Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-28 00:00:00

28.03.2017 року [PERSON] звернувся з позовом до [PERSON] про зменшення розміру аліментів. Мотивуючи його тим, що від першого шлюбу, який розірваний з [PERSON] у нього є два сина: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. За рішенням Ширяївського районного суду Одеської області йому присуджено виплачувати аліменти на утримання дітей в розмірі 33 % всіх видів заробітку (грошових коштів), але не менше, як 30 % прожиткового мінімуму на одну дитину відповідного віку, починаючи з 15.12.2008 року щомісячно до досягнення старшого сина повноліття, тобто до 24.04.2018 року. На даний час, його матеріальний стан змінився, він перебуває в іншому шлюбі, в якому народилося ще двоє дітей: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], а також на його утриманні ще знаходиться мати, яка є пенсіонеркою та він з теперішньою дружиною були змушені взяти в Приватбанку кредит для сплати заборгованості по аліментам на дітей від першого шлюбу. Також сплата за підвищені комунальні послуги погіршує його матеріальне становище. У звязку з чим, він був змушений звернутися з даним позовом до суду. Позивач та його представник в судове засідання не зявилися, позивач надав заяву про розгляд справи за його відсутності та уточнивши позовні вимоги просив суд зменшити розмір аліментів та стягувати з нього аліменти в твердій грошовій сумі в розмірі 600 гривень. Відповідач в судове засідання не зявилася, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, про причини неявки суду не повідомила. Відповідно до ст. 224 ЦПК України, якщо суд не має відомостей про причину неявки відповідача, повідомленого належним чином, або причину неявки буде визнано неповажною, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів та постановляє заочне рішення, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Суд, враховуючи, що відповідно до ЦПК України розгляд справи проводився за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося (ч. 2 ст. 197 ЦПК України). Вивчивши матеріали справи суд виходить з наступного Судом встановлено, що [PERSON] є батьком неповнолітніх дітей [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], що підтверджується копіями відповідних свідоцтв про народження. На підставі рішення Ширяївського районного суду Одеської області від 13.01.2009 року [PERSON] зобовязаний до виплати аліментів на користь [PERSON] на утримання неповнолітніх дітей [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], в розмірі 33 % всіх видів заробітку (грошових коштів), але не менше, як 30 % прожиткового мінімуму на одну дитину відповідного віку, починаючи з 15.12.2008 року щомісячно до досягнення старшого сина повноліття, тобто до 24.04.2018 року. Згідно ч. 1 ст. 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоровя когось із них. Згідно з п. 2, 3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року N 3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв'язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров'я когось із них. Аналіз зазначених вимог закону свідчить про те, що за позовом платника аліментів суд може зменшити їх розмір лише за наявності поважних причин, а саме: зміни його матеріального чи сімейного стану; погіршення його здоров'я та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Даний перелік обставин, які можуть слугувати підставою для зменшення розміру аліментів є вичерпним і розширеному тлумаченню не підлягає. Обов'язок доказування наявності наведених обставин покладається на позивача. Ухвалюючи рішення від 13.01.2009 року на користь [PERSON] суд врахував всі суттєві обставини, що мають значення для справи, в тому числі стан здоровя та матеріальне становище платника аліментів, інші обставини по справі. Вказане рішення суду [PERSON] не оскаржував. Так, в обґрунтування позову позивач посилається, що після розірвання першого шлюбу він сплачує аліменти на утримання двох синів в розмірі 33 % всіх видів заробітку (грошових коштів), але не менше, як 30 % прожиткового мінімуму на одну дитину відповідного віку. Від другого шлюбу він також має двох дітей: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], утримання яких потребує матеріальних затрат. Він працює на сезонній роботі оператором газової котельні в відділі освіти Ширяївської РДА Одеської області, після чого буде звільнений, а тому має нерегулярний та мінливий дохід. Також на його утриманні знаходиться його мати-пенсіонерка. Для того, щоб мати змогу сплачувати аліменти на дітей від першого шлюбу він та його теперішня дружина були змушені взяти кредит та йому тепер доводиться кожного місяця сплачувати два кредити, що також погіршує його матеріальне становище. Сплата за підвищені комунальні послуги також погіршує його матеріальне становище, підсобного господарства його сімя не має, що в своїй сукупності становить суму, яка є для нього не підйомною. Однак доказів про свій матеріальний стан підтверджуючий вищевикладене суду не надав. Що стосується взятих позивачем та його дружиною кредитів, то позивачем не надано суду доказів для чого вони взагалі бралися. Також в матеріалах справи містяться надані позивачем квитанції про сплату за електроенергію та газопостачання, з яких вбачається, що позивачу було надано державну допомогу субсидію. Таким чином, позивач не надав суду належних доказів неспроможності сплачувати аліментів, навпаки, суд вважає, що він є молодою та працездатною людиною та перешкод для можливості працевлаштування на вище оплачувану роботу для належного утримання дітей, судом також не встановлено. Відповідно до ст.ст. 11, 60 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами на власний розсуд. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підтвердження своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. На підставі ст. 59 ЦПК України належними є докази, що містять інформацію щодо предмета доказування та повинні бути підтверджені певними засобами доказування. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Виходячи з наведених вище обставин, суд вважає, що позивач не довів свої вимоги у повному обсязі, що є підставою для відмови з задоволенні позову за недоведеністю. Суд приймає вказане рішення та враховує положення ч. 1 ст. З Конвенції про права дитини, ч. ч. 7, 8 ст.7 СК України, згідно яких при вирішення будь-яких питань щодо дітей, суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення інтересів саме дитини .

Outcome: dismissed