Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-12 00:00:00

У жовтні 2019 року позивач Товариство з обмеженою відповідальністю Компанія з управління активами «Прімоколект-Капітал» звернувся до Диканського районного суду Полтавської області з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що між ПАТ «Альфа Банк» та [PERSON] 26.03.2008 року укладено договір №690013258 про відкриття та порядок ведення рахунку покриття міжнародної платіжної картки Visa Альфа-Банк з відновлювальною кредитною лінією фізичної особи - резидент. Відповідно до п.2.1. Кредитного договору, Банк надав відповідачу кредит у вигляді відновлювальної кредитної лінії на суму 18150,00 гривень для здійснення операцій із застосуванням платіжної картки, а клієнт приймає його для використання на власні потреби без будь яких обмежень із дотриманням інших істотних умов цього договору, які викладені у розділі №2, який є невід`ємною частиною кредитного договору. Банк свої зобов`язання за кредитним договором виконав у повному обсязі. 18.12.2012 року ПАТ «Альфа Банк» та ТОВ «Фінансова Компанія «Кредит Капітал» уклали договір про відступлення права вимоги № 2012-1-2/1 від 18.12.2012 року. Згідно до договору про відступлення права вимоги № 2012-1-2/1 від 18.12.2012 року та у відповідності до ст.512 ЦК України, ТОВ «Фінансова Компанія «Кредит Капітал» набуло статусу кредитора та отримало право грошової вимоги по відношенню до осіб, які є боржниками ПАТ «Альфа Банк», включно і до [PERSON] . В свою чергу 27.12.2012 року ТОВ «Фінансова Компанія «Кредит Капітал» та ТОВ «Компанія з управління активами «Прімоколект Капітал» уклали договір купівлі-продажу (відступлення прав вимоги) № 27/12/2012-01 від 27.12.2012 року, відповідно до якого останні отримали право вимоги по відношенню до осіб, які були боржниками ТОВ «Фінансова Компанія «Кредит Капітал», включно і до [PERSON] . Позивачем неодноразово вживалися заходи щодо досудового врегулювання спору. На поштову адресу відповідача було відправлено ряд листів повідомлень про зміну кредитора і повідомлення - вимога про погашення заборгованості. Однак не зважаючи на вказане відповідач не виконує взяті на себе зобов`язання за кредитним договором, а тому станом на 07 жовтня 2019 року має заборгованість, яка становить 73971,44 гривень та складається з: 27095,94 гривень - заборгованість за тілом кредиту; 46875,5 гривень - заборгованість за відсотками, 0 грн. - заборгованість за пенею, 0 грн. - заборгованість за комісією. Відповідач продовжує ухилятися від виконання зобов`язань і заборгованість по договору не погашає, тому позивач змушений звернутися до суду з позовом. Ухвалою Диканського районного суду Полтавської області від 30.10.2019 року справу передано до Октябрського районного суду м. Полтава, для розгляду за підсудністю. Ухвалою Октябрського районного суду від 22.11.2019 року відкрито провадження по даній справі, розгляд справи вирішено проводити в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Відповідач подав до суду відзив, в якому просив відмовити позивачу в задоволенні позовних вимог за безпідставністю. Вказав, що дійсно 26.03.2008 року між ним та ПАТ «Альтфа-Банк» укладено договір № 690013258 про відкриття та порядок ведення рахунку покриття міжнародної платіжної картки Visa Альфа-Банк з відновлювальною кредитною лінією фізичної особи - резидент, відповідно до якого відповідач отримав кредит у вигляді відновлювальної кредитної лінії на суму 18150,00 гривень. Кредитними коштами він користувався до липня 2009 року. Згодом [PERSON] стало відомо, що 01.12.2010 року рішенням Постійно діючого третейського суду при Всеукраїнській Громадській організації «Всеукраїнський фінансовий союз» з нього стягнуто заборгованість на користь ПАТ «Альтфа-Банк» за кредитним договором №690013258 у сумі 38842,37 гривень та витрати по сплаті судового збору в сумі 10 гривень. Однак, виданий на підставі цього рішення виконавчий лист був повернутий стягувачу без виконання на підставі постанови державного виконавця від 22.11.2012 року і більше до виконавчої служби не повертався. Таким чином, ПАТ «Альтфа-Банк» протизаконно нарахувавши відповідачу неіснуючу заборгованість, відступив право вимоги ТОВ «Фінансова компанія «Кредит - капітал», свідомо ввівши товариство в оману (а.с.89-90). Згідно поданого письмового клопотання, відповідач просить закрити провадження у справі. Вказав, що є рішення третейського суду за такими ж вимогами, тому справа підлягає закриттю. Крім того, позивач пропустив строк позовної давності, оскільки наданий текст розділу 2 (загальні умови відкриття та порядок ведення рахунку) взагалі не підписаний [PERSON] , тому вказаний строк позовної давності 50 років не може бути прийнятий до уваги при розгляді справи, а мають бути застосовані правила обчислення загальних строків позовної давності три роки. Отже, позивач пропустив строк позовної давності при зверненні до суду. Також, позивачем подані до суду документи, які не містять розрахунків суми, що вимагається до сплати; не містять посилання на відповідні фінансові документи; розмір же заборгованості, який вказується в поданих документах, різниться між собою. Позивач подав відповідь на відзив, в якій позов просив задовольнити у повному обсязі. Вказав, що підписанням даного договору відповідач ознайомлений з усіма умовами Кредитного договору та додатками до нього і погодився з ними; проценти і штрафні санкції за несвоєчасне погашення кредиту нараховуються до повного погашення кредиту і після прострочення його погашення. Твердження відповідача про відступлення неіснуючого права вимоги ТОВ Компанія з управління активами «Прімоколект-Капітал» є безпідставними. Позивачу ПАТ «Альфа-Банк» передало копії документів, серед яких розрахунку заборгованості не було. В даному випадку було укладено договір відступлення права вимоги, а не договір факторингу. Представник позивача до суду не з`явився, позивач надав заяву, в якій просить справу розглянути у відсутність свого представника, на задоволенні позову наполягає, не заперечує проти заочного рішення. Відповідач [PERSON] та його представник у судове засідання не з`явилися, представник надав заяву, в якій просив справу розглядати у його відсутність, відмовити в задоволенні позову. Суд вважає можливим розглянути справу у відсутність представника позивача, відповідача та його представника, на підставі наявних у справі даних і доказів. Фіксація судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалась відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд вважає позов таким, що не підлягає задоволенню з наступних підстав. Статтею 1054 ЦК України встановлено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові в розмірах та на умовах, установлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Частиною 1 ст. 509 ЦК України визначено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Частиною 1 ст. 610 цього Кодексу визначено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до ч. 1 ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Встановлено, що 26.03.2008 року [PERSON] підписав заяву, в якій просив відкрити рахунки і надати послуги, а саме, видати кредитну картку на його ім`я (а.с.19). Відповідно до підписаного [PERSON] 26.03.2008 року договору № 690013258 про відкриття та порядок ведення рахунку покриття міжнародної платіжної картки Visa Альфа-Банк з відновлювальною кредитною лінією фізичної особи - резидент, банк надає відповідачу кредит у вигляді відновлювальної кредитної лінії на суму 18150,00 гривень (а.с.17-19). 18 грудня 2012 року між ПАТ «Альфа-Банк» та ТОВ «Фінансова компанія «Кредит-капітал» було укладено договір про відступлення права вимоги № 2012-1-2/1 (а.с.27-37). 27 грудня 2012 року між ТОВ «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» та ТОВ «Компанія з управління активами «Прімоколект-Капітал» було укладено договір купівлі-продажу (відступлення прав вимоги) № 27/12/2012-01, згідно із яким відбулося переуступлення прав вимог (а.с.38-52). Станом на 07 жовтня 2019 року кредитором нарахована заборгованість, яка становить 73971,44 гривень та складається з: 27095,94 гривень - заборгованість за тілом кредиту; 46875,5 гривень - заборгованість за відсотками, 0 грн. - заборгованість за пенею, 0 грн. - заборгованість за комісією (а.с.85). 19.09.2019 року ТОВ «Компанія управління активами «Прімоколект-Капітал» звернулося до [PERSON] з вимогою про погашення кредитної заборгованості, розмір якої нараховано в сумі 73971,44 гривень та складається з: 27095,94 гривень - заборгованість за тілом кредиту; 46875,5 гривень - заборгованість за відсотками, (а.с.24-25). Відповідач ту обставину, що сторонами було погоджено порядок одержання грошових коштів та розмір і порядок сплати процентів відповідно до умов договору, не визнає. Відповідно до статті 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Частиною 1 статті 518 ЦК України передбачено, що боржник має право висувати проти вимог нового кредитора у зобов`язанні заперечення, які він мав проти первісного кредитора на момент одержання письмового повідомлення про заміну кредитора. Враховуючи наведене, обставини щодо повного та своєчасного виконання сторонами умов кредитного договору підлягають доведенню на загальних підставах. Відповідно до частини 1 статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказами відповідно до частини 1 статті 76 ЦПК України є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (частини 1,2 статті 77, стаття 79 ЦПК України). Представником позивача на підтвердження позовних вимог надано копію заяви позичальника на відкриття поточного (карткового) рахунку в ПАТ «Альфа-Банк», копію анкети-заяви не отримання кредитної карти, копію договору №690013258 про відкриття та порядок ведення рахунку покриття особистої міжнародної платіжної картки VISA Альфа -Банк з відновлюваною кредитною лінією фізичної особи-резидента та розрахунок суми боргу. Убачається, що в анкеті-заяві містяться лише персональні дані відповідача, дата та його підпис, при цьому, відсутні дані про істотні умови кредитного договору, а саме: номер кредитної картки, рахунок та строк її дії, цільове призначення кредиту, суму отриманих коштів, обов`язковість яких передбачено Умовами та правилами надання банківських послуг. Розрахунок заборгованості, на який посилається позивач не можна визнати належним та достовірним доказом наявності кредитних правовідносин, оскільки він не містить інформації про те, коли і у якому розмірі відповідачеві були надані в користування грошові кошти та на яких умовах. Тому сам по собі розрахунок заборгованості без надання доказів отримання кредитних коштів відповідачем не є підтвердженням наявності заборгованості. Будь-яких доказів перерахування кредитних коштів на картку чи рахунок відповідача позивачем, або отримання відповідачем у касі банку готівкових коштів суду не надано. Позивач до позовної заяви копію картки позичальника не долучив, у позовній заяві про строк дії картки не вказував, виписки з рахунків відповідача, якщо такі відкривалися, не надавав. У позовній заяві не вказано, що позивач не мав змоги надати відповідні докази разом з позовною заявою. Надалі будь-яких письмових звернень до суду із зазначенням об`єктивних причин неможливості їх надання останній не подавав. Доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно вказаної норми Закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це не можливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Відповідно до пункту 5.6 Положення про організацію операційної діяльності в банках України, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 18.06.2003 № 254, виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту. З урахуванням того, що позивачем не надано суду виписки з особового рахунку відповідача, позивач не довів належними та допустимими доказами наявність у відповідача заборгованості у розмірі, вказаному у позовній заяві. Правову позицію з цього питання з аналогічними висновками висловлено Верховним Судом України у Постанові від 30.01.2018 року у справі № 161/16891/15-ц. Таким чином, вбачається, що ненадання суду детального розрахунку суми боргу є підтвердженням того, що позивач не довів суду та документально не підтвердив суму позовних вимог до відповідача, яким чином та станом на яке число розраховувався вказаний розрахунок, з урахуванням доказу на підставі якого первинного документу, який би відповідав ст. 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність" - виписки з кредитного рахунку позичальника про рух коштів за весь період його існування з моменту видачі кредиту, а також не надано розрахунок заборгованості з часу укладення кредитного договору, внесення коштів, залишок основного боргу, відсотків, штрафних санкцій, пені та рух внесених коштів по рахунку відповідача, а відтак ці вимоги підлягають залишенню без задоволення за недоведеністю. Таким чином, дослідивши матеріали справи, надавши об`єктивну оцінку зібраним доказам по справі та нормам законодавства, що регулюють спірні правовідносини, суд дійшов висновку, про відмову у задоволенні позову. У відзиві на позов відповідач також вказує на наявність підстав для застосування наслідків пропуску строків позовної давності. Проте, оскільки суд дійшов висновку, що недоведені підстави для стягнення заборгованості, підстави для застосування наслідків спливу позовної давності відсутні. Статтею 89 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). З огляду на вищевикладене, беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносин, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія з управління активами «Прімоколект-Капітал» до відповідача про стягнення заборгованості за кредитним договором. Що стосується посилань відповідача на рішення третейського суду, закриття провадження у справі з цього приводу, суд зазначає наступне. Відповідно до п.14 ч.1 ст.6 Закону України «Про третейські суди» третейські судив порядку, передбаченому цим Законом, можуть розглядати будь-які справи, що виникають із цивільних та господарських правовідносин, за винятком, зокрема, справ у спорах щодо захисту прав споживачів, у тому числі споживачів послуг банку (кредитної спілки) (ч.1 ст. 6 цього Закону доповнено п.14 згідно із Законом №2983-VI). За змістом ч.1 ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів» між кредитодавцем та споживачем укладається договір про надання споживчого кредиту, відповідно до якого кредитодавець надає кошти (споживчий кредит) або бере зобов`язання надати їх споживачеві для придбання продукції у розмірі та на умовах, встановлених договором, а споживач зобов`язується повернути їх разом з нарахованими відсотками. Системний аналіз зазначених норм матеріального права дає підстави для висновку про те, що спори між кредитодавцем та позичальником (споживачем) за договором про надання споживчого кредиту, що виникають як під час укладення, так і під час виконання такого договору, відповідно до п.14 ч.1 ст.6 Закону №1701-IV, незважаючи на наявність третейського застереження, не можуть бути предметом третейського розгляду, оскільки Законом України від 03 лютого 2011 року №2983-VI «Про внесення зміни до статті 6 Закону України «Про третейські суди» щодо підвідомчості справ у сфері захисту прав споживачів третейським судам» виключено з компетенції третейського суду вирішення спорів щодо захисту прав споживачів, у тому числі споживачів послуг банку (кредитної спілки). Незалежно від предмета та підстав позову і незважаючи на те, хто звернувся з позовом до суду (банк або інша фінансова установа чи споживач), на правовідносини, що виникають зі споживчого кредиту, поширюється дія Закону № 1023-XII. Зазначена правова позиція висловлена в постановах Верховного Суду України від 02 вересня 2015 року у справі №6-856цс15, від 11 листопада 2015 року у справі №6-171цс15, від 18 листопада 2015 року у справі №6-187цс15, від 27 січня 2016 року №6-2712цс15. Таким чином, рішення про стягнення з відповідача заборгованості за споживчим кредитом прийняте третейським судом поза межами його компетенції. В порядку ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України, враховуючи відмову у задоволенні позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія з управління активами «Прімоколект-Капітал», відшкодування судових витрат не здійснюється. На підставі викладеного і

Outcome: dismissed