Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-08 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вищевказаним позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, в обґрунтування якої позивач зазначає, що є власником квартири [ADDRESS] , в якій зареєстрована відповідач та його онуки. 13 грудня 2012 року рішенням Інгулецького районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області шлюб між відповідачем та його сином [PERSON] розірвано та останній покинув спірну квартиру. На теперішній час в квартирі без згоди позивача мешкає відповідач, яка не є колишнім членом його сім`ї, та її співмешканець. Сплату за комунальні послуги та утримання квартири відповідач не здійснює, тому утворилась заборгованість, у зв`язку із чим, просить визнати її такою, що втратила право користування житловим приміщенням. Позивач у судове засідання не з`явився, про час та місце слухання справи повідомлений належним чином та своєчасно, надав заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримує, просить задовольнити, проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач в судове засідання не з`явилася, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином шляхом направлення судової повістки про виклик до суду за місцем проживання останньої, зареєстрованим у встановленому законом порядку, а також шляхом опублікування оголошення на офіційному веб-сайті Інгулецького районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області, при цьому, будь - яких заяв про розгляд справи в її відсутності, відзиву на позов не надала. На підставі наявних у справі доказів, зі згоди позивача, суд постановляє заочне рішення, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Ухвалою Інгулецького районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 30 жовтня 2019 року відкрито провадження у даній цивільній справі. Відповідно до ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідив письмові докази, суд вважає встановленими такі обставини. Як видно із договору купівлі-продажу квартири, витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно, технічного паспорту позивач є власником квартири [ADDRESS] (а.с.7-10). Відповідно до довідки КОМ ДІС «НОВА КОМ» від 17 вересня 2019 року за адресою: [ADDRESS] нараховуються комунальні платежі (а.с.11). Як видно із копії рішення Інгулецького районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 13 грудня 2012 року шлюб між відповідачем та [PERSON] розірвано (а.с.12). Відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно відповідачу [PERSON] на праві приватної власності належить квартира [ADDRESS] (а.с.13). Згідно з довідкою про реєстрацію місця проживання в квартирі [ADDRESS] зареєстрована відповідач (а.с.17). Відповідно до довідки виконкому Інгулецької районної у міста ради як Органу опіки та піклування з відповідачем проведена профілактична бесіда з приводу належного виконання батьківських обов`язків по вихованню та утриманню дітей (а.с.22). Відповідно до копії Акту ТОВ "УЮТ-2011" від 08 січня 2020 року, [PERSON] та [PERSON] мешкають без реєстрації за адресою: [ADDRESS] (а.с.31). Викладеним обставинам відповідають правовідносини, які регулюються ЦК та ЖК України. На підставі ст. ст. 12, 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, кожна сторона також несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Статтями 15, 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ст. 20 ЦК України право на захист особа здійснює на свій розсуд. Відповідно до статті 47 Конституції України кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Відповідно до ст.391 Цивільного кодексу України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядженням своїм майном. Відповідно до ч.1 ст. 317 Цивільного кодексу України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місце знаходження майна. Статтею 319 ЦК України передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджується своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його прав, хоча б ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені нормами статей 16, 386, 391 ЦК України. Статтею 156 ЖК УРСР передбачено, що члени сім`ї власника жилого будинку, які проживають разом із ним у будинку, що йому належить користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Відповідно до ст. 405 ЦК України члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Обґрунтовуючи позов, [PERSON] посилається на норми ст.ст. 386, 405 Цивільного кодексу України, ст.ст. 64, 150, 156 Житлового кодексу України щодо непорушності прав власника на розпорядження своїм майном і усунення перешкод у здійсненні такого права шляхом визнання відповідача такою, що втратила право користування житловим приміщенням. Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійснені права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, в тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема із позовом про усунення перешкод в користуванні власністю. Однак, в своєму позові [PERSON] не наводить обставин та не надав суду відповідних доказів щодо факту не проживання відповідача в належній позивачу квартирі більше одного року, що є предметом доказування у розумінні положень ч. 2 ст. 405 Цивільного кодексу України. Окрім того, відповідач не є членом сім`ї власника квартири, тому положення статті 405 Цивільного кодексу України не можуть застосовуватись до даних правовідносин. Зважаючи на викладене, суд вважає, що заявлені вимоги є безпідставними та необґрунтованими, а тому не можуть бути задоволені. Відповідно до ст.141 ЦПК України судовий збір у разі відмови в позові покладається на позивача. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed