Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-01 00:00:00

В суд звернулося публічне акціонерне товариство «Дельта Банк» (далі ПАТ «Дельта Банк») із позовом до [PERSON] у якому, з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог від 22.02.2017р., просить: 1) звернути стягнення на предмет іпотеки - квартиру №44, будинку №12/1 м-ну Будівельників м. Кузнецовськ Рівненської області, (далі квартира №44), що належить спадкоємцю позичальника [PERSON] [PERSON], в рахунок погашення заборгованості в сумі 815040,03 грн. за кредитним договором №32-0121002/ФКВ-08 від 24.03.2008р.; 2) визнати за ПАТ «Дельта Банк» право власності на квартиру №44. Позовні вимоги обгрунтовуються тим, що 24.03.2008р. між ТОВ «Український промисловий банк» та [PERSON] було укладено кредитний договір №32-0121002/ФКВ-08, згідно з умовами якого банк видав позичальнику кредитні кошти в сумі 30700 доларів США, зі сплатою відсотків за користування кредитом з розрахунку 11,6% річних, із строком повернення до 23 березня 2039р. 30.06.2010р. між ТОВ «Український промисловий банк», Національним банком України та ПАТ «Дельта Банк» було укладено договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитами, відповідно до якого в порядку, обсязі та на умовах, визначених договором, ТОВ «Український промисловий банк» передає (відступає) АТ «Дельта Банк» права вимоги за кредитними та забезпечувальними договорами, внаслідок чого АТ «Дельта Банк» замінює ТОВ «Український промисловий банк» як кредитора у зазначених зобовязаннях, в тому числі, за кредитним договором №32-0121002/ФКВ-08. З метою забезпечення виконання зобовязань позичальника, 24.03.2008р. між банком і [PERSON] було укладено іпотечний договір №32-0121002/Zфкіп-08, згідно із яким в іпотеку банку передано нерухоме майно: квартиру №44, що належала на праві власності позичальнику [PERSON] У звязку із допущенням прострочки у погашенні заборгованості, ПАТ «Дельта Банк» в серпні 2015р. звернувся із позовом до Кузнецовського міського суду Рівненської області про стягнення з [PERSON] заборгованості за кредитним договором. В ході розгляду справи було встановлено, що 30.07.2008р. [PERSON] помер. Спадкоємцем, який прийняв спадщину після смерті [PERSON], є його батько [PERSON], а отже останній набув право власності на предмет іпотеки - квартиру №44 і в теперішній час він є іпотекодавцем перед банком. Зазначають, що зобовязання за кредитним договором не виконані. Станом на 18.11.2016р. утворилася заборгованість в сумі 815040,03 грн., в тому числі: по тілу кредиту 787200,46 грн., по процентах 27194,84 грн., комісією за ведення кредиту 644,73 грн. Тому, позивач просить звернути стягнення на предмет іпотеки квартиру №44 шляхом визнання права власності іпотекодержателя на зазначену квартиру. В судове засідання представник позивача, будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду справи, не зявився. До суду від імені представника позивача [PERSON] надійшла заява про розгляд справи у їх відсутність та про повне підтримання позовних вимог. Просила позов задовольнити. Відповідач [PERSON] в суді, з урахуванням узгодження позиції із своїм представником, по суті не визнав позовних вимог, хоча й заявив про байдуже ставлення до подальшої правової долі предмета іпотеки. Невизнання позову обґрунтовується тим, що позичальнику за його позовом судом було вже звернуто стягнення на предмет іпотеки та надано право розпорядитися квартирою, квартира була звільнена. Причин, чому позивач не здійснив продажу квартири за рентабельною ціною, відповідач не знає. [PERSON] вважає, що після задоволення проти нього першого позову в 2009р., до нього не може бути ніяких вимог, тому він проти задоволення позову та стягнення з нього вдруге судових витрат. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні доповнила, що позивач безпідставно після смерті позичальника, до 18.11.2016р. продовжив нарахування платежів за кредитним договором і вийшов за межі заборгованості, на яку судом вже було звернуто стягнення на предмет іпотеки по цьому ж кредитному договору. Просила також про застосування загальної позовної давності, що почала перебіг у 2009р. Суд, заслухавши пояснення відповідача та її представника, дослідивши і оцінивши у сукупності докази у справі, приходить до висновку про відмову в задоволенні позову. Судом встановлено, що 24.03.2008р. між ТОВ «Український промисловий банк» і [PERSON] укладено кредитний договір №32-0121002/ФКВ-08, відповідно до умов якого банк видав позичальнику кошти в сумі 30700 доларів США, зі сплатою відсотків за користування кредитом з розрахунку 11,6% річних, із строком повернення до 23 березня 2039р. В забезпечення виконання позичальником зобовязань між ТОВ «Український промисловий банк» і [PERSON] було укладено іпотечний договір №32-0121002/Zфквіп-08 від 24.03.2008р., предметом іпотеки по якому є квартира №44. З копії договору про передачу активів та кредитних зобовязань Укрпромбаку на користь [PERSON] від 30.06.2010р., укладеного між ПАТ «Дельта Банк», ТзОВ «Український промисловий банк» та Національним банком України (п.4), видно, що в порядку, обсязі та на умовах, визначених договором, ТОВ «Український промисловий банк» передає (відступає) АТ «Дельта Банк» права вимоги за кредитними та забезпечувальними договорами, внаслідок чого АТ «Дельта Банк» замінює ТОВ «Український промисловий банк» як кредитора у зазначених зобовязаннях. Із рішення Кузнецовського міського суду Рівненської області від 15.09.2016р. в справі №565/1051/15-ц, між тими ж сторонами, вбачається, що судом було встановлено, що у звязку із передачею права вимоги відбулася заміна кредитора, у тому числі й за кредитним договором, укладеним з [PERSON] Згідно із ст.526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Статтею 1054 ч.1 ЦК встановлено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до норми ст.33 ч.ч.1, 3 Закону України Про іпотеку у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. Із п.38 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.03.2012р. №5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішення спорів, що виникають із кредитних правовідносин» вбачається, що у випадку якщо іпотекодержатель не реалізував способів позасудового врегулювання звернення стягнення на предмет іпотеки, зокрема, шляхом укладення договору про задоволення вимог іпотекодержателя, який передбачав би передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки у рахунок виконання основного зобов'язання (стаття 37 Закону України "Про іпотеку"), він має право звернутися до суду з позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до статті 39 цього Закону, а не з позовом про визнання права власності на нерухоме майно. Враховуючи наведені вимоги закону, та загальні умови виконання зобовязання, передбачені ст.526 ч.1 ЦК, суд при вирішення даної справи приймає до уваги ту обставину, що сторони в п.4.4 іпотечного договору чітко оговорили право іпотекодержателя, за наявності підстав для звернення стягнення на предмет іпотеки, задовольнити свої вимоги лише одним із способів або шляхом прийняття предмета іпотеки у власність, або шляхом продажу іпотекодержателем від свого імені предмету іпотеки будь-якій особі. Відповідно до рішення Кузнецовського міського суду Рівненської області від 17.11.09р., що набрало законної сили 28.11.09р., у справі №2-33/09, в рахунок погашення заборгованості [PERSON] за кредитним договором №32-0121002/ФКВ-08 від 24.03.2008р., звернуто стягнення на предмет іпотеки по іпотечному договору №32-0121002/Zфквіп-08 від 24.03.2008р - квартиру за адресою: [ADDRESS], що належить [PERSON] в порядку спадкування за законом майна [PERSON], шляхом продажу предмета іпотеки іпотекодержателем ТОВ «Укрпромбанк» від свого імені будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу з початковою ціною 165100,00 грн. З метою збереження предмета іпотеки до його реалізації передано вищезазначену квартиру в управління ТОВ «Укрпромбанк», надано право ТОВ «Укрпромбанк» одержувати в БТІ витяги з Єдиного державного реєстру прав власності на нерухоме майно щодо предмета іпотеки. Отже, з обставин справи вбачається, що судом у вищевказаному рішенні від 17.11.2009р. було здійснено захист прав іпотекодержателя одним із обраних ним способів звернуто стягнення на предмет іпотеки шляхом продажу іпотекодержателем від свого імені предмету іпотеки будь-якій особі. Повторне звернення стягнення на предмет іпотеки в судовому порядку за тим же іпотечним договором, хоч і в інший спосіб, не передбачене нормами закону, не ґрунтується на умовах договору, та буде несправедливим по відношенню до відповідача, який мав би необґрунтовано нести в такому випадку тягар істотного розміру судових витрат. Тому, в задоволенні позову суд відмовляє, через безпідставність вимог.

Outcome: dismissed