Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-30 00:00:00

05.03.2018 [PERSON] звернулася до суду з позовною заявою про визнання відповідача [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням за адресою: 63404, Харківська область, м. Зміїв, Донецьке шосе, буд. 49. В обґрунтування позовної заяви позивачем [PERSON] зазначено, що власницею будинку №49 по вул. Донецьке шосе в м. Змієві Харківської області була її бабуся [PERSON] 26.05.2010 [PERSON] подарувала їй вищевказаний будинок, після чого вона є єдиною власницею будинку. Однак, окрім неї, в будинку зареєстрований рідний син бабусі, а її (позивачки) дядько [PERSON], який проживав в будинку з 03.02.2004 по 2007 рік. У 2007 році [PERSON] виїхав до Росії і не повертався, особистих речей останнього не залишилося, що свідчить про інше постійне місце проживання [PERSON] Факт реєстрації [PERSON] в будинку позбавляє її на власний розсуд розпоряджатися належним їй на праві власності будинком, вона змушена сплачувати за нього комунальні послуги та постійно надавати відомості відповідача для отримання соціальних пільг. На підставі викладеного позивач дійшов висновку, що вона має право вимагати визнання відповідача [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням, оскільки він на протязі останніх 10 років не проживає за зареєстрованим місцем проживання, що порушує її права щодо вільного володіння, користування належного їй будинком. Ухвалою судді Зміївського районного суду Харківської області від 29 березня 2018 року провадження у справі відкрито та призначено підготовче засідання на 10 травня 2018 року. 10.05.2018 в зв'язку з першою неявкою відповідача підготовче засідання було відкладено. 20.06.2018 відповідач [PERSON] повторно на підготовче засідання не з'явився, про причини неявки не повідомив, заяв про відкладення розгляду справи не подавав, заперечень проти позову не подавав. Ухвалою суду від 20.06.2018 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 21.08.2018. 21.08.2018 розгляд справи відкладено до 01.10.2018, в зв'язку з першим нез'явленням на судовий розгляд справи по суті відповідача. Під час судового розгляду позивач [PERSON] підтримала позовні вимоги з підстав, викладених у позовній заяві. Відповідач [PERSON], який повідомлявся про час і місце судового розгляду рекомендованими листами, направленими йому судом (а. с. 27, 33, 39, 43), а також через оголошення на офіційному Веб-сайті Судової влади України (а. п. 32, 38, 42), про причини повторної неявки не повідомив, будь-яких заяв по суті справи чи з процесуальних питань не подавав. Суд не має відомостей про причину повторної неявки відповідача, який повідомлявся про час і місце розгляду справи у порядку, визначеному Цивільним процесуальним кодексом України, і від якого не надійшли відзив чи заява про судовий розгляд за його відсутністю, що дало підстави вирішити справу на підставі наявних у ній даних (постановити заочне рішення) у відповідністю з частиною 4 статті 223, частиною 1 статті 280 Цивільного процесуального кодексу України, проти чого не заперечував позивач. Вислухавши пояснення позивача, дослідивши письмові докази, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок наявних у справі доказів у їх сукупності, суд дійшов наступного: Частинами 1, 3 статті 13 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Відповідно до статей 76-81 Цивільного процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування, а також докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. На підставі відомостей позовної заяви та письмових доказів, досліджених під час судового розгляду, судом встановлено наступні факти та відповідні їм правовідносини. Спірним є право користування відповідача [PERSON] житловим приміщенням у виді будинку №49 по вул. Донецьке шосе в м. Змієві Харківської області, власником якого на час реєстрації відповідача за вказаною адресою була [PERSON] на підставі свідоцтв про право власності, про право на спадщину за законом, які посвідчені 19.09.2000 державним нотаріусом Зміївської державної нотаріальної контори [PERSON], що також підтверджується витягом з реєстру прав власності на нерухоме майно КП "Зміївське бюро технічної інвентаризації" (а. с. 8, 9, 10). 26.05.2010 право власності на житловий будинок №49 по вул. Донецьке шосе в м. Змієві Харківської області набула позивач [PERSON] на підставі договору дарування від 26.05.2010, посвідченого державним нотаріусом Зміївської державної нотаріальної контори [PERSON], реєстр №1-882, що також підтверджується витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно КП "Зміївське бюро технічної інвентаризації" №26260253 від 31.05.2010 (а. с. 11, 12). Відомостями домової книги для реєстрації громадян, що мешкають в будинку №49 по вул. Донецьке шосе в м. Змієві, копія якої надана позивачем, підтверджується, що у спірному житловому приміщенні були зареєстровані: колишній власник [PERSON], її син [PERSON], а також позивач [PERSON], з іншими особами (а. с. 16-18). Даними листа голови Зміївської міської ради Зміївського району Харківської області №02-19/284 від 16.03.2018 також підтверджується, що [PERSON] зареєстрований у спірному житловому приміщенні. (а. с. 22). Відповідно до даних листа т.в.о. начальника Зміївського ВП ГУНП в Харківській області [PERSON] №Б-5/119-79/03/14-2018 від 19.01.2018, [PERSON] виїхав до Російської Федерації, за обліками поліції не значиться, будь-яка інформація про його місцезнаходження відсутня (а. с. 15). Даними акту обстеження, складеного 20.01.2018 депутатом Зміївської міської ради Зміївського району Харківської області [PERSON], в присутності свідків [PERSON], [PERSON], підтверджується, що [PERSON] зареєстрований у [INFO], але з 2007 року не проживає в зазначеному житловому приміщенні, оскільки виїхав до Росії, речей останнього в житловому приміщенні немає (а. с. 14). Частиною 1 статті 321 Цивільного кодексу України встановлено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому, згідно з вимогами статті 391 Цивільного кодексу України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до частини 1 статті 163 Житлового кодексу України у разі тимчасової відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається займане жиле приміщення у випадках і в межах строків, установлених частиною першою, пунктами 1 і 5 частини третьої і частиною четвертою статті 71 цього Кодексу. Згідно з частиною 1 статті 71 Житлового кодексу України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Відповідно до статті 72 Житлового кодексу України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. У відповідністю зі статтею 405 Цивільного кодексу України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. За змістом вказаних норм, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред'явивши водночас вимогу про позбавлення права користування житловим приміщенням. Відсутність члена сім'ї понад один рік без поважних причин є юридичним фактом, що є підставою для втрати членом сім'ї права користування житлом. Позивачем надані докази того, що відповідач [PERSON] зареєстрований в житловому приміщенні, яке нею набуто як дарунок, понад рік у спірному житловому приміщенні відповідач не проживає без поважних причин, відсутні будь-які відомості щодо існування домовленості між власником житла та відповідачем щодо збереження за ним права користування цим житловим приміщенням. Відповідачем не надано будь-яких заперечень проти позову чи доказів на спростування доводів позовної заяви. За таких обставин, позовна заява [PERSON] про визнання [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням є обґрунтованою та підлягає задоволенню.

Outcome: approved