Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-29 00:00:00

03.12.2014р. [PERSON] звернувся до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська з позовом про розірвання шлюбу. Ухвалою суду від 15.12.2014р. провадження по справі було зупинено у зв'язку з наданням сторонам терміну для примирення 3 місяці (а.с. № 25). Ухвалою судді від 16.03.2015р. провадження по справі було відновлено (а.с. № 26). Позивач у позовній заяві в обґрунтування вимог посилався на те, що вони з відповідачкою зареєстрували шлюб 10.09.2005р. в Жовтневому відділі РАЦС ДМУЮ Дніпропетровської області під актовим записом № 925. Від даного шлюбу сторони мають неповнолітнього сина - [PERSON], [INFO] Шлюбні відносини з відповідачкою припинилися з липня 2014р. Причиною припинення шлюбних відносин стало втрата почуття любові та поваги, відсутність в родині взаєморозуміння з питань ведення господарства, подружня зрада відповідачки, через що виникали конфлікти. Сторони проживають окремо, не ведуть спільного господарства, не мають спільного бюджету. Позивач вважає, що родина розпалася остаточно і не може бути відновлена. Строк на примирення, наданий судом 15.12.2014р. результатів не приніс. Просив шлюб розірвати та винести рішення в судовому засіданні за його відсутності та без фіксування процесу технічними засобами, про що надав суду 30.03.2015р. відповідну заяву (а.с. № 27, 30). Відповідачка [PERSON] проти задоволення позову не заперечувала, період та причину припинення шлюбних стосунків, вказані позивачем визнала в повному обсязі, від себе в заяві від 15.12.2014р. зазначила, що мала місце подружня зрада у них обох (а.с. №23). В заяві до суду від 30.03.2015р. також погодилася на розірвання шлюбу, зазначила, що примирення між сторонами за надані судом 3 місяці не відбулося. Просила шлюб розірвати та винести рішення суду в судовому засіданні за її відсутності, а також після розірвання шлюбу просила залишити їй прізвище "[PERSON]"(а.с. № 31). Таким чином, суд вважає за можливе на підставі ст. 169, ч. 2 ст. 197 ЦПК України ухвалити рішення в судовому засіданні за відсутності сторін та без фіксування процесу технічними засобами. Суд, вивчивши матеріали справи вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 110 Сімейного Кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним з подружжя. Відповідно до ст. 112 Сімейного Кодексу України, при розгляді справи про розірвання шлюбу, суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам дітей, що мають істотне значення. Відповідно до ст. 113 Сімейного Кодексу України, особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Судом встановлено, що сторони зареєстрували шлюб 10.09.2005р. Жовтневому відділі РАЦС ДМУЮ Дніпропетровської області під актовим записом № 925 (а.с. № 3). Від цього шлюбу [INFO] народився син [PERSON] (а.с. № 4). Судом встановлено, що спільне життя сторін не склалося через відсутність в родині взаєморозуміння з питань ведення господарства, втрату почуття любові, взаємних подружніх зрад, у зв'язку з чим виникали конфлікти. Сторони проживають окремо, мають роздільний бюджет, спільне господарство не ведуть, не підтримують подружніх відносин з липня 2014р. З огляду на вищевикладене і приймаючи до уваги те, що шлюбні відносини між сторонами по даній справі припинені більше, ніж півроку потому і з цього часу більше не відновлювалися, наданий судом 15.12.2014р. строк примирення в 3 місяці (а.с. № 25) позитивних результатів не дав, позивач від позову не відмовився, а відповідачка визнала позовні вимоги та не заперечувала проти розірвання шлюбу, суд дійшов висновку про те, що родина сторін розпалася остаточно, відновлення бути не може, і шлюб підлягає розірванню. При винесенні рішення суд також приймає до уваги положення ч. 1 ст. 61 ЦПК України, оскільки відповідачка визнала позовні вимоги та погодилася на розірвання шлюбу. В цьому рішенні суд вважає за необхідне окремо зазначити, що в паспорті позивача його прізвище зазначено, як „[PERSON]", а в свідоцтві про шлюб, як „[PERSON]" (а.с. № 3, 18), отже в вирішальній частині рішення у другому абзаці суд буде зазначати, що підлягає розірванню шлюб, зареєстрований 10.09.2005р. в Жовтневому відділі РАЦС ДМУЮ Дніпропетровської області під актовим записом № 925 між [PERSON] та [PERSON]. Обговорюючи питання розподілу судових витрат на підставі ст. 88 ЦПК України, суд не вбачає підстав для стягнення з відповідачки на користь позивача понесених ним судових витрат при подачі позову, оскільки в заяві до суду від 30.03.2015р. [PERSON] не наполягав на розподілі судових витрат. На підставі викладеного,

Outcome: approved