Jurisdiction: civil
Date: 2019-06-06 00:00:00

[PERSON] звернувся в суд з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості. Позов обґрунтовує тим, що 23 травня 2006 року між АКБ «Райффазен банк Україна» та [PERSON] укладено кредитний договір № CNL-F00/071/2006 , на підставі якого останній отримав 500000 грн., зі строком повернення не пізніше 23 травня 2016 року. 4 липня 2007 року між ЗАТ «ОТП Банк» та [PERSON] укладений кредитний договір CNL-F00/152/2007, відповідно до умов якого, останній отримав на споживчі цілі 778000 грн., зі строком повернення не пізніше 1 липня 2022 року. 28 січня 2015 року між ТОВ «ОТП Факторинг Україна» та [PERSON] укладено договір про відступлення права вимоги за кредитним договором № CNL-F00/071/2006 від 23 травня 2006 року. За умовами вказаного договору первісний кредитор передає в повному обсязі, а новий кредитор приймає на себе в повному обсязі право вимоги, що належить первісному кредитору за кредитним договором № CNL-F00/071/2006 від 23 травня 2006 року, в розмірі 154413 грн. 98 коп. 28 січня 2015 року між ТОВ «ОТП Факторинг Україна» та [PERSON] укладено договір про відступлення права вимоги за кредитним договором CNL-F00/152/2007 від 4 липня 2007 року. За умовами вказаного договору первісний кредитор передає в повному обсязі, а новий кредитор приймає на себе в повному обсязі право вимоги, що належить первісному кредитору за кредитним договором CNL-F00/152/2007 від 4 липня 2007 року, в розмірі 601988 грн. 81 коп. В подальшому, між [PERSON] та [PERSON] були укладенні додаткові угоди до кредитних договорів № CNL-F00/071/2006 від 23 травня 2006 року та CNL-F00/152/2007 від 4 липня 2007 року, а саме: додаткова угода від 4 лютого 2015 року до кредитного договору № CNL-F00/071/2006 від 23 травня 2006 року та CNL-F00/152/2007 від 4 липня 2007 року, за умовами якої позичальник отримав від позикодавця 800000 грн. США, що на день передачі грошей є еквівалентом 40000 доларів США, з остаточним поверненням суми позики не пізніше 3 березня 2015 року; додаткова угода від 11 лютого 2015 року до кредитного договору № CNL-F00/071/2006 від 23 травня 2006 року та CNL-F00/152/2007 від 4 липня 2007 року, за умовами якої позичальник отримав від позикодавця 250000 грн. США, що на день передачі грошей є еквівалентом 10000 доларів США, з остаточним поверненням суми позики не пізніше 3 березня 2015 року; додаткова угода від 17 лютого 2015 року до кредитного договору № CNL-F00/071/2006 від 23 травня 2006 року та CNL-F00/152/2007 від 4 липня 2007 року, за умовами якої позичальник отримав від позикодавця 260000 грн. США, що на день передачі грошей є еквівалентом 10000 доларів США, з остаточним поверненням суми позики не пізніше 3 березня 2015 року. Станом на 4 березня 2015 року заборгованість [PERSON] перед [PERSON] за додатками до кредитних договорів № CNL-F00/071/2006 від 23 травня 2006 року та CNL-F00/152/2007 від 4 липня 2007 року становить 2066402 грн. 79 коп. Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення. А також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Згідно розрахунку, за період з 4 березня 2015 року по 25 січня 2016 року, на суму заборгованості 2066402 грн. 79 коп. нараховано 3% річних - 55708 грн. та інфляційне збільшення боргу -685953 грн. 56 коп. Загальна сума заборгованості становить 2808064 грн. 35 коп. Рішенням Черкаського районного суду Черкаської області від 25 січня 2016 року, яке набрало законної сили 5 лютого 2016 року позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] задоволено та звернуто стягнення боргу в розмірі 2066402 грн. 79 коп., шляхом визнання за [PERSON] права власності на: на двоповерховий цегляний жилий будинок з підвалом, гаражем, мансардою, загальною площею 302,6 кв.м., навіс (літ. Б), зливна яма (№ 1), огорожа (№ 2), замощення (І), який складається: Підвал - 27,0 кв. м., Котельна - 11,9 кв. м., Службове - 35,7 кв. м., Передпокій - 11,2 кв. м., Кухня - 20,2 кв. м., Вітальня - 37,1 кв. м., Парильня - 6,3 кв. м., Коридор 1 - 11,4 кв. м., Туалет - 1,8 кв.м., Коридор 2 - 7,5 кв . м ., Гардероб 1 - 7,5 кв. м., Гараж - 23,6 кв. м., Тамбур - 4,9 кв., м., Коридор 3 - 14,2 кв. м., 1 -ша кімната - 14,4 кв. м., Ванна - 7,1 кв . м., Гардероб 2 - 21,6 кв. м., Кабінет - 20,2 кв. м ., 2-га кімната - 15,9 кв. м ., 3-тя кімната - 21,6 кв. м ., Коридор 4-3,1 кв. м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS] ; право власності на земельну ділянку № 1 , загальною площею 0,1101 (нуль цілих одна тисячна сто одна десятитисячних) гектара, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , кадастровий номер земельної ділянки № 1 : - [NUMBER] та земельну ділянку № 2 , загальною площею 0,0500 (нуль цілих пять сотих) гектара, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , кадастровий номер земельної ділянки № 2 : - [NUMBER] . 25 лютого 2016 року, згідно вказаного рішення суду у власність позивача перейшли вказані земельні ділянки З огляду на черговість погашення заборгованості за грошовим зобов`язанням, передбачену ст. 534 ЦК України відповідач не виконав грошове зобов`язання в повному обсязі. Станом на 25 лютого 2016 року заборгованість [PERSON] перед [PERSON] за додатковими угодами до договорів та договорами відступлення прав вимоги становить 741661 грн. 56 коп.( 2808064 грн. 35 коп. - 2066402 грн. 79 коп.) Згідно розрахунку, за період з 25 лютого 2016 року по 23 листопада 2016 року, на суму заборгованості 741661 грн. 56 коп. нараховано 3% річних - 61141 грн. та інфляційне збільшення боргу - 685953 грн. 56 коп. Загальна сума заборгованості становить 1069432 грн. 90 коп. На підставі наведеного просив суд стягнути з відповідача на його користь заборгованість в сумі 1069432 грн. 90 коп. Ухвалою суду від 2 січня 2019 року відкрито провадження по справі та призначено до розгляду за правилами загального позовного провадження. Ухвалою суду від 20 лютого 2019 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті у відкритому судовому засіданні з повідомленням учасників справи. Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні просив суд стягнути заборгованість за додатковими угодами до кредитних договорів та договорами відступлення права вимоги за кредитними договорами CNL F00/071/2006 від 23 травня 2006 року та CNL F00/152/2007 від 4 липня 2007 року - 741 661 грн. 56 коп., а також нараховані на цю суму 3% річних - 61141 грн. та інфляційні втрати - 266630 грн. 34 коп. за період з 25 лютого 2016 року (дата реєстрації права власності на майно) до 23 листопада 2018 року (дата звернення до суду). Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні просив застосувати строк позовної давності та в задоволенні позову відмовити, посилаючись на те, що у вищевказаних додаткових угодах зазначено, що остаточний розрахунок щодо повернення суми позики має бути здійснено до 3 березня 2015 року. Отже право вимоги повернення суми боргу та нарахування трьох відсотків річних і інфляційних страт за додатковими угодами виникає у позивача з 4 березня 2015 року. Право вимоги на суму заборгованості за договорами про відступлення права вимоги, а отже і на відшкодування шкоди за порушення грошового зобов`язання виникло у позивача 24 червня 2015 року (19 червня 2015 року [PERSON] звернувся до [PERSON] з іпотечним повідомленням про погашення заборгованості до 23 червня 2015 року включно, як це прописано в рішенні суду від 5 лютого 2016 року. Також зазначив, що згідно з рішенням Черкаського районного суду Черкаської області від 5 лютого 2016 року на користь позивача звернуто стягнення суми в розмірі 2 066 402 грн.79 коп. шляхом визнання за ним права власності на домоволодіння та дві земельні ділянки. Загальна вартість майна ставила 6 063 438грн., що також встановлено вищевказаним рішенням суду. Також заперечував проти 3% річних та інфляційних втрат за період з 25 лютого 2016 року по 23листопада 2018 року, зазначивши, що позивач нараховує суми на 741661 грн. 56 коп., що є сумою нарахованою позивачем 3% (55708 грн.) та інфляційних втрат (685953 грн.56 коп.) за період з 4 березня 2015 року по 25 січня 2016 року. Зазначив, що відшкодування шкоди це відповідальність, а не боргове зобов`язання, на шкоду не повинні нараховуватися проценти за користування грошовими коштами та інфляційні втрати. Таке нарахування є фактично подвійною мірою відповідальністю. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного. Відповідно до ч.1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.(ч.3 ст. 12 ЦПК України). Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент: Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення. Рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, № 303А, п. 29-30). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною (параграф 32 рішення у справі «Hirvisaari v. Finland» («Хірвісаарі проти Фінляндії»)). Національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, проте зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (рішення у справі «Suominen v. Finland» («Суомінен проти Фінляндії») від 1 липня 2003 року, № 37801/97, пункт 36). Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватись публічний контроль за здійсненням правосуддя (рішення у справі «Hirvisaari v. Finland» («Гірвісаарі проти Фінляндії») від 27 вересня 2001 року). Залишення без уваги ключових доводів сторони є прямим порушенням загальної вимоги про справедливість розгляду. Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», ст. 3 ЦПК України, суд, застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав та основоположних свобод 1959 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною радою України, та практику Європейського суду з прав людини, як джерело права. Враховуючи вищевикладене, в процесі повного і всебічного з`ясування обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позову, виходячи з наступного. В судовому засіданні встановлено, що 23 травня 2006 року між АКБ «Райффайзенбанк Україна» та [PERSON] , був укладений кредитний договір № СNL F00/071/2006, з подальшими змінами та доповненнями. У відповідності до умов вищевказаного кредитного договору АКБ «Райффайзенбанк Україна» надав Боржнику кредит на споживчі цілі, у сумі 500 000 грн., зі строком повернення не пізніше 23 травня 2016 року. 4 липня 2007 року між ЗАТ «ОТП Банк» та [PERSON] , був укладений кредитний договір № СNL F00/152/2007, з подальшими змінами та доповненнями. У відповідності до умов вищевказаного кредитного договору, ЗАТ «ОТП Банк» надав Боржнику кредит на споживчі цілі, у сумі 778000 грн., зі строком повернення не пізніше 01 липня 2022 року. В забезпечення виконання Боржником умов Кредитного договору № СNL F00/071/2006, між АКБ «Райффайзенбанк Україна» та Боржником 23 травня 2006 року був укладений договір іпотеки № РСNL-F00/071/2006, який посвідчений приватним нотаріусом Черкаського міського нотаріального округу Плахою Т.І. за реєстровим № 5033. В забезпечення виконання Боржником умов Кредитного договору № СNL F00/152/2007, між ЗАТ «ОТП Банк» та Боржником 4 липня 2007 року був укладений договір іпотеки № РСL-F00/152/2007, який посвідчений приватним нотаріусом Черкаського міського нотаріального округу Веліковою Н.А. та зареєстрований за № 3793. Відповідно до договору іпотеки № РСL-F00/152/2007 від 4 липня 2007 року, предметом іпотеки за цим договором є двоповерховий цегляний жилий будинок з підвалом, гаражем, мансардою та надвірними спорудами, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , та належить Іпотекодавцю на праві власності, що підтверджується свідоцтвом про право власності на нерухоме майно (серії [NUMBER] ), виданого виконавчим комітетом Геронимівської сільської ради від 27.04.2006 року та витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 10532621, виданого КП «ЧООБТІ» від 03.05.2006 року та земельні ділянки, загальною площею 0,1601 га, що знаходяться за адресою: [ADDRESS] . Склад предмета іпотеки: - двоповерховий цегляний жилий будинок з підвалом, гаражем, мансардою, загальною площею 302,6 кв. м., навіс (літ. Б), зливна яма (№ 1), огорожа (№ 2), замощення (І). Предмет іпотеки складається: Підвал - 27,0 кв. м., Котельна - 11,9 кв. м., Службове - 35,7 кв. м., Передпокій - 11,2 кв. м., Кухня - 20,2 кв. м., Вітальня - 37,1 кв. м., Парильня - 6,3 кв. м., Коридор 1 - 11,4 кв. м., Туалет - 1,8 кв.м., Коридор 2 - 7,5 кв . м ., Гардероб 1 - 7,5 кв. м., Гараж - 23,6 кв. м., Тамбур - 4,9 кв., м., Коридор 3 - 14,2 кв. м., 1 -ша кімната - 14,4 кв. м., Ванна - 7,1 кв. м., Гардероб 2 - 21,6 кв. м., Кабінет - 20,2 кв. м ., 2-га кімната - 15,9 кв. м ., 3-тя кімната - 21,6 кв. м . , Коридор 4-3,1 кв. м., Предмет іпотеки складається з 3 жилих кімнат. Загальна площа предмета іпотеки становить 302,6 кв. м. 22 лютого 2013 року між публічним акціонерним товариством «ОТП Банк» (яке є правонаступником закритого акціонерного товариства «ОТП Банк» та акціонерного комерційного банку «Райффайзенбанк Україна») та товариством з обмеженою відповідальністю «ОТП ФАКТОРИНГ УКРАЇНА», надалі - Первісний іпотекодержатель, були укладені: договір купівлі-продажу кредитного портфелю (договір факторингу) від 22 лютого 2013 року; договір про відступлення права вимоги, який посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Бондар І.М. за реєстром №991. Згідно вищевказаних договорів до Первісного іпотекодержателя перейшли права вимоги за Кредитними договорами, що забезпечені іпотекою за договорами іпотеки, перелік яких міститься в додатку № 1 до договору про відступлення права вимоги, посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Бондар І.М. 22 лютого 2013 року за реєстром № 991. 28 січня 2015 року між ТОВ «ОТП ФАКТОРИНГ УКРАЇНА», надалі - Первісний Іпотекодержатель, з однієї сторони, та [PERSON] надалі - Новий Іпотекодержатель , з іншої сторони, був укладений договір про відступлення права вимоги за договорами іпотеки, що посвідчений приватним нотаріусом Черкаського міського нотаріального округу Плахою Т.І. за реєстровим № 5033 від 23 травня 2006 року, що посвідчений приватним нотаріусом Черкаського міського нотаріального округу Веліковою Н.А. за реєстровим № 3792 від 4 липня 2007 року. Відповідно до п. 2.1. Договору, в порядку та на умовах, визначених цим Договором, первісний Іпотекодержатель відступає (передає), а новий Іпотекодержатель набуває (приймає) сукупність прав належних Первісному Іпотекодержателю за Договором іпотеки № РСNL-F00/071/2006 та за Договором іпотеки № РСL-F00/152/2007, надалі - Відступлені права, включаючи, але не обмежуючись, передачу Новому Іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання у порядку, встановленому статтею 37 Закону України «Про іпотеку»; право звернути стягнення на предмет іпотеки за Договором іпотеки № РСNL-F00/071/2006 та за Договором іпотеки № РСL-F00/152/2007 і за рахунок предмету іпотеки задовольнити свої вимоги за Кредитним договором № СNL F00/071/2006 та за Кредитним договором № СNL F00/152/2007 у повному розмірі, у разі невиконання Боржником та/або майновим поручителем, зобовязань за Кредитним договором № СNL F00/071/2006 та за Кредитним договором № СNL F00/152/2007. Згідно п. п. 2.4., 2.5. Договору, загальна сума зобов`язання Боржника перед Первісним Іпотекодержателем станом на 28 січня 2015 року, становить 756 402 грн. 79 коп. Новий Іпотекодержатель здійснив повністю Первісному Іпотекодержателю оплату боргу Боржника у розмірі 756402 грн. 79 коп., що підтверджується платіжними дорученнями № 2 та № 3 від 28 січня 2015 року. 3 лютого 2015 року між [PERSON] , надалі - Позикодавець, з однієї сторони, та [PERSON] , надалі - Позичальник, з другої сторони, була укладена додаткова угода до кредитного договору № СNL F00/071/2006 від 23 травня 2006 року та № СNL F00/152/2007 від 4 липня 2007 року. Відповідно до вищезазначеної додаткової угоди від 4 лютого 2015 року, Позичальник отримав від Позикодавця, а Позикодавець передав у власність Позичальникові гроші в сумі 800 000 грн., що на день передачі грошей відповідала еквівалентові суми 40 000 доларів США за середнім курсом їх продажу комерційними банками міста Черкаси. Передачу грошей було здійснено до підписання цього договору. Сторони за цією додатковою угодою домовились про те, що: а) остаточний розрахунок щодо повернення суми позики має бути здійснено не пізніше 03 березня 2015 року. При цьому повна сума позики, що підлягає поверненню, на день остаточного розрахунку має становити 40 000 доларів США за середнім курсом продаж комерційних банків Черкаси (за вибором Позикодавця) на день передачі грошей; б) виконання зобов`язання за даною додатковою угодою має бути здійснене готівкою у межах міста Черкаси за місцем проживання Позикодавця або за іншою адресою. При неповерненні суми позики своєчасно (тобто до 3 травня 2015 року) Позикодавець вправі буде пред`явити дану додаткову угоду до стягнення в строки і у порядку, передбачені чинним законодавством України, а також договорами іпотеки, зокрема в судовому або позасудовому порядку визнати право власності на предмет іпотеки. 11 лютого 2015 року між [PERSON] , надалі - Позикодавець, з однієї сторони, та [PERSON] , надалі - Позичальник, з другої сторони, була укладена додаткова угода до кредитного договору № СNL F00/071/2006 від 23 травня 2006 року та № СNL F00/152/2007 від 4 липня 2007 року, відповідно до даної угоди Позичальник отримав від Позикодавця, а Позикодавець передав у власність Позичальникові гроші в сумі 250 000 грн., що на день передачі грошей відповідала еквівалентові суми 10 000 доларів США за середнім курсом їх продажу комерційними банками міста Черкаси. Передачу грошей було здійснено до підписання цього договору. Сторони за цією додатковою угодою домовились про те, що: а) остаточний розрахунок щодо повернення суми позики має бути здійснено не пізніше 03 березня 2015 року. При цьому повна сума позики, що підлягає поверненню, на день остаточного розрахунку має становити 10 000 доларів США за середнім курсом продаж комерційних банків Черкаси (за вибором Позикодавця) на день передачі грошей; б) виконання зобов`язання за даною додатковою угодою має бути здійснене готівкою у межах міста Черкаси за місцем проживання Позикодавця або за іншою адресою. При неповерненні суми позики своєчасно (тобто до 3 березня 2015 року) Позикодавець вправі буде пред`явити дану додаткову угоду до стягнення в строки і у порядку, передбачені чинним законодавством України, а також договорами іпотеки, зокрема в судовому або позасудовому порядку визнати право власності на предмет іпотеки. 17 лютого 2015 року між [PERSON] з однієї сторони, та [PERSON] з другої сторони, була укладена додаткова угода до кредитного договору № СNL F00/071/2006 від 23 травня 2006 року та № СNL F00/152/2007 від 4 липня 2007 року. Відповідно до вищезазначеної додаткової угоди, Позичальник отримав від Позикодавця, а Позикодавець передав у власність Позичальникові гроші в сумі 260 000 грн., що на день передачі грошей відповідала еквівалентові суми 10 000 доларів США за середнім курсом їх продажу комерційними банками міста Черкаси. Передачу грошей було здійснено до підписання цього договору. Сторони за цією додатковою угодою домовились про те, що: а) остаточний розрахунок щодо повернення суми позики має бути здійснено не пізніше 03 березня 2015 року. При цьому повна сума позики, що підлягає поверненню, на день остаточного розрахунку має становити 10 000 доларів США за середнім курсом продаж комерційних банків Черкаси (за вибором Позикодавця) на день передачі грошей; б) виконання зобов`язання за даною додатковою угодою має бути здійснене готівкою у межах міста Черкаси за місцем проживання Позикодавця або за іншою адресою. При неповерненні суми позики своєчасно (тобто до 3 березня 2015 року) Позикодавець вправі буде пред`явити дану додаткову угоду до стягнення в строки і у порядку, передбачені чинним законодавством України, а також договорами іпотеки, зокрема в судовому або позасудовому порядку визнати право власності на предмет іпотеки. Рішенням Черкаського районного суду Черкаської області від 25 січня 2016 року (справа №707/1511/15-ц), яке набрало законної сили 5 лютого 2016 року позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] задоволено та звернуто стягнення боргу в розмірі 2066402 грн. 79 коп., шляхом визнання за [PERSON] права власності на: на двоповерховий цегляний жилий будинок з підвалом, гаражем, мансардою, загальною площею 302,6 кв.м., навіс (літ. Б), зливна яма (№ 1), огорожа (№ 2), замощення (І), який складається: Підвал - 27,0 кв. м., Котельна - 11,9 кв. м., Службове - 35,7 кв. м., Передпокій - 11,2 кв. м., Кухня - 20,2 кв. м., Вітальня - 37,1 кв. м., Парильня - 6,3 кв. м., Коридор 1 - 11,4 кв. м., Туалет - 1,8 кв.м., Коридор 2 - 7,5 кв . м. , Гардероб 1 - 7,5 кв. м., Гараж - 23,6 кв. м., Тамбур - 4,9 кв ., м., Коридор 3 - 14,2 кв. м., 1 -ша кімната - 14,4 кв. м., Ванна - 7,1 кв. м., Гардероб 2 - 21,6 кв. м., Кабінет - 20,2 кв. м., 2-га кімната - 15,9 кв. м ., 3-тя кімната - 21,6 кв. м ., Коридор 4-3,1 кв. м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS] ; право власності на земельну ділянку № 1 , загальною площею 0,1101 (нуль цілих одна тисячна сто одна десятитисячних) гектара, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , кадастровий номер земельної ділянки № 1 : - [NUMBER] та земельну ділянку № 2 , загальною площею 0,0500 (нуль цілих пять сотих) гектара, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , кадастровий номер земельної ділянки № 2 : - [NUMBER] . Вказаним рішенням встановлено, що 19 червня 2015 року року [PERSON] звернувся до [PERSON] з іпотечним повідомленням про погашення заборгованості у загальному розмірі - 2 066 402 грн. 79 коп. за кредитним договором № СNL F00/071/2006 від 23 травня 2006 року та № СNL F00/152/2007 від 4 липня 2007 року, додатковими угодами від 4 лютого 2015 року, 11 лютого 2015 року, 17 лютого 2015 року до кредитного договору № СNL F00/071/2006 від 23 травня 2006 року та № СNL F00/152/2007 від 4 липня 2007 року до 23 червня 2015 року (включно). Дана вимога [PERSON] виконана не була. Статтею 9 Конституції України визначає, що чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України. Законом України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №№ 2, 4, 7, 11 до Конвенції» ратифікована Конвенція про захист прав і основоположних свобод 1950 року (далі - Конвенція), підписана від імені України 9 листопада 1995 року, Перший протокол, протоколи N 4 і N 7 до Конвенції, підписані від імені України 19 грудня 1996 року, та протоколи N 2 і N 11 до Конвенції, підписані від імені України 9 листопада 1995 року у м. Страсбурзі із застереженнями. Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» встановлено, що суди застосовують при розгляді Конвенцію та практику Суду як джерело права. У свою чергу ст. 18 Закону №3477-ІV визначає порядок посилання на Конвенцію та практику Суду. Згідно преамбули та статті 6 параграфу 1 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, рішення Європейського суду з прав людини від 25 липня 2002 року у справі за заявою № 48553/99 «Совтрансавто-Холдинг проти України», а також рішення Європейського суду з прав людини від 28.10.99 року у справі за заявою № 28342/95 «Брумареску проти Румунії» встановлено, що існує усталена судова практика конвенційних органів щодо визначення основним елементом верховенства права принципу правової певності, який передбачає серед іншого і те, що у будь-якому спорі рішення суду, яке вступило в законну силу, не може бути поставлено під сумнів. В силу ЦПК України, ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» згадані судові рішення та зміст самої Конвенції про захист прав та свобод людини є пріоритетним джерелом права для національного суду. Тому, встановлені судом при розгляді справи №707/1511/15-ц обставини, не можуть ставитися судом під сумнів та є такими, які знімають необхідність додаткового їх доведення. Звертаючись в суд з вказаним позовом, позивач просить стягнути на його користь 1069432 грн. 90 коп., яка складається з наступного: 741661 грн. 56 коп. заборгованість [PERSON] перед [PERSON] за додатковими угодами до договорів та договорами відступлення прав вимоги, 3% річних - 61141 грн. та інфляційне збільшення боргу - 685953 грн. 56 коп., які нараховані за період з 25 лютого 2016 року (дата реєстрації за позивачем права власності на іпотечне майно) по 23 листопада 2016 року (дата звернення з вказаним позовом до суду). Згідно ч. 1 ст. 527 Цивільного кодексу України боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов`язанні встановлено строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Згідно ст. 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не виконав зобов`язання у встановлений договором строк. Статтею 611 Цивільного кодексу України встановлено правові наслідки порушення зобов`язання, за змістом якої у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема неустойка. Частиною 2 ст. 625 ЦК України передбачено відповідальність за порушення грошового зобов`язання, а саме: боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Разом з тим, як встановлено рішенням Черкаського районного суду Черкаської області від 25 січня 2015 року, 19 червня 2015 року [PERSON] звернувся до [PERSON] з іпотечним повідомленням про погашення заборгованості у загальному розмірі - 2 066 402 грн. 79 коп. за кредитним договором № СNL F00/071/2006 від 23 травня 2006 року та № СNL F00/152/2007 від 4 липня 2007 року, додатковими угодами від 4 лютого 2015 року, 11 лютого 2015 року, 17 лютого 2015 року до кредитного договору № СNL F00/071/2006 від 23 травня 2006 року та № СNL F00/152/2007 від 4 липня 2007 року до 23 червня 2015 року (включно). Отже, станом на 25 січня 2015 року загальна сума заборгованості позивача перед відповідачем становила 2 066 402 грн. 79 коп. Саме в рахунок цієї суми заборгованості було звернуто стягнення боргу в розмірі 2066402 грн. 79 коп., шляхом визнання за [PERSON] права власності на: на двоповерховий цегляний жилий будинок з підвалом, гаражем, мансардою, загальною площею 302,6 кв.м., навіс (літ. Б), зливна яма (№ 1), огорожа (№ 2), замощення (І), який складається: Підвал - 27,0 кв. м., Котельна - 11,9 кв. м., Службове - 35,7 кв. м., Передпокій - 11,2 кв. м., Кухня - 20,2 кв. м., Вітальня - 37,1 кв. м., Парильня - 6,3 кв. м., Коридор 1 - 11,4 кв. м., Туалет - 1,8 кв.м., Коридор 2 - 7,5 кв . м ., Гардероб 1 - 7,5 кв. м., Гараж - 23,6 кв. м., Тамбур - 4,9 кв., м., Коридор 3 - 14,2 кв. м., 1 -ша кімната - 14,4 кв. м., Ванна - 7,1 кв. м., Гардероб 2 - 21,6 кв. м., Кабінет - 20,2 кв. м ., 2-га кімната - 15,9 кв. м ., 3-тя кімната - 21,6 кв. м ., Коридор 4-3,1 кв. м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS] ; право власності на земельну ділянку № 1 , загальною площею 0,1101 (нуль цілих одна тисячна сто одна десятитисячних) гектара, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , кадастровий номер земельної ділянки № 1 : - [NUMBER] та земельну ділянку № 2 , загальною площею 0,0500 (нуль цілих пять сотих) гектара, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , кадастровий номер земельної ділянки № 2 : - [NUMBER] . Відповідно до ст.3 Закону України «Про іпотеку» у разі порушення боржником основного зобов`язання відповідно до іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити забезпечені нею вимоги за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими особами, права чи вимоги яких на передане в іпотеку нерухоме майно зареєстровані після державної реєстрації іпотеки. Відповідно до ст. 7 Закону України «Про іпотеку» за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов`язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобов`язання. Відповідно до ст. 12 Закону України «Про іпотеку» у разі порушення іпотекодавцем обов`язків, встановлених іпотечним договором, іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання основного зобов`язання, а в разі його невиконання - звернути стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом. Відповідно до ст. 33 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом. За таких обставин суд приходить до висновку, що зобов`язання між [PERSON] та [PERSON] щодо погашення заборгованості за кредитним договором № СNL F00/071/2006 від 23 травня 2006 року та № СNL F00/152/2007 від 4 липня 2007 року, додатковими угодами від 4 лютого 2015 року, 11 лютого 2015 року, 17 лютого 2015 року до кредитного договору № СNL F00/071/2006 від 23 травня 2006 року та № СNL F00/152/2007 від 4 липня 2007 року є припиненим, оскільки [PERSON] набув право власності на іпотечне майно, задовольнивши тим самим свої вимоги за вказаними договорами. У зв`язку з цим суд вважає, що у відповідача відсутня заборгованість перед позивачем за кредитним договором № СNL F00/071/2006 від 23 травня 2006 року та № СNL F00/152/2007 від 4 липня 2007 року, додатковими угодами від 4 лютого 2015 року, 11 лютого 2015 року, 17 лютого 2015 року до кредитного договору № СNL F00/071/2006 від 23 травня 2006 року та № СNL F00/152/2007 від 4 липня 2007 року, а тому приходить до висновку про необґрунтованість позивних вимог. Разом з тим, в судовому засіданні представником відповідача подано клопотання про застосування строку позовної давності. У зв`язку з цим, суд вважає за необхідне вказати на наступне. Відповідно до роз`яснень, наданих судам у п.11 постанови Пленуму ВСУ «Про судове рішення у цивільній справі», за спливом строків позовної давності у задоволенні позовних вимог може бути відмовлено у випадку, якщо вони є обґрунтованими, а коли вони є недоведеними, це є самостійною підставою для відмови у позові незалежно від обставин щодо дотримання строків позовної давності до таких вимог. Отже дотримання стороною у справі строків позовної давності у даному випадку правового значення не мають, адже, як встановлено судом, позовні вимоги є необґрунтованими. На підставі наведеного,Закону України «Про іпотеку» ст.ст.530, 612,625 ЦК України,

Outcome: dismissed