Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-05 00:00:00

01 квітня 2021 року до Центрального районного суду м. Миколаєва надійшов позов [PERSON] до [PERSON] , в якій позивач просить визнати договір купівлі-продажу незакінченої будівлі за адресою: [ADDRESS] , що був укладений 27 квітня 2001 року на Універсальній товарній біржі «Миколаївська нерухомість 2000» за № 3-69 та зареєстрований 08 травня 2001 року в Миколаївському МБТІ, дійсним. В обґрунтування вимог позивач посилається на те, що йому стало відомо про недійсність біржової угоди і необхідність підтвердити її дійсність у судовому порядку, оскільки при оформленні ними договору купівлі-продажу не були виконані вимоги\~статті 227 ЦК України\~(1963 року), у частині нотаріального оформлення зазначеної угоди. Крім того, позивач вказує, що договір купівлі-продажу нерухомого майна був виконаний сторонами належним чином, і дотепер не виникало ніяких претензій і спорів щодо предмету договору. Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 01 квітня 2021 року для розгляду цієї справи визначено суддю Шолох Л.М. Ухвалою Центрального районного суду м. Миколаєва від 21 травня 2021 року відкрито провадження у справі та вирішено здійснювати розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. У судове засідання 30 серпня 2021 року сторони у справі не зявилися з невідомих суду причин. Адвокат Чебан Володимир Олександрович, який діє в інтересах позивача [PERSON] , надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив їх задовольнити. Опікун [PERSON] , якого визнано недієздатним відповідно до рішення Заводського районного суду м. Миколаєва від 27 червня 2002 року, проти задоволення позову не заперечувала, надала відповідну заяву. Також просила справу розглядати без її участі. Враховуючи зазначене, суд дійшов висновку про можливість розгляду справи за відсутності сторін, які не з`явилися. Дослідивши матеріали справи, давши оцінку доказам, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що між [PERSON] (продавець) та [PERSON] (покупець) на Універсальній товарній біржі «Миколаївська нерухомість 2000» укладено договір купівлі-продажу незакінченої будівлі за адресою: [ADDRESS] . Згідно із пунктом 3 цього договору вказана будівля продана за 1700 грн, які отримані Продавцями до підписання договору та належить новому власнику [PERSON] . У договорі зазначено, що на виконання статті 227 Цивільного кодексу України договір підлягає реєстрації в бюро технічної інвентаризації та подальшого нотаріального посвідчення не потребує. Відповідно до статті 15 Закону України «Про товарну біржу», зареєстрований на Товарній біржі «Миколаївська нерухомість 2000» у Журналі реєстрації біржових угод з нерухомості за № 3-69 від 27 квітня 2001 року. На договорі купівлі-продажу незакінченої будівлі від 27 квітня 2001 року Миколаївським міжміським бюро технічної інвентаризації зроблено реєстраційний напис від 08 травня 2001 року. Також Миколаївським міжміським бюро технічної інвентаризації складено технічний паспорт на зазначене нерухоме майно. Вирішуючи питання про обґрунтованість позовних вимог суд зазначає таке. Згідно зі статті 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до статті 392 ЦК України, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Згідно зі статті 58 Конституції України, закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи. У пункті 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними" № 9 від 06 листопада 2009 року\~зазначено, що відповідність чи невідповідність правочину вимогам законодавства має оцінюватися судом відповідно до законодавства, яке діяло на момент вчинення правочину. Відповідно до пункту 4 Прикінцевих та\~перехідних\~положень\~Цивільного\~кодексу\~України (2004 року) Цивільний кодекс\~України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Згідно зі статтею 153 Цивільного кодексу УРСР (в редакції 1963 року), який діяв на момент укладення правочину та підлягає застосуванню до спірних правовідносин, договір є укладеним, якщо сторонами досягнуто згоди за всіма істотними умовами. Істотними є ті умови договору, які визнані такими за законом або необхідні для договорів даного виду, а також всі ті умови, щодо яких за заявою однієї з сторін повинно бути досягнуто згоди. Відповідно до статті 224 Цивільного кодексу УРСР\~(в редакції 1963 року, далі Цивільний кодекс УРСР) за договором купівлі-продажу продавець зобов`язується передати майно у власність покупцеві, а покупець зобов`язується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму. Відповідно до частини першої статті 227\~Цивільного\~кодексу\~УРСР договір купівлі-продажу жилого будинку повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією із сторін є громадянин. Недодержання цієї вимоги тягне недійсність договору (стаття 47 цього Кодексу). Частина перша статті 47 Цивільного кодексу УРСР вказує на те, що нотаріальне посвідчення угод обов`язкове лише у випадках, зазначених у законі. Недодержання в цих випадках нотаріальної форми тягне за собою недійсність угоди з наслідками, передбаченими частиною другою статті 48 цього кодексу. Якщо одна зі сторін повністю або частково виконала угоду, що потребує нотаріального посвідчення, а друга сторона ухиляється від нотаріального оформлення угоди, суд вправі за вимогою сторони, яка виконала угоду, визнати угоду дійсною. В цьому разі наступне нотаріальне оформлення угоди не вимагається (частина друга статті 47 Цивільного кодексу УРСР). У\~пункті\~2\~Постанови\~Пленуму\~Верховного\~Суду\~України\~від\~06\~листопада\~2009\~року\~№\~9\~«Про\~судову\~практику\~розгляду\~цивільних\~справ\~про визнання\~правочинів\~недійсними»\~вказано\~на\~те,\~що судам\~необхідно\~враховувати,\~що\~згідно\~із статтями\~4,\~10\~та\~203\~ЦК\~зміст\~правочину не\~може\~суперечити\~ЦК,\~іншим\~законам\~України,\~які\~приймаються\~відповідно\~до\~Конституції\~України\~та\~ЦК,\~міжнародним\~договорам,\~згода\~на\~обов`язковість\~яких\~надана\~Верховною\~Радою\~України,\~актам\~Президента\~України,\~постановам\~Кабінету\~Міністрів України,\~актам\~інших\~органів державної\~влади\~України,\~органів\~влади\~Автономної\~Республіки\~Крим\~у\~випадках\~і\~в\~межах,\~вста-новлених\~Конституцією\~України\~та\~законом,\~а\~також\~моральним\~засадам\~суспільства. Зміст\~правочину\~не\~повинен суперечити\~положенням\~також\~інших,\~крім\~актів\~цивільного\~законодавства,\~нормативно\~правових\~актів,\~прийнятих\~відповідно\~до\~Конституції\~України\~(статті\~1,\~8\~Конституції\~України). Відповідність чи невідповідність правочину вимогам законодавства має оцінюватися судом відповідно до законодавства, яке діяло на момент вчинення правочину. Зі змісту договору купівлі-продажу нерухомого майна від 27 квітня 2001 року № 3-69 слідує, що ця угода укладена на Універсальній товарній біржі «Миколаївська нерухомість 2000» відповідно до вимог статті 15 Закону України «Про товарну біржу». Відповідно до абз. 3 п. 2 Постанови №14 Пленуму Верховного Суду України «Про судове рішення у цивільній справі» від 18 грудня 2009 року, роз`яснено, що у випадку наявності суперечності між нормами законів (кодексів), що мають юридичну силу, застосуванню підлягає той, що прийнятий пізніше. Цивільний кодекс УРСР, норми якого діяли на час виникнення спірних правовідносин, було прийнято та він набув чинності у 1963 році. Тоді як Закон України «Про товарну біржу» прийнятий та набув чинності у 1991 році. Відтак до спірних правовідносин має бути застосовано Закону України «Про товарну біржу». Згідно із\~частиною першою\~та другою\~статті 15\~Закону України\~«Про товарну\~біржу» від\~10\~грудня 1991\~року №\~1956-ХІІ\~(в\~редакції станом\~на 16\~лютого 1993\~року),\~біржовою операцією\~визнається угода\~що відповідає\~сукупності зазначених\~нижче умов: а)\~якщо вона\~являє собою\~купівлю-продаж,\~поставку та\~обмін товарів,\~допущених до\~обігу на\~товарній біржі; б)\~якщо її\~учасниками є\~члени біржі; в)якщо\~вона подана\~до реєстраціїта\~зареєстрована на\~біржі не\~пізніше наступного\~за здійсненням\~угоди дня. Угоди,\~зареєстровані на\~біржі,\~не підлягають\~нотаріальному посвідченню. Зміст біржової угоди (за винятком найменування товару, кількості, ціни, місця і строку виконання) не підлягає розголошенню. Цю інформацію може бути надано тільки на письмову вимогу судам, органам прокуратури, служби безпеки, внутрішніх справ, арбітражному суду та аудиторським організаціям у випадках, передбачених законодавством України. Угода вважається укладеною з моменту її реєстрації на біржі. За своїм змістом договір № 3-69 від 27 квітня 2001 року, укладений на Універсальній товарній біржі «Нерухомість-Південь» між [PERSON] та [PERSON] відповідає вимогам переліченим у статті 15 Закону України «Про товарну біржу» від 10 грудня 1991 року № 1956-ХІІ. Зважаючи на приписи частини четвертої статті 15 Закону України «Про товарну біржу» означена біржова угода не підлягала нотаріальному посвідченню. Відповідно до вимог статті 227 Цивільного кодексу УРСР (в редакції 1963 року) ця біржова угода підлягала реєстрації у відповідному Бюро технічної інвентаризації за місцезнаходженням нерухомості. Зазначена вимога чинного на час виникнення спірних правовідносин законодавства позивачем була виконана та проведена реєстрація отриманої у власність нерухомого майна у Миколаївському міжміському бюро технічної інвентаризації, про що свідчить реєстраційний напис від 08 травня 2001 року. Зі змісту\~договору від\~27\~квітня 2001\~року №\~3-69\~також слідує,\~що його\~сторонами дотримано\~вимог статті\~224\~Цивільного кодексу\~УРС (які\~діяли на\~момент виникненняспірних\~правовідносин)\~та досягнуто\~істотних умов,\~визначених для\~договору купівлі-продажу,\~а саме продавець передав майно у власність покупцеві, а покупець прийняв майно і сплатив за нього 10120 грн. Пдреса м. миколаїв, вул. Б.Хмельницького,10 є адресою реєстрації місця проживання позивача, що підтверджується відповідним записом у паспорті, копія якого наявна в матеріалах справи. Підсумовуючи викладене, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог та про необхідність їх задоволення. Біржову угоду договір № 3-69 купівлі-продажу незавершеної будівлі за адресою: [ADDRESS] укладений 27 квітня 2001 року на Універсальній Товарній Біржі «Миколаївська нерухомість 2000» між [PERSON] та [PERSON] , що зареєстрований Комунальним підприємством "Миколаївське міжміське бюро технічної інвентаризації" 08 травня 2001 року слід визнати дійсним. Відповідно до статті 141 ЦПК України, судовий збір сплачений позивачем при подачі позовної заяви до суду. На підставі викладеного,

Outcome: approved