Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-17 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з даним позовом, мотивуючи свої позовні вимоги тим, що 11.06.1992 року він одружився з [PERSON] До 2006 року сторони проживали в м. Красний Луч Луганської області. У вересні 2006 року, взявши кредит, який сплачується ним і на даний час, він придбав квартиру [ADDRESS]. Відповідно до правовстановлюючих документів на квартиру [PERSON] є єдиним її власником. Після придбання ним квартири, сторони переїхали в неї на постійне місце проживання. 16.07.2008 року шлюб між сторонами розірвано. Розлучившись, [PERSON] не зверталась до суду з позовом про визнання квартири спільною сумісною власністю подружжя і станом на 2014 рік трирічний строк позовної давності сплив. Після розлучення колишня дружина [PERSON] продовжує проживати у квартирі, вчиняє сварки, регулярно розпиває в квартирі спиртні напої, створює нестерпні умови для проживання. Відповідачка в результаті свєї поведінки робить не можливим проживання в даній квартирі, перешкоджає здійснювати позивачу право користування та розпоряджання майном. В уточненому позові просить суд виселити [PERSON] з квартири [ADDRESS] без надання їй іншого житлового приміщення. Позивач [PERSON] в судовому засіданні підтримав заявлений позов та пояснив суду, що 11.06.1992 року він одружився з відповідачкою по справі [PERSON] Розірвали шлюб в липні 2008 року. Від спільного проживання мають дорослу дочку і неповнолітнього сина. В 2006 року він отримав кредит та купив квартиру [ADDRESS]. З укладенням договору іпотеки. Розуміє той факт, що дана квартира була придбана за спільні кошти та що відповідачка має право на частину коштів за квартиру. З часу покупки квартири сторони по справі та їхні діти були зареєстровані у вказаній квартирі. Просить суд виселити [PERSON], оскільки вона створює неможливі умови проживання. Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні підтримав заявлений позов та просив суд виселити [PERSON] з квартири з підстав передбачених ст. ст. 116, 157 ЖК України. Вважає не можливе проживання сторін в одній квартирі, оскільки відповідачка систематично порушує правила співжиття, а заходи впливу виявились безрезультатними. Представник відповідачки [PERSON] в судовому засіданні заперечив проти заявленого позову та пояснив суду, що позивач не надав доказів про порушення відповідачкою правил співжиття. [PERSON] на даний час працює, іншого житла немає. Дана квартира куплена сторонами в період шлюбу, по кредиту сплачувались спільні кошти подружжя. Вважає, що відсутні підстави для виселення [PERSON] з квартири [ADDRESS]. Заслухавши пояснення позивача, представника позивача, представника відповідачки, дослідивши матеріали справи, суд вважає заявлений позов безпідставними та необґрунтованими, в задоволенні якого необхідно відмовити. Судом встановлено, що 11.06.1992 року укладено шлюб між позивачем [PERSON] та відповідачкою [PERSON] 07.09.2006 року між АППБ «Аваль» та відповідачем [PERSON] укладено кредитний договір №014/1179/74/922. Відповідно до умов договору АППБ «Аваль» надав [PERSON] кредит у вигляді невідновлювальної кредитної лінії з лімітом 30290 доларів США 00 центів на 204 місяців з 07.09.2006 року по 07.09.2023 рік. Судом встановлено, що 07.09.2006 року між АППБ «Аваль» та [PERSON] укладено договір іпотеки. Даний договір забезпечує вимогу АППБ «Аваль» , що випливає з кредитного договору №014/1179/74/922 від 07.09.2006 року. Предметом іпотеки є нерухоме майно - квартира, що знаходиться в [ADDRESS], яка належить [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Баришівського районного нотаріального округу Київської області [PERSON] 07.09.2006 року, за реєстром за №2901 Згідно договору купівлі-продажу квартири від 07.09.2006 року, який посвідчений приватним нотаріусом Баришівського районного нотаріального округу Київської області [PERSON], зареєстрованого в реєстрі за №2901, [PERSON] продала, а [PERSON] купив трикімнатну квартиру, що знаходиться в [ADDRESS], розмір житлової площі 41,90 кв. м, загальна площа 65,10 кв. м У відповідності ч.1 ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно вимог ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належать право володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження його майна. Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно зі статтею 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження майном. Право власності позивача на квартиру [ADDRESS] зареєстровано в Баришівському БТІ, що підтверджується витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 10.10.2006 року, згідно якого квартира [ADDRESS] на праві приватної власності належить [PERSON] Відповідно до витягу з реєстру прав власності на нерухоме майно, серії ССО № 354064, трикімнатна квартира [ADDRESS] на підставі договору купівлі-продажу від 07.09.2006 року на праві приватної власності належить [PERSON] 16.07.2008 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано, про що в Книзі реєстрації розірвань шлюбів зроблено відповідний актовий запис №82, відділом реєстрації актів цивільного стану Баришівського районного управління юстиції Київської області. Згідно ст. 60 СК України "майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя." Відповідно до ч. 1 ст. 61 СК України об'єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Згідно до ч. 3 ст. 61 СК України якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім'ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Як передбачено ст. 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння,користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Сторони по справі перебували в зареєстрованому шлюбі з 11.06.1992 року по 16.07.2008 року. Як вбачається з договору купівлі-продажу, позивач [PERSON] 07.09.2006 року придбав квартиру [ADDRESS], тобто в період шлюбу з відповідачкою [PERSON], що дає суду підстави вважати, що вказана квартира є об'єктом спільної сумісної власності подружжя. Згідно з ч.4 статті 9 ЖК України, ніхто не можу бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. У відповідності з положеннями статті 150 ЖК України, громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Суду не надано докази про припинення її права на користування та на володіння вказаною квартирою Відповідачка [PERSON] має право на володіння та користування квартирою [ADDRESS]. В уточнюючому позові [PERSON] посилається на норму ст. 116 ч. 1 ЖК України, згідно якої якщо наймач, члени його сім'ї або інші особи, які проживають разом з ним, систематично руйнують чи псують жиле приміщення, або використовують його не за призначенням, або систематичним порушенням правил співжиття роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі чи в одному будинку, а заходи запобігання і громадського впливу виявились безрезультатними, виселення винних на вимогу наймодавця або інших заінтересованих осіб провадиться без надання іншого жилого приміщення. Також посилається на положення ст. 157 ЖК України, згідно якої членів сім'ї власника жилого будинку (квартири) може бути виселено у випадках, передбачених частиною першою статті 116 цього Кодексу. Виселення провадиться у судовому порядку без надання іншого жилого приміщення. У відповідності із статтею 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана доказати ті обставини, на які вона посилається як на підставу свої вимог та заперечень. На підтвердження заявлених позовних вимог про необхідність виселення [PERSON] зі спірної квартири без надання іншого житлового приміщення позивачем [PERSON] надано постанову про відмову в порушенні кримінальної справи від 21.04.2009 року та постанову про відмову в порушенні кримінальної справи від 03.08.2012 року. З даних постанов вбачається, що між сторонами [PERSON] та [PERSON] виникали сварки на побутовому рівні з особистих неприязних відносин. В даних постановах відсутні відомості про систематичні руйнування чи псування жилого приміщення, або використовують його не за призначенням, або систематичні порушення правил співжиття відповідачкою [PERSON] Згідно постанови від 21.04.2009 року відмовлено в порушенні кримінальної справи по заяві [PERSON] за відсутністю в діях [PERSON] складу злочинів, передбачених ст.ст. 186, 296 КК України та згідно постанови від 03.08.2012 року відмовлено в порушенні кримінальної справи по ст. 296, 129 КК України відносно [PERSON] за відсутністю в її діях складу даних злочинів. Заходів впливу до [PERSON] не застосовувались. Суду не надано доказів, які б підтверджували доводи позивача [PERSON] стосовно наявності перешкод у користуванні квартирою, які чинить йому відповідачка [PERSON], які могли б стати підставою для виселення її з житла. З урахуванням викладеного, суд вважає за необхідне відмовити в задоволенні позову [PERSON] до [PERSON] про виселення з квартири [ADDRESS] без надання іншого житлового приміщення. Встановлені судом обставини підтверджуються:

Outcome: dismissed