Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-07 00:00:00

5 травня 2014 року позивач звернувся до суду із позовом до відповідачів про визнання його власником автомобіля ZAZ 110308 державний номер [NUMBER], 2004 року випуску, посилаючись на те, що 12 квітня 2006 року він придбав у [PERSON] зазначений автомобіль за 4 000 доларів. Власником автомобіля на той час був [PERSON], який на підставі довіреності уповноважив [PERSON], розпоряджатися зазначеним автомобілем, а в подальшому 12 квітня 2006 року [PERSON] уповноважив позивача розпоряджатися автомобілем ZAZ 110308 державний номер [NUMBER], 2004 року випуску. Довіреністю від 27 листопада 2008 року [PERSON] уповноважив [PERSON] розпоряджатися належним йому автомобілем. [PERSON] добровільно відмовився від права власності на вказаний автомобіль, про що свідчить розписка від 12 квітня 2006 року про продаж автомобіля [PERSON], тому позивач відповідно до ст.ст.336, 347 ЦК України просить його позов задовольнити. В судовому засіданні позивач та його представник позовні вимоги підтримали в повному обсязі. Відповідачі в судове засідання не з'явилися, хоча про час та місце розгляду справи були повідомлені у встановленому законом порядку, заяви про розгляд справи без їх участі не надсилали, про причини неявки суд не повідомили. Представники третіх осіб ПАТ «Укрсоцбанк» та Другого міського відділу ДВС в судове засідання також не з'явилися, будучи належним чином повідомленими про час та місце розгляду справи. Заслухавши пояснення представника позивача та дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов задоволенню не підлягає з наступних підстав. Як встановлено в судовому засіданні [PERSON], є власником автомобіля ZAZ 110308 державний номер [NUMBER], 2004 року випуску, що підтверджується копією свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії [NUMBER]. 12 лютого 2006 року [PERSON] уповноважив розпоряджатися належним йому автомобілем ZAZ 110308 державний номер [NUMBER] [PERSON] та [PERSON], що підтверджується копією довіреності. 12 квітня 2014 року [PERSON] видав довіреність, якою уповноважив [PERSON] та [PERSON], розпоряджатися належним власнику автомобілем ZAZ 110308 державний номер [NUMBER] строком до 19 лютого 2009 року. На надав розписку, про те, що 12 квітня 2006 року отримав від [PERSON] 4 000 доларів США за продаж автомобіля. 27 листопада 2008 року [PERSON] видав на ім'я [PERSON] та [PERSON] довіреність, якою уповноважив останніх розпоряджатися належним йому автомобілем строком на 10 років. Позивач, зазначив, що виданою на його ім'я довіреністю та розпискою про сплату коштів за автомобіль відповідно до ст.ст.336, 347 ЦК України він набув право власності на транспортний засіб, а [PERSON] вчинив дії, які свідчать про його відмову від права власності на вищезазначений автомобіль. При цьому судом враховується наступне, ст. 336 ЦК України визначено, що особа, яка заволоділа рухомою річчю, від якої власник відмовився (стаття 347 цього Кодексу), набуває право власності на цю річ з моменту заволодіння нею. В силу ч.1 ст.347 ЦК України, особа може відмовитися від права власності на майно, заявивши про це або вчинивши інші дії, які свідчать про її відмову від права власності. ч.3 цієї статті передбачено, що у разі відмови від права власності на майно, права на яке підлягають державній реєстрації, право власності на нього припиняється з моменту внесення за заявою власника відповідного запису до державного реєстру. Відповідно до копії свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу власником автомобіля ZAZ 110308 державний номер [NUMBER] до цього часу залишається [PERSON], а отже позов не може бути задоволеним з підстав, визначених ст.ст.336, 347 ЦК України. В силу ст.328 ЦК України, право власності на автомобіль набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Згідно п. 3 ч. 1 ст. 208 ЦК України у письмовій формі належить вчиняти правочини фізичних осіб між собою на суму, що перевищує у двадцять і більше разів розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, крім правочинів, передбачених частиною першою статті 206 цього Кодексу. Письмова форма договору купівлі-продажу автомобіля передбачена й Постановою Кабінету Міністрів України від 7 вересня 1998 року №1388, якою затверджений Порядок державної реєстрації та обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин на шасі, автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпречепів та мотоколясок» (далі Порядок). Також п.6 «Порядку» передбачено, що транспортні засоби реєструються за юридичними та фізичними особами в реєстраційно-екзаменаційних підрозділах Державтоінспекції (далі - підрозділи Державтоінспекції). П.7 Порядку визначено, що власники транспортних засобів та особи, що експлуатують такі засоби на законних підставах, або їх представники (далі - власники) зобов'язані зареєструвати (перереєструвати) транспортні засоби протягом десяти діб після придбання (одержання) або митного оформлення, або тимчасового ввезення на територію України, або виникнення обставин, що є підставою для внесення змін до реєстраційних документів. Згідно до п.8 Порядку, державна реєстрація транспортних засобів проводиться на підставі заяв власників, поданих особисто, і документів, що посвідчують їх особу, підтверджують правомірність придбання, отримання, ввезення, митного оформлення (далі - правомірність придбання) транспортних засобів, оцінку їх вартості (проводиться спеціалістом, що пройшов необхідну підготовку в порядку, встановленому МВС, Мін'юстом, Мінпромполітики, Держмитслужбою та Фондом державного майна, і має відповідні документи), відповідність конструкції транспортних засобів установленим вимогам безпеки дорожнього руху, а також вимогам, які є підставою для внесення змін до реєстраційних документів. Документами, що підтверджують правомірність придбання транспортних засобів, їх складових частин, що мають ідентифікаційні номери, є засвідчені підписом відповідної посадової особи, що скріплений печаткою: довідка-рахунок за формою згідно з додатком 1, видана суб'єктом господарювання, діяльність якого пов'язана з реалізацією транспортних засобів та їх складових частин, що мають ідентифікаційні номери; договори та угоди, укладені на товарних біржах на зареєстрованих у Департаменті Державтоінспекції бланках, інші засвідчені в установленому порядку документи, що встановлюють право власності на транспортні засоби; копія рішення суду, засвідчена в установленому порядку, із зазначенням юридичних чи фізичних осіб, які визнаються власниками транспортних засобів, марки, моделі, року випуску таких засобів, а також ідентифікаційних номерів їх складових частин. Пунктами 40, 42 вищезазначеного Порядку передбачено, що зняття з обліку транспортних засобів проводиться після їх огляду в підрозділах Державтоінспекції на підставі заяви власника, документа, що посвідчує особу, виконавчого напису нотаріуса, постанови державного виконавця або рішення суду. У разі коли транспортний засіб знімається з обліку у зв'язку з його відчуженням, у свідоцтві про реєстрацію (технічному паспорті) або на копії реєстраційної картки, що додається до свідоцтва про реєстрацію на пластиковій основі, робиться запис: "Транспортний засіб знято з обліку для реалізації в межах України". Таким чином, до вчинення дій, передбачених вищезазначеним Порядком [PERSON], [PERSON], який діяв на підставі довіреності не мали права відчужувати автомобіль, а позивач його придбавати. При цьому, сторони не виконали вимог вищезазначеного Порядку і не вчинили дії, які необхідні з боку покупця і продавця для забезпечення передання та одержання товару, не дотрималися письмової форми договору купівлі-продажу автомобіля, оскільки розписка підтверджує лише факт отримання коштів, та за своєю правовою природою договором купівлі-продажу не являється. За таких обставин позивач не набув права власності на даний автомобіль. Між сторонами 12 квітня 2006 року, 27 листопада 2008 року були укладені договори представництва, за яким власник, відповідно довіреності, передав право на вчинення дій від його імені щодо автомобіля, що ніяким чином не є підтвердженням того, що власник майна втратив інтерес до свого автомобіля та відмовився від права власності на нього. Як вбачається з матеріалів справи, спірний автомобіль не був знятий з обліку в органах ДАІ, за заявою [PERSON], як власника, так і за заявою [PERSON] та [PERSON], які мали повноваження на вчинення дій від імені власника про зняття з обліку автомобіля. Відповідно до ст.60 ЦПК України, кожна із сторін зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. З огляду на викладене, суд приходить до висновку, оскільки позивачем та його представником не було надано належних та допустимих доказів того, що [PERSON] відмовився від права власності на автомобіль та втратив інтерес до нього як майна, а [PERSON] таке право набув, не встановлено цього і в судовому засіданні, а тому в задоволенні позову слід відмовити в повному обсязі. Крім цього на виконанні у Другому міському відділі ДВС перебуває виконавчий лист Дніпровського районного суду м. Києва про стягнення з [PERSON] та [PERSON] на користь ПАТ «Укрсоцбанк» 338 172 грн. 4 квітня 2012 року державним виконавцем Другого міського відділу ДВС було відкрито виконавче провадження, а 3 березня 2014 року постановою державного виконавця накладено арешт на автомобіль ZAZ 110308 державний номер [NUMBER], в рахунок погашення заборгованості [PERSON] перед ПАТ «Укрсоцбанк».

Outcome: dismissed