Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-12 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням. Посилалася на те, що квартира [ADDRESS] належить їй на праві договору купівлі-продажу. Договір купівлі-продажу квартири зареєстровано в нотаріальному реєстрі №543 від 13.03.2002 року. У зазначенкій квартирі зареєстровано місце проживання відповідача [PERSON] , [INFO] , який являється колишнім чоловіком її доньки. У 2008 році її донька [PERSON] розірвала шлюб із відповідачем. Відповідач з 2007 року в даній квартирі фактично не проживає, що підтверджується довідкою ЖБК-51 №42 від 19.08.2021 року. Реєстрація місця проживання [PERSON] за адресою [ADDRESS] перешкоджає їй у реалізації повноважень власника. Просила позов задовольнити, визнати [PERSON] , [INFO] , таким, що втратив право користування жилим приміщенням, а саме - квартирою [ADDRESS] . Відповідачем відзиву на позов подано не було. Позивач у судове засідання не з`явилася, подала до суду заяву про розгляд справи у її відсутності, позов підтримала. Відповідач у судове засідання повторно не з`явився, про час і місце судового розгляду повідомлялися належним чином за останнім відомим місцем проживання в порядку, передбаченому положеннями ст.130,131 ЦПК України, про що у справі є належні докази, про причини неявки суд не повідомив. Відповідно до ст.280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. З урахуванням викладеного, а також наявністю згоди позивача на проведення заочного розгляду даної справи, суд вважає за можливе на підставі ст.280 ЦПК України розглянути вказану справу у відсутності відповідачів, на підставі наявних у справі доказів. Згідно положень ч.2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, тобто обов`язок доказування покладений на сторони. Дослідивши та оцінивши письмові докази по справі у їх сукупності, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позову, за наступних підстав. Так, судом встановлено, що відповідно до договору купівлі-продажу квартири від 13.03.2002 року, квартира [ADDRESS] належить на праві власності [PERSON] (а.с.6-7). Відповідно до свідоцтва про розірвання шлюбу шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано 18.04.2008 року. Згідно довідки №42 ЖБК №51 від 19.08.20221 року за адресою [ADDRESS] зареєстровано дві особи: [PERSON] , [INFO] (позивач) та [PERSON] , [INFO] . Однак, останній за вказаною адресою не проживає (а.с.10). Згідно з інформацією Адресно-довідкового підрозділу УДМС України в Чернівецькій області, встановлено, що відповідач [PERSON] , [INFO] , був зареєстрований за адресою: [ADDRESS] . Однак, 23.11.2018 року останній знятий з реєстрації за вказаною адресою (а.с.12). Також, як вбачається з відповіді Відділу ведення реєстру територіальної громади Чернівецької міської ради №20/01-27/762 від 10.09.2021 року [PERSON] , [INFO] , уродженця міста Сторожинець, Чернівецької області, 23.11.2018 року знятий з реєстрації місця проживання за адресою: [ADDRESS] , на підставі поданої в установленому порядку заяви, за паспортом громадянина України серії [NUMBER] Сторожинецьким РВ УМВС України в Чернівецькій області 06.06.1996 року, в зв`язку з вибуттям в м.Вашківці, Вижницького району, Чернівецької області. Тобто відповідач знятий з реєстрації місця проживання за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до ст.41 Конституції України та ч.1 ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ч.1 ст.316 Цивільного кодексу України (надалі - ЦК України) правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно положень ст.317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Окрім того, положеннями ст.391 ЦК України регламентовано, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ст.405 ЦК України члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Згідно із ч.1 ст.7 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні", - зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть. Постановою Верховного Суду України у справі № 6-57цс11 від 16.01.2012р. визначено, що вказаний Закон є спеціальним нормативно-правовим актом, який регулює правовідносини, пов`язані із зняттям з реєстрації місця проживання, а положення статті 7 цього Закону застосовуються до усіх правовідносин, виникнення, зміна чи припинення яких пов`язані з юридичним фактом зняття з реєстрації місця проживання. У разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред`явивши одну із таких вимог: 1) про позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) про позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) про визнання особи безвісно відсутньою; 4) про оголошення фізичної особи померлою. Реєстрація місця проживання особи хоча і не спричиняє за собою виникнення права користування житловим приміщенням, проте обмежує майнові інтереси власника, пов`язані з правом розпорядитися ним. Втрата права користування житловим приміщенням тягне за собою наслідки у вигляді скасування реєстраційного запису про реєстрацію фізичної особи за певним місцем проживання. Як було встановлено судом з досліджених у судовому засіданні довідок адресно- довідкового бюро від 02.09.2021 року та довідки Відділу ведення реєстру територіальної громади Чернівецької міської ради №20/01-27/762 від 10.09.2021 року [PERSON] , [INFO] , уродженця міста Сторожинець, Чернівецької області, 23.11.2018 року знятий з реєстрації місця проживання за адресою: [ADDRESS] , на підставі поданої в установленому порядку заяви, за паспортом громадянина України серії [NUMBER] Сторожинецьким РВ УМВС України в Чернівецькій області 06.06.1996 року, в зв`язку з вибуттям в м.Вашківці, Вижницького району, Чернівецької області. Згідно ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. На підтвердження обгрунтованості заявлених позовних вимог, позивачем було долучено до позовної заяви довідку ЖБК №51 від 19.08.2021 року, зі змісту якої вбачається, що [PERSON] , 1978 року р.н. зареєстрований за адресою [ADDRESS] (а.с.10). Даючи оцінку вказаному документу, суд зауважує, що згідно ст.3 Закону «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» органом реєстрації є виконавчий орган сільської, селищної або міської ради, сільський голова (у разі якщо відповідно до закону виконавчий орган сільської ради не утворено), що здійснює реєстрацію, зняття з реєстрації місця проживання особи на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці, на яку поширюються повноваження відповідної сільської, селищної або міської ради. Довідка про реєстрацію місця проживання - документ, який видається органом реєстрації особі за її вимогою та підтверджує реєстрацію місця проживання або місця перебування особи. Таким чином, ЖБК №51 не є органом реєстрації та не наділений повноваженнями реєструвати місце проживання осіб та видавати довідки на підтвердження реєстрації місця проживання. Отже, судом не було встановлено факту порушення прав позивача відповідачем. Зокрема, матеріали справи не містять належних та допустимих доказів на підтвердження тих обставин, що відповідач на даний час зареєстрована у вказаній квартирі. Так, відповідно до ст.6 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» громадянин України, а також іноземець чи особа без громадянства, які постійно або тимчасово проживають в Україні, зобов`язані протягом тридцяти календарних днів після зняття з реєстрації місця проживання та прибуття до нового місця проживання зареєструвати своє місце проживання. Батьки або інші законні представники зобов`язані зареєструвати місце проживання новонародженої дитини протягом трьох місяців з дня державної реєстрації її народження. Реєстрація місця проживання особи здійснюється в день подання особою документів. Реєстрація місця проживання за заявою особи може бути здійснена органом реєстрації з одночасним зняттям з попереднього місця проживання. Згідно вимог ч. 2 ст. 107 ЖК Української РСР якщо із жилого приміщення вибув член сім`ї наймача, у разі його вибуття на постійне проживання до іншого населеного пункту або в інше жиле приміщення в тому ж населеному пункті, то він (вона) втрачає право користування цим жилим приміщенням з дня вибуття. Системний аналіз зазначених норм матеріального права дає підстави зробити висновок про те, що особа може бути визнана такою, що втратила право користування житловим приміщенням лише у разі наявності у неї цього права. Разом із тим, як було встановлено судом, місце проживання відповідача у вказаній квартирі не зареєстровано, а отже у останнього на даний час відсутнє право користування нею. За таких обставин суд вважає, що позовні вимоги необґрунтовані та задоволенню не підлягають. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed