Jurisdiction: civil
Date: 2020-04-28 00:00:00

[PERSON] звернулась в суд з позовною заявою, в якій зазначила, що [INFO] помер її батько [PERSON] , після смерті якого відкрилася спадщина на спадкове майно, яке складалось з земельної частки (паю) розміром 25,5 в умовних кадастрових гектарах, що знаходиться в с. Студінка Калуського району. 13.12.1996 року позивач звернулася в Калуську районну державну нотаріальну контору із заявою про прийняття спадщини на земельний пай. Нотаріусом заведено спадкову справу , однак свідоцтво про право на спадщину за законом позивач не отримала . Мати позивачки [PERSON] зверталася до Студінської сільської ради та Калуської райдержадміністрації з приводу надання їй документів про передачу у власність земельного паю [PERSON] , однак жодних документів не отримала. В 2004 році мати позивачки [PERSON] померла. В листопаді 2019 року позивач знову звернулася до державного нотаріуса Калуської районної державної нотаріальної контори щодо видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, проте нотаріус відмовив їй у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом , мотивуючи тим, що право на земельну ділянку виникло у спадкодавця після його смерті, а також те, що спадкове майно перебуває у колективній власності агрофірми «Віта» с. Студінка Калуського району Івано-Франківської області. Тому позивач змушена звернутися в суд з даним позовом та просить визнати за нею право власності на спадкове майно. Позивач в судове засідання надала заяву, згідно якої просить суду розгляд справи проводити без її участі, позовні вимоги підтримує повністю, просить задоволити. Вважає, що нею подано всі необхідні докази для прийняття законного рішення. 13.03.2020 року від представника відповідача в.о. старости сіл Студінка та Середній Бабин Стасюк М.Р. надійшов відзив на позовну заяву, з якого вбачається, що 28.12.2019 року Студінська сільська рада (а не Студінківська, як зазначено позивачем ) ліквідована , як юридична особа, і не може бути відповідачем у справі. У зв`язку з добровільним приєднанням Студінської територіальної громади Калуського району Івано-Франківської області до Калуської міської об`єднаної територіальної громади Івано-Франківської області - рішення 67-ї сесії Калуської міської ради № 2686 від 28.11.2019 р. , правонаступником є Калуська міська рада. Додатково щодо позову [PERSON] про визнання права власності на земельну частку (пай) в порядку спадкування інформує: [PERSON] , батько позивача , який помер [INFO] , дійсно був внесений до переліку осіб, яким передається у власність земля для ведення товарного сільського господарського виробництва, як пенсіонер соціальної сфери , відповідно до рішення 5-ї сесії Студінської сільської ради від 22.01.1996 року та розпорядження РДА № 124 від 12.03.1996 року; у проекті землеустрою по впорядкуванню територій селянських господарств, створених на основі розроблених схем поділу , гр.. [PERSON] виділено земельну частку (пай) в розмірі 25,5 умовних кадастрових гектарів, або 0,7519 га фізичних гектарів: в урочищі "Черкова"- 0,4967 га; в урочищі «Сінокоси» - 0,2552 га; Сертифікат про право на земельну частку (пай) розміром 25,5 умовних кадастрових гектарів серії ІФ № 015999 був виданий на [PERSON] 25.12.1998 року , уже після його смерті, Державний акт про право власності на земельну частку (пай) [PERSON] не видавався; [PERSON] померла у 2004 році - дружина покійного [PERSON] , до Студінської сільської ради за довідкою для оформлення спадщини на земельну частку (пай) не зверталася; спадкоємцями на земельну частку (пай) в селі Студінка розміром 25,5 умовних кадастрових гектарів, що належить покійному [PERSON] , крім позивача [PERSON] , є її брат гр.. [PERSON] , що проживає в [ADDRESS] та її сестра [PERSON] , що проживає в м.Івано-Франківськ. Представник третьої особи у судове засідання не з`явився з невідомих для суду причин, хоча про час та місце розгляду справи був повідомлений завчасно та належним чином (а.с.30,39,66,67.). Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку необхідності відмови в задоволені позову. Як вбачається із матеріалів справи [INFO] помер батько позивачки [PERSON] ,що стверджується копією свідоцтва про смерть(а.с. 11). Після його смерті відкрилася спадщина на спадкове майно, яке складалось з земельної частки (паю) розміром 25,5 в умовних кадастрових гектарах, що знаходиться в с. Студінка Калуського району, яка належала померлому на підставі Сертифіката про право на земельну частку (пай) серії ІФ № 015999 від 25.12.1998 року (а.с.10). 13.12.1996 року позивач [PERSON] звернулася в Калуську районну державну нотаріальну контору із заявою про прийняття спадщини на земельний пай. Нотаріусом заведено спадкову справу , однак свідоцтво про право на спадщину за законом позивач не отримала. Постановою нотаріуса про відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину від 24.12.2019 року позивачу відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом , мотивуючи тим, що право на земельну ділянку вникло у спадкодавця після його смерті, а також те, що спадкове майно перебуває у колективній власності агрофірми «Віта» на даний час у власності с. Студінка Калуського району Івано-Франківської області (а.с. 8). За змістом ст. 5 ЦПК України суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Положення даної статті кореспондується наряду з іншим також у те, що позови повинні заявлятися до належних відповідачів. Із змісту ст. 48 ЦПК України слідує, що сторонами в справі можуть бути як фізичні, так і юридичні особи. Відповідачем в цивільному процесі є особа, яка на думку позивача, порушила, не визнала або оспорила його права, свободи чи інтереси і тому притягується до участі у справі для відповіді за пред`явленими позовними вимогами. Як убачається з матеріалів справи предметом спору у даній справі є визнання права власності на земельну частку (пай) в порядку спадкування після смерті [PERSON] , який помер [INFO] . На підставі статей 1216, 1217, 1218 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла, до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ст.1221,1222,1223, 1225 ЦК України місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця. Спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. В силу вимог ст.ст. 1258, 1261, 1266 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу. У першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Внуки, правнуки спадкодавця спадкують ту частку спадщини, яка належала б за законом їхнім матері, батькові, бабі, дідові, якби вони були живими на час відкриття спадщини. За змістом ст.ст. 1268,1269 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Малолітня, неповнолітня, недієздатна особа, а також особа, цивільна дієздатність якої обмежена, вважаються такими, що прийняли спадщину, крім випадків, встановлених частинами другою - четвертою статті 1273 цього Кодексу. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто. Особа, яка досягла чотирнадцяти років, має право подати заяву про прийняття спадщини без згоди своїх батьків або піклувальника. Заяву про прийняття спадщини від імені малолітньої, недієздатної особи подають її батьки (усиновлювачі), опікун. Особа, яка подала заяву про прийняття спадщини, може відкликати її протягом строку, встановленого для прийняття спадщини. Згідно ст. 1277 ЦК України у разі відсутності спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття орган місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини, а якщо до складу спадщини входить нерухоме майно - за його місцезнаходженням, зобов`язаний подати до суду заяву про визнання спадщини відумерлою. Спадщина, визнана судом відумерлою, переходить у власність територіальної громади за місцем відкриття спадщини, а нерухоме майно - за його місцезнаходженням. Відповідно до абз.3 п.23 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» за №7 від 30.05.2008 року, у разі відмови нотаріуса в оформленні прав на спадщину особа може звертатися до суду за правилами позовного провадження. Виходячи із системного аналізу зазначених норм права відповідачами у справі за позовом про визнання права власності на земельну ділянку в порядку спадкування перш за все є спадкоємці, які прийняли спадщину і тільки при відсутності інших спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття відповідачами є територіальні громади в особі відповідних органів місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини. Як вбачається з матеріалів справи , а саме відзиву на позовну заяву (а.с.53-54) та постанови про відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину від 24.12.2019 року (.а.с.8) спадкоємцями на земельну частку (пай) в селі Студінка Калуського району Івано-Франківської області розміром 25,5 умовних кадастрових гектарів, що належить покійному [PERSON] , крім позивача [PERSON] , є її брат гр.. [PERSON] , що проживає в [ADDRESS] та її сестра [PERSON] , що проживає в м.Івано-Франківськ та яка також подала заяву про прийняття спадщини. Крім того , 28.12.2019 року Студінська сільська рада ліквідована , як юридична особа, і не може бути відповідачем у справі. У зв`язку з добровільним приєднанням Студінської територіальної громади Калуського району Івано-Франківської області до Калуської міської об`єднаної територіальної громади Івано-Франківської області - рішення 67-ї сесії Калуської міської ради № 2686 від 28.11.2019 р. , правонаступником є Калуська міська рада. Аналіз зазначених обставин у їх сукупності свідчить про те, що належними відповідачами у даній справі повинні були бути спадкоємці за законом ,саме [PERSON] та [PERSON] , а не Студінківська сільська рада . Згідно ст. 51 ЦПК України суд першої інстанції має право за клопотанням позивача до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання залучити до участі у ній співвідповідача. Якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі. З наведеної правової норми вбачається можливість залучення до участі у справі співвідповідача та заміна неналежного відповідача лише за клопотанням позивача, при цьому суд позбавлений можливості самостійно залучити до участі у справі належного відповідача, оскільки не має передбачених законом повноважень ініціювати питання щодо зміни складу осіб, які беруть участь у справі. Пленум Верховного Суду України у п.8 постанови № 2 від 12 червня 2009 року «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» роз`яснив, що пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі чи залишення заяви без руху, оскільки заміна неналежного відповідача здійснюється в порядку, визначеному ст. 33 ЦПК України. Після заміни неналежного відповідача або залучення співвідповідача справа розглядається спочатку в разі її відкладення або за клопотанням нового відповідача чи залученого співвідповідача та за його результатами суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача. Враховуючи, що позивачем не подано до суду клопотання про заміну неналежного відповідача, згідно із заявою від 29.04.2020 року, позивач підтримала позовні вимоги, що були заявлені до неналежного відповідача - Студінківської сільської ради, суд за власної ініціативи, враховуючи імперативні приписи ст. 51 ЦПК України, позбавлений можливості здійснити заміну неналежного відповідача, а відтак суд приходить до висновку , що у задоволенні позову слід відмовити, оскільки він пред`явлений до неналежного відповідача. Суд роз`яснює позивачу, що він має право звернутися до суду в загальному порядку з відповідним позовом до належного відповідача. Враховуючи, що позивач звільнена від сплати судового збору на підставі статті 5 Закону України «Про судовий збір» (як особа віднесена до 1 категорії постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи), судові витрати у справі підлягають віднесенню за рахунок держави. На підставі вищенаведеного,

Outcome: dismissed