Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-29 00:00:00

Позивач звернулася до суду із вказаною позовною заявою з подальшими уточненнями, в якій просить: виділити їй в постійне користування житлову кімнату № 9 на плані технічного паспорту площею 20,7 кв.м. та балкон - площею 1,5 кв.м., що знаходиться в [ADDRESS]; залишити в спільному користуванні сторін коридор № 1 на плані технічного паспорту площею 6,2 кв.м., коридор №2 - площею 5,2 кв.м., кладову № 3 - площею 2,2 кв.м., туалет № 4 площею 1,2 кв.м.; ванну кімнату № 5 - площею 2,8 кв.м., кухню № 6 - площею 10,4 кв.м.; усунути перешкоди в користуванні квартирою шляхом вселення позивача в житлову кімнату № 9 квартири № 12 на плані технічного паспорту площею 20,7 кв.м., що розташована в буд. 11 по вул. 1-го Травня м. Валки Харківської області, стягнути з відповідача на користь позивача сплачений нею судовий збір. В обґрунтування позовних вимог зазначає, що квартира [ADDRESS] є спадковим майном, з якого на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом серії НАН № 486089 від 18.07.2015 року, виданого державним нотаріусом Валківської нотаріальної контори Харківської області та зареєстрованого в реєстрі за № 1120, позивачу належить в порядку спадкування 1/3 частина квартири. Свідоцтво на право на спадщину на 2/3 частини даної квартири, спадкоємцем якої є відповідач - [PERSON], не видавалося. Як вказує позивач, квартира складається з чотирьох кімнат загальною площею 87,5 кв.м., з яких 58 кв.м. житлова площа. На даний час за даною адресою зареєстровані проживаючими вона та її повнолітній син [PERSON], [INFO], та відповідач. Проте позивач з сином не мають можливості постійно проживати та користуватись належною [PERSON] 1/3 частиною квартири по причині умисної зміни замка відповідачем на вхідних дверях квартири та не надання цього ключа позивачу в користування. Вважає, що відповідач протиправно позбавляє її права користуватися своєю власністю шляхом створення даної перешкоди. Добровільно усунути перешкоду в користуванні позивачем 1/3 частини квартири відповідач не бажає, в звязку з чим вона змушена звернутися до суду. Позивач в судовому засіданні підтримала позов, просила його задовольнити. Пояснила, що [PERSON] приватизував квартиру [ADDRESS] в 1980 року. В 1997 році вона зареєструвала шлюб [PERSON], але проживала разом зі своїми сином та донькою в даній квартирі ще з 1995 року. 11.08.2010 року [PERSON] помер через тяжку хворобу, після чого вона періодично стала проживати у своєї доньки, а через рік після смерті чоловіка в квартиру заселилась донька померлого відповідач у справі, змінивши замок на вхідних дверях. На неодноразові звернення новий ключ від вхідних дверей відповідач так і не дала. Вказала, що з відповідачем вони часто конфліктують, тому не можуть проживати разом. Відповідач заперечила проти позову, просила відмовити в його задоволенні та пояснила, що на дану чотирьохкімнатну квартиру її батько [PERSON] отримав ордер в 80 роках, коли працював на ВТІНТі, оскільки на той час мав сімю в складі дружини та двох неповнолітніх дітей: відповідача та її брата. Оскільки на час приватизації квартири батьки розлучилися, батько одружився з іншою жінкою з м. Харкова, яка мала також двох неповнолітніх дітей, щоб не втратити право приватизації саме чотирьохкімнатної квартири. На той час відповідач з братом проживали з матірю, але з батьком продовжували спілкуватися. Згодом батько знову розлучився та став спілкуватися з позивачем, з якою потім уклав шлюб. В 2005 році за пропозицією батька відповідач була прописана в даній квартирі, а проживала у чоловіка. Як зазначила відповідач, її батько [PERSON] проживав за вказаною адресою сам, навіть перебуваючи в шлюбі з [PERSON], періодично ходив за місцем проживання позивача, щоб допомогти по господарству. Комунальні послуги сплачував самостійно, а потім захворів та невдовзі помер. Після смерті батька позивач вивезла з квартири все, що могла, зокрема всі меблі, вирізала навіть батареї, поселила в квартиру якихось людей, тривалий час не пускала відповідача та її брата до квартири. Одного разу, пройшовши до квартири разом з поселеними позивачем мешканцями, яким повідомила, що є співвласником квартири, почала проживати в ній з братом та своєю неповнолітньою донькою, оскільки на той час вже розлучилася з чоловіком. Вказала, що неодноразово пропонувала позивачу вирішити спір мирним шляхом, зокрема компенсувати вартість належної їй 1/3 частини квартири в сумі, що еквівалентна 5000 доларів США, визначеної із встановленої вартості квартир по м. Валки, або в замін викупити їй відокремлену однокімнатну квартиру в цьому ж будинку на першому поверсі, що відповідає розміру 1/3 частини спірної квартири, в якій вже виведено окремо та належним чином оформлено воду, газ і світло, що на сьогоднішній день потребує великих затрат. Крім того, пропонувала позивачу виділити їй на праві користування кімнату № 10 згідно технічного плану разом з доплатою в рахунок компенсації за квадратні метри, яких не хватає для рівноцінного поділу, або з поділом шляхом перегородки кімнати № 9 таким чином, щоб у неї був доступ до балкону. Проте позивач категорично не погоджується із запропонованими нею варіантами. На думку відповідача, варіант користування квартирою, який пропонує позивач порушує її права, як власника 2/3 частини квартири, оскільки кімната № 9 за своєю площею не відповідає належній позивачу 1/3 частині квартири та буде порушувати її право користуватися, а також її брата та неповнолітньої доньки, так як в даному випадку вони будуть позбавлені можливості користуватися єдиним в квартирі балконом і потрапляти до кімнат №№ 7, 8, оскільки їм необхідно буде проходити через кімнату № 9, що буде створювати дискомфорт для співіснування. Заслухавши пояснення сторін, допитавши свідків, дослідивши надані докази, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що позивачу - [PERSON] належить 1/3 частина квартири [ADDRESS], що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за законом серії НАН № 486089, посвідченого 18.07.2015 року державним нотаріусом Валківської державної нотаріальної контори Харківської області [PERSON], спадкова справа № 22 за 2011 рік, та зареєстрованого в реєстрі за № 1120. Відповідачу - [PERSON] належить 2/3 частини квартири [ADDRESS], що слідує з свідоцтва про право на спадщину за законом серії НАІ № 998020, посвідченого 06.07.2016 року державним нотаріусом Валківської державної нотаріальної контори Харківської області [PERSON], спадкова справа № 22 за 2011 рік, та зареєстрованого в реєстрі за № 1134. Зазначене спадкове майно сторони одержали після смерті [PERSON], який помер 11.08.2010 року. При цьому донька спадкодавця [PERSON] отримала право на 2/3 частки у спадщині, в тому числі з урахуванням 1/3 частки у спадщині, від якої на її користь відмовився син спадкодавця [PERSON], що підтверджується інформацією Валківської державної нотаріальної контори Харківської області № 718/02.14 від 13.05.2016 року. Як зазначила відповідач, вона тривалий час не мала можливості оформити спадкові права, оскільки позивач відмовлялася надавати правовстановлюючі документи. Згідно наданого відповідачем та дослідженого в судовому засіданні технічного паспорту на квартиру [ADDRESS], складеного КП «Валківське бюро технічної інвентаризації», власниками квартири значаться сторони у справі: а саме [PERSON] 1/3 частини, а [PERSON] 2/3 частини квартири. Як вбачається із акту, складеного 26.08.2016 року комісією в складі голови ОСББ «Першотравневе» та мешканців будинку № 11 по вул. 1-го Травня в м. Валки Харківської області, [PERSON] проживає та зареєстрована в квартирі № 12 з донькою [PERSON], [INFO], на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом на 2/3 частини квартири. Також згідно свідоцтва про право на спадщину за законом на 1/3 частини квартири зареєстрована [PERSON], але в даній квартирі фактично не проживає з 2001 року, про що свідчить відсутність її особистих речей та підтвердження сусідів. Вказані обставини підтвердила в судовому засіданні свідок [PERSON] донька позивача та зазначила, що мати проживає разом з нею в житловому будинку, що належить їй на праві приватної власності. Інші обставини спору їй не відомі. Свідок [PERSON] син позивача вказав, що дійсно прописаний в спірній квартирі, але фактично проживає в житловому будинку, що належить батькам дружини, разом зі своєю сімєю. Відповідно до\~ч.1 ст.356 ЦК України\~власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Отже, квартира [ADDRESS], є спільною частковою власністю сторін у справі, а сторони у справі - співвласниками даної квартири. Згідно до ч.1\~ст.319 ЦК України\~власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Ч.4 ст.41 Конституції України,\~ч.1 ст.321 ЦК України\~передбачено непорушність права власності, зокрема, що ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності або обмежений у його здійсненні. В свою чергу відповідно до ст.1 першого Протоколу до\~Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Відповідно до практики Європейського суду з прав людини під майном також розуміються майнові права. Таким чином, враховуючи викладені сторонами обставини, суд вважає, що право користування відповідачем спірною квартирою підлягає захистові відповідно до змісту вказаної конвенції. Відповідно до\~ст.358 ЦК України\~право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Проте, протягом судового розгляду справи сторони не надали доказів, які б свідчили, що вони досягли домовленості про порядок користування квартирою між ними. З метою всебічного і повного зясування обставин справи судом неодноразово в порядку ст.10 ЦПК України розяснювались сторонам належні їм права і обовязки щодо необхідності вчинення відповідних процесуальних дій, оскільки вирішення справи потребує спеціальних знань в області архітектури та будівництва. Відповідно до п.1\~ст.321 ЦК України\~право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Неприпустимість порушення права особи на житло була констатована Європейським судом з прав людини від 16 травня 2013 року в справі "Максименко та Герасименко проти України" за заявою № 49317/07. Зважаючи на те, що кімнати, які б припадали на ідеальну долю власності позивача в даній квартирі відсутні, а запропонований позивачем порядок користування квартирою може суттєво порушувати права та інтереси іншого співвласника відповідача у справі, суд позбавлений можливості дійти висновку про обґрунтованість заявленого позову про встановлення порядку користування та вважає, що порядок користування квартирою, про встановлення якого позивач просить в позовній заяві, порушує права та інтереси відповідача, тому заявлені вимоги задоволенню не підлягають. В зв'язку з відмовою у задоволенні вимог про встановленого порядку користування квартирою, не підлягають задоволенню позовні вимоги про усунення перешкод у користуванні правом власності, оскільки є похідними від вимог про встановлення порядку користування. За таких обставин у відповідності до положень ст.88 ЦПК України не підлягають задоволенню вимоги позивача щодо стягнення з відповідача на її користь сплаченого у справі судового збору. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed