Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-27 00:00:00

07.06.2018 позивач звернулася до суду з зазначеним позовом та просить суд визнати недійсним кредитний договір №МФ-0161700000036 від 24.01.2017, укладений між [PERSON] та ТОВ «БІ ЕЛ ДЖИ МІКРОФІНАНС». Свої вимоги обгрунтовує тим, що 24.01.2017 між [PERSON] та ТОВ «БІ ЕЛ МІКРОФІНАНС» було укладено кредитний договір №МФ-0161700000036, відповідно до якого відповідач надав кредит у розмірі 4 000,00 грн. строком користування на 15 днів з 24.01.2017 по 08.02.2017. За умовами договору відповідач зобов`язується на умовах визначених Договором, на строк визначений п 1.3 Договору, надати позивачу грошові кошти (фінансовий кредит) у сумі, визначеній у п.1.2 Договору, а позивач зобов`язується повернути відповідачу кредит у встановлений п. 1.4 термін та сплатити проценти за використання кредиту та виконати інші зобов`язання у повному обсязі на умовах та в строки/терміни, що визначені цим Договором (п.1.1 кредитного договору), дата повернення кредиту була визначена сторонами - 08.02.2017 (п.1.4). Вказує, що відповідно до п.1.5 Кредитного договору плата за користування кредитом встановлюється у розмірі 2,0 % в день - заперіод з 1-го по 10 -й користування кредитом включно, 0,01 % річних - за період з 11-го по 15-й день користування кредитом включно. Згідно п.1.6 Кредитного договору за період прострочення, зазначений у п. 4.1 даного договору, плата за критсування кредитом встановлюється у розмірі : 16,0 % в день - за 16-й день; 1,0 % в день - за період, починаючи з 17-го по 29 -й день, які сплачуються позичальником за кожен день прострочення зобов`язань повернення кредиту. Відповідно до п.1.7 сторони погодилися, що починаючи з 30 по 45 день користування кредитом плата встановлюється у розмірі 4,5 % за кожен день строку надання кредиту. Позивач вважає, що при укладанні вищезазначеного кредитного договору, були порушенні її права як споживача, згідно з нормами ЗУ «Про захист прав споживачів», ЗУ «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», ЗУ «Про третейські суди». З урахуванням наведеного, просить задовольнити позовні вимоги. 07.06.2018 згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями, вищезазначену справу було передано до провадження головуючому судді Букіній О.М. Ухвалою суду від 07.06.2018 в справі відкрито спрощене позовне провадження та надано відповідачу 15 - денний строк на подання відзиву на позов з дня вручення ухвали про відкриття провадження. 25.07.2018 на адресу суду від ТОВ «БІ ЕЛ ДЖИ МІКРОФІНАНС» надійшов відзив на позовну заяву. Зазначає, що зобов`язання відповідача з надання кредиту позивачу виконані в повному обсязі. Умови кредитного договору не містять положень, які б суперечили вимогам чинного законодавства або інтересам сторін, кредитний договір укладався з додержанням форми, встановленої законодавством, волевиявлення сторін правочину є вільне і відповідає їхній внутрішній волі, що відповідає загальним вимогам. Крім того, у своїй діяльності відповідач не керується ЗУ «Про банки і банківську діяльність», на який посилається позивач, оскільки не є банківською установою, а відповідно до Свідоцтва про реєстрацію ІК №81 є фінансовою установою. Також, вказує, що право вимоги за кредитним договором №МФ-0161700000036 від 24.01.2017 було відступлено ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та гарантія» відповідно до договору № 244/ФК-16 від 16.02.2016 про відступлення права вимоги грошових зобов`язань за фінансовими кредитами. Просить відмовити в задоволенні позову. Оскільки розгляд справи відбувається в порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи, особи, які беруть участь у справі, не викликались. Дослідивши та оцінивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов не підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Згідно ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Згідно ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Відповідно до ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. 24.01.2017 між [PERSON] та ТОВ «БІ ЕЛ МІКРОФІНАНС» було укладено кредитний договір №МФ-0161700000036, відповідно до якого відповідач надав кредит у розмірі 4 000,00 грн. строком користування на 15 днів з 24.01.2017 по 08.02.2017(а.с.9). За умовами договору відповідач зобов`язується на умовах визначених Договором, на строк визначений п 1.3 Договору, надати позивачу грошові кошти (фінансовий кредит) у сумі, визначеній у п.1.2 Договору, а позивач зобов`язується повернути відповідачу кредит у встановлений п. 1.4 термін та сплатити проценти за використання кредиту та виконати інші зобов`язання у повному обсязі на умовах та в строки/терміни, що визначені цим Договором (п.1.1 кредитного договору), дата повернення кредиту була визначена сторонами - 08.02.2017 (п.1.4). Відповідно до п.1.5 Кредитного договору плата за користування кредитом встановлюється у розмірі 2,0 % в день - заперіод з 1-го по 10 -й користування кредитом включно, 0,01 % річних - за період з 11-го по 15-й день користування кредитом включно. Згідно п.1.6 Кредитного договору за період прострочення, зазначений у п. 4.1 даного договору, плата за критсування кредитом встановлюється у розмірі : 16,0 % в день - за 16-й день; 1,0 % в день - за період, починаючи з 17-го по 29 -й день, які сплачуються позичальником за кожен день прострочення зобов`язань повернення кредиту. Відповідно до п.1.7 сторони погодилися, що починаючи з 30 по 45 день користування кредитом плата встановлюється у розмірі 4,5 % за кожен день строку надання кредиту. В момент повернення кредиту позичальник сплачує комісію за супровід кредиту в розмірі 360,00 грн. Згідно положення частини 1, 3 статті 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є двостороннім, якщо правам та обов`язками наділені обидві сторони договору. Принцип свободи договору як один із загальних засад цивільного законодавства декларується в ст. 3 ЦК України. Відповідно до статті 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. (ст. 627 Цивільного кодексу України) Згідно з ч. 3 ст. 6 ЦК України, сторони в договорі не можуть відступити від положень актів цивільного законодавства, якщо в цих актах прямо вказано про це, а також у разі, якщо обов`язковість для сторін положень актів цивільного законодавства випливає з їхнього змісту або із суті відносин між сторонами. У відповідності до ч. 1 ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.Істотними умовами договору є ті умови, без погодження яких договір взагалі не вважається укладеним. Істотні умови договору визначаються в законі, разом з тим ними можуть стати будь-які умови, на погодженні яких наполягає та чи інша сторона. Таким чином, договір відповідає вимогам, встановленим ст. 6 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», а також вимогам ст.638 ЦК України, де визначені істотні умови договору . Відповідно до положень ч. 1 ст. 638 Цивільного кодексу України, істотними умовами цивільно-правового договору є умова про предмет договору; умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду; усі інші умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановленим договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Отже, істотними умовами кредитного договору, відповідно до закону, є умови про предмет договору, строк його дії, розмір процентів, умови видачі кредиту. Вбачається, що зобов`язання відповідача з надання кредиту позивачу виконані в повному обсязі, а умови кредитного договору не містять положень, які б суперечили вимогам чинного законодавства або інтересам сторін, кредитний договір укладався з додержанням форми, встановленої законодавством, волевиявлення сторін правочину є вільне і відповідає їхній внутрішній волі, що відповідає загальним вимогам. Вище вказані положення підтверджуються підписанням позивачем договору фінансового кредиту та отримання в розпорядження кредитних коштів і користування ними, що позивачем не оспорюється. Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог -відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до листа Національного Банку України від 18.08.2004 р. № 18-111/3249-8378 «Про деякі питання застосування Цивільного кодексу України в банківській діяльності», де у п.10 НБУ зазначає, що виходячи з аналізу ЦК України та ГК України - істотними умовами кредитного договору як господарського договору відповідно до закону є умови про предмет, ціну, строк його дії, а також усі інші умови, щодо яких за заявою хоча б однією із сторін має бути досягнуто згоди. У інших випадках, зокрема щодо умов, що наведені в ч. 2 ст. 345 Господарського кодексу України (зокрема, мета кредиту, умови і порядок його видачі та погашення, види забезпечення зобов`язань позичальника, порядок плати за кредит, обов`язки, права і відповідальність сторін щодо видачі та погашення кредиту), відсутні підстави вважати їх істотними умовами кредитного договору. Виходячи з вимог ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Відповідно до ст. 1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі. Також із п. 5.10 договору випливає, що шляхом підписання Кредитного договору позичальник підтверджує, що інформація зазначена у ст. 11 ЗУ «Про захист прав споживачів» та в частині другій статті Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» отримана ним від кредитора до підписання Кредитного договору. Позичальник підтверджує, що уважно ознайомився із змістом цього договору, всі умови цього кредитного договору зрозумів, повністю з ними згоден, заперечень, зауважень та запитань не має, та зобовязується їх дотримуватись та виконувати. Отже, з підписанням Кредитного договору позивач засвідчив згоду з усіма умовами, викладеними в кредитному договорі. Крім того, в договорі детально розписана сума кредиту, а також проценти за користування кредитом, та інші суми, які підлягають сплаті. Стаття 203 ЦК України визначає такі вимоги, додержання яких є необхідним для дійсності правочинів, а саме: зміст правочину не може суперечити ЦК України, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Частина 2 ст. 11 ЗУ «Про захист прав споживачів» встановлює умови згідно яких зобов`язаний дотриматись кредитодавець у разі укладення договору споживчого кредиту. З матеріалів справи вбачається, що відповідачем при укладені договору вказані умови роз`яснені позивачу, оскільки фактично викладені в пунктах договору, а саме : 1) особа та місцезнаходження кредитодавця вказані у розділі 6 договору; 2) кредитні умови, зокрема: а) мета, для якої споживчий кредит може бути витрачений - була роз`яснена позичальникові працівником кредитодавця і позивач не заперечує що уклав споживчий договір та отримав кошти для задоволення особистих потреб; б) форми забезпечення кредиту - передбачена юридична (немайнова) форма забезпечення кредиту викладена в п 1.6, 1.7 та 4.1, 3.2.4 кредитного договору; в) наявні форми кредитування з коротким описом відмінностей між ними, в тому числі між зобов`язаннями споживача - були вказані працівником відповідача та зазначені на офіційному сайті відповідача; г) тип відсоткової ставки- змінювана про що також зазначено в п 1.6 ,1.7 кредитного договору; ґ) суму, на яку кредит може бути виданий - дане положення передбачено п. 1.2 кредитного договору, де вказана сума кредиту; д) орієнтовну сукупну вартість кредиту з урахуванням відсоткової ставки за кредитом та вартості всіх послуг (реєстратора, нотаріуса, страховика, оцінювача тощо), пов`язаних з одержанням кредиту та укладенням договору про надання споживчого кредиту- дані відомості вказані в п. 1.8, 1.5 кредитного договору; е) строк, на який кредит може бути одержаний - п.1.3 кредитного договору; є) варіанти повернення кредиту, включаючи кількість платежів, їх періодичність та обсяги- дані відомості також містяться в п.2.3 - 2.6 кредитного договору; ж) можливість дострокового повернення кредиту та його умови- п. 2.3.1 кредитного договору; з) необхідність здійснення оцінки майна та, якщо така оцінка є необхідною, ким вона здійснюється, а оскільки кредитування здійснюється без застави будь-якого майна, то необхідність в даному пункті не є доцільною та необхідною;и) податковий режим сплати відсотків та про державні субсидії, на які споживач має право, або відомості про те, від кого споживач може одержати докладнішу інформацію-були роз`яснені при укладенні договору; і) переваги та недоліки пропонованих схем кредитування- всі пропоновані схеми кредитування вказані на сайті відповідача та відповідно роз`яснені при укладенні договору. Крім того, у своєму відзиві відповідач зазначає, що у своїй діяльності відповідач не керується ЗУ «Про банки і банківську діяльність», оскільки не є банківською установою, а відповідно до Свідоцтва про реєстрацію ІК №81 є фінансовою установою. Оцінюючи матеріали справи у їх сукупності, суд вважає, що доводи позивача про те, що відповідачем не було надано повної, всебічної, об`єктивної та достовірної інформації про умови кредиту перед укладенням та під час укладення кредитного договору, не є доведеними належними доказами у справі. Крім того, умови кредитування були опубліковані на сайті відповідача, що не спростовано позивачем по справі. Також з матеріалів справи вбачається, що спірний договір надруковано однаковим шрифтом з виділенням розділів договору, та необхідними для прочитання відступами, а тому є чітким до сприйняття та його читання. За таких обставин, доводи позивача про те, що відповідачем було порушено вимоги чинного законодавства в частині складання тексту кредитного договору, як такого, що ускладнює читання та сприйняття його умов, суд вважає безпідставними. З огляду на вищевикладене, суд вважає, що при укладенні оспорюваного кредитного договору відповідачем було дотримано вимоги п. 2 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів». Разом з цим, суд вважає безпідставними твердження позивача про відсутність у договорі строку його дії, оскільки у п. 5.2 Договору зазначено, що строк дії договору - до повного виконання сторонами своїх зобов`язань. Щодо доводів позивача про те, що відповідачем порушені норми встановлені ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів»,слід зазначити. Відповідно до ч.3 ст.6 ЦК України сторони в договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд. У відповідності до ч.1 ст.627 ЦК України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості, у даному випадку, у кожної людини є свобода вибору фінансової установи, яка займається наданням споживчого кредитування, також при укладенні споживчого кредиту, інформація про супровід кредитних послух, була зазначена в кредитному договорі, шрифт і подача даної інформації ніяк не відрізняється від іншої інформації, яка надана в кредитному договорі, а саме ні відмінності у шрифті, ні ніякої засекреченості даної інформації, ні подвійного сприймання інформації, все достатньо чітко, доступно, лаконічно і зрозуміло написано. З матеріріалів справи вбачається, що на момент укладення договору позивач не була позбавлена можливості відмовитись від укладення даного договору, але позивач погодилася з умовами оспорюваного договору, отримала грошові кошти та використала їх для власних потреб , що не заперечується останньою. Крім того, позивач посилається на несправедливі положення договору, зокрема, комісію за супровід кредиту та вважає їх недійсними. Так, комісія за супровід кредиту сплачується в момент повернення кредиту, а позивач не виконала основні умови кредитного договору, тобто не повернула відповідачеві суму кредиту, тому і не сплатила ніякої комісії за супровід. Таким чином вбачається, що права позивача не були порушені. Що стосується відсутності у договорі порядку внесення змін та припинення дії договору, слід зазначити. Згідно п. 3.4.2 Договору зазначено, що позичальник має право ініціювати внесення змін та або доповнень до договору, а в п. 5.4 Договору зазначено порядок внесення таких змін, а саме усі зміни та доповнення до договору набувають чинності тільки за умови укладення в письмовій формі та підписання сторонами додаткової угоди до договору. Також ст. 588 ЦК України визначає, що зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Припинення зобов`язання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених договором або законом. Ст. 599 ЦК України визначає основний спосіб припинення зобов`язання, а саме, зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Відповідно до п. 3.3.2 обов`язком позичальника є повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом, а також інші платежі, передбачені договором, в чому і полягає основний зміст зобов`язання за договором. У випадку виконання цього обов`язку договір вважається припиненим. Також відповідно до п 5.9 договору він може бути припинений в порядку п 2.3.1 договору, а саме, достроково повернутою сумою кредиту. Крім того, суд звертає увагу, що відповідно до ст. 11 ЦК України, крім договорів, цивільні права та обов`язки виникають також з актів цивільного законодавства. Відповідно до п.3.1.1 договору основним обов`язком відповідача є на умовах, передбачених п 2.1 цього договору, в сумі, що передбачена п 1.2 цього договору, надати позичальнику кредит в порядку, визначеному в цьому договорі, а в пункті 5.2 договору вказано, що цей договір набирає чинність з моменту його укладення та видачі кредиту, на підставі вище викладеного можна зробити висновок, що відповідальність, яка настане для відповідача за умовами договору у разі невиконання обов`язків є не набуття даним договором чинності. Однак, враховуючи, що відповідачем свій обов`язок за договором було виконано в повному обсязі, що підтверджується і позивачем, підстав вважати договір таким, що не набрав чинності не вбачається, що також позивачем не оспорюється. Щодо твердження позивача, яке стосується третейського застереження вказаного в п. 5.1 кредитного договору про не узгодження даної умови з ЗУ «Про третейські суди» від 11.05.2004 р. №1701-IV, слід зазначити наступне. Відповідно до п.14 ст.6 ЗУ " Про третейські суди" справи , зокрема, у спорах щодо захисту прав споживачів, у тому числі споживачів послуг банку (кредитної спілки) не належить до компетенції третейським судам. Як вбачається з матеріалів справи та наданих відповідачем доказів до свого відзиву, відповідач у розумінні вимог чинного законодавства та мети створенню юридичної особи не є кредитною спілкою чи банківською установою. За таких обставин, суд вважає, що доводи позивача щодо обмеження її прав,як споживача фінансових послуг та як наслідок, визнання недійсним п.5.1.Кредитного договору, є необгрунтованими та такими, що задоволенню не підлягають. Разом з цим, як вбачається з матеріалів справи, відповідачем було відступлено право вимоги за кредитним договором №МФ-0161700000036 від 24.01.2017 Товариству з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Кредит-Капітал» відповідно до договору № 244/ФК-16 від 16.02.2016 про відступлення права вимоги грошових зобов`язань за фінансовими кредитами. З огляду на викладене вище, суд приходить до висновку, що позов [PERSON] є необгрунтованим, а тому у його задоволенні слід відмовити у повному обсязі.

Outcome: dismissed