Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-05 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про визначення додаткового строку у три місяці для подання заяви про прийняття спадщини. На обґрунтування своїх вимог посилається на те, що 27 серпня 2010 року помер її батько [PERSON], після смерті якого відкрилася спадщина, що складається з майна Фермерського господарства «Бровін» та земельної ділянки площею 30 га, яка розташована в селищі Новопокровка Солонянського району Дніпропетровської області, яка видана йому у довічне успадковуване володіння для ведення С(Ф)Г згідно акту від 11 серпня 1992 року серія ДН №0000244. До 2001 року позивач разом з матірю [PERSON], своїм сином та батьком [PERSON] проживали разом у м. Дніпропетровську на ж/м Сокіл, але через відносини з іншою жінкою батько покинув родину. В 2004 році шлюб між батьками було розірвано, а батько продав їх спільну квартиру та залишив без житла позивачку, її сина та свою колишню дружину. Позивач, разом з сином та матірю багато років винаймали житло, батько не цікався їх долею, іноді виявляв бажання зустрічатися з онуком, але згодом і спілкування з онуком припинив. Через деякий час образа на батька зникла, оскільки син позивачки почав цікавитися дідом, але пошуки не дали результатів. З друзями родини батько позивача також припинив спілкуватися і вони теж не могли повідомити його місце проживання, а нове коло спілкування батька їй не було відоме, місце реєстрації також не було відоме, оскільки в паспортному столі повідомляли що у них відсутні дані про його місце реєстрації. В серпні 2016 року позивачці стало відомо, що батько працював водієм на 157 маршруті м. Дніпро та помер в 2010 році. Свідоцтво про смерть батька було отримане 15 листопада 2016 року. Всі вказані події завадили вчасно позивачу дізнатися про смерть батька, належним чином його поховати та у відповідний строк прийняти спадщину. Оскільки вона є єдиною спадкоємицею першої черги після смерті померлого батька [PERSON], то 12 грудня 2016 року звернулася до приватного нотаріуса Дніпропетровського міського нотаріального округу з заявою про прийняття спадщини, на підставі якої була заведена спадкова справа №23/2016, але через деякий час нотаріус повідомила позивача, що строк для прийняття спадщини встановлений законодавством нею пропущено. Тому 12 грудня 2016 року приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу було винесено постанову про відмову у видачі свідоцтва про прийняття спадщини. Оскільки позивачкою було пропущено строк подачі заяви до нотаріальної контори з поважних причин, тому вона вирішила звернутися до суду з позовом про надання додаткового строку для подачі заяви про прийняття спадщини. Позивач [PERSON], яка належним чином повідомлена про час та місце розгляду справи через свого представника згідно розписки про отримання повістки про виклик до суду (а.с.33), в судове засідання 06 березня 2017 року не зявилася, причини неявки суду не повідомила. У звязку з тим, що інтереси позивача в судовому засіданні представляє її повноважний представник [PERSON], згідно довіреності від 09 серпня 2016 року (а.с.45-46, 49), то суд ухвалив здійснювати розгляд справи за відсутності позивача. Представник позивача в судовому засіданні 06 березня 2017 року позовні вимоги підтримав у повному обсязі та прохав визначити позивачеві додатковий строк терміном на три місяці для подання заяви про прийняття спадщини до нотаріальної контори після померлого батька позивачки - [PERSON], посилаючись на те, що він є сином позивачки та онуком померлого [PERSON], який проживав разом з його бабусею та його матірю разом до 2001 року. Потім бабуся та дідусь розлучилися, не спілкувалися, тому про смерть [PERSON] вони не знали, а дізналися випадково від третіх осіб. Представник позивачки вважає, що строк для прийняття спадщини був пропущений позивачкою з поважних причин, якими є саме факт незнання про місце проживання спадкодавця та про факт його смерті. Представник відповідача Новопокровської селищної ради Солонянського району Дніпропетровської області, який належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи (а.с.36) у судове засідання не зявився. Згідно поданої заяви просив розглянути справу без їхнього представника (а.с.53). Третя особа приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON], який належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, у судове засідання не зявилися, згідно поданої заяви прохав розглянути справу у відсутність нотаріуса (а.с.30,37). Суд, заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши докази, що маються у справі, приходить до висновку, що позов не підлягає\~задоволенню, виходячи з наступного. Відповідно до положень ст.ст.10,11,60 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, при цьому доказування не може ґрунтуватися на припущеннях, а кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог чи заперечень, крім випадків встановлених цим законом. Згідно ч.1 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини, а згідно ч.1 ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Відповідно до ч.3 ст.1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини, а згідно ст.1268 ЦК України спадкоємець має право прийняти спадщину або не прийняти. В судовому засіданні встановлено, що позивач є донькою (а.с.11) померлого 27 серпня 2010 року [PERSON] (а.с.7,41) та спадкоємцем першої черги за законом на його майно, та яка після реєстрації шлюбу змінила прізвище з «Бровіна» на «Качалич» (а.с.12). Згідно відомостей Головного управління в Дніпропетровській області відділу адресно-довідкової роботи управління з питань громадянства, паспортизації та реєстрації від 08 грудня 2016 року №3704/4 [PERSON], [INFO] зареєстрованим на території Дніпропетровської області або знятим з реєстраційного обліку не значиться (а.с.14). Судом встановлено, що позивач своєчасно протягом шести місяців з дня смерті батька не подала до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини, яка належала померлому на підставі державного акту ДН №0000244, виданого на підставі рішення 9 сесії Ради народних депутатів Солонянського району Дніпропетровської області від 17 березня 1992 року №9 про надання у довічне успадковуване володіння 30,0 гектарів землі в межах згідно з планом землеволодіння, який зареєстровано в Книзі записів державних актів на право довічного успадкованого володіння землею №64 (а.с.10). Крім неї, інші спадкоємці як за законом так і за заповітом відсутні. Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Також судом встановлено, що постановою нотаріуса Солонянської державної нотаріальної контори від 12 грудня 2016 року (а.с.50) позивачеві було відмовлено у вчиненні нотаріальної дії щодо видачі свідоцтва про право на спадщину після померлого [PERSON] у зв'язку з пропуском позивачкою строку для подачі заяви на прийняття спадщини. Відповідно до вимог ст.10 Цивільного процесуального кодексу України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Згідно ч.1 ст.57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст.60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Дослідженими судом доказами встановлено, що позивачка пропустила встановлений законом шестимісячний строк для подачі заяви про прийняття спадщини без поважних причин, оскільки з моменту відкриття спадщини до закінчення шестимісячного строку мала можливість своєчасно звернутися до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини, однак вчинила такі дії лише через шість років після смерті батька, а з позовом до суду звернулася в грудні 2016 року. В судовому засіданні було встановлено, що позивачка не цікавилася життям свого батька, його пошуками фактично займав син позивачки, а останній раз позивачка спілкувалася з батьком в 2005 році, про наявність майна у батька позивачка знала весь час його життя. Суд звертає увагу на те, що сам по собі факт правової необізнаності позивача про відкриття спадщини не є підставою вважати, що позивачем пропущено шестимісячний строк для подачі заяви до нотаріальної контори про прийняття спадщини з поважної причини. Незнання про смерть спадкодавця та відсутність сумісної реєстрації разом зі спадкодавцем за однією адресою, як причина пропуску строку для прийняття спадщини, не може бути визнана судом поважною, оскільки самі по собі ці обставини без встановлення інших обєктивних, непереборних, істотних труднощів на вчинення дій щодо прийняття спадщини не свідчить про поважність пропуску зазначеного строку, що підтверджується правовими висновками ВСУ у справах №6-1215цс16, № 6-1486цс15. Так, ВСУ зробив висновок про те, що правила частини третьої статті 1272 ЦК України можуть бути застосовані, якщо: 1) у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви; 2) ці обставини визнані судом поважними. Якщо ж у спадкоємця перешкод для подання заяви не було, а він не скористався правом на прийняття спадщини через відсутність інформації про смерть спадкодавця, то правові підстави для визначення додаткового строку для прийняття спадщини відсутні. Відповідно до роз'яснень, зазначених в п.24 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику у справах про спадкування" від 30.05.2008 року №7, вирішуючи питання про визначення особі додаткового строку для подачі заяви про прийняття спадщини, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини, при цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов'язані з об'єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. На підставі наданих позивачем доказів суд не може визнати зазначенні позивачем обставини пропуску строку на подачу заяви про прийняття спадщини після смерті її батька як поважні, оскільки на думку суду, вони не є об'єктивними, непереборними та істотними труднощами для позивача, а інших поважних причин пропуску строку позивачем не зазначено. Сам по собі факт незнання про смерть спадкодавця не може вважатися поважною причиною пропуску строку для подачі заяви про прийняття спадщини. На підстави викладеного, суд вважає, що правові підстави для задоволення позову відсутні. У звязку з відмовою у задоволенні позову відповідно до норм ст.88 ЦПК України, судові витрати по сплаті судового збору відшкодуванню позивачу та стягненню з відповідача не підлягають. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed