Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-16 00:00:00

У травні 2020 року [PERSON] звернулася до суду з позовом, у якому просила розірвати шлюб між нею і [PERSON] , зареєстрований 17 липня 2006 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Броварського міськрайонного управління юстиції Київської області, актовий запис № 370, та стягувати з відповідача на її користь аліменти на дітей: дочку [PERSON] , [INFO] , та дочку [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/3 частки його заробітку (доходу), але не менше 50 % прожиткового мінімуму відповідного віку на кожну дитину, щомісячно, починаючи з дня подання позову і до досягнення найстаршою дитиною повноліття. В обґрунтування позову зазначала, що 17 липня 2006 року вона і [PERSON] уклали шлюб, від шлюбу вони мають двох дочок: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Протягом останніх років сімейне життя між сторонами поступово погіршувалося, через постійне зловживання відповідачем спиртними напоями, вони мають протилежні погляди на шлюб та сім`ю. Подальше спільне проживання і примирення подружжя є неможливим та суперечить її інтересам. Спір щодо поділу майна у сторін відсутній. На момент подачі позову згоди щодо виплати аліментів на дітей сторонами не досягнуто. Їхнім дітям повинен бути забезпечений належний рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини, такий рівень не повинен бути меншим ніж прожитковий мінімум. Позивач самостійно не в змозі забезпечити належний рівень проживання дітей, відповідно до закону відповідач зобов`язаний утримувати дітей до досягнення ними повноліття, тому [PERSON] повинен сплачувати аліменти на двох дітей. Позивач [PERSON] у судове засідання не з`явилася подала до суду заяву, у якій просила суд розглянути справу у її відсутність, позов підтримує, просила суд задовольнити позовні вимоги повністю, оскільки із 30 грудня 2020 року сторони проживають окремо, спільного господарства не ведуть, подружніх відносин не підтримують, час для примирення подружжя просила не надавати, судовий збір з відповідача не стягувати, оскільки відповідач його сплатив. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився, подав заяву до суду, у якій просив суд розглянути справу у його відсутність, позовні вимоги визнає в повному обсязі, проти їх задоволення не заперечує, оскільки із 30 грудня 2020 року сторони проживають окремо, спільне господарство не ведуть, подружніх відносин вони не підтримують, згоден сплачувати аліменти на двох його дітей. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 49 ЦПК України відповідач має право визнати позов (всі або частину позовних вимог) на будь-якій стадії судового процесу. Згідно із ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. З`ясувавши думку сторін, дослідивши матеріали справи, враховуючи, що визнання відповідачем позову закону не суперечить, прав, свобод чи інтересів інших осіб не порушує, суд вважає можливим ухвалити рішення про задоволення позову з наступних підстав. 17 липня 2006 року [PERSON] і [PERSON] уклали шлюб, який зареєстрований Відділом реєстрації актів цивільного стану Броварського міськрайонного управління юстиції Київської області, актовий запис № 370. Від шлюбу вони мають двох дочок: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Суд встановив, що із 30 грудня 2020 року сторони подружніх відносин не підтримують, спільне господарство не ведуть, проживають окремо, примиритися вони не бажають, подальше збереження шлюбу суперечить інтересам сторін. Відповідач [PERSON] добровільно матеріальної допомоги на утримання дітей позивачу не надає, згоден сплачувати аліменти на двох дітей, заявлені позовні вимоги визнав повністю. За змістом положень ч. 1 ст. 51 Конституції України, ч. 1 ст. 21, ч. 1 ст. 24 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Відповідно до ч. 2 ст. 104, ч. 3 ст. 105, ч. 1 ст. 110 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. За змістом ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. З`ясувавши фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховуючи, що сторони подружніх відносин не підтримують, спільне господарство не ведуть, проживають окремо, суд дійшов висновку, що шлюб між [PERSON] та [PERSON] підлягає розірванню, оскільки подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу є неможливим та суперечить інтересам сторін. Домовленості щодо утримання дітей батьком, який проживає окремо, між сторонами не досягнуто. У ч. 2 ст. 51 Конституції України, ч. 1 ст. 180 СК України закріплено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За змістом ч. 1 ст. 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. Відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Згідно із ч. 2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. У ч. ч. 1, 2 ст. 183 СК України встановлено, що частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Оцінивши досліджені докази в їх сукупності, враховуючи, що відповідач [PERSON] добровільно матеріальної допомоги дітям не надає, позов визнав, а також те, що обов`язок по утриманню дітей до досягнення ними повноліття законом покладено на обох батьків у рівній мірі, суд дійшов висновку, що позов [PERSON] у частині стягнення аліментів на двох дітей ґрунтується на вимогах закону та підлягає задоволенню. Згідно із ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України у справах про стягнення аліментів суд допускає негайне виконання рішень у межах суми платежу за один місяць. Згідно із п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України "Про судовий збір" у справах про стягнення аліментів позивачі від сплати судового збору звільняються. Виходячи з наведеного, відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України із відповідача в дохід держави (за вимогу про стягнення аліментів) підлягає стягненню судовий збір у розмірі 840 грн. 80 коп. За змістом п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України у справах про стягнення аліментів суд допускає негайне виконання рішень у межах суми платежу за один місяць. На підставі викладеного,

Outcome: approved