Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-03 00:00:00

2-ий державний пожежно-рятувальний загін Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Хмельницькій області звернувся до суду з позовом до [PERSON] про усунення перешкод в користуванні приміщеннями №№ 3,4,5,6,7,18 в адміністративно-господарській будівлі, що знаходиться за адресою: 32300 Хмельницька область, м. Камянець- Подільський, площа Вірменський ринок, 10 шляхом звільнення їх [PERSON] без надання іншого приміщення та заборонити йому чинити перешкоди в користуванні майном. Третя особа з самостійними позовними вимогами - Державна служба України з надзвичайних ситуацій звернулась до суду з позовом до [PERSON] про усунення перешкод у володінні та розпорядженні приміщеннями №№ 3,4,5,6,7,18 в адміністративно - господарській будівлі, що знаходиться за адресою: 32300 Хмельницька область, м. Камянець-Подільський, площа Вірменський ринок, 10 шляхом звільнення їх [PERSON] без надання йому іншого приміщення. В суді, представник позивача, уточнивши позовні вимоги, просить усунути перешкоди в користуванні приміщеннями №№ 3,4,5,6,7,18 в адміністративно-господарській будівлі, що знаходиться за адресою: 32300 Хмельницька область, м. Камянець- Подільський, площа Вірменський ринок, 10 шляхом зобов»язання [PERSON] звільнити їх та заборони йому ними користуватись. Обгрунтовуючи позовні вимоги, 2-ий державний пожежно-рятувальний загін Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Хмельницькій області та третя особа з самостійними позовними вимогами - Державна служба України з надзвичайних ситуацій вказують, що за адресою : площа Вірменський ринок, 10 міста Кам'янця - Подільського знаходиться адміністративно господарська будівля , власником якої є держава в особі 2-го державного пожежно-рятувального загону Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Хмельницькій області, яка статусу «житлового приміщення» не набула, ордери на займання житлової площі не видавались, а тому [PERSON], без належних законних підстав, проживає в приміщеннях №№ 3,4,5,6,7,18 даної будівлі , технічний стан яких незадовільний. Відповідач створює перешкоди 2-му державному пожежно-рятувальному загону Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Хмельницькій області в користуванні майном за цільовим використанням. [PERSON] звернувся до суду із позовом до Державної служби України з надзвичайних ситуацій, 2-го державного пожежно-рятувального загону Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Хмельницькій області про визнання за ним права власності на квартиру №2 (18) на площі Вірменський ринок, 10 в м.Камянці-Подільському з приміщеннями №№ 3,4,5,6,7,18 за набувальною давністю. Обґрунтовуючи позовні вимоги, вказує, що в даній кватирі квартирі проживає від народження (06 червня 1970). Спірна квартира була надана його батькові, [PERSON], який перебував у трудових відносинах з відповідачем. Згідно матеріалів технічної інвентиризації приміщень ПДПЧ-5, проведеною в 2001 році, за адресою Вірменський ринок,10 у м.Кам»янець-Подільський, рахується дві квартири №1 та №2, як житлові, оскільки в подальшому, на підставі довідки МБТІ та домової книги, він був належним чином зареєстрований в квартирі. На протязі багатьох років він добросовісно, відкрито користується спірними приміщеннями, переобладнав їх під житлові, за згодою позивача, і це є його єдиним житлом, тому вважає, що за ним слід визнати право власності на дані приміщення за набувальною давністю. В судовому засіданні представник 2-го державного пожежно-рятувального загону Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Хмельницькій області (далі - 2 ДПРЗ ГУ ДСНС України у Хмельницькій області) уточнені позовні вимоги підтримав і пояснив, що [PERSON], батько позивача, перебував з ними у трудових відносинах та поселився з сімєю, в той час, в адміністративно - господарську будівлю,але ордер на проживання в спірному приміщенні йому ніхто не надавав. Під час проведення внутрішнього аудиту відділом внутрішнього аудиту ДСНС України була дана рекомендація по зверненню до суду з позовом про виселення відповідача з займаного приміщення, тому, позов [PERSON] не визнає, а позов третьої особи з самостійними вимогами підтримав. Представник третьої особи з самостійними позовними вимогами - Державної служби України з надзвичайних ситуацій в судовому засіданні дала аналогічні пояснення і просила позов 2 ДПРЗ ГУ ДСНС України у Хмельницькій області та їх позов задовільнити в повному об»ємі, у позові [PERSON] відмовити. В судовому засіданні [PERSON] та його представник первісний позов та позов третьої особи з самостійними вимогами не визнали, позов [PERSON] підтримали та пояснили, що [PERSON] з часу народження проживає у спірній квартирі № 2 (раніше №18), в якій пізніше зареєструвався, як в житловій, зі згоди позивача за первісним позовом. Під час проживання останні уклали зі [PERSON] договори на користування електричною енергією з постачальною організацією , на опалення квартири, на надання послуг водопостачання та водовідведення, сплачує 2 му пожежно рятувальному загону кошти за користування спірним приміщенням в якості квартплати. В звязку з тим, що він більше 10 років вільно та відрито користується спірними приміщеннями, тому він має право на визнання за ним права власності на спірну квартиру (житлові приміщення) за набувальною давністю. Представник третьої особи в суді при вирішенні справи покладається на думку суду та вказує, що відповідно до матеріалів Кам»янець-Подільського МБТІ власником адміністративно господарської будівлі є держава в особі 2-го державного пожежно-рятувального загону Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Хмельницькій області, що підтверджується копією свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 14 листопада 2012 року. Технічна документація на житлові приміщення в адміністративно-господарській будівлі не виготовлялась. Заслухавши представників позивача та третіх осіб, представника відповідача, відповідача, вивчивши матеріали справи в повному обємі, суд встановив наступне. За адресою : площа Вірменський ринок, 10 міста Кам'янця - Подільського знаходиться адміністративно господарська будівля , власником якої є держава в особі 2-го державного пожежно-рятувального загону Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Хмельницькій області, що підтверджується копією свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 14 листопада 2012 року , витягом з реєстру прав власності на нерухоме майно від 14.11.2012 року за № 36239233. [PERSON] у квартирі №2 (раніше квартира №18) проживає з народження, тобто з 06 червня 1970 року. Спірна квартира була надана його батькові, [PERSON], який перебував у трудових відносинах з позивачем по первісному позову, але ордер на вселення в житлове примішення не видавався. Вказані факти визнаються сторонами. Крім того, [PERSON] з 2004 року зареєстрований в даній будівлі і проживає в приміщеннях, які в технічному паспорті на дану будівлю вказані за №№ 3,4,5,6,7,18 і які він переобладнав під житлову квартиру. Під час проживання позивач по первісному позову уклав зі [PERSON] договори на користування електричною енергією з постачальною організацією , на опалення квартири, на надання послуг водопостачання та водовідведення, дав згоду в 2004 році на прописку, крім того, [PERSON] сплачує 2 му пожежно рятувальному загону кошти за користування спірним приміщенням в якості квартплати. Дані обставини підтверджуються копією паспорту [PERSON] І,М. з відмітками про постійне місце проживання, копією матеріалів технічної інвентиризації Кам»янець-Подільського МБТІ, визнанням представника 2 ПРЗ ГУДСНС України у Хмельницькій області про проживання його в адміністративно господарській будівлі, копією домової книги про реєстрацію осіб в квартирі №2 (раніше №18), оригіналами розрахункових книжок по розрахунках за квартиру та комунальні послуги за 1983-1987 роки, за 1991-1995 роки. Судом встановлено, що [PERSON], використовуючи дані приміщення для проживання, створює перешкоди 2-му державному пожежно-рятувальному загону Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Хмельницькій області в користуванні цим майном за цільовим призначенням. Відповідно до частини першої статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. На підставі статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Предметом первісного позову є правовідносини, повязані із звільненням відповідачем приміщень, тобто його виселенням із приміщень, що знаходяться в адміністративно господарській будівлі, власником яких є держава в особі 2-го державного пожежно-рятувального загону Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Хмельницькій області. Судом встановлено, що спірні приміщення до складу житлового фонду не входять, але були передані власником майна [PERSON], а потім [PERSON], для проживання, які переобладнали ці приміщення під житло і тому, вирішуючи спір по суті, суд виходить з положень, визначених частиною четвертої статті 10 ЦПК України суд та застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов'язковість яких надано Верховною Радою України та практику Європейського суду з прав людини. Відповідно до пункту 1 статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду, як джерело права. Відповідно до статті 310 ЦК України фізична особа має право на місце проживання. Фізична особа має право на вільний вибір місця проживання та його зміну, крім випадків, встановлених законом. Відповідно до пункту 4 статті 31 ЦК України фізична особа не може бути виселена або іншим чином примусово позбавлена житла, крім випадків, встановлених законом. У свою чергу відповідно до статті 1 першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенції) кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Відповідно до практики Європейського суду з прав людини під майном також розуміються майнові права. Згідно статті 8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, кожен має право на повагу до свого приватного та сімейного життя, до свого житла та кореспонденції. Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі «Кривіцька і Кривіцький проти України», в контексті вказаної Конвенції поняття «житло» не обмежується приміщенням, в якому проживає на законних підставах, або яке було у законному порядку встановлено, а залежить від фактичних обставин, а саме існування достатніх і тривалих зв'язків з конкретним місцем. Втрата житла будь-якою особою є крайньою формою втручання у права на житло. Згідно з Конвенцією поняття «житло» не обмежується приміщеннями, в яких законно мешкають або законно створені. Чи є конкретне місце проживання «житлом», яке підлягає захисту на підставі пункту 1 статті 8 Конвенції, залежить від фактичних обставин, а саме - від наявності достатніх та триваючих зв'язків із конкретним місцем (див., серед багатьох інших джерел, рішення у справі «Прокопович проти Росії» (Prokopovich v. Russia), заява № 58255/00, п. 36, ECHR 2004-XI. Втрата житла є найбільш крайньою формою втручання у право на повагу до житла (див., серед багатьох інших джерел, рішення від 13 травня 2008 р. у справі «МакКенн проти Сполученого Королівства» (McCann v. the United Kingdom), заява № 19009/04, п. 50), п.п. 40, 41 вказаного рішення Європейського суду від 02.12.2010р. У п. 36 рішення від 18 листопада 2004 року у справі «Прокопович проти Росії» (Prokopovich v. Russia) Європейський суд з прав людини визначив, що концепція «житла» за змістом статті 8 Конвенції не обмежена житлом, яке зайняте на законних підставах або встановленим у законному порядку. «Житло» - це автономна концепція, що не залежить від класифікації у національному праві. То чи є місце конкретного проживання «житлом», що б спричинило захист на підставі пункту 1 статті 8 Конвенції, залежить від фактичних обставин справи, а саме - від наявності достатніх триваючих зв'язків з конкретним місцем проживання (див. також рішення Європейського суду з прав людини по справі «Баклі проти Сполученого Королівства» від 11 січня 1995 року, п. 63). Таким чином, у справі «Прокопович проти Росії» № 58255/00 встановлено, що тривалий час проживання особи в житлі, незалежно від його правового режиму, є достатньою підставою для того, щоб вважати відповідне житло належним такій особі в розумінні статті 8 Конвенції, а тому наступне виселення її з відповідного житла є невиправданим втручанням в приватну сферу особи, порушенням прав на повагу до житла. Разом із тим, у пункті 71 рішення в справі «Рисовський проти України» ЄСПЛ зазначив, що принцип «належного урядування», як правило, не повинен перешкоджати державним органам виправляти випадкові помилки, навіть ті, причиною яких є їхня власна недбалість. Будь-яка інша позиція була б рівнозначною, inter alia, санкціонуванню неналежного розподілу обмежених державних ресурсів, що саме по собі суперечило б загальним інтересам. З іншого боку, потреба виправити минулу «помилку» не повинна непропорційним чином втручатися в нове право, набуте особою, яка покладалася на легітимність добросовісних дій державного органу. Ризик будь-якої помилки державного органу повинен покладатися на саму державу, а помилки не можуть виправлятися за рахунок осіб, яких вони стосуються. У контексті скасування помилково наданого права на майно принцип «належного урядування» може не лише покладати на державні органи обов'язок діяти невідкладно, виправляючи свою помилку, а й потребувати виплати відповідної компенсації чи іншого виду належного відшкодування колишньому добросовісному власникові. З огляду на викладене, принцип «належного урядування» не встановлює абсолютної заборони на витребування майна, на користь держави, якщо майно вибуло з власності держави в незаконний спосіб, а передбачає критерії, які слід з'ясовувати та враховувати при вирішенні цього питання для того, щоб оцінити правомірність і допустимість втручання держави в право на мирне володіння майном. Додержання принципу «належного урядування» оцінюється одночасно з додержанням принципу «пропорційності», при тому, що не має чіткого, вичерпного переліку обставин і фактів, установлення яких беззаперечно свідчитиме про додержання чи порушення «справедливої рівноваги між інтересами суспільства та необхідністю додержання фундаментальних прав окремої людини». Цей критерій більшою мірою оціночний і стосується суб'єктивної складової кожної конкретної справи, а тому має бути з'ясований у кожній конкретній справі на підставі обставин і фактів, безпосередньо встановлених. Тому суд, аналізуючи наведені докази та застосовуючи, при розгляді справи, Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, приходить до висновку, що позови 2 ПРЗ ГУДСНС України у Хмельницькій області та третьої особи з самостійними вимогами - Державної служби України з надзвичайних ситуацій задоволенню не підлягають, оскільки порушують право відповідача на житло. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до частини першої статті 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено ЦК. Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєсстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації, тобто, особа набуває права власності за набувальною давністю, якщо вона добросовісно заволоділа чужим майном і відкрито та безперервно володіла цим майном на протязі встановленого строку. [PERSON] не надав суду доказів того, що він, чи його батько, добросовісно заволоділи приміщеннями відповідача, як житловими, а саме, придбали їх у власність. Проте навпаки, аналіз наведених доказів вказує на те, що укладаючи договір на користування спірними приміщеннями позивач знав, що у нього відсутні підстави для набуття права власності на спірне майно, крім того, вказані приміщення не були зареєстровані, як житлові квартири. Тому суд, враховуючи, що необхідною умовою для визнання права власності за набувальною давністю, відповідно до ст. 344 ЦК України, є те, що особа не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності, відмовляє в задоволенні позову [PERSON] про визнання за ним права власності на квартиру № 2 (раніше №18), площа Вірменський ринок, 10 в м.Камянці-Подільському за набувальною давністю, оскільки відсутні підстави для набуття права власності на спірні приміщення за набувальною власністю і відповідно відсутні підстави для задоволення позову. Враховуючи, що в задоволенні позову 2-го державного пожежно-рятувального загону Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Хмельницькій області , позову третьої особи з самостійними вимогами та позову [PERSON] відмовлено, тому з відповідачів не підлягає стягненню, сплачений за розгляд справи, судовий збір. На підставі викладеного ,

Outcome: dismissed