Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-23 00:00:00

19.09.2017 року [PERSON] звернулася до суду з позовом, в якій просить суд визнати за нею право власності на майнові (речові) права, що виникають з договору про участь у будівництві №51 від 19.09.2005 (у новій редакції від 19.09.2014) та додатковій угоді до даного договору від 19.09.2014, у тому числі право на отримання в натурі двох квартир: квартира (тип 2 А - додаток №1 до договору), загальною площею орієнтовно 78,65 кв.м., розташовану на 18-му поверсі, квартира (тип 2А- додаток №1 до догору), загальною площею орієнтовно 74,2 кв.м., розташовану на 19-му поверсі та паркомісце №25 (відпоідно до додатку №1-П до Договору про участь у будівництві №51 від 19.09.2005 ( у новій редакції від 19.09.2014), яке розташоване на нижньому рівні підземної парковки в багатоквартирному житловому будинку з вбудованими нежитловими приміщеннями та підземною автостоянкою на земельній ділянці по [ADDRESS] , будівництво якого здійснюється на земельній ділянці, що надана для цього на підставі рішень Харківської міської ради від 19.11.2003 року №222/03 та №1467/14 від 26.02.2014 року, кадастровий №6310136300:07:006:0016 та право набути у майбутньому право власності на цю квартиру; також просить стягнути з відповідачів судовий збір. В обґрунтування заявлених вимог позивач посилався на те, що вона, на підставі Договору про участь у будівництві №51 від 19.09.2005, та Договору про спільну діяльність №31/03/01 від 31.03.1998, що діє в редакції від 01.10.2013, є учасником спільної діяльності, яка здійснюється на основі об`єднання вкладів учасників без створення юридичної особи (просте товариство), відповідно до ст. 1130 - ст. 1143 Цивільного кодексу України. Договір про спільну діяльність №31/03/01 від 31.03.1998, що діє в редакції від 01.10.2013 (далі - «Договір про спільну діяльність»), взятий на облік в Київський ОДПІ м. Харкова ГУ ДФС у Харківській області як окремий суб`єкт господарювання. Метою Договору про спільну діяльність є будівництво об`єктів нерухомого майна житлового та нежитлового призначення. Предметом договору про спільну діяльність є будівництво: 1) Офісно - житлового комплексу з підземною та наземною автостоянками і об`єктами інфраструктури, розташованого у [ADDRESS] ; 2) Адміністративно - торгівельного центру, розташованого у [ADDRESS] ); 3) багатоквартирного житлового будинку з вбудованими нежитловими приміщеннями і підземною автостоянкою, розташованого у [ADDRESS] (п.п. 1.1,1.2 Договору про спільну діяльність та Додаток №1 до нього). Сторонами Договору про спільну діяльність від початку були ТОВ «МАКРОКАП ДЕВЕЛОПМЕНТ УКРАЇНА» - Керуючий спільною діяльністю, з одного боку, Компанія «АЦТЕКА ДЕВЕЛОПМЕНТ ЛТД» та інші учасники спільної діяльності, які приймають участь у спільній діяльності на підставі Договорів про участь у будівництві, та договорів про дольову участь у будівництві, з іншого боку (преамбула та п.3.1.Договору про спільну діяльність). На підставі угоди про передачу функцій керуючого спільною діяльністю від 16.09.2013 в спільну діяльність було залучено нового учасника - ТОВ «Сі-Пі-Ем», та передано йому функції керуючого спільною діяльністю за Договором про спільну діяльність та функції Забудовника за Договорами про участь у будівництві та Договорами про дольову участь у будівництві. Відповідно до п. 1.1, 3.1 Договору про участь у будівництві №100 від 24.04.2007,ТОВ «Сі-Пі-Ем» - Забудовник здійснює будівництво багатоквартирного житлового будинку з вбудованими нежитловими приміщеннями та підземною автостоянкою по [ADDRESS] ., а Позивач (учасник) приймає фінансову участь у будівництві шляхом внесення внеску в сумі 710644,08 грн. Відповідно до п.п. 1.2, 1.3 Договору про участь у будівництві ТОВ «Сі-Пі-Ем» - Забудовник зобов`язався в строк до 2-го кварталу 2016 з належною якістю побудувати та здати в експлуатацію багатоквартирний житловий будинок з вбудованими нежитловими приміщеннями та підземною автостоянкою по [ADDRESS] та передати власність Позивача (учасника) дві квартири, а саме: квартира (тип 2А- додаток №1 до договору), загальною площею орієнтовно 78,65 кв.м., розташовану на 18-му поверсі, квартира (тип 2А - додаток №1 до договору), загальною площею орієнтовно 74,2 кв.м., розташовану на 19-му поверсі та паркомісце [ADDRESS] , розташоване на нижньому рівні підземної парковки будинку (відповідно до додатку №1-П до Договору про участь у будівництві №51 від 19.09.2005 року (у новій редакції від 19.09.2014). Обов`язок щодо внесення вкладу учасником було виконано позивачем в повному обсязі, що підтверджується довідкою квитанціями: №402, №634, №635, №741, №1007, №1023, №876239. Таким чином, Позивач повністю виконав свої договірні зобов`язання та набув майнових прав на обумовлені договором про участь у будівництві об`єкти нерухомості. Однак, Забудовник - ТОВ «Сі-Пі-Ем» до теперішнього часу будівництво багатоквартирного житлового будинку з вбудованими нежитловими приміщеннями та підземною автостоянкою по [ADDRESS] , не здійснив. На думку позивача, така бездіяльність відповідача порушує права позивача, який правомірно очікує на отримання матеріальних благ за Договором про участь у будівництві №51 від 19.09.2005, а саме дві квартири: квартира (тип 2А- додаток №1 до договору), загальною площею орієнтовно 78,65 кв.м., розташовану на 18-му поверсі, квартира (тип 2А - додаток №1 до договору), загальною площею орієнтовно 74,2 кв.м., розташовану на 19-му поверсі та паркомісце [ADDRESS] , розташоване на нижньому рівні підземної парковки будинку (відповідно до додатку №1-П до Договору про участь у будівництві №51 від 19.09.2005 року (у новій редакції від 19.09.2014). Відповідачем ТОВ «Сі-Пі-Ем» не вживається жодних заходів спрямованих на виконання зобов`язань перед Позивачем за договором про участь у будівництві, зокрема не отримано дозвіл на будівництво, не вживаються заходи з охорони та збереження вже зведених будівельних конструкцій. Строк будівництва неодноразово продовжувався. Позивачем зазначено, що внаслідок бездіяльності відповідача строки введення в експлуатацію житлового будинку з вбудованими нежитловими приміщеннями та підземною автостоянкою по [ADDRESS] ) давно порушені, а позивачем не набуто належне йому право власності на об`єкти нерухомості. Водночас, первинного забудовника - ТОВ «МАКРОКАП ДЕВЕЛОПМЕНТ УКРАЇНА» Постановою господарського суду Харківської області від 21.01.2016 р. визнано банкрутом (справа №922/3903/14). Останній строк завершення будівництва - 31.12.2015 визначений рішенням Харківської міської ради Харківської області № 1467/14 від 26.02.2014, минув. Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 19.09.2017 року, головуючим по справі обрано суддю Грищенко І.О. Ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 22.09.2017 року відкрито провадження по справі. 19.06.2018 року представником ТОВ «Сі-Пі-Ем» подано відзив на позов Вх. №28616, в якому проти задоволення позовних вимог заперечував та просив суд відмовити. Ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 11.07.2018 року, залучено у якості співвідповідача ПФ «Інверком». Ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 24.06.2021 року, провадження у справі в частині позовних вимог [PERSON] до ТОВ «Сі-Пі-Ем» закрито. У зв`язку з чим позивач звертається за захистом своїх майнових прав до суду. Представник ТОВ «Сі-Пі-Ем» заперечуючи проти позову подали відзив на позовну заяву, у якому зазначено, щ право на майнові права позивач підтверджується договором про участь у будівництві №100 від 24.04.2007, який на сьогоднішній день ніким не оспорюється, а також позивач відповідно до договору є власником майнових прав об`єктів інвестування. У зв`язку з чим представник відповідача просив відмовити у задоволені позову. Позивач та його представник у судове засідання не зявилися, представник надав заяву про розгляд справи за його відсутності, підтримав позовні вимоги, просив задовольнити, з підстав зазначених у позовній заяві. Представник відповідача ПФ «Інферком» у судове засідання не з`явились, про день та час слухання справи були повідомлені належним чином та своєчасно, про причини неявки суду не сповістили. Суд, вислухавши учасників процесу, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного. Приписами ст. ст. 12, 81 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Судом встановлено, що 19.09.2005 між ТОВ «Макрокап Девелопмент Україна» та [PERSON] укладений Договір про участь в будівництві № 51 . Відповідно до умов п.п. 1.1., 3.1. укладеного договору, відповідач - ТОВ «Макрокап Девелопмент Україна», як «Забудовник» здійснює спільну діяльність по будівництву житлового будинку з вбудованими нежитловими приміщеннями та автостоянкою за індивідуальним проектом за адресою: [ADDRESS] , а позивач, як «Учасник», приймає участь в спільній діяльності шляхом внесення вкладу в розмірі 661786 грн, що еквівалентно 129762 доларів США, при розрахунку курсу долара США до національної валюти 5,1 на час укладення договору (а.с.24-27). Позивач сплатив ТОВ "Макрокап Девелопмет Україна»" свій вклад у розмірі 352354 грн. Факт оплати підтверджено наявними в матеріалах доказами, а саме довідкою №22 від 18.01.2012 року. (а.с. 30) 19.09.2014 на підставі угоди про заміну сторони у зобов`язанні по договору про участь у будівництві №51 від 19.09.2005 року, в спільну діяльність було залучено нового учасника ТОВ «Сі-Пі-Ем» та передано йому функції керуючого спільною діяльністю за договором про спільну діяльність та функції забудовника за договором про участь у будівництві та договорами про дольову участь у будівництві. Постановою Господарського суду Харківської області від 14 травня 2019 року визнано товариство з обмеженою відповідальністю «Сі-Пі-ЕМ» банкрутом та відкрито ліквідаційну процедуру. Зазначені обставини сторонами не оспорюються. При цьому, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (ч.1 ст. 12 ЦПК України). Даний принцип полягає у прояві в змагальній формі ініціативи та активності осіб, які беруть участь у справі. Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин даної справи. Відповідно до п.1 ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. Згідно до статті 41 Конституції України кожен мас право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Проте до об`єктів нерухомого майна ЦК віднесено житлові будинки, будівлі, споруди, інше нерухоме майно (статті 331, 376). Згідно із Законом № 2269-ХІІ нерухоме майно поділяється на будівлі, споруди, приміщення (ст. 4). Відповідно до Закону від 1 липня 2004 р. № 1952-ІУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (далі - Закон № 1952-ІУ) об`єктами нерухомого майна є житлові будинки; квартири; будівлі, споруди, житлові та нежитлові приміщення (ст. 5). Визначення «житловий будинок», «квартира», «садиба» містяться у гл. 28 ЦК України, поняття «об`єкти житлової нерухомості» - у Податковому кодексі України. Об`єкти житлової нерухомості поділяються на такі типи: житловий будинок, житловий будинок садибного типу, прибудова до житлового будинку, квартира, котедж, кімнати у багатосімейних (комунальних) квартирах, садовий і дачний будинки (ст. 14.1.129.). У ЦК України, крім понять «нерухомість», «нерухоме майно», «об`єкт нерухомого майна» (ч. 1 ст. 181, п. 6 ч. 1 ст. 346. статті 350, 351), вживаються також інші поняття, як «об`єкт незавершеного будівництва» (ст. 331), «об`єкт будівництва» (статті 875-877, 879- 881, 883), однак прямого визначення цих понять не міститься. Об`єкт будівництва (об`єкт незавершеного будівництва) - нерухома річ особливого роду: фізичне її створення розпочато, однак не завершено. Щодо такої речі можливе встановлення будь-яких суб`єктивних майнових, а також зобов`язальних прав, у випадках та в порядку, визначених актами цивільного законодавства. При вирішенні питання про виникнення, зміну та припинення суб`єктивних цивільних прав стосовно об`єкта незавершеного будівництва слід враховувати особливості та обмеження, встановлені законодавчими актами. На об`єкти нерухомості, права на які підлягають державній реєстрації, право власності у набувача за договором відповідно до ч. 4 ст. 334 ЦК виникає з дня державної реєстрації (ст. 182 ЦК), а не в момент фактичного передання майна або в будь-який інший момент, визначений угодою сторін (наприклад, передача ключів від будинку не свідчить про набуття права власності на будинок за відсутності договору та державної реєстрації). Для набуття набувачем права власності на майно і з іншого боку припинення права власності на цей об`єкт у відчужувача майна необхідна наявність таких складових: укладення договору (в передбачених статтями 208, 209 ЦК випадках - нотаріальне посвідчення або письмова форма); виконання договору та у визначених законом випадках -державна реєстрація. Відповідно до статей 526, 527, 530 - 532 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться. Майном як особливим об`єктом вважаються окремі речі, сукупність речей, а також майнові права та обов`язки (частина перша статті 190 ЦК України). Майновими правами визнаються будь-які права, пов`язані з майном, відмінні від права власності, у тому числі права, які є складовою частиною права власності (права володіння, розпорядження, користування), а також інші специфічні права та право вимоги. Майнове право, яке можна визначити як «право очікування», є складовою частиною майна як об`єкта цивільних прав. Майнове право - це обмежене речове право, за яким власник цього права наділений певними, але не всіма правами власника майна, та яке засвідчує правомочність його власника отримати право власності на нерухоме майно чи інше речове право на відповідне майно в майбутньому. Захист майнових прав здійснюється у порядку, визначеному законодавством, а якщо такий спеціальний порядок не визначений, захист майнового права здійснюється на загальних підставах цивільного законодавства. Разом з тим статтею 328 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема з правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Стаття 331 ЦК України визначає загальне правило, відповідно до якого право власності на новостворене нерухоме майно виникає з моменту державної реєстрації прав на нерухоме майно після завершення будівництва та прийняття його в експлуатацію. За правилами статті 392 ЦК України позов про визнання права власності може бути пред`явлено, по-перше, якщо особа є власником майна, але її право оспорюється або не визнається іншою особою; по-друге, якщо особа втратила документ, який засвідчує її право власності. Указаними нормами права визначено порядок оформлення права власності (здійснення державної реєстрації права власності) на об`єкт інвестування після прийняття такого об`єкта до експлуатації. Оскільки відповідно до статті 328 ЦК України набуття права власності - це певний юридичний склад, з яким закон пов`язує виникнення в особи суб`єктивного права власності на певні об`єкти, суд при застосуванні цієї норми повинен установити, з яких саме передбачених законом підстав, у який передбачений законом спосіб позивач набув право власності на спірний об`єкт та чи підлягає це право захисту в порядку, визначеному статтею 392 цього Кодексу. [PERSON] виконала грошові зобов`язання за договором про участь у будівництві, за яким набула право вимоги, повністю сплативши вартість, встановлену вказаними договорами, тобто вчинила дії, спрямовані на виникнення юридичних фактів, необхідних і достатніх для отримання права вимоги щодо переходу права власності на об`єкт будівництва. Однак у [PERSON] , право власності на спірні приміщення не виникло, за змістом Договору про участь у будівництві вона лише отримала право на набуття права власності, а не саме право власності на нерухоме майно, отже відсутні підстави для визнання за нею майнових прав, які є складовою частиною майна як об`єкта цивільних прав. Факт виконання [PERSON] , умов договору не оспорюється, як не оспорюються і наявність у неї прав, обумовлених договором. Відповідно до ст. 392 ЦК особа має право звернутися до суду з позовом про визнання права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншими особами (за умови, що позивач не перебуває з цими особами у зобов`язальних відносинах, оскільки права осіб, які перебувають у зобов`язальних відносинах, повинні захищатися за допомогою відповідних норм інституту зобов`язального права), у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Також має місце пред`явлення позовів про визнання права власності на новостворене чи реконструйоване нерухоме майно, щоб спростити чи уникнути встановленої законодавством досить тривалої в часі та фінансово затратної процедури оформлення прав на це майно. В даному випадку юридична конструкція позовних вимог не відповідає вимогам закону, тому не може бути в такий спосіб задоволена. При вказаних обставинах, суд вважає, позовні вимоги безпідставними та такими, що не підлягають задоволенню. З наявних в матеріалах справи не містяться жодного належного та допустимого доказу підтверджуючого, що ПФ «Інверком» є забудовником спірного об`єкту незавершеного будівництва. Представництво інтересів позивача в судових засіданнях здійснювали його представник. Після того, як було залучено ПФ «Інверком» як співвідповідача, з клопотанням про витребування доказів необхідних для підтвердження факту, що ПФ «Інверком» є забудовником спірного будівництва, сторони не звертались. В матеріалах справи не містяться докази того, що ПФ «Інверком» є забудовником відповідно до договорів про участь у будівництві № 100 від 24 квітня 2017 року або договору про спільну діяльність №31/03/01 від 31 березня 1998 року. Статтею 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Згідно зі статтею 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Відповідно до ч.2 ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Положеннями ст. 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Outcome: dismissed