Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-06 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до [PERSON] про витребування майна з чужого незаконного володіння, в якому просила суд витребувати від відповідача на її користь належне їй майно, а саме: - електроплиту Gorenje , модель КN 52160 ABR, серійний номер 13630006, вартістю 3\~080 гривень; витяжку кухонну ПВЕП-003, вартісю 410 гривень; холодильник-морозильник Indesit , модель SB 16740, серійний номер 207241444*58659030211, вартістю 2\~200 гривень; пральну машину LG модель F 8091 LD, серійний номер 207 РNBM14141, вартістю 2\~800 гривень; телевізор Т32 SHARP, вартістю 4\~400 гривень. А також просила суд стягнути на її користь з відповідача понесені нею судові витрати. В обгрунтування позовних вимог позивач в позовній заяві вказала, що її дочка [PERSON] з 30 липня 2012 року по 15 квітня 2014 року перебувала у шлюбних відносинах з відповідачем [PERSON] До шлюбу з її дочкою відповідач [PERSON] придбав трикімнатну квартиру, в якій мешкає і в даний час. Після одруження і до середини жовтня 2012 року, дочка та її зять відповідач [PERSON] та їх син [PERSON], який народився 27 липня 2011 року проживали разом з нею, оскільки з квітня і до середини жовтня 2012 року робили ремонт у квартирі відповідача, витративши на ремонт наявні у них кошти. Коли виникла проблема з облаштуванням квартири, вона порадившись з своїм чоловіком та придбала і передала у тимчасове користування сімї дочки електроплиту Gorenje , модель КN 52160 ABR, серійний номер 13630006, вартістю 3\~080 гривень; витяжку кухонну ПВЕП-003, вартісю 410 гривень; холодильник-морозильник Indesit , модель SB 16740, серійний номер 207241444*58659030211, вартістю 2\~200 гривень; пральну машину LG модель F 8091 LD, серійний номер 207 РNBM14141, вартістю 2\~800 гривень; телевізор Т32 SHARP, вартістю 4\~400 гривень, а всього на загальну суму 12\~890 гривень, що стверджується накладною № 328 від 24 жовтня 2012 року, паспортами на придбані речі. Рішенням Піщанського районного суду Вінницької області від 03 квітня 2014 року шлюб між її дочкою та відповідачем по даній справі було розірвано. Рішеннями Піщанського районного суду Вінницької області від 26 вересня 2014 року та Апеляційного суду Вінницької області від 08 грудня 20142 року було розподілено майно, придбане її дочкою та відповідачем за час перебування в шлюбі. Майно, яке вона перадала їм у тимчасве користування не входило до складу майна подружжя і не було предметом судового розгляду. Оскільки її дочка та відповідач припинили сімейні відносини, відповідач не є особою, з якою дочка перебуває в родинних відносинах, а тому він втратив право на користування належним їй майном та зобовязаний їй його повернути. Усвідомлюючи, що володіє її майном незаконно, відповідач під час розгляду справи про розподіл майна подружжя, неодноразово обіцяв повернути їй майно, однак під різними приводами ухилявся від реального виконання своїх обіцянок, став уникати спілкування та зустрічей з нею. Відповідно до ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Оскільки відповідач не бажає добровільно повернути належне їй на праві спільної сумісної власності з чоловіком майно, вона вимушена звернутися до суду за захистом свого права власності та просить суд позов задовольннити. Відповідачем по справі [PERSON] суду було надано заперечення на позов [PERSON] до [PERSON] про витребування майна з чужого незаконного володіння, відповідно до яких він позов [PERSON] не визнає з наступних підстав. Відповідач визнав, що перебував в шлюбі з дочкою позивача [PERSON], на даний час шлюб між ними розірвано. Перебуваючи у шлюбі з дочкою позивача вони проживали у його власній квартирі № 12 по вул.. Леніна, в смт Піщанка Вінницької області. Під час їхнього спільного проживання за власні кошти, а також за кошти його батьків та кошти батьків [PERSON] вони придбали речі домашнього вжитку, в тому числі і речі, заявлені позивачем в позовній заяві. Усі придбані речі, разом із відповідними на них документами, із магазину були доставлені в квартиру, де вони проживали без будь-яких умов про передачу їх у тимчасове користування чи у власність зацікавлених осіб. Спільне проживання з дочкою позивача [PERSON] вони припинили 03 січня 2014 року. Використовуючи, те, що він перебував на роботі, його колишня дружина [PERSON], маючи доступ до квартири, почала вивозити домашні речі. Повернувшись з роботи, він виявив, що із квартири зникли речі, які являються предметом позову по даній справі та документи на вказану техніку. В квартирі із названої позивачем в позові техніки залишилися тільки газова плита, яку в свій час дала їм в користування його мати та вмонтована в стіну витяжка. Відповідач вважає, що позивачем не доведено, що зазначене в позовній заяві майно перебуває у нього, не надано доказів про право власності на наведене майно. Крім того, відповідач в запереченнях зазначає, що дії позивача по передачі майна, що є її власністю в користування сімї її дочки, були добровільними, то даний факт виключає незаконне володіння ним наведеним майном. Порядок та термін користування наведеним майном нічим не оговорено, тому спростовується твердження позивачки, що майно передано у тимчасове користування. Крім того, відповідно до ст.ст. 398, 399 ЦК України право володіння чужим майном виникає на підставі договору з власником, а між ними з позивачем жодних договорів не укладалося. Між ним та позивачем не виникало жодних правовідносин щодо законного чи незаконного володіння спірним майном. Із наведених підставі відповідач просить суд в задоволенні позову [PERSON] відмовити за недоведеністю вимог. В подальшому позивачем на адресу суду було подано заяву про уточнення позовних вимог, в якій вона просить суд витребувати від відповідача на її користь витяжку кухонну ПВЕП-003, вартісю 410 гривень, та стягнути з відповідача на її користь вартість електроплити Gorenje , модель КN 52160 ABR, серійний номер 13630006 - 3\~080 гривень; вартість холодильника-морозильника Indesit , модель SB 16740, серійний номер 207241444*58659030211 - 2\~200 гривень; вартість пральної машини LG модель F 8091 LD, серійний номер 207 РNBM14141 - 2\~800 гривень; вартість телевізора Т32 SHARP - 4\~400 гривень. Аттакож просить стягнути з відповідача на її користь понесені нею судові витрати а саме 263 гривні 60 копійок судового збору та 1400 гривень витрат на правову допомогу. В обгрунтування своїх вимог позивач в заяві про уточнення позовних вимог вказала, що під час судового розгляду справи було встановлено факт відсутності спірного майна, крім кухонної витяжки в квартирі відповідача. Позивач вважає, що доводи відповідача, що спірне майно крім кухонної витяжки було вивезено його бувшою дружиною, її донькою, в період з 03 січня по 07 січня 2014 року не заслуговують на увагу, оскільки спростовуються поясненнями її дочки, та довідкою Піщанської ЦРЛ, згідно якої її дочка [PERSON] разом з малолітнім сином в цей час перубували на стаціонарному лікуванні. Позивач посилається на ст. ст.1212, 1213 ЦК України де зазначено, що особа, яка набула майно без достатньої правоової підстави, зобовязана повернути це майно. Особа зобовязана повернути це майно, і тоді, коли підстава, на якій воно обуло набуте, згодом відпала. У разі неможливості повернути в натурі потерпілому безпідставно набуте майно відшкодовується його вартість. На підставі викладено позивач просить суд її вимоги задовольнити. В судовому засіданні позивач [PERSON] свої вимоги, викладені в заяві про уточнення позовних вимог підтримала, просить суд їх задовольнити. Представник позивача [PERSON] [PERSON] в судовому засіданні просив суд позовні вимоги з урахуванням уточнення, задовольнити в повному обсязі. Відповідач [PERSON] та його представник [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги та уточненні позовні вимоги не визнали, просили суд відмовити в їх задоволенні. Відповідач ще раз пояснив, що спірних речей в його квартирі немає, свідки не могли бачити спірну техніку в квартирі так, як коли в лютому 2015 року забирали речі, поділені судом, то в квартирі не були, і не могли ідентифікувати, майно, як те саме, що витребовує позивач. Відповідач додав, що газова плита, яка в нього знаходиться надана в користування його мамою, а витяжка, придбана за спільні кошти, їхні з колишньою дружиною, його та її батьків. Свідок [PERSON] в судовому засіданні суду пояснила, що являється сестрою відповідача. На початку січня 2014 року до неї зателефонував її брат [PERSON] та розповів, що коли повернувся додому з роботи та побачив, то там зникли деякі речі і техніка: холодильник, пральна машинка, телевізор. Вона приїхала до брата додому та порадила змінити замки, що він і зробив. Брат сказав їй, що вказані речі забрала на той час ще його дружина [PERSON] Наскільки їй відомо вказані спірні речі її брат та дружина купували за власні кошти десь в серпні вересні 2013 року, коли в квартирі її брата, де вони з [PERSON] мали проживати закінчився ремонт . Особисто в неї брат ні на техніку, ні на ремонт грошей не позичав, проте їй відомо, що гроші їм давали її з відповідачем мати та бабуся. Свідок [PERSON] в судовому засіданні вказала, що є дочкою позивача по справі. З відповідачем по справі раніше перебували у шлюбі, коли вони перебували у шлюбі, то розпочали ремонт в 2012 році у квартирі, яку відповідач придбав до шлюбу. Ремонт закінчився в жовтні 2012 році. Так як на ремонт пішли всі наявні у них з [PERSON] кошти, та грошей на облаштування квартири, в тому числі на побутову техніку, не було, вона звернулася до своїх батьків, щоб ті купили техніку та передали їм з чоловіком в користування. Вона разом з батьками поїхала в смт. Крижопіль Вінницької області, де вона вибрала, а її мати [PERSON] купила телевізор, холодильник, пральну машину, витяжку та електроплиту. Дані речі її брат та батько завезли на квартиру відповідача № 12 по вул.. Леніна, 60 в смт. Піщанка - це було в 2012 році. Потім їхні з відповідачем стосунки погіршилися. В період з 27 грудня 2013 року о 07 січня 2014 року вона перебувала в лікарні на стаціонарному лікуванні разом зі своїм сином. В лікарню їй передали свідоцтво про шлюб, та свідоцтво про народження дитини,та запропонували подати на розірвання шлюбу. Після лікарняного, коли вона повернулася додому, то в квартирі вже були поміняні замки. Вона зателефонувала відповідачеві, щоб забрати свої особисті та дитячі речі. В зазначений час вона прийшла сама до квартири відповідача, почала збирати речі, потім приїхали сестра та мама відповідача, які дозволи взяти їй тільки одяг і речі дитини. Після цього, вони розлучилися та розділили спільне майно подружжя. 24 лютого 2015 року, коли вона забирала речі з квартири відповідача разом з свої братом та водієм, присуджені їй судом, то вказані спірні речі були в квартирі [PERSON] Свідок [PERSON] в судовому засіданні суду пояснив, що являється чоловіком позивача. Вказав, що побутову техніку, зазначену в позовній заяві купував разом з дружиною та дочкою в магазині в смт. Крижопіль Крижопільського району Вінницької області. В той час дружина як раз продала хату і за виручені гроші придбала для сімї дочки техніку, яку передала їм в тимчасове користування, поки самі не куплять техніку, а спірну техніку повернуть їм, якщо не зможуть віддати гроші за неї. Також свідок вказав, що коли забирали речі присуджені їхній дочці при поділі майна, то спірні речі не забирали, вони залишилися в квартирі відповідача. Свідок [PERSON] суду пояснив, що являється сином позивача. 24 лютого 2015 року він разом зі своєю сестрою [PERSON] та другом [PERSON] приїхали на квартиру відповідача [PERSON], колишнього чоловіка його сестри, щоб забрати, речі, які були присуджені судом його сестрі при поділі майна. Свідок стверджував, що в квартирі на той час знаходилися також і речі, які його мама придбала за власні кошти та передала сестрі в користування, а саме : плита, пральна машинка, телевізор, витяжка, холодильник, які ним та його батьком [PERSON] 24 жовтня 2012 року були занесені в квартиру відповідача в запакованому виді. Свідок [PERSON] в судовому засіданні вказала,що є матірю відповідача. Вказала, що кошти на спірну техніку давали всі і вона, і бабуся відповідача, і батьки [PERSON] Крім того, для придбання техніки вона у своєї дочки [PERSON] позичила 10\~000 гривень, які віддала [PERSON], так як її невістка скаржилася, що в них немає грошей на придбання техніки. В той же час, 22 жовтня 2012 року, [PERSON] поклала на депозитний рахунок 30\~000 гривень. Газова плита, яка перебуває в квартирі її сина надана нею йому в користування. Телевізор вона, бабуся та сестра відповідача купили сімї на новосілля. Свідок [PERSON] суду пояснив, що являється приватним підприємцем в смт. Крижопіль Вінницької області. Оглянувши в судовому засіданні накладу № 328 від 24 жовтня 2012 року виписану на [PERSON], пояснив, що коли і ким вказана накладна виписана він не знає, хто її підписав також йому невідомо, печатка на накладній його. Книги реєстрації накладних він не веде, а тому на кожній накладній може бути будь-який номер. Накладні в його магазині виписуються тільки на прохання покупця і він не виключає, що дана накладна могла бути виписана заднім число на імя особи, яка предявила технічну документацію та гарантійні талони на вказану техніку. Заслухавши пояснення учасників судового процесу, дослідивши матеріали справи і оцінивши докази, суд приходить до висновку, що позов не підлягає задоволенню з таких підстав. Згідно ст.11 ЦПК України, суд, розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ч. 1 ст. 15 Цивільного процесуального кодексу України, суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо: захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин; інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства. Судом встановлено, що відповідач по даній справі [PERSON] та дочка позивача [PERSON] [PERSON] з 30 липня 2010 року по 03 квітня 2014 року перебували в зареєстрованому шлюбі, який було розірвано, відповідно до рішення Піщанського районного суду Вінницької області від 03 квітня 2014 року, яке набрало законної сили 15 квітня 2014 року. Судом встановлено та не оспорюється сторонами, що під час перебування у шлюбі [PERSON] та [PERSON] проживали у власній квартирі відповідача [PERSON], яка знаходиться за адресою вул.. Леніна 60, смт. Піщанка Вінницької області, придбаній ним до укладення шлюбу. Відповідно до рішення Піщанського районного суду Вінницької області від 26 вересня 2014 року, зміненого ухвалою Апеляційного суду Вінницької області від 08 грудня 2014 року, позовні вимоги [PERSON] задоволено частково та поділено спільне майно подружжя. Як вбачається з досліджених копії рішення Піщанського районного суду Вінницької області від 26 вересня 2014 року та копії ухвали Апеляційного суду Вінницької області від 08 грудня 2014 року, спірні речі, а саме : електроплита Gorenje , модель КN 52160 ABR, серійний номер 13630006, вартістю 3\~080 гривень; витяжка кухонна ПВЕП-003, вартісю 410 гривень; холодильник-морозильник Indesit , модель SB 16740, серійний номер 207241444*58659030211, вартістю 2\~200 гривень; пральна машина LG модель F 8091 LD, серійний номер 207 РNBM14141, вартістю 2\~800 гривень; телевізор Т32 SHARP, вартістю 4\~400 гривень, предметом поділу спільного майна подружжя не були. Позивач стверджує, що дані спірні речі вона купила за власні кошти та передала сімї своєї дочки [PERSON] в тимчасове користування та думала, що вони знаходяться у володінні відповідача [PERSON] в його квартирі за адресою вул.. Леніна 60, смт. Піщанка Вінницької області, та в добровільному порядку він їх повертати не хоче, проте як було зясовано під час розгляду справи, даних речей у вказаній квартирі немає, а тому вона просить стягнути з відповідача на її користь вартість спірної техніки. В статті 387 ЦК України передбачено, що власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним. Відповідно до п. 19 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014 року № 5 "Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав", застосовуючи положення статті 387 ЦК, суди повинні виходити з того, що власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним і в якої майно фактично знаходиться та є індивідуально визначеним. Позов про витребування майна, пред'явлений до особи, у незаконному володінні якої це майно знаходилось, але на момент розгляду справи в суді у неї відсутнє, не може бути задоволений. В пункті 26 вказаної Постанови Пленуму вказано, що відповідно до положень частини першої статті 388 ЦК власник має право витребувати своє майно із чужого незаконного володіння незалежно від заперечення відповідача про те, що він є добросовісним набувачем, якщо доведе факт вибуття майна з його володіння чи володіння особи, якій він передав майно, не з їхньої волі. При цьому суди повинні мати на увазі, що власник має право витребувати майно у добросовісного набувача лише у випадках, вичерпний перелік яких наведено в частині першій статті 388 ЦК. Відповідно до ст.1212 ЦК України, особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Згідно із ст. 1213 ЦК України, набувач зобов'язаний повернути потерпілому безпідставно набуте майно в натурі. У разі неможливості повернути в натурі потерпілому безпідставно набуте майно відшкодовується його вартість, яка визначається на момент розгляду судом справи про повернення майна. Відповідно до ч. 1 ст. 397 ЦК України, володільцем чужого майна є особа, яка фактично тримає його у себе. В частині 3 ст. 397 ЦК України передбачено, що фактичне володіння майном вважається правомірним, якщо інше не випливає із закону або не встановлено рішенням суду. Відповідно до ст.. 398 ЦК України, право володіння виникає на підставі договору з власником або особою, якій майно було передане власником, а також на інших підставах, встановлених законом. Підстави припинення права володіння передбачені в ч. 1 ст. 399 ЦК України, де вказано, що право володіння припиняється у разі: відмови володільця від володіння майном; витребування майна від володільця власником майна або іншою особою; знищення майна, а також в інших випадках, встановлених законом. Згідно ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Стаття 16 ЦК України, визначає, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права. Звертаючись до суду за захистом своїх прав, позивач не надав суду будь-яких доказів того, що майно яке вона просить зобов'язати повернути відповідача, дійсно належить їй на праві власності та знаходиться в приміщенні квартири відповідача, що знаходиться вул.. Леніна 60, смт. Піщанка Вінницької області, що відповідач заволодів цим майном без належної правової підстави, тобто майно перебуває в його чужому незаконному володінні. Як зясовано під час розгляду справи, не оспорювалося самим позивачем, а також показами свідків [PERSON] О, [PERSON], [PERSON], спірне майно було передано позивачем в сімю відповідача добровільно, без жодного примусу, без застережень, без укладення відповідних договорів, порядок повернення майна не обговорювався та не був зафіксований будь-яким чином. Судом враховано, що відповідач [PERSON] визнав, що в його квартирі знаходиться витяжка, проте вказав, що вона придбана за час шлюбу за спільні кошти. Проте позивачем не надано жодних доказів, проте що вона є власником спірної витяжки, а в накладній № 328 від 24 жовтня 2012 року виписану на [PERSON] лише зазначено назву техніки «Витяжка», проте не зазначено її моделі, марки тощо, що не дає можливості індивідуально визначити, що це саме та витяжка, яка зазначена в накладній та зі слів позивача,була нею придбана, а копія гарантійного талону на витяжку кухонну ПВЕП-003 не є підтвердження права власника саме [PERSON] Суд критично ставить до показів свідків [PERSON], та [PERSON], які стверджують, що станом на 24 лютого 2015 року дані спірні речі перебували у житлі позивача, так як дані особи є членами сімї відповідача та безпосередньо заінтересовані у вирішенні спору на користь позивача. Суд не бере до уваги покази свідка [PERSON] в частині його тверджень про те, що спірні речі залишалися в квартирі відповідача, оскільки зі слів свідків [PERSON] та [PERSON] слідує, що даний свідок не був присутній 24 лютого 2015 року в квартирі відповідача, коли забирали речі присуджені його дочці [PERSON] при розподілі спільного майна подружжя, та не міг бачити цих речей в квартирі, а знає про це лише зі слів членів своєї родини. Так само критично, суд, оцінює покази свідків [PERSON] та [PERSON], які є родичами відповідача та мають інтерес у прийнятті рішення на його користь. Суд не вважає накладну № 328 від 24 жовтня 2012 року виписану на [PERSON] допустимим доказом по справі, оскільки в судовому засіданні було зясовано, що дана накладна могла бути виписана на будь-яку особу, яка мала в себе технічну документацію на техніку, а тому дана накладна не може посвідчувати право власності [PERSON] на вказане майно. Суд не вважає належними та допустимими доказами по справі також і надані позивачем копії гарантійного талону на електроплиту «Gorenje», витяжку кухонну ПВЕП-003, холодильник-морозильник Indesit пральна машина LG модель F 8091 LD, телевізор Т32 SHARP, оскільки вони не містять жодних доказів, що підтверджують права [PERSON] як власника майна. За статтею 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Тобто, позивач не довів тих обставин на які він посилалася як на підставу позовних вимог, не надав докази в обґрунтування позовних вимог, не спростував тих обставин на які посилався відповідач та представник відповідача в обґрунтування своїх заперечень, що є його обовязком відповідно до засад змагальності процесу за ст. 10 ЦПК України, а тому в задоволені позову слід відмовити, так як суд, оцінюючи докази в їх сукупності, дійшов висновку про необґрунтованість та недоведеність вимог позивача, оскільки вони не відповідають вимогам ст.57-59 ЦПК України. Вирішуючи питання про судові витрати, суд виходить з наступного. Відповідно до ч.1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Враховуючи, що судом повністю відмовлено в задоволенні позовних вимог позивача, суд вімовляє в задоволенні її вимог про стягнення з відповідача на її користь сулрвих витрат. Відповідачем по справі суду не було надано жодних документів, на підствердження понесених ним судових витрат, а тому суд не стягує судові витрати з позивача на користь відповідача, як сторони, на користь якої ухвалено рішення. На підставі наведеного та

Outcome: dismissed