Jurisdiction: civil
Date: 2021-08-18 00:00:00

До Оратівського районного суду Вінницької області 19.04.2021 року надійшла заява [PERSON] , заінтересована особа - Якимівська сільська рада Оратівського району Вінницької області про встановлення факту, що має юридичне значення. Заява мотивована тим, що [PERSON] звернувся до приватного нотаріуса Дронової Валентини Олександрівни з заявою про видачу на його ім`я свідоцтва про право на спадщину після смерті діда [PERSON] на спадкове майно, а саме житловий будинок у [ADDRESS] . Однак, нотаріусом було повідомлено, що у свідоцтві про право особистої власності на жилий будинок прізвище діда записано невірно, а саме « [PERSON] », замість вірного « [PERSON] ». Приватним нотаріусом Оратівського нотаріального округу Дроновою В.О. заведено спадкову справу після смерті [PERSON] - матері заявника, яка в свою чергу успадкувала майно після смерті свого батька [PERSON] . Однак, за життя не встигла отримати на майно батька свідоцтво про право на спадщину. Відтак, згідно норм чинного законодавства, зокрема ст. 1276 ЦК України на спадкове майно [PERSON] в порядку спадкової трансмісії мають право спадкоємці [PERSON] , а саме заявник. Відповідно до дубліката свідоцтва про право особистої власності на будинок № [NUMBER] від 10 січня 1988 року виданого 02.07.2018 року секретарем Якимівської сільської ради Оратівського району Вінницької області [PERSON] , цілий житловий будинок з приналежними будівлями та спорудами, який розташований у [ADDRESS] дійсно належить колгоспному двору головою якого є [PERSON] на праві особистої власності. Внаслідок допущених помилок у написанні прізвища: « [PERSON] » - « [PERSON] », для подальшого переоформлення спадкових прав виникла необхідність для усунення вищевказаної помилки, що й стало підставою звернення до суду. Ухвалою суду від 20.04.2021 року заяву [PERSON] прийнято до розгляду судді Климчука С.В., відкрито провадження у справі № 141/279/21 та призначено судове засідання на 01.06.2021 року. 01.06.2021 року судове засідання не відбулось у зв`язку з неявкою заінтересованої особи, розгляд справи відкладено на 01.07.2021 року 01 липня 2021 року за клопотанням представника заявника адвоката Панасюк Н.А. розгляд справи було відкладено на 19.08.2021 року. Заінтересована особа - Якимівська сільська рада Оратівського району Вінницької області у судове засідання 19.08.2021 року, будучи належним чином повідомлена про час, день та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явилася, повноважного представника до суду не направила. При цьому, 19.08.2021 року до суду надійшла заява Оратівської селищної ради, відповідно до якої на підставі пп. 4 п. 2 розділу ІІ «Прикінцеві положення» Закону України від 16.04.2020 року № 562 «Про внесення змін до деяких законів України щодо визначення територій та адміністративних центрів територіальних громад», пункту 1 статті 6-1 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» повноваження Якимівської сільської ради, яка увійшла до складу Оратівської селищної ради, припинено в день набуття повноважень складу Оратівської селищної ради 8 скликання, що обрана на перших місцевих виборах, які відбулись 25.10.2020 року та на підставі рішення, прийнятого 15.12.2020 року Оратівською селищною радою Вінницької області 2 сесією 8 скликання «Про реорганізацію Якимівської сільської ради» на час реорганізації здійснює повноваження Якимівської сільської ради, правонаступником якої вважається Оратівська селищна рада. У вказаній заяві просить суд розгляд справи здійснювати без участі представника селищної ради, заявлені вимоги визнає, проти їх задоволення не заперечує. 19 серпня 2021 року преставник заявника подала уточнену заяву, в якій вимоги викладено у наступній редакції «Встановити факт, що свідоцтво на право особистої власності на жилий будинок № [NUMBER] , видане 10.01.1988 року виконавчим комітетом Новоживотівської сільської ради народних депутатів на підставі рішення виконкому Оратівської районної ради народних депутатів № 163 від 25.06.1987 року, дублікат якого виданий 02.07.2018 року секретарем Якимівської сільської ради Оратівського району Вінницької області Білошинською В.В., дійсно належить [PERSON] , який помер [INFO] у селі Якимівка Оратівського району Вінницької області». Також в судовому засіданні заявник та представник заявника заяву підтримали, просили суд її задовольнити. Суд, заслухавши пояснення заявника та його представника, розглянувши матеріали справи, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується заява, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, встановив наступні обставини справи та відповідні їм правовідносини. Відповідно до посвідки про народження № 2262913 , [INFO] народився [PERSON] , про що 22 лютого в книзі записів актів громадянського стану про народження за 1919 рік зроблено відповідний запис. У графі «Батько» зазначено [PERSON] , в графі «Мати» зазначено [PERSON] . [INFO] [PERSON] помер, що підтверджується повторним свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] від 13.12.2011 року, виданим відділом державної реєстрації актів цивільного стану Оратівського районного управління юстиції Вінницької області. Рішенням Оратівського районного суду Вінницької області від 10.11.2020 року встановлено факт, що [PERSON] , яка померла [INFO] є рідною донькою [PERSON] , який помер [INFO] . Поряд з цим, відповідно до свідоцтва про розірвання шлюбу серії [NUMBER] від 29.11.1982 року, шлюб між громадянином [PERSON] та громадянкою [PERSON] розірваний. Прізвище дружини після розірвання шлюбу [PERSON] . Згідно із свідоцтвом про укладення шлюбу серії [NUMBER] від 21.11.1983 року, [PERSON] та [PERSON] уклали шлюб 21.11.1983 року, актовий запис № 44, прізвище дружини після укладення шлюбу [PERSON] . Відповідно до свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 27.03.1981 року, [PERSON] народився [INFO] , в графі «Батько» зазначено [PERSON] , в графі «Мати» зазначено [PERSON] . В подальшому, як вбачається із спадкової справи № 49/2018, заведеної 26.06.2018 року, [PERSON] звернувся до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини після смерті матері [PERSON] , яка померла [INFO] . Згідно з виписки з по господарської книги № 104, виданої 19.07.2018 року виконавчим комітетом Якимівської сільської ради Оратівського району Вінницької області за 1980-1982 роки особовий рахунок № [NUMBER] книзі № 24, головою двору є [PERSON] . Відповідно до дубліката свідоцтва № [NUMBER] на право особистої власності на жилий будинок від 10.01.1988 року виданого 02.07.2018 року посвідченого секретарем Якимівської сільської ради Оратівського району Вінницької області Білошинською В.В., цілий жилий будинок з приналежними будівлями та спорудами, який розташований у [ADDRESS] дійсно належить колгоспному двору головою якого є [PERSON] на праві особистої власності. Свідоцтво видане на підставі рішення виконкому Оратівської районної ради народних депутатів № 163 від 25.06.1987 року. Згідно довідки № 1571/02-17 від 19.08.2021 року, Оратівською селищною радою розглянуто заяву [PERSON] про внесення змін до дублікату правовстановлюючого документу, яким посвідчено право власності на житловий будинок. З питань внесення змін до дубліката свідоцтва про право особистої власності на будинок № [NUMBER] від 10.01.1988 року, виданого 02.07.2018 року секретарем Якимівської сільської ради Оратівського району Вінницької області, в частині виправлення прізвища з невірного « [PERSON] » на вірне « [PERSON] » рекомендовано звернутися до суду. Визначаючись щодо встановлених обставин та заявлених вимог, суд керується наступним. Приписами п.1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен при вирішенні питання щодо його цивільних прав та обов`язків має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. В силу ст.13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожна людина, права і свободи якої, викладені у цій Конвенції, порушуються, має ефективний засіб захисту у відповідному національному органі. Так, Європейський суд з прав людини у своїй прецедентній практиці виходить із того, що положення пункту 1 статті 6 та статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує кожному право подати до суду будь-яку заяву, що стосується його прав і обов`язків цивільного характеру (п. 36 рішення ЄСПЛ від 21.02.1975 у справі "Голден проти Сполученого королівства") та кожен має право на ефективний засіб юридичного захисту (ст.13 Конвенції). Відповідно до ч. 1 ст. 293 ЦПК України, окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення (п. 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України). Згідно п. 6 ч.1 ст. 315 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я та по батькові, місце і час народження якої, що зазначені у документі, не збігаються з ім`ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або у паспорті. Відповідно до п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України №5 від 31.03.1995 р. «Про судову практику в справах встановлення фактів, що мають юридичне значення» (далі - постанови Пленуму) із змінами та доповненнями від 25.05.1998 р., в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Також згідно з п. 12 вищевказаної Постанови, при розгляді справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, зазначені в документі, не збігаються з ім`ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, вказаними у свідоцтві про народження або в паспорті, у тому числі, факту належності правовстановлюючого документа, в якому допущені помилки у прізвищі, імені, по батькові або замість імені чи по батькові зазначені ініціали, суд повинен запропонувати заявникові подати докази про те, що правовстановлюючий документ належить йому і що організація, яка видала документ, не має можливості внести до нього відповідні виправлення. Разом з тим, цей порядок не застосовується, якщо виправлення в таких документах належним чином не застережені або ж їх реквізити нечітко виражені внаслідок тривалого використання, неналежного зберігання, тощо. Це є підставою для вирішення питання про встановлення факту, про який йдеться в документі, відповідно до чинного законодавства. Заяви про встановлення із зазначених підстав факту належності особі вироку або рішення суду, квитка про членство в об`єднанні громадян, військового квитка, посвідчення до ордена або медалі, паспорта, чи свідоцтв, що їх видають органи реєстрації актів громадянського стану, та інших документів, що посвідчують особу, не підлягають розгляду в порядку, передбаченому ЦПК, оскільки ці питання вирішуються органом, який видав документ. Судами також не встановлюється тотожність особи. Разом з тим, суд може встановлювати факти належності особі документів, які не відносяться до таких, що посвідчують особу, наприклад, довідок про поранення чи перебування у госпіталі у зв`язку з пораненням, повідомлення військових частин, військкоматів і інших органів військового управління про загибель чи пропажу без вісті в зв`язку з обставинами військового часу, а також заповіту, страхового свідоцтва (полісу), ощадної книжки, трудової книжки, іншого документа про трудовий стаж. Як вбачається із матеріалів справи, заявник просить суд встановити факт, що свідоцтво на право особистої власності на жилий будинок № [NUMBER] , видане 10.01.1988 року виконавчим комітетом Новоживотівської сільської ради народних депутатів на підставі рішення виконкому Оратівської районної ради народних депутатів № 163 від 25.06.1987 року, дублікат якого виданий 02.07.2018 року секретарем Якимівської сільської ради Оратівського району Вінницької області Білошинською В.В., дійсно належить [PERSON] , який помер [INFO] у селі Якимівка Оратівського району Вінницької області. При цьому ні заявником, ні його представником не надано суду докази про те, що дублікат від 02.07.2018 року свідоцтва на право особистої власності на жилий будинок № [NUMBER] від 10.01.1988 року, дійсно належало померлому [PERSON] та Якимівська сільська ради Оратівського району Вінницької області (її правонаступник - Оратівська селищна рада), яка видала документ, не мають можливості внести до нього відповідні виправлення. Поряд з цим, заявником також не надано суду доказів того, що оригінал свідоцтва на право особистої власності на жилий будинок № [NUMBER] від 10.01.1988 року було втрачено або пошкоджено чи знищено за певних обставин (зокрема, оголошення про втрату свідоцтва на право особистої власності на жилий будинок у регіональних друкованих засобах масової інформації за місцем розташування нерухомого майна тощо) та підстави видачі 02.07.2018 року секретарем Якимівської сільської ради Оратівського району Вінницької області на його основі відповідного дублікату. Також заявником в підтвердження заявлених вимог не надано суду рішення виконкому Оратівської районної ради народних депутатів № 163 від 25.06.1987 року, на підставі якого видавалося свідоцтво та в подальшому проводилася державна реєстрація права власності. Відсутність вказаних доказів унеможливлює встановлення судом підстав належності правовстановлюючого документу за померлим [PERSON] . Окрім цього, як стверджує заявник та його представник, померла мати заявника [PERSON] успадкувала майно після смерті батька [PERSON] , однак за життя не встигла отримати на майно батька свідоцтва про право на спадщину. Натомість, заявником та її представником не надано суду відповідних документів, а матеріали справи (в тому рахунку спадкова справа № 49/2018) не містять доказів, які б беззаперечно свідчили про те, що [PERSON] дійсно прийняла спадщину після смерті свого батька (зокрема доказів вступу в управління або володіння спадковим майном або звернення [PERSON] до державної нотаріальної контори за місцем відкриття спадщини із заявою про прийняття спадщини в порядку ч. 1 статті 549 ЦК УРСР 1963 року). При цьому, суд зауважує, що відсутні докази того, що після смерті [INFO] [PERSON] було заведено спадкову справу. В той же час судом встановлено та й не заперечується самим заявником в судовому засіданні, що останній здійснює спадкування прав та обов`язків на майно після померлої [INFO] своєї матері [PERSON] , після смерті якої 26.06.2018 року приватним нотаріусом було заведено спадкову справу № 49/2018. У відповідності до статті 1276 ЦК України, якщо спадкоємець за заповітом або за законом помер після відкриття спадщини і не встиг її прийняти, право на прийняття належної йому частки спадщини, крім права на прийняття обов`язкової частки у спадщині, переходить до його спадкоємців (спадкова трансмісія). Право на прийняття спадщини у цьому випадку здійснюється на загальних підставах протягом строку, що залишився. Якщо строк, що залишився, менший як три місяці, він подовжується до трьох місяців. З урахуванням встановлених обставин справи, а також дати смерті [PERSON] ( [INFO] ) та дати смерті [PERSON] ( [INFO] ), суд звертає увагу заявника та його представника, що спадкова трансмісія до правовідносин щодо спадкування за участю заявника [PERSON] застосовуватись не може, оскільки це суперечить положенням ст. 1276 ЦК України, а тому посилання заявника на вказану норму є безпідставним. Суд також не приймає до уваги визнання головою Оратівської селищної ради Вінницької області заявлених вимог, оскільки надані селищним головою Лошак Г.В. письмові пояснення щодо визнання вимог заявника є формальними та не підтверджуються жодними належними доказами по справі, що суперечить вимогам закону. Метою доказування є з`ясування дійсних обставин справи. Обов`язок доказування покладається на сторін, суд не може збирати докази за власною ініціативою. Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Згідно зі ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України). Відповідно до статті 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Враховуючи наведене, саме на заявника покладений обов`язок доказування факту належності правовстановлюючого документу належними, достовірними, достатніми та допустимими доказами. На підставі викладеного, оцінивши допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів, суд приходить до висновку, що заявлені вимоги заявника [PERSON] не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні, а тому задоволенню не підлягають. Відповідно до ч. 7 ст. 294 ЦПК України, при ухваленні судом рішення судові витрати не відшкодовуються, якщо інше не встановлено законом.

Outcome: dismissed