Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-22 00:00:00

Уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Банк Комбіо» (ПАТ «Банк Комбіо») [PERSON] від імені та в інтересах банку у вересні 2015 року заявив позов до [PERSON], за яким просив в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором №033/1-2012/840 від 30.11.2012р. в сумі 24576 доларів США 73 центів звернути стягнення на предмет застави відповідно до договору від 13.11.2012р., що посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кобою Н.В. за реєстровим №5059, а саме на належні [PERSON] екскаватор марки Zeppelin ZM12, р.н. [NUMBER], заводський [NUMBER], двигун [NUMBER], 1996 року випуску, екскаватор марки Atlas 1304, р.н. [NUMBER], заводський [NUMBER], двигун [NUMBER], 1995 року випуску, екскаватор марки O&K MH CITY, р.н.[NUMBER], заводський [NUMBER], двигун [NUMBER], 1994 року випуску, шляхом продажу вказаного майна на прилюдних торгах за початковою ціною, визначеною на підставі оцінки, проведеної суб'єктом оціночної діяльності, в межах процедури виконавчого провадження. Представник позивача Мілляр В.В. в судовому засіданні на вимогах позову наполягав пославшись на доводи і підстави викладені в позовній заяві. [PERSON] та його представник [PERSON] заперечили проти позову і останній пояснив, що вважає договір застави припиненим за підстав того, що відповідачем не узгоджені з позивачем зміни істотних умов основного зобов'язання. Судом встановлено таке. 30.11.2012р. між ПАТ «Банк Камбіо» та ТОВ «Будівельно-виробнича компанія «Аталант» було укладено кредитний договір №033/1-2012/840, на виконання якого банк видав, а позичальник прийняв кошти у вигляді відзивної відновлювальної лінії за лімітом 25000 доларів США, зі сплатою 17% річних, строком користування до 28.05.2013р. [PERSON] виступив майновим поручителем за зобов'язаннями позичальника, передавши ПАТ «Банк Камбіо» у заставу належні йому екскаватор марки Zeppelin ZM12, р.н. [NUMBER], заводський [NUMBER], двигун [NUMBER], 1996 року випуску, екскаватор марки Atlas 1304, р.н. [NUMBER], заводський [NUMBER], двигун [NUMBER], 1995 року випуску, екскаватор марки O&K MH CITY, р.н.[NUMBER], заводський [NUMBER], двигун [NUMBER], 1994 року випуску, на умовах договору застави від 30.11.2012р., що був посвідчений приватним нотаріусом Київського нотаріального округу Кобою Н.В. за реєстровим №5059. В наступному додатковими угодами від 28.05.2013р. та 28.11.2013р. у вказані договори вносились зміни, а саме переносився кінцевий термін повернення заборгованості за кредитом, спочатку на 27.11.2013р., потім на 27.10.2014р. Разом з тим, порядок повернення суми основної заборгованості, визначений додатковою угодою до кредитного договору від 28.11.2013 року, не знайшов свого відображення у відповідній додатковій угоді до договору застави. Проте, на переконання суду, узгоджувати такий порядок із заставодавцем потреби не було, оскільки ці зобов'язання позичальника жодним чином не впливають на обсяг відповідальності заставодавця. Посилання представника на те, що договір застави може бути визнано припиненим за підстав визначених законом щодо договору поруки є надуманими. Відповідно до статті 546 ЦК України, застава та порука є різними видами забезпечення, тому норми, що регулюють поруку (статті 553-559 ЦК) не застосовуються до правовідносин кредитора з майновим поручителем, оскільки він відповідає перед заставодержателем за виконання боржником основного зобов'язання винятково в межах вартості предмета застави. Отже, підстав вважати договір застави припиненим не має. Згідно з п. 2.1 договору застави, у випадку невиконання заставодавцем/позичальником зобов'язань за кредитним договором (неповернення кредиту, сплати процентів та/або інших платежів), або умов цього договору, заставодержатель має право звернути стягнення на предмет застави. Рішенням Господарського суду м. Києва від 09.02.2015 року постановлено до стягнення з ТОВ «Будівельно-виробнича компанія «Аталант» на користь ПАТ «Банк Камбіо» 24576 доларів 73 центів США заборгованості за кредитним договором. Дане рішення звернуто до виконання на що вказує факт видачі стягувачу наказу про примусове виконання рішення суду. За таких обставин, позивач вправі звернути стягнення на предмет застави. Звернення стягнення на предмет застави, як це сторони оговорили в п.2.3 договору застави, може здійснюватись заставодержателем: за рішенням суду; прийняттям предмету застави у власність; шляхом продажу предмету застави заставодавцем, заставодержателем, або іншою особою за їх дорученням; іншими способами, передбаченими законодавством України. Спосіб звернення стягнення на предмет застави визначає заставодержатель. Реалізація заставленого майна, на яке звернено стягнення, відповідно до ст. 20 Закону України «Про заставу», провадиться державним виконавцем на підставі виконавчого листа суду або наказу господарського суду, або виконавчого напису нотаріусів у встановленому порядку, якщо інше не передбачено цим Законом чи договором. Згідно зі ст. 62 Закону України «Про виконавче провадження», реалізація арештованого майна, крім майна, вилученого з обігу згідно із законом, та майна, зазначеного в частині восьмій статті 57 цього Закону, здійснюється шляхом його продажу на прилюдних торгах, аукціонах або на комісійних умовах. Майно передається на реалізацію за ціною та в порядку, визначеними статтею 58 цього Закону. Відповідно до останньої норми, для оцінки транспортних засобів державний виконавець залучає суб'єкта оціночної діяльності - суб'єкта господарювання, який провадить свою діяльність відповідно до Закону України "Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні". Отже, і обраний позивачем спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки заснований на законі. За наведених висновків, суд визнає позов обґрунтованим і вважає за можливе задовольнити його вимоги на підставі вказаних в рішенні норм законодавства та ст.ст. 526, 546, 629 ЦК України. Судові витрати у справі суд покладає на відповідача відповідно і на підставі ст. 88 ЦПК України.

Outcome: approved