Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-18 00:00:00

Позивачі звернулися до суду з позовом обґрунтовуючи свої вимоги тим, що 16 травня 2007 року між ними та [PERSON] було укладено договір купівлі - продажу № 2766 квартири [ADDRESS], власниками якої вони були. Вказують на те, що даний договір був фіктивним, так як дійсного наміру продавати та купувати дане майно у сторін договору не було, даний договір вони уклали з метою отримання кредиту в банку, який тоді надався під купівлю житла. При цьому посилаються на те, що гроші за купівлю квартири [PERSON] не передавалися, фактичної передачі майна не було, вони продовжують проживати в даній квартирі і на даний час, сплачують комунальні платежі. Зважаючи на викладене, просять визнати недійним договір купівлі - продажу квартири з моменту його вчинення, визнати за ними право власності на квартиру та скасувати державну реєстрацію права власності на спірне майно та зареєструвати право власності за ними. Позивачі [PERSON], [PERSON] та представник позивача [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримали в повному обсязі, просили суд позов задовольнити, посилаючись на обставини, які викладені в позовній заяві. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позов не визнав, посилаючись на його безпідставність, при цьому вказував на те, що гроші за купівлю квартири були повністю передані їм продавцем, договір укладався не про людське око та не приховував інший договір, відповідав дійсним намірам сторін, про що всі сторони договору підписалися. Крім того, просив суд застосувати строк позовної давності до даних правовідносин. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] в судове засідання не з'явилися, однак, подали свої заперечення проти позу та просили суд відмовити у задоволенні позову, посилаючись на його безпідставність. Представник третьої особи на стороні відповідача, яка не заявляє самостійні вимоги на предмет спору ПАТ «Кредитпромбанк» в судове засідання не з'явився, хоча належним чином був повідомлений про час та місце розгляду справ, а тому суд вважає, що справ можна розглянути в його відсутність. Суд, заслухавши пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що в задоволенні позову слід відмовити з наступних підстав. Судом встановлено, [PERSON]., [PERSON], [PERSON] та [PERSON] на праві власності належала квартира [ADDRESS]. 16 травня 2007 року між [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] та [PERSON] укладено договір купівлі-продажу квартири, за умовами якого, [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] продали, а [PERSON] купив вказану квартиру. Договір посвідчений приватним нотаріусом Глибоцького нотаріального округу Кінащук Н.М. та зареєстрований в реєстрі за № 2766. Право власності на дану квартиру 16 травня 2007 року було зареєстроване за [PERSON] за № [NUMBER], що підтверджується інформацією з Держаного реєстру речових прав на нерухоме майно, Реєстру прав власності на нерухоме майно № [NUMBER] від 27.07.2015 року. Встановлено, що [PERSON] помер [INFO]. Спадкоємцями після його смерті, які прийняли спадщину є [PERSON] та [PERSON], що підтверджується матеріалами спадкової справи, заведеної після смерті спадкодавця. Також встановлено, що на даний час [PERSON] та [PERSON] свідоцтво про право на спадщину не отримали. Звертаючись до суду з позовом про визнання недійсним даного договору з підстав, передбачених сит. 234 ЦК України, позивачі вказували на те, що насправді даний договір був укладений між ними та відповідачем без наміру створити юридичні наслідки. Договір був укладений лише з метою отримання [PERSON] кредиту на розвиток бізнесу. Тому було укладено договір кредиту у ПАТ «Кредитпромбанк», який на той час видавав кредит на купівлю житла. Відповідно до ст. 234 ЦК України фіктивним є правочин, який вчинено без наміру створення правових наслідків, які обумовлювалися цим правочином. Фіктивний правочин визнається судом недійсним. Правові наслідки визнання фіктивного правочину недійсним встановлюються законами. У п. 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 2009 року № 9 "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними" для визнання правочину фіктивним необхідно встановити наявність умислу всіх сторін правочину. Судам необхідно враховувати, що саме по собі невиконання правочину сторонами не означає, що укладено фіктивний правочин. Якщо сторонами не вчинено будь-яких дій на виконання такого правочину, суд ухвалює рішення про визнання правочину недійсним без застосування будь-яких наслідків. У разі якщо на виконання правочину було передано майно, такий правочин не може бути кваліфікований як фіктивний. Позивач, який вимагає визнання правочину недійсним, повинен довести, що учасники правочину не мали наміру створити правові наслідки на момент вчинення правочину, тобто тягар доказування фіктивності правочину покладається на позивача. Необхідно оцінювати докази та враховувати те, чи обговорювали сторони істотні умови, чи здійснювались нотаріальне посвідчення та державна реєстрація правочину тощо. Отже, фіктивний правочин характеризується тим, що сторони вчиняють такий правочин лише для виду, знаючи заздалегідь, що він не буде виконаним; вчиняючи фіктивний правочин, сторони мають інші цілі, ніж ті, що передбачені правочином. Фіктивним може бути визнаний будь-який правочин, якщо він не має на меті встановлення правових наслідків. Встановлено, що спірний договір купівлі-продажу квартири був укладений між сторонами 16 травня 2007 року. Позивачі не довели відсутності у сторін наміру створити юридичні наслідки на момент вчинення договору купівлі-продажу. Так, матеріалами справи доведено, що договір купівлі продажу був направлений на певні цілі отримання кредитних коштів і передачу нерухомого майна в іпотеку. Зокрема, між сторонами відбулась передача документації, покупець [PERSON] після купівлі даної квартири, зареєстрував за собою право власності та розпорядився нею, надавши її в іпотеку банку, уклавши 16 травня 2007 року договір іпотеки № 40/07/103/07-КЛН з метою забезпечення зобов'язань за Кредитним договором № 40/07/07-КЛН від 16 травня 2007 року. Позичальник частково сплачував кредитну заборгованість. Позовних вимог про стягнення неотриманих коштів за продане спірне житло позивачі не пред'являв. Тому, суд приходить до висновку, що на виконання договору купівлі-продажу, відбулася передача майна, квартира перейшла у власність [PERSON], якою він в подальшому як власник розпорядився, передавши її в іпотеку банку. На думку суд, проживання позивачів у квартирі та сплата за отримані ними комунальні послуги, після укладання договору купівлі - продажу не є ознакою фіктивності. У п. 7 нотаріально посвідченого Договору зазначено, що сторони підтвердили, що договір укладається не про людське осоко, не приховує інший договір і відповідає їх дійсним намірам. За правовою позицією Верховного суду України у справі 6-197 цс 14 від 21.01.2015 року, ознака вчинення фіктивного правочину, є вчинення його лише для вигляду, та повинна бути властива діям обох сторін правочину. Якщо одна сторона діяла лише для вигляду, а інша - намагалася досягти правового результату, такий правочин не може бути фіктивним. Безпідставним на думку суду є посилання позивачів, що саме вони здійснювали погашення кредиту за договором № 40/07/07-КЛН від 16 травня 2007 року, оскільки, із оглянутих в судовому засіданні оригіналів квитанцій по сплаті, вбачається, що платником є [PERSON] Крім того, згідно п. 3 оспорюваного договору підтверджено, що продаж квартири здійснено за 286 140 грн., які продавці одержали повністю від покупця в особі представника до підписання цього договору. Своїм підписом продавці підтвердили факт повного розрахунку за продану квартиру і відсутність щодо покупця будь - яких претензій фінансового характеру. Підписуючи даний договір сторони засвідчили, що цей договір їм було прочитано особисто, текст їм зрозумілий і відповідає їх волі, що зміст цього договору їм було роз'яснено нотаріусом у повному обсязі, зміст цього договору прочитаний їм нотаріусом вголос (п. 13 договору). З огляду на викладене, суд відхиляє посилання позивачів, що коштів від покупця [PERSON] вони не отримували. Безпідставним, на думку суду, є також посилання позивачів на вирок Садгірського районного суду м. Чернівці від 24 червня 2014 року, яким. На їх думку, встановлено обставини укладення спірного договору купівлі - продажу, оскільки, даний вирок скасовано апеляційним судом Чернівецької області, а справу направлено прокурору для провадження досудового слідства, що визнається сторонами по справі. Не спростовують всі встановлені обставини справи і покази позивачів [PERSON] та [PERSON], які вони надали в якості свідків. Виходячи із наведеного, суд приходить до висновку, що позивачі не надали належних та допустимих доказів у розумінні ст. 57-60 ЦПК України на підтвердження своїх позовних вимог, а тому не довели, що правочин є фіктивним та вчинений без наміру створення правових наслідків, які обумовлені цим правочином, тому в задоволенні позову слід відмовити за безпідставністю в тому числі і у визнанні за ними права власності та скасуванні державної реєстрації права власності на спірне майно. Суд відхиляє посилання відповідача на застосування строку позовної давності, оскільки, оскільки застосування строку позовної давності можливе тільки у випадку доведеності та обґрунтованості позовних вимог. Так, відповідно до абз.3 п.11 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року №14 «Про судове рішення у цивільній справі», встановивши, що строк для звернення з позовом пропущено без поважної причини, суд у рішенні зазначає про відмову в позові з цих підставі, якщо про застосування позовної давності заявлено стороною у спорі, зробленою до ухвалення ним рішення, крім випадків, коли позов не доведено, що є самостійною підставою для цього. На підставі ст.ст. 203,2105,234,655 ЦК України та

Outcome: dismissed