Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-17 00:00:00

ССК «Ярославна» звернувся до суду з позовом до [PERSON] , який обґрунтовує тим, що відповідачем 9 грудня 2019 року у соціальній мережі «Facebook» було розміщено фотокопію заяви Народної депутатки України [PERSON] про злочин, в якій звинувачується позивач у закупівлі молока від населення по заниженій ціні та реалізації його на молокопереробні заводи по завищеній ціні, в результаті чого позивач ухиляється від сплати податків до бюджету в особливо великих розмірах. Оскільки розповсюджена відповідачем інформація має негативних характер для ділової репутації позивача, останній просить визнати недостовірною та такою, що порушує права ССК «Ярославна» на недоторканість ділової репутації, інформацію, розповсюджену відповідачем о 17 год. 35 хв. [INFO] у соціальній мережі «Facebook» та зобов`язати відповідача припинити розповсюдження недостовірної інформації, шляхом її видалення з соціальної мережі «Facebook». Представник позивача в судове засідання не з`явилася, подала письмову заяву про підтримання позову та розгляд справи у її відсутність. Відповідач в судовому засіданні позов не визнала та пояснила, що вона не є належним відповідачем, оскільки, на її думку, належними відповідачами є автор і редакція відповідного засобу масової інформації. Крім того пояснила, що автором заяви, опублікованої нею на своїй сторінці у соціальній мережі «Facebook», є Народний депутат України [PERSON] , і за вказаною заявою відкрито кримінальне провадження. Суд, заслухавши пояснення відповідача, дослідивши докази, наявні у матеріалах справи, вважає, що позов задоволенню не підлягає, зважаючи на таке. Судом встановлено, що ССК «Ярославна» зареєстрований 17 січня 2005 року, і серед видів його діяльності, крім іншого, зазначено: 01.41 розведення великої рогатої худоби молочних порід та 10.51 перероблення молока, виробництво масла та сиру (а.с.9-10,11-14). Відповідно до скріншота з особистої сторінки відповідача у соціальній мережі «Facebook», 9 грудня 2019 року о 17 год. 45 хв. [PERSON] було розміщено фотокопію заяви Народної депутатки України [PERSON] про злочин, в якій остання звертається до першого заступника голови ДФС України [PERSON] з метою перевірки ССК «Ярославна» щодо ухилення від сплати податків до бюджету в особливо великих розмірах (а.с.15-17). Крім того, позивачем долучено скріншоти коментарів до запису відповідача від 9 грудня 2019 року о 17 год. 45 хв., в яких користувачі соціальної мережі «Facebook», залишили свої думки з приводу заяви Народної депутатки України [PERSON] та діяльності ССК «Ярославни» (а.с.18-24). Юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право. Згідно з положеннями статті 277 ЦК України і статті 81 ЦПК України обов`язок довести, що поширена інформація є достовірною, покладається на відповідача, проте позивач має право подати докази недостовірності поширеної інформації. Позивач повинен довести факт поширення інформації відповідачем, а також те, що внаслідок цього було порушено його особисті немайнові права. У постанові від 20 червня 2018 року у справі №755/7842/16 Верховний Суд дійшов висновку, що заява про вчинення злочину, повний текст якої розміщений у соціальній мережі Facebook, не свідчить про поширення відомостей, які порочать честь, гідність та ділову репутацію позивача, оскільки відповідно до статтей 34, 40 Конституції України усі громадяни мають право направляти індивідуальні чи колективні письмові звернення або особисто звертатися до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів, що зобов`язані розглянути звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк. Викладення у листах, заявах, скаргах до правоохоронного органу відомостей особою, на думку якої, посадовими чи службовими особами цього органу при виконанні функціональних обов`язків порушено її право, не може вважатись поширенням відомостей, які порочать честь, гідність чи ділову репутацію або завдають шкоди інтересам цих осіб. Викладення у листах, заявах, скаргах до правоохоронного органу завідомо неправдивих відомостей тягне за собою відповідальність, передбачену чинним законодавством України (Рішення Конституційного Суду України від 10 квітня 2003 року в справі № 8-рп/2003). Отже, у випадку, коли особа звертається до правоохоронних органів із заявою, в якій міститься та чи інша інформація, і в разі, якщо цей орган компетентний перевіряти таку інформацію та надавати відповідь, проте під час перевірки інформація не знайшла свого підтвердження, зазначена обставина не може сама по собі бути підставою для задоволення позову, оскільки у такому випадку мала місце реалізація особою конституційного права, передбаченого статтею 40 Конституції України, а не поширення недостовірної інформації. Проте, [PERSON] розмістила на своїй сторінці фотокопію заяви іншої особи про злочин, адресованої до ДФС України, яка має у своєму складі слідчі підрозділи, тобто - до правоохоронного органу, що не може вважатись поширенням відомостей, які порочать ділову репутацію, при цьому відповідач навіть не є автором зазначеної заяви. Що стосується коментарів самої [PERSON] та інших користувачів мережі з цього приводу, то вони є оціночними судженнями. При дотриманні умов параграфа 2 статті 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод право вільно передавати інформацію поширюється не лише на «інформацію» та «ідеї», які сприймаються сприятливо або вважаються необразливими чи нейтральними, але й такі, які ображають, шокують чи викликають стурбованість. Такі є вимоги плюралізму, толерантності і лібералізму, без яких немає "демократичного суспільства". Вимога довести правдивість оціночних суджень є нездійсненною і порушує свободу висловлення думки як таку, що є фундаментальною частиною права, яке охороняється статтею 10 Конвенції (рішення у справі Lingens v. Austria, стор. 28, параграф 46). Чинним законодавством не передбачена можливість притягнення до відповідальності за висловлювання оціночних суджень. Вони, як і думки, переконання, судження, критична оцінка певних фактів і недоліків не можуть бути предметом судового захисту, оскільки будучи вираженням суб`єктивної думки і поглядів не можуть бути перевірені на предмет їх відповідності дійсності (на відміну від перевірки істинності фактів). \~ Таким чином, відповідно до статті 277 ЦК України предметом судового захисту не можуть бути оціночні судження, думки, переконання, критична оцінка певних фактів і недоліків, які як вираження суб`єктивної думки і поглядів відповідача не можна перевірити щодо їх відповідності дійсності (на відміну від перевірки істинності фактів) і спростувати, що відповідає прецедентній судовій практиці Європейського суду з прав людини при тлумаченні положень статті 10 Конвенції Зважаючи на викладене, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову.

Outcome: dismissed