Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-20 00:00:00

Позивач звернувся до суду з зазначеним позовом та вказав, що 19.02.2013 року між ним та відповідачем було укладено договір № б/н, про надання кредиту в розмірі 3200 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом, а відповідач зобовязався повернути кредит та спалити відсотки за користування кредитними коштами, інші платежі, передбачені кредитним договором, а також можливі штрафні санкції. Позивач свої зобов'язання виконав в повному обсязі, однак відповідач своїх зобовязань не дотримався, у зв'язку з чим станом на 30.11.2015 року за ним утворилась заборгованість в сумі 15058,40 грн., в тому числі: непогашений кредит 3200 грн., заборгованість по процентам за користування кредитом 10465,14 грн., заборгованість по комісії за користування кредитом 200 грн., а також штрафи відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500 грн. фіксована частина, 693,26 грн. процентна складова. Зазначену суму, а також судові витрати, просив стягнути з відповідача. Позивач свого представника у судове засідання не направив, просив слухати справу у його відсутності, позов підтримав. Відповідач у судовому засіданні позов не визнав, посилаючись на те, що до подачі позову заборгованість за кредитом була ним погашена, а заборгованість по процентах за користування кредитом, пені та штрафах реструктуризована генеральною угодою від 31.12.2015 р., відповідно до якої заборгованість по процентах, пені та штрафах була зменшена до 7171,38 грн., та розстрочена до 31.12.2016 р., та надав суду копію зазначеної угоди. Суд, вислухавши відповідача та дослідивши матеріали справи, вважає, що позов не підлягає задоволенню, з урахуванням такого. Згідно зі ст.3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ч.1 ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Судом встановлено, що 19.02.2013 року між позивачем та відповідачем було укладено договір № б/н, про надання кредиту в розмірі 3200 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом, відповідно до якого відповідач зобовязався повернути кредит та спалити відсотки за користування кредитними коштами, інші платежі, передбачені кредитним договором, а також можливі штрафні санкції. Позивач, звернувшись 26.01.2016 року до суду з позовом, просив стягнути з відповідача 15058,40 грн. заборгованості за зазначеним кредитним договором, в тому числі: непогашений кредит 3200 грн., заборгованість по процентам за користування кредитом 10465,14 грн., заборгованість по комісії за користування кредитом 200 грн., а також штрафи відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500 грн. фіксована частина, 693,26 грн. процентна складова. Однак з генеральної угоди від 31.12.2015 р. про реструктуризацію заборгованості та приєднання до Умов та правил надання продукту кредитних карт, укладеної між ПАТ "ПриватБанк" та [PERSON], вбачається, що на день подачі позову заборгованість за договором кредиту від 19.02.2013 р. була реструктуризована і зменшена: по процентах - на 8224,81 грн., по комісії - на 200 грн., по штрафу на 1799,88 грн. В цілому ж на день підписання генеральної угоди заборгованість позивача становила 7171,38 грн., та була розстрочена до 31.12.2016 р. За таких обставин суд вважає, що позивач не довів свої вимоги, натомість відповідач довів обґрунтованість своїх заперечень, тому у задоволенні позову суд відмовляє. На підставі зазначеного,

Outcome: dismissed