Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-27 00:00:00

У листопаді 2014 року позивачі звернулася до суду з вищезазначеною позовною заявою. В обґрунтування своїх позовних вимог у позовній заяві та в ході судового засідання позивачі просили суд зобов?язати відповідачів здійснити дії на передачу позивачам у спільну сумісну власність приватну власність кімнату [ADDRESS] У судове засідання представник позивачів не з?явився, суду надав заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підстримує в повному обсязі. Представники відповідачів у судове засідання не з'явилися, про час і місце його проведення повідомлялися належним чином, причину неявки суду не повідомили. Суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України. Суд, вивчивши матеріали справи та надані докази, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що згідно з ордером на житлову площу у гуртожитку комунальної власності територіальної громади м. Дніпропетровська серія УП№190 від 20.08.2013р. позивачі - [PERSON], [PERSON] мають право займати житлову площу в гуртожитку за адресою: [ADDRESS] постійно. Зазначений ордер видано на підставі розпорядження відповідача № 660 від 12.08.2013 року. Раніше позивачами використовувався ордер № 42 від 26.12.2005р. але, оскільки у ньому є сліди втручання у запит, то позивачі були вимушені обміняти його на вищезазний ордер. Іншого житла, ані на праві приватної власності, ані на праві користування в позивачів не має. Площа спірної кімнати складає 12,3 кв.м. Позивачі мешкають у ній на постійній основі вже понад 8 років. Відповідно до ч. 1 ст. 2 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» До об'єктів приватизації належать квартири багатоквартирних будинків, одноквартирні будинки, житлові приміщення у гуртожитках (житлові кімнати, житлові блоки (секції), кімнати у квартирах та одноквартирних будинках, де мешкають два і більше наймачів які використовуються громадянами на умовах найму. Згідно з ч. 1 ст.1 та ст. 4 Закону України «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків» Сфера дії цього Закону поширюється на громадян, у тому числі військовослужбовців і працівників Національної гвардії України, Служби безпеки України, Державної прикордонної служби України, Збройних Сил України та інших утворених відповідно до законів України військових формувань, осіб рядового і начальницького складу та працівників Міністерства внутрішніх справ України, Державної кримінально-виконавчої служби України, Державної служби спеціального зв'язку та захисту інформації України, осіб рядового і начальницького складу служби цивільного захисту, рятувальників та членів їхніх сімей, які не мають власного житла, більше п'яти років на законних підставах зареєстровані за місцем проживання у гуртожитках та фактично проживають у них. Громадяни, на яких поширюється дія Цього Закону, мають право на приватизацію житлових приміщень у гуртожитках, які перебувають у власності територіальних громад і можуть бути приватизовані відповідно до закону. Приватизація житлових приміщень у гуртожитках здійснюється відповідно до Закону України "Про Приватизацію державного житлового фонду" з урахуванням особливостей, визначених цим Законом. Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях, враховуючи положення ст.ст. 58, 59 ЦПК України про належність та допустимість доказів. Відповідно до ст. 11 ЦПК суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. На підставі викладеного,

Outcome: approved