Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-11 00:00:00

04.06.2019 позивач, [PERSON] , звернулась у суд із позовом до відповідача, [PERSON] , третя особа Служба у справах дітей Сєвєродонецької міської ради про визначення місця проживання дитини, в якій позивач просить визначити місце проживання малолітнього [PERSON] , [INFO] , разом з матір`ю - [PERSON] . В обгрунтування позовних вимог [PERSON] вказала, що вона перебувала у зареєстрованому шлюбі з 02 липня 2016 року з відповідчаем, від якого вони мають спільного сина - [PERSON] , [INFO] . Син народився з прізвищем [PERSON] , але потім за заявою обох батьків його прізвище було замінено на " [PERSON] ". Шлюб між сторонами розірваний на підставі рішення Сєвєродонецького міського суду № 428/6938/18 від 13 вересня 2018 року. Позивач разом з відповідачем та сином раніше мешкали у м. Харкові, потім у лютому 2017 року переїхали до батьків у м. Сєвєродонецьк. З того часу позивач із сином постійно мешкають у м. Сєвєродонецьк за адресою: [ADDRESS] . З осені 2017 року відповідач припинив надавати дитині кошти на утримання. Аліменти відповідач не сплачує зовсім. З лютого 2017 року відповідач бачив дитину лише один раз у липні 2018 року, жодного разу не подзвонив та не запитав як справи у його дитини, не подарував дитині жодної іграшки чи будь-якої іншої речі. Увесь цей час позивач самостійно утримує дитину, виховує, займається її здоров`ям, розвитком. У зв`язку з тим, що відповідач не надавав жодної матеріальної допомоги на утримання спільної дитини та позивача, єдиним доходом на той час в позивача була соціальна допомога на народження дитини у розмірі 860,00 грн. щомісячно, позивач була вимушена піти працювати, тому з 01 листопада 2017 року і по теперішній час позивач постійно працює та офіційно отримує дохід. Ще при розірванні шлюбу між сторонами була досягнена згода щодо місця мешкання сина разом з позивачем. Крім цього відповідач надавав нотаріально посвідчену заяву про його згоду на реєстрацію малолітнього сина за адресою: [ADDRESS] , разом з матір`ю. Оскільки позивач бажає офіційно оформити місце проживання малолітнього сина, щоб у повній мірі вирішувати всі питання відносно сина, вона вимушена звернутися до суду із позовною заявою. Ухвалою суду від 10.06.2019 провадження у справі було відкрито та призначено підготовче судове засідання. Ухвалою Київського районного суду м. Харкова від 09.08.2019 провадження по справі закрито з підстав відсутності предмету спору між сторонами, оскільки дитина проживає разом з матір`ю та жодних заперечень з боку відповідача щодо проживання дитини з позивачем суду не надано. Постановою Харківського апеляційного суду від 16.09.2019 ухвалу Київського районного суду від 09.08.2019 про закриття провадження скасовано, а справу направлено до суду першої інстанції для розгляду справи по суті. Ухвалою Київського районного суду м. Харкова від 25.09.2019 цивільну справу прийнято до провадження та призначено до розгляду по суті. Позивач у судове засідання не з`явилася, про час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином, причини неяки суду не повідомила. 21.10.2019 до суду від позивача надійшла заява про розгляд справи за її відсутністю, в якій [PERSON] позовні вимоги підтримала та просила задовольнити у повному обсязі. Відповідач у судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, причини неяки суду не повідомив. У матеріалах цивільної справи міститься заява відповідача від 26.06.2019, в якій він зазначає про свою згоду із позовними вимогами та просить розглядати справу за його відсутністю. / а.с. 35/ Представник третьої особи у судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, причини неяки суду не повідомив. 16.08.2019 на адресу суду надійшла заява представника Служби у справах дітей Сєвєродонецької міської ради від 12.08.2019 №348, в якій начальник ССД вказав, що відсутні підстави для надання висновку, оскільки спір між сторонами щодо місця проживання дитини вісутній. Крім того, просив слухати справу за відсутності представника Служби. / а.с. 48, 49 / Відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. За таких обставин суд вважає за можливе розглянути справу без участі сторін та за наявними в справі доказами. Суд, дослідивши матеріали цивільної справи, приходить до наступних висновків. Судом встановлено, що 02.07.2016 [PERSON] та [PERSON] уклали шлюб, що підтверджується свідоцтвом про шлюб [NUMBER] , виданим Київським районним у м. Харкові відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Харківській області, актовий запис №322./ а.с. 11/ Від шлюбу у сторін народився син [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження [NUMBER] , виданим Київським районним у м. Харкові відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Харківській області, актовий запис №393. / а.с. 12/ Син народився з прізвищем [PERSON] , але потім за заявою обох батьків його прізвище було замінено на " [PERSON] ", що підтверджується Витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про внесення до актового запису змін, доповнень № 00021964147 від 25 січня 2019 року. / а.с. 13/ Згідно рішення Сєвєродонецького міського суду № 428/6938/18 від 13 вересня 2018 року шлюб між позивачем та відповідачем розірваний. / а.с. 14/ Згідно довідки № 7550, виданої відділом адміністративних послуг Центру надання адміністративних послуг Сєвєродонецької міської ради від 28 березня 2019 року позивач [PERSON] та малолітній син [PERSON] зареєстровані за адресою: [ADDRESS] . / а.с. 15/ Згідно судового наказу Сєвєродонецького міського суду по справі № 428/6937/18 від 4 червня 2018 року [PERSON] зобов`язаний сплачувати на користь позивача аліменти на утримання сина [PERSON] у розмірі 1/4 частки від всіх видів заробітку щомісячно. / а.с. 16/ Позивач офіційно працевлаштована у м. Сєвєродонецьк у ТОВ «СІЛЬПО-ФУД» на посаді фахівець з персоналу з 01.11.2017, що підтверджується довідкою №1742-УРС/01.01/10 від 27 травня 2019 року, отримує заробітну плату згідно з довідкою про доходи и 004186/СФ від 21 травня 2019 року, Відомостями з Державного реєстру фізичних осіб - платників податків. / а.с. 21-23/ Відповідач надавав нотаріально посвідчену заяву про його згоду на реєстрацію малолітнього сина за адресою: [ADDRESS] , разом з матір`ю, що підтверджується заявою ННВ №437269 від 10 квітня 2018 року. / а.с. 25/ У статті 8 Конституції України закріплено, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права, а норми Конституції України є нормами прямої дії. Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Згідно із частиною сьомою статті 7 СК України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року, передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. За правилами статті 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають окремо і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Відповідно до статті 18 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Згідно статті 141 СК України мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини. Статтею 150 СК України передбачений обов`язок батьків щодо виховання та розвитку дитини. Мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом (стаття 153 СК України). Згідно зі статтею 157 СК України питання про виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Батьки мають право укласти договір щодо здійснення батьківських прав та виконання обов`язків тим з них, хто проживає окремо від дитини. Договір укладається у письмовій формі та підлягає нотаріальному посвідченню. Відповідно до частини першої статті 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Статтею 161 СК України передбачено, що якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Згідно статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб. Згідно прецедентної практики Європейського Суду з прав людини об`єктом статті 8 указаної Конвенції є, в основному, захист людини від будь-якого втручання з боку державних органів. Однак це положення не просто змушує державу утримуватись від такого втручання. Крім цього, насамперед поряд з існуванням негативних зобов`язань, існують позитивні зобов`язання, пов`язані з ефективною повагою до приватного або сімейної життя. Ці зобов`язання можуть включати в себе вжиття заходів, спрямованих на забезпечення поваги до приватного життя навіть у сфері відносин між окремими особами (рішення Європейського Суду з прав людини у справі «М. С. проти України» від 11 липня 2017 року (заява № 2091/13). Ухвалюючи рішення в справі «М. С. проти України» від 11 липня 2017 року (заява № 2091/13), Європейський суд з прав людини наголосив, що в таких справах основне значення має вирішення питання про те, що найкраще відповідає інтересам дитини. На сьогодні існує широкий консенсус, у тому числі в міжнародному праві, на підтримку ідеї про те, що у всіх рішеннях, що стосуються дітей, їх найкращі інтереси повинні мати першочергове значення. При цьому Європейський суд з прав людини зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним. Найкращі інтереси дитини можуть, залежно від їх характеру та серйозності, перевищувати інтереси батьків. Враховуючи вимоги статті 51 Конституції України, статей 3, 9, 18 Конвенції про права дитини, статті 7 СК України, а також положення прецедентної практики Європейського суду з прав людини, при вирішенні справи, зокрема, про визначення місця проживання дитини встановлення обставин, які, на думку суду, забезпечують найкращі інтереси дитини та зазначення указаних обставин у відповідному рішенні є обов`язком суду. Посилання представника Служби у справах дітей Сєвєродонецької міської ради щодо відсутності спору між сторонами щодо місця проживання дитини суд до уваги не бере, оскільки частиною 5 ст.157 Сімейного Кодексу визначено наступне. Той із батьків, з яким за рішенням суду визначено або висновком органів опіки та піклування підтверджено місце проживання дитини, крім того з батьків, до якого застосовуються заходи примусового виконання рішення про встановлення побачення з дитиною та про усунення перешкод у побаченні з дитиною, самостійно вирішує питання тимчасового виїзду за межі України на строк, що не перевищує одного місяця, з метою лікування, навчання, участі дитини в дитячих змаганнях, фестивалях, наукових виставках, учнівських олімпіадах та конкурсах, екологічних, технічних, мистецьких, туристичних, дослідницьких, спортивних заходах, оздоровлення та відпочинку дитини за кордоном, у тому числі у складі організованої групи дітей, та у разі, якщо йому відомо місце проживання іншого з батьків, який не ухиляється та належно виконує батьківські обов`язки, інформує його шляхом надсилання рекомендованого листа про тимчасовий виїзд дитини за межі України, мету виїзду, державу прямування та відповідний часовий проміжок перебування у цій державі. Той із батьків, з яким за рішенням суду визначено або висновком органів опіки та піклування підтверджено місце проживання дитини, самостійно вирішує питання тимчасового виїзду за межі України на строк до одного місяця та більше з метою лікування, навчання, участі дитини в дитячих змаганнях, фестивалях, наукових виставках, учнівських олімпіадах та конкурсах, екологічних, технічних, мистецьких, туристичних, дослідницьких, спортивних заходах, оздоровлення та відпочинку дитини за кордоном, у тому числі у складі організованої групи дітей, у разі: 1) наявності заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за чотири місяці, підтвердженої довідкою про наявність заборгованості зі сплати аліментів; 2) наявності заборгованості зі сплати аліментів, підтвердженої довідкою про наявність заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за три місяці, якщо аліменти сплачуються на утримання дитини з інвалідністю, дитини, яка хворіє на тяжкі перинатальні ураження нервової системи, тяжкі вроджені вади розвитку, рідкісне орфанне захворювання, онкологічні, онкогематологічні захворювання, дитячий церебральний параліч, тяжкі психічні розлади, цукровий діабет I типу (інсулінозалежний), гострі або хронічні захворювання нирок IV ступеня, або на утримання дитини, яка отримала тяжкі травми, потребує трансплантації органа, потребує паліативної допомоги, що підтверджується документом, виданим лікарсько-консультативною комісією лікувально-профілактичного закладу в порядку та за формою, встановленими центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері охорони здоров`я. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, який не ухиляється та належно виконує батьківські обов`язки, не має заборгованості зі сплати аліментів, звертається рекомендованим листом із повідомленням про вручення до того з батьків, з яким проживає дитина, за наданням згоди на виїзд дитини за межі України з метою лікування, навчання, участі дитини в дитячих змаганнях, фестивалях, наукових виставках, учнівських олімпіадах та конкурсах, екологічних, технічних, мистецьких, туристичних, дослідницьких, спортивних заходах, оздоровлення та відпочинку дитини за кордоном, у тому числі в складі організованої групи дітей. У разі ненадання тим із батьків, з яким проживає дитина, нотаріально посвідченої згоди на виїзд дитини за кордон із зазначеною метою, у десятиденний строк з моменту повідомлення про вручення рекомендованого листа, той із батьків, хто проживає окремо від дитини та у якого відсутня заборгованість зі сплати аліментів, має право звернутися до суду із заявою про надання дозволу на виїзд дитини за кордон без згоди другого з батьків. Довідка про наявність заборгованості зі сплати аліментів видається органом державної виконавчої служби, приватним виконавцем у порядку, встановленому законом. Згідно розрахунку від 01.07.2019, виданого державним виконавцем Київського ВДВС м. Харків ГТУЮ у Харківській області Кононенко О.М. станом на 01.07.2019 борг відповідача по сплаті аліментів на утримання малолітнього сина Данііла згідно виконавчого листа №428/6937/18, виданого 14.06.2018 Сєвєродонецьким міським судом Луганської області, складає 27084,25 грн. / а.с. 39-40/ Як вбачається з позовної заяви підставою заявлених вимог є маніпулювання правами з боку відповідача у питанні місця проживання дитини, відсутність згоди між батьками у визначенні місця проживання сина разом з матір`ю та перешкоди з боку відповідача в реалізації прав позивача як матері дитини в частині виховання. Відповідно до ст.157 Сімейного кодексу України позивач в результаті розгляду цього спору самостійно бажає вирішувати питання тимчасового виїзду за межі України, оскільки у рішенні Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 13.09.2018 у справі №428/6938/18 про розірвання шлюбу не визначено місце проживання малолітнього [PERSON] , [INFO] , разом з матір`ю - [PERSON] , хоча і зазначено, що між батьками існує домовленість щодо місця проживання дитини. Повно та всебічно дослідивши обставини справи, перевіривши їх доказами, які оцінено на предмет належності, допустимості, достовірності, достатності та взаємного зв`язку, встановивши, що малолітній син сторін постійно проживає з матір`ю, остання приділяє більше уваги вихованню дитини й більш відповідально ставиться до виконання своїх батьківських обов`язків, дитина перебуває на повному утриманні та вихованні матері, та врахувавши, що відповідач визнав позовні вимоги, суд приходить до висновку про визначення місця проживання малолітнього [PERSON] , [INFO] , з матір`ю, що забезпечить якнайкращі інтереси дитини, а тому позовні вимоги підлягають задоволенню. Також судом встановлено, що відсутні виняткові обставини для розлучення малолітньої дитини з матір`ю. Згідно ч. 1 ст. 141 ЦПК України, суд стягує з відповідача на користь позивача судові витрати по оплаті судового збору в розмірі 768 грн. 40 коп. за позовну вимогу про визначення місця проживання дитини. Зважаючи на вищевикладене, відповідно до ст. ст. 12, 76, 206,263-265, 280 ЦПК України, ст.ст. 141, 150, 157, 161 Сімейного Кодексу України, суд, -

Outcome: approved