Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-24 00:00:00

Позивач 23.07.18 р. звернувся до суду з вказаним вище позовом, просить встановити факт його проживання однією сім»єю з [PERSON], яка померла 13.10.11 р., з червня 2006 р. до 13.10.11 р.; визнати за ним право власності на: житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що розташований по вул. Лісовій, 15 у с. Радошині Ковельського району Волинської області; земельну ділянку пл. 3, 1\~142 для ведення особистого селянського господарства, розташовану на території Радошинської сільради Ковельського району Волинської області; майновий пай колективного сільськогосподарського підприємства ім. Івана Франка с. Радошина Ковельського району Волинської області, частка у пайовому фонді якого визначена у розмірі 8\~462 грн. чи 0, 42 % згідно із свідоцтвом про право на спадщину на майновий пай члена КСП (майновим сертифікатом) серії ВЛ № 0029315 від 14.12.01 р., що виданий Радошинською сільрадою Ковельського району Волинської області за реєстровим № 405, в порядку спадкування. Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що [PERSON] на праві особистої приватної власності належало спірне майно. 13.10.11 р. [PERSON] померла. До складу спадщини увійшло вказане вище спірне майно. Покликаючись на ст. 1\~218, ч. 1 ст. 1 220 ЦК України, зазначає, що відповідач є дочкою спадкодавиці. Остання залишила заповіт на користь відповідача. Однак, відповідач у встановленому законом порядку спадщину не прийняла. Покликаючись на ч. 2 ст. 1\~258, ст. 1 264 ЦК України, зазначає, що він є спадкоємцем четвертої черги за законом, так як проживав зі спадкодавицею однією сім»єю з червня 2006 р. до дня смерті останньої; вів спільне господарство, мав спільний бюджет тощо. Покликаючись на ч. 2 ст. 3 СК України, ст. 1\~264 ЦК України, зазначає, що на час смерті спадкодавиці він проживав однією сім»єю з останньою, тому в силу ч. 3 ст. 1\~268 ЦК України є таким, що прийняв спадщину. Отримати свідоцтво про право на спадщину на спірне майно він змоги немає у зв»язку з відсутністю документів на підтвердження того, що він проживав разом із спадкодавицею однією сім»єю не менш як 5 р. до часу відкриття спадщини і прийняв спадщину. Просить позов задовольнити. Позивач у судове засідання не з»явився, хоча належно повідомлений. Про причини неявки суду не повідомив. Представник позивача - адвокат - у судовому засіданні позов підтримав та надав суду пояснення, аналогічні доводам позовної заяви. Просить позов задовольнити. Відповідач у судове засідання не з»явилась, хоча належно повідомлена. Про причини неявки суду не повідомила, попередньо подала до суду заяву про розгляд справи у її відсутності, зазначивши, що позов визнає повністю. На думку суду, розгляд справи можливий у відсутності сторін. \~ \~ \~ \~У підготовчому судовому засіданні 28.09.18 р. відповідач визнала позовні вимоги позивача, зазначила, що вона фактично проживає у [INFO], знята 10.10.17 р. з реєстрації за місцем проживання за адресою реєстрації місця проживання позивача. Ухвалою суду\~від 28.09.18\~р.\~відмовлено у\~прийнятті визнання\~позову відповідачем.\~Суд,\~заслухавши пояснення представника позивача - адвоката, показання свідка, дослідивши письмові докази, зібрані у справі, приходить до висновку, що позовні вимоги позивача безпідставні та не підлягають до задоволення. Відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно вимог статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ст. 55 Конституції України, ст. 16 ЦК України позивач має право самостійно визначати ефективний для себе спосіб захисту свого порушеного права, якщо такий спосіб захисту передбачено законом. За змістом ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Серед способів захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права. За змістом ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). За змістом ст. 1\~223 ЦК України, право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261 - 1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. За змістом\~ст.\~ст.\~1\~258,\~1\~261,\~1\~264\~ЦК України,\~спадкоємці за\~законом одержують\~право на\~спадкування почергово.\~Кожна наступна\~черга спадкоємців\~за законом\~одержує право\~на спадкування\~у разі\~відсутності спадкоємців\~попередньої черги,\~усунення їх\~від права\~на спадкування,\~неприйняття ними\~спадщини або\~відмови від\~її прийняття,\~крім випадків,\~встановлених статтею\~1259\~цього Кодексу. У першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. У четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім'єю не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини. Як слідує із змісту ст. 1\~268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1 270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. За змістом ст. ст. 1\~296, 1 297 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутися до нотаріуса або в сільських населених пунктах - до уповноваженої на це посадової особи відповідного органу місцевого самоврядування за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Відповідно до копії витягу з погосподарської книги № 2 за 2016 2017 р. р. Радошинської сільради Ковельського району Волинської області, по особовому рахунку № 0\~186 5 по вул. Лісовій, 15 у с. Радошині Ковельського району Волинської області значиться житловий будинок з надвірними будівлями і спорудами, 1953 р. побудови, належний [PERSON]. Як слідує з копії Державного акта на право власності на земельну ділянку, виданого [PERSON] на підставі розпорядження Ковельської РДА від 09.08.05 р. № 348, [PERSON] значиться власником земельної ділянки, пл. 3,1 142 га у межах згідно з планом, на території Радошинської сільради Ковельського району Волинської області, з цільовим призначенням: для ведення особистого селянського господарства. Як слідує з копії свідоцтва про право власності на майновий пай члена колективного сільськогосподарського підприємства (майнового сертифіката) серії ВЛ № 0029315, [PERSON] належить право на пайовий фонд майна КСП ім. Івана Франка (с. Радошин Ковельського району Волинської області) у частці в розмірі 8 4062 грн., або 0, 42 %. Відповідно до копії заповіту від 16.12.04 р. [PERSON] за життя все своє майно заповіла відповідачеві як дочці. Та обставина, що [PERSON] померла 13.10.11 р. у с. Радошині Ковельського району Волинської області, стверджується копією свідоцтва про смерть, виданого Радошинською сільрадою Ковельського району Волинської області. В четверту чергу право на спадкування за законом, дійсно, мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім'єю не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини. Отже, для закликання до спадкування позивача в якості спадкоємця четвертої черги, він має: 1) бути членом сім»ї спадкодавиці, 2) проживати зі спадкодавицею однією сім»єю протягом п»яти років на день відкриття спадщини. Свідок [PERSON]»як С.Р., яка проживає за адресою: [INFO] «г»/8 з 1999 р. по даний час, в суді показала, що вона є матір»ю позивача. У кінці червня 2006 р. вони забрали [PERSON], яка проживала і була зареєстрована у [INFO], до себе у м. Луцьк, у ту квартиру, де значився проживаючим позивач, та яка залишилась останньому у спадок після смерті її чоловіка, так як [PERSON] потрібно було викликати швидку допомогу. [PERSON] там проживала у них, вони її постійно доглядали. Їй потрібні були ліки і син постійно доглядав її, приносив медикаменти, продукти. Перед смертю [PERSON] попросилась у с. Радошин Ковельського району Волинської області. Там теж доглядали її готували їсти, готували, прали. [PERSON] вони доглядали майже 7 р. з 2006 р. по 2011 р.. Відповідач із матір»ю ніби то не проживала, так як зловживала спиртним, постійно змушена була їздити господарювати у с. Радошині Ковельського району Волинської області у господарстві матері. Позивач купував [PERSON] медикаменти. [PERSON] купували за свої кошти одяг, викликали - при потребі - швидку допомогу, так як у [PERSON] не раз піднімався тиск; вона мала хворі ноги та не могла ходити, майже постійно була вдома і про неї потрібно було піклуватись. Її син, доглядаючи [PERSON], витрачав її кошти, допомагав їй у догляді за [PERSON]. На момент смерті [PERSON] її синові було 17 р.. Після 10 кл., досягнувши 16 р., син став навчатись у ПТУ у м. Луцьку на денній формі навчання, отримував стипендію. На цей час [PERSON] проживала у м. Луцьку. За місяць чи півтора до смерті на початку вересня 2011 р. - [PERSON] було перевезено у с. Радошин Ковельського району Волинської області. І у с. Радошин Ковельського району Волинської області з [PERSON] поїхала вона, а позивач - залишився у м. Луцьку і приїжджав туди на вихідні. Ні вона, ні батько позивача, який помер у 2015 р., не позбавлялись батьківських прав щодо позивача як сина. Проаналізувавши показання даного свідка, з огляду на наявні у справі інші докази, суд враховує, що за змістом ч. ч. 2, 3 ст. 3 СК України, сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Дитина (такий правовий статус згідно з п. 1 ст. 6 СК України має особа до досягнення нею повноліття) належить до сім'ї своїх батьків і тоді, коли спільно з ними не проживає. Права члена сім'ї має одинока особа. Таким чином, із показань вказаного вище свідка вбачається, що з кінця червня 2006 р. по вересень 2011 р. позивач, являючись сам неповнолітнім та належачи як дитина, до складу сім»ї своїх батьків, які проживали за іншою адресою, фактично проживав разом із спадкодавицею за адресою: м. Луцьк, вул. Дубнівська, 22 «г»/5. Орієнтовно за місяць до дати смерті спадкодавиці, остання стала фактично проживати за місцем реєстрації місця свого проживання у с. Радошині Ковельського району Волинської області, тоді як позивач залишився проживати у м. Луцьку, де і навчався, та лише на вихідні дні приїжджав до спадкодавиці. При цьому догляд за спадкодавицею у с. Радошині Ковельського району Волинської області здійснювала свідок. Тому суд приходить до висновку, що, як у всьому спірному періоді, так і, орієнтовно, за місяць до дня смерті спадкодавиці, позивач не проживав із останньою однією сім»єю і не був пов»язаний із спадкодавицею спільним побутом, не мав з нею будь - яких взаємних прав та обов»язків. Суд критично оцінює показання свідка у тій їх частині, що догляд за спадкодавицею здійснював позивач, придбавав останній ліки та інші речі, так як у спірному періоді позивач сам був неповнолітнім, перебував на утриманні своїх батьків та самостійного доходу, за винятком періоду навчання у ПТУ по досягненню 16 р. до дня смерті спадкодавиці, не мав. Крім того, суд приходить до висновку, що у судовому засіданні також не здобуто переконливих доказів того, що у спірному періоді позивач, сам являючись неповнолітнім, маючи батьків, не позбавлених щодо нього батьківських прав, проживав із спадкодавицею однією сім'єю, що саме по собі передбачає систематичне ведення із нею спільного господарства, прийняття участі у спільних з нею витратах, вчинення дії, що були б спрямованими на забезпечення життєдіяльності його спільної із спадкодавицею сім'ї. Суд враховує, що сам позивач у спірному періоді був неповнолітнім, перебував на утриманні у своїх батьків, хоча, дійсно, з 2010 р. до вересня 2011 р., значився таким, що проживає за адресою: [INFO] «г»/5. Певні дії, що мали характер допомоги спадкодавиці у побуті і полягали у придбаванні продуктів, ліків для спадкодавиці за кошти, надані йому батьками; у виклику швидкої меддопомоги тощо, на думку суду, не свідчать про проживання однією сім»єю. Позивач лише з 09.04.10 р. був зареєстрований проживаючим за адресою: [INFO] «Г», кв. 5, де з 18.06.03 р. до 10.10.17 р. проживала і відповідач, та на момент смерті спадкодавиці 13.10.11 р. - був неповнолітнім і досяг віку 17 років, 09 міс., 02 днів, що стверджується копією паспорта позивача. Тобто, у спірний період: з червня 2006 р. до 13.10.11 р. позивач був неповнолітнім, і хоча він значився з 09.04.10 р. по день смерті спадкодавиці проживаючим за вказаною ним адресою у м. Луцьку, однак, суд враховує, що цей період складає лише півтора року (біля півтора року проживання за адресою: [INFO] «Г», кв. 5, де одночасно проживала відповідач та, як показала в суді свідок і спадкодавиця до, орієнтовно, вересня 2011 р.). Згідно з копією листа приватного нотаріуса [PERSON] № 722/01 16 від 13.12.17 р., позивачеві, дійсно, відмовлено у відкритті спадкової справи після смерті спадкодавиці у зв»язку з ненаданням документів, що стверджували б факт постійного його проживання разом із спадкодавицею на час відкриття спадщини, так як з поданої нотаріусу довідки Радошинської сільради Ковельського району Волинської області № 1\~614 від 07.11.17 р. не вбачається підтвердження факту постійного його проживання разом із спадкодавицею, яка проживала у [INFO], на час відкриття спадщини; та пропуском строку на подачу нотаріусу заяви про прийняття спадщини після смерті спадкодавиці. Аналізуючи вказаний вище лист суд враховує, що позивачеві відмовлено нотаріусом у відкритті спадкової справи з підстави, вказаної у листі, а не у видачі свідоцтва про право на спадщину на спірне майно. Згідно з листом Ковельської держнотконтори № 1\~601/01 16 від 12.09.18 р., спадкова справа після смерті [PERSON] не заводилась. Згідно з листом приватного нотаріуса Ковельського райнотокругу [PERSON] № 471/01 16 від 12.09.18 р., спадкова справа щодо майна померлої [PERSON] нею не реєструвалась. Пунктом 2 постанови Пленуму Верховного Суду України N 7 від 30 травня 2008 року "Про судову практику у справах про спадкування" судам роз'яснено, що справи про спадкування судами розглядаються за правилами позовного провадження, якщо особа звертається до суду з вимогою про встановлення фактів, що мають юридичне значення, які можуть вплинути на спадкові права й обов'язки інших осіб та (або) за наявності інших спадкоємців і спору між ними. Відповідач же у підготовчому судовому засіданні не зазначила про наявність у неї спору з позивачем з приводу заявлених ним двох вимог. Тобто, позивач просив встановити факт, що має юридичне значення, а також визнати за ним право власності на спірне нерухоме майно, хоча спору між сторонами немає. В судовому\~засіданні достовірно\~встановлено,\~що спадщина\~за законом\~після смерті\~спадкодавиці відкрилась\~13.10.11\~р.\~у с.\~Радошині Ковельського\~району Волинської\~області;\~спірне майно\~входить у\~спадкову масу.\~Позивач у\~спірному періоді\~фактично проживав,\~а з\~09.04.10\~р.\~і -\~значився зареєстрованим\~за тією\~адресою,\~де,\~орієнтовно,\~з кінця\~червня 2006\~р.\~по вересень\~2011\~р.,\~фактично проживала\~спадкодавиця.\~Однак,\~у спірному\~періоді позивач\~являвся неповнолітнім\~та належав,\~відповідно до\~положень ст.\~3\~СК України,\~не до\~сім»ї спадкодавиці,\~а до\~сім»ї своїх\~батьків,\~які проживали\~за іншою\~адресою.\~Крім того,\~у судовому\~засіданні не\~знайшло свого\~ствердження те,\~що позивач\~у спірному\~періоді проживав\~із спадкодавицею\~однією сім»єю\~у розумінні\~ч.\~2\~ст.\~3\~ СК\~України,\~тобто,\~обставини,\~передбачені ч.\~3\~ст.\~1268\~ЦК України\~не підтверджуються\~достатністю належних\~і допустимих\~доказів у\~справі.\~Орієнтовно за\~місяць до\~смерті спадкодавиця\~стала проживати\~за місцем\~реєстрації свого\~місця проживання:\~у [INFO],\~куди позивач\~приїздив лише\~на вихідні\~з м.\~Луцька. Підстав для задоволення вимог позивача в частині встановлення факту, що має юридичне значення, суд не вбачає. Відповідно, підстав для задоволення вимог позивача в частині визнання за ним права власності на спірне нерухоме майно в порядку спадкування за законом після смерті даної спадкодавиці, немає. А тому у задоволенні позову слід відмовити у повному обсязі. \~ \~ \~ \~

Outcome: dismissed