Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-05 00:00:00

21 квітня 2016 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON], в якому просив стягнути з нього заборгованість у розмірі 18156,14 гривень. Позовні вимоги обґрунтував тим, що відповідач не виконує умови кредитного договору № б/н від 27 вересня 2012 року, укладеного між ними, про надання кредиту у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом, з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Під час розгляду справи стало відомо, що відповідач [PERSON] помер 16 травня 2014 року ( а.с.43). . Ухвалою Саратського районного суду Одеської області від 01 серпня 2016 року [PERSON] було залучено до участі у справі у якості правонаступника відповідача [PERSON] (а.с.86). Представник позивача, належним чином повідомлений про дату, час та місце слухання справи, до суду не зявився, у позовній заяві просив розглянути справу за його відсутності, надав згоду на заочний розгляд справи. Відповідачка [PERSON] неодноразово була належним чином повідомлена про день, час та місце розгляду справи, що підтверджено її підписами про отримання судових повісток (а.с. 97,104, 111, 116 ). Проте в судове засідання не з'явилась, не повідомила суд про поважні причини неявки. Згідно до ч.4 ст.169 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підстави наявних в ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Враховуючи зазначені обставини справи та норми закону, а також те, що представник позивача погодився на заочний розгляд справи, суд розглянув справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановив заочне рішення). Дослідивши та оцінивши письмові докази, суд приходить до наступного. Відповідно договору № б/н від 27 вересня 2012 року, укладеному між ПАТ Комерційний банк "ПриватБанк" та [PERSON], останній отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою 30,00 % відсотків на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки (а.с. 6-32). [PERSON] прийняті на себе зобовязання не виконував, у звязку з чим утворилась заборгованість, яка згідно наданого позивачем розрахунку станом на 16 травня 2014 року (на день смерті боржника) складала 4057,55 гривень (а.с.106). Відповідно до ч.1 ст. 608 ЦК України зобов'язання припиняється смертю боржника, якщо воно є нерозривно пов'язаним з його особою і у зв'язку з цим не може бути виконане іншою особою. Пунктом 32 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» № 5 від 30.03.2012 року роз'яснено, що з урахуванням положення ст.1282 ЦК України спадкоємці боржника за умови прийняття спадщини є боржниками перед кредитором у межах вартості майна, одержаного у спадщину. При цьому спадкоємці несуть зобов'язання погасити нараховані відсотки і неустойку тільки в тому випадку, якщо вони вчинені позичальникові за життя. Інші нараховані зобов'язання фактично не пов'язані з особою позичальника і не можуть присуджуватися до сплати спадкоємцями. Відповідач [PERSON] помер 16 травня 2014 року, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії 1-ЖД № 372457, виданого відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Саратського районного управління юстиції в Одеській області (а.с.68). З матеріалів спадкової справи № 253-2014, яка відкрита приватним нотаріусом Саратського районного нотаріального округу Одеської області [PERSON], встановлено, що спадкоємцем за законом першої черги [PERSON] є його дружина, [PERSON], яка на час відкриття спадщини проживала разом із спадкодавцем та 04 вересня 2014 року подала нотаріусу заяву про прийняття спадщини (а.с.66). 09 лютого 2016 року нотаріус видав [PERSON] свідоцтво про право на спадщину за законом (реєстровий № 75) на належні спадкодавцеві: право на земельну частку (пай) в колективному сільськогосподарському підприємстві «Родина» Саратського району Одеської області, розміром 5,1 в умовних кадастрових гектарах, без визначення меж цієї частки в натурі та майновий пай в складі майна пайового фонду КСП «Родина» ( а.с.66-84). Відповідно до ст.1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Оскільки зі смертю боржника зобов'язання по поверненню кредиту включаються до складу спадщини, то підлягають застосуванню статті 1282, 1281 ЦК України. Згідно зі статтею 1282 ЦК України спадкоємці зобов'язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов'язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині. Вимоги кредитора вони зобов'язані задовольнити шляхом одноразового платежу, якщо домовленістю між спадкоємцями і кредитором інше не встановлено. У разі відмови від одноразового платежу суд за позовом кредитора накладає стягнення на майно, яке було передане спадкоємцям у натурі. Статтею 1281 ЦК України визначено, що спадкоємці зобов'язані повідомити кредитора спадкодавця про відкриття спадщини, якщо їм відомо про його борги. Кредиторові спадкодавця належить протягом шести місяців від дня, коли він дізнався або міг дізнатися про відкриття спадщини, пред'явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, незалежно від настання строку вимоги. Якщо кредитор спадкодавця не знав і не міг знати про відкриття спадщини, він має право пред'явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, протягом одного року від настання строку вимоги. Кредитор спадкодавця, який не пред'явив вимоги до спадкоємців, що прийняли спадщину, у строки, встановлені частинами другою і третьою цієї статті, позбавляється права вимоги. Таким чином, положення ст.1282 ЦК України застосовуються у випадку дотримання кредитором норм статті 1281 ЦК України щодо строків пред'явлення ним вимог до спадкоємців. Ухвалу Саратського районного суду Одеської області від 01 серпня 2016 року про залучення правонаступника померлого [PERSON] - спадкоємця [PERSON] було надіслано позивачу на його електронну адресу 01 серпня 2016 року та доставлено в цей же день ( а.с. 86-87). Пунктом 1.1.7.12 кредитного договору, укладеного між банком та спадкодавцем, визначено, що договір діє на протязі 12 місяців з моменту підписання. Якщо протягом цього строку жодна зі сторін не проінформує іншу сторону про припинення строку дії договору, він автоматично лонгується на той самий строк. Судом встановлено, що кредитний договір був укладений 27 вересня 2012 року, а позичальник помер 16 травня 2014 року, а тому проінформувати банк про припинення строку дії договору він не міг і наступна автоматична пролонгація договору з померлою особою не відбулася. За таких обставин, суд вважає, що строк вимоги за кредитним договором - 28 вересня 2014 року (зі спливом 12 місяців після останньої автоматичної пролонгації). Саме від цієї дати, у відповідності до ч.2 ст.1281 ЦК України, належить обчислювати річний строк для пред'явлення кредитором спадкодавця своїх вимог до спадкоємців, які прийняли спадщину. Проте з копії спадкової справи убачається, що банк як протягом зазначеного річного строку, так і взагалі не пред'явив нотаріусу за місцем відкриття спадщини вимогу (претензію) до спадкоємця [PERSON] Пропуск встановленого ч.3 ст.1281 ЦК України річного строку, який є преклюзивним, позбавляє кредитора права вимоги. За таких обставин у задоволенні позову належить відмовити.

Outcome: dismissed