Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-08 00:00:00

[PERSON] та [PERSON] звернулися до суду з позовною заявою, яка подана їх представником адвокатом [PERSON], до [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] про визнання права власності на майно та виділ частки в натурі, в якій просили: - визнати за [PERSON] за [PERSON] право власності та виділити в натурі частку із житлового будинку, що знаходиться за адресою: вулиця Москвіна, 18 в місті Вінниці, позначеному у технічному паспорті, як житловий будинок «А» та із земельних ділянок площею 0,1000 га, кадастровий номер 0510100000:03:024:0031 призначеної для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд площею 0,0235 га, кадастровий номер 0510100000:03:024:0032 для ведення садівництва, розташованих по вулиці Москвіна, 18 у місті Вінниці, відповідно до фактичного користування. Позовні вимоги мотивовано тим, що [PERSON] є спадкоємицею за заповітом [PERSON], яка померла 06 листопада 2014 року. Після її смерті відкрилася спадщина на 1/24 частки домоволодіння з двох житлових будинків з прибудовами, господарськими будівлями та спорудами №18, що знаходяться по вулиці Москвіна в місті Вінниці. В той же час [PERSON] є спадкоємицею за заповітом ? частки майна [PERSON], який помер 29 листопада 2012 року. Спадщина складається з 1/60 частки домоволодіння з двох житлових будинків з прибудовами, господарськими будівлями та спорудами №18, що знаходяться по вулиці Москвіна в місті Вінниці. Як зазначає представник позивачів, за життя [PERSON] самочинно прибудував додаткові приміщення (прибудови а 6, а 7, а 8) в даному житловому будинку, які на підставі декларації від 18.04.2012р. були введені в експлуатацію, а відтак [PERSON] набув права власності на вказані приміщення, проте свідоцтво про державну реєстрацію права власності останній не отримував. Позивачі є спадкоємцями за заповітом, однак оскільки на вказані прибудови не існує свідоцтва на право власності, відповідно нотаріусом на вказані прибудови не було видано спадкове свідоцтво. З урахуванням тієї обставини, що позивачі є спадкоємцями за заповітом, а [PERSON] набув у власність прибудови після введення їх в експлуатацію, є всі підстави стверджувати, що останні є власниками у відповідній частці на прибудови до житлового будинку по вулиці Москвіна, 18 у м. Вінниці. Враховуючи наведені обставини та беручи до уваги, що співвласниками будинку є [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], а також враховуючи те, що з урахуванням зведених прибудов частки інших співвласників зміняться, представник позивача звернулася до суду з вищевказаним позовом. В ході розгляду справи, ухвалою суду від 18 лютого 2016 року замінено неналежного відповідача у справі [PERSON] на належного [PERSON]. (т. 1, а.с. 147) Крім того, ухвалою суду від 28 березня 2016 року залучено до участі у справі, як співвідповідача Вінницьку міську раду. (т. 1, а.с. 227) В подальшому, ухвалою суду від 09 жовтня 2017 року провадження у справі закрито в частині позовних вимог до [PERSON], оскільки остання померла 23 квітня 2014 року та спірні правовідносини не допускають правонаступництва. (т. 3, а.с. 95, 96) Поряд з тим, в ході розгляду справи ухвалою суду від 12 квітня 2016 року, за клопотання представника позивачів, у даній справі була призначена судова будівельно-технічна експертиза, у звязку з чим провадження у справі було зупинено. (т. 2, а.с. 12-13) У звязку з надходженням до суду висновку судової будівельно-технічної експертизи, ухвалою суду від 11 травня 2017 року провадження у справі було відновлено та призначено справу до розгляду. (т. 2, а.с. 47) За наслідками проведення судової будівельно-технічної експертизи, заявою про зміну предмету позову від 26 травня 2017 року представник позивачів просила: - визнати за [PERSON] право власності на 11/100 часток у житловому будинку, що знаходиться за адресою: вулиця Москвіна, 18 у місті Вінниці, позначеному у технічному паспорті, як житловий будинок «А» в порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON], яка померла 06 листопада 2014 року; - визнати за [PERSON] право власності на 11/100 часток у житловому будинку, що знаходиться за адресою: вулиця Москвіна, 18 у місті Вінниці, позначеному у технічному паспорті, як житловий будинок «А» в порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON], який помер 29 листопада 2012 року; - виділити в натурі у спільну часткову власність [PERSON] та [PERSON] 13/50 часток у житловому будинку, що знаходиться за адресою: вулиця Москвіна, 18 в місті Вінниці, позначеному на технічному паспорті, як житловий будинок «А» за варіантом виділу, що наведений у Додатку 1 до висновку експерта №341 від 28 квітня 2017 року, виділивши їм наступні приміщення житлового будинку: 3-1 площею 8,3 кв.м., 3-2 площею 16,5 кв.м., 3-3 площею 11,5 кв.м, 3-4 площею 8,2 кв.м., 3-5 площею 9,6 кв.м., 3-6 площею 2,3 кв.м., 3-7 площею 1,6 кв.м, 3-8 площею 0,2 кв.м. (т. 2, а.с. 85, 86) В судовому засіданні позивач [PERSON] та представник позивачів [PERSON] позовні вимоги підтримали, з урахуванням заяви про зміну предмета позову від 26 травня 2017 року, та просили їх задовольнити. Відповідачі [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] в судове засідання не зявилися, однак представник відповідачів [PERSON] в судовому засіданні 25.09.2017р. зазначив, що відповідачі позовні вимоги визнають, про що подав заяву, якою також просив наступні судові засідання проводити без його участі. (т. 3, а.с. 92) Відповідачі [PERSON] та [PERSON] ([PERSON]) в судовому засіданні зазначили, що позовні вимоги визнають та не заперечують щодо їх задоволення. Представник відповідача - Вінницької міської ради [PERSON] в судовому засіданні повідомила, що покладається на розсуд суду при прийняті рішення у справі. Відповідачі [PERSON], [PERSON] та [PERSON] ні в судове засідання 09.10.2017р., ні в численні попередні судові засідання, не зявлялися, хоча належним чином повідомлялися про дату, час та місце розгляду справи, шляхом направлення повісток про виклик в судові засідання на адресу їх зареєстрованого місця проживання. В кожному випадку конверти з повістками про виклик в судові засідання поверталися до суду з відміткою відділення поштового звязку «за закінченням терміну зберігання», що розцінюється судом як належне повідомлення відповідачів про час та місце розгляду справи. Заслухавши пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали цивільної справи, матеріали інвентаризаційної справи на будинковолодіння, надавши юридичну оцінку доказам у справі, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову, з огляду на таке. Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, відповідно до свідоцтва про право власності на частину домоволодіння №2582 від 19 лютого 2008 року, яке видано виконкомом Вінницької міської ради на підставі рішення від 11.10.2005р. №2205, [PERSON], [PERSON] та [PERSON] на праві приватної власності, в рівних частках, належало 1/20 частка домоволодіння, яке розташоване в м. Вінниці по вул. Москвіна за №18. (т. 2, а.с. 172, 209, т. 3, а.с. 25) Зі вказаного свідоцтва також вбачається, що це домоволодіння складається з двох житлових будинків та у власність [PERSON], [PERSON], [PERSON] переходить в будинку літ. «А»: кімнати 3-2, 3-3, житловою площею 28,0 кв.м. З витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно №22025291 від 02.03.2009р. слідує, що на підставі вищевказаного свідоцтва про право власності, КП «Вінницьке міське бюро технічної інвентаризації» зареєстровано за [PERSON], [PERSON] та [PERSON] право приватної спільної часткової власності на домоволодіння, житлові будинки з господарськими будівлями та спорудами по вулиці Москвіна, 18 в місті Вінниці, а саме по 1/60 частки за кожним. (т. 2, а.с. 173, 210, т. 3, а.с. 26) Згідно зі свідоцтвом про право на спадщину за законом №2-954 виданого 18 березня 2009 року Державним нотаріусом Другої Вінницької державної нотаріальної контори, [PERSON] є спадкоємцем померлого 25 квітня 2005 року [PERSON]. Спадкове майно, на яке видано це свідоцтво складається з 1/60 частки домоволодіння з відповідною часткою господарських будівель та споруд №18, що знаходиться по вулиці Москвіна в місті Вінниці. (т. 2, а.с. 174) З витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно №22457652 від 13.04.2009р. слідує, що на підставі вищевказаного свідоцтва про право спадщину за законом №2-954, КП «Вінницьке міське бюро технічної інвентаризації» зареєстровано за [PERSON] право приватної спільної часткової власності на 1/60 частку домоволодіння, житлові будинки з господарськими будівлями та спорудами по вулиці Москвіна, 18 в місті Вінниці. (т. 2, а.с. 174 на звороті) Таким чином, з урахуванням свідоцтва про право власності на частину домоволодіння №2582 від 19 лютого 2008 року та свідоцтва про право на спадщину за законом №2-954 від 18 березня 2009 року, [PERSON] на праві власності належала 1/30 частка житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами по вулиці Москвіна, 18 в місті Вінниці. (1/60+1/60) Крім того, з технічного паспорта на садибний (індивідуальний) житловий будинок №18 по вул. Москвіна у м. Вінниці, виготовленому станом на 21.03.2012р. та станом на 01.07.2015р., вбачається, що окрім [PERSON] (1/60) та [PERSON] (1/30), співвласниками вказаного будинку являються: [PERSON]Д 7/500 частки, [PERSON] -17/25 частки, [PERSON] 1/10 частки, [PERSON] 7/500 частки, [PERSON] 7/500 частки, [PERSON] 7/500 частки, [PERSON] 7/500 частки, [PERSON] 1/40 частки, [PERSON] 1/40 частки, [PERSON] та [PERSON] 1/20 частки. (т. 1. а.с. 4-10, 127-137, т. 2, а.с. 176-178, 211, 212, т. 3, а.с. 27, 28) В судовому засіданні встановлено, що у звязку з укладенням шлюбу [PERSON] змінила прізвище на «Козак», а [PERSON] змінила прізвище на «Паламарчук», що підтверджується відповідними свідоцтвами про укладення шлюбу від 15.08.2008р. та від 14.05.2011р. (т. 3, а.с. 73, 74) З декларації про готовність обєкта до експлуатації, зареєстрованої Інспекцією державного архітектурно-будівельного контролю у Вінницькій області 18.04.2012р. №ВН 19112059758 вбачається, що в період з 1985 по 2005 рік [PERSON] зведено прибудови а6, а8, до житлового будинку №18 по вул. Москвіна у м. Вінниці, які введено в експлуатацію. (т. 1, а.с. 187, 188) 29 листопада 2012 року [PERSON] помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії І-АМ №246713 від 29.11.2012р., у звязку з чим відкрилася спадщина до майна померлого. (т. 2, а.с. 192, т. 3, а.с. 6) 28 січня 2013 року Другою вінницькою державною нотаріальною конторою заведено спадкову справу №32/2013 до майна померлого 29.11.2012р. [PERSON] (т. 2, а.с. 187, т. 3, а.с. 1) Відповідно до заповіту складеного 06 жовтня 2012 року та посвідченого приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу [PERSON], [PERSON] на випадок свої смерті зробив розпорядження, відповідно до якого усе своє майно заповів [PERSON]. (т. 2, а.с. 195, т. 3, а.с. 9) Із заявами про прийняття спадщини після смерті [PERSON] до нотаріальної контори звернулися: мати померлого [PERSON] та [PERSON]. (т. 2, а.с. 188, 189, т. 3, а.с. 2, 3) 01 вересня 2015 року Державним нотаріусом Другої вінницької державної нотаріальної контори видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом №2-1892, відповідно до якого спадкоємцем зазначеного в заповіті майна [PERSON], який помер 29.11.2012р., є [PERSON] в ? частці. Зі змісту вказаного свідоцтва про право на спадщину за заповітом вбачається, що спадщина, на яку видано це свідоцтво складається з 1/60 частки домоволодіння з двох житлових будинків з прибудовами, господарськими будівлями та спорудами номер 18, що знаходиться по вулиці Москвіна в місті Вінниці. На земельній ділянці, згідно технічного паспорту на садибний (індивідуальний) житловий будинок, виданого КП «Вінницьке міське бюро технічної інвентаризації» 01.07.2015р., знаходиться: житловий будинок «А» загальною площею 293,7 кв.м., житловою площею 206,7 кв.м; житловий будинок «Б» загальною площею 70,0 кв.м., житловою площею 53,3 кв.м.; прибудови «А2», «Б1», «а1», «а8», «а7», «а6»; тамбур «б»; огорожа «№1-2». Поряд цим, свідоцтво про право на спадщину за заповітом №2-1892 містить вказівки на те, що самочинно збудовані: прибудови: «А4», «а4», «а9»; гаражі: «В»; «Г»; погріб «п/Г1»; сарай «Г1», «Д» - в свідоцтво про право на спадщину за заповітом не включені, а також на те, що свідоцтво про право на спадщину за законом на ? частку вищевказаної спадщини ще не видано. (т. 1, а.с. 13, т. 2, а.с. 219, т. 3, а.с. 34 на звороті) В судовому засіданні встановлено, що [PERSON], прийнявши спадщину після смерті сина [PERSON], свідоцтва про право на спадщину за законом так і не отримала, оскільки 06 листопада 2014 року померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії І-АМ №301961 від 13.11.2014р. (т. 2, а.с. 162 на звороті) Відповідно до заповіту складеного 11 січня 2013 року та посвідченого приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу [PERSON], [PERSON] на випадок свої смерті зробила розпорядження, відповідно до якого усе своє майно заповіла [PERSON]. (т. 2, а.с. 171) 09 грудня 2014 року Другою вінницькою державною нотаріальною конторою заведено спадкову справу №384/214 до майна померлої 06.11.2014р. [PERSON] (т. 2, а.с. 157) [PERSON] у встановлений законом строк звернулася до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини після смерті [PERSON] та 01 вересня 2015 року Державним нотаріусом Другої вінницької державної нотаріальної контори видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом №2-1896, відповідно до якого спадкоємцем зазначеного в заповіті майна [PERSON], яка померла 06.11.2014р., є [PERSON]. (т. 1, а.с. 12, т. 2, а.с. 184 на звороті) Зі змісту вказаного свідоцтва про право на спадщину за заповітом вбачається, що спадщина, на яку видано це свідоцтво складається з 1/24 частки домоволодіння з двох житлових будинків з прибудовами, господарськими будівлями та спорудами номер 18, що знаходиться по вулиці Москвіна в місті Вінниці, з яких: - 1/60 частка належала померлій на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого Другою вінницькою державною нотаріальною конторою 18.03.2009р. за реєстром №2-954; - 1/60 частка належала померлій на підставі свідоцтва про право власності №2582 на частину домоволодіння, виданого виконкомом Вінницької міської ради 19 лютого 2008 року, на підставі рішення виконкому Вінницької міської ради від 11.10.2008р. №2205; - 1/120 частка належала, на підставі свідоцтва про право власності №2582 на частину домоволодіння, виданого виконкомом Вінницької міської ради 19 лютого 2008 року, на підставі рішення виконкому Вінницької міської ради від 11.10.2008р. №2205, синові померлої - [PERSON], який помер 29 листопада 2012 року, спадкоємицею якого за законом була його мати [PERSON], яка спадщину прийняла, але не оформила своїх спадкових прав. На земельній ділянці, згідно технічного паспорту на садибний (індивідуальний) житловий будинок, виданого КП «Вінницьке міське бюро технічної інвентаризації» 01.07.2015р., знаходиться: житловий будинок «А» загальною площею 293,7 кв.м., житловою площею 206,7 кв.м; житловий будинок «Б» загальною площею 70,0 кв.м., житловою площею 53,3 кв.м.; прибудови «А2», «Б1», «а1», «а8», «а7», «а6»; тамбур «б»; огорожа «№1-2». Поряд цим, свідоцтво про право на спадщину за заповітом №2-1892 містить вказівки на те, що самочинно збудовані: прибудови: «А4», «а4», «а9»; гаражі: «В»; «Г»; погріб «п/Г1»; сарай «Г1», «Д» - в свідоцтво про право на спадщину за заповітом не включені. Визначаючись щодо позовних вимог суд виходить з того, що у відповідності до статей 1216, 1217 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. За правилами визначеними у статті 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Частинами першою та другою статті 1223 ЦК України передбачено, що право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Згідно з частиною першою статті 1241 ЦК України малолітні, неповнолітні, повнолітні непрацездатні діти спадкодавця, непрацездатна вдова (вдівець) та непрацездатні батьки спадкують, незалежно від змісту заповіту, половину частки, яка належала б кожному з них у разі спадкування за законом (обов'язкова частка). Відповідно до частини першої статті 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. За приписами частини першої та другої статті 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. Заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто. Згідно з частиною другою статті 1220, частиною першою статті 1221 ЦК України часом відкриття спадщини є день смерті особи, місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця. Статтею 1270 ЦК України встановлено строк для прийняття спадщини - шість місяців з часу відкриття спадщини. Як встановлено судом та зазначено вище, після смерті 29.11.2012р. [PERSON] відкрилася спадщина до належного йому майна. Із заявами про прийняття спадщини після смерті [PERSON] до нотаріальної контори звернулися: мати померлого [PERSON] як спадкоємець обовязкової частки після смерті сина, та [PERSON], оскільки [PERSON], відповідно до заповіту від 06.10.2012р. заповів їй усе своє майно. 01 вересня 2015 року Державним нотаріусом Другої Вінницької державної нотаріальної контори видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом №2-1892, відповідно до якого спадкоємцем зазначеного в заповіті майна [PERSON], який помер 29.11.2012р., є [PERSON] в ? частці. Детально проаналізувавши зміст свідоцтва про право на спадщину за заповітом вбачається, що спадщина, на яку в указаній частці видано це свідоцтво, складається з 1/60 частки домоволодіння з двох житлових будинків з прибудовами, господарськими будівлями та спорудами номер 18, що знаходиться по вулиці Москвіна в місті Вінниці, яка належала померлому на підставі свідоцтва про право власності №2582 на частину домоволодіння, виданого виконкомом Вінницької міської ради 19 лютого 2008 року, на підставі рішення виконкому Вінницької міської ради від 11.10.2008р. №2205. На земельній ділянці, згідно технічного паспорту на садибний (індивідуальний) житловий будинок, виданого КП «Вінницьке міське бюро технічної інвентаризації» 01.07.2015р., знаходиться: житловий будинок «А» загальною площею 293,7 кв.м., житловою площею 206,7 кв.м; житловий будинок «Б» загальною площею 70,0 кв.м., житловою площею 53,3 кв.м.; прибудови «А2», «Б1», «а1», «а8», «а7», «а6»; тамбур «б»; огорожа «№1-2». З експлікації приміщень до плану житлового будинку садибного типу №18 літера «А» по вулиці Москвіна у місті Вінниці вбачається, що площа прибудов «а8», «а7», «а6», які на плані будинку відповідають приміщенням 3-1, 3-4, 3-5, 3-6, 3-7, 3-8, включена до загальної площі 293,7 кв.м. житлового будинку літ. «А». (т. 1, а.с. 8-10) Поряд цим, свідоцтво про право на спадщину за заповітом №2-1892 містить вказівки на те, які саме обєкти не включено в свідоцтво про право на спадщину, а саме самочинно збудовані: прибудови: «А4», «а4», «а9»; гаражі: «В»; «Г»; погріб «п/Г1»; сарай «Г1», «Д» - в свідоцтво про право на спадщину за заповітом не включені, а також на те, що свідоцтво про право на спадщину за законом на ? частку вищевказаної спадщини ще не видано. (т. 1, а.с. 13) В судовому засіданні також встановлено, що [PERSON], прийнявши спадщину після смерті сина [PERSON], свідоцтва про право на спадщину за законом так і не отримала, оскільки 06 листопада 2014 року померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії І-АМ №301961 від 13.11.2014р. (т. 2, а.с. 162 на звороті) 01 вересня 2015 року Державним нотаріусом Другої Вінницької державної нотаріальної контори видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом №2-1896, відповідно до якого спадкоємцем зазначеного в заповіті майна [PERSON], яка померла 06.11.2014р., є [PERSON]. (т. 1, а.с. 12) Зі змісту вказаного свідоцтва про право на спадщину за заповітом вбачається, що спадщина, на яку видано це свідоцтво складається з 1/24 частки домоволодіння з двох житлових будинків з прибудовами, господарськими будівлями та спорудами номер 18, що знаходиться по вулиці Москвіна в місті Вінниці, з яких: - 1/60 частка належала померлій на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого Другою вінницькою державною нотаріальною конторою 18.03.2009р. за реєстром №2-954; - 1/60 частка належала померлій на підставі свідоцтва про право власності №2582 на частину домоволодіння, виданого виконкомом Вінницької міської ради 19 лютого 2008 року, на підставі рішення виконкому Вінницької міської ради від 11.10.2008р. №2205; - 1/120 частка належала, на підставі свідоцтва про право власності №2582 на частину домоволодіння, виданого виконкомом Вінницької міської ради 19 лютого 2008 року, на підставі рішення виконкому Вінницької міської ради від 11.10.2008р. №2205, синові померлої - [PERSON], який помер 29 листопада 2012 року, спадкоємицею якого за законом була його мати [PERSON], яка спадщину прийняла, але не оформила своїх спадкових прав. На земельній ділянці, згідно технічного паспорту на садибний (індивідуальний) житловий будинок, виданого КП «Вінницьке міське бюро технічної інвентаризації» 01.07.2015р., знаходиться: житловий будинок «А» загальною площею 293,7 кв.м., житловою площею 206,7 кв.м; житловий будинок «Б» загальною площею 70,0 кв.м., житловою площею 53,3 кв.м.; прибудови «А2», «Б1», «а1», «а8», «а7», «а6»; тамбур «б»; огорожа «№1-2». З експлікації приміщень до плану житлового будинку садибного типу №18 літера «А» по вулиці Москвіна у місті Вінниці вбачається, що площа прибудов «а8», «а7», «а6», які на плані будинку відповідають приміщенням 3-1, 3-4, 3-5, 3-6, 3-7, 3-8, включена до загальної площі 293,7 кв.м. житлового будинку «А». (т. 1, а.с. 8-10) Поряд цим, свідоцтво про право на спадщину за заповітом №2-1892 містить вказівки на те, що самочинно збудовані: прибудови: «А4», «а4», «а9»; гаражі: «В»; «Г»; погріб «п/Г1»; сарай «Г1», «Д» - в свідоцтво про право на спадщину за заповітом не включені. Таким чином, прибудови «а8», «а7», «а6» до житлового будинку садибного типу №18 літера «А» по вулиці Москвіна у місті Вінниці, що на плані будинку відповідають приміщенням 3-1, 3-4, 3-5, 3-6, 3-7, 3-8, які в свою чергу введені [PERSON] в експлуатацію на підставі декларації про готовність обєкта до експлуатації, зареєстрованої Інспекцією державного архітектурно-будівельного контролю у Вінницькій області 18.04.2012р. №ВН 19112059758, були включені до переліку спадкового майна, на яке відкрилася спадщина після смерті [PERSON], та в подальшому [PERSON], та відповідно вказані приміщення знайшли своє відображення, як в технічному паспорті на житловий будинок, так і в свідоцтвах про право на спадщину, виданих 01 вересня 2015 року Державним нотаріусом Другої Вінницької державної нотаріальної контори №2-1896 та №2-1892. При цьому, суд звертає увагу на те, що наявність введених в експлуатацію прибудов та включення їх до складу спадкового майна не змінило розмір частки померлого [PERSON] у праві спільної часткової власності. Так, відповідно до частини першої статті 356 ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. (ч.1 ст. 358 ЦК) В той же час, відповідно до частини третьої статті 357 ЦК України співвласник має право на відповідне збільшення своєї частки у праві спільної часткової власності, якщо поліпшення спільного майна, які не можна відокремити, зроблені ним своїм коштом за згодою всіх співвласників, з додержанням встановленого порядку використання спільного майна. Зі змісту вказаної норми вбачається, що збільшення своєї частки у праві спільної часткової власності є правом, а не обовязком особи, яка здійснила поліпшення майна, при цьому право на відповідне збільшення частки майна виникає лише за умови, що поліпшення майна, які не можна відокремити, зроблені ним своїм коштом за згодою всіх співвласників, з додержанням встановленого порядку використання спільного майна. Проте, матеріали справи не містять доказів реалізації [PERSON] права на збільшення своєї частки у спільній частковій власності у звязку зі зведенням прибудов, а також не містять доказів того, що [PERSON] в період з 1985 по 2005 рік отримував згоду співвласників житлового будинку на зведення прибудов а6, а7 та а8 до житлового будинку №18 по вул. Москвіна у м. Вінниці, які в подальшому було введено в експлуатацію. В судовому засіданні представник позивачів [PERSON] пояснила, що їй невідомо чи отримувалася [PERSON] згода на зведення прибудов а6, а7 та а8 до житлового будинку №18 по вул. Москвіна у м. Вінниці, однак така згода отримувалася [PERSON] при подачі для реєстрації декларації про готовність обєкта до експлуатації. Однак, суд звертає увагу на те, що «згода співвласників на поліпшення майна» в розумінні статті 357 ЦК, та «згода співвласників на прийняття обєкта в експлуатацію» не є тотожними поняттями, а є різними юридичними категоріями, які застосовуються до різних за змістом правовідносин. При цьому, частиною четвертою статті 357 ЦК України \~передбачено, що співвласник житлового будинку, іншої будівлі, споруди може зробити у встановленому законом порядку за свій рахунок добудову (прибудову) без згоди інших співвласників, якщо це не порушує їхніх прав. Така добудова (прибудова) є власністю співвласника, який її зробив, і не змінює розміру часток співвласників у праві спільної часткової власності. Відповідно до статей 10, 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Таким чином, оскільки позивачами не доведено обставин, щодо отримання чи неотримання [PERSON] згоди співвласників житлового будинку на зведення прибудов а6, а7 та а8 до житлового будинку №18 по вул. Москвіна у м. Вінниці, відсутні підстави стверджувати, що у [PERSON] виникло право на відповідне збільшення своєї частки у праві спільної часткової власності. Поряд з цим суд наголошує, що відповідно до статті 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Умовою переходу в порядку спадкування права власності на об'єкти нерухомості, в тому числі житловий будинок, інші споруди, земельну ділянку є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку. Якщо за життя спадкодавець не набув права власності на житловий будинок, земельну ділянку, то спадкоємець також не набуває права власності у порядку спадкування. До спадкоємця переходять лише визначені майнові права, які належали спадкодавцеві на час відкриття спадщини. Для набуття права власності у встановленому законодавством порядку спадкоємець повинен здійснити дії, які необхідні для набуття права власності на визначене нерухоме майно. Як зазначено вище, за наслідками проведення судової будівельно-технічної експертизи, заявою про зміну предмету позову від 26 травня 2017 року представник позивачів просила: - визнати за [PERSON] право власності на 11/100 часток у житловому будинку, що знаходиться за адресою: вулиця Москвіна, 18 у місті Вінниці, позначеному у технічному паспорті, як житловий будинок «А» в порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON], яка померла 06 листопада 2014 року; - визнати за [PERSON] право власності на 11/100 часток у житловому будинку, що знаходиться за адресою: вулиця Москвіна, 18 у місті Вінниці, позначеному у технічному паспорті, як житловий будинок «А» в порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON], який помер 29 листопада 2012 року; - виділити в натурі у спільну часткову власність [PERSON] та [PERSON] 13/50 часток у житловому будинку, що знаходиться за адресою: вулиця Москвіна, 18 в місті Вінниці, позначеному на технічному паспорті, як житловий будинок «А» за варіантом виділу, що наведений у Додатку 1 до висновку експерта №341 від 28 квітня 2017 року, виділивши їм наступні приміщення житлового будинку: 3-1 площею 8,3 кв.м., 3-2 площею 16,5 кв.м., 3-3 площею 11,5 кв.м, 3-4 площею 8,2 кв.м., 3-5 площею 9,6 кв.м., 3-6 площею 2,3 кв.м., 3-7 площею 1,6 кв.м, 3-8 площею 0,2 кв.м. (т. 2, а.с. 85, 86) Відповідно до частини першої статті 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи (за винятком тих осіб, які не мають цивільної процесуальної дієздатності), в інтересах яких заявлено вимоги. (ч. 2 ст. 11 ЦПК) Так, згідно з висновком експерта №341 за результатами проведення судової будівельно-технічної та оціночно-будівельної експертизи від 28.04.2017р., розмір частки житлового будинку літ. «А», а саме кімнати 3-2, 3-3 у домоволодінні №18 по вулиці Москвіна у місті Вінниці становить 4% або 2/50 частки. Розмір частки прибудови літ. «а6», літ. «а7», літ «а8» до складу яких входять приміщення коридору 3-1, кімнати 3-4, кухні 3-5, санвузла 3-6, коридору 3-7, комори 3-8 у домоволодінні №18 по вулиці Москвіна в місті Вінниці становить 22% або 11/50 часток. (т. 2, а.с. 34) Однак, як встановлено судом, на час відкриття спадщини після смерті [PERSON] (29.11.2012р.), йому на праві приватної власності належало 1/60 частки домоволодіння, яке розташоване в м. Вінниці по вул. Москвіна за №18, а на час відкриття спадщини після смерті [PERSON] (06.11.2014р.) їй на праві власності належало 1/24 частки домоволодіння з двох житлових будинків з прибудовами, господарськими будівлями та спорудами номер 18, що знаходиться по вулиці Москвіна в місті Вінниці. Отже, зазначені у висновку експерта 2/50 частки та 11/50 частки домоволодіння, яке розташоване в м. Вінниці по вул. Москвіна за №18 не належали померлим [PERSON] та [PERSON], а відтак вимоги позивачів на про визнання права власності на вказані частки будинковолодіння в порядку спадкування за заповітом та їх виділ в натурі, не ґрунтуються на вимогах закону та задоволенню не підлягають. Окремо суд звертає увагу, що позивач [PERSON] є спадкоємцем в порядку спадкування за заповітом після померлої [PERSON], яка в свою чергу прийняла спадщину після смерті [PERSON], однак своє право на спадщину не оформила. Суд враховує, що законодавець розмежовує поняття «виникнення права на спадщину» та «виникнення права власності на нерухоме майно, що входить до складу спадщини», і пов'язує із виникненням цих майнових прав різні правові наслідки. Відповідно до норм частини пятої статті 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини та згідно із частиною третьою статті 1296 ЦК України відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Статтею 1297 ЦК України встановлено обов'язок спадкоємця звернутися за свідоцтвом про право на спадщину на нерухоме майно. Проте нормами цієї статті, так само як й іншими нормами цивільного права, не визначено правових наслідків недотримання такого обов'язку у виді втрати права на спадщину. Виникнення у спадкоємця права на спадщину, яке пов'язується з її прийняттям, як майнового права зумовлює входження права на неї до складу спадщини після смерті спадкоємця, який не одержав свідоцтва про право на спадщину (статті 1296, 1297 ЦК України) та не здійснив його державної реєстрації (ст. 1299 ЦК, чинна на час відкриття спадщини). На вказане звернув увагу і Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ у своєму листі № 24-753/0/4-13 від 16.05.2013 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування». Як слідує з матеріалів справи, померлій [PERSON] належали лише майнові права щодо майна померлого [PERSON]Л, а не право власності на нерухоме майно, а тому саме майнові права перейшли до позивача [PERSON] в порядку спадкування за заповітом. Таким чином, позовні вимоги в частині визнання права власності за позивачами на частку в будинковолодінні в порядку спадкування за заповітом задоволенню не підлягають. Щодо вимоги про виділення частки в натурі, то суд звертає увагу, що позивачі просять виділити в натурі 13/50 часток, тобто самостійно збільшену частку, як суму часток 11/50 та 2/50 (розмір частки перерахований позивачами виходячи з фактичного користування приміщеннями). Дана вимога є похідною від первинних вимог, а тому зважаючи на те, що в задоволенні первинних вимог відмовлено, то відповідно не підлягає задоволенню і дана вимога. При цьому суд звертає увагу, що з вимогами про виділ іншої частки позивачі не зверталися. До того ж суд відмічає, що відповідно до частини четвертої статті 364 ЦК України співвласник має право на виділ у натурі частки з майна, що є у спільній частковій власності. Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (ч. 2 ст. 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою. Право на частку у праві спільної часткової власності у співвласника, який отримав таку компенсацію, припиняється з дня її отримання (ч. 2 ст. 364 ЦК України). Таким чином, у разі виділу співвласник отримує свою частку у майні в натурі і вибуває зі складу учасників спільної власності. За всіма іншими співвласниками спільна власність при виділі частки зберігається. У частині другій статті 364 ЦК України передбачено, що виділ в натурі частини неподільної речі є юридично неможливим. Неподільною є річ, яку не можна поділити без втрати її цільового призначення (ч. 2 ст. 183 ЦК України). Річ, яку можна поділити без втрати її цільового призначення, є подільною (ч. 1 ст. 183). Виходячи з аналізу змісту норм статей 183, 358, 364, 379, 380, 382 ЦК України, виділ часток (поділ) жилого будинку, що перебуває у спільній частковій власності, є можливим, якщо кожній зі сторін може бути виділено відокремлену частину будинку із самостійним виходом (квартиру) або у разі, коли є технічна можливість переобладнання будинку в ізольовані квартири, які за розміром відповідають розміру часток співвласників у праві власності. Якщо виділ (поділ) технічно можливий, але з відхиленням від розміру ідеальних часток співвласників з урахуванням конкретних обставин поділ (виділ) може бути проведений зі зміною ідеальних часток і присудженням грошової компенсації співвласнику, частка якого зменшилась. Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом України в постанові №6-12 цс13 від 03.04.2013 року. Однак, позивачі, звертаючись до суду з вищевказаними позовними вимогами, на вказані положення уваги не звернули. Відповідно до частини другої статті 360-7 ЦПК України висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права. Поряд з цим, суд вважає за необхідне зазначити, що главою 86 ЦК України, Законом України Про нотаріат, підзаконними нормативними актами, визначено нотаріальний порядок оформлення права на спадщину, що відповідає встановленій законодавством сукупності функцій, притаманній юрисдикційній діяльності судів та нотаріусів. Відповідно до розяснень, які містяться в пункті 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року №7 "Про судову практику у справах про спадкування" свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду шляхом оскарження дій нотаріуса за правилами позовного провадження. Якщо нотаріусом обґрунтовано відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, лише тоді виникає цивільно-правовий спір, що підлягає розглядові у позовному провадженні. Згідно з пунктом 3 розділу 13 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України 22.02.2012\~ № 296/5 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 22 лютого 2012 р.\~за № 282/20595, нотаріус на вимогу особи, якій відмовлено у вчиненні нотаріальної дії, зобов'язаний викласти причини відмови в письмовій формі і роз'яснити порядок її оскарження. У цих випадках нотаріус протягом трьох робочих днів виносить постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії. Отже, за наявності умов у спадкоємця для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину, позовні вимоги про визнання прав на спадщину задоволенню не підлягають. Особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження в разі порушення, невизнання або оспорювання її прав, свобод чи інтересів, зокрема у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину. Однак, в судовому засіданні з пояснень представника позивачів та зі спадкових справ заведених Другою вінницькою державною нотаріальною конторою до майна померлого 29.11.2012р. [PERSON] та померлої 06.11.2014р. [PERSON], встановлено, що нотаріус не відмовляв [PERSON] та [PERSON] у вчиненні нотаріальних дій та відповідних постанов про відмову у вчиненні нотаріальної дії не виносив, а навпаки вчинив нотаріальні дії та видав спадкоємцям 01 вересня 2015 року свідоцтва про право на спадщину за заповітом №2-1896 та №2-1892, що в свою чергу свідчить про передчасність позовних вимог. Що стосується визнання позовних вимог представником відповідачів [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] - [PERSON] та відповідачі [PERSON] та [PERSON] ([PERSON]) слід зазначити, що відповідно до частини четвертої статті 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. З урахуванням викладеного вище, а також враховуючи те, що в разі задоволення позову розмір часток всіх співвласників в оспорюваному житловому будинку зміниться, а також беручи до уваги те, що відповідачі [PERSON], [PERSON] та [PERSON] в жодному з судових засідань не були присутні та не висловили своєї думки щодо позовних вимог, суд вважає, що визнання представником відповідачів та відповідачами позовних вимог суперечить закону та порушує права, свободи чи інтереси інших осіб ([PERSON], [PERSON] та [PERSON]Ф.), а тому визнання позову судом не приймається. Згідно зі статтею 4 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. За правилами частини першої статті 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до статей 10, 60 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Враховуючи викладене, беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо та в їх сукупності суд приходить до висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову, а тому в задоволенні позовних вимог слід відмовити. Відповідно до частини першої статті 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. З огляду на те, що в задоволені позову відмовлено, судові витрати слід залишити без відшкодування. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed