Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-04 00:00:00

\~ \~ \~ \~У листопаді 2020 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовною заявою, в якій просить визнати недійним Державний акт серії ЧН №022099 про право власності на земельну ділянку площею 6,21 га, кадастровий номер: 7425555400:03:000:1001, зареєстрований в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування земельною ділянкою, договорів оренди землі за № 333, виданий 09 червня 2004 року [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, посвідченим Чернігівською районною державною нотаріальною конторою від 22 травня 2004 року, зареєстрованого в реєстрі за №7. Позовні вимоги\~вмотивовані тим,\~що на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 11.05.2004, позивачем 09.06.2004 отримано Державний акт серії ЧН №022099, на земельну ділянку площею 6,21 га, кадастровий номер 7425555400:03:000:1001. З метою укладення договору оренди, у 2019 році на дану земельну ділянку було виготовлено технічну документацію із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості). Після чого позивач звернувся до Державного кадастрового реєстратора із заявою про внесення відомостей про його земельну ділянку до Державного земельного кадастру. Проте, Державним кадастровим реєстратором Відділу у Чернігівському районі Міжрайонного управління у Ріпкинському та Чернігівському районах Головного управління Держгеокадастру у Чернігівській області позивачу відмовлено у внесенні відомостей до Державного земельного кадастру в зв`язку із перетином його земельної ділянки із земельними ділянками відповідачів та запропоновано вирішувати проблему перетину ділянок у судовому порядку. Ухвалою Чернігівського районного суду Чернігівської області від 09 листопада 2020 року відкрито провадження по даній справі в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче засідання. Ухвалою \~Чернігівського районного\~суду Чернігівської\~області від\~10\~грудня 2020\~року змінено прізвище відповідача [PERSON] на " [PERSON] ". Ухвалою суду від 24 грудня 2020 року закрито підготовче провадження у справі та призначено її до судового розгляду по суті в загальному позовному провадженні. Позивач в судове засідання не з`явився, через канцелярію суду надав заяву про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги підтримує та просить задовольнити (а.с. 100). Відповідачі [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] в судове засідання не з`явилися, через канцелярію суду надали заяви про розгляд справи у їх відсутності (а.с. 62, 63, 79). Відзив на позов не подали, свою позицію щодо позову не висловили. Треті особи, що не заявляють самостійних вимог: Михайло-Коцюбинська селищна рада Чернігівського району Чернігівської області, Головне управління\~Держгеокадастру у\~Чернігівській області та Чернігівська районна державна адміністрація Чернігівської області, явку своїх представників в судове засідання не забезпечили, надавши клопотання про розгляд справи без участі їх представників ( а.с.55, 59, 98). Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] про визнання недійсним Державного акту на право власності на земельну ділянку підлягають задоволенню з наступних підстав. Згідно з ч. 1 ст. 16\~Цивільного кодексу України\~кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ст. 391\~Цивільного кодексу України\~- власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ст. 41\~Конституції України\~кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. За змістом ч. 2 ст. 373\~Цивільного кодексу України\~право власності на землю гарантується Конституцією України. Право власності на землю (земельну ділянку) набувається і здійснюється відповідно до закону. Згідно зі статтею 125\~Земельного кодексу України\~(в редакції, чинній до 05.03.2009) право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають після одержання її власником або користувачем документа, що посвідчує право власності чи право постійного користування земельною ділянкою, та його державної реєстрації. Згідно зі статтею 125\~Земельного кодексу України\~(поточна редакція, чинна після 05.03.2009) право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Згідно приписів частини 1 статті 1225 ЦК України, право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. У відповідності до п. «г» ч. 1 ст.81 Земельного кодексу України, громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі прийняття спадщини. Відповідно ст. 131 Земельного кодексу України громадяни та юридичні особи України, а також територіальні громади та держава мають право набувати у власність земельні ділянки на підставі міни, ренти, дарування, успадкування та інших цивільно-правових угод. Згідно з ч. 1 ст. 21\~Цивільного кодексу України\~суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси. Частинами першою, другою статті 152\~Земельного кодексу України\~передбачено, що держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю. Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Відповідно до ч. 1 ст. 393\~Цивільного кодексу України\~правовий акт органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, який не відповідає законові і порушує права власника, за позовом власника майна визнається судом незаконним та скасовується. Відповідно до статті 378 Цивільного кодексу України право власності особи а земельну ділянку може бути припинене за рішенням суду у випадках, встановлених законом. Як встановлено судом, позивачем [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, посвідченого Чернігівською районною державною нотаріальною конторою від 11 травня 2004 року № 1-1329, отримано 09 червня 2004 року Державний акт серії ЧН № 022099 на право власності на земельну ділянку площею 6,21 га на території М.Коцюбинської селищної ради Чернігівського району Чернігівської області, кадастровий номер: 7425555400:03:000:1001, з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства (а.с.11). Право власності за позивачем було зареєстроване в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 29 листопада 2013 року, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 234899974255 (а.с.34). У 2019 році на вказану вище земельну ділянку розроблено технічну документацію із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості), яку позивач надав Державному кадастровому реєстратору одночасно із заявою про внесення відомостей до Державного земельного кадастру щодо даної земельної ділянки ( а.с.16-32). Однак, як вбачається з Рішення № РВ-7401270392019 від 18.09.2019 ( а.с.13), [PERSON] було відмовлено у внесенні відомостей (змін до них) до Державного земельного кадастру, оскільки встановлено перетин земельної ділянки позивача із наступними ділянками: 7425555400:03:000:3013 (площа співпадає на 0.0138 %); 7425555400:03:000:2243 (площа співпадає на 20.8939 %); 7425555400:03:000:1243 (площа співпадає на 19.4487 %). Як встановлено із Витягів з Державного земельного кадастру про земельну ділянку, земельна ділянка з кадастровим номером: 7425555400:03:000:2243 належить на праві власності відповідачу [PERSON] ; земельна ділянка з кадастровим номером: 7425555400:03:000:1243 належить на праві власності відповідачу [PERSON] , а земельна ділянка з кадастровим номером: 7425555400:03:000:3013 відповідачу [PERSON] . Державну реєстрацію вказаних земельних ділянок відповідачами [PERSON] та [PERSON] здійснено 23.03.2017, а відповідачем [PERSON] 05.08.2019 (а.с.35-43). Згідно ч.1 ст.1 Закону України « Про державний земельний кадастр», державна реєстрація земельної ділянки - внесення до Державного земельного кадастру передбачених цим Законом відомостей про формування земельної ділянки та присвоєння їй кадастрового номера. Отже, відомості про формування земельних ділянок відповідачів внесено до Державного земельного кадастру 23.03.2017 (щодо земельних ділянок відповідачів [PERSON] та [PERSON] ) та 05.08.2019 (щодо земельної ділянки відповідача [PERSON] ). У відповідності до положень ст. 21 Закону України «Про Державний земельний кадастр» площа земельної ділянки, її межі та цільове призначення вносяться до державного земельного кадастру з відповідної документації із землеустрою. \~ \~ \~ \~За положеннями ст. 24 Закону України «Про Державний земельний кадастр» підставою для\~відмови у\~здійсненні державної\~реєстрації земельної\~ділянки є: розташування\~земельної ділянки\~на території\~дії повноважень\~іншого Державного\~кадастрового реєстратора; подання\~заявником документів,\~передбачених частиною\~четвертою цієї\~статті,\~не в\~повному обсязі; \~невідповідність поданих\~документів вимогам\~законодавства; знаходження\~в межах\~земельної ділянки,\~яку передбачається\~зареєструвати,\~іншої земельної\~ділянки або\~її частини. На підтвердження державної реєстрації земельної ділянки заявнику безоплатно видається витяг з Державного земельного кадастру про земельну ділянку. Витяг містить всі відомості про земельну ділянку, внесені до Поземельної книги. Складовою частиною витягу є кадастровий план земельної ділянки. З огляду на викладені вище обставини суд дійшов висновку, що земельна ділянка, яка знаходиться у власності позивача частково накладається (перетинається) із ділянками відповідачів [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , тому позивачу було відмовлено у здійсненні державної реєстрації його земельної ділянки. Часткове накладення земельної ділянки позивача на ділянки відповідачів порушує права останніх, оскільки у них, на відмінну від позивача, здійснено державну реєстрацію земельних ділянок, як передбачено ч.1 ст.1 Закону України «Про державний земельний кадастр». Крім того, таке накладення земельних ділянок унеможливлює позивачем здійснити державну реєстрацію своєї земельної ділянки, тобто внести відомості до Державного земельного кадастру про формування земельної ділянки, що позбавляє позивача належним чином реалізувати свої права на земельну ділянку. Оскільки Державний акт серії ЧН № 022099 від 09.06.2004 на право власності на земельну ділянку [PERSON] порушує права позивача та відповідачів, на момент розгляду справи іншим шляхом, ніж за рішенням суду визнати недійсним вказаний державний акт на земельну ділянку неможливо, суд вважає, що вимоги позивача підлягають задоволенню. На підставі викладеного слід зробити висновок, що виданий позивачу 09.06.2004 року Державний акт на право власності на земельну ділянку площею 6,21 га серії ЧР № 022099 слід визнати недійсним. В даному випадку позивач, має право на землю на підставі свідоцтва права на спадщину за заповітом від 11.05.2004, та не позбавлений можливості повторно отримати у власність земельну ділянку. Також задоволення позову [PERSON] не призведе до порушення прав [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] . З наведеного слідує, що позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню в повному обсязі. Враховуючи викладене,

Outcome: approved