Jurisdiction: civil
Date: 2021-07-14 00:00:00

Позивачі [PERSON] та [PERSON] звернулися до суду з позовом, в якому зазначили, що на підставі договору купівлі-продажу від 18.11.2008р., укладеного ними з СПП «РВД-АГРО», вони набули у рівних частках право власності на нерухоме майно у вигляді контори бригади №2 та сараю, що розташовані за адресою: [ADDRESS] . За умовами договору розрахунок між покупцями та продавцем мав відбутися у строк до 14.11.2023р. шляхом здійснення покупцями в рівних частках щомісячних платежів по 558,34грн на користь продавця, з правом покупців дострокової сплати повної суми вартості придбаного майна. Позивач [PERSON] здійснив оплату своєї частки за таким договором 13.05.2013р., а [PERSON] - 27.05.2019р. Натомість позивачі позбавлені можливості здійснити державну реєстрацію права власності на придбане майно, оскільки з 12.10.2012р. і по теперішній час придбане позивачами майно перебуває під забороною на відчуження на підставі іпотечного договору від 11.10.2012р., за яким СПП «РВД-АГРО» передало в іпотеку таке майно ПАТ «Державний експортно-імпортний банк України» в якості забезпечення своїх зобов`язань за кредитним договором від 11.10.2012р., укладеним між СПП «РВД-АГРО» та ПАТ «Державний експортно-імпортний банк України». Позивачі стверджують, що іпотечний договір від 11.10.2012р. не відповідає вимогам ч.1, 3 ст.6 Закону України «Про іпотеку» та ст.203 Цивільного кодексу України, порушує законні права та інтереси позивачів, оскільки був укладений без їх згоди та без повідомлення іпотекодержателя (ПАТ «Державний експортно-імпортний банк України») про права позивачів щодо нерухомого майна, яке було відчужене СПП «РВД-АГРО» за договором купівлі-продажу від 18.11.2008р.. Отже, з метою захисту своїх прав та законних інтересів, позивачі просять суд: 1) визнати за [PERSON] та [PERSON] право власності на контору бригади №2 та сарай, що розташовані за адресою: [ADDRESS] , та позначені у технічній документації літерами «Б-1, б» та «В» відповідно, по 1/2 частини за кожним; 2) визнати недійсним п. 1.3.24 Іпотечного договору №6412Z9/2542 від 11 жовтня 2012 року, укладений між ПАТ «Державний експортно-імпортний банк» та СПП «РВД-Агро», посвідченого приватним нотаріусом Черкаського районного нотаріального округу Старовойтовим О.С. та зареєстрованого в реєстрі за №3700 та заборону №24, передбачену цим договором, в частині передачі в іпотеку контори бригади №2 та сараю, що розташовані за адресою: [ADDRESS] , та позначені у технічній документації літерами «Б-1, б» та «В» відповідно та заборони його відчуження до припинення Іпотечного договору; 3) скасувати в Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна обтяження: заборону на нерухоме майно - контору бригади №2 та сарай, що розташовані за адресою: [ADDRESS] , та позначені у технічній документації літерами «Б-1, б» та «В» відповідно; номер запису про обтяження в Державному реєстрі обтяжень 6002922 від 12 жовтня 2012 року, зареєстроване до 01 січня 2013 року в Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, реєстраційний номер обтяження: 13109492, 12 жовтня 2012 року, реєстратор: Черкаський районний нотаріальний округ, підстава виникнення обтяження: Іпотечний договір №6412Z9/2542, серія та номер: р. №3700, виданий приватним нотаріусом Черкаського районного округу Старовойтов О.С., зміст, характеристика обтяження: заборона р. №3724; 4) стягнути з відповідачів на користь позивачів понесені судові витрати по сплаті судового збору та по оплаті професійної правничої допомоги. Відповідачі заперечили проти позовних вимог в повному обсязі. СПП «РВД-Агро» надало відзив, в якому просило відмовити у задоволенні позову. В обґрунтування своєї позиції СПП «РВД-Агро» послалося на те, що за умовами договору купівлі-продажу від 18.11.2008р. право власності на відчужуване майно (контора бригади №2 та сарай) зберігається за продавцем до оплати товару покупцями в повному обсязі. Будь-яких заборон щодо передачі СПП «РВД-Агро» у заставу (іпотеку) такого майна зазначений договір купівлі-продажу не передбачав, а відтак підприємство при укладанні оспорюваного іпотечного договору від 11.10.2012р. діяло в межах та у спосіб передбачений законом, оскільки на момент передачі такого майна в іпотеку позивачі не набули права власності на нього. До того ж таке майно (контора бригади №2 та сарай) є складовою частиною єдиного об`єкту нерухомого майна №384269471249, до складу якого входять також інші об`єкти (гуртожиток бр.№2; вбиральня; огорожа 1, 2; водоколонка 3, 4), а відтак на теперішній час СПП «РВД-Агро» та позивачі є співвласниками об`єкту нерухомого майна №384269471249, а заявлений позивачами спосіб захисту про визнання права власності на майно не є ефективним, а сам факт звернення до суду є передчасним, оскільки іпотека з цих об`єктів буде знята після виконання підприємством умов кредитного договору від 11.10.2012р.. АТ «Державний експортно-імпортний банк України» також заперечило проти позовних вимог та надало відзив, в якому просило відмовити у позові в повному обсязі. Свою позицію обґрунтовує тим, що позивачами обраний неправильний спосіб захисту їх прав в частині вимог про визнання за ними права власності на майно, оскільки вони не вчинили всіх необхідних дій для набуття такого права в порядку, встановленому законом. Звертає увагу, що підставою для відмови в державній реєстрації права власності позивачів на спірне майно було ненадання позивачами державному реєстратору повного пакету документів, зокрема відповідної нотаріально посвідченої заяви продавця, незважаючи на те, що така заява отримана позивачами у січні 2020 року. Тож оскільки позивачами не вчинено всіх дій для набуття права власності, то в них не виникло право власності на спірне майно, а набуття права власності на майно шляхом отримання судового рішення про визнання такого права протирічить положенням ст.ст.328 та 392 ЦК. Також АТ «Державний експортно-імпортний банк України» у відзиві зазначає, що позовні вимоги про визнання частково недійсним договору іпотеки від 11.10.2012р. є неправомірними через те, що на момент укладання такого договору не було жодних законних обмежень, які б забороняли СПП «РВД-Агро» укласти такий договір. В обґрунтування своїх вимог та заперечень сторонами надано суду письмові докази. В судовому засіданні представник позивачів адвокат Лук`яненко Г.О. підтримала позовні вимоги та просила задовольнити позов з підстав, викладених у позовній заяві. Представник СПП «РВД-Агро» - адвокат Булатецький А.А. - в судовому засіданні заперечив проти позовних вимог з підстав, викладених у відзиві, зауваживши що позов є передчасним, оскільки іпотечне обтяження зі спірного майна буде зняте після виконання СПП «РВД-Агро» своїх зобов`язань за кредитним договором від 11.10.2012р. Представник АТ "Укрексімбанк" - адвокат Охріменко Р.О. також в судовому засіданні заперечив проти позовних вимог з підстав, викладених у відзиві. Заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши надані суду письмові докази та оцінивши їх у сукупності, судом встановлені наступні обставини справи та відповідні їм правовідносини. 18 листопада 2008 року між СПП «РВД-Агро» (продавець) та позивачами (покупці) було укладено договір купівлі-продажу, за яким позивачі набувають у власність у рівних частках нерухоме майно і зобов`язуються сплатити за нього обговорену грошову суму. Відповідно до п.1.2 такого договору предметом продажу є контора бригади №2 та сарай (далі спірне майно), що знаходяться в [ADDRESS] та позначені в інвентаризаційній справі на плані: контора бригада №2 під літ. «Б- 1», «б», цегляна, загальною площею 103,9 кв.м., сарай під літ. «В». Відповідно до п.2.1, 2.2 договору купівлі-продажу продаж спірного майна здійснюється за 100000грн з урахуванням ПДВ, а проведення розрахунків здійснюється наступним чином: при укладенні договору «Покупці» сплачують «Продавцеві» в рівних частках 558,34 гривні з урахуванням ПДВ, а решта суми - 99441,66 гривень з урахуванням ПДВ сплачується «Покупцями» рівними частками, а саме по 555,54 гривень з урахуванням ПДВ кожного місяця, але не пізніше тридцятого числа кожного місяця на розрахунковий рахунок «Продавця», або в касу приватного підприємства. Останній платіж має бути сплачений не пізніше 14 листопада 2023 року, що буде підтверджено заявою «Продавця», яка є невід`ємною частиною цього договору та справжність підпису на якій посвідчується нотаріально. «Покупці» мають право сплатити вищевказану суму грошей і раніше зазначеного в договорі терміну. Відповідно до п.3.2.1 договору, «Продавець» зобов`язаний передати контору бригаду №2 та сарай «Покупцям» разом з всією документацією на них згідно акту прийому-передачі. Пунктом п.4.2 такого договору передбачено, що право власності на контору бригади №2 та сарай, згідно ч.1 ст.697 ЦК України у «Покупців» виникає лише за умови сплати в повному обсязі ціни контори бригади №2 та сараю, що встановлена цим договором в п.2.1. Зазначений договір купівлі-продажу був посвідчений 18.11.2008р. нотаріусом Черкаського районного нотаріального округу Дудкою Г.І. та того ж дня зареєстрований в Державному реєстрі правочинів, що підтверджується копією договору та витягу з Державного реєстру правочинів. Передача спірного майна, а також ключів та технічної документації, відбулась 18.11.2008р., про що складений відповідний акт приймання-передачі, який підписаний позивачами та директором СПП «РВД-Агро» Рябенком В.Д.. Повний розрахунок за договором купівлі-продажу здійснено [PERSON] 13.05.2013р., а [PERSON] 27.05.2019р., що підтверджується нотаріально посвідченими заявами СПП «РВД-Агро» від 16.07.2013р. та від 10.01.2020р.. 11.10.2012р. між ПАТ «Державний експортно-імпортний банк України», СПП «РВД-Агро» та ТОВ «Техмолпром» Генеральну кредитну угоду № №6412N1/2542. В рамках і на умовах Генеральної угоди 11.10.2012р. між ПАТ «Державний експортно-імпортний банк України» та СПП «РВД-Агро» укладено кредитний договір №6412К5/2544 шляхом відкриття відновлювальної кредитної лінії для СПП «РВД-Агро» в ПАТ «Державний експортно-імпортний банк України» в розмірі 8\~000\~000грн задля поповнення оборотних коштів з метою фінансування поточних виробничих потреб СПП «РВД-Агро». Крім того, 11.10.2012р. між ПАТ «Державний експортно-імпортний банк» (Іпотекодержатель) та СПП «РВД-Агро» (Іпотекодавець) укладено іпотечний договір №6412Z9/2542 (далі Іпотечний договір) у відповідності до п.1.1 якого іпотекою за таким договором забезпечуються вимоги іпотекодержателя, що випливають з Генеральної угоди №6412N1/2542 від 11.10.2012р. з усіма чинними кредитними договорами, які укладаються в рамках Генеральної угоди, їй підпорядковуються є додатками до Генеральної угоди, та є невід`ємними її частинами та складають єдиний документ, укладеної між іпотекодавцем, ТОВ «Техмолпром», та іпотекодержателем відповідно до якої іпотекодержатель при виконанні боржником/іпотекодавцем умов та положень, визначених в Кредитному договорі, проводить кредитні операції в межах загального ліміту заборгованості за кредитним договором, встановленим у розмірі, що не перевищуватиме загальну суму 40\~000\~000грн терміном до 10 жовтня 2017 року з нарахуванням процентів, комісій інших платежів у відповідності до умов Кредитного договору. Відповідно до п.1.3.24 Іпотечного договору предметом іпотеки, окрім іншого, є нерухоме майно, що розташоване адресою [ADDRESS] , а саме: гуртожиток бригади №2 під літ. «А-1» загальною площею 491,4кв.м; контора бригади №2 під літ. «Б-1, б» загальною площею 103,9 кв.м; сарай під літ. «В»; вбиральня під літ. «Г»; огорожа «1, 2»; водоколонки «3, 4», реєстраційний номер об`єкту нерухомості - 19891054. Предмет іпотеки передається іпотекодавцем в іпотеку разом зі всіма складовими частинами, внутрішніми системами, поліпшеннями, які існують на час укладення цього договору та можуть виникнути у майбутньому. Іпотечний договір укладався без згоди позивачів та без повідомлення іпотеко держателя про наявність договору купівлі-продажу від 18.11.2008р.. 12.10.2012р. на підставі Іпотечного договору в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно зареєстроване обтяження заборона на нерухоме майно гуртожиток бригади №2 та контора бригади №2, що розташовані за адресою: [ADDRESS] , до складу якого входять такі об`єкти: гуртожиток бригади №2 під літ. «А-1» загальною площею 491,4кв.м; контора бригади №2 під літ. «Б-1, б» загальною площею 103,9 кв.м; сарай під літ. «В»; вбиральня під літ. «Г»; огорожа «1, 2»; водоколонки «3, 4», що підтверджується інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 10.12.2019р. №192305815. 06.12.2019р. позивач [PERSON] звернувся до державного реєстратора виконавчого комітету Смілянської міської ради Черкаської області з заявою про державну реєстрацію прав на спірне майно, але рішенням державного реєстратора від 10.12.2019р. йому було відмовлено у здійсненні такої реєстрації. 10.01.2020р. директором СПП «РВД-Агро» складено нотаріально посвідчену заяву, якою підтверджено здійснення позивачами повного розрахунку з СПП «РВД-Агро» за договором купівлі-продажу від 18.11.2008р.. В заяві також зазначено, що враховуючи, що контора бригади №2 та сарай знаходяться в іпотеці АТ «Укрексімбанк», то продавець зобов`язується протягом 7 робочих днів з дня виконання зобов`язань за кредитним договором, що були укладені продавцем з АТ «Укрексімбанк» та які забезпечуються Іпотечним договором №641279/2542 від 11 жовтня 2012 року, виключити контору бригади №2 та сарай з державного реєстру іпотек та державного реєстру заборон на відчуження та передати всю необхідну документацію на зазначене вище нерухоме майно та зобов`язується не вчиняти будь-яких дій, що перешкоджатимуть покупцям проведенню реєстрації прав власності на контору бригади №2 та сарай за [PERSON] та [PERSON] .. За таких обставин, позивачі вважають, що діями відповідачів порушуються законні права та інтереси позивачів щодо набуття права власності на спірне майно, внаслідок чого вони звернулись до суду з зазначеним позовом. Отже між сторонами існує спір, який виник з правовідносин щодо права власності, що регулюється нормами Конституції України, Цивільного кодексу України (далі - ЦК), інших нормативно-правових актів, а також положеннями укладених сторонами договорів. Надаючи оцінку доводам учасників справи та обставинам спірних правовідносин суд виходить з наступного. Статтею 3 ЦК передбачено, що цивільні правовідносини ґрунтуються, зокрема, на засадах свободи договору, справедливості, добросовісності та розумності. Згідно ст.6 ЦК сторони мають право укласти договір, який не передбачений актами цивільного законодавства, але відповідає загальним засадам цивільного законодавства. Сторони мають право врегулювати у договорі, який передбачений актами цивільного законодавства, свої відносини, які не врегульовані цими актами. Сторони в договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд. Статтею 5 ЦК встановлено, що акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності, а якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов`язків, що виникли з моменту набрання ним чинності. Згідно ст.328 ЦК право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ч.1, 4 ст.334 ЦК право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передання майна, якщо інше не встановлено договором або законом, а права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з дня такої реєстрації відповідно до закону. Згідно ст.697 ЦК договором може бути встановлено, що право власності на переданий покупцеві товар зберігається за продавцем до оплати товару або настання інших обставин. У цьому разі покупець не має права до переходу до нього права власності розпоряджатися товаром, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає із призначення та властивостей товару. Відповідно до п.1 ч.1 ст.2 Закону України від 01.07.2004р. №1952-IV «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (далі Закон №1952) державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень це офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. За змістом ст.ст.4, 5 Закону №1952 державній реєстрації підлягають речові права та їх обтяження на земельні ділянки, а також на об`єкти нерухомого майна, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких неможливе без їх знецінення та зміни призначення, а саме: житлові будинки, будівлі, споруди, а також їх окремі частини, квартири, житлові та нежитлові приміщення. Згідно ч.2 ст.3 Закону №1952 речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. Аналіз вищевикладених законодавчих норм свідчить, що право власності на нерухоме майно, яке є предметом відчуження за договором купівлі-продажу, набувається покупцем внаслідок виконання ним своїх договірних зобов`язань, а виникає з моменту здійснення державної реєстрації такого права. По обставинам спірних правовідносин судом встановлено, що пунктом 4.2 договору купівлі-продажу від 18.11.2008р. передбачено, що позивачі набувають право власності на спірне майно за умови сплати в повному обсязі його ціни, що встановлена в п.2.1 цього договору, тобто 100\~000грн. Позивачі здійснили повний розрахунок з СПП «РВД-Агро» за таким договором лише 27.05.2019р., а отже лише з цього моменту вони вважаються такими, що виконали своє договірне зобов`язання для набуття у власність спірного майна. Проте право власності на таке майно у позивачів не виникло, оскільки для цього необхідно здійснити державну реєстрацію переходу такого права від СПП «РВД-Агро» до позивачів, що в контексті обставин спірних правовідносин можливо зробити лише за умови припинення іпотечного обтяження стосовно такого майна. З огляду на зазначені обставини слід звернути увагу, що визначені сторонами договору купівлі-продажу від 18.11.2008р. умови переходу права власності на спірне майно передбачали збереження права власності на таке майно, до його оплати покупцями, за продавцем і не передбачали жодних обмежень продавця щодо володіння, розпорядження та користування таким майном. За таких обставин на момент укладання оспорюваного іпотечного договору (11.10.2012р.) СПП «РВД-Агро» діяло правомірно, оскільки така особа не була обмежена у правомочності здійснення своїх прав щодо спірного майна. До того ж за умовами договору купівлі-продажу від 18.11.2008р. період часу, протягом якого покупці мали право сплатити вартість придбаного майна на користь покупця, передбачався до 14.11.2023р. (п.2.2 Договору), тоді як іпотечне обтяження спірного майна за оспорюваним іпотечним договором первинно передбачалося на строк до 10.10.2017р., що відповідає засадам добросовісності поведінки СПП «РВД-Агро», оскільки іпотечне обтяження мало припинитись ще до повного розрахунку позивачів за договором купівлі-продажу. Слід також звернути увагу, що відповідно до ч.1, 7 ст.3 Закону №1952 (в редакції, яка діяла на момент укладання сторонами справи договору купівлі-продажу від 18.11.2008р.) речові права на нерухоме майно, їх обмеження та правочини щодо нерухомого майна підлягають обов`язковій державній реєстрації в порядку, встановленому цим Законом, а зареєстровані речові права та їх обмеження мають пріоритет над незареєстрованими в разі спору щодо нерухомого майна. Отже позивачі, укладаючи договір купівлі-продажу від 18.11.2008р. на умовах придбання спірного майна з розстрочкою сплати його вартості, що передбачало набуття ними права власності лише після повної оплати придбаного майна, не передбачивши умовами договору обтяжень правомочностей продавця щодо розпорядження таким майном та не здійснивши державної реєстрації такого обтяження, не набули пріоритетного права набуття у власність такого майна. Таким чином, беручи до уваги, що на момент укладання оспорюваного іпотечного договору СПП «РВД-Агро» не було обмежене у правомочності здійснення розпорядження спірним майном, а позивачі не набули права власності на таке майно і не мали зареєстрованих у встановленому законом порядку речових прав щодо такого майна, то позовні вимоги про визнання частково недійсним іпотечного договору та скасування державної реєстрації іпотечного обтяження не підлягають до задоволення. Стосовно вимог про визнання за позивачами права власності на спірне майно, то слід зауважити наступне. Згідно з положеннями ст.392 ЦК позов про визнання права власності може бути заявлений до особи, яка оспорює або не визнає таке право власника, а також у разі втрати документа, який засвідчує його право власності. Тобто, позов про визнання права власності подається у випадках, коли належне певній особі майно або набуття цією особою права на майно не визнається, оспорюється іншою особою або у разі відсутності у неї документів (у зв`язку з втратою), що засвідчують належність їй такого права. В той же час такі факти порушення, невизнання чи заперечення прав позивачів відповідачами або створення неможливості реалізації свого права власності - в матеріалах справи відсутні, оскільки по обставинах спірних правовідносин судом встановлено, що право власності на спірне майно у позивачів не виникло. Велика палата Верховного Суду у постанові від 18.12.2019р. по справі №522/1029/18 (п.п.87-95) роз`яснила: «Майнове право, яке можна визначити як «право очікування», є складовою частиною майна як об`єкта цивільних прав. Майнове право - це обмежене речове право, за яким власник цього права наділений певними, але не всіма правами власника майна, та яке засвідчує правомочність його власника отримати право власності на нерухоме майно чи інше речове право на відповідне майно в майбутньому. Захист майнових прав здійснюється в порядку, визначеному законодавством, а якщо такий спеціальний порядок не визначений, захист майнового права здійснюється на загальних підставах, визначених цивільним законодавством. Право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передання майна, якщо інше не встановлено договором або законом. Переданням майна вважається вручення його набувачеві, зокрема, на об`єкти нерухомості, права на які підлягають державній реєстрації. Право власності у набувача за договором відповідно до ч.4 ст.34 ЦК виникає з дня державної реєстрації (ст.182 ЦК), а не в момент фактичного передання майна або в будь-який інший момент, визначений угодою сторін. Для набуття набувачем права власності на майно передбачена наявність таких складових: укладення договору (в передбачених статтями 208, 209 ЦК випадках - нотаріальне посвідчення або письмова форма); виконання договору та у визначених законом випадках - державна реєстрація. При цьому сторони договору вправі встановити додаткові (відкладальні або скасувальні) умови, а при переході права власності на рухомі речі - самостійно визначати момент переходу права власності.» Таким чином, укладаючи договір купівлі-продажу від 18.11.2008р. позивачі отримали обмежене речове право, за яким вони, як власники цього права, наділені певними, але не всіма правами власника майна, та яке засвідчує правомочність таких осіб отримати право власності на нерухоме майно в майбутньому. В пункті 106 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18.12.2019р. у справі №522/1029/18 роз`яснено, що з відповідно до ст.392 ЦК особа має право звернутися до суду з позовом про визнання права власності: якщо це право оспорюється або не визнається іншими особами (за умови, що позивач не перебуває з цими особами у зобов`язальних відносинах, оскільки права осіб, які перебувають у зобов`язальних відносинах, повинні захищатися за допомогою відповідних норм інституту зобов`язального права); у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Отже, беручи до уваги, що право власності у позивачів на спірне майно за договором купівлі-продажу від 18.11.2008р. не виникло, то відсутні правові підстави для ухвалення судом рішення щодо задоволення позовних вимог про визнання такого права власності, оскільки такий спосіб захисту в даному випадку не відповідає критеріям законності та ефективності. Відповідно до принципу диспозитивності цивільного судочинства (ст.13 ЦПК) суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ч.1 ст.5 ЦПК здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. За таких обставин суд приходить до висновку про необхідність відхилення позовних вимог та ухвалення рішення про відмову у позові в повному обсязі. Натомість варто зауважити, що позивачі не позбавлені можливості захисту своїх законних інтересів у спосіб, що застосовується внаслідок неможливості реалізації договору купівлі-продажу. З огляду на положення ст.141 ЦПК України, враховуючи, що позов не підлягає до задоволення, то понесені позивачами судові витрати не підлягають відшкодуванню. На підставі вищевикладеного та

Outcome: dismissed