Jurisdiction: civil
Date: 2021-07-28 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з вищезгаданим позовом. На підтвердження своїх позовних вимог посилається на те, що її батько - [PERSON] , який помер у 1975 році, придбав у власність у [PERSON] в 1936 році земельну ділянку площею 1100 кв. м. З того часу тобто вона та її родина упродовж 80-ти років спочатку володіла та в подальшому продовжує користуватися цією земельною ділянкою, яка розташована між будинками [ADDRESS] та [ADDRESS] . 31 березня 2016 року рішенням Дрогобицької міської ради №203 "Про надання дозволу на розроблення проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок та технічної документації по встановленню меж земельної ділянки в натурі (на місцевості)" в частині п.2.5, яким надано дозвіл третій особі у справі - [PERSON] на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для ведення садівництва, орієнтованою площею 1154 кв. м. по [ADDRESS] . Вважаючи, її права були порушені в травні місяці 2016 року звернулась з позовними вимогами в порядку адміністративного судочинства до Дрогобицького міськрайонного суду про скасування вищезгаданого рішення суб`єкта владних повноважень . 27 грудня 2016 року постановою Дрогобицького міськрайонного суду в задоволенні позову було відмовлено з тих підстав, що не було надано належних та допустимих доказів протиправності оскаржуваного рішення. 28 березня 2017 року постановою Львівського апеляційного адміністративного суду подана апеляційна скарга була задоволена в повному обсязі. Суд другої інстанції визнав протиправним та скасував рішення Дрогобицької міської ради № 203 від 31.06.2016 року про надання дозволу на розроблення проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок та технічної документації по встановленню меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) в частині п. 2.5., щодо надання дозволу [PERSON] на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для ведення садівництва, орієнтованою площею 1154 кв. м. на [ADDRESS] . 21 січня 2021 року була частково задоволена касаційна скарга Дрогобицької міської ради. Постанови Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 27 грудня 2016 року та Львівського апеляційного адміністративного суду від 28 березня 2017 року по справі №442/3829/16-а були скасовані. Провадження у вищезгаданій адміністративній справі №442/3829/ 16-а за її та [PERSON] позовом до Дрогобицької міської ради, третя особа - [PERSON] про визнання дій протиправними - закрито. Одночасно вищою судовою інстанцією України нам було роз`яснено право на звернення до суду за правилами цивільного судочинства. Відтак вважає, що відповідач приймаючи оскаржуване рішення порушив її права, оскільки не з`ясував, що згадана земельна ділянка перебуває у їхньому володінні та користуванні з 1936 року. Позивач [PERSON] \~в судовому\~засіданні свої\~вимоги підтримала\~повністю з\~підстав викладених\~у позові.\~Додатково пояснила\~суду,\~що вона продовжує\~користуватися спірною\~земельною ділянкою\~і на\~даний час,\~тобто станом\~на час\~повторного звернення\~з даним\~позовом до\~суду,\~оскільки вона належала ще її батькові, що підтверджено архівними документами. Тобто, користується вищевказаною земельною ділянкою правомірно, хоча відповідач вважає, що вона зайняла цю земельну ділянку самовільно. Однак таке не дозволяє відповідачу ігнорувати вищевказаний факт та приймати оскаржуване рішення відносно вказаної земельної ділянки, як щодо вільної. Представник відповідача [PERSON] заперечила проти задоволення позову. Надала суду усні та письмові пояснення, в яких зазначено, що відповідно до листа №163 від 16.03.2016 року відділу містобудування та архітектури, земельна ділянка знаходиться в зоні садибної забудови і може бути відведена для ведення садівництва. Протоколом №17 спростовується заява позивача, що заява [PERSON] не розглядалась на засіданні постійної комісії. Третя особа [PERSON] в судовому засіданні заперечив щодо задоволення позову і на пропозицію позивачки відмовитися від прав на земельну ділянку позитивно не відреагував. Заслухавши думку учасників судового засідання, оглянувши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Згідно з ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим кодексом. Судом встановлено, що позивачкою не надано належних та допустимих доказів на підтвердження своїх доводів про довготривале чи спадкове користування саме цією земельною ділянкою. Тобто - ні старих правовстановлюючих документів ні нових; так само як і документації про будь-яку ідентифікацію земельної ділянки на предмет користування нею. Судом також встановлено, що - [PERSON] , звернувся з заявою від 10.03.2016 року до органу місцевого самоврядування про надання дозволу на виготовлення проекту відведення земельної ділянки для індивідуального садівництва по [ADDRESS] яка зареєстрована Дрогобицькою міською радою 10.03.2016 року за №544/3- 21, та яка була розглянута на засіданні постійної комісії ради з питань регулювання земельних відносин 17.03.2016 року, де було рекомендовано та погоджено одноголосно надання дозволу. Згідно з ч.6 ст.118 ЗК України громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. Крім того, постанові від 17 жовтня 2018 року у справі № 380/624/16-ц Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що\~рішення про надання дозволу на розробку проекту землеустрою не є правовстановлюючим актом і не гарантує особі чи невизначеному колу осіб набуття права власності чи користування на земельну ділянку.\~ Таким чином, обраний позивачкою спосіб судового захисту не забезпечить набуття нею прав на спірну земельну ділянку і не унеможливить винесення радою іншого подібного рішення для іншої особи, яка також претендує на цю земельну ділянку. Враховуючи викладене та

Outcome: dismissed