Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-02 00:00:00

Позивач звернувся до Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості. 25 серпня 2006 року між сторонами було укладено кредитний договір № DNH4KS96750619, відповідно до якого відповідач отримав від банку кредит у розмірі 3360,40 гривень зі сплатою відсотків за користування кредитом 25,08%. У порушення зобовязання відповідач станом на 22 вересня 2015 року, має заборгованість по вищезазначеному договору у розмірі 69567,33 грн., яка складається: 1568,67 грн. заборгованість за кредитом; 19433,92 грн. заборгованість по процентам за користування кредитом, 48564,74 пені за несвоєчасність виконання зобовязань, а також штрафи: 500,00 грн. фіксованої частини та 1261,88 грн. процентної складової. Рішенням Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області № 320/2902/13-ц від 14 травня 2013 року з відповідача стягнуто суму заборгованості у розмірі 44329,71 грн. На підставі вищевикладеного позивач просить суд стягнути з відповідача на його користь заборгованість у розмірі 26999,50 грн. та судові витрати у розмірі 1218,00 грн. Представник позивача в судове засідання не з'явився, але від нього надійшло клопотання про розгляд справи за його відсутності, на задоволені позовних вимог наполягає, проти заочного рішення не запе\-речує. Відповідач в судове засідання не з'явився, про час і дату судового засідання був повідомлений належним чином, заяви про відкладення розгляду справи та про розгляд справи за його відсутності від нього не надходило, тому суд визнає його неявку неповажною та вважає можливим розглянути справу за від\-сутності відповідача, ухваливши заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Відповідно до ч.1 ст. 224 ЦПК України, у разі неявки в судове засідан\-ня відповідача, повідомленого належним чином і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини нея\-вки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наяв\-них у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення спра\-ви . При цьому згідно листа Верховного Суду України від 27.09.2010 року, направленого на ім'я голів Апеляційного суду АРК, областей міст Києва та Се\-вастополя, якщо відповідач належним чином повідомлений про дату судового за\-сідання не з'явився до суду та від нього не надійшло заяви про розгляд спра\-ви за його відсутності або повідомлені ним причини визнані неповажними, незалежно від того це його перша чи повторна неявка, суд має право на ухвален\-ня заочного рішення, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення спра\-ви. У звязку з неявкою всіх осіб, які беруть участь у справі, відповідно до ч.2 ст. 197 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, дослідивши матеріали справи та наявні в них докази по справі, прийшов до висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно з ч. 3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх позовних вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Статтею 60 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Як було встановлено з матеріалів справи, між ЗАТ КБ «ПриватБанк» та відповідачем 25 серпня 2006 року було укладено договір № DNH4KS96750619, за умовами якого останній отримав кредит у розмірі 3360,40 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 25.08% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами надання кредиту фізичним особам «Розстрочка» складає між ним та банком договір, що підтверджується його підписом у заяві. Кінцевим терміном повернення кредиту в заяві зазначено 24/08/2007 року./а.с.7/ Відповідно до п.п. 1.1. статуту Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» за рішенням загальних зборів акціонерів від 30.04.2009 року тип банку з Закритого акціонерного товариства змінено на Публічне акціонерне товариство. У зв'язку із зміною типу банку, змінено найменування банку з Закритого акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» на Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк». Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» є правонаступником всіх прав та зобов'язань Закритого акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк»./а.с.16/ За рішенням Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області № 320/2902/13-ц від 14 травня 2013 року позовні вимоги ПАТ КБ «ПриватБанк» були задоволені в повному обсязі, стягнуто з [PERSON] на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором № DNH4KS96750619 від 25.08.2006 року у сумі 44329 грн. та суму судового збору в розмірі 443,30 грн. Рішення суду набрало законної сили 27 травня 2015 року/а.с.5-6/ Як вбачається з мотивувальної частини вищезазначеного рішення заборгованість відповідача, складається з: 2990,65 грн. заборгованості за кредитом, 14825,05 грн. заборгованості по процентам за користування кредитом, пені за несвоєчасність виконання зобовязань за договором в розмірі 23926,00 грн., 500,00 грн. штрафу та 2087,13 грн. процентної складової штрафу. В той же час, позивачем на підтвердження позовних вимог надано суду розрахунок заборгованості за кредитним договором № DNH4KS96750619 від 25.08.2006 року, згідно з яким станом на 22 вересня 2015 року за договором існує заборгованість в сумі 69567,33 грн., яка складається з заборгованості за кредитом, процентами, пені а також штрафу. Статтею 534 ЦК України встановлено черговість погашення вимог за грошовим зобов'язанням. У разі недостатності суми проведеного платежу для виконання грошового зобов'язання у повному обсязі ця сума погашає вимоги кредитора у такій черговості, якщо інакше не встановлено договором: у першу чергу відшкодовуються витрати кредитора, пов'язані з одержанням виконання; у другу чергу сплачуються проценти і неустойка, у третю чергу сплачується основна сума боргу. Пунктом 4.2. Умов надання споживчого кредиту фізичним особам «Розстрочка» передбачено, що кошти, отримані від позичальника для погашення заборгованості по кредиту, насамперед направляються для відшкодування витрат/збитків банку згідно п. 3.2.11, 3.3.8 цих Умов, далі пені згідно розділу 5 цих Умов, далі - простроченої комісії по кредиту, далі - простроченої винагороди, далі - прострочених відсотків по кредиту, далі - простроченої заборгованості за кредитом, далі - комісії, далі - винагороди, далі - відсотків, далі - кредиту, частина суми що залишилася, направляється на погашення заборгованості за кредитом. Звертаючись до суду з вказаним позовом, позивач ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК», у своєму розрахунку знову нараховує пеню за несвоєчасність виконання зобов'язань і штрафи, згідно з умовами договору, з дати укладання кредитного договору, а саме з 25.08.2006 року, не враховуючи, те, що частина позовних вимог про стягнення пені за рішенням суду вже була задоволена, що свідчить про повторне нарахування банком заборгованості по пені та штрафним санкціям. Отже, з розрахунку заборгованості вбачаться, що Банк нараховує пеню за несвоєчасність виконання зобовязань і штрафи, згідно з умовами договору, з дати укладення кредитного договору, а саме, з 25.08.2006 року. При цьому Банк не бере до уваги, що рішенням Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 14 травня 2013 року пеня та штрафи, які були нараховані Банком станом на 21 лютого 2013 року стягнуті, що свідчить про повторне нарахування банком заборгованості по пені та штрафним санкціям. Зобовязання припиняється з підстав, передбачених договором або законом ( ч. 1 ст. 598 ЦК України). Такі підстави, зокрема, зазначені у ст. ст. 599-601, 604-609 ЦК України. Наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє правовідносин сторін кредитного договору, не звільняє останнього від відповідальності за невиконання грошового зобовязання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених ч. 2 ст. 625 ЦК України, оскільки зобовязання залишається невиконаним належним чином відповідно до вимог ст. ст. 526, 599 ЦК України. Така позиція міститься в п. 17 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 5 "Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин". З ухваленням судового рішення про задоволення вимог кредитора припиняються правовідносини сторін, що ґрунтуються на кредитному договорі, зокрема, сплата чергових платежів, сплата та нарахування відсотків, пені, разом із тим виникає грошове зобовязання із повернення кредитних коштів в повному обсязі та нарахування на цей час відсотків, невиконання якого тягне відповідальність, встановлену ст. 625 ЦК України. Вимог про стягнення коштів на підставі ст. 625 ЦК України позивачем не заявлено. Враховуючи викладене, суд прийшов до висновку, що позивачем заявлено позовні вимоги, які не ґрунтуються на законі, а тому в задоволенні цих позовних вимог необхідно відмовити. Відповідно до ст. 88 ЦПК України вимоги позивача щодо відшкодування понесених ним судових витрат задоволенню не підлягають, оскільки йому в задоволенні позову відмовлено. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed