Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-27 00:00:00

1.Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача. Відповідно до наказу директора Обласної бази спеціального медичного постачання№40-к «Про звільнення з посади» від 22.05.2020 року з 22.05.2020 року згідно п.2 ст.40 КЗпП України [PERSON] було звільнено з посади заступника директора Обласної бази спеціального медичного постачання внаслідок недостатньої кваліфікації (недостатній рівень освіти) та бухгалтерію Обласної бази спеціального медичного постачання зобов`язано виплатити останньому заробітну плату за відпрацьований час та компенсацію за 26 календарних днів невикористаної відпустки, а секретарю-друкарці [PERSON] доручено внести записи до трудової книжки та вручити йому під підпис. Вважає прийнятий щодо нього наказ про звільнення незаконним та таким, що підлягає скасуванню, поновити його на роботі та виплачено середній заробіток за час вимушеного прогулу. Обґрунтовуючи незаконність свого звільнення, зазначив, що згідно рішення Хмельницької обласної ради від 04.04.2001 року з 05.04.2001 року його було призначено на посаду керуючого Хмельницькою обласною базою спеціального медичного постачання. На виконання вказаного рішення Управлінням охорони здоров`я Хмельницької обласної державної адміністрації видано наказ №133/2 від 07.04.2001 року, яким з 08.04.2001 року його було призначено на посаду керуючого Хмельницької обласної бази спеціального медичного постачання. Згідно трудової книжки у період з 08.04.2001 року по 25.06.2015 року він працював на посаді директора Обласної бази спеціального медичного постачання. З цей час згідно трудової книжки його було неодноразово нагороджено грамотами. У період з 01.07.2015 року по 16.07.2015 року працював на посаді т.в.о. директора Обласної бази спеціального медичного постачання та був звільнений з вказаної посади за власним бажанням. З 17.07.2015 року його було прийнято на посаду заступника директора Обласної бази спеціального медичного постачання. Згідно розпорядження Хмельницької обласної ради від 02.01.2018 року №1/2018-0 та розпорядження Хмельницької обласної ради від 20.12.2018 року №229/2018-0 з 02.01.2018 року до призначення директора Обласної бази спеціального медичного постачання на нього тимчасово покладались обов`язки директора Обласної бази спеціального медичного постачання. З призначенням [PERSON] на посаду директора Обласної бази спеціального медичного постачання розпорядженням Хмельницької обласної ради від 21.12.2019 року №267/2019-0 з 26.12.2019 року його було увільнено від виконання обов`язків директора Обласної бази спеціального медичного постачання. Однак, продовжував працювати у Обласній базі спеціального медичного постачання на посаді заступника директора. Підтримуючи свій рівень освіти позивач неодноразово проходив навчання за програмою підвищення кваліфікації спеціалістів у сфері здійснення державних закупівель, на підтвердження чого надаю сертифікат від 08.12.2010 року та сертифікат від 17.10.2013 року. Звертає увагу суду на те, що такий наказ про звільнення було прийнято директором ( [PERSON] ) у період його відпустки без збереження заробітної плати, що вбачається з відповіді на адвокатський запит в листі від 09.06.2020 року Хмельницька обласна рада, що за період з 01.04.2020 року по 30.05.2020 року директор Обласної бази спеціального медичного постачання двічі звертався на адресу Хмельницької обласної ради із заявами про надання відпустки. Вимогами п.4.6. статуту Обласної бази спеціального медичного постачання, який затверджено Головою Хмельницької обласної ради 24.02.2020 року визначено, що у разі тимчасової відсутності директора (відрядження, хвороба, відпустка або інші поважні причини) його обов`язки виконує заступник директора. В наказі №40-к від 22.05.2020 року зазначається, що його видано на підставі рішення кваліфікаційної комісії №1 від 22.05.2020 року. Позивача не було ознайомлено з рішенням кваліфікаційної комісії, не було запрошено на її засідання хоча, це передбачено ст.11 Закону України «Про професійний розвиток працівників». Відповідно до ч.7 ст.11 Закону України «Про професійний розвиток працівників» атестація працівника проводиться тільки в його присутності. В цьому ж наказі зазначається, що його видано на підставі рішення кваліфікаційної комісії №1 від 22.05.2020 року, хоча таким рішенням було рішення кваліфікаційної комісії №29 від 22.05.2020 року. Отже, на думку позивача, у наказі про його звільнення зазначено про існування іншого рішення кваліфікаційної комісії, ніж те згідно якого виявлено його невідповідність займаній посаді. Його не було ознайомлено з рішенням кваліфікаційної комісії №29 від 22.05.2020 року, хоча просив його надати, на підтвердження чого надаю заяву від 22.05.2020 року. Вважає дії зі сторони [PERSON] незаконними, оскільки згідно ч.12 ст.11 Закону України «Про професійний розвиток працівників» рішення атестаційної комісії доводиться до відома працівника та роботодавця протягом трьох днів після його прийняття. В наказі №40-к від 22.05.2020 року зазначається, що відповідність позивача займаній посаді оцінювалась відповідно до вимог «Довідника кваліфікаційних характеристик професій працівників», затвердженого та впроваджених в дію наказом Міністерства охорони здоров`я України від 29.03.2002 року №117 і погоджено наказом Міністерством праці та соціальної політики України. Звертає увагу суду на те, що в оскаржуваному ним наказі не зазначається пункт або стаття «Довідника кваліфікаційних характеристик професій працівників» (випуск 78 «Охорона здоров`я») вимогам якого повинен він відповідати, перебуваючи на посаді заступника директора Обласної бази спеціального медичного постачання. 15.02.2021 року позивачем уточнено позовні вимоги та просить суд визнати незаконним та скасувати протокол засідання атестаційної комісії Обласної бази спеціального медичного постачання від 22.05.2020 року №1/2020 - травень яким позивача визнано таким, що не відповідає кваліфікаційним вимогам на посаду заступника директора, визнати незаконним та скасувати наказ директора Обласної бази спеціального медичного постачання від 22.05.2020 року №40-к «Про звільнення з посади», яким з 22.05.2020 року згідно п.2 ст.40 КЗпП України позивача було звільнено посади заступника директора Обласної бази спеціального медичного постачання внаслідок недостатньої кваліфікації (недостатній рівень освіти), поновити його на роботі на посаді заступника директора Обласної бази спеціального медичного постачанняз 22.05.2020 року, стягнути з Обласної бази спеціального медичного постачанняна його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу з 22.05.2020 року по дату прийняття судом рішення по справі. Позивач та представник у судове засідання з`явилися, позов підтримали, надали суду пояснення що відповідають змісту позовних вимог. Представник відповідача заперечував проти позову, надав суду пояснення щодо обґрунтованості звільнення позивача. 2.Заяви, клопотання, інші процесуальні дії у справі. Ухвалою суду від 23 червня 2020 року відкрито провадження у справі та призначено в порядку спрощеного провадження на 10 вересня 2020 року. 25 серпня 2020 року представником відповідача подано витребувані судом документи для дослідження у судовому засіданні. 10 вересня 2020 року представником позивача подано до суду додаткові пояснення. 3.Фактичні обставини, встановлені судом та зміст спірних правовідносин. Згідно рішення Хмельницької обласної ради від 04.04.2001 року з 05.04.2001 року [PERSON] було призначено на посаду керуючого Хмельницькою обласною базою спеціального медичного постачання. На виконання вказаного рішення Управлінням охорони здоров`я Хмельницької обласної державної адміністрації видано наказ №133/2 від 07.04.2001 року, яким з 08.04.2001 року позивача було призначено на посаду керуючого Хмельницької обласної бази спеціального медичного постачання. Даними трудової книжки підтверджується у період з 08.04.2001 року по 25.06.2015 року позивач працював на посаді директора Обласної бази спеціального медичного постачання. У період з 01.07.2015 року по 16.07.2015 року працював на посаді т.в.о. директора Обласної бази спеціального медичного постачання та був звільнений з вказаної посади за власним бажанням. Згідно розпорядження Хмельницької обласної ради від 02.01.2018 року №1/2018-0 та розпорядження Хмельницької обласної ради від 20.12.2018 року №229/2018-0 з 02.01.2018 року до призначення директора Обласної бази спеціального медичного постачання на [PERSON] тимчасово покладались обов`язки директора Обласної бази спеціального медичного постачання. Розпорядженням Хмельницької обласної ради від 21.12.2019 року №267/2019-0 з 26.12.2019 року позивача було увільнено від виконання обов`язків директора Обласної бази спеціального медичного постачання та продовжував працювати на посаді заступника директора. Позивач обіймав посаду заступника директора обласної бази з 17.07.2015 року та одночасно з 02.01.18 року по 21.12.19 року тимчасово виконував обов`язки директора цієї обласної бази. Рішенням атестаційної комісії від 22.05.2020 року позивача визнано таким, що не відповідає кваліфікаційним вимогам на посаду заступника директора бази у зв`язку із відсутністю вищої освіти. Рекомендовано директору бази звільнити позивача за п.2 ст.40 КЗпП України, або за ст.7 КЗпП. Відповідно до наказу директора Обласної бази спеціального медичного постачання№40-к «Про звільнення з посади» від 22.05.2020 року з 22.05.2020 року згідно п.2 ст.40 КЗпП України [PERSON] звільнено з посади заступника директора Обласної бази спеціального медичного постачання внаслідок недостатньої кваліфікації (недостатній рівень освіти) та бухгалтерію Обласної бази спеціального медичного постачання зобов`язано виплатити останньому заробітну плату за відпрацьований час та компенсацію за 26 календарних днів невикористаної відпустки, а секретарю-друкарці [PERSON] доручено внести записи до трудової книжки та вручити йому під підпис. 4.Мотивована оцінка аргументів сторін, порушення прав. Суд при вирішенні зазначеного спору вважає звільнення [PERSON] правильним тобто розірвання трудового договору за п. 2 ч. 1 ст. 40 КЗпП так, як воно проведено на підставі фактичних даних, які підтверджують, що внаслідок недостатньої кваліфікації заступник директора не може належним чином виконувати покладені на нього трудові обов`язки. Судом встановлено факт невідповідності позивача займаній посаді через недостатню кваліфікацію. При цьому суд врахував, що згідно з п. 21 постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 1992 р. N 9 ( v0009700-92 ) "Про практику розгляду судами трудових спорів" рішення атестаційної комісії про невідповідність працівника займаній посаді є лише одним із таких доказів, який підлягає перевірці й оцінці судом у сукупності з іншими доказами. Зазначені обставини, крім матеріалів атестаційної комісії, підтверджується наступними аргументами. З наданих відповідачем доказів вбачається, що позивач не успішно виконував у повному обсязі покладені на нього завдання та обов`язки, зокрема: - відсутністю підвищення рівня своєї кваліфікації після 17.10.13 року, хоча відповідно Закону «Про професійний розвиток працівників» від 12.01.12 року та посадової інструкції від 17.07.15 року він зобов`язаний таке робити; - всупереч вимог Закону «Про професійний розвиток працівників» від 12.01.12 року позивач з 17.07.15 року не організував виконання цього закону, не розробив механізм атестації працівників обласної бази, така атестація не проводилася, хоча відповідно до посадової інструкції від 17.07.15 року, заступник директора обласної бази організовує виконання Законів України, Указів Президента України, постанов КМУ, наказів та розпоряджень МОЗ України, обласної ради, обласної державної адміністрації, Департаменту охорони здоров`я Хмельницької ОДА, що стосується роботи закладу; - розділом II Глави 10 «Засвідчення копій та витягів службових документів» Правил організації діловодства та архівного зберігання документів у державних органах, органах місцевого самоврядування, на підприємствах, в установах і організаціях, (затв. наказом Міністерства юстиції України від 18 червня 2015 року № 1000/5) встановлено, що порядок виготовлення, засвідчення та видавання копій документів визначається інструкцією з діловодства установи. Позивач, як заступник директора обласної бази, у супереч своїм посадовим обов`язкам не організував виконання цього нормативного акту щодо порядку виготовлення та видання копій документів, що в подальшому потягнуло за собою неправомірне посвідчення відповідних копій документів. Так, при наявності на робочому місці директора обласної бази, відсутності зареєстрованої у книзі вхідної кореспонденції заяви [PERSON] про видачу їй копії наказу №26 від 24.04.20 року, не будучи уповноваженою особою, не знаючи порядку виготовлення та видання копії документів позивач незаконно видав їй копію даного наказу, який оформив з порушенням вимог Указу Президії Верховної Ради СРСР «Про порядок видачі і засвідчення підприємствами, установами й організаціями копій документів, що стосуються прав громадян» від 4 серпня 1983 р. (діючого в Україні відповідно до статті 3 Закону України „Про правонаступництво України»), пункт 8 розділу 10 Правил організації діловодства та архівного зберігання документів у державних органах, органах місцевого самоврядування, на підприємствах, в установах і організаціях (затв. наказом Мінюстиції України від 18 червня 2015 року № 1000/5), пункту 72 Інструкції з діловодства в обласній базі спеціального медичного постачання від 30.12.16 року. Видана копія наказу №26 від 24.04.20 року за її змістом не відповідає оригіналу. Відсутність зареєстрованої заяви [PERSON] в Книзі вхідної кореспонденції на видачу їй копії наказу підтверджується довідкою від 11.08.20 року; - при виході у відпустку заступник директора бази - т.в.о. директора бази наказом №31-к від 07.06.19 року незаконно призначив тимчасово виконуючою обов`язки директора бази [PERSON] , яка є матеріально відповідальною особою (завідуюча складом №1); - відсутність належних професійних знань у директора [PERSON] стало результатом прийняття на роботу своєї дружини [PERSON] на 0,5 ставки бухгалтера, згодом вантажника, а згодом за сумісництвом вантажника та бухгалтера; - посадовою інструкцією від 02.01.20 року передбачено обов`язок заступника директора обласної бази організовувати виконання наказів, розпоряджень, доручень директора обласної бази, виконання Законів України, Указів Президента України, постанов КМУ, наказів та розпоряджень МОЗ України, обласної ради, обласної державної адміністрації, Департаменту охорони здоров`я Хмельницької ОДА, що стосується роботи закладу. Однак позивач не виконав накази директора обласної бази про проведення інвентаризації матеріальних цінностей аптечного складу №1 (завідуюча складом Шиндировська С.П.) за №26 від 24.04.20 року та №26/1 від 30.04.20 року. Так, до початку проведення інвентаризації позивач не провів необхідних підготовчих робіт, як це передбачено Положенням про інвентаризацію активів та зобов`язань (наказ Міністерства фінансів України від 02.09.14 року за №879), а саме не відібрав у [PERSON] розписки про те, що всі видаткові та прибуткові документи на матеріальні цінності здано в бухгалтерську службу і всі матеріальні цінності оприбутковано, а ті, що вибули, списано, що підтверджується відповідним інвентаризаційним описом. При складанні відповідних документів членами комісії щодо відмови [PERSON] надати Книгу складського обліку та провести перерахунок матеріальних цінностей позивач відмовився їх підписувати, але і не надав директорові обласної бази свої письмові заперечення з цього приводу. Проведення інвентаризації на складі №1 не було завершено у день її початку (24.04.20 року), а перенесено на наступний день. Однак, внаслідок відсутності відповідних знань Положення про інвентаризацію активів та зобов`язань позивач не опломбував приміщення складу №1, що згодом було використано завідуючою аптечним складом як незгода з виявленими у неї недостачею та надлишком відповідних медичних товарів. Дані обставини підтверджуються письмовими поясненнями завідуючої аптечним складом №1 [PERSON] від 28.04.20р., доповідною запискою [PERSON] від 24.04.20р.. З [PERSON] було укладено договір про повну матеріальну відповідальність, її складські приміщення мають окремий вхід. Однак позивач у зв`язку із відсутністю відповідних знань безпідставно орієнтував директора бази про необхідність зміни складу комісії, мотивуючи наявністю між [PERSON] і [PERSON] договору про колективну матеріальну відповідальність. У судовому засіданні позивач пояснив, що оскільки ключі від дверей сховищ ці особи зберігають у одному ящику, тому у них наявна колективна матеріальна відповідальність. Дана обставина підтверджується також копією наданої позивачем його доповідної записки від 28.04.20 року. Проведення засідання атестаційної комісії обласної бази 22.05.20 року щодо позивача підтверджується наказом директора бази, графіком проведення атестації, які були розміщенні на інформаційній дошці оголошень та доведено усно до відома працівників, протоколом засідання комісії №1 від 22.05.20 року. Позивач на засідання комісії не з`явився, про причини неявки на засідання комісії не повідомив ні усно, ні письмово, не заявив про необхідність відкладення засідання для ознайомлення з матеріалами чи необхідності надання документів. Вказані обставини та відмова участі позивача у засіданні комісії також підтверджується показами свідків [PERSON] , [PERSON] . Позивач відмовився 22.05.20 року від ознайомлення та отримання копії наказу про звільнення, повідомлення про вивільнення у зв`язку із невідповідністю займаній посаді, пропозиції на переведення на іншу посаду, що підтверджуються актом від 22.05.20 року Звільнення позивача за п.2 ч.1 ст.40 КЗпП проведено при наявності згоди трудового колективу відповідно до Колективного договору обласної бази. Суд бере до уваги позицію відповідача, що у колективному договорі адміністрація та трудовий колектив сторони не досягли згоди щодо визначення категорії працівників, які підлягають атестації, та періодичність її проведення, а обмежилися лише зазначенням необхідності підвищення кваліфікації та професійного рівня, оскільки не порахували за необхідне визначати окремо категорії працівників, які підлягають атестації, змінювати періодичність її проведення, розширювати категорії працівників, які не підлягають атестації. Разом з цим Положення про проведення атестації було затверджено 27.12.19 року директором бази та уповноваженим представником трудового колективу. Суд приходить до висновку, що представником відповідача наведено факти невідповідності позивача займаній посаді. Також не обгрунтованим на думку суду, є посилання позивача та представника на відсутність посилання на документ (нормативний акт) вимогам якого повинна відповідати позивач, перебуваючи на посаді завідувача аптечним складом №1 а також, не зазначення в наказі яким чином була встановлена невідповідність останньої займаній посаді. Не підлягає до задоволення позовна вимога про визнання недійсним протоколу атестаційної комісії обласної бази спеціального медичного постачання від 22.05.20 року, яким позивача визнано таким, що не відповідає кваліфікаційним вимогам на посаду заступника директора обласної бази з наступних підстав. При вирішенні даної позовної вимоги судом береться до уваги постанова Великої Палати Верховного Суду 27 березня 2019 року у справі № 917/902/18 у якій розглядався спір про скасовування акту про визначення розміру збитків, який затверджувався виконком міської ради. Велика Палата дійшла висновку, що зміст рішення виконкому про затвердження акту комісії по визначенню та відшкодуванню збитків обмежується лише визначенням та обчисленням розміру збитків у встановленому порядку. Суд зазначив, що відшкодування вказаних у акті збитків не може бути примусово відшкодовано на підставі рішення виконкому. Такі збитки відшкодовуються у добровільному порядку або шляхом звернення до суду з відповідним позовом. Таким чином, оскаржуване рішення виконкому про затвердження акту не створює жодних правових наслідків, тому не може порушувати права чи охоронювані законом інтереси особи. Наведене виключає можливість звернення до суду, оскільки відсутнє право, що підлягає судовому захисту. Тому суд вважає, що сам по собі протокол засідання атестаційної комісії не порушує права позивача, що виключає звернення до суду з цього приводу. Позовні вимоги про визнання рішення атестаційної комісії, яке викладене у протоколі засідання атестаційної комісії позивачем не заявлялося. Суд розглядає справу у межах заявлених позовних вимог, підстав для виходу судом за межі заявлених позовних вимог не вбачається, тому у задоволенні цієї позовної вимоги слід відмовити. Суд приходить до висновку, що аргументи позивача про незаконність наказу про звільнення є безпідставними та не знайшли підтвердження у судовому засіданні. На підставі вищевикладеного суд приходить до висновку, що позовні вимоги є безпідставними і не обґрунтованими тому в задоволенні позову слід відмовити. З наданих суду доказів представником відповідача вбачається, що твердження позивача є надуманими та безпідставними та не беруться судом до уваги. Зважаючи, що судом не встановлено порушення прав позивача при звільненні його з роботи тому вважає, що відсутні підстави для його поновлення. 5.Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування. Відповідно до ч.1 ст. 21 Кодексу законів про працю України трудовим договором є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін. Таким чином, з моменту укладення трудового договору, в даному випадку у формі видання наказу про прийняття на роботу, з працівником розпочинаються трудові правовідносини, одним із обов`язкових елементів яких є виконання визначених посадовою інструкцією конкретних функціональних обов`язків. Згідно з положеннями п.2, ч.1, ч. 2 статті 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку виявленої невідповідності працівника займаній посаді або виконуваній роботі внаслідок недостатньої кваліфікації або ставну здоров`я, які перешкоджають продовженню даної роботи. Звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1, 2 і 6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу. В п.1.1. Посадової інструкції заступника директора Обласної бази спеціального медичного постачання [PERSON] від 17.07.2015 року та в п.1.1. Посадової інструкції заступника директора Обласної бази спеціального медичного постачання [PERSON] від 02.01.2020 року зазначається, що на посаду заступника Обласної бази спеціального медичного постачання призначається особа, яка має освіту відповідного рівня та професійного спрямування і стаж за фахом не менше 5 років. Так, згідно п.1.3. статуту Обласної бази спеціального медичного постачання, який затверджено Головою Хмельницької обласної ради 24.02.2020 року Обласна база спеціального медичного постачання є комунальним закладом спеціального призначення для забезпечення зберігання та обслуговування матеріальних цінностей державного матеріального мобілізаційного призначення, а також матеріального резерву на випадок надзвичайних ситуацій. Згідно п.2.1. зазначеного статуту основне завдання Бази - обслуговування матеріальних цінностей державного та обласного резервів, ведення їх обліку, контроль за наявністю, рухом та здійснення операцій із зазначеними матеріальними цінностями; зберігання, реалізація (відпуск), оптова торгівля лікарськими засобами, виробами медичного призначення, медичним обладнанням; провадження господарської діяльності з придбання, зберігання, відпуску наркотичних засобів, психотропних речовин та прекурсорів, тощо. З 01.01.19 року на підставі наказу Міністерства охорони здоров`я за №1977 від 31.10.18 року, набув чинності розділ «Керівники»,п.3, Довідника кваліфікаційних характеристик професій працівників від 29.03.2002 року відповідно до якого встановлена обов`язкова наявність повної вищої освіти у працівника, який займає посаду заступника директора обласної бази. Відповідно до роз`яснень, викладених у пункті 21 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів», при розгляді справ про звільнення за пунктом 2 статті 40 КЗпП України суд може визнати правильним припинення трудового договору в тому разі, якщо встановить, що воно проведено на підставі фактичних даних, які підтверджують, що внаслідок недостатньої кваліфікації або стану здоров`я (стійкого зниження працездатності) працівник не може належно виконувати покладених на нього трудових обов`язків чи їх виконання протипоказано за станом здоров`я або небезпечне для членів трудового колективу чи громадян, яких він обслуговує, і неможливо перевести, за його згодою, на іншу роботу. З цих підстав, зокрема, може бути розірваний трудовий договір з керівником підприємства, установи, організації або підрозділу у зв`язку з нездатністю забезпечити належну дисципліну праці у відповідній структурі. Висновки атестаційної комісії щодо кваліфікації працівника підлягають оцінці у сукупності з іншими доказами по справі. ВС вказав, що суд може визнати звільнення працівника правильним, якщо встановить, що воно здійснене на підставі фактичних даних, які підтверджують, що через недостатню кваліфікацію працівник не може належним чином виконувати покладених на нього трудових обов`язків, а від переведення на іншу роботу відмовився. Висновок суду про недостатність в особи кваліфікації, що перешкоджає належним чином виконувати посадові обов`язки, не може ґрунтуватися лише на матеріалах атестаційної комісії й показаннях свідків за відсутності інших об`єктивних даних щодо недостатньої кваліфікації, якими можуть бути, зокрема документи, звіти, плани, доповідні та інші докази неякісного чи неналежного виконання трудових обов`язків (постанова від 30.05.2018 у справі № 297/3092/15-ц). 6.Судові витрати. Відповідно до вимог ЗУ «Про судовий збір» позивач звільнений від сплати судового збору, а в позові відмовлено тому суд вважає судові витрати по справі компенсувати за рахунок держави.

Outcome: dismissed