Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-21 00:00:00

Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк» звернулося до Ужгородського міськрайонного суду з позовною заявою до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Мотивуючи свої позовні вимоги, позивач вказує на те, що 16.03.2007 року між ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» та [PERSON] було укладено кредитний договір № МКВ7АК04520034, згідно якого ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» зобов`язався надати Відповідачу кредит у розмірі 13901,17 (Долар США) на строк з 16.03.2007 року по 15.03.2012 р. включно, а Відповідач зобов`язався повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку, встановлених кредитним договором. Відповідно договору, погашення заборгованості здійснюється в наступному порядку: щомісяця в період сплати, Відповідач повинен надавати Банку грошові кошти (щомісячний платіж) для погашення заборгованості за Кредитом, яка складається із заборгованості за Кредитом, за відсотками, комісією, а також інші витрати згідно кредитного договору. Однак, взяті на себе зобов`язання, щодо погашення суми отриманого кредиту та відсотків за користування кредитними коштами, у розмірі та строки визначені кредитним договором відповідачем не виконано. [PERSON] систематично порушував терміни погашення кредиту і сплати відсотків за користування кредитом. Зазначає, що позивач в повному обсязі виконав свої зобов`язання за кредитним договором , а відповідач ухиляється від свого обов`язку щодо погашення заборгованості за кредитом, відсотками та іншими витратами, чим порушив умови договору. Враховуючи, що відповідач не виконав належним чином своїх зобов`язань за кредитним договором, у зв`язку з чим у нього виникла заборгованість, яка станом на 01.02.2017 року перед позивачем по кредитному договору № МКВ7АК04520034 від 16.03.2007 року становить 18460,38 [Долар США], що за курсом НБУ станом на 01.02.2007 року становить 499 722, 49 грн. , з яких: - 7080,12 [Долар США] - заборгованість за кредитом (тілом кредиту); 10443,17 [Долар США] - заборгованість по відсоткам за користування кредитом; 207,09 [Долар США] - заборгованість по комісії за користуванням кредитом; 730,00 [Долар США] - пеня за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором, яку ПАТ КБ « Приватбанк» просило стягнути на його користь із відповідача [PERSON] . В ході розгляду справи, 15 листопада 2017 р. представник позивача Савіхіна А.М. подала до суду уточнену позовну заяву, згідно якої просить суд стягнути з [PERSON] (ІПН [NUMBER] , адреса [ADDRESS] ) на користь ПУБЛЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК "ПРИВАТБАНК" (і.к. ЄДР 14360570 адреса: 49094 м. Дніпропетровськ, вул. Набережна Перемоги 50) заборгованість по відсоткам за договором № МКВ7АК04520034 від 16.03.2007 р. нарахованих на прострочену заборгованість по кредиту за період з 13.02.2014 по 13.02.2017 р. у розмірі 5372,64 (Долар США), що за курсом 27,20 грн. відповідно до службового розпорядження НБУ від 13.02.2017 року складає 146135,81 грн. Вимоги заяви обгрунтовані тим, що датою 15.03.2012 року в договорі визначено кінцеву дату виконання позичальником дій щодо повернення кредиту за умов відсутності порушень по сплаті та простроченої заборгованості, а не кінцевий термін спливу виконання [PERSON] своїх грошових зобов`язань за договором та припинення зобов`язань в цілому. Вказує на те, що кредитні кошти банук не повернуті, договір не є розірваним, чи припиненим , відсутні підстави для припинення щомісячного нарахування відсотків на суму простроченої заборгованості по кредиту, як плату за весь час фактичного користування кредитними коштами. З врахуваннями викладеного, позивач вважає за необхідне захистити свої права шляхом стягнення з відповідача суму заборгованості по нарахованим на прострочену заборгованість відсоткам за період відповідний терміну позовної давності три роки , з 13.02.2014р. по 13.02.2017р. в сумі 5372,64 (Долар США). В судовому засіданні представник позивача уточнені відповідно до заяви від 15 листопада 2017 р. позовні вимоги підтримав повністю, просив суд їх задовольнити, з підстав та мотивів викладених в заяві. Зазначив, що нараховані на прострочену заборгованість відсотки за період відповідний терміну позовної давності три роки , з 13.02.2014р. по13.02.2017р. в сумі 5372,64 (Долар США). Строк дії кредитного договору відповідно до п. 7.1 кредитного договору - по 15.03.2012 року. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився, хоча про час та місце розгляду справи був повідомлений у встановленому законом порядку, за зареєстрованим місцем проживання у відповідності до ч.ч.6,7 ст. 128 ЦПК України, про причини неявки суд не повідомляв, клопотань про відкладення розгляду справи до суду не надходило. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні проти задоволення позову та уточнених позовних вимог заперечив, з підстав викладених у письмових запереченнях, та пояснив, що позов не відповідає дійсності, мотивуючи це тим, що в березні 2007 року громадянином [PERSON] був отриманий кредит на придбання легкового автомобіля (забезпеченням кредиту є автомобіль - п.7.3) згідно кредитного договору № МКВ7АК00000034 від 16.03.2007 року. З 2007 [PERSON] через касу Банку готівкою було сплачено за кредит суму в розмірі 8006,00 доларів США, що підтверджується копіями квитанцій, що надаються суду. Крім того, ним було додатково сплачено пеню за допущені прострочки по кредиту в сумі 1524,15 гривень. По домовленості з Банком у вересні 2012 року громадянином [PERSON] було добровільно передано заставлений автомобіль Дайво Ланос TF69Y для реалізації його через органи державної виконавчої служби, що підтверджується актом приймання-передавання від 18.09.2012 року, який був затверджений начальником MB ДВС Ужгородського міськрайонного управління юстиції Хваста С.В. По досягнутим домовленостям між Банком та [PERSON] добровільна передача автомобіля була кінцевим кроком для погашення отриманого кредиту. У березні 2013 року громадянина [PERSON] ПП «СП Юстиція» було попереджено про повторний аукціон щодо реалізації автомобіля Дейво Ланос , який ним було добровільно передано для погашення заборгованості. В кінці квітня 2013 року громадянина [PERSON] ПП «СП Юстиція» було повідомлено про реалізацію його автомобіля за ціною 37974.52 грн. яке було реалізоване в рахунок погашення заборгованості перед ГІАТ «ПриватБанк» (кредитний договір № МКВ7АК00000034). Згідно офіційного сайту НБУ щодо курсу валют - курс долара до гривні складав станом на 12.04.2013 року 7,99 грн. за 1 долар США. Відповідно заставний автомобіль був реалізований за 4752,76 долара США. Враховуючи те, що готівковими коштами було внесено суму в розмірі 8006.00 доларів США+4752,76 (вартість автомобіля)= 12758.76 доларів США. то вважаємо що твердження Банку про стягнення з громадянина [PERSON] суми боргу за кредитом в розмірі 18460,38 доларів СІІІА є необгрунтованим та незаконним. Крім того, представник відповідача зазначив, що відповідно до доданого кредитного договору № МКВ7АК00000034 від 16.03.2007 року - строк дії даного договору сплинув 15.03.2012 року. Позов Банком був поданий 08.02.2017 року. Вважає, що Банк пропустив строк позовної давності та втратив будь-яке право на звернення до суду з вимогою про стягнення заборгованості з громадянина [PERSON] Представник відповідача 20.04.2018 року подав до суду заяву про застосування строку позовнї давності та просив відмовити в задоволенні позову. Окрім того, представник відповідача в судовому засіданні просив суд врахувати правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 (провадження № 14-10цс18), у якій вказано, що після спливу дії договору, право кредитодавця на стягнення процентів за кредитом і пені припиняється, а відтак просив відмовити у задоволенні уточнених позовних вимог. 29.05.2017 року представником відповідача через канцелярію суду подано письмові заперечення на позов з додатками. 04.07.2017 року представником позивача через канцелярію суду подано письмові пояснення. 30.10.2017 року представником позивача через канцелярію суду подано додаткові письмові пояснення. 15.11.2017 року представником позивача через канцелярію суду подана уточнена позовна заява з додатками. 20.04.2018 року представником відповідача через канцелярію суду подано заяву про застосування позовної давності. У даній справі заходи забезпечення доказів та забезпечення позову судом не застосовували-ся. Провадження у справі ухвалою суду не зупинялося, а тому не було підстав для його поновлення. Заслухавши пояснення учасників судового процесу, вивчивши та перевіривши в судовому засіданні матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті суд приходить до наступного. Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк», у відповідності до нової редакції Статуту, погодженого НБУ 11.06.2018, згідно з рішенням Єдиного акціонера Банку від 21.05.2018 № 519 змінило тип банку з публічного на приватне та змінило наймену-вання на Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк». Згідно ст. ст. 13, 81 ЦПК України суд розглядає справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень. Згідно з ч.7 ст. 81 ЦПК України суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч. 1 ст. 76 ЦПК України). Судом встановлено, що 16.03.2007 року між ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» та [PERSON] було укладено кредитний договір № МКВ7АК04520034, згідно якого ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» зобов`язався надати Відповідачу кредит у розмірі 13901,17 (Долар США) на строк з 16.03.2007 року по 15.03.2012 р. включно, а Відповідач зобов`язався повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку, встановлених кредитним договором. Відповідно до п. 7.1 Банк зобовязується надати позичальнику кредитні кошти шляхом: видачі готівки через касу на строк з 16.03.2007р. по 15.03.2012 р. включно, в вигляді непоновалювальної лінії в розмірі 11256 доларів США на наступні цілі: придбання автомобілю , а також у розмірі 34 грн. для сплати за реєстрацію предмету застави і на оплату страхових платежів в розмірі 2645,17 доларів США з оплатою за користування кредитом відсотків в розмірі 1,00% в місяць на суму залишку заборгованості по кредиту . Погашення заборгованості за цим договором (за винятком винагороди, що сплачується в момент надання кредиту) здійснюється в наступному порядку: щомісяця в період сплати позичальник повинен надати банку кошти (щомісячний платіж) у сумі 267, 25 доларів США для погашення заборгованості за кредитним договором, що складається із заборгованості по кредиту, відсоткам, винагороди. Як вбачається з кредитного договору [PERSON] отримав кошти від ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» на умовах строковості, зворотності, забезпеченості, платності. Сторони погодили всі істотні умови кредитного договору. Отже, встановлено, що між сторонами діють цивільні правовідносини, засновані на договорі. Однак, як стверджує позивач, у порушення умов кредитного договору [PERSON] належним чином не виконує взятих на себе зобов`язань по погашенню кредиту та відсотків, в зв`язку з чим утворилась заборгованістьпо відсоткам за договором № МКВ7АК04520034 від 16.03.2007 р. нарахованих на прострочену заборгованість по кредиту за період з 13.02.2014 р. по 13.02.2017 р. у розмірі 5372,64 (Долар США), що за курсом 27,20 грн. відповідно до службового розпорядження НБУ від 13.02.2017 року складає 146135,81 грн. Як встановлено судом, 18.09.2012 р. [PERSON] повернула автомобіль та свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу належний [PERSON] , про що був складений Акт приймання - передавання. Як встановлено судом, транспортний засіб належний [PERSON] був реалізований на аукціоні 12.04.2013 р. за ціною 37 974, 52 грн. в рахунок погашення заборгованості перед ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» , що стверджується даними листа ПП « Спеціалізоване підприємство Юстиція» від 19.04.2013р. № 903. Суд бере до уваги, що подаючи позовну заяву про стягнення заборгованості, Позивач не повідомив про те, що заставне майно, автомобіль , було передано в рахунок погашення зобов`язання за кредитним договором № МКВ7АК00000034 від 16.03.2007 року. Правовідносини між сторонами по справі є цивільно-правовими та урегульовані положеннями ЦК України. Згідно зі ст. 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1048 ЦК України). Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обовязків (ч. 1 ст. 626 ЦК України). Згідно зі ст. 628 Цивільного кодексу України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільногозаконодавства. Договір є обовязковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України). Визначення поняття зобовязання міститься у ч. 1 ст. 509 ЦК України. Відповідно до вимог ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цьогоКодексу, інших актів цивільного законодавства. Згідно вимог п.1 ч.1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Тож, в силу положень Цивільного кодексу України договірні зобов`язання є обов`язковими для виконання сторонами у порядку та у строк, визначений відповідним договором, або законом. За приписами ст. ст. 3, 629 Цивільного кодексу України цивільне законодавство ґрунтується на принципах справедливості, добросовісності та розумності та передбачає обов`язковість виконання договірних зобов`язань. Відповідно до статті 1048 ЦК України (в редакції чинній на момент укладення кредит-ного договору), позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Стосовно позовних вимог, щодо стягнення процентів за користування кредитом суд зазначає наступне. Як убачається із змісту заяви про уточнення позовних вимог та з наданого позивачем до заяви розрахунку, останнім заявлено вимоги та було проведено розрахунок заборгованості відповідача по процентам за користування кредитом за період з 13 лютого 2014 року по 13 лютого 2017 року. Однак, як убачається з умов договору № МКВ7АК00000034 від 16.03.2007 року, а саме п. 7.1., кредит був наданий на строк по 15 березня 2012 року. Тобто, право нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом виникло з дня укладення договору та припинилося після спливу визначеного договором строку надання кредиту, а саме 16 березня 2012 року. Вирішуючи уточнені позовні вимоги про стягнення процентів за кредитним договором за період з 13 лютого 2014 року по 13 лютого 2017 року, суд враховує правову позицію, яка викладена у пунктах 48-55 постанови Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі №444/9519/12, яка полягає в тому, що з дня закінчення строку дії кредитного договору відносини між банком та відповідачем за своєю суттю перейшли з кредитних правовідносин, які передбачають правомірне користування чужими грошовими коштами зі сплатою відповідних процентів визначених у договорі, у відносини незаконного користування чужими грошовими коштами, тобто перейшли в охоронні правовідносини, права та інтереси позивача за якими забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Тобто, Велика Палата Верховного Суду зазначила, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Оскільки умовами кредитного договору визначено строк його дії по 15 березня 2012 року, включно то після цієї дати право кредитора нараховувати передбачені договором проценти та інші платежі за кредитом припинилися. Отже, включення позивачем до розрахунку процентів за користування кредитом періоду з 13 лютого 2014 року по 13 лютого 2017 року є безпідставним. Позивач не заявляв вимог на підставі ст.625 ЦК України. Оскільки позивач не заявляв позовних вимог про стягнення 3% річних на підставі ст.625 ЦК України після закінчення строку кредитного договору , а суд

Outcome: dismissed