Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-08 00:00:00

У грудні 2017 року [PERSON] звернувся до Приморського районного суду м. Одеси з позовною заявою до Одеської міської ради, згідно якої просив: -визнати за [PERSON], [INFO], номер облікової картки платника податків [NUMBER], який проживає за адресою: [ADDRESS], право власності на нежитлові приміщення, розташовані за адресою: [ADDRESS], зазначене в технічному паспорті від 10.12.2013, яке складається з приміщень: №1 підсобне площею 58.9 кв. м, №2 коридор площею 61.8 квадратних метри, №3 підсобне площею 12.5 квадратних метри, №4 коридор площею 98.5 квадратних метри, №5 підсобне площею 4.2 квадратних метри, №6 коридор 15.2 квадратних метри, № 7 коридор площею 14.9 квадратних метри, №8 коридор площею 104,7 квадратних метри, № 9 підсобне площею 19.4 квадратних метри, №10 коридор площею 46.4 квадратних метри, № 11 підсобне площею 33 квадратних метри, №12 коридор площею 4.3 квадратних метри, №13 підсобне 5.3 квадратних метри, № 14 підсобне 22.8 квадратних метри, №15 підсобне 32.7 квадратних метри, № 16 коридор 62.4 квадратних метри, №17 підсобне 26.9 квадратних метри, №18 коридор 14.4 квадратних метри, № 19 коридор 2.9 квадратних метри, №20 підсобне 9 квадратних метрів, №21 підсобне 4,6 квадратних метрів, №22 підсобне 15.5 квадратних метрів, №23 підсобне 4.8 квадратних метрів, № 24 коридор 66.5 квадратних метрів, №25 підсобне 14.7 квадратних метри, № 26 коридор 8.8 квадратних метри, № 27 підсобне 10.4 квадратних метри, №28 підсобне 24.6 квадратних метри, № 29 підсобне 6.7 квадратних метри, №30 коридор 38.1 квадратних метри, №31 підсобне 6.3 квадратних метри, №32 підсобне 8.6 квадратних метри, №33 підсобне 22.6 квадратних метри, № 34 підсобне 13.4 квадратних метри, № 35 коридор 74 квадратних метри, загальною площею 969.8 квадратних метрів. Обґрунтовуючи свої вимоги тим, що 29 травня 1991 року йому рішенням міжвідомчої комісії Приморської районної ради народних депутатів №83/1 з метою здійснення індивідуальної трудової діяльності було передано в користування приміщення площею 48.65 квадратних метри, а також передано у власність прилеглу земельну ділянку площею 0.6 га. Після набуття прав на земельну ділянку в межах її території ним було побудовано нежитлове приміщення загальною площею 969.8 квадратних метри та яке складається з вищевказаних приміщень. 31 березня 2011 року Комунальним підприємством «Право» було присвоєно адресу об'єкта нерухомого майна - [ADDRESS] (нежитлового підсобного приміщення 48.65 квадратних метри). Позивач зазначив, що побудовані ним нежитлові приміщення не є самочинними будівлями в розумінні норм діючого законодавства, отже, згідно закону він має право на оформлення документів на право власності. Проте дане право на вказані споруди не визнається Одеською міською радою, унаслідок чого законним шляхом отримати правовстановлюючі документи не вбачається за можливе, у зв'язку із чим був змушений звернутися до суду за захистом своїх прав. Позивач у судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив суд їх задовольнити. Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги не визнав та просив суд у їх задоволенні відмовити в повному обсязі. Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є такими, що не підлягають задоволенню з огляду на наступне. Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів (ч. 1 ст. 3 ЦПК України). Судом встановлено, що відповідно до рішення № 83/І міжвідомчої комісії Приморської райради народних депутатів від 29.05.1991 року, громадянину [PERSON] було надано для користування під підсобне приміщення, приміщення пл. 48,65 м. кв. за № 8765432І/ІІ ОДН (підвального типу), яке знаходиться біля прилягаючого [ADDRESS]. Також, передано у власність земельну ділянку для ведення особистого підсобного господарства, ділянка розміром 0,6 гектара, прилягаючого до приміщення. Згідно копії технічного паспорту нежитлове приміщення підсобне підвального типу пл. 48,7 м. кв. в будинку [ADDRESS] знаходиться в користуванні [PERSON], матеріал зовнішніх стін черепашник, матеріал перекриття черепашник складається з 1-го приміщення, висота приміщень 2.00; 2.30 м. Відповідно до довідки про резервування адреси об'єкта нерухомого майна від 31 березня 2011 року № 333563/1 на підставі Положення про Адресний реєстр міста Одеси; рішення міжвідомчої комісії Приморської районної ради народних депутатів від 29.05.1991 року за № 83/1., зарезервовано адресу об'єкта нерухомого майна нежитлове підсобне приміщення підвального типу (загальна площа 48,65 кв. м.) [ADDRESS]. Позивач звернувся до Комунального підприємства «Одеське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації об'єктів нерухомості» щодо надання інформації стосовно технічних характеристик об'єкту площею 48,7 кв. м., розташованого за адресою: [ADDRESS] та чи є це нежитлове підсобне приміщення підвального типу, об'єктом нерухомого майна з його подальшою можливістю реєстрації в Реєстрі прав власності на нерухоме майно. Листом Комунального підприємства «Одеське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації об'єктів нерухомості» було повідомлено, що Державним класифікатором будівель та споруд ДК 018-2000, затвердженим Наказом Держстандарту України від 17.08.2000 N 507 встановлено: Споруди - це будівельні системи, пов'язані з землею, які створені з будівельних матеріалів, напівфабрикатів, устаткування та обладнання в результаті виконання різних будівельно-монтажних робіт. Будівлі - це споруди, що складаються з несучих та огороджувальних або сполучених (несуче-огороджувальних) конструкцій, які утворюють наземні або підземні приміщення, призначені для проживання або перебування людей, розміщення усталювання, тварин, рослин, а також предметів. З огляду вищезазначеного об'єкту вбачається, що його не створено з будівельних матеріалів, напівфабрикатів, устаткування та обладнання, несучих та огороджувальних або сполучених (несуче-огороджувальних) конструкцій. Об'єкт представляє собою штольню. Штольня - горизонтальна гірнича виробка, яка має безпосередній вихід на земну поверхню і служить для тих же цілей, що і стволи шахти. Штольні використовуються як головні розкривні виробки при розробці родовищ районах з гористим рельєфом. Згідно ст. 5 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" та п. 1.5. Тимчасового положення про порядок державної реєстрації права власності та інших речових прав на нерухоме майно, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 07.02.2002 р. № 7/5, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 18.02.2002 р. за № 157/6445 ( із змінами), державній реєстрації не підлягає право власності на штольні. Як встановлено судом, Комунальне підприємство «Одеське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації об'єктів нерухомості» повідомило позивача, що нежитлове підсобне приміщення підвального типу площею 48,7 кв. м., розташоване за адресою: [ADDRESS]. не може бути зареєстровано в Реєстрі прав власності на нерухоме майно. 04.02.2013 року позивач звернувся із заявою до КП «ОМБТІ» та РОН», з проханням надати роз'яснення щодо рішення про відмову в державній реєстрації прав № 165650 від 29 січня 2013 року, прийнятого державним реєстратором Реєстраційної служби Одеського міського управліняння юстиції Шинкаренком Ю.В. З Листа Комунального підприємства «Одеське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації об'єктів нерухомості» № 835 10/52-Б від 04.02.2013 року вбачається, що рішенням державного реєстратора зазначено, що подані документи позивача не відповідають вимогам Закону та не дають змоги встановити відповідність заявлених прав документам, що їх посвідчують: на підставі рішення Приморського районного суду м. Одеси від 25.05.2012 р. у справі №1522/11323/12 за [PERSON] визнано право власності на підсобне приміщення загальною площею 48,65 кв. м., у той час як відповідно до технічного паспорту КП «ОМБТІ та РОН» від 15.09.2011 р. об'єктом нерухомого майна є нежитлове приміщення підсобне підвального типу, при цьому приміщення є основним, а не підсобним. Крім цього, у рішенні державного реєстратора зазначено, що технічний паспорт підписано з порушенням вимог, встановлених п. 5.23. ДСТУ 4163-2003, п. 57 Типової інструкції з діловодства у центральних органах виконавчої влади, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, місцевих органах виконавчої влади. Згідно з ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути зокрема визнання права. За статтею 41 Конституції України, право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Відповідно до ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до абз. 3 ч. 2 ст. 331 ЦК України якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. У відповідності до ст. 35 Постанови Кабінету Міністрів України «Про державну реєстрацію речових прав на майно та їх обтяжень» реєстрація здійснюється в тому числі на підставі рішення суду. У судовому засіданні відповідач стверджував, що спірні об'єкти не є об'єктами нерухомого майна у розумінні чинного законодавства України. У матеріалах справи наявні фотокартки спірних об'єктів, з яких вбачається, що дані об'єкти являють собою катакомби або штольні, чисельні входи до яких розташовані на схилах в [ADDRESS]. Згідно з ч. 1 ст. 181 ЦК України до нерухомих речей (нерухоме майно, нерухомість) належать земельні ділянки, а також об'єкти, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких є неможливим без їх знецінення та зміни їх призначення. Відповідно до ч. 1 ст. 5 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» у Державному реєстрі прав реєструються речові права та їх обтяження на земельні ділянки, а також на об'єкти нерухомого майна, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких неможливе без їх знецінення та зміни призначення, а саме: підприємства як єдині майнові комплекси, житлові будинки, будівлі, споруди, а також їх окремі частини, квартири, житлові та нежитлові приміщення. Законом чітко визначено, що об'єкти нерухомого майна розташовані на земельній ділянці. Тобто, розташування об'єкта нерухомого майна на земельній ділянці (над поверхнею землі) є невід'ємною та обов'язковою ознакою об'єктів нерухомості. Таким чином, суд дослідивши матеріали справи, надавши оцінку вищенаведеним доводам відповідача, заслухавши пояснення позивача визнає ту обставину, що спірний об'єкт не є об'єктом нерухомого майна у розумінні чинного законодавства України, а отже, посилання позивача на ст. 331 ЦК України є необґрунтованими, оскільки нерозташований на земельній ділянці спірний об'єкт не може бути об'єктом права власності або інших речових прав та права на нього не підлягають державній реєстрації. [PERSON] у позові зазначив, що побудовані ним нежитлові приміщення не є самочинними будівлями в розумінні норм діючого законодавства, а тому він має право на оформлення документів на право власності. Проте, побудова позивачем нежитлових приміщень загальною площею 969,8 кв. м. не підтверджена жодним належним та допустимим доказом. Зокрема, позивачем не надано дозвільну документацію на виконання будівельних робіт, проектну документацію, договір підряду, акти виконаних будівельних робіт тощо. З огляду на вищевикладене суд зазначає, що спірне приміщення є штольнею, на яке не може бути визнане та зареєстроване право власності, не є капітальним будівництвом, що також виключає можливість визнання за ним права власності як на об'єкт нерухомого майна. Крім того, в обґрунтування позовних вимог у позові міститься посилання на ст. 392 ЦК України, згідно з якою власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Тобто, для того, щоб звернутись до суду з метою захисту відповідного права, позивач має бути носієм цього права, оскільки в іншому випадку таке право неможливо порушити і підстав для звернення до суду не буде. Позивач звернувся до суду з вимогою про захист його права власності. У наведеній ст. 392 ЦК України прямо зазначено, що пред'явити позов про визнання права власності може виключно власник. Тобто, на момент звернення до суду особа вже повинна мати юридичний статус власника певного майна, але оскільки її право власності на таке майно оспорюється або не визнається іншою особою (відповідачем), або втрачені правовстановлюючі документи, власник звертається до суду на підставі ст. 392 ЦК України. Визнання права власності за ст. 392 ЦК України є способом цивільно-правового захисту вже існуючого права, а не можливістю набуття права власності на майно за рішенням суду. Таким чином, норми матеріального права, на які посилається позивач, а саме ст. ст. 331, 392 ЦК України - не обґрунтовують заявлені позовні вимоги та не можуть бути застосовані в даному випадку, оскільки позивачем не доведено факт створення (будівництва) нерухомого майна та набуття права власності на нього. З огляду на вищевикладене суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню. Згідно з ч. 1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч.ч.1,5,6 ст.81 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ч.1 ст.89 Цивільного процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Відповідно до ст. 263 ЦПК України, законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. На основі повно та всебічно з'ясованих обставин, на які посилаються сторони, як на підставу своїх вимог та заперечень підтверджених доказами, перевірених в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, а також достатність, взаємозв'язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, з огляду на те, що цивільне судочинство не може ґрунтуватись на припущеннях, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позову. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed