Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-28 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про відшкодування шкоди в порядку регресу, посилаючись на те, що 19.12.2014 року по вул. Прибузькій в м. Хмельницькому, відбулося дорожньо-транспортна пригода, в результаті якої з вини водія [PERSON], який керував автомобілем [NUMBER], [NUMBER] під керуванням водія [PERSON] У звязку з тим, що цивільно-правова відповідальність [PERSON] була застраховано в ПрАТ СК "Українська страхова група ", за заявою [PERSON], ними було виплачено останньому 28000 грн. Враховуючи, що [PERSON] не повідомив про настання страхового випадку у строки, передбачені ст. 33 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», просять стягнути з останнього в порядку регресу 28000 грн. 00 коп. та судові витрати по справі. Представник позивача в судове засідання не зявився, подав заяву про слухання справи за їх відсутності, просить позов задовольнити в повному обсязі. Відповідач в судовому засіданні позов не визнав, вважає його безпідставним та в задоволенні просить відмовити. Заслухавши пояснення відповідача, вивчивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовна заява не підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до п. ґ) п. 38.1.1 ст. 38.1 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду якщо він не повідомив страховика у строки і за умов, визначених у підпункті 33.1.2 пункту 33.1 статті 33 цього Закону. Згідно із п. 33.1.4 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання дорожньо-транспортної пригоди, яка може бути підставою для здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати), водій транспортного засобу, причетний до такої пригоди, зобов'язаний невідкладно, але не пізніше трьох робочих днів з дня настання дорожньо-транспортної пригоди, письмово надати страховику, з яким укладено договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ), повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду встановленого МТСБУ зразка, а також відомості про місцезнаходження свого транспортного засобу та пошкодженого майна, контактний телефон та свою адресу. Якщо водій транспортного засобу з поважних причин не мав змоги виконати зазначений обов'язок, він має підтвердити це документально. Судом встановлено, що 19.12.2014 р. біля 20 год. 17 хв. [PERSON] в м. Хмельницькому по вул. Кам`янецькій, керуючи автомобілем [NUMBER], не вибрав безпечної дистанції руху, внаслідок чого допустив зіткнення з автомобілем [NUMBER], який зупинився попереду. В результаті ДТП автомобілі отримав механічні пошкодження. Постановою судді Хмельницького міськрайонного суду від 20 січня 2015 року [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу. На момент вчинення ДТП автомобіль [NUMBER] згідно полісу обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АС/9952376 було застраховано у ПрАТ «СК «Українська страхова група». ПрАТ «СК «Українська страхова група» провело виплату страхового відшкодування у сумі 28000 грн. на підставі угоди про виплату страхового відшкодування, що підтверджується що підтверджується платіжним дорученням № 2931 від 13.02.2015 р. Судом встановлено, що факт настання страхового випадку ніким не оспорюється; він зафіксований правоохоронними органами; відповідач, як особа, винна в ДТП, притягнутий до адміністративної відповідальності; сам позивач його визнав, добровільно сплативши страхове відшкодування. Згідно правової позиції висловленої в постанові Верховного Суду України від 16 вересня 2015 року по справі № 6-284цс15 сам по собі факт неповідомлення відповідачем страховику про настання страхового випадку не може бути покладений в основу ухвалення рішення, яке в своїй основі повинно базуватись на загальних положеннях про відшкодування збитків у позадоговірних зобов'язаннях, адже регресні зобов'язання входять до групи позадоговірних, тому спори з них мають вирішуватись у загальному порядку відшкодування збитків. Відповідно до ст. 3607 ЦПК України висновок Верховного Суду України щодо застосування норми права, викладений у його постанові, прийнятій за результатами розгляду справи з підстав, передбачених пунктами 1 і 2 частини першої статті 355 цього Кодексу, є обовязковим для всіх субєктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права. Висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права. Відповідно до п. 22.1 ст. 22 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоровю, майну третьої особи. За таких обставин, суд приходить до висновку, що факт неповідомлення [PERSON] страховику про настання страхового випадку не може бути покладений в основу ухвалення рішення, а тому у задоволенні позову слід відмовити.

Outcome: dismissed