Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-20 00:00:00

Позивач звернулася з позовом до відповідачів про визнання права власності на майно та зняття з нього арешту, посилаючись на те, що вона являється фізичною особою - підприємцем з 1996 року. Для здійснення підприємницької діяльності вона орендує приміщення [ADDRESS]. 12 липня 2013 року до неї на робоче місце (разом зі нею був її син [PERSON], який допомагав у наведенні порядку), в магазин зайшли 3 особи, (пізніше під'їхали ще дві особи), побачили сина [PERSON], без пояснень почали робити опис та вилучення товарно - матеріальних цінностей, що знаходились в магазині. На її законні вимоги щодо рекомендування, пред'явлення документів та посвідчень особи, відповідали зухвало, лише двоє з них надали для ознайомлення документи. З них вона довідалась, що це були старший державний виконавець Соснівського відділу державної виконавчої служби Черкаського міського управління юстиції Шаригіна Наталія Миколаївна та представник ПАТ АК «Приватбанк» Жук Віталій Віталійович. Інші троє присутніх ніяких документів не надали. Крім того, Шаригіна Н.М. надала синові якійсь документ, з яким її не ознайомила. Це був документ виконавчого провадження відносно боргових зобов'язань її сина. Шаригіна Н.М. почала складати опис майна, що знаходився в складі та командувати щодо його вилучення. Вона надавала документи, що підтверджують її підприємницьку діяльність, право оренди саме цього приміщення, наявні в неї накладні та інші документи, які підтверджують, що саме вона являється власницею товару. В неї були вилучені та вивезені невідомо куди належні їй на праві особистої власності гроші, товарно - матеріальні цінності, орієнтовно на суму більше десяти тисяч гривень. Її син [PERSON] отримав дві копії акту арешту і вилучення майна лише 28 липня 2013 року рекомендованим поштовим повідомленням. Також дотепер їй невідома подальша доля вилученого майна, зокрема чи воно передано на відповідальне зберігання, чи воно підлягає реалізації у встановлений законом спосіб. Вважає, що діями Соснівського відділу державної виконавчої служби Черкаського міського управління юстиції в особі старшого державного виконавця Шаригіної Наталії Миколаївни грубо і суттєво порушені її права громадянки України на право власності. Також вважає, що усі надані нею документи є достатніми для визнання її права власності на товарно-матеріальні цінності, вилучені 12.07.2013 року. Тому звернулась до суду за захистом своїх прав. В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала повністю та просила суд визнати за нею право власності на все майно, що вилучене в неї старшим державним виконавцем Соснівського відділу ДВС Черкаського міського управління юстиції 12 липня 2013 року, виключити вказане майно із акту опису та арешту. . Представник відповідача Центрального відділу ДВС ЧМУЮ в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, просив в задоволені позову відмовити, посилаючись на те, що опис та арешт майна боржника [PERSON] проведено у відповідності з вимогами Закону України «про виконавче провадження». Ухвалою суду до участі в розгляді справи в якості відповідачів залучені стягувачі по виконавчому провадженню, а саме ПАТ « Приватбанк» та КБ « Кредобанк». Представник відповідача «Приватбанк» в судовому засіданні позов не визнав та пояснив суду, що [PERSON] є боржником ПАТ КБ « Приватбанк». На виконанні в Соснівському відділі ДВС Черкаського міського управління юстиції перебуває зведене виконавче провадження № 33595315 про стягнення з [PERSON] заборгованості на користь юридичних осіб в т.ч. ПАТ КБ « Приватбанк». 12 липня 2013 року державним виконавцем Шаригіною Н.М. було проведено опис та арешт товарів побутової хімі , що належать на праві приватної власності [PERSON], який станом на 10.12.2013 року зареєстрований як фізична особа підприємець, що пдвтерджується накладними. Будь-яких заперечень або зауважень зі сторони [PERSON] чи [PERSON] під час проведення опису майна, не було. Також під час опису та арешту майна у [PERSON] було вилучено 145, 70 грн. готівкових коштів, про що складено відповідний акт. На даний час заборгованість [PERSON] перед ПАТ КБ « Приватбанк» складає 19162,93 дол. США. Представник відповідача КБ « Кредобанк» в судове засідання не з»явився, про дату та час розгляду справи повідомлявся належним чином, причини неявки суду не повідомив. Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Статтею 60 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що особа, яка вважає, що майно на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. У пп 4,5, 7 Постанови Пленуму Верховного Суду України N 6 від 27.08.76 р. з наступними змінами "Про судову практику у справах про виключення майна з опису" визначено, що за правилами, установленими для розгляду позовів про виключення майна з опису, розглядаються вимоги громадян та організацій, що ґрунтуються на праві власності на описане майно або на праві володіння ним. Судам слід мати на увазі, що при вирішенні питання про належність описаного майна слід користуватись нормами цивільного та шлюбно-сімейного законодавства, що регулюють право власності і його захист. Як встановлено в судовому засіданні, 12.07.2013 року державним виконавцем Соснівського відділу ДВС Черкаського міського управління юстиції при примусовому виконанні зведеного виконавчого провадження про стягнення з [PERSON] на користь стягувачів боргу в сумі 101467, 68 грн. та 10301, 58 дол. США було складено акт опису та арешту майна. Вказане майно, а саме поліетиленові пакети, одноразовий посуд, туалетний папір, серветки та інш. знаходилось по [ADDRESS]. Звертаючись до суду з даним позовом, [PERSON] посилається на те, що товар, перелічений у акті опису та арешту належить їй як приватному підприємцю, а не сину [PERSON], який на час здійснення арешту майна підприємницькою діяльністю не займався. Проте, із наданих суду накладних, в яких вказано назву товару, реалізацію якого здійснювалась на складі [ADDRESS] і який був описаний та арештований державним виконавцем вбачається, що вони датовані груднем 2012 року, а також квітнем, травнем, червнем, липнем місяцем 2013 року і видані на ім»я саме [PERSON], що в свою чергу спростовує твердження позивача, що на час опису та арешту майна її син не здійснював підприємницьку діяльність, а тому товар належить не йому, так як орендарем складу є саме вона. Також на підтвердження права власності на описане майно, позивач надала суду накладну № 706130345 від 07.06.2013 року та від 04.07.2013 року № 407130203 з яких неможливо ідентифікувати, що саме цей товар був описаний державним виконавцем. Інших доказів на підтвердження права власності на майно, яке було описано державним виконавцем, суду не надано. Відповідно до ст. 60 ЦК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. За таких обставин суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позову.

Outcome: dismissed