Jurisdiction: civil
Date: 2018-06-14 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просив стягнути заборгованість у сумі 116993,59 грн., мотивуючи порушенням відповідачем зобов'язань за кредитним договором б/н від 14.12.2009 р. Відповідачем надано письмову заяву, в якій він просить розглянути справу без його участі та застосувати строк позовної давності, відмовивши позивачу у задоволенні позову. Відповідно до ст.7 ч.13 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться. Судом встановлено, що 14 грудня 2009 р. між сторонами був укладений кредитний договір б/н, відповідно до якої відповідач отримав кредит у розмірі 500 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом щомісячно. Станом на 28.02.2018 р. відповідачем зобов'язання в повному обсязі не були виконані, в результаті чого виникла заборгованість перед позивачем у сумі 116993,59 грн., яка складається з заборгованості за кредитом - 3229,83 грн., заборгованості по процентам за користування кредитом - 113763,76 грн. Відмовляючи у задоволенні позову, суд виходить з наступного. Частиною 4 ст. 267 ЦК України встановлено, що сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. При цьому відповідно до ч. 1 і ч. 5 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. Тобто перебіг позовної давності починається незалежно від закінчення дії договору саме з того моменту, з якого боржник перестав виконувати свої зобов'язання за договором. Такий висновок повністю кореспондується з позицією ВСУ щодо застосування позовної давності при стягненні заборгованості за кредитними договорами з графіками погашення (тобто з визначеним строком виконання кожного окремого зобов'язання) окремо для кожного платежу згідно графіку, та відповідає практиці Верховного Суду (постанова від 14 березня 2018 р. у провадженні №61-1792св18). Ст.257 ЦК України встановлює загальну позовну давність в три роки. З наданого позивачем розрахунку заборгованості вбачається, що прострочена заборгованість у відповідача виникла з 31 липня 2013 р. (колонка «залишок простроченої заборгованості за наданим кредитом» - а.с.7), останній платіж відповідачем був здійснений 12 червня 2014 р. (колонка "сума погашення за наданим кредитом" - а.с.7 зв.), і не переривав сплив строку позовної давності. Таким чином, позовна давність сплила 13 червня 2017 р. Відповідачем заявлено про застосування позовної давності. Позивач звернувся до суду з позовом 19 квітня 2018 р. (а.с.2), тобто з пропуском строку позовної давності без поважних причин. У зв'язку з цим суд відмовляє позивачу у задоволенні позову в частині стягнення заборгованості за кредитом в розмірі 3229,83 грн. та заборгованості по процентам за користування кредитом в розмірі 113763,76 грн. на підставі спливу строку позовної давності. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed