Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-12 00:00:00

[PERSON], [PERSON] звернулися до суду із позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання батьків. Позов мотивовано тим, що сторони є батьками відповідача [PERSON] Відповідач за цим позовом, стабільного заробітку і постійного місця роботи, не має. Він їздить на заробітки до Росії, у шлюбі не перебуває, своїм батькам не допомагає. Позивачі постійного місця роботи і стабільного заробітку не мають, на утриманні мають іншого сина, а тому потребують матеріальної і фінансової підтримки. Оскільки відповідач не допомагає своїм батькам матеріально, позивачі просять винести рішення, яким зобов'язати відповідача стягувати аліменти на їх утримання у твердій грошовій сумі у розмірі по 500 гривень щомісяця. Судом до участі у справі як третю особу було залучено [PERSON], яка звернулася до відповідача з позовом про стягнення аліментів на утримання дитини. Позивачі в судове засідання не з'явилися, подали до суду заяву про розгляд справи у їх відсутності, вимоги позову підтримують (а.с.24, 25). Відповідач в судове засідання не з'явився, подав заяву про розгляд справи у його відсутності, вимоги позову визнає (а.с.18). Третя особа у судове засідання не з'явилася. Справу розглянут о за її відсутності. Вивчивши та дослідивши матеріали справи, повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку, що позовні вимоги задоволенню не підлягають виходячи з наступного. Загальними засадами дизпозитивності цивільного судочинства встановленими ст.11 ЦПК України, передбачено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно із ч.1 ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Суд констатує, що обставини, які б звільняли сторін від обов'язку доказування у відповідності до ст.61 ЦПК України відсутні. Відповідно до п. 24 постанови Пленуму ВС України "Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції" від 12.06.2009 р. N 2 визнання відповідачем безпідставного позову не приймається. В судовому засіданні достовірними та належними доказами встановлено, що позивачі [PERSON], [INFO] та [PERSON] [INFO] є батьками відповідача [PERSON], [INFO] (а.с.7). Стаття 51 Конституції України встановлює, що повнолітні діти зобов'язані піклуватися про своїх непрацездатних батьків Відповідно до ч.1 ст.202 Сімейного кодексу України повнолітні дочка, син зобов'язані утримувати батьків, які є непрацездатними і потребують матеріальної допомоги. Вказаним визначено, що повнолітні дочка, син зобов'язані утримувати батьків, які є непрацездатними і потребують матеріальної допомоги. Таким чином, непрацездатним і таким, що потребують матеріальної допомоги батькам, надається право звернутися до суду за примусовим стягненням аліментів зі своїх дітей. Обов'язок виплачувати аліменти своїм батькам в судовому порядку може бути покладено тільки на повнолітніх дітей. Законом визначені наступні підстави покладення на дітей обов'язку утримувати своїх батьків: діти досягли вісімнадцяти років; батьки є непрацездатними за віком або за станом здоров'я; батьки потребують матеріальної допомоги; відсутні обставини для звільнення дітей від обов'язку утримувати своїх батьків. Моментом виникнення обов'язку утримувати своїх батьків є наявність усіх перерахованих умов. Непрацездатність встановлюється медичною комісією. Непрацездатними визнаються особи, що досягли пенсійного віку (чоловіки - 60 років, жінки - 55 років) та інваліди I, II та III груп. Необхідність матеріальної допомоги визначається в кожному конкретному випадку в залежності від матеріального становища батьків. До уваги приймається отримання батьками пенсії, державних пільг, субсидій, наявність в батьків майна, що може приносити дохід тощо. З матеріалів справи вбачається, що позивачі [PERSON], [INFO] та [PERSON] [INFO] до суду з позовом звернулися 25.04.2014 року, що стверджується штампом вхідної кореспонденції № 3963. На момент подачі позову сторонам виповнилося 48 років. Отже, сторони встановленого законом пенсійного віку на момент подачі позову не досягли. Доказів того, що позивачі у встановленому законом порядку визнавалися інвалідами I, II або III груп у справі не має. Копії амбулаторних карт, подані позивачами (а.с.8-10) обставини непрацездатності не підтверджують. За вказаних обставин суд констатовано, що позивачами заявлено безпідставний позов, який задоволенню не підлягає. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed