Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-19 00:00:00

У січні 2014 року ПАТ КБ «Євробанк» звернулось до суду з позовом до [PERSON], [PERSON] та просило суд стягнути з відповідачів солідарно заборгованість за кредитним договором у сумі 350 953 грн. 09 коп. Позивач свої вимоги обґрунтовує тим, що між ПАТ КБ «Євробанк» та [PERSON] 30.10.2009 року було укладено кредитний договір №С-130, згідно умов якого позивач надав відповідачу кредит у сумі 693 286 грн. 07 коп. на споживчі цілі, а відповідач у свою чергу зобов"язувався погасити кредит до 11.02.2014 року та сплатити відсотки за користування кредитом у розмірі 24,0% річних. Крім того, в якості забезпечення виконання відповідачем [PERSON] своїх зобов'язань щодо погашення кредиту, сплати відсотків між ПАТ КБ «Євробанк» та відповідачем [PERSON] було укладено договір поруки №С-130/П-1 від 23.09.2013 року. Відповідно до зазначеного договору поруки [PERSON] поручився перед банком за виконання [PERSON] зобов'язань за кредитним договором №С-130 від 30.10.2009 року у повному обсязі, а також і у випадку необхідності дострокового погашення кредиту. Позивач виконав умови кредитного договору та надав [PERSON] зазначені грошові кошти у повному обсязі. Вказана в позовній заяві заборгованість відповідачів перед позивачем виникла у зв'язку з неналежним виконанням відповідачем [PERSON], поручителем якого є [PERSON], умов кредитного договору від 30.10.2009 року року, а саме: через порушення строків сплати платежів в рахунок погашення кредиту та нарахованих відсотків. Представник позивача у судове засідання не з'явилась, однак подала до суду заяву про розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги підтримала у повному обсязі та просила суд їх задовольнити, проти ухвалення заочного рішення не заперечувала. Відповідачі в судове засідання не з'явились, про день, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, про причини неявки суд не повідомили, заяви про розгляд справи у їх відсутність до суду не надходило. Суд визнав за можливе розглянути справу за відсутності сторін на підставі наявних у справі даних та доказів. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав. Судом встановлено, що що що між ПАТ КБ «Євробанк» та [PERSON] 30.10.2009 року було укладено кредитний договір №С-130, згідно умов якого позивач надав відповідачу кредит у сумі 693 286 грн. 07 коп. на споживчі цілі, а відповідач у свою чергу зобов"язувався погасити кредит до 11.02.2014 року та сплатити відсотки за користування кредитом у розмірі 24,0% річних (а.с.11-14). Частиною 1 ст.1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредити) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Позивач виконав умови згаданого кредитного договору та надав відповідачу [PERSON] у кредит грошові кошти у сумі 693 286 грн. 07 коп., що підтверджується заявою на видачу готівки №23274 від 30.10.2009 року (а.с.43). Також судом встановлено, що відповідач [PERSON] умови кредитного договору належним чином не виконує, у зв'язку з чим заборгував позивачу станом на 10.01.2014 року кошти у сумі 350 953 грн. 09 коп., що складається із заборгованості за кредитом у сумі 49 873 грн. 22 коп., заборгованості за простроченим кредитом у сумі 167 386 грн. 55 коп., заборгованості за нарахованими процентами у сумі 5310 грн. 79 коп., заборгованості за простроченими процентами у сумі 14 972 грн. 28 коп., пені за несвоєчасне погашення кредиту та процентів у сумі 44 081 грн. 64 коп., штрафу за порушення умов, визначених п. 4.2 договору кредиту у сумі 69 328 грн. 61 коп. Наявність вказаної заборгованості підтверджується наданим позивачем розрахунком (а.с.10), який перевірена судом. В забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором між позивачем та відповідачем [PERSON] в рамках згаданого кредитного договору від 30.10.2009 року було укладено договір поруки №С-130/П-1 від 23.09.2013 року (а.с.49-52). Пунктом 3.1 договору поруки від 23.09.2013 року обумовлено, що боржник і поручитель відповідають перед кредитодавцем за порушення зобов'язань боржником як солідарні боржники. Поручитель відповідає перед кредитодавцем у тому ж обсязі, що і боржник. Передбачена пунктом 3.1 цього договору відповідальність поручителя наступає, якщо боржник допустить порушення будь-якого з обов'язків, зазначених п. 2.1 цього договору. У відповідності до ст.ст. 553, 554 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. У разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Відповідно до ст.541 ЦК України солідарний обов'язок або солідарна вимога виникають у випадках, встановлених договором або законом, зокрема у разі неподільності предмета зобов'язання. Згідно із ст. 543 ЦК України, у разі солідарного обов'язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов'язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо. Кредитор, який одержав виконання обов'язку не в повному обсязі від одного із солідарних боржників, має право вимагати недоодержане від решти солідарних боржників. Солідарні боржники залишаються зобов'язаними доти, доки їхній обов'язок не буде виконаний у повному обсязі. Відповідно до ст.ст.525, 526, 530 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, при цьому зобов'язання має виконуватися належним чином і у встановлений строк відповідно до умов договору. Частиною 2 ст.615 ЦК України передбачено, що одностороння відмова від зобов'язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов'язання. Приписами статті 629 ЦК України визначено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами. Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір не встановлений договором або законом, що встановлено ст.625 ЦК України. Відповідно до ст.610 ЦК України порушення зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Згідно ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Згідно зі ст.1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Частиною 2 статті 1050 ЦК України передбачено, що якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позика частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася. та сплати процентів, належних йому відповідно до кредитного договору. На вимогу позивача від 29.03.2013 року про погашення суми заборгованості за вказаним договором у досудовому порядку відповідачі не вчинили жодних дій, які б свідчили про намір у добровільному порядку сплатити прострочену заборгованість (а.с.99-103). У відповідності до ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ч.ч.1, 4 ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Разом з тим, відповідачами суду не надано жодних належних та допустимих доказів в заперечення позовних вимог, не здобуто таких доказів і в ході судових засідань. Повно та всебічно з'ясувавши обставини справи, оцінивши зібрані у справі докази, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ґрунтуються на вимогах закону, обставини справи підтверджені певними засобами доказування, а тому позовну заяву необхідно задовольнити. Відповідно до ст. 88 ч. 1 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Зважаючи на викладене,

Outcome: approved