Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-09 00:00:00

У травні 2015 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про визнання останнього таким, що втратив право користування жилим приміщенням будинку номер сорок три по вулиці Молодіжній в с. Рясне Краснопільського району Сумської області. На обґрунтування позовних вимог [PERSON] зазначив, що означений будинок належить йому на праві приватної власності, у якому з 25 грудня 2002 року значиться зареєстрованим його син, але фактично з серпня 2013 року не проживає, і місце перебування не відоме, участі в утриманні будинку та сплаті за комунальні послуги не приймає, чим чинить перешкоди у користуванні та розпорядженні майном на власний розсуд, зокрема в отриманні субсидії. У судовому засіданні позивач позов підтримав. Відповідач повторно не зявився в судове засідання, повідомлений належним чином шляхом розміщення оголошення про виклик до суду в газеті « Урядовий курєр « № 116 (5490) від 01 липня 2015 / копії ас. 45-46/, про причину неявки суд не повідомив, заперечень проти позовних вимог на адресу суду не надав, заяв про розгляд справи за його відсутності та клопотань про відкладення розгляду справи не надійшло. Третя особа - Краснопільський районний сектор Управління Державної міграційної служби в Сумській області повідомлена належним чином, явку представника в судове засідання не забезпечила, до суду надійшла заява за підписом завідувача сектором [PERSON] про розгляд справи за відсутності її представника /ас. 38/. Допитані за клопотанням позивача свідки [PERSON] та [PERSON], кожен окремо, суду показали, що відповідача [PERSON] знають як сина позивача, який з серпня 2013 року не приїздить до батьків. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Статтею 60 ЦПК України, передбачено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Частиною 1 ст. 3 ЦПК України встановлено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Частиною 1 ст. 15 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Суд, заслухавши пояснення учасників судового розгляду, покази свідків, розглянувши подані документи та матеріали, всебічно і повно зясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, прийшов до наступного. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини.\~ Судовим розглядом встановлено, що відповідно до Свідоцтва на право власності на житловий будинок 09 грудня 1994 року [PERSON] належить на праві власності житловий будинок по вулиці Молодіжній за номером 43 в с. Рясне Краснопільського району Сумської області, який зареєстрований Сумським обласним обєднаним бюро технічної інвентаризації 12 грудня 1994 року в реєстрі за реєстровим номером 52 /копія ас. 6/. Відповідач [PERSON] народився 05 червня 1986 року в селі Рясне Краснопільського району Сумської області в сімї [PERSON] та [PERSON]; значиться зареєстрованим в [INFO] з 25 грудня 2002 року/ копії ас. 5, 10-12,, ас. 13/. Правовідносини що склалися між сторонами, виникли із житлових та цивільних правовідносин та врегульовані нормами Житлового та Цивільного кодексів України. Статтею 41 Конституції України та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до Закону України від 17 липня 1997 року № 475/97-BP "Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції", закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Права власника житлового будинку (квартири) визначені ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання у право власника можливе лише з підстав, передбачених законом. Правовою підставою вимог про зобов'язання не чинити перешкод в користуванні житлом є положення ст. 391 ЦК України, яке визначає право власника майна вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно, позивач звернулася до суду з негаторним позовом, підставою для подання якого є вчинення дій, які ускладнюють здійснення власником повноважень користування та розпорядженням майном. Однією з умов подання такого позову - є триваючий характер правопорушення і його наявність в момент подання позову, що встановлено в ході розгляду справи, й не спростовується відповідачем, та є підставою для застосування до вказаної особи санкції про зобов'язання не чинити перешкод позивачу в користуванні житлом. Відповідно до ч. 1 ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», - зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть. Оскільки обставини, викладені позивачем свідчать про те, що відповідач, обравши собі інше місце проживання, добровільно залишив спірний будинок і не проживає у ньому понад 1 року, з часу залишення [PERSON] спірного будинку житловою площею у ньому не цікавиться, участі в утриманні не приймає, і доказів на спростування цих обставин відповідачем взагалі не надано, суд дійшов до висновку про обґрунтованість вимог та необхідність ухвалення рішення про задоволення позовних вимог. У суду немає підстав ставити під сумнів показання свідків і таких доказів суду не надано. Питання про судові витрати суд вважає за необхідне вирішити в порядку передбаченому ст. 88 ЦПК України відповідно до Закону України «Про судовий збір», тому, стягує з відповідача на користь позивача документально підтверджений судовий збір у сумі 243, 60 грн. за подання позовної заяви та на користь держави 420 грн. витрат, пов`язаних з публікацією в пресі оголошення про виклик відповідача /ас. 49/.

Outcome: approved