Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-25 00:00:00

04.11.2013року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення боргу за розпискою від 28.03.2011року у розмірі 20 000 ( двадцять тисяч) гривень, а також судових витрат посилаючись на те, що 28.03.2011року [PERSON] під розписку позичив у нього кошти у розмірі 20 000 ( двадцять тисяч) гривень. Згідно зазначеної розписки від 28.03.2011року відповідач зобовязався повернути отриманні ним у борг грошові кошти наступним чином: 31.03.2011року - повернути 5 000 ( п'ять тисяч) гривень та 29.05.2011року повернути 15 000 ( п'ятнадцять тисяч) гривень. Також у розписці зазначено, що у випадку, якщо [PERSON] не поверне грошові кошти в розмірі 20 000 ( двадцять тисяч) гривень до зазначеної дати , а саме до 29.05.2011року, то він буде зобов'язаний сплатити йому за таку невиплату штраф у розмірі 10 відсотків від суми боргу за кожен день. Однак, на день звернення до суду з позовом відповідач [PERSON] взятих на себе згідно розписки зобов'язань не виконав, тож позивач вимушений був звернутися до суду за захистом своїх майнових прав. 18.02.2014року позивач [PERSON] надав до суду уточнену позовну заяву та просив стягнути з відповідача [PERSON] суму боргу у розмірі 20 000 ( двадцять тисяч) гривень, а також штрафу у розмірі 2 018 000 ( два мільйона вісімнадцять тисяч) гривень, процентів від суми позики у розмірі 4056 ( чотирі тисячі п'ятдесят шість) гривень 71 копійка, 3% річних у розмірі 1658 ( одна тисяча шістсот п'ятдесят вісім) гривень62копійки, індексу інфляції у розмірі 142 ( сто сорок дві ) гривні 34 копійки, судового збору у розмірі 3654 ( три тисячі шістсот п'ятдесят чотирі) гривні, а всього 2 043 857 ( два мільони сорок три тисячі вісімсот пятдесят сім) гривень 67 копійок. Позивач до судового засідання не з'явився, 16.04.2014року надав суду заяву про розгляд справи у його відсутність, на задоволенні позовних вимог наполягав. Представник відповідача адвокат [PERSON] не заперечував проти задоволення позовних вимог щодо стягнення з позивача боргу у розмірі 20 000 ( двадцять тисяч) гривень та судових витрат у розмірі 229( двісті двадцять девять) гривень 40 копійок , однак просив суд відмовити у задоволенні іншої частини позовних вимог, а саме: щодо стягнення з відповідача штрафу у розмірі 2 018 000 ( два мільйона вісімнадцять тисяч) гривень, просив застосувати строки позовної давності у зв'язку з тим, що відповідно до частини 2 статті 258 ЦК України спеціальна позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки ( пені, штрафу). Зазначив, що вимоги про стягнення процентів від суми позики у розмірі 4056 ( чотирі тисячі п'ятдесят шість) гривень 71 копійка, 3% річних у розмірі 1658 ( одна тисяча шістсот п'ятдесят вісім) гривень 62копійки, індексу інфляції у розмірі 142 ( сто сорок дві ) гривні 34 копійки, судового збору у розмірі 3424 ( три тисячі чотириста двадцять чотирі) гривні 60 копійок задоволенню також не підлягають так як розпискою вже передбачено штраф у розмірі 10% від суми прострочки за кожен день неналежного виконання, що суперечить ст. 625 ЦК України. Вислухавши представника відповідача [PERSON], вивчивши матеріали справи, суд прийшов до наступного: Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін відповідно до вимог ст. 10 ЦПК України. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Статтею 64 ЦПК України встановлено, що письмовими доказами є будь-які документи, акти, довідки, листування службового або особистого характеру або витяги з них, що містять відомості про обставини, які мають значення для справи. Письмові докази, як правило, подаються в оригіналі. Якщо подано копію письмового доказу, суд за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, має право вимагати подання оригіналу. Відповідно до ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті. Статтею 1046 ЦК України передбачено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Статтею 1047 ЦК України передбачено, що договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Статтею 1047 ч.2 ЦК України передбачено, що на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника. При цьому, письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Відповідно до ст.1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (в т.ч. грошові кошти в такій самій сумі) у строк та в порядку, що встановлені договором. Встановлено, що 28.03.2011року відповідач [PERSON] під розписку позичив у позивача [PERSON] кошти у розмірі 20 000 ( двадцять тисяч) гривень. Згідно зазначеної розписки від 28.03.2011року відповідач зобов'язався повернути отриманні ним у борг грошові кошти наступним чином: 31.03.2011року - повернути перший платіж 5 000 ( п'ять тисяч) гривень та 29.05.2011року повернути другий платіж 15 000 ( п'ятнадцять тисяч) гривень. В зв'язку з викладеним вимога щодо повернення боргу підлягає задоволенню, слід стягнути з відповідача на користь позивача борг в розмірі 20 000 ( двадцять тисяч) гривень. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Однак, пунктом 5 розд. УІІІ "Прикінцевих положень" Закону України "Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг" передбачено, що до приведення законодавства у відповідність із цим Законом закони України та інші нормативно-правові акти застосовуються в частині, що не суперечить цьому Закону, якщо інше не передбачено законом. Відповідно до положень зазначеного Закону надання коштів (грошових) у позику є фінансовою послугою (п.6 ст. 4 Закону). Фінансова послуга надається з метою отримання прибутку, різновидом якого є проценти ( п. 5 ч. 1 ст. 1 Закону). Фінансові послуги надаються фінансовими установами, а також фізичними особами -суб'єктами підприємницької діяльності, якщо це прямо передбачено законом. Отже, в інших випадках надання грошових коштів на умовах позики зі сплатою процентів не допускається. Таким чином, підстав для задоволення вимоги про стягнення відсотків у розмірі 4 056( чотирі тисячі п'ятдесят шість) гривень 71 копійка за користування позиченими коштами не вбачається. Згідно ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахованням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Тож, суд приймає до уваги вимогу про стягнення та розрахунок 3% річних та індексу інфляції за просрочення виконання грошового зобовязання за формулами представленими позивачем, а саме: 1) ( сума боргу) х 3% річних : 365 х ( кількість днів прострочки зобовязання) = 3% річних, де кількість днів просрочки по платежах складає : перший платіж у розмірі 5000 гривень ( з 01.04.2011року по 17.02.2014року) 1054дня; другий платіж у розмірі 15000гривень ( з 30.05.2011року по 17.02.2014року) 994дня; то відповідно : 5000х3%:365х1054=433,15гривень; 15000х3%:365х994=1225,47 гривень; а всього три проценти за прострочення зобов'язаннь складають 1658 ( одна тисяча шістсот п'ятдесят вісім) гривень62копійки. 2) ( сума боргу ) х ( індекс інфляції за період прострочки) - сума боргу = сумі індексу інфляції за прострочені зобовязання: що стосується першого платежу у розмірі 5000 гривень, то індекс інфляції за квітень 2011р. по січень 2014 року складає: 101,3х100,8х100,4х98,7х99,6х100,1х100,0х100,1х100,2х100,2х100, 3х100,0х99,7х99,7х99,8х99,7х100,1х100,0х99,9х100,2х100,2х99,9 х100,0х100,0х100,1х100,0х99,9х99,3х100,0х100,4х100,2х100,5х10 0,2 = 101,7:100=1,017 тож , 5000х1,017=5084,52-5000=84,52гривні ; що стосується другого платежу у розмірі 15000гривень, то індекс інфляції за травень 2011року по січень 2014року складає: 100,8х100,4х98,7х99,6х100,1х100,0х100,1х100,2х100,2х100,3х100, 0х99,7х99,7х99,8х99,7х100,1х100,0х99,9х100,2х100,2х99,9х100,0 х100,0х100,1х100,0х99,9х99,3х100,0х100,4х100,2х100,5х100,2 =101,7:100=1,004 тож, 15000х1,004= 15057,82-15000=57,82 гривні; а всього, індекс інфляції за прострочення зобов'язань складає 142( сто сорок дві ) гривні 34 копійки. Також, у розписці зазначено, що у випадку, якщо [PERSON] не поверне грошові кошти в розмірі 20 000 ( двадцять тисяч) гривень до зазначеної дати , а саме до 29.05.2011року, то він буде зобов'язаний сплатити [PERSON] за неналежне виконання штраф у розмірі 10 процентів від суми боргу за кожен день. Однак суд відмовляє у задоволенні вимоги позивача про сплату на його користь штрафу який відповідно до розписки та розрахунку позивача складає 2 018 000 ( два мільйона вісімнадцять тисяч) гривень, оскільки відповідачем в судовому засідані було заявлено заяву про застосування строків позовної давності саме до цієї вимоги, що відповідає п.1 ч.2 ст.258 ЦК України, яка передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки( штраф, пеня). Тож, враховуючи, що перебіг позовної давності відповідно до розписки почався 30.05.2011року, а позивач звернувся з вимогою про порушене право тільки 04.11.2013року, заява відповідача про застосування спеціальної позовної давності в один рік до цієї вимоги про стягнення штрафу підлягає задоволенню. Враховуючи вищезазначене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, а саме в частині стягнення суми боргу в розмірі 20 000( двадцять тисяч) гривень, трьох процентів річних від просроченої суми у розмірі 1658 ( одна тисяча шістсот п'ятдесят вісім) гривень 62копійки та індексу інфляції у розмірі 142 ( сто сорок дві )гривні 34 копійки, оскільки позовні вимоги в цій частині є обґрунтованими. Крім того, що стосується вимоги позивача про стягнення на його користь судового збору у розмірі 3654 ( три тисячі шістсот п'ятдесят чотирі) гривні, вона підлягає задоволенню частково, оскільки відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею документально підтверджені судові витрати пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. В матеріалах справи на 1(першому) аркуші міститься квітанція про сплату судового збору яка свідчить про те, що позивач сплатив судовий збір тільки в розмірі 229 гривень 40 копійок , тож на користь позивача з відповідача підлягає стягненню понесений та документально підтверджений судовий збір у розмірі 229 ( двісті двадцять дев'ять) гривень 40 копійок. До того ж, позивачем [PERSON] під час розгляду справи, а саме 18.02.2014року було подано уточнену позовну заяву про збільшення позовних вимог, згідно якої ціна позову складає 2 043 857 ( два мільйони сорок три тисячі вісімсотп'ятдесят сім) гривень 67 копійок, але відповідно до матеріалів справи не підтверджено документально доплату судового збору у розмірі 3424 ( три тисячі чотириста двадцять чотирі) гривні 60 копійок, який відповідно до вимог ст.119 ЦПК повинен був сплачений при подачі позовної заяви. Відповідно до ч.1 ст. 88 ЦПК України, якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Тож, з позивача в дохід держави слід стягнути недоплачений при збільшенні позовних вимог судовий збір в розмірі 3424 ( три тисячі чотириста двадцять чотирі) гривні 60 копійок .

Outcome: partial