Jurisdiction: civil
Date: 2015-01-21 00:00:00

Позивачі приватне підприємство «Газетний комплекс «Інтернет-Медіа» та [PERSON] у квітні 2014 р. звернулися до Печерського районного суду м. Київа із вимогами до ТОВ «Інтернет Інвест» про стягнення з відповідача грошової компенсації за порушення авторських прав у зв'язку з бездоговірним опублікуванням карикатури «[INFO]» в сумі по 60 900,00 грн. кожному з позивачів. У судовому засіданні 30.09.2014 року Печерський районний суд м. Київа за клопотанням представника позивачів заменів неналежного відповідача по справі на належного - [PERSON] Ухвалою Печерського районного суду м. Київа від 30.09.2014 року справу було направлено за підсудністью до Комінтернівського районного суду м. Харкова. 05.12.2014 року спава прийнята до провадження суддею Чайка І.В. Свої вимоги позивачи обґрунтовують тим, що [INFO] на сайті [INFO], який належить відповідачу, було опубліковано повідомлення наступного змісту: « [INFO]» . Публікація проілюстрована художнім твором образотворчого мистецтва - карикатурою «[INFO]», при цьому авторські права на художній твір належать позивачам, твір використано без їх згоди, без зазначення імені автора та без виплати авторської винагороди. В судове засідання представник позивачів не з*явився, направив суду телеграму про підтримання позовних вимог приватного підприємства «Газетний комплекс «Інтернет-Медіа» та [PERSON], просит розглядати справу за відсутності їх представника. В судовому засіданні відповідач заперечував проти задоволення позовних вимог приватного підприємства «Газетний комплекс «Інтернет-Медіа» та [PERSON], посилаючись на їх необґрунтованість. Відповідач вважає, що позивачами не доказано що саме на його сайті було розміщено карикатуру, яка є предметом розгляду справи. Відповідач зазначив, що він самостійно провів аналіз сайту [INFO] та пошук можливого запису або відповідного зображення, та не знайшов цього зображення в розділах сайту. Тому, відповідач вважає, що надана позивачами роздруківка викликає сумнівів. Крім того, відповідач вважає, що заявлена позивачами сума пред*явлена безпідставно , так як автор твору передав свої авторськи права до ПП «Газетний комплекс «Інтернет-Медіа» і не може вимагати компенсації. Відповідач також зазначив, що сайт зроблений на некормійційній основі і згідно правил, розташованих на ньому він не несе відповідальності за розміщену там відвідувачами інформацію та спричинену у зв*язку з її використанням шкоду. З наданої позивачами роздруківки вбачається, що карикатуру розмістив відвідувач сайте « [PERSON]», а не відповідач. Заслухавши пояснення відповідача, вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню виходячи з наступного. Відповідно до п.1,2. ст.15 Закону України «Про авторське право і суміжні права» ( далі - Закон № 3792-ХІІ) автору належить виключне право на використання твору у будь-якій формі або будь-яким способом. Відповідно до п.«а» ст.50 Закону № 3792-ХІІ порушенням авторського права, що дає підстави для судового захисту, є вчинення будь-якою особою дій, які порушують майнові авторські права визначені, зокрема, визначені ст.15 цього Закону. Судом встановлено, що авторські права на художній твір образотворчого мистецтва - карикатуру "[INFO]" належила позивачу - [PERSON], та він відповідно до авторського договору від 01.03.2005 року передав права на його використання ПП "Газетний комплекс "Інтернет-Медіа" , що підтверджується оригіналом карикатури, авторським договором від 1 березня 2005 року.( а.с. 7-11) [INFO] на сайті [INFO], реєстратором доменного імені якого є відповідач ( а.с. 57) в порушення п.1,2. ст.15 Закону № 3792-ХІІ розміщено твір позивачів ( а.с. 6). Відповідачем не оспорюється, що [PERSON] є автором твору образотворчого мистецтва - карикатури під назвою "[INFO]". За правилом передача права на використання твору іншим особам може здійснюватися на основі авторського договору про передачу виключного права на використання твору або на основі авторського договору про передачу невиключного права на використання твору. За авторським договором про передачу виключного права на використання твору автор (чи інша особа, яка має виключне авторське право) передає право використовувати твір певним способом і у встановлених межах тільки одній особі, якій ці права передаються, і надає цій особі право дозволяти або забороняти подібне використання твору іншим особам. При цьому за особою, яка передає виключне право на використання твору лише в частині прав, що не передаються. У даному випадку за авторським договором від 1 березня 2005 року [PERSON] передав ПП "Газетний комплекс "Інтернет-Медіа" виключні майнові права на: опублікування твору образотворчого мистецтва у тижневиках "2000", "Вікенд", "Земля 2000"; відтворення твору образотворчого мистецтва без обмеження тиражу; включення твору образотворчого мистецтва як складової частини у збірники, антології, енциклопедії; розміщення твору образотворчого мистецтва на сайті [INFO] (п. п. 1.3.-1.3.4 Договору; а.с.8-9). Відповідно до роз'яснень п.10 Постанови № 5 Пленуму Верховного Суду України від 4 червня 2010 року "Про застосування судами норм законодавства у справах про захист авторського права і суміжних прав" згідно зі ст. 14 Закону № 3792-ХІІ особисті немайнові права автора не можуть бути передані (відчужені) іншим особам, вони охороняються безстроково. У зв'язку з наведеним судам слід ураховувати, що автор твору є належним позивачем за позовом про заборону дій щодо використання твору, що порушують його особисті немайнові права, незалежно від того, що майнові права передано (відчужено) (ст. 31 Закону № 3792-ХІІ) чи передано право на використання твору іншій особі (ст. 32 Закону № 3792-ХІІ), якщо ця особа не здійснює захист цього права (ст. 52 Закону № 3792-ХІІ). Разом з тим право на відшкодування збитків (майнової шкоди), або стягнення доходу, отриманого порушником внаслідок порушення ним авторського права, або виплату компенсації залишається за особою, якій у зазначених випадках передані (відчужені) майнові права чи передані виключні права на використання твору. Автор має право вимагати відшкодування моральної шкоди. Таким чином, виходячи з вищезазначених норм права, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] про стягнення компенсації за порушення майнових авторських прав на використання твору не можуть бути задоволені, так як [PERSON] передав виключні майнові права на використання твору ПП "Газетний комплекс «Інтернет-Медіа» Відповідачу у судовому засіданні було роз*яснено вимоги ч. 2 ст. 185 ЦПК України стосовно подання заяви щодо достовірності або фальшивісті доказу, та виключення його з числа доказів, роз*яснені ст.ст.60, 133,137 ЦПК України щодо обов*язку надати суду докази щодо невизнання позову- докази про внесення змін на сайті відповідача, або про вигляд сайту станом на [INFO] , та у разі наявності труднощів щодо отримання ціх доказів, право відповідача просить суд у сприянні отримання ціх доказів. Незважаючи на це, відповідач таким правом не скористався, та належних та допустимих доказів суду не надав. Суд вважає, що факт використання твору був доведений позивачем шляхом надання суду письмового доказу - копії роздруківки сторінки з сайту [INFO], реєстратором доменного імені якого є відповідач, та на який міститься кольорове зображення твору образотворчого мистецтва - карикатури під назвою "[INFO]" (а.с.6). Використання художнього твору образотворчого мистецтва - карикатури «[INFO]» шляхом її розміщення на сайті відбулося без згоди автора твору, тобто має місце порушення авторського права, яке відповідно до п.«а» ст. 50 Закону № 3792-ХІІ дає підстави для судового захисту. Відповідно до положень цивільного процесуального законодавства, якщо при дослідженні письмових доказів особою, яка бере участь у справі, буде подана заява про те, що доданий до справи або поданий іншою особою для ознайомлення документ викликає сумнів з приводу його достовірності або є фальшивим, особа, яка подала цей документ, може відповідно до частини другої ст. 185 ЦПК України просити суд виключити його з числа доказів і розглядати справу на підставі інших доказів. При відсутності з її боку таких процесуальних дій, особа, яка подала заяву, має згідно із загальними правилами доказування (ст. 60 ЦПК України ) подати відповідні докази, що спростовують значення відомостей оспорюваного документа і могли бути підставою неприйняття його до уваги під час оцінки доказів. Судом у судовому засіданні були роз*яснені відповідачу вищезазначені вимоги закону, також були роз*яснені вимоги ст.ст.60, 133,137 ЦПК України щодо обов*язку надати суду докази щодо невизнання позову- докази про внесення змін на сайті відповідача, або про вигляд сайту станом на [INFO] , та у разі наявності труднощів щодо отримання ціх доказів, право відповідача просить суд у сприянні отримання ціх доказів. Незважаючи на це, відповідач відмовився від подачи відповідних заяв та не надав суду жодного доказу на спростування значення відомостей, які містяться на роздруківці сторінки з сайту [INFO], реєстратором доменного імені якого він є і де міститься кольорове зображення твору образотворчого мистецтва - карикатури під назвою "[INFO]". За таких обставин у суду немає підстав вважати, що факт використання твору шляхом розміщення твору образотворчого мистецтва на сайті не є доведеним. Доказів того, що відповідач використав твір з дозволу власника майнових авторських прав на нього - ПП "Газетний комплекс "Інтернет-Медіа", суду не надано. Ураховуючи наведене, суд приходить до висновоку про наявність правових підстав для стягнення з відповідача на користь ПП "Газетний комплекс "Інтернет-Медіа" грошової компенсації за порушення авторських прав відповідно до вимог п. "г" ч.2 ст. 52 Закону № 3792-ХІІ . Однак суд не може погодитися з позовними вимогами в частині визначення розміру компенсації за порушення авторських прав, яка підлягає стягненню з відповідача на користь ПП "Газетний комплекс "Інтернет-Медіа", виходячи з наступного. Відповідно до п. «г» ч. 1 ст. 52 Закону № 3792-ХІІ суб'єкт авторського права і (або) суміжних прав має право вимагати виплату компенсації замість відшкодування збитків або стягнення доходу. Компенсація підлягає виплаті у разі доведення факту порушення майнових прав суб'єкта авторського права і (або) суміжних прав, а не розміру заподіяних збитків. Таким чином, для задоволення вимоги про виплату компенсації достатньо наявності доказів вчинення особою дій, які визнаються порушенням авторського права і (або) суміжних прав. Для визначення суми такої компенсації, яка є адекватною порушенню, суд має дослідити: факт порушення майнових прав та яке саме порушення допущено; об'єктивні критерії, що можуть свідчити про орієнтовний розмір шкоди, завданої неправомірним кожним окремим використанням об'єкта авторського права і (або) суміжних прав; тривалість та обсяг порушень (одноразове чи багаторазове використання спірних об'єктів); розмір доходу, отриманий унаслідок правопорушення; кількість осіб, право яких порушено; наміри відповідача; можливість відновлення попереднього стану та необхідні для цього зусилля тощо. При цьому слід враховувати загальні засади цивільного законодавства, встановлені ст 3 ЦК України, зокрема справедливість, добросовісність та розумність. Відповідні мотиви визначення розміру компенсації повинні бути наведені в судовому рішенні. Розмір компенсації визначається судом виходячи з позовних вимог, однак не може бути меншим від 10 і не може перевищувати 50 000 мінімальних заробітних плат (п. «г» ч. 2 ст. 52 Закону № 3792-ХІІ), які встановлені законом на час ухвалення рішення у справі (п.42 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами норм законодавства у справах про захист авторського права і суміжних прав» № 5 від 04 червня 2010 року). У даному конкретному випадку при визначенні розміру компенсації слід урахувати: спосіб і обсяг неправомірного використання твору; характер правовідносин сторін; відсутність даних про наявність доходу, отриманого унаслідок правопорушення, ураховуючи факт одноразового розміщення на форумі; реальну можливість відновлення попереднього стану без значних зусиль (просте видалення повідомлення на форумі). З урахуванням указаних обставин суд приходить до висновку, що в даному випадку розумним і справедливим буде мінімальний розмір компенсації - десять мінімальних заробітних плат, який у твердій грошовій сумі на час ухвалення цього рішення складає 12 180 грн. (1 218 грн. х 10). За правилом ч.1 ст. 88 ЦПК України при задоволенні позову з відповідача на користь позивача підлягають стягненню понесені останнім судові витрати у розмірі 243,60 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial