Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-05 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом про визначення розміру заборгованості за аліментами та звільнення від сплати заборгованості за аліментами до відповідачів [PERSON], відділу ДВС Косівського РУЮ в Івано-Франківській області. Посилається на те, що на виконанні у відділі державної виконавчої служби Косівського районного управління юстиції перебуває постанова від 08.05.1996 року №А-12, видана Вижницьким районним судом Чернівецької області, про стягнення з [PERSON], аліментів на дочку [PERSON], [INFO], в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку щомісячно, починаючи з 14.05.1996 року до їх повноліття, але не менше 1/2 неоподаткованого мінімуму доходів громадян. 02.03.2015 року начальником Відділу державної виконавчої служби Косівського районного управління юстиції було затверджено розрахунок заборгованості по виплаті аліментів згідно постанови від 28.05.1996 року №А-12, однак через те, що державним виконавцем не викладено повністю резолютивну частину, а саме не зазначено не менше 1/2 неоподаткованого мінімуму доходів громадян, державним виконавцем не вірно визначено розмір заборгованості за сплати аліментів, що призвело до неправомірного нарахування заборгованості зі сплати аліментів. Зазначає, що хворіє серцево-судинними захворюваннями, з 2010 року здійснював догляд своїм хворим (після 4-х інсультів) батьком, який потребував сторонньої допомоги, а саме годував, переодягав його, відвозив до лікарні та привозив із лікарні, купував ліки та постійно слідкував за його здоровям. Крім того, він не працює, нерухомого майна немає, окрім земельної ділянки в с.Старі Кути, Івано-Франківської області, а тому заборгованість виникла не з його вини, а у звязку із наявністю істотних обставин, які не залежали від його волі. Згідно акту обстеження матеріально-побутових умов проживання встановлено, що він проживає разом з своєю матірю [PERSON] у літній кухні, 12 кв.м., транспортні засоби відсутні, тваринництво, рослинництво та народні промисли не здійснює та не працює, покупок та оплат не здійснював. На даний час доглядає хвору маму. Просить визначити заборгованість за аліментами, згідно постанови від 28.05.1996 року №А-12, виданої Вижницьким районним судом Чернівецької області, про стягнення з [PERSON], 1970 року аліментів на дочку [PERSON], [INFO] в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку щомісячно, починаючи з 14.05.1996 року до її повноліття в сумі 8653,50 грн. та звільнити [PERSON] від сплати заборгованості, згідно постанови від 28.05.1996 року №А-12, виданої Вижницьким районним судом, про стягнення з [PERSON], аліментів на дочку [PERSON], [INFO], в розмірі частини всіх видів заробітку щомісячно, починаючи з 14.05.1996 року до її повноліття. В судовому засіданні позивач [PERSON] позовні вимоги підтримав, посилався на обставини викладені в позові, просив позовні вимоги задовольнити. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити. В судовому засіданні відповідачка [PERSON] позовні вимоги не визнала, надала заперечення, в якому зазначила, що заборгованість по аліментах нарахована відповідно до Закону України «Про виконавче провадження», відповідно до вимог законодавства яке діяло на момент перерахунку. [PERSON] посилаючись на ст.183 СК України, не враховує вимог ч.3 ст.195 СК України, яка регулює саме визначення заборгованості за аліментами, присудженими у частці від заробітку (доходу) відповідно до якої у її первісній редакції: «Якщо платник аліментів не працював на час виникнення заборгованості і не працює на час визначення її розміру, вона обчислюється виходячи із середньої заробітної плати працівника відповідної кваліфікації або некваліфікованого працівника для даної місцевості». [PERSON] офіційно не працював на час виникнення заборгованості і не працював під час її розрахунку. Зазначила, що [PERSON] знав про необхідність сплачувати аліменти, але умисно ухилявся від виконання даного обовязку, працював постійно підприємцем по заготівлі ВРХ, на даний час працює по договору, має у власності земельні ділянки, транспортні засоби, побудував будинок, який не введено в експлуатацію. [PERSON] було відомо про заборгованість, що підтверджується рішеннями Вижницького районного суду та Апеляційного суду Чернівецької області, що набрали законної сили, розмір заборгованості за аліментами станом на 01.11.2012 року становить 31910,39 грн. Крім того, немає жодних підстав для звільнення [PERSON] від сплати заборгованості за аліментами, оскільки заборгованість у сумі 31910,39 грн. виникла не через тяжку хворобу чи будь-які інші обставини, які б мали істотне значення. Хвороба, на яку посилається [PERSON] як на підставу звільнення від сплати заборгованості по аліментах діагностовано у 2015 році, хвороба батька нічим не підтверджена, а також те, що [PERSON] здійснював догляд за ним. Починаючи з травня 2012 року [PERSON] не здійснив жодного платежу по аліментах, що свідчить про те, що він свідомо не сплачував поточні платежі по аліментах та не погашав заборгованість по аліментах. Просила відмовити в задоволенні позову. В судовому засіданні представник відповідачки [PERSON]О [PERSON] позовні вимоги не визнав, вважав їх безпідставними, підтримав заперечення та просив відмовити в задоволенні позову. В судовому засіданні представник відповідача відділу ДВС Косівського РУЮ [PERSON] позовні вимоги не визнала, зазначила, що заборгованість [PERSON] по сплаті аліментів на утримання своєї неповнолітньої дочки [PERSON] нарахована відповідно до вимог Закону України «Про виконавче провадження» та норм СК України, є обґрунтованою. Підстав для звільнення від сплати заборгованості немає. Просила відмовити в задоволенні позову. Суд, заслухавши пояснення позивача та його представника, відповідачку та її представника, представника відділу державної виконавчої служби Косівського РУЮ [PERSON], вивчивши та дослідивши матеріали справи, з'ясувавши всі фактичні обставини на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, прийшов до висновку, що в задоволенні позову необхідно відмовити. Судом встановлено, що постановою Вижницького районного суду від 28.05.1996 року позов [PERSON] задоволено, ухвалено стягувати з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на дочку [PERSON], [INFO] у розмірі 1/4 частини усіх видів заробітку щомісячно, починаючи з 14.05.1996 року до їх повноліття, але не менше 1/2 неоподаткованого мінімуму доходів громадян, що підтверджується копією постанови. Згідно ч. 2 ст. 51 Конституції України батьки зобов'язані утримувати дітей до їх повноліття. Відповідно до ст.141 Сімейного кодексу України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. За змістом положень ст.180 СК України обов'язок по утриманню дитини до досягнення нею повноліття покладається на батьків. Згідно з «Конвенцією про права дитини», «Декларацією прав дитини» батьки несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини, інтереси дитини необхідно забезпечувати найкращим чином, дитина повинна бути серед тих, хто першим одержує захист і допомогу. Згідно ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу. Виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб), відповідно до Закону України " Про виконавче провадження" - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню (далі - рішення). Примусове виконання рішень покладається на державну виконавчу службу, яка входить до системи органів Міністерства юстиції України. Примусове виконання рішень здійснюють державні виконавці. Відповідно до ч.1 ст. 11 Закону України «Про державну виконавчу службу» державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. З розрахунку заборгованості по виплаті аліментів по виконавчому листу №А2-12 виданого 28.05.1996 року Вижницьким районним судом по стягненню аліментів з [PERSON] вбачається, що заборгованість [PERSON] по виплаті аліментів на утримання неповнолітньої дочки [PERSON] за період з травня 1996 року по жовтень 2012 року з врахуванням середньомісячної заробітної плати за даний період становить 31910,39 грн. Всього [PERSON] виплатив аліменти на суму 1945,50 грн. Судом також встановлено, що ухвалою Вижницького районного суду Чернівецької області від 07.04.2015 року в задоволенні скарги [PERSON] на дії та бездіяльність старшого державного виконавця Відділу державної виконавчої служби Косівського РУЮ Івано-Франківської області [PERSON] та зобовязання вчинити певні дії, заінтересована особа [PERSON] відмовлено. З ухвали вбачається, що судом встановлено, що оскаржувані рішення та дії державного виконавця з приводу нарахування заборгованості по стягненню аліментів з [PERSON] на утримання дочки [PERSON] вчинені відповідно до закону, в межах його повноважень і при цьому права чи свободи [PERSON] не були порушені, що підтверджується копією ухвали. Також вбачається, що розрахунок заборгованості було здійснено державним виконавцем на підставі довідки з управління статистики у Косівському районі, де визначено розмір середньомісячної заробітної плати штатних працівників Косівського району за період з 01.01.1996 року по 0.01.2012 року. Доказів на спростування даного розрахунку та його правильність позивачем не надано. Ухвалою Апеляційного суду Чернівецької області від 27.05.2015 року ухвалу Вижницького районного суду Чернівецької області від 07.04.2015 року залишено без змін. Позивачем [PERSON] надано розрахунок заборгованості по виплаті аліментів згідно постанови від 08.05.1996 року №А-12, виданої Вижницьким районним судом Чернівецької області про стягнення з останнього аліментів на дочку [PERSON] в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку щомісячно, починаючи з 14.05.1996 року до їх повноліття, але не менше 1/2 неоподаткованого мінімуму доходів громадян, за період з травня 1996 року по жовтень 2012 року із застосуванням положень ст.183 ч.4 СК України, де заборгованість становить 8653,50 грн. Згідно ст.195 ч.3, ч.4 СК України (в редакції 10.01.2002 року) якщо платник аліментів не працював на час виникнення заборгованості і не працює на час визначення її розміру, вона обчислюється виходячи із середньої заробітної плати працівника відповідної кваліфікації або некваліфікованого працівника для даної місцевості. Розмір заборгованості за аліментами обчислюється державним виконавцем, а у разі спору - судом. Відповідно до ст.195 ч.3 СК України (в редакції від 04.11.2010 року) якщо платник аліментів не працював на час виникнення заборгованості і не працює на час визначення її розміру, вона обчислюється виходячи із середньої заробітної плати працівника для даної місцевості. Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно ст. ст.10, 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Враховуючи зазначені обставини, вимоги закону, досліджені судом докази, суд вважає, що державний виконавець при здійсненні розрахунку заборгованості [PERSON] по виплаті аліментів на утримання неповнолітньої дочки [PERSON] за період з травня 1996 року по жовтень 2012 року керувався положеннями ст.195 ч.3 СК України з врахуванням середньомісячної заробітної плати за даний період, яка становить 31910,39 грн., позивачем не доведено неправильність розрахунку заборгованості по аліментам, а тому позовна вимога про визначення розміру аліментів в сумі 8653,50 грн. є безпідставною та задоволенню не підлягає. Що стосується позовної вимоги про звільнення позивача від сплати заборгованості по сплаті аліментів, судом встановлено наступне. З відповіді Косівської ЦРЛ №1100-2/1237 від 14.09.2015 року вбачається, що [PERSON], [INFO], перебував на стаціонарному лікуванні у кардіологічному з 05.08.2015 року по 14.08.2015 року, отримав лікування. З акту обстеження матеріально-побутових умов сімї №383 від 07.09.2015 року вбачається, що [PERSON] проживає один, але здійснював догляд за батьками, так як покійний батько мав склероз та був паралізований. Мати [PERSON] теж хвора, часто болять ноги та не може ходити. [PERSON] змушений на даний час здійснювати догляд за мамою. [PERSON] хворіє, має проблеми з серцем. З відповіді Косівської ЦРЛ №1100-2/1238 від 14.09.2015 року вбачається, що [PERSON] перебував на стаціонарному лікуванні з 11.10.2010 року по 20.10.2010 року у неврологічному відділені; у реанімаційному та неврологічному відділені з 25.03.2014 року по 04.04.2014 року. По важкості стану потребував стороннього догляду. Зі слів медичного персоналу догляд здійснювали син та дочка. Виклик бригади швидкої допомоги до [PERSON] здійснював [PERSON], він же супроводжував [PERSON] до лікарні. У формі 003/о не передбачено відомості про особу, яка закуповує медикаменти. Відповідно до ч.1 ст. 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених кодексом. Відповідно до ч.2 ст.197 СК України, за позовом платника аліментів суд може повністю або частково звільнити його від сплати заборгованості за аліментами, якщо вона виникла у зв'язку з його тяжкою хворобою або іншою обставиною, що має істотне значення. Згідно з п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв'язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров'я когось із них. Твердження позивача [PERSON] щодо неможливості сплачувати заборгованість по аліментах, в звязку із тривалою хворобою останнього, судом до уваги не береться, оскільки як вбачається з консультативного висновку спеціаліста-кардіолога від 14.08.2015 року [PERSON], звернувся за консультацією лікаря-кардіолога у кардіологічному відділенні Косівської ЦРЛ у серпні 2015 року, доказів того, що дана хвороба є тривалою і унеможливлювала сплати останнім аліментів за період з 01.01.1996 року по 0.01.2012 року суду не надано. Посилання позивача на той факт, що він здійснював догляд за хворим батьком та на даний час здійснює догляд за хворою матірю, в підтвердження чого останнім надано пояснення свідків [PERSON], [PERSON] є неналежними, оскільки дані особи не були допитані в судовому засіданні, клопотання про допит даних свідків позивачем заявлено не було. Таким чином суд прийшов до переконання, що вимоги позивача щодо звільнення його від сплати заборгованості по аліментам в розмірі 31910,39 грн. не підлягають задоволенню, оскільки [PERSON] є батьком [PERSON], є працездатним, на обліку як безробітний не значиться, відповідно до ч. 2 ст. 51 Конституції України та вимог Сімейного Кодексу України, [PERSON] як батько зобовязаний виконати свій обовязок щодо утримання дочки, а тому суд вважає, що обставини, на які посилається позивач не є істотними для звільнення його від сплати заборгованості по аліментам. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed