Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-09 00:00:00

04 серпня 2017 року позивач Публічне акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк» (надалі - ПАТ КБ «Приватбанк») звернувся до Орджонікідзевського районного суду м. Маріуполя Донецької області з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості. В обґрунтування своїх позовних вимог ПАТ КБ «Приватбанк» зазначив, що відповідно до укладеного кредитного договору № б/н від 23.08.2014 року відповідач отримав кредит у розмірі 8000,00 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 34,80 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою та Тарифами банку складає між ним та Банком Договір, що підтверджується підписом у заяві. При укладенні Договору сторони керувались положенням ч.1 ст.634 ЦК України згідно яких договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який не може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. ПАТ КБ «Приват Банк» свої зобов'язання за Договором та угодою виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачу кредит в розмірі, встановленому Договором. Відповідач умови договору належним чином не виконував, внаслідок чого у останнього утворилася заборгованість перед позивачем станом на 31.05.2017 року у розмірі 40701,76 гривень, яка складається з заборгованості за кредитом у розмірі 7930,00 гривень, заборгованості по процентам за користування кредитом 28357,39 гривень, заборгованості за пенею та комісією 2000,00 гривень, а також відповідно до п.2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: штрафу в розмірі 500,00 гривень (фіксована частина), 1914,37 гривень (процентна складова). Позивач просить стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором у вказаній сумі, а також судові витрати, пов'язані із зверненням до суду з зазначеним позовом. У відкрите судове засідання представник позивача не з'явився, надав заяву з проханням розглядати справу за його відсутності, позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив позов задовольнити. Крім того надав письмову відповідь на відзив, в якому посилався на те, що відповідно до укладеного договору № б/н від 23.08.2014 року [PERSON] отримав кредит у розмірі 8000,00 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 34,80 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. При оформленні кредиту заява на отримання кредиту, підписується повнолітньою, дієздатною особою, яким підтверджується, що позичальник ознайомлений з Умовами та Правилами надання банківських послуг та Тарифами Банку. Відповідачем було підписано заяву про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг. У даній заяві зазначено, що підписавши цю заяву, відповідач ознайомився та згодний з Умовами та Правилами надання банківських послуг, в тому числі з Умовами та Правилами обслуговування по платіжним карткам. Окрім цього, зазначено що відповідачу було надано для ознайомлення Умови і правила в письмовому вигляді, ознайомлення з чим засвідчується власним підписом в Заявці про приєднання. Згідно виписки з карткового рахунку, простежується, що відповідачу було встановлено кредитний ліміт та вбачається, що відповідач користувався грошима, а отже й отримав кредитну картку «Універсальна», оскільки проведення вказаної операції є неможливим без наявності картки. З розрахунку заборгованості та наданої виписки про рух коштів чітко вбачається, що відповідач частково сплачував заборгованість за договором. Відповідачем розрахунок заборгованості не спростований, контррозрахунок не наданий, судово-економічні експертизи по справі не призначались. Щодо переказу коштів [PERSON] через PORTMONE.COM.UA. зазначає, що держатель платіжної картки зобов'язаний зберігати платіжну картку та інформацію, яка дає змогу користуватися нею (у тому числі ПІН), контролювати рух коштів за своїм картрахунком. Саме відповідач згідно з умовами договору та нормами діючого законодавства несе повну відповідальність за операції проведені з картою, відповідач в свою чергу має право стягнути суму відшкодування з винних осіб встановлених в кримінальному порядку. Тому просить позовні вимоги Банку задовольнити в повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, надав заяву про розгляд справи в його відсутність. Також надав відзив на позовну заяву, в якій посилався на те, що 19 січня 2015 року у відділенні ПАТ КБ «Приватбанк» № 38 за адресою: м. Маріуполь, вул. Київська, буд. 7а, він оформлював пенсійну картку № [NUMBER]. Під час оформлення пенсійної картки працівниками банку йому було нав'язано отримання картки «Універсальна». Будучи людиною необізнаною в банківських операціях, він підписав бланк заяви про отримання картки «Універсальна» [NUMBER]. Після отримання картки «Універсальна» він нею не користувався, будь-які операції за допомогою цієї картки не здійснював. У січні 2015 року він отримав смс-повідомлення від банку про встановлення кредитного ліміту в розмірі 8000 гривень без його на те дозволу. 05 червня 2015 року приблизно у 10 годині ранку йому зателефонував невідомий чоловік, представившись працівником Служби безпеки ПАТ КБ «Приватбанк» та повідомив, що на його картку [NUMBER] здійснена спроба злому та зняття грошових коштів. В цей же день він звернувся до відділення № 38 ПАТ КБ «Приватбанк», де працівник банку повідомив, що з картки [NUMBER] через PORTMONE.COM.UA.TELEKO.KYIV було списано 7901 гривень, але PORTMONE користуватися він не вміє, цієї операції не виконував, дозволу на виконання цієї операції не давав. Трьома працівниками відділення №38 ПАТ КБ «Приватбанк» у нього було відібрано картку «Універсальна» [NUMBER], та видано нову картку [NUMBER], незважаючи на його заперечення. Того ж дня він звернувся до Орджонікідзевського РВ ГУУМВС України в Донецькій області із заявою про протиправні дії невідомих йому осіб, які шляхом шахрайства з картки «Універсальна» [NUMBER] заволоділи грошима в сумі 7901 гривень. Подана заява про кримінальне правопорушення, передбачене ст. 190 ч. 1 КК України, була внесена до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № [NUMBER]. Після цього продовж червня, липня та серпня 2015 року йому неодноразово на мобільний телефон дзвонили представники ПАТ КБ «Приватбанк» та попереджали про негативні наслідки того, що в нього, як на їх думку, з'явився борг, який потрібно погашати. Також вони погрожували, що якщо у добровільному порядку не поверне борг, то буде відповідати своїм майном за борг перед банком. Його заперечення стосовно того, що грошима заволоділи шахраї, осіб, які йому телефонували, не цікавило. Знаходячись під тиском вказаних телефонних дзвінків, він був вимушений 18 липня 2015 року здійснити платіж у розмірі 500 гривень на картку № [NUMBER], призначення платежу; «надходження готівки за платіжними картками». Протягом 2015 та 2016 років він намагався листуватися с ПАТ КБ «Приватбанк» та довести, що 7901 гривень з картки [NUMBER] були списані шляхом шахрайства, та він не є боржником перед банком, але це не допомогло. Вважає, що ним будь-які дії або операції, спрямовані на використання грошових коштів з картки [NUMBER], здійснені не були, він не є боржником перед ПАТ КБ «Приватбанк», тому просить відмовити в задоволенні позовних вимог ПАТ КБ «Приватбанк» в повному обсязі. Представник відповідача [PERSON] в судове засідання не з'явилася, надала заяву про розгляд справи без її участі, надала суду письмові пояснення аналогічні змісту відзиву на позов відповідача. Також зазначає, що вимоги Банку до Відповідача щодо погашення заборгованості суперечить правовій позиції Верховного суду України в справі № 6-71цс15 між ПАТ «Міський комерційний банк» та йо клієнтом, в якому зазначено, що користувач не несе відповідальність за здійснення платіжних операцій, якщо електронний платіжний засіб було використано без фізичного пред'явлення користувачем та/або електронної ідентифікації самого електронного платіжного засобу і його користувача, крім випадків, якщо доведено, що дії чи бездіяльність користувача призвели до втрати, незаконного використання ПІНу або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції. Просить відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про відмову у задоволені позову за наступних підстав. Судом встановлені наступні факти та відповідні ним правовідносини. 23.08.2014 року відповідач [PERSON], ознайомившись з Умовами та Правилами надання банківських послуг, підписав Анкету-Заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПАТ «ПриватБанку» та отримав кредит у розмірі 8000,00 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 34,80% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою та Тарифами банку складає між ним та Банком Договір, що підтверджується підписом у заяві. При укладенні Договору сторони керувались положенням ч.1 ст.634 ЦК України згідно яких договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який не може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Банк нараховує відсотки за користування кредитом в розмірі, встановленому Тарифами банку з розрахунку 360 календарних днів на рік, що підтверджується п.2.1.1.12.6 Правил користування платіжною карткою. Відповідно до п.2.1.1.5.5 Умов та правил надання банківських послуг, позичальник зобов'язується погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його використання, за перевитрати платіжного ліміту, оплачувати комісії на умовах, передбачених Договором. Згідно п.2.1.1.5.6 Умов та правил надання банківських послуг, у разі невиконання зобов'язань за Договором, на вимогу банку позичальник має виконати зобов'язання з повернення кредиту (у тому числі простроченого кредиту та Овердрафту), оплати Винагороди Банку. Власник карти зобов'язаний слідкувати за витратами коштів в межах платіжного ліміту з метою запобігання виникнення Овердрафту, згідно п.1.1.2.7 Умов та правил надання банківських послуг. Відповідно до Умов та правил надання банківських послуг, за несвоєчасне виконання боргових обов'язків, боржник зобов'язаний сплатити банку штраф в розмірі 500 гривень + 5% від суми позову. Згідно п.2.1.1.12.9 Правил користування платіжною карткою, боржник доручає списувати з будь-якого рахунку, відкритого в банку, зокрема з Картрахунку грошові кошти для здійснення плету з метою повного або часткового погашення боргових зобов'язань. На підставі п.п.1.1.3.2.3, Умов та правил, банк має право на зміну тарифів, а також інших умов обслуговування рахунків. За незгодою зі зміною Правил та/або Тарифів Банку, позичальник зобов'язується надати банку письмову заяву про розірвання цього Договору та погасити заборгованість. Відповідно до п.2.1.12.11 Правил, банк має право вимагати дострокового виконання боргових зобов'язань в цілому або у встановленої банком долі в разі невиконання боржником своїх боргових та інших обов'язків за цим Договором. Відповідно до розрахунку заборгованості станом на 31 травня 2017 року [PERSON] має заборгованість за кредитним договором перед позивачем за сумою наданого кредиту в розмірі 40701,76 гривень, яка складається з заборгованості за кредитом у розмірі 7930,00 гривень, заборгованості по процентам за користування кредитом 28357,39 гривень, заборгованості за пенею та комісією 2000,00 гривень, а також відповідно до п.2.1.1.7.6. Умов та правил надання банківських послуг: штрафу в розмірі 500,00 гривень (фіксована частина), 1914,37 гривень (процентна складова). Відповідно до довідки, виданої ПАТ КБ «Приватбанк», вбачається, що між ПАТ КБ «Приватбанк» та [PERSON] був підписаний кредитний договір № б/н, за яким було надано кредитні картки: [NUMBER] дата відкриття 19.01.2015 року термін дії 10/17; картка [NUMBER] дата відкриття 05.06.2015 року термін дії 07/17. Відповідно до розрахунку заборгованості за договором № б/н від 23.08.2014 року, укладеного між Приватбанком та [PERSON], станом на 31.05.2017 року, з кредитної картки [NUMBER], 5.06.2015 року, було списано 7901 гривень. Як зазначив відповідач, що в цей же день він звернувся до відділення № 38 ПАТ КБ «Приватбанк», де працівник банку повідомив, що з картки № [NUMBER] через PORTMONE.COM.UA.TELEKO.KYIV було списано 7901 гривень ( а.с. 48). Дані твердження відповідача представником позивача не спростовані. Крім того, факт звернення [PERSON] до позивача з питанням про списання коштів з його картки підтверджується довідкою ПАТ КБ «Приватбанк», відповідно до якої 05.06.2017 року йому була видана картка [NUMBER], дата відкриття 05.06.2015 року, термін дії 07/17. 05 червня 2015 року за заявою [PERSON] були внесені відомості до ЄРДР за фактом скоєння кримінального правопорушення відносно останнього, передбаченого ст.190 ч.1 КК України, що підтверджується витягом з кримінального провадження № [NUMBER]. З даного витягу вбачається, що 05 червня 2015 року приблизно о 10.00 годині невстановлена особа, знаходячись на території Орджонікідзевського району м.Маріуполя за допомогою карти «ПриватБанку» заволоділа грошима у сумі 7900 гривень, які належали [PERSON] З довідки про прийняття і реєстрації заяви, виданої Слідчим СВ Орджонікідзевського РВ [PERSON] вбачається, що [PERSON] визнано потерпілим по кримінальному правопорушенню, передбаченому ст.190 ч.1 КК України, і його заява зареєстрована в журналі Єдиного Обліку за № 5325 від 05.06.2015 року та 05.06.2015 року зареєстрована в Єдиному реєстрі досудових розслідувань за № [NUMBER]. Відповідно до статті 1073 ЦК України у разі несвоєчасного зарахування на рахунок грошових коштів, що надійшли клієнтові, їх безпідставного списання банком з рахунка клієнта або порушення банком розпорядження клієнта про перерахування грошових коштів з його рахунка банк повинен негайно після виявлення порушення зарахувати відповідну суму на рахунок клієнта або належного отримувача, сплатити проценти та відшкодувати завдані збитки, якщо інше не встановлено законом. Згідно із пунктом 37.2статті 37 Закону України "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні" у разі ініціації неналежного переказу з рахунка неналежного платника з вини ініціатора переказу, що не є платником, емітент зобов'язаний переказати на рахунок неналежного платника відповідну суму грошей за рахунок власних коштів, а також сплатити неналежному платнику пеню в розмірі 0,1 відсотка суми неналежного переказу за кожний день, починаючи від дня неналежного переказу до дня повернення відповідної суми на рахунок, якщо більший розмір пені не обумовлений договором між ними. Відповідно до розділу VI Положення про порядок емісії електронних платежів засобів і здійснення операцій з їх використанням, затвердженого постановою правління НБ України від 05 листопада 2014 року N 705, користувач не несе відповідальності за здійснення платіжних операцій, якщо електронний платіжний засіб було використано без фізичного пред'явлення користувачем та/або електронної ідентифікації самого електронного платіжного засобу і його користувача, крім випадків, якщо доведено, що дії чи бездіяльність користувача призвели до втрати, незаконного використання ПІНу або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції. З наведеного вбачається, що при здійсненні платіжних операцій 5.06.2015 року на загальну суму 7901 гривень відповідач [PERSON] особисто не використовував електронний платіжний засіб, судом не встановлено, що він своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню персонального ідентифікаційного номера або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції, повідомив правоохоронні органи про вчинений злочин, а тому суд приходить до висновку, що відповідач не несе відповідальності за таку платіжну операцію, здійснену за допомогою платіжної картки [NUMBER], внаслідок чого суд відмовляє у задоволені позову. Даний висновок суду відповідає Правовій позиції, висловленій Верховним Судом України в постанові від 13 травня 2015 року (справа N 6-71цс15).

Outcome: dismissed