Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-19 00:00:00

Представник позивача звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості, обґрунтовуючи вимоги тим, що відповідно до Генеральної угоди про реструктуризацію заборгованості та приєднання до Умов та правил надання продукту кредитних карт б/н від 11 червня 2013 року відповідач отримала кредит у розмірі 11326,12 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну карту зі сплатою відсотків за користування кредитом у ромірі 18% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Погашення заборгованості здійснюється в наступному порядку: починаючи з «01» по «25» число кожного місяця відповідач надає банку грошові кошти для погашення заборгованості за Кредитом. Зазначає, що відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана Генеральна угода разом з запропонованими АТ КБ «Приватбанк» умовами та правилами, Тарифами складають між ним та Банком Кредитний договір, підтверджується підписом у заяві. АТ КБ "Приватбанк" свої зобов`язання за договором та угодою виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачу кредит у розмірі, встановленому Договором. Вказує, що відповідно до п.1.1.3.2.11 Умов і правил Банк має право проводити договірне списання відкритих в банку рахунків Клієнта в погашення кредитної заборгованості і третіх осіб, за кредитами, в яких Клієнт є поручителем, а також будь-який інший заборгованості, яка виникла у Клієнта зважаючи невиконаних зобов`язань перед Банком. Відповідач не надав своєчасно Банку грошові кошти для погашення заборгованості. У зв`язку з зазначеними порушеннями зобов`язань за кредитним договором відповідач станом на 07 жовтня 2019 року має заборгованість в розмірі 46651,29 грн, яка складається з наступного: 10364,52 грн - заборгованість за кредитом; 11411,97 грн - заборгованість по відсоткам за користування кредитом; 24874,80 грн - заборгованість за комісією. Представник позивача зазначає, що рішенням Інгулецького районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 06 червня 2014 року стягнуто з відповідача на користь позивача заборгованість за Генеральною угодою про реструктуризацію заборгованості та приєднання до Умов та правил надання продукту кредитних карт від 11 червня 2013 року в розмірі 19624,97 грн, з яких 10364,52 грн - заборгованість за кредитом, 715,78 грн - заборгованість по відсоткам за користування кредитом, 7133,96 грн - штраф відповідно до п. 2.2 Генеральної угоди. Просить стягнути з відповідача суму заборгованості в розмірі 35570,99 грн. У відкрите судове засідання представник позивача не з`явився, але до його початку надав суду заяву в якій просить справу розглянути без його участі. Відповідач в судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, хоча про дату, час та місце слухання справи сповіщений належним чином, шляхом направлення судової повістки про виклик до суду за місцем проживання останнього, зареєстрованим у встановленому законом порядку, при цьому, будь-яких заяв про розгляд справи в його відсутності, відзиву на позов не надав. Враховуючи вищенаведене справа підлягає розгляду в порядку ч. 2 ст. 247 ЦПК України без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Відповідно до ст. 280 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про час і місце судового засідання і від якого не надійшло повідомлення про поважність причин неявки, відповідач не подав відзив, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Відповідно до ч. 4 ст. 223 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). За таких обставин, суд вважає за можливе розглянути справу без участі сторін в заочному провадженні за згодою представника позивача та за наявними в справі доказами за правилами спрощеного позовного провадження. Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ч.1, ч.5 ст. 81 ЦПК кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Судом досліджені всі докази надані сторонами, клопотань про витребування та дослідження інших доказів до суду не надходило. Відповідно до ч. 4 ст. 12 ЦПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Суд, вивчивши матеріали справи та оцінивши їх у сукупності, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково з наступних підстав. Судом встановлено, що 11 червня 2013 року між сторонами була укладена Генеральна угода про реструктуризацію заборгованості та приєднання до Умов та правил надання продукту кредитних карт б/н від 11 червня 2013 року, відповідно до якої Відповідач отримала кредит у розмірі 11326,16 грн у вигляді встановленого кредитної лінії на платіжну карту на споживчі цілі зі сплатою відсотків за користування кредитом у ромірі 1,5 % на місяць (18% на рік) на суму залишку заборгованості за кредитом строком на 24 місяці - до 30 червня 2015 року. Погашення заборгованості здійснюється в наступному порядку: починаючи з «01» по «25» число кожного місяця Відповідач надає банку грошові кошти для погашення заборгованості за Кредитом (щомісячний платіж) в сумі 566,76 грн (а.с.9). Рішенням Інгулецького районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 06 червня 2014 року задоволено позовні вимоги ПАТ КБ «Приватбанк», правонаступником якого є позивач, до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, стягнуто з відповідача на користь позивача заборгованість, яка виникла станом на 11 лютого 2014 року за Генеральною угодою про реструктуризацію заборгованості та приєднання до Умов та правил надання продукту кредитних карт від 11 червня 2013 року в розмірі 19624,97 грн, з яких 10364,52 грн - заборгованість за кредитом, 715,78 грн - заборгованість по відсоткам за користування кредитом, 7133,96 грн - штрафи за п.п. 2.2 Генеральної угоди, 500,00 грн - штраф (фіксована частина), 910,71 грн - штраф (процентна складова). За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1054 ЦК України). За статтею 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до статті 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнений до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Згідно з частиною першою статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Припис абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Враховуючи викладене, право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Таким чином, вимоги банку про стягнення процентів та комісії після лютого2014 року (закінчення строку кредитування) не ґрунтуються на вимогах чинного законодавства. Статтею 1050 ЦК України передбачено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. За змістом частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Отже, у даній справі кредитор має право на отримання гарантій належного виконання зобов`язання відповідно до частини другої статті 625 ЦК України, а не у вигляді стягнення процентів та комісії, однак таких вимог банк не заявляв, у зв`язку із чим позовні вимоги про стягнення процентів та комісії, нарахованих після закінчення строку дії кредитного договору, є необґрунтованими. За таких обставин, оскільки у позивача відсутнє право повторно стягувати заборгованість за тілом кредиту, проценти та неустойку, нараховані в межах строку дії кредитного договору при наявності судового рішення про стягнення цих сум, а також проценти та комісію після закінчення строку дії кредитного договору, а вимог про застосування наслідків, передбачених статтею 625 ЦК України, банк не заявляв, то у задоволенні позову слід відмовити у повному обсязі за його безпідставністю. Також, суд вважає за необхідне покласти на позивача відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір, що був сплачений ним при зверненні до суду. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed