Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-06 00:00:00

Позивач звернулась до суду з вказаним вище позовом, який мотивовано тим, що він є власником квартири [ADDRESS] , що підтверджується договором купівлі-продажу від 04.04.2012. Крім позивача, за вказаною адресою в 2012 році було зареєстровано відповідача, яка на той час була дружиною позивача та доньку сторін спору [PERSON] , [INFO] . Сімейне життя між сторонами не склалось і рішенням Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області від 06.09.2017 їх шлюб було розірвано. З 20.09.2017 відповідач у належній позивачу квартирі не проживає, пояснила йому, що жодних претензій до квартири заявляти не буде і переїхала за адресою: [ADDRESS] . Разом з тим, відповідач добровільно знятись з реєстрації за вказаною вище адресою не бажає, чим створює позивачу перешкоди в користуванні його власністю. Враховуючи викладене, позивач просить суд визнати відповідача такою, що втратила право користування вказаним вище житлом. Ухвалою Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області від 14.06.2021 позов було залишено без руху. Ухвалою Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області від 05.10.2021 відкрито спрощене провадження у справі. Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримав. Просив позов задовольнити. Погодився на заочний розгляд справи. Відповідач в судове засідання не з`явилась. Про час та місце проведення судового розгляду повідомлена завчасно та належним чином. Враховуючи зазначені обставини суд, зважаючи на зміст заяви позивача, ухвалою від 02.12.2021, постановленою в судовому засіданні, вирішив провести заочний розгляд справи на підставі наявних в справі доказів, відповідно до положень ст. 280-281 ЦПК України. Розглянувши позов, заслухавши позивача, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог, враховуючи таке. Суд встановив, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі з 06.11.2011, який було розірвано заочним рішенням Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області від 06.09.2017 (а.с.15). Згідно договору купівлі-продажу квартири від 04.04.2012, посвідченого приватним нотаріусом Могилів-Подільського районного нотаріального округу Тисячною Н.В., зареєстрованому в реєстрі за № 306, [PERSON] придбав квартиру [ADDRESS] . Дана обставина також підтверджується Витягом з Державного реєстру правочинів № 11182145 від 04.04.2012 (а.с.9-11). Статтею 60 СК України передбачено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Пунктом 4 ч. 1 ст. 57 СК України передбачено, що особистою приватною власністю дружини, чоловіка є, зокрема, житло, набуте нею, ним за час шлюбу внаслідок його приватизації відповідно до Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду". Разом з тим, право власності на квартиру [ADDRESS] позивач набув внаслідок укладення договору купівлі-продажу, а не шляхом її приватизації. Крім того, ч. 6 ст. 57 СК України передбачено, що суд може визнати особистою приватною власністю дружини, чоловіка майно, набуте нею, ним за час їхнього окремого проживання у зв`язку з фактичним припиненням шлюбних відносин. Доказів фактичного припиненням шлюбних відносин на час придбання позивачем квартиру [ADDRESS] суду надано не було. Таким чином, оскільки сторони перебували в шлюбі з 06.11.2011 по 30.09.2017, а квартиру [ADDRESS] позивач придбав 04.04.2012, тобто під час шлюбу з відповідачем, таке нерухоме майно є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Обґрунтовуючи позовні вимоги, [PERSON] посилався на положення ст. 317, 383, 391 та 405 ЦК України. Так, ч. 1 ст. 317 ЦК України передбачено, що власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Частиною 1 ст. 383 ЦК України передбачено, що власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва. Згідно ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Зі змісту вказаних вище норм слідує, що власник квартири має право на усунення перешкод у здійсненні ним права користування, шляхом визнання члена сім`ї таким, що втратив право користування таким житлом, але при умові, що такий член сім`ї не є співвласником такого житлового приміщення. Позивач надав суду довідки № 18 від 15.01.2019, № 136 від 17.05.2021 видані Могилів-Подільським МКП «Житловокомунгосп», згідно яких [PERSON] та [PERSON] , 2012 року народження за адресою: [ADDRESS] не проживають (а.с.12,13). На підтвердження вказаної обставини позивач також надав акт № 1 від 28.11.2017 (а.с.14). Разом з тим, вказані вище норми не можуть бути застосовані при вирішенні даного спору, оскільки відповідач фактично є співвласником квартири [ADDRESS] , оскільки дане майно належить сторонами спору на праві спільної сумісної власності подружжя. Жодних доказів, які б спростовували вказані обставини позивач суду не надав. Враховуючи викладене, відсутність відповідача тривалий час за вказаною вище адресою не позбавляє її права на користування належним їй майном, а відтак суд не вбачає підстав для задоволення позову. Судові витрати, згідно положень ст. 141 ЦПК України, слід залишити за позивачем. Враховуючи викладене, положення ст. 317, 383, 391, 405 ЦК України, ст. 57, 60 СК України та ст. 12, 13, 81, 89, 141, 259, 263-268, 280-282 ЦПК України, суд

Outcome: dismissed