Jurisdiction: civil
Date: 2020-05-03 00:00:00

05 лютого 2020 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу та поділ спільного майна подружжя, третя особа виконавчий комітет Миргородської міської ради. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що 19 жовтня 1996 року вона зареєструвала шлюб з відповідачем у відділі державної реєстрації актів цивільного стану по місту Миргороду Миргородського міськрайонного управління юстиції у Полтавської області, актовий запис № 254. Від даного шлюбу неповнолітніх дітей не має. Подружні відносини не склалися по тій причині, що в останній час спільного життя стали виникати сварки та непорозуміння з самих дрібних приводів, в результаті чого вони втратили почуття взаємоповаги та розуміння, подальше спільне життя стало неможливим. Подружні відносини припинено з грудня 2018 року, спільне господарство не ведеться. Умов для примирення не існує, оскільки вона не має бажання проживати спільно однією сім`єю, спроби налагодити відносини позитивного результату не дали. Оскільки подальше спільне життя і збереження шлюбу не можливі і суперечать їхнім особистим інтересам необхідно розірвати шлюб між ними. Розірвання шлюбу шляхом звернення до органів РАЦС неможливе через відсутність бажання відповідача. Вказувала, що в період шлюбу за рахунок спільних коштів було набуто наступне майно, яке належить подружжю на праві спільної сумісної власності: - жилий будинок з надвірними будівлями, що знаходиться в [ADDRESS] , право власності на який зареєстровано згідно Договору купівлі- продажу жилого будинку від 02 березня 2008 року за відповідачем [PERSON] в Реєстрі прав власності на нерухоме майно 24.03.2008 року; - земельна ділянка площею 1000 кв.м. кадастровий номер 5310900000:50:064:0247 для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, що розташована за адресою: [ADDRESS] , зареєстрована на підстав Державного акта на право власності на земельну ділянку серії [NUMBER] від 26.09.2011 року за відповідачем [PERSON] . Відповідно до ст. 60 СК України майно набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом, (ч. 3 ст. 368 ЦК України). Згідно довідки ДКП «Миргородтехінвентаризація» від 09.01.2020 року загальна вартість житлового будинку згідно оцінки складає 113022 грн., згідно витягу з технічної документації наданої відділом у Миргородському районі ГУ Держгеокадастру у Полтавській області загальна вартість земельної ділянки становить 100287,9 грн. Загальна вартість садиби становить: 113 022 грн. + 100 287,9 грн. = 213 309,9 грн. Ст. 69 СК України встановлює, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності. У разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором (ч. 1 ст. 70 СК України). Таким чином вартість частки кожного з них складає: 213 309,9 : 2 = 106 654,95 грн. Враховуючи вищевикладене просила розірвати шлюб між нею та [PERSON] , зареєстрований 19 жовтня 1996 року у відділі державної реєстрації актів цивільного стану по місту Миргороду Миргородського міськрайонного управління юстиції у Полтавської області, актовий запис № 254. Після розірвання шлюбу залишити прізвище « [PERSON] ». Визнати її право власності на 1/2 частку житлового будинку з надвірними будівлями, що знаходиться в [ADDRESS] , одночасно припинивши право власності та скасувавши державну реєстрацію права власності відповідача на неї. Визнати її право власності на 1/2 частку земельної ділянки площею 1000 кв.м. кадастровий номер 5310900000:50:064:0247 для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), що розташована за адресою: [ADDRESS] . Ухвалою судді від 12 лютого 2020 року прийнято до розгляду позовну заяву, відкрито провадження, постановлено розглядати справу в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Позивач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримала, просила шлюб, який був зареєстрований між нею та відповідачем 19.10.1996 року розірвати, оскільки вони разом не проживають з грудня 2018 року, після розірвання шлюбу залишити прізвище « [PERSON] ». Просила спільне майно житловий будинок по [ADDRESS] , який був придбаний відповідно до договору купівлі - продажу та земельну ділянку для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, що розташована за адресою: [ADDRESS] , поділити в рівних частинах. Відповідач не дозволяє їй користуватися будинком та змінив замки на вхідних дверях. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги визнав частково. Не заперечував проти розірвання шлюбу, однак не бажав щоб позивач залишила прізвище « [PERSON] ». З приводу будинку зазначав, що фактично був укладений договір дарування а не купівлі - продажу. Будинок був поміняний його сестрою на належну їй квартиру, а вони з позивачем сплатили незначну суму , яка була обумовлена між продавцем та покупцем. Представник третьої особа виконавчого комітету Миргородської міської ради в судове засідання не з`явився, подав заяву про розгляд справи у його відсутність , при вирішенні справи покладався на розсуд суду (а.с. 34). Заслухавши сторони, дослідивши та проаналізувавши письмові докази по справі суд вважає, що заявлений позов підлягає задоволенню виходячи з наступного. Судом встановлено, що 19 жовтня 1996 року позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] зареєстрували шлюб у відділі державної реєстрації актів цивільного стану по місту Миргороду Миргородського міськрайонного управління юстиції у Полтавській області, актовий запис № 254 (а.с. 8). Від шлюбу дітей не має. Подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам позивача. В період шлюбу, згідно Договору купівлі- продажу жилого будинку від 02 березня 2008 року за відповідачем [PERSON] в Реєстрі прав власності на нерухоме майно 24.03.2008 року зареєстровано право власності на жилий будинок з надвірними будівлями, що знаходиться в [ADDRESS] (а.с. 9-13). Відповідно до Державного акта на право власності на земельну ділянку серії [NUMBER] від 26.09.2011 року за відповідачем [PERSON] зареєстрована земельна ділянка площею 1000 кв.м. кадастровий номер 5310900000:50:064:0247 для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, що розташована за адресою: [ADDRESS] (а.с. 17,18). Відповідно до положень частини 1 статті 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Відповідно до положень статті 112 СК України суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Статтею 113 СК України передбачено, що особа, яка змінила прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Відповідно до ст. 60 СК України майно набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Відповідно до п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу можуть бути будь-які види майна незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані. Відповідно до ч. ч. 1,4 ст. 120 ЗК України у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об`єкти; до особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частині, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення; у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду кількома особами право власності на земельну ділянку визначається пропорційно до часток осіб у праві власності жилого будинку, будівлі або споруди. Ст. 69 СК України встановлює, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Згідно ч. 1 ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. За приписами ст. 71 СК України майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Згідно ч. 1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні Відповідно до ч.1 та ч.2 ст. 372 ЦК України майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними, крім випадків, установлених законом. Відповідно до ч. 3 ст. 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» відомості про речові права, обтяження речових прав, внесені до Державного реєстру прав, не підлягають скасуванню та/або вилученню. У разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення чи у випадку, передбаченому підпунктом "а" пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону, а також у разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, державний реєстратор чи посадова особа Міністерства юстиції України (у випадку, передбаченому підпунктом "а" пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону) проводить державну реєстрацію набуття, зміни чи припинення речових прав відповідно до цього Закону. Ухвалення судом рішення про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав, визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, а також скасування державної реєстрації прав допускається виключно з одночасним визнанням, зміною чи припиненням цим рішенням речових прав, обтяжень речових прав. зареєстрованих відповідно до законодавства (за наявності таких прав. Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею позовних вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. За таких обставин суд вважає за можливе шлюб, зареєстрований 19 жовтня 1996 року між [PERSON] та [PERSON] у відділі державної реєстрації актів цивільного стану по місту Миргороду Миргородського міськрайонного управління юстиції у Полтавській області, актовий запис № 254 - розірвати; та в межах заявлених позовних вимог визнати за [PERSON] право власності на Ѕ (одна друга ) частку житлового будинку з надвірними будівлями, що знаходиться в [ADDRESS] , залишивши у власності [PERSON] Ѕ (одну другу ) частку житлового будинку з надвірними будівлями, за адресою в [ADDRESS] ; визнати за [PERSON] право власності на Ѕ (одна друга ) частку земельної ділянки площею 1000 кв.м. кадастровий номер 5310900000:50:064:0247 для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) за адресою в [ADDRESS] . Оскільки позивач [PERSON] заявила, що вона бажає після розірвання шлюбу залишити прізвище « [PERSON] », тому суд вважає за необхідне залишити позивачу прізвище « [PERSON] ». Суд не може взяти до уваги заперечення відповідача [PERSON] , оскільки його твердження щодо набуття спірного житлового будинку на підставі Договору дарування спростовуються доказами наданими позивачем , насамперед Договором купівлі - продажу житлового будинку укладеного 02.03.2008 , який є чинним. Суд такою вважає безпідставним заперечення відповідача щодо залишення прізвища позивачем після розірвання шлюбу, оскільки відповідно до положень ст. 113 СК України, таке право надано особі, яка змінила прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу. За таких обставин позовні вимоги позивача ґрунтуються на законі, і тому підлягають до задоволення в повному обсязі. Відповідно до пункту 1 частини 2 та частини 6 статті 141 ЦПК України стягнути із [PERSON] на користь [PERSON] 1906 грн. 55 коп., судового збору сплаченого позивачем при зверненні до суду (а.с.1).

Outcome: approved