Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-21 00:00:00

Позивач звернувся до Обухівського районного суду Київської області з позовом до [PERSON], в якому просить стягнути з відповідача заборгованість по кредитному договору на загальну суму 3 314, 86 грн., яка складається з: тіла кредиту 1 903, 93 грн., простроченого тіла кредиту 289, 23 грн., заборгованості за відсотками 1 121, 70 грн. Обґрунтовуючи заявлені по справі позовні вимоги позивач зазначив, що 12.05.2008 року між Публічним акціонерним товариством «Дельта Банк» та [PERSON] був укладений кредитний договір, згідно якого банк надав, а відповідач отримав кредит у вигляді Кредитної лінії у розмірі 30 000, 00 грн. та на день укладення кредитного договору банк встановив ліміт Кредитної лінії на рахунку в сумі 4 000, 00 грн. Відповідач не виконує належним чином зобов'язання за кредитним договором, в результаті чого виникла прострочена заборгованість. Тому позивач просить стягнути суму неповернутого кредиту, а судові витрати покласти на відповідача. Представник позивача в судове засідання не з'явився, направив на адресу суду заяву, в якій просив розглядати справу без його участі, позовні вимоги підтримав в повному обсязі, проти винесення заочного рішення не заперечує. Відповідач в судове засідання не з'явилася, під час розгляду справи стало відомо, що відповідач [PERSON], померла [INFO]. Суд, дослідив письмові матеріали справи приходить до висновку про необхідність відмови в задоволенні позову виходячи з наступних підстав. Згідно з положеннями ч.3 ст.10 та ч.1 ст.60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. У відповідності до вимог ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Як вбачається з положень ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію або утримуватися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Згідно вимог ст.ст. 526, 530, 611, 612, ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог закону, інших актів цивільного законодавства, а при відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не пропустив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором. Згідно положень ст.ст.525, 610, 623, 625, 629 ЦК України договір є обов'язковим до виконання сторонами, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом, порушенням зобов'язання є його невиконання. Як вбачається з положень ст. 623 ЦК України боржник, який порушив зобов'язання, має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки. Розмір збитків, завданих порушенням зобов'язання, доказується кредитором, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Відповідно до положень ст. ст. 546, 549, 551 ЦК України виконання зобов'язання може забезпечуватись неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням та задатком. Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Предметом неустойки може бути сума, рухоме та нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. Судом встановлено, що 12.05.2008 року між Публічним акціонерним товариством «Дельта Банк» та [PERSON] було укладено кредитний договір № 003-09268-120508 на відкриття карткового рахунку та обслуговування платіжної картки, згідно якого банк надав, а відповідач отримав кредит у вигляді Кредитної лінії у розмірі 30 000, 00 грн. та на день укладення кредитного договору банк встановив ліміт Кредитної лінії на рахунку в сумі 4 000, 00 грн. З розрахунку заборгованості по кредитному договору вбачається, що станом на 06.07.2015 року заборгованість відповідача перед позивачем складає 3 314, 86 грн. Суд вважає обґрунтованим позов Публічного акціонерного товариства "Дельта Банк", оскільки даний позов відповідає вимогам ст. 1054 ЦК України. Одночасно з цим, на запит суду, від Відділу державної реєстрації актів цивільного стану Монастирищенського районного управління юстиції у Черкаській області, надійшла копія актового запису про смерть [PERSON] № 76 від 14.11.2014 року складеного виконавчим комітетом Цибулівської селищної ради Монастирищенського району Черкаської області. Інформація про спадкоємців, померлої [PERSON] у суду відсутня, оскільки відповідно до листа Української міської державної нотаріальної контори від 16.12.2015 року, зазначається, що спадкова справа щодо майна померлої [INFO] [PERSON], не відкривалась і спадкоємці з заявами про прийняття спадщини та видачу свідоцтва про право на спадщину не звертались. Позивач знаючи, що відповідач помер позовні вимоги не уточнював. Частиною 1 ст. 61 Цивільного процесуального кодексу України визначено, що обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Частиною 1 ст. 1216 Цивільного кодексу України встановлено, що спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Статтею 1218 цього Кодексу визначено, що до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до п. 32 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» за №5 від 30.03.2012 року при вирішенні спорів щодо виконання зобов'язань за кредитним договором у випадку смерті боржника/позичальника за наявності поручителя чи спадкоємців суди мають враховувати таке. З урахуванням положення статті 1282 ЦК спадкоємці боржника за умови прийняття спадщини є боржниками перед кредитором у межах вартості майна, одержаного у спадщину. При цьому спадкоємці несуть зобов'язання погасити нараховані відсотки і неустойку тільки в тому випадку, якщо вони вчинені позичальникові за життя. Інші нараховані зобов'язання фактично не пов'язані з особою позичальника і не можуть присуджуватися до сплати спадкоємцями. Таким чином, оскільки коло спадкоємців померлої боржника [PERSON], відсутнє, правонаступників не встановлено, підстави для задоволення позову відсутні. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed