Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-12 00:00:00

05.12.2013 року позивач ПАТ КБ "Приватбанк" звернувся до суду із позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості посилаючись на те, що відповідно до укладеного договору №б/н від 26.09.2005 року відповідач [PERSON] 26.09.2005 року отримав кредит у розмірі 400,00грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідач [PERSON] підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою складає між ним та Банком Договір. Позивач свої зобов'язання за Договором та угодою виконав в повному обсязі, однак відповідач не виконав належним чином зобов'язання та станом на 20.11.2013 року має заборгованість в сумі 13804,37грн., яка складається з: - 1756,29грн. - заборгованість за кредитом; -10914,54грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; а також штрафи відповідно до п.8.6 Умов та правил надання банківських послуг: -500,00грн. - штраф (фіксована частина); - 633,54грн. - штраф (процентна складова). і вказану заборгованість позивач просить стягнути з відповідача та судові витрати понесені при сплаті судового збору у розмірі 229,40грн. Представник позивача в судове засідання не з'явився, надав заяву про розгляд справи без участі представника та не заперечує проти винесення заочного рішення по справі. Відповідач позов не визнав в повному обсязі, надав суду заяву про розгляд справи без його участі за участю його представника [PERSON] Представник відповідача позов не визнав, надав заперечення та просив відмовити позивачу в задоволенні позову в повному обсязі, справу розглянути без його участі. Вивчивши матеріали справи, перевіривши докази у їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги позивача не підлягають задоволенню виходячи з наступного. Матеріалами справи встановлено, що між позивачем та відповідачем [PERSON] укладений договір №б/н від 26.09.2005 року, згідно якого відповідач отримав кредит у розмірі 400,00грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом та підтвердив свою згоду, що підписана заява від 26.09.2005року разом з Умовами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою складає між ним та Банком Договір (а.с.5,6-9). Відповідно з вимогами ст.1055 ЦК України (із змінами та доповненнями станом на 26.07.2005 року) кредитний договір повинен укладатися у письмовій формі, а відповідно до ч.2 цієї статті кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми є нікчемним, тобто не вимагає визнання через суд його недійсності. Згідно заяви від 26.09.2005 року відповідач при отриманні кредитної картки отримав кредит у розмірі 400,00 грн. з відсотками 2,5% на місяць, інші кошти згідно вказаного договору він не отримував. Із тексту позовної заяви вбачається, що позивач має право змінювати відсоткову ставку за своїм бажанням у будь-який час без згоди відповідача, однак такі умови в заяві (договорі кредиту) не вказані, а в заяві вказано лише нефіксовану відсоткову ставку у 2,5% на місяць. Також, в тексті позовної заяви вказується на можливість пролонгації (продовження) кредитного договору без згоди відповідача, однак суд з цим не може погодитись, так як в заяві (договорі кредиту) про подовження договору нічого не говориться, а вказується на фіксований строк кредиту два роки і на строк дії кредитної картки до вересня 2008 року, тобто можливість продовження кредиту до вказаної дати. Разом з тим, п.9 ч.3 ст.18 Закону України «Про захист прав споживачів» забороняється встановлювати умови продовження договору, які не дають споживачу можливості висловити відповідного наміру. Також, п.11 ч.3 ст.18 вказаного Закону забороняється в односторонньому порядку змінювати умови договору та кредитодавцю забороняється вимагати повернення споживчого кредиту, строк давності якого минув, про що вказано в підпункті 7 п.11 ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів». У своїх вимогах позивач посилається на продовження умов договору (пролонгації) на строк дії договору 12 місяців, в договорі (заяві) встановлено строк дії договору два роки, а строк дії кредитної картки це останній строк дії кредитного договору, а саме - вересень 2008 року, тому суд вважає останнім терміном пролонгації договору саме вересень 2008 року, тобто з часу припинення дії кредитної картки. З вересня 2008 року на час подання позивачем позову до суду 05.12.2013 року пройшло більше 5 років, тобто строк загальної позовної давності, який складає тривалістю у три роки відповідно до ст.257 ЦК України, закінчився 01.09.2011 року. Згідно п.31 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.03.2012 року №5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» судам роз'яснено, що у спорах щодо споживчого кредитування кредитодавцю забороняється вимагати повернення споживчого кредиту, строк давності якого минув. У зв'язку із цим позовна давність за позовом про повернення споживчого кредиту застосовується незалежно від наявності заяви сторони спору. Оскільки зі спливом строків позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність сплили і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо), зазначене вище правило застосовується й до додаткових вимог банку (інші фінансової установи). Таким чином, оскільки кінцевий строк повернення споживчого кредиту сплинув у вересні 2011 року, з позовом про стягнення суми заборгованості за цим кредитом позивач звернувся лише у грудні 2013 року, то суд вважає, що позивачу необхідно відмовити у задоволенні позовних вимог з підстав пропуску строку позовної давності. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed