Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-04 00:00:00

В липні 2014 року позивач звернувся до суду з позовом, в якому просив визнати п. 4.2.6, п. 16.6 Правил користування платіжними картками фізичних осіб Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський Акціонерний Банк» недійсними, визнати факт обмеження відповідачем права [PERSON] щодо розпорядження грошовими коштами, відшкодувати моральну шкоду у розмірі 1 700 грн., а також судові витрати покласти на відповідача. Пізніше позовні вимоги були уточнені, позивач просив визнати п. 4.2.6, п. 16.6 Правил користування платіжними картками фізичних осіб Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський Акціонерний Банк» недійсними; визнати дії відповідача щодо лімітованого зняття карткових грошових коштів з рахунку такими, що порушують права позивача щодо вільного розпорядження грошовими коштами; відшкодувати моральну шкоду у розмірі 1 700 грн., а також судові витрати покласти на відповідача. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 30 жовтня 2013 року між [PERSON] (далі - позивач) та Публічним акціонерним товариством «Всеукраїнський Акціонерний Банк» (надалі - відповідач) було укладено Договір депозиту, за умовами якого позивачем було внесено грошові кошти в розмірі 74 000 грн. на банківський вклад. 30 жовтня 2013 року між тими ж сторонами було укладено Договір про відкриття банківського рахунку та обслуговування платіжної картки фізичної особи [NUMBER], за умовами якого банк відкриває і здійснює обслуговування поточного рахунку на ім'я держателя [NUMBER] у гривні та видає держателю міжнародну платіжну картку Visa Classic MR VAB NOPERS з ПІН до нього на умовах, визначених цим Договором та Правилами, відкриття якого було ініційоване Держателем за допомогою системи дистанційного банківського обслуговування Internet-Banking. 30 квітня 2014 року позивачеві було відмовлено у поверненні суми депозиту та нарахованих процентів. Позивач вважає, що п. 4.2.6 Правил користування платіжними картками фізичних осіб ПАТ «ВіЕйБі Банк», яким встановлено авторизаційні ліміти за операціями з картками, а також п. 16.6 Правил щодо закриття рахунку по закінченню 35 (тридцяти п'яти) днів з дня подачі заяви про закриття рахунку, обмежують його права, як власника, на належні йому грошові кошти, а тому вважає їх незаконними з дати їх прийняття. На підставі викладено позивач звернувся до суду з відповідним позовом. Позивач у судове засідання не з'явився, на адресу суду направив заяву, у якій позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити. Проти ухвалення заочного рішення по справі не заперечував. Відповідач в судове засідання не з'явився, на адресу суду направив заперечення, у яких проти позовних вимог заперечує та просить відмовити у їх задоволенні у повному обсязі з огляду на ту обставину, що станом на 29 вересня 2014 року залишок коштів на картковому рахунку [PERSON] [NUMBER] складає 6,66 грн., що вказує на повне повернення позивачеві депозитних коштів. Дослідивши письмові докази по справі, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено і це не заперечується сторонами, що 30 жовтня 2013 року між [PERSON] та Публічним акціонерним товариством «Всеукраїнський Акціонерний Банк» було укладено Договір депозиту, за умовами якого позивачем було внесено грошові кошти в розмірі 74 000 грн. на банківський вклад. 30 жовтня 2013 року між тими ж сторонами було укладено Договір про відкриття банківського рахунку та обслуговування платіжної картки фізичної особи [NUMBER], за умовами якого банк відкриває і здійснює обслуговування поточного рахунку на ім'я держателя [NUMBER] у гривні та видає держателю міжнародну платіжну картку Visa Classic MR VAB NOPERS з ПІН до нього на умовах, визначених цим Договором та Правилами, відкриття якого було ініційоване Держателем за допомогою системи дистанційного банківського обслуговування Internet-Banking. Заявами від 17 травня 2014 року, 26 червня 2014 року, 01 липня 2014 року, 02 липня 2014 року позивач звертався до ПАТ «ВіЕйБі Банк» з вимогою повернути депозитний внесок з нарахованими процентами. Згідно ч. 1 ст. 1060 ЦК України договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад). Договором може бути передбачено внесення грошової суми на інших умовах її повернення. Відповідно до ч. 2 ст. 1060 ЦК України за договором банківського вкладу незалежно від його виду банк зобов'язаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника, крім вкладів, зроблених юридичними особами на інших умовах повернення, які встановлені договором. За ч. 1 ст. 1074 ЦК України обмеження прав клієнта щодо розпоряджання грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку, не допускається, крім випадків обмеження права розпоряджання рахунком за рішенням суду або в інших випадках, встановлених законом, а також у разі зупинення фінансових операцій, які можуть бути пов'язані з легалізацією (відмиванням) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансуванням тероризму, передбачених законом. Як передбачено ч. 3 ст. 1068 ЦК України банк зобов'язаний за розпорядженням клієнта видати або перерахувати з його рахунка грошові кошти в день надходження до банку відповідного розрахункового документа, якщо інший строк не передбачений договором банківського рахунка або законом. Грошові кошти згідно договору депозиту належать позивачеві на праві приватної власності. Згідно ст. 317 ЦК України змістом права власності є права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Як зазначено у ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Відповідно до ст. 387 ЦК України, власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним. За змістом ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Таким чином, позивач вважає п. 4.2.6 Правил користування платіжними картками фізичних осіб ПАТ «ВіЕйБі Банк», згідно якого готівкові кошти видаються в розмірі не більше 1 000 грн. на особу в касі банку та 1 000 грн. на особу в банкоматі для рахунків у національній валюті та 100 дол. США / євро для рахунків в іноземній валюті, обмеження безготівкових розрахунків в торгівельно-сервісній мережі та в мережі Інтернет, таким, що не відповідає вимогам чинного законодавства, а саме ст. ст. 321, 1066, 1068 ЦК України та такими, що порушують право клієнта щодо вільного розпорядження грошовими коштами у протиріччя ст. 1074 ЦК України. Разом з тим, п. 16.6 Правил користування платіжними картками фізичних осіб ПАТ «ВіЕйБі Банк» передбачено, що рахунок може бути закритий тільки по закінченню 35 (тридцяти п'яти) днів з дня подачі заяви про закриття рахунку, у зв'язку з чим позивач вважає вказаний пункт таким, що не відповідає вимогам ст. 1075 ЦК України. У відповідності до ст. 2 Закону України «Про банки та банківську діяльність» банк - юридична особа, яка на підставі банківської ліцензії має виключне право надавати банківські послуги, відомості про яку внесені до Державного реєстру банків. Згідно цієї ж норми закону, вклад (депозит) - це кошти в готівковій або у безготівковій формі, у валюті України або в іноземній валюті, які розміщені клієнтами на їх іменних рахунках у банку на договірних засадах на визначений строк зберігання або без зазначення такого строку і підлягають виплаті вкладнику відповідно до законодавства України та умов договору. Так, відносини між банком та клієнтом регулюються законодавством України, нормативно-правовими актами Національного банку України та договорами між клієнтом та банком. Позивач був належним чином ознайомлений з умовами договору та погодився з його умовами, про що свідчить факт укладення договору, та про що позивач сам зазначає у позові. Так, у зв'язку з останніми політичними подіями в країні посилився відтік (зменшення) депозитних коштів (вкладів) населення (фізичних осіб) в Банку, що призводить до погіршення фінансового стану ПАТ «ВіЕйБі Банк», а тому Банком було прийнято рішення, що максимальна сума операцій протягом одного дня для рахунків в іноземній валюті зняття готівки в касах в еквіваленті 1 000 грн. Випискою по рахунку [PERSON] [NUMBER] підтверджується, що станом на 29 вересня 2014 року залишок коштів на картковому рахунку складає 6,66 грн., що вказує на повне повернення [PERSON] депозитних коштів. Таким чином, Банком зобов'язання по депозитному договору виконано у повному обсязі. Згідно з ч. 1 ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Договір є обов'язковим для виконання сторонами. (ч.1 ст. 627 ст.629 ЦК України). Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ч.1 ст.628 ЦК України). Враховуючи, що сторони були вільні у визначенні умов договору, зокрема, щодо порядку закриття рахунку, а також встановлення певних лімітів щодо видачі готівки, вказані пункти договору не суперечать вимогам чинного законодавства, зазначені позивачем обставини не можуть бути підставою для визнання пунктів правил недійсними. Що стосується вимоги позивача про визнання дій відповідача такими, що порушують права [PERSON] щодо вільного розпорядження грошовими коштами, то така вимога не підлягає задоволенню з огляну на таке. Відповідно до ст.ст. 15, 16 ЦК особа має право на захист свого особистого немайнового або майнового права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, яке реалізується шляхом звернення до суду. Способи захисту цивільних прав та інтересів визначені в ч. 2 ст. 16 ЦК. Так, ч. 2 ст. 16 ЦК України не передбачено такий спосіб захисту цивільного права, як визнання дій незаконними або такими, що порушують права позивача. Відповідно до роз'яснень Пленуму Верховного Суду України, даних у п. 9 постанови "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" за № 4 від 31.03.1995 року з подальшими змінами та доповненнями, розмір відшкодування моральної шкоди визначається в межах заявлених позовних вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних та фізичних страждань, з урахуванням в кожному конкретному випадку ступеню вини відповідача та інших обставин. З урахуванням зазначеного, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача в частині стягнення моральної шкоди є необґрунтованими, а тому не підлягають задоволенню в цій частині також. З огляду на зазначене, суд вважає, що позовні вимоги є необґрунтованими та безпідставними, а тому позов є таким, що не підлягає задоволенню.

Outcome: dismissed