Jurisdiction: civil
Date: 2020-12-13 00:00:00

У жовтні 2020 року [PERSON] звернулась до суду із зазначеним позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» (далі - ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС», посилаючись на те, що між нею та відповідачем існують спірні відносини щодо укладення кредитного договору №0397-9052 від 26 травня 2020 року, який, як вона вважає, є недійсним, оскільки він не підписаний сторонами та між ними не узгоджені його істотні умови. Позивачка зазначає, що в кредитному договорі №0397-9052 від 26 травня 2020 року в порушення вимог Закону України «Про електронну комерцію» відсутній її електронний підпис одноразовим ідентифікатором та електронний підпис одноразовим ідентифікатором директора ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС», а тому, за її думкою, є всі підстави для визнання кредитного договору №0397-9052 від 26 травня 2020 року недійсним. Вказувала, що зі змісту розділу 9 Правил надання грошових коштів у кредит, затверджених наказом №57-П від 07 травня 2020 року за підписом директора ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» вбачається, що умови вказаного кредитного договору дають право відповідачу та особам за його дорученням у будь-який спосіб використовувати її персональні данні у рамках дії кредитного договору. Саме ці обставини стали причиною того, що їй, її родичам та колегам по роботі телефонують особи, які представляються працівниками служби безпеки відповідача, та у грубій формі вимагають повернення коштів, які значно перевищують визначену договором сукупну вартість кредиту. Стверджує, що працівниками відповідача розповсюджуються її персональні дані третім особам. Отже, такими діями відповідача знищується її ділова репутація та завдається їй моральна шкода, оскільки вона боїться за своє життя та життя своїх близьких. Посилаючись на порушення своїх прав, як споживача фінансових послуг відповідача, позивачка просила суд визнати дії ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» щодо дзвінків та листів з погрозами на її адресу - незаконними, та зобов`язати ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» утриматись від таких дій; визнати кредитний договір №0397-9052 від 26 травня 2020 року, укладений між нею ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС», недійсним з моменту його укладення; зобов`язати ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» знищити будь-які її персональні дані та заборонити будь-яким чином їх використовувати; винести окрему ухвалу суду стосовно порушення ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» законодавства, яке містить ознаки кримінального правопорушення, та надіслати її уповноваженому прокурору, або органу досудового розслідування для вчинення відповідних дій з метою захисту її прав і свобод. Ухвалою суду від 16 жовтня 2020 року по справі було відкрито провадження та ухвалено проводити розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження (а.с. 25-26). Позивачка в судове засідання не з`явилась, про дату, час і місце слухання справи повідомлялась відповідно до вимог ст. 128 ЦПК України, надала через канцелярію суду заяву про слухання справи за її відсутності (а.с. 33-34, 91). Представник відповідача, діючий за довіреністю №1 від 24 грудня 2019 року позовні вимоги не визнав та просив суд відмовити в їх задоволенні у повному обсязі (а.с. 49). Раніше до суду надав відзив на позов, в обґрунтування якого було зазначено, що кредитний договір №0397-9052 від 26 травня 2020 року був укладений сторонами відповідно до вимог Закону України «Про електронну комерцію» та Правил надання грошових коштів у кредит, затверджених наказом №57-П від 07 травня 2020 року, які діяли на момент укладення договору та є його невід`ємною частиною, забезпечує дотримання відповідачем вимоги щодо письмової форми для даного виду Договору. Крім того, кредитний договір №0397-9052 від 26 травня 2020 року був укладений з використанням інформаційно-телекомунікаційної системи - Веб-сайту відповідача (https://www.creditkasa.ua, надалі - Сайт), який є сукупністю інформаційних та телекомунікаційних систем відповідача, в рамках якої реалізуються технології обробки інформації з використанням технічних і програмних засобів і які у процесі обробки інформації діють як єдине ціле. Зазначав, що всі обставини, якими позивачка обґрунтовує позовні вимоги не відповідають дійсності та спростовуються діями останньої щодо отримання кредиту, тому в задоволенні позовних вимог слід відмовити у повному обсязі. Стверджував, що позивачка в момент реєстрації на Сайті відповідача створила свій особистий кабінет (п. 2.1.12. Правил), який є сукупністю захищених cтopiнок. Особистий кабінет забезпечує позивачу повну взаємодію з відповідачем, постійний доступ до інформації та документів, необхідних для укладення/виконання Договору. Правилами надання грошових коштів у кредит, які діяли на момент укладення Договору та є його невід`ємною частиною, встановлювався порядок укладення Кредитного Договору між позивачем та відповідачем, який позивачка для отримання кредиту повністю виконала, а саме: - позивачка на сайті відповідача, здійснила заповнення заявки на отримання Кредиту, вказав всi дані, відмічені в заявці в якості обов`язкових для заповнення (п. 2.1.7 Правил); - заявка подавалася позивачкою через її особистий кабінет (п. 4.9. Правил); - відповідач проінформував позивачку (п. 4.16. Правил) про прийняте рішення щодо видачі Кредиту (смс-повідомленням на телефонний номер - [NUMBER] та електронним листом на адресу електронної пошти позивача - [INFO] ) з гіперпосиланням на пропозицію позивача щодо укладення Договору відповідно до Закону України «Про електронну комерцію» та ст. ст. 641, 642 Цивільного кодексу України; - позивачка в особистому кабінеті ознайомилась з пропозицією відповідача щодо укладення Електронного договору (офертою), яка була розміщена в інформаційно-телекомунікаційній системі відповідача; - позивачка надала відповідь відповідачу електронним повідомленням (п. 5.2 Правил) про ознайомлення та повне i безумовне прийняття (акцепт) оферти відповідача, підписаного електронним підписом одноразовим ідентифікатором (пароль надісланий позивачу в смс-повідомленні), у відповідності до абз. 2 ч. 6 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»; - відповідач надав підтвердження про укладення договору шляхом розміщення інформації в особистому кабінеті позивачки та направлення примірника Договору на адресу електронної пошти позивачки. Отже, всі дії, які здійснила позивачка, свідчать про її свідомий вибір щодо укладення кредитного договору, оскільки без цих дій укладення вказаного кредитного договору було б неможливе. Відповідно до ч. 12 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст. 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Отже, за думкою відповідача, спірний кредитний договір №0397-9052 від 26 травня 2020 року, який був укладений сторонами відповідає всім вимогам діючого законодавства (а.с. 64-69). Відповідно до ст. 275 ЦПК України суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі. Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши і оцінивши надані докази в їх сукупності, суд вважає, що в задоволенні позовних вимог слід відмовити у повному обсязі, виходячи з наступного. Відповідно до ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Встановлено, що ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» є юридичною особою, керується у своїй діяльності Статутом, має гербову та інші печатки (а.с. 22-24). ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» є фінансовою компанією, яка здійснює свою діяльність на ринку фінансових послуг щодо надання коштів у позику на умовах фінансового кредиту, на підставі Свідоцтва про реєстрацію фінансової установи серії ІК №116 від 01 серпня 2013 року та ліцензії на провадження господарської діяльності з надання фінансових послуг (крім професійної діяльності на ринку цінних паперів), виданої Національною комісією, що здійснює державне регулювання ринків фінансових послуг, згідно розпорядження №2401 від 08 червня 2017 року. Отже, ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» здійснює свою діяльність відповідно до діючого законодавства України, а щодо укладення електронних правочинів відповідно до Закону України «Про електронну комерцію». Судом встановлено, що 26 травня 2020 року між ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» та [PERSON] було укладено кредитний договір №0397-9052 від 26 травня 2020 року, відповідно до умов якого позивачка отримала кредит в сумі 3000,00 грн., строком дії на 27 днів, тобто до 21 червня 2020 року, зі сплатою процентів в розмірі 2% від суми кредиту за кожен день користування. Проценти за користування кредитом нараховуються з першого дня перерахування позичальнику суми кредиту до закінчення визначеного кредитним договором строку, на який надається кредит. Річна відсоткова ставка складає 730% (а.с. 9). Кредитний договір №0397-9052 від 26 травня 2020 року був укладений сторонами відповідно до вимог ст. 10 Закону України «Про електронну комерцію» та Правил надання грошових коштів у кредит, затверджених наказом за підписом директора ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» №57-П від 07 травня 2020 року, які діяли на момент укладення договору та є його невід`ємною частиною, забезпечує дотримання відповідачем вимоги щодо письмової форми для даного виду Договору (а.с. 10-18). Статтею 10 Закону України «Про електронну комерцію» встановлено, що електронні правочини вчиняються на основі відповідних пропозицій (оферт). Комерційні електронні повідомлення поширюються лише на підставі згоди на отримання таких повідомлень, наданої особою, якій такі повідомлення адресовані. Встановлено, що кредитний договір №0397-9052 від 26 травня 2020 року був укладений з використанням інформаційно-телекомунікаційної системи - Веб-сайту відповідача (https://www. creditkasa.ua), який є сукупністю інформаційних та телекомунікаційних систем відповідача, в рамках якої реалізуються технології обробки інформації з використанням технічних і програмних засобів і які у процесі обробки інформації діють як єдине ціле. У ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» визначений порядок укладання електронного договору. Так, встановлено, що електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. З викладеного вбачається, що укладення кредитного договору без прийняття пропозиції з боку позивачки було б неможливим. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах. Враховуючи вище викладені факти, необхідно зазначити, що Відповідач має в мережі Інтернет сторінку з розміщеною пропозицією (офертою) на сайті (https://www.creditkasa.ua). На даній сторінці розміщена інформація про підприємство, скановані копії правовстановлюючих документів, фінансові звіти про діяльність підприємства, та пропозиції (оферти) щодо видачі кредитів з правилами їх отримання та повернення. Стаття 11 Закону України «Про електронну комерцію» регламентує, що відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону. На вказаному сайті встановлені правила, щодо отримання кредитних коштів, а саме: по-перше, треба обрати суму коштів, яку позичальник бажає взяти у кредит; по друге, оформити заявку, обов`язково вказуючи всі дані, зазначені в заявці як обов`язкові для заповнення, при цьому, у заявці Клієнт зобов`язаний вказати повні, точні і достовірні особисті дані, які необхідні для прийняття Товариством рішення про надання кредиту; по-третє, обрати персональний логін та пароль для входу в Особистий кабінет, при цьому, на телефонний номер Клієнта, направляється повідомлення з одноразовим ідентифікатором у вигляді коду, який Клієнт зобов`язаний ввести на веб-сторінці; по-четверте, пройти погодження та перевірку банківської карти; по-п`яте, отримати кошти на розрахункову карту позичальника. Судом встановлено, що позивачка в момент реєстрації на Сайті відповідача створила свій особистий кабінет (п. 2.1.12. Правил), який є сукупністю захищених cтopiнок та який забезпечував позивачці повну взаємодію з відповідачем, постійний доступ до інформації та документів, необхідних для укладення/виконання Договору. Правилами надання грошових коштів у кредит, затверджених наказом №57-П від 07 травня 2020 року за підписом директора ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС»,які діяли на момент укладення Договору та є його невід`ємною частиною, встановлювався порядок укладення Кредитного Договору між позивачем та відповідачем, відповідно до якого позивачка на сайті відповідача, здійснила заповнення Заявки на отримання Кредиту, вказав всi дані, відмічені в заявці в якості обов`язкових для заповнення (п. 2.1.7 Правил); заявка подавалася позивачкою через Особистий кабінет (п. 4.9. Правил); відповідач проінформував позивачку (п. 4.16. Правил) про прийняте рішення щодо видачі Кредиту (смс-повідомленням на телефонний номер - [NUMBER] та електронним листом на адресу електронної пошти позивача - [INFO] ) з гіперпосиланням на пропозицію позивача щодо укладення Договору відповідно до Закону України «Про електронну комерцію» та ст. ст. 641, 642 Цивільного кодексу України; позивачка в Особистому кабінеті ознайомилась з пропозицією відповідача щодо укладення Електронного договору (офертою), яка була розміщена в інформаційно-телекомунікаційній системі відповідача;позивачка надала відповідь відповідачу електронним повідомленням (п. 5.2 Правил) про ознайомлення та повне i безумовне прийняття (акцепт) оферти відповідача, підписаного електронним підписом одноразовим ідентифікатором (пароль надісланий позивачці в смс-повідомленні), у відповідності до абз. 2 ч. 6 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»; відповідач надав підтвердження про укладення договору шляхом розміщення інформації в особистому кабінеті позивачки та направлення примірника Договору на адресу електронної пошти позивачки (а.с.10-18). Таким чином, в момент коли [PERSON] заповнила заяву з метою отримання кредитних коштів, вона автоматично прийняла пропозицію (оферту) відповідача та приєдналася до умов публічного договору щодо правил оформлення та видачі кредитних коштів. Крім того, клієнт обирає персональний логін і пароль для входу в Особистий Кабінет. При підписанні документів на телефонний номер Клієнта, направляється повідомлення з одноразовим ідентифікатором у вигляді коду, який Клієнт зобов`язаний ввести на веб-сторінці (далі - «електронний підпис одноразовим ідентифікатором»). Електронний підпис одноразовим ідентифікатором як аналог власноручного підпису є підтвердженням особи Клієнта. При оформленні кредитного договору сторони домовилися, що всі документи щодо надання Кредиту підписуються Клієнтом з використанням електронного підпису одноразовим ідентифікатором. Таким чином, Законом України «Про електронну комерцію» визначено, що саме Договором оферти визначається технологія (порядок) укладення договору, порядок створення та накладання електронних підписів сторонами договору, спосіб та порядок прийняття пропозиції укласти електронний договір (акцепту), технічні засоби ідентифікації сторони. Саме у Договорі оферти відповідача чітко визначено, що всі документи щодо надання Кредиту підписуються Клієнтом з використанням електронного підпису одноразовим ідентифікатором. Отже, враховуючи те, що позивачка ініціювала укладення такого договору, оформивши заявку на сайті ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС», підписавши договір з використанням аналогового підпису, суд приходить до висновку, що між сторонами склались договірні правовідносини. Згідно ст. ст. 525, 526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від виконання зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Статтею 509 Цивільного кодексу України встановлено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник зобов`язаний вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послуги, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. Крім того, в обґрунтування заявленого позову позивачка зазначала і про порушення відповідачем при укладенні оспорюваного правочину Закону України «Про електронну комерцію», а саме про відсутність електронного підпису на договорі, оскільки згідно з пунктом 8 кредитного договору №0397-9052 від 26 травня 2020 року «Цей кредитний договір та Правила надання грошових коштів у кредит разом складають єдиний договір та визначають усі істотні умови надання кредиту. Укладаючи цей договір, позичальник підтверджує, що він ознайомлений, повністю розуміє всі умови, зобов`язується та погоджується неухильно дотримуватись цього кредитного договору та Правил надання грошових коштів у кредит, текст яких розміщено на веб-сайті кредитодавця (https://www.creditkasa.ua)», та відповідно, укладає договір. Відповідно до п. 5.4 Правил надання грошових коштів у кредит, затверджених наказом за підписом директора ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» №57-П від 07 травня 2020 року,встановлено, що укладаючи договір, кредитодавець та заявник/позичальник визнають усі документи (в тому числі договір), підписані з використанням електронного підпису одноразовим ідентифікатором (одноразовим паролем), еквівалентними за значенням (з точки зору правових наслідків) документам у письмовій формі, підписаним власноруч но, що повністю відповідає положенням ч. 12. ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію». Сторони підтверджують, що договір, укладений в електронній формі, має таку саму юридичну силу для сторін, як і документи, складені на паперових носіях та скріплені власноручними підписами сторін, тобто вчинені в простій письмовій формі, підписуючи договір шляхом використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором, заявник/позичальник підтверджує свою повну обізнаність та згоду з усіма (в тому числі істотними) умовами договору (умовами цих Правил та кредитного договору). У статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (стаття 11 Закону України «Про електронну комерцію»). Частиною п`ятою статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» встановлено, що пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним. Встановлено, шо на офіційному сайті ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС»розміщено публічну пропозицію (оферту), а також сам Договір та Правила, в яких зазначена вся повна інформація щодо умов укладення кредитного договору, а саме визначено: порядок укладення договору та надання фінансового кредиту; предмет та строк дії Договору; права і обов`язки сторін; порядок нарахування процентів за користування кредитом та механізм повернення кредиту; продовження строку користування кредитом (пролонгація); реструктуризація договору; відповідальність сторін; внесення змін і доповнень. Така інформація є відкритою та доступною для невизначеного кола осіб. Згідно зі статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію», якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Електронним підписом одноразовим ідентифікатором є дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, і надсилаються іншій стороні цього договору. Це комбінація цифр і букв, або тільки цифр, або тільки літер, яку отримує заявник за допомогою електронної пошти у вигляді пароля, іноді в парі «логін-пароль», або смс-коду, надісланого на телефон, або іншим способом. При оформленні замовлення, зробленого під логіном і паролем, формується електронний документ, в якому за допомогою інформаційної системи (веб-сайту інтернет-магазину) вказується особа, яка створила замовлення. Без отримання листа на адресу електронної пошти та смс-повідомлення, без здійснення входу на сайт товариства за допомогою логіна особистого кабінету і пароля особистого кабінету кредитний договір між позивачем та відповідачем не був би укладений. Стаття 652 ЦК України дає визначення, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. В абзаці другому частини другої статті 639 ЦК України визначено, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін, вважається укладеним в письмовій формі. Аналізуючи викладене, можна дійти висновку, що будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного кодексу України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статті 205, 207 ЦК України). Реалізація принципу змагальності в цивільному процесі та доведення сторонами перед судом переконливості поданих доказів є конституційною гарантією (стаття 129 Конституції України). Таким чином, судом встановлено, що договір між сторонами укладено в електронному вигляді із застосуванням електронного підпису. При цьому позивачка через особистий кабінет на веб-сайті відповідача подала заявку на отримання кредиту за умовами, які вважала зручними для себе, та підтвердила умови отримання кредиту шляхом натискання кнопки «погоджуюсь», після чого відповідач надіслав позивачці за допомогою засобів зв`язку одноразовий ідентифікатор у вигляді смс-коду, який позивач і використала для підтвердження підписання кредитного договору. У пункті 12 кредитного договору «Реквізити Сторін» зазначено електронний підпис фізичної особи [PERSON] - А806. За правилами статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд вважає, що без отримання листа на адресу електронної пошти і смс-повідомлення, без здійснення входу на веб-сайт Товариства за допомогою логіна і пароля особистого кабінету кредитний договір між позивачкою та відповідачем не був би укладений. Укладення кредитного договору у запропонованій формі відповідало внутрішній волі позивачки, цей правочин відповідно до Закону України «Про електронну комерцію» вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Відповідно до ч. 2 ст. 639 ЦК України, якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Згідно із ч. 1 ст. 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави (Позика), якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Суд вважає, що під час реалізації позивачкою прав позичальника, як споживача фінансової послуги, на отримання кредиту не було порушено чи обмежено її права на свободу вибору, не порушено свободи волевиявлення. Позивачка мала можливість відмовитися від наданої банком послуги та скористатися послугами інших банків. Принципів нерівності сторін у кредитному договорі не встановлено та права позичальника на одержання перед укладенням кредитного договору необхідної, доступної, достовірної та своєчасно інформації про умови кредитування не обмежено, а відтак судом не встановлено порушень споживача в розумінні статті 21 Закону України «Про захист прав споживачів» при укладанні кредитного договору. Відповідно до частини першої статті 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Відповідно до ч.1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Згідно зі статтями 11, 18 Закону України «Про захист прав споживачів» цей Закон застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону України «Про споживче кредитування». До договорів зі споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема про встановлення обов`язкових для споживача умов, з якими він не мав реальної можливості ознайомитися перед укладенням договору; надання продавцю (виконавцю, виробнику) права в односторонньому порядку змінювати умови договору на власний розсуд або на підставах, не зазначених у договорі; передбачення зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки. Продавець (виконавець, виробник) не повинен включати в договори зі споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінене або визнане недійсним. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору. Статтею 19 Закону України «Про захист прав споживачів», в чинній на час виникнення спірних правовідносин редакції, встановлено, що нечесна підприємницька практика забороняється. Нечесна підприємницька практика включає: 1) вчинення дій, що кваліфікуються законодавством як прояв недобросовісної конкуренції; 2) будь-яку діяльність (дії або бездіяльність), що вводить споживача в оману або є агресивною. Підприємницька практика є такою, що вводить в оману, якщо під час пропонування продукції споживачу не надається або надається у нечіткий, незрозумілий або двозначний спосіб інформація, необхідна для здійснення свідомого вибору. Отже, суд прийшов до висновку, що позивачка не надала достатніх та обґрунтованих доказів щодо недійсності кредитного договору №0397-9052 від 26 травня 2020 року, укладеного між нею та ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС». До аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у постанові від 23 березня 2020 року у справі №404/502/18 (провадження №61-8449св19),у постанові від 09 вересня 2020 року у справі №732/670/19 (провадження №61-7203ск20) та у постанові від 07 жовтня 2020 року у справі №127/33824/19 (провадження №61-9071св20). Що стосується позовних вимог позивачки стосовно знищення будь-яких даних [PERSON] та заборони їх використання, то суд вважає, що дані вимоги задоволенню не підлягають, оскільки, при укладенні кредитного договору, позивачка надала згоду на обробку персональних даних, яка розміщена на сайті відповідача. Частиною 4 ст. 2 Закону України «Про захист персональних даних» встановлено, що згода суб`єкта персональних даних - добровільне волевиявлення фізичної особи (за умови її поінформованості) щодо дозволу на обробку її персональних даних відповідно до сформульованої мети їх обробки, висловлене у письмовій формі або у формі, що дає змогу зробити висновок про надання згоди. У сфері електронної комерції згода суб`єкта персональних даних може бути надана під час реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції шляхом проставлення відмітки про надання дозволу на обробку своїх персональних даних відповідно до сформульованої мети їх обробки, за умови, що така система не створює можливостей для обробки персональних даних до моменту проставлення відмітки. Відповідно до п. 3 ст. 11 Закону України «Про захист персональних даних» підставою для обробки персональних даних, зокрема, є укладення та виконання правочину, стороною якого є суб`єкт персональних даних або який укладено на користь суб`єкта персональних даних чи для здійснення заходів, що передують укладенню правочину на вимогу суб`єкта персональних даних суб`єкта персональних даних. Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо законом або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспорюваного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно з вимогами ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами:1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Частинами 1 та 2 ст. 77 ЦПК України закріплено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Відповідно до ч. 2 ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Нормами ст. 80 ЦПК України визначено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Згідно з ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (пункт 23 рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006 року у справі "Проніна проти України"). Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що позивачка не надала жодного належного та допустимого доказу наявності підстав для визнання кредитного договору недійсним та визнання дій відповідача незаконними, оскільки враховуючи специфіку укладення електронного правочину, та той факт, що ініціатива його укладення була саме від позивачки, яка мала доступ до відкритої та повної інформації, розміщеної на офіційному сайті відповідача у відкритому доступі для невизначеного кола осіб. Суд вважає, що доводи позивачки щодо не узгодження сторонами істотних умов кредитного договору ґрунтуються виключно на припущеннях позивачки і спростовуються самим змістом договору, а тому в задоволенні позову слід відмовити. Згідно ст. 141 ЦПК України суд вважає за необхідне судові витрати компенсувати за рахунок держави.

Outcome: dismissed