Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-06 00:00:00

Акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк» звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, вказуючи, що відповідно до укладеного договору № CSH0R000360121 від 16.07.2004 року [PERSON] отримав кредит у розмірі 25483,00 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 33,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Позивач зобов`язання за даним договором виконав у повному обсязі, а сааме наддав відповідачу кредит у розмірі, передбаченому умовами Договору. Відповідач не надав своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов договору, що має відображення у Розрахунку заборгованості за договором. У зв`язку з неналежним виконанням умов кредитного договору, відповідач станом на 27.11.2020 має заборгованість - 369468,26 грн., з яких: 17010,46 грн. заборгованість за кредитом; 0,00 грн. - заборгованість по комісії за користування кредитом; 153787,58 грн. - заборгованість по відсоткам за користування кредитом; 198670,22 грн. - пеня за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором. Вказали, що законодавством не передбачено вимагати від боржника повернення лише повної суми заборгованості, а кредитодавець на свій розсуд може вимагати від боржника будь-яку частину суми заборгованості за кредитом. Таким чином, просять стягнути з відповідача [PERSON] на користь АТ КБ «Приватбанк» заборгованість у розмірі 171213,68 грн. (17010,46 грн. - заборгованість за кредитом; 153787,58 грн. - заборгованість по відсоткам за користування кредитом; 415,64 грн. - пеня за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором) та судові витрати у розмірі 2568,21 грн. Ухвалою Соснівського районного суду м. Черкаси від 15 лютого 2021 року відкрито провадження по справі за правилами спрощеного позовного провадження та надано відповідачу термін на подання відзиву до суду. Представник відповідача - адвокат Руднічук Д.В. 31.05.2021 року скерував до суду заяву про застосування строків позовної давності та просив відмовити АТ КБ «Приватбанк» у задоволенні позовних вимог. Зазначив, що у 2006 році банк вже скористався своїм правом на пред`явлення позову до відповідача про дострокове виконання зобов`язань за вказаним кредитним договором № CSH0R000360121. 16.11.2006 року Соснівським районним судом м. Черкаси (справа № 2-3231/2006) з [PERSON] стягнуто на користь позивача заборгованість по кредитному договору в сумі 22739,43 грн., яка складається з 18033,20 грн. заборгованість по кредиту, 4162,89 грн. заборгованість по відсотках та 543,36 грн. пені, витрати по сплаті судового збору в сумі 227,39 грн., витрати на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу в сумі 30,00 грн., та витрати на оголошення у газеті «Нова Доба» про виклик до суду відповідача у сумі 30,00 грн., а всього 23026,84 грн. Зокрема, судовим рішенням встановлено строк дії кредитного договору з 16.07.2004 по 16.07.2006 року, а тому на даний час його дія припинилася. В даному позові позивач вдруге намагається стягнути заборгованість по кредитному договору, що вже стягнута Соснівським районним судом під час розгляду справи № 2-3231/2006. Крім того, з моменту закінчення строку дії договору, та в будь якому разі з дня набрання рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 16.11.2006 законної сили право банку на отримання процентів за кредитним договором припинилося. Нарахування процентів на пені припинилося з дня закінчення строку дії договору - 16.07.2006 року, а тому у позивача був 3 річний строк на подачу позову про стягнення існуючої заборгованості по процентам та пені, що сплив ще у 2009 році. Факт подання позову прямо спричиняє неможливість подальшого нарахування та стягнення процентів за правомірне користування кредитом, що відбулось і в даному разі, після звернення позивача у 2006 році до суду, що вказує на неможливість подальшого нарахування та стягнення процентів за даним кредитним договором. В судове засідання представник позивача не з`явився, скерував до суду заяву про слухання справи у його відсутність, позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив їх задоволити. Відповідач та адвокат відповідача в судове засідання не з`явились, адвокат Руднічук Д.В. скерував до суду заяву про розгляд справи без його участі та участі відповідача, просив в позові відмовити. Дослідивши матеріали справи, судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини, що регулюються нормами цивільного законодавства. Судом встановлено, що 16 липня 2004 року між ПАТ КБ «Приватбанк», правонаступником якого є АТ КБ «Приватбанк», та [PERSON] укладено договір № CSH0R000360121, згідно якого [PERSON] отримав кредит у розмірі 25483,00 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 33,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідач належним чином не виконав взятих на себе зобов`язань, у зв`язку з чим рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 16 листопада 2006 року у цивільній справі №2-3231/2006 позов ЗАТ КБ «ПриватБанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості задоволено, стягнуто з [PERSON] на користь ЗАТ КБ "ПриватБанк" в особі філії «Черкаське головне регіональне управління» закритого акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» заборгованість по кредитному договору в сумі 22739,45, яка складається з 18033,20 грн. заборгованість по кредиту, 4162,89 грн. заборгованість по відсотках та 543,36 грн. пені, витрати по сплаті судового збору в сумі 227,39 грн., витрати на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу в сумі 30,00 грн., та витрати на оголошення у газеті «Нова Доба» про виклик до суду відповідача в сумі 30,00 грн., а всього 23026,84 грн. По заяві АТ КБ «ПриватБанк» від 12 березня 2007 року, Соснівським районним судом м. Черкаси 22.03.2007 року виданий виконавчий лист. Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до наданого банком розрахунку, заборгованість [PERSON] за кредитним договором від 16.07.2004 року станом на 27 листопада 2020 року становить 369468,26 грн., яка складається із: 17010,46 грн. - заборгованості за кредитом; 153787,58 грн. - заборгованості по відсоткам за користування кредитом; 198670,22 грн. - пеня за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором. Згідно вимог даного позову банк просить стягнути з [PERSON] заборгованість в сумі 171213,68 грн., яка складається із: 17010,46 грн. - заборгованості за кредитом; 153787,58 грн. - заборгованості по відсоткам за користування кредитом; 415,64 грн. - пеня за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором. Відповідно до частин 1-4 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Згідно з ч. 1ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Частиною 1ст. 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності (ст. 89 ЦПК України). Як зазначено вище, заочним рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 16 листопада 2006 року у справі № 2-3231/2006, яке набрало законної сили, було задоволено позов АТ КБ «ПриватБанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості. Даним рішенням було стягнуто тіло кредиту повністю. Судом здійснено порівняння розрахунку заборгованості по кредиту, поданому при розгляді справи № 2-3231/2006, та розрахунку заборгованості, поданому до даної позовної заяви по справі № 712/646/21. Так, з даних розрахунків вбачається, що банком заявлена аналогічна вимога про стягнення основної заборгованості за кредитом з відповідача, яка вже стягнута рішенням суду. Таким чином, повторне стягнення тіла кредиту призведе до подвійної відповідальності, що фактично буде суперечити Конституції України, а саме ст. 61 Конституції України. Частиною 1 ст.526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно з ч.1 ст.598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ст.599 ЦК України). Відповідно до ч.1, ч.2 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. За ч.1 ст.1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Частиною 1 ст.1048 ЦК України передбачено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Судом встановлено, що згідно з вимогами кредитного договору за наявності прострочення виконання основного зобов`язання в обумовлений сторонами строк АТ КБ «ПриватБанк» використав право вимагати повернення усієї суми кредиту, а також сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 ЦК України, та комісії за користування кредитом, шляхом стягнення цих коштів у судовому порядку. Статтею 1050 ЦК України передбачено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до ст.625 цього Кодексу. Зі змісту постанови Верховного Суду від 8 березня 2018 року (справа №444/9519/12) вбачається, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з ч.2 ст.1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені ч.2 ст.625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Вказані висновки суду також узгоджуються з правовим висновком Верховного суду, викладеними у постанові від 06.02.2019 у справі №175/4753/15-ц. Суд вважає, що наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора щодо всієї суми заборгованості, яке боржник виконав не в повному обсязі, не є підставою для нарахування процентів за кредитним договором, який у цій частині змінений кредитором, що засвідчено в судовому рішенні. У такому разі положення абз.2 ч.1 ст.1048 ЦК України, за яким проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики, не підлягають застосуванню, оскільки між сторонами немає домовленості про порядок повернення позики поза межами строку дії договору. Аналіз указаних вище норм матеріального права дає підстави для висновку, що звернення з позовом про стягнення кредиту незалежно від способу такого стягнення змінює порядок, умови і строк дії кредитного договору. На час звернення з таким позовом вважається, що настав строк виконання договору в повному обсязі. Рішення суду про стягнення заборгованості засвідчує такі зміни. Право кредитора нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється у разі пред`явлення до позичальника вимог згідно з ч.2 ст.1050 ЦК України, при цьому кредитор має право на отримання гарантій належного виконання зобов`язання відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України, а не у вигляді стягнення процентів. Станом на 2020 рік позиція Великої палати Верховного Суду полягає в тому, що проценти за правомірне користування грошовими коштами можуть нараховуватись лише в межах визначеного договором строку кредитування. Після спливу кредитування, нарахування процентів за користування кредитом припиняється в силу приписів статтей 1048, 1054 ЦКУ, що підтверджується висновками Великої палати ВС (пп. 48-55 постанови від 28.03.2018 № 444/9519/12). Зважаючи на це, у постанові по справі № 444/9519/12 Велика Палата ВС детально роз`яснила відмінності у термінах «строк договору», «строк виконання зобов`язання» та «виконання зобов`язання», зазначивши, що такі строки можуть збігатися, а можуть бути відмінними, наприклад, коли сторони погодили конкретні терміни сплати кредиту за договором, проте вказали, що договір діє до повного виконання зобов`язань за таким договором. Таким чином, після закінчення строку кредитування кредитор втратив право нараховувати пеню та інші платежі, передбачені договором. Зважаючи на те, що заборгованість по спірному кредиту була стягнута у повному обсязі, в тому числі пеня і проценти заочним рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 16 листопада 2006 року по справі № 2-3231/2006, а тому суд приходить до висновку, що у даному випадку задоволення позову також може призвести до подвійної відповідальності відповідача в частині стягнення відсотків. З огляду на наведене, у задоволенні позову слід відмовити у зв`язку з недоведеністю позовних вимог, а тому заява представника відповідача про застосування строків позовної давності задоволенню не підлягає. Враховуючи те, що суд прийшов до висновку про відмову у задоволенні позову, правові підстави для стягнення з відповідача понесених позивачем судових витрат, відсутні.

Outcome: dismissed