], що видане відділом реєстрації актів цивільного стану Деснянського районного управління юстиції у м. Києві, актовий запис №2926 від 18 жовтня 2011 року. Згідно довідки КП "Дирекція з управління та обслуговування житлового фонду" Деснянського району м. Києва від 14.01.2015 р. за вих. 3101, спільна дитина сторін у справі проживає з позивачем. Рішенням Деснянського районного суду м.Києва від 26 грудня 2014 року, що набрало законної сили 06.01.2015 р., шлюб між позивачкою та відповідачем було розірвано. Позивачем було змінено шлюбне прізвище [PERSON] на [PERSON] (актовий запис відділу РАЦС Деснянського РУЮ у м.Києві № 52 від 07.04.2015 р.). Відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу, автомобіль «RENAULT LOGAN», д.н.з. [NUMBER], був зареєстрований 10.12.2011 р. за відповідачем [PERSON] Судом встановлено, що автомобіль «RENAULT LOGAN», д.н.з. [NUMBER], номер шасі (кузова, рами) [NUMBER], 2009 року виробництва, був придбаний в період перебування сторін у справі в зареєстрованому шлюбі, що не оспорювалось відповідачем. Згідно статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Відповідно до ст.68 СК України розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу, та на підставі ст.69 ч.1 СК України дружина та чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Як зазначає Пленум Верховного Суду України у пункті 23 постанови від 21.12.2007 р. № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (ст.ст. 60,69 СК України, ч.3 с. 368 ЦК України), відповідно до ч.ч.2,3 ст. 235 ЦК України можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім'я кого з подружжя вони були придбані, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. На підставі ст.61 СК України вищевказаний спірний автомобіль є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя - сторін у справі, підлягає визнанню таким та підлягає розподілу. Відповідно до вимог ст.70 ч.1 СК України, у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. В судовому засіданні встановлено, що за час шлюбу шлюбний договір (контракт) сторони не укладали та домовленості між ними не було, передбачені законом підстави для відступлення від засад рівності часток вістуні, а тому при поділі вказаного автомобілю між подружжям суд виходить з рівності часток сторін у справі в об'єкті спільної сумісної власності, тобто по 1/2 частині кожному. Статтею 63 СК України передбачено, що дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. В судовому засіданні, встановлено, що вищевказаний автомобіль марки «RENAULT LOGAN», д.н.з. [NUMBER], був зареєстрований за відповідачем з 10.12.2011 р. по 06.09.2014 р. В період перебуванням сторін у справі в зареєстрованому шлюбі даний автомобіль було продано відповідачем [PERSON] та перереєстровано на нового власника згідно довідки рахунку від 06.09.2014 р. Як вбачається із зазначеної вище довідки-рахунку спірний автомобіль було придбано [PERSON] через ТОВ «Інноавто» за 50 тис.грн. Відповідно до ст.65 СК України дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. При укладанні договорів одним з подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Для укладання одним з подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і )або) державній реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово. На підставі ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 ЦПК України. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. В постанови Верховного Суду України від 08.04.2015 р. № №6-7цс15 закріплена правова позиція, якою передбачено, що у випадку, коли один із подружжя намагається повернути кошти за придбання спільного майна, яке було реалізоване за їхньою попередньою усною домовленістю, тому є всі підстави вважати про наявність у сторони права на відповідну компенсацію її частки у відчуженому майні. Таким чином, у позивача є право на грошову компенсацію належної їй частки у спільному майні подружжя - автомобіля марки «RENAULT LOGAN» З огляду на те, що в матеріалах справи відсутні докази того, що позивач була повідомлена та надавала згоду на продаж відповідачем автомобіля саме за 50 тис.грн., то, встановлюючи суму грошової компенсації позивачу, суд при встановленні вартості спірного автомобіля на час продажу виходить з вимог з вимог ст.59 ЦПК України щодо допустимості доказів. Відповідач в судовому засіданні наполягав, що сума 50 тис.грн., за якою був проданий автомобіль, відповідала його незадовільному технічному стану, оскільки мав технічні пошкодження. Для визначення вартості автомобіля судом, за клопотанням сторони позивача, була призначена судова-автотоварознавча експертиза, висновком якої встановлена ринкова вартість автомобіля «RENAULT LOGAN», д.н.з. [NUMBER], 2009 року випуску, державний номерний знак [NUMBER], станом на 06.09.2014 р. складає 115 528,02 грн. (висновок від 30.05.2016 р. № 5-3005). Допитаний в судовому засіданні судовий експерт-автотоварознавець [PERSON] пояснив, що що експертиза була проведена ним відповідно до поставленого питання та на підставі матеріалів справи. Для врахування механічних пошкоджень, на які посилається відповідач, для визначення ринкової вартості необхідні документи, в яких би вони були зазначені. Фотографії та усні пояснення відповідача можуть плинути або і не вплинути на висновок, який ним був зроблений за висновком від 30.05.2016 р. № 5-30/05. Сказати в судовому засіданні про це він не може, оскільки для цього необхідно проводити експертне дослідження. Але всі документи для дослідження експерту надаються судом. Статтею 131 ЦПК України встановлено, що сторони зобов'язані подати свої докази суду до або аід час попереднього судового засідання, а якщо переднє судове засідання не проводилось, - до початку розгляду справи по суті. При цьому відповідно до ст.64 ЦПК України письмові докази подають в оригіналі Як вбачається з матеріалів справи, відповідачем в установленому вимогами ЦПК України не було подано жодного письмового доказу на підтвердження своїх пояснень щодо технічного стану автомобіля, у долученні саме як письмових доказів наданих стороною відповідача ксерокопій листа огляду автомобіля та рахунку-фактури було відмовлено в судовому засіданні 14.07.2016 р. як таких, що подані з порушенням порядку подання доказів. Таким чином, стороною відповідача не були надано у встановленому законом порядку допустимі докази, які б підтверджували пояснення відповідача щодо технічного стану автомобіля, та які, в зв'язку з цим підлягали б направленню експерту для врахування при дослідженні. В зв'язку з чим, суд не погоджується з позицією відповідача, що вартість спірного автомобіля «RENAULT LOGAN» необхідно враховувати з вартістю відновлювального ремонту і що сума у 50 тис.грн. саме і є реальною його вартістю. Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що доводи відповідача стосовно вартості автомобіля повністю спростовані висновком експерта. Тому суд приходить до висновку, що позивач має право на грошову компенсацію в розмірі 1/2 частини від вартості спірного автомобіля, встановленої висновком судової автотоварознавчої експертизи у 115 528,02 грн., тобто 57 791,01 грн. Відповідно до ст.11 ЦПК України суд діє в межах заявлених позивачем вимог. З урахуванням того, що позивач відмовилась від збільшенням своїх вимог, заявлених у розмірі 55 000,0 грн., тому, діючи в межах заявлених позивачем вимог, суд приходить до висновку про стягнення з відповідача на користь позивача грошової компенсації у розмірі 55 000, 0 грн. На основі повно та всебічно з'ясованих обставин справи, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню, оскільки є обґрунтованими і заснованими на законі, знайшли своє підтвердження в ході судового розгляду. Відповідно до ст.88 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 550,0 грн., сплачений позивачем при подачі позову, витрати на оплату експертизи в розмірі 2 700,0 грн., а загалом - судові витрати в розмірі 3 250,00 грн. На підставі наведеного, ст.ст.60, 61, 64, 65, 68, 69, 70 СК України,

Outcome: approved