Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-22 00:00:00

Позивач звернулася до суду з зазначеним позовом, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що 12.04.2014 року близько 00-30 год., на 330 км автодороги Київ-Харків сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля «ГАЗ 330232» д.н.з. [NUMBER] під керуванням [PERSON], який скоїв наїзд на пішохода [PERSON], внаслідок чого потерпілий загинув. Постановою слідчого ВР ДТП Полтавського РВ УМВС України в Полтавській області за даним фактом кримінальне провадження №12014170000000122 закрито у зв'язку з відсутністю у діях [PERSON] складу злочину. ДТП сталася під час виконання [PERSON] трудових обов'язків у ПАТ «СМУ 24», яке є власником автомобіля «ГАЗ 330232» д.н.з. [NUMBER], є ПАТ «СМУ 24». Відповідальність власника була застрахована у НАСК «Оранта». Внаслідок загибелі [PERSON] його матері - [PERSON] та рідній сестрі - [PERSON] заподіяна моральна шкода, яка полягає у душевних стражданнях з приводу загибелі близької людини, яку вони оцінюють у 30 000 грн. та 20 000 грн. відповідно. Окрім того, [PERSON] перебувала на утриманні сина, тому просила стягнути з відповідачів матеріальну шкоду у зв'язку з втратою годувальника, а також витрати на встановлення надгробного пам'ятника. До початку судового розгляду позивачі збільшили розмір позовних вимог та просили стягнути солідарно з відповідачів на їхню користь: [PERSON] - матеріальну шкоду у зв'язку з втратою годувальника у розмірі 1 мінімальної заробітної плати щомісячно і довічно, 36 376 грн. витрат на встановлення надгробного пам'ятника та 30 000 грн. на відшкодування моральної шкоди; [PERSON] - 20 000 грн. на відшкодування моральної шкоди. Представник співвідповідача - ПАТ «СМУ 24» позов не визнав повністю, посилаючись на те, що позивачем [PERSON] не надано доказів перебування її на утриманні сина, який на момент смерті не працював. Вважають, що витрати на спорудження надгробного пам'ятника є завищеними та не відповідають встановленим законодавством граничним нормам, а також є передчасними, оскільки не понесені фактично. Також вважають безпідставними вимоги про відшкодування моральної шкоди, оскільки [PERSON] на її відшкодування вже передано [PERSON] 5 000 грн.; сестра [PERSON] не входить до кола осіб, які мають право на відшкодування моральної шкоди. Представник співвідповідача - НАСК «Оранта» позов не визнав повністю, посилаючись на те, що у даному випадку вимоги до страховика є безпідставними, оскільки дії застрахованої особи були правомірними і він не несе цивільно-правової відповідальності, яка є предметом договору страхування у даному випадку. Також надав заперечення, аналогічні в іншій частині тим, що були надані ПАТ «СМУ 24». Третя особа - [PERSON] - у судове засідання не з'явився, надавши заяву, у якій просив розглядати справу без його участі, проти задоволення позову заперечує. Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги задоволенню не підлягають з таких підстав. Встановлено, що 12.04.2014 року близько 00-30 год., на 330 км автодороги Київ-Харків сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля «ГАЗ 330232» д.н.з. [NUMBER] під керуванням [PERSON], який скоїв наїзд на пішохода [PERSON], внаслідок чого потерпілий загинув. Постановою слідчого ВР ДТП Полтавського РВ УМВС України в Полтавській області від 28.05.2014 року за даним фактом кримінальне провадження №12014170000000122 закрито у зв'язку з відсутністю у діях [PERSON] складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК україни(а.с.78-79). [PERSON] на момент скоєння ДТП перебував у трудових відносинах із ПАТ «СМУ 24», яке є власником автомобіля «ГАЗ 330232» д.н.з. [NUMBER](а.с.105,106 ). Згідно з Договором страхування, укладеного між ПАТ «СМУ 24» та НАСК «Оранта», та оформленого Полісом обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АС/7560140 від 13.11.2013 року, забезпеченим транспортним засобом є автомобіль «ГАЗ 330232» д.н.з. [NUMBER](а.с.102). Згідно зі ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до п. 22.1 ст. 22 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи Згідно п. 32.1 ст. 32 вказаного Закону, відповідно до цього Закону страховик або МТСБУ не відшкодовує шкоду, заподіяну при експлуатації забезпеченого транспортного засобу, але за спричинення якої не виникає цивільно-правової відповідальності відповідно до закону. Оскільки кримінальне провадження за даним фактом закрите у зв'язку з відсутністю у діях водія складу кримінального правопорушення, тому у у ПАТ «СМУ 24» не виникло цивільно-правової відповідальності відповідно до закону. За таких обставин Закон України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» застовуватися не може, тому НАСК «Оранта» не є належним відповідачем у даній справі. За загальними правилом ч. 2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується власником (володільцем) цього джерела. Згідно з ч. 1 ст. 1200 ЦК України у разі смерті потерпілого право на відшкодування шкоди мають непрацездатні особи, які були на його утриманні або мали на день його смерті право на одержання від нього утримання, а також дитина потерпілого, народжена після його смерті Відповідно до положень ст. 1201 ЦК України особа, яка завдала шкоди смертю потерпілого, зобов'язана відшкодувати особі, яка зробила необхідні витрати на поховання та на спорудження надгробного пам'ятника, ці витрати. Позивачем [PERSON] не надано доказів перебування її на утриманні померлого [PERSON], а також понесення витрат на встановлення надгробного пам'ятника, тому позов у цій частині задоволенню не підлягає; наданий суду рахунок від 11.02.2015 року (а.с.46) не є належним доказом понесення таких витрат. Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 1167 ЦК України моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала, якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки. Відповідно до ч. 2 ст. 1168 ЦК України моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім'єю. Частиною 5 ст. 1187 ЦК України передбачено, що особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Згідно зі ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. У пп. 3, 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» (зі змінами та доповненнями) роз'яснено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. За змістом ст. 1193 ЦК України якщо груба необережність потерпілого сприяла виникненню або збільшенню шкоди, то залежно від ступеня вини потерпілого (а в разі вини особи, яка завдала шкоди, - також залежно від ступеня її вини) розмір відшкодування зменшується, якщо інше не встановлено законом. Суд може зменшити розмір відшкодування шкоди, завданої фізичною особою, залежно від її матеріального становища, крім випадків, коли шкоди завдано вчиненням злочину. Пленумом Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у пункті 7 постанови від 01 березня 2013 року № 4 "Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки" роз'яснено, що при завданні шкоди джерелом підвищеної небезпеки на особу, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, не може бути покладено обов'язок з її відшкодування, якщо вона виникла внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого (частина п'ята статті 1187 ЦК). Під непереборною силою слід розуміти, зокрема, надзвичайні або невідворотні за даних умов події (пункт 1 частини першої статті 263 ЦК), тобто ті, які мають зовнішній характер. Під умислом потерпілого слід розуміти, зокрема, таку його протиправну поведінку, коли потерпілий не лише передбачає, але і бажає або свідомо допускає настання шкідливого результату (наприклад, суїцид). Якщо груба необережність потерпілого сприяла виникненню або збільшенню шкоди, то залежно від ступеня вини потерпілого, якщо інше не встановлено законом, розмір відшкодування з особи, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, має бути зменшено (але не може бути повністю відмовлено у відшкодуванні шкоди). Таким чином, суд приходить до висновку про те, що внаслідок смерті сина позивачу [PERSON] спричинена моральна шкоду, яка полягає у моральних стражданнях та переживаннях з приводу втрати близької людини. Розумним та обґрунтованим у даному випадку, суд вважає розмір моральної шкоди у 5 000 грн. При цьому суд враховує, що ДТП сталася з вини самого пішохода [PERSON], який грубо порушив Правила дорожнього руху, а також знаходився у стані тяжкого ступеня алкогольного сп'яніння, тобто у даному випадку груба необережність потерпілого сприяла виникненню ДТП. Разом з тим, суд бере до уваги те, що 14.04.2014 року [PERSON] передав [PERSON] 5 000 грн. «матеріальної допомоги», які, згідно з поясненнями представника ПАТ «СМУ24» передані у рахунок відшкодування їй моральної шкоди. Враховуючи, що доказів, які б спростували це твердження ні позивачем [PERSON], ні її представником не надано, тому позов у цій частині задоволенню не підлягає за безпідставністю. Позовні вимоги [PERSON] щодо стягнення на її користь 20 000 грн. моральної шкоди задоволенню не підлягають, оскільки вона не входить до кола осіб, визначених ч. 2 ст. 1168 ЦК України, які мають право на відшкодування моральної шкоди. Питання щодо судових витрат суд вирішує відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed