Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-10 00:00:00

у грудні 2015 року [PERSON] звернувся у суд з позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, та виселення. В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на те, що він є наймачем і власником особового рахунку [NUMBER] щодо двокімнатної квартири № [ADDRESS], загальною площею 50,45 кв.метрів, житловою площею 28,5 кв.метрів, яка є неприватизованою. Позивач зареєстрований за адресою спірної квартири з 11 березня 1982 р. і до цього часу. Відповідач [PERSON] була зареєстрована у спірній квартирі з дня свого народження [INFO] за заявою її матері (доньки позивача) - [PERSON]. Позивач зазначає, що відповідач фактично у спірній квартирі не проживала, оскільки її матір [PERSON] вибула зі спірної квартири на постійне місце проживання за іншою адресою ще з 1989 р. і усі її діти, у тому числі відповідачка, від свого народження проживали разом із нею на постійній основі у двокімнатній квартирі за адресою: [ADDRESS], що належала [PERSON] на праві власності. Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 13 серпня 2015 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 12 листопада 2015 року, доньку позивача [PERSON] та її синів [PERSON] і [PERSON] було визнано такими, що втратили право користування жилим приміщенням у спірній квартирі на підставі ст. 107 ЖК України. Оскільки вказане рішення суду ухвалене щодо спірної квартири у цивільній справі за участі [PERSON], як позивача, та [PERSON] як третьої особи, то, на думку позивача, на підставі ст. 61 ЦПК України дане судове ршення має преюдиційне значення для вирішення даної справи. На думку позивача, [PERSON] втратила право користування спірною квартирою з тих же підстав, що і її брати [PERSON] та [PERSON], оскільки разом із матір'ю [PERSON] від свого народження постійно проживала в іншій квартирі, проте у серпні - вересні 2014 р. самовільно вселилася до спірної квартири. Через систематичні конфлікти позивач був змушений у лютому 2015 року звернутися до Голосіївського РУ ГУ МВС України в м. Києві із заявою за фактом насильства по відношенню до нього з боку [PERSON] Відповідачка не бажає своєчасно і в повному обсязі сплачувати за спожиті нею житлово-комунальні послуги, у зв'язку з чим виникають борги. Добровільно [PERSON] виселятися зі спірної квартири не бажає, мотивуючи це тим, що вона зареєстрована за адресою спірної квартири. За таких підстав, позивач просить визнати [PERSON] такою, що втратила право користування квартирою [ADDRESS] та виселити її з вказаної квартири. В судовому засіданні позивач та його представник підтримали позовні вимоги та просили суд задовольнити позов з вищевказаних підстав. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні не визнала позовні вимоги та заперечувала проти їх задоволення. У січні 2016 року звернулася у суд із зустрічним позовом до [PERSON] про визнання права на проживання та користування квартирою. В обґрунтування зустрічного позову [PERSON] посилається на те, що обмінний ордер № 19 від 25 лютого 1982 р. на спірну квартиру був виданий виконавчим комітетом Московської районної ради народних депутатів на сім'ю з 4-х осіб: [PERSON], його дружини [PERSON], доньки [PERSON] та доньки [PERSON] [PERSON] зазначає, що [PERSON] систематично дозволяв собі застосування фізичної сили, словесних образ та інші умисні дії фізичного і психологічного спрямування по відношенню до своїх дружини і дітей, чим навмисно робив неможливим для інших проживання з ним в одній квартирі. У зв'язку з наведеним [PERSON] ще у шкільному віці вимушена була переїхати до дідуся і бабусі у квартиру [ADDRESS]. Після одруження [PERSON] повернулася до спірної квартири та за згодою всіх мешканців квартири в ній був зареєстрований її чоловік (батько відповідачки) [PERSON], який мав пільги, як учасник бойових дій, та після народження була зареєстрована відповідач. Однак сумісне проживання в одній квартирі з [PERSON] не склалося по причині його негативної поведінки. Попри реєстрації місця проживання у спірній квартирі її батьки без її згоди та з незалежних він неї причин визначили інше місце її проживання, у зв'язку з чим [PERSON] була тимчасово відсутньою у спірній квартирі. На даний час, відповідач фактично проживає за місцем своєї реєстрації, дбайливо ставиться до квартири, бере участь у витратах по утриманню квартири. За власні кошти та власними силами з матір'ю [PERSON] здійснила частковий ремонт цієї квартири, встановили лічильники обліку води. Третя особа - КП "Житлово-експлуатаційна організація - 110 Голосіївського району" в судове засідання не забезпечив явку свого представника, про час та місце розгляду справи були повідомлені. Вислухавши пояснення сторін у справі, свідків та дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне. Судом встановлено та не оспорювалось учасниками судового розгляду, що позивач [PERSON] є дідом (батько матері [PERSON].) відповідача [PERSON] та між ними виник спір з приводу користування квартирою № [ADDRESS]. Спірна квартира була отримана на підставі обмінного ордеру № 19, виданого 25.02.1982 р. виконкомом Московської районної ради народних депутатів [PERSON] на сім'ю з чотирьох осіб: він, його дружина [PERSON], донька [PERSON] та донька [PERSON] (а.с. 19) Квартира є двокімнатною, загальною площею 50,45 кв.метрів, житловою площею 28,5 кв.метрів. У спірній квартирі зареєстровані: [PERSON] (позивач), який є власником особового рахунку, та [PERSON] (відповідач), що підтверджується довідкою форми № 3 від 26 січня 2016 року (а.с. 101). Позивч, звертючись у суд з даним позовом, як на правову підставу свох вимог, посилаться на ч. 2 ст. 107 ЖК Української РСР, відповідно до якої у разі вибуття наймача та членів його сім'ї на постійне проживання до іншого населеного пункту або в інше жиле приміщення в тому ж населеному пункті договір найму жилого приміщення вважається розірваним з дня вибуття. Якщо з жилого приміщення вибуває не вся сім'я, то договір найму жилого приміщення не розривається, а член сім'ї, який вибув, втрачає право користування цим жилим приміщенням з дня вибуття. На підтвердження своїх доводів позивач посилається на свої пояснення та письмові докази. В матеріалах справи міститься свідоцтво про смерть, видане 11 вересня 2011 року відділом реєстрації смерті у м. Києві, з якого вбачається, що дружина позивача [PERSON] - [PERSON] померла [INFO] (а.с. 48) Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 26 вересні 2013 року розірвано шлюб, зареєстрований 20 лютого 2010 року між [PERSON] та [PERSON] (а.с. 176-177) Під час шлюбу [INFO] у подружжя [PERSON] народився син [PERSON], який відвідує дошкільний навчальний заклад (ясла - садок) № 430 м. Києва, розташований за адресою: м. Київ, вул. Шамрила, 3-А. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що її батько [PERSON] систематично дозволяв собі застосування фізичної сили, словесних образ та інші умисні дії фізичного і психологічного спрямування по відношенню до своїх дружини і дітей, чим навмисно робив неможливим для інших проживання з ним в одній квартирі. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що перебував у зареєстрованому шлюбі з відповідачкою [PERSON] в період з 20 лютого 2010 року по 26 вересня 2013 року, після розірвання шлюбу приймає участь у вихованні сина [PERSON], 2010 року народження, у зв'язку з чим дитина періодично проживає за місцем його проживання та за місцем проживання [PERSON] у спірній квартирі. В судовому засіданні відповідач пояснила, що попри реєстрації місця проживання у спірній квартирі з народження, зокрема з [INFO], її батьки без її згоди та з незалежних він неї причин визначили інше місце її проживання за іншою адресою, у зв'язку з чим [PERSON] була тимчасово відсутньою у спірній квартирі., проте у серпні - вересні 2014 року за згодою [PERSON] вселилася у вказане житлове приміщення разом зі своїм малолітнім сином [PERSON]К, 2010 року народження, оскільки не має іншого житла Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 13 серпня 2015 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 12 листопада 2015 року, доньку позивача [PERSON] та її синів [PERSON] і [PERSON] було визнано такими, що втратили право користування жилим приміщенням у квартирі № 108 будинку 6 на вул. Великій Китаївській в м. Києві. (а.с. 7) Задовольняючи позовні вимоги та визнаючи відповідачів такими, що втратили право користування спірною квартирою, суд встановив і виходив з того, що [PERSON] разом зі своїми дітьми - сином [PERSON], та донькою [PERSON] в 1989 р. вибула зі спірної квартири на постійне проживання в квартиру [ADDRESS], де на той час проживали її дідусь та бабуся - батьки позивача, а в 2003 році у неї народився син [PERSON], який також постійно проживав у даній квартирі. При цьому, судом враховано, що за заповітом дідуся [PERSON] після його смерті [PERSON] отримала у спадщину ? частину квартири [ADDRESS], що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за заповітом, виданого їй 29.03.2012 р. Другою київською державною нотаріальною конторою. Крім того, відповідно до договору купівлі-продажу від 30.09.2014 р., посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Ковальчуком, [PERSON] та її бабуся [PERSON] продали належну їм на праві спільної часткової власності квартиру [ADDRESS] та відповідно до договору купівлі-продажу земельної ділянки від 27.10.2014 р., посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Козаєвою Н.М., [PERSON] придбала земельну ділянку, розташовану за адресою: [ADDRESS], на якій розташований садовий будинок № 1-а і який належить на праві власності [PERSON], в якому на вона з жовтня 2014 року постійно проживає зі своїм сином [PERSON] та бабусею [PERSON] (а.с. 15) Також встановлено, що з 1989 р. відповідачі проживали в квартирі [ADDRESS], а після народження з 2003 р. в цій квартирі проживав неповнолітній [PERSON] При цьому, [PERSON] проживала у вказаній квартирі до жовтня 2014 року, тобто майже 25 років, відповідач [PERSON] проживав до 2009 року, тобто майже 20 років, а після одруження став проживати в смт. Баришівка Київської області зі своєю дружиною у приватному будинку на [ADDRESS]. З вказаного часу до вересня 2014 року в цій квартирі проживала і донька [PERSON] - [PERSON], але у вересні 2014 року вона вселилася в спірну квартиру. Також відповідач зазначає, що вона не має іншого житла, дбайливо ставиться до спірної квартири, бере участь у витратах по її утриманню, за власні кошти та власними силами з матір'ю [PERSON] здійснила частковий ремонт вказаної квартири, встановили лічильники обліку води. Проти зазначених обставин позивач [PERSON] не заперечував. За таких обставин, посилання сторони позивача на те, що [PERSON] добровільно вибула на постійне проживання в інше жиле приміщення, а тому втратила право користування спірною квартирою з тих же підстав, що і її брати [PERSON] та [PERSON], оскільки разом із матір'ю [PERSON] від свого народження постійно проживала в іншій квартирі, не можуть бути прийняті судом до уваги. Крім того, в матеріалах справи відсутні дані про наявність у відповідача права користування іншим житловим приміщенням. Визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням можливе лише на підставі норм ЖК України. [PERSON] не довів передбачених ЖК України підстав для визнання відповідачки [PERSON] такою, що втратила право користування жилим приміщенням. А тому, в задоволенні позовних вимог [PERSON] про визнання [PERSON] такою, що втратила право користування житловим приміщенням, необхідно відмовити. Також, на думку суду, не підлягають задоволенню й позовні вимоги [PERSON] про виселення [PERSON] зі спірної квартири, оскільки частиною 4 статті 9 ЖК УРСР передбачено, що ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування житловим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Таких підстав позову позовна заява не містить, а відповідно до статей 11, 27, 31 ЦПК України, позивач сам визначає зміст позовних вимог, викладає обставини, якими їх обґрунтовує, та зазначає докази на підтвердження обставин. Підставами позову, які згідно зі ст. 31 ЦПК України може змінити лише позивач, є фактичні обставини, якими позивач обґрунтовує заявлені вимоги, а не самі по собі посилання позивача на певну норму закону, яку суд може замінити, якщо її дія не поширюється на дані правовідносини. З огляду на наведене, в задоволенні позову [PERSON] слід відмовити у повному обсязі. Зустрічний позов [PERSON] також не підлягає задоволенню, оскільки вона просить визнати за нею право на проживання та користування квартирою, в якій вона зареєстрована, тобто в якій відповідач має право проживання та користування, що не передбачено чинним законодавством. Інших обставин наявності перешкод у користуванні квартирою та створення таких з боку відповідача [PERSON], позовна заява [PERSON] не містить. Згідно до положень ч. 1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.(ч. 4 ст. 60 цього Кодексу)

Outcome: dismissed