Jurisdiction: civil
Date: 2020-03-04 00:00:00

Державне агентство автомобільних доріг України (Укравтодор) звернулось до суду з позовом до [PERSON] та з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог просить стягнути з відповідача на користь Служби автомобільних доріг у Миколаївській області матеріальну шкоду у розмірі 150698,76 грн. та стягнути на їх користь судові витрати. В обґрунтування позову зазначив, що згідно з наказом Служби автомобільних доріг у Миколаївській області № 20-к від 26.06.2008 року [PERSON] працювала на посаді начальника фінансово-економічного відділу Служби автомобільних доріг у Миколаївській області. Наказом Служби автомобільних доріг у Миколаївській області № 77 від 17.11.2016 року, підписаного на той час виконуючим обов`язки начальника Служби [PERSON] , [PERSON] було звільнено з роботи на підставі п. 3 с.1 ст. 40 КЗпП України за систематичне невиконання без поважних причин обов`язків, визначених трудовим договором та правилами внутрішнього трудового розпорядку. У грудні [PERSON] звернулася до суду з позовом до Служби про захист трудових прав, яким просила поновити її на посаді начальника фінансово-економічного відділу Служби, стягнути середній заробіток за час вимушеного прогулу, відшкодувати матеріальну та моральну шкоду. Рішенням Заводського районного суду м. Миколаєва від 20.03.2018 року визнано незаконним та скасовано наказ № 77-к від 17.11.2016 року про звільнення [PERSON] з роботи, останню поновлено на посаді начальника фінансово-економічного відділу Служби з 17.11.2016 року. Стягнуто з Служби на користь [PERSON] суму середнього заробітку за час вимушеного прогулу у розмірі 331164,96 грн. моральну шкоду в розмірі 5000,00 грн. та судовий збір у розмірі 4016,45 грн. Апеляційним судом Миколаївської області винесено постанову від 31.05.2018 року, якою рішення Заводського районного суду м. Миколаєва змінено, зі служби на користь [PERSON] стягнуто середній заробіток за час вимушеного прогулу у розмірі 119184,03 грн. моральну шкоду 3000,00 грн. та судовий збір у розмірі 2294,24 грн. Всього стягнуто 124478,27 грн. Судами першої та апеляційної інстанції було встановлено порушення Службою норм КЗпП України при виданні виконуючим обов`язки начальника Служби [PERSON] наказу № 77-к від 17.11.2016 року. Таким чином його незаконні дії призвели до негативних наслідків у вигляді списання коштів з рахунків Служби. Крім того службою автомобільних доріг у миколаївській області, як податковим агентом [PERSON] сплачено ЄСВ на визначену судовими рішенням у справі суми середнього заробітку у розмірі 26220,49 грн. Зазначена сума також має бути стягнена з відповідача. Ухвалою Червонозаводського районного суду м. Харкова від 23.11.2018 року відкрито провадження у справ в порядку спрощеного позовного провадження. Відповідач [PERSON] подав відзив на позовну заяву в якому зазначив, що рішення судів першої та апеляційної інстанції не можуть бути враховані у розгляді даної цивільної справи, оскільки він не був залучений в якості третьої особи до участі у справі ро поновлення [PERSON] на роботі, був позбавлений права надавати пояснення та надавати докази. Надані позивачем платіжні доручення не мають адресата, тобто незрозуміло ячи були перераховані ці кошти саме [PERSON] . Крім того позивач замовчує факт, що рішення про звільнення приймалось ним не одноособово. Погодження на звільнення [PERSON] було підписано усіма начальниками відділів Облавтодору. Ухвалою Червонозаводського районного суду м. Харкова від 08.12.2019 року за клопотанням представника позивача призначено розгляд справи в порядку загального позовного провадження. Ухвалою Харківського апеляційного суду від 21.08.2019 року ухвала судді Червонозаводського районного суду м. Харкова від 23.11.2018 року скасована, справу передано за підсудністю до Комінтернівського районного суду м. Харкова. Ухвалою Комінтернівського районного суду м. Харкова від 02.09.2019 року зазначену цивільну справи прийнято до провадження. Ухвалою Комінтернівського районного суду м. Харкова від 26.11.2019 року за клопотанням представника третьої особи призначено відеоконференцію. Ухвалою Комінтернівського районного суду м. Харкова від 17.12.2019 року в задоволення клопотання відповідача щодо недопущення представника до участі у справі - відмовлено. Закрито підготовче судове засідання. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив їх задовільнити. Відповідач та його представник в судовому засіданні проти позову заперечували. Надали пояснення аналогічні викладеним у відзиві, крім того зазначили, що відповідач на даний час не лише не обіймає керівної посади, а взагалі не перебуває у трудових відносинах з третьою особою. Позивач звертається до суду в порядку ст. 136 КЗпП України, що передбачає стягнення збитків з працюючих керівників, тому Державне агентство автомобільних доріг України не має повноважень звертатись до суду з відповідним позовом. Представники третьої особи надали пояснення в яких зазначили, що в повному обсязі підтримують позов Державного агентства автомобільних доріг України з підстав викладених у ньому. Просили позов задовольнити. Суд, вислухававши пояснення сторін, дослідивши письмові докази, прийшов до наступного. Наказом № 414-К від 26.07.2016, [PERSON] з 27.07.2016 року призначено виконуючим обов`язки начальника Служби автомобільних доріг у Миколаївській області. Наказом № 77-к від 17.11.2016 року [PERSON] звільнено з посади начальника фінансово-економічного відділу з 17.11.2016 року за систематичне невиконання без поважним причин обов`язків, визначених трудовим договором та правилами внутрішнього трудового розпорядку. Наказ підписаний в.о. начальника Служби [PERSON] Наказом в.о. начальника Максименко А.В. № 19-к від 21.03.2018 року [PERSON] поновлено на посаді начальника фінансово-економічного відділу Служби автомобільних доріг у Миколаївській області з 17.11.2016 року на підставі рішення суду. Рішенням Заводського районного суду м. Миколаєва від 20.03.2018 року, визнано незаконним та скасовано наказ № 77-к від 17.11.2016 року по Службі автомобільних доріг у Миколаївській області про звільнення [PERSON] , стягнуто з Служби на користь [PERSON] суму середнього заробітку за час вимушеного прогулу у розмірі 331164,96 грн. моральну шкоду в розмірі 5000,00 грн. та судовий збір у розмірі 4016,45 грн. Апеляційним судом Миколаївської області винесено постанову від 31.05.2018 року, якою рішення Заводського районного суду м. Миколаєва від 20.03.2018 року змінено, зі служби на користь [PERSON] стягнуто середній заробіток за час вимушеного прогулу у розмірі 119184,03 грн. моральну шкоду 3000,00 грн. та судовий збір у розмірі 2294,24 грн. Всього стягнуто 124478,27 грн. Відповідно до Положення про службу автомобільних доріг у Миколаївській області № 121 від 27.04.2016 року, в розділі 4 п. 4.2 зазначено, що начальник служби: призначає на посади і звільняє з посад працівників Служби, застосовує до них заходи заохочення або дисциплінарного стягнення. На підтвердження витрат пов`язаних з виконання рішення суду позивачем надані платіжні доручення: № 231 від 26.03.2016 на суму 15241,82 грн., № 232 від 26.03.2018 на суму 4165,46 грн., № 233 від 26.03.2018 року на суму 284,01 грн., № 234 від 26.03.2018 на суму 3408,11 грн., № 502 від 14.06.2018 р. на суму 89892,67 грн., № 503 від 14.06.2018 р. на суму 3000,00 грн., № 504 від 14.06.2018 на суму 24566,94 грн., № 505 від 14.06.2018 р. на суму 20100,23 грн., № 506 від 14.06.2018 року на суму 1675,02 грн., № 551 від 09.07.2018 р. на суму 2294,24 грн. Відповідно до ст. 130 КЗпП України працівники несуть матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації внаслідок порушення покладених на них трудових обов`язків. Пунктом 8 ст. 134 КЗпП України передбачено повну матеріальну відповідальність службової особи, винної в незаконному звільненні або переведенні працівника на іншу роботу. Згідно з п.33 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику розгляду судами трудових спорів" № 9 від 11.11.1992 при незаконному звільненні або переведенні на іншу роботу, виконанні рішення про поновлення працівника на роботі, що мало місце після введення в дію п.8 ст.134 та нової редакції ст.237 КЗпП України (з 11 квітня 1992 року) настає повна матеріальна відповідальність винних в цьому службових осіб і обов`язок покрити шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації у зв`язку з оплатою працівникові часу вимушеного прогулу або часу виконання нижче оплачуваної роботи може бути покладено при допущенні ними в цих випадках будь-якого порушення закону, а не лише явного, як передбачалось раніше. Відповідно до ст. 136 КЗпП України, у випадках повної матеріальної відповідальності покриття шкоди провадиться шляхом подання власником або уповноваженим ним органом позову до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду. Відповідно до ст. 237 КЗпП України суд покладає на службову особу, винну в незаконному звільненні або переведенні працівника на іншу роботу, обов`язок покрити шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації у зв`язку з оплатою працівникові часу вимушеного прогулу або часу виконання нижчеоплачуваної роботи. Такий обов`язок покладається, якщо звільнення чи переведення здійснено з порушенням закону або якщо власник чи уповноважений ним орган затримав виконання рішення суду про поновлення на роботі. Згідно із порядком покриття шкоди, заподіяної працівником, визначеним ст. 136 КЗпП України, стягнення з керівників підприємств, установ, організацій та їх заступників матеріальної шкоди в судовому порядку провадиться за позовом вищестоящого в порядку підлеглості органу. Як вбачається з копії трудової книжки [PERSON] серії [NUMBER] , він був звільнений з Служби автомобільних доріг у Миколаївській області 17.07.2017 року за згодою сторін. Відповідно до ч.1 ст. 48 ЦПК України сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач. Третіми особами є суб`єкти цивільних процесуальних правовідносин, які вступають у порушену в суді цивільну справу сторін для захисту особистих суб`єктивних прав і охоронюваних законом інтересів. Як і сторони, треті особи заінтересовані в результатах розгляду судом справи. Це пояснюється тим, що на їх правове становище можуть вплинути наслідки розгляду судом спірної справи між сторонами. Разом із тим треті особи не є сторонами в цивільному процесі, отже судом не може ухвалюватися рішення на їхню користь. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] з 17.07.2017 року не лише не обіймає керівної посади, а й взагалі не перебуває у трудових відносинах із Службою автомобільних доріг у Миколаївській області, що є підставою для вирішення вимог про відшкодування шкоди в загальному порядку (ч.3 ст. 136 КЗпП України), шляхом подання позову до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду власником або уповноваженим ним органом, яким позивач у цій справі не є. Крім того позивач просить стягнути матеріальну шкоду на користь третьої особи - Служби автомобільних доріг у Миколаївській області, що суперечить нормам цивільно-процесуального законодавства. За таких обставин суд прийшов до висновку про відмову в задоволенні позову. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed