Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-19 00:00:00

У серпні 2016 року до суду надійшла позовна заява ПАТ «Укрсоцбанк» до [PERSON], [PERSON], [PERSON], третя особа - [PERSON], про звернення стягнення на предмет іпотеки. В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на те, що 05 травня 2008 року між ПАТ «Укрсоцбанк» та [PERSON] укладено Договір кредиту № 410/86/08-Пі, відповідно до якого Банк надав Позичальнику у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання грошові кошти в сумі 60 000 (шістдесят тисяч) доларів США 00 центів, зі сплатою 14,00% річних та кінцевим терміном погашення заборгованості не пізніше 04 травня 2018 року на умовах, визначених Договором кредиту, а Позичальник зобов'язався повернути Кредит та сплатити проценти на умовах та у строки, визначених цим Договором та додатковими угодами до цього Договору, а також сплачувати комісії встановленому Договором порядку. 05 травня 2008 року між позивачем та відповідачами і Позичальником в якості забезпечення виконання зобов'язань за Кредитним договором № 410/86/08-Пі, укладено Іпотечний договір, посвідчений приватним нотаріусом Броварського міського нотаріального округу Київської області Авраменко Н.А., зареєстрований в реєстрі за номером № 5141. Відповідно до умов Іпотечного договору відповідачі передали в іпотеку наступне нерухоме майно: двокімнатну квартиру [ADDRESS], та однокімнатну квартиру [ADDRESS]. Позичальник до виконання умов Кредитного договору поставилися недобросовісно, повернення Кредиту та сплату відсотків за користування кредитними коштами вчасно не здійснював, у зв'язку із чим має перед Банком заборгованість, яка з урахуванням суми заборгованості за кредитом, суми заборгованості за відсотками, розміру пені за несвоєчасне повернення кредиту, розміру пені за несвоєчасне повернення відсотків становить 140 092 (сто сорок тисяч дев'яносто два) дол. США 65 центів, що еквівалентно за курсом НБУ 3 537 112 (три мільйони п'ятсот тридцять сім тисяч сто дванадцять) грн. 06 коп. З огляду на викладені обставини, та враховуючи те, що зобов'язання [PERSON] за Кредитним договором № 410/86/08-Пі від 05.05.2008 р. належним чином не виконуються, позивач просить у рахунок погашення заборгованості у розмірі 140 092 (сто сорок тисяч дев'яносто два ) дол. США 65 центів, що еквівалентно за курсом НБУ 3 537 112 (три мільйони п'ятсот тридцять сім тисяч сто дванадцять ) грн. 06 коп., звернути стягнення на предмет іпотеки, а саме: на квартиру [ADDRESS], та квартиру [ADDRESS], які належать на праві власності [PERSON], [PERSON], [PERSON]. Встановити спосіб реалізації предмету іпотеки шляхом продажу з прилюдних торгів в межах процедури виконавчого провадження на підставі оцінки майна суб'єктом оціночної діяльності, на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна. У судовому засіданні представник позивача Семенов О.А. вимоги з підстав, викладених у позовній заяві, підтримав у повному обсязі та просив їх задовольнити. У судове засідання відповідач [PERSON] не з'явилася, про місце, час та дату розгляду справи повідомлялася належним чином. До початку судового засідання її представник [PERSON] подала заяву, в якій зазначила, що позовні вимоги не визнає, просила у їх задоволенні відмовити з підстав, викладених у письмових запереченнях. Також, просила здійснювати розгляд справи без її участі та без участі відповідача [PERSON] У письмових запереченнях, які містяться у матеріалах справи, сторона відповідача посилається на ЗУ «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», відповідно до якого не може бути примусово стягнуте (відчужено без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно із ст. 4 ЗУ «Про заставу» та/або предметом іпотеки згідно із ст. 5 ЗУ «Про іпотеку», якщо таке майно виступає як забезпечення зобов'язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті. Дане заставне майно, на яке позивач просить звернути стягнення, є єдиним місцем проживання [PERSON] та членів її родини. Іншого майна у відповідача-1 не має, також дане майно не перевищує 140 кв.м., що зазначену у Договорі іпотеки і є заставою по валютному кредиту, що також підтверджується Договором Іпотеки, отже повністю підлягає під вимоги мораторію. Крім того, подала заяву про застосування строків позовної давності (а.с. 186). Відповідач [PERSON] та [PERSON] у судове засідання не з'явилися, про місце, час та дату розгляду справи повідомлялися належним чином. Причини неявки суду не відомі. Третя особа [PERSON] у судове засідання також не з'явився, про місце, час та дату розгляду справи повідомлявся належним чином. Причини неявки суду не відомі. Заслухавши пояснення сторони позивача, дослідивши письмові заперечення відповідача [PERSON], дослідивши матеріали справи судом встановлено такі факти та відповідні їм правовідносини. Із матеріалів справи вбачається, що 05 травня 2008 року між Публічним акціонерним товариством «Укрсоцбанк» (далі - Банк) та [PERSON] (далі - Позичальник) укладено Кредитний договір № 410/86/08-Пі, відповідно до умов якого Банк надав Позичальнику у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання грошові кошти в сумі 60 000 (шістдесят тисяч) доларів США 00 центів, зі сплатою 14,00% річних та кінцевим терміном погашення заборгованості не пізніше 04 травня 2018 року на умовах, визначених Договором кредиту, а Позичальник зобов'язався повернути Кредит та сплатити проценти на умовах та у строки, визначених цим Договором та додатковими угодами до цього Договору, а також сплачувати комісії у розмірі та у встановленому порядку. Позичальник зобов'язався погашати Кредит щомісячно відповідно до графіка визначеного в п. 1.1.1 Кредитного договору з урахуванням всіх змін та доповнень до нього. Нарахування та сплата процентів за Кредитним договором здійснюється відповідно до п. 2.4 та п.п. 2.4.1. Кредитного договору з урахуванням всіх змін та доповнень до нього. Із матеріалів справи вбачається, що в якості забезпечення виконання [PERSON] зобов'язань за вищевказаним кредитним договором, 05 травня 2008 року між Публічним акціонерним товариством «Укрсоцбанк» (далі - Іпотекодержатель) та з іншої сторони [PERSON], [PERSON], [PERSON] (далі - Іпотекодавці), що є майновими поручителями [PERSON] за Договором кредиту № 410/86/08-Пі, укладено Іпотечний договір, який посвідчений приватним нотаріусом Броварського міського нотаріального округу Авраменко Н.А. відповідно до п. 1.1. якого Іпотекодавці передають в іпотеку Іпотекодержателю у якості забезпечення виконання Позичальником зобов'язань перед Іпотекодержателем за Договором кредиту, а також зобов'язань за цим Договором нерухоме майно, яким є: -двохкімнатна квартира загальною площею 52,4 кв.м., житловою площею 30,4 кв.м., яка знаходиться за адресою: [ADDRESS]; -однокімнатна квартира загальною площею 15,5 кв.м., житловою площею 9,4 кв.м., яка знаходиться за адресою: [ADDRESS]. Матеріалами справи встановлено, що вищевказані квартири належать [PERSON], [PERSON] та [PERSON] на підставі договорів купівлі-продажу квартири від 27 квітня 2000 року, які посвідчені приватним нотаріусом Броварського міського нотаріального округу Авраменко Н.А., та зареєстровані в реєстрі за № 2766 та № 2770 (а.с. а.с. 28-29). Згідно із п. 1.2. Іпотечного договору вартість предмета іпотеки за згодою сторін становить 505 000 (п'ятсот п'ять тисяч) грн., що за визначеним на день укладення цього Договору НБУ курсом складає еквівалент 100 000 (сто тисяч) доларів США. У відповідність до п. 4.1. Іпотечного договору у разі невиконання або неналежного виконання Позичальником основного зобов'язання, Іпотекодержатель має право задовольнити свої вимоги за договорами, якими обумовлене Основне зобов'язання шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Із наданого позивачем розрахунку заборгованості вбачається, що станом на 28.04.2016 р. загальна заборгованість [PERSON] за Кредитним договором № 410/86/08-Пі від 05.05.2008 року становить 140 092 (сто сорок тисяч дев'яносто два ) дол. США 65 центів, що еквівалентно за курсом НБУ 3 537 112 (три мільйони п'ятсот тридцять сім тисяч сто дванадцять ) грн. 06 коп., з яких: -сума заборгованості за кредитом - 55 190, 13 дол. США., що еквівалентно 1 391 624,32 грн.; - сума заборгованості за відсотками - 50 189, 37 дол. США., що еквівалентно 1 265 529,68 грн.; -пеня за несвоєчасне повернення кредиту 19 162, 99 дол. США, що еквівалентно 485 755,08 грн.; -пеня за несвоєчасне повернення відсотків 15 550, 16 дол. США, що еквівалентно 394 202,98 грн. Із матеріалів справи вбачається, що 23 грудня 2013 року приватним нотаріусом Київської міського нотаріального округу видано виконавчий напис, відповідно до якого нотаріусом запропоновано звернути стягнення на: двохкімнатна квартира загальною площею 52,4 кв.м., житловою площею 30,4 кв.м., яка знаходиться за адресою: [ADDRESS]; однокімнатна квартира загальною площею 15,5 кв.м., житловою площею 9,4 кв.м., яка знаходиться за адресою: [ADDRESS], що належать на праві власності [PERSON], [PERSON] та [PERSON] Постановою державного виконавця відділу державної виконавчої служби Броварського міськрайонного управління юстиції від 31.03.2016 р. на підставі п. 2 ч. 1 ст. 47, статтею 50 Закону України «Про виконавче провадження» вищевказаний виконавчий напис повернуто стягувачу. Відповідно до ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно із ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Статтею 629 ЦК України передбачено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами. Згідно із ч. 2 ст.1054 ЦК України, до відносин за кредитним договором застосовуються положення про договір позики. При цьому ст. 1050 ЦК України визначає наслідки порушення договору позичальником: «якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням ), то в разі прострочення повернення чергової частини, позикодавеиь має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому». Відповідно до ст. 3 Закону України «Про іпотеку», у разі порушення боржником основного зобов'язання відповідно до іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити забезпечені ним вимоги за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими особами. За змістом ст. 33 ЗУ «Про іпотеку», ст. ст. 589, 590 ЦК України, у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Частиною третьою статті 33 Закону України «Про іпотеку» передбачено звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі: рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. Зі змісту п. 4.5. Іпотечного договору вбачається, що Іпотекодержатель за своїм вибором звертає стягнення на предмет іпотеки в один із наступних способів: на підставі рішення суду, або на підставі виконавчого напису нотаріуса, або шляхом передачі Іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання забезпечення іпотекою зобов'язань в порядку, встановленому ст. 37 Закону України «Про іпотеку», або шляхом продажу предмета іпотеки Іпотекодержателем від свого імені будь-якій особі-покупцеві на підставі договору купівлі-продажу в порядку, встановленому ст. 38 ЗУ «Про іпотеку», або шляхом організації Іпотекодержателем продажу предмета іпотеки через укладення договору купівлі-продажу Предмета іпотеки між Іпотекодавцями та відповідним покупцем. Відповідно до п. 4.6. Іпотечного договору у разі звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі рішення суду, реалізація предмета іпотеки здійснюється у спосіб, зазначений у відповідному рішенні суду, а саме: шляхом продажу предмета іпотеки Іпотекодержателем від свого імені будь-якій особі-покупцеві на підставі договору купівлі-продажу в порядку, встановленому ст. 38 ЗУ «Про іпотеку», або шляхом продажу на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження. За змістом ст. 38 Закону України "Про іпотеку" якщо рішення суду або договір про задоволення вимог іпотекодержателя (відповідне застереження в іпотечному договорі) передбачає право іпотекодержателя на продаж предмета іпотеки будь-якій особі-покупцеві, іпотекодержатель зобов'язаний за 30 днів до укладення договору купівлі-продажу письмово повідомити іпотекодавця та всіх осіб, які мають зареєстровані у встановленому законом порядку права чи вимоги на предмет іпотеки, про свій намір укласти цей договір. У разі невиконання цієї умови іпотекодержатель несе відповідальність перед такими особами за відшкодування завданих збитків. Ціна продажу предмета іпотеки встановлюється за згодою між іпотекодавцем і іпотекодержателем або на підставі оцінки майна суб'єктом оціночної діяльності, на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна. У разі невиконання цієї умови іпотекодержатель несе відповідальність перед іншими особами згідно з пріоритетом та розміром їх зареєстрованих прав чи вимог та перед іпотекодавцем в останню чергу за відшкодування різниці між ціною продажу предмета іпотеки та звичайною ціною на нього. Судом встановлено, що на момент звернення позивача до суду, третьою особою [PERSON] належним чином не виконуються умови Кредитного договору № 410/86/08-Пі від 05.05.2008 року, тому у нього виникла заборгованість перед Банком у розмірі 140 092 (сто сорок тисяч дев'яносто два ) дол. США 65 центів, що еквівалентно за курсом НБУ 3 537 112 (три мільйони п'ятсот тридцять сім тисяч сто дванадцять ) грн. 06 коп. У зв'язку із тим, що зобов'язання третьої особи [PERSON] забезпечено укладанням Іпотечним договором між відповідачами та Банком, то у позивача є всі правові підстави для задоволення своїх вимог шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки в рахунок погашення вищевказаної заборгованості. Щодо заяви представника відповідача [PERSON] - [PERSON] про застосування наслідків спливу позовної давності суд зазначає наступне. Згідно з частиною першою статті 509, статтею 526 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. За загальним правилом зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Припинення зобов'язання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених договором або законом (частини перша та друга статті 598 ЦК України). Правила припинення зобов'язання сформульовані в главі 50 «Припинення зобов'язання» розділу І книги п'ятої «Зобов'язальне право» ЦК України. Норми цієї глави передбачають, що зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України), переданням відступного (стаття 600 ЦК України), зарахуванням (стаття 601 ЦК України), за домовленістю сторін (стаття 604 ЦК України), прощенням боргу (стаття 605 ЦК України), поєднанням боржника і кредитора в одній особі (стаття 606 ЦК України), неможливістю виконання (стаття 607 ЦК України), смертю фізичної особи чи ліквідацією юридичної особи (статті 608 та 609 ЦК України). Спливу позовної давності як підстави для припинення зобов'язання норми глави 50 «Припинення зобов'язання» ЦК України не передбачають. При цьому відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. За правилами статті 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо). Наслідки спливу позовної давності визначаються статтею 267 ЦК України. Згідно з приписами статті 267 ЦК України особа, яка виконала зобов'язання після спливу позовної давності, не має права вимагати повернення виконаного, навіть якщо вона у момент виконання не знала про сплив позовної давності. Заява про захист цивільного права або інтересу має бути прийнята судом до розгляду незалежно від спливу позовної давності. Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту. Отже, ЦК України сплив позовної давності окремою підставою для припинення зобов'язання не визнає. Виконання боржником зобов'язання після спливу позовної давності допускається та визнається таким, що має достатню правову підставу. Пропущення позовної давності також не породжує права боржника вимагати припинення зобов'язання в односторонньому порядку (частина друга статті 598 ЦК України), якщо таке його право не встановлено договором або законом окремо. Відповідно до приписів статті 575 ЦК України та статті 1 Закону України «Про іпотеку» іпотека - це окремий вид застави, вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом. Іпотека виникає на підставі договору, закону або рішення суду (частина перша статті 3 Закону України «Про іпотеку»). Вона має похідний характер від основного зобов'язання і, за загальним правилом, є дійсною до припинення основного зобов'язання або до закінчення строку дії іпотечного договору (частина п'ята статті 3 Закону України «Про іпотеку»). Підстави припинення іпотеки окремо визначені в статті 17 зазначеного Закону. Конструкція цієї статті дає підстави для висновку, що припинення іпотеки можливе виключно з тих підстав, які передбачені цим Законом. Так, згідно з указаною нормою іпотека припиняється у разі припинення основного зобов'язання (абзац другий частини першої статті 17 Закону України «Про іпотеку»). Натомість Законом України «Про іпотеку» не передбачено такої підстави для припинення іпотеки, як сплив позовної давності до основної чи додаткової вимог кредитора за основним зобов'язанням. Якщо інше не передбачене договором, сплив позовної давності до основної та додаткової вимог кредитора про стягнення боргу за кредитним договором і про звернення стягнення на предмет іпотеки (зокрема, й за наявності рішення суду про відмову в цьому позові з підстави пропущення позовної давності) сам по собі не припиняє основного зобов'язання за кредитним договором і, відповідно, не може вважатися підставою для припинення іпотеки за абзацом другим частини першої статті 17 Закону України «Про іпотеку». Отже, суд приходить до висновку про відсутність підстав для застосування до даних правовідносин наслідків спливу позовної давності. Зі змісту ч.1 ст. 1 Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно із статтею 4 Закону України «Про заставу» та/або предметом іпотеки згідно із статтею 5 Закону України «Про іпотеку», якщо таке майно виступає як забезпечення зобов'язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що: таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя або є об'єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно; загальна площа такого нерухомого житлового майна (об'єкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв. метрів для квартири та 250 кв. метрів для житлового будинку. Із відомостей адресно-довідковогопідрозділу територіального органу ДМС України УДМС в Київській області вбачається, що [PERSON] та [PERSON] зареєстрований за адресою: [ADDRESS], тобто у квартирі, яка є іпотечним майном. Спірні квартири є предметом іпотеки за споживчим кредитом, наданим [PERSON] в іноземній валюті. Враховуючи площі квартири, використання їх як місця постійного проживання відповідачів та відсутність доказів про наявність в останніх іншого нерухомого житлового майна, суд приходить до висновку, що на цей предмет іпотеки: двохкімнатну квартиру загальною площею 52,4 кв.м., житловою площею 30,4 кв.м., яка знаходиться за адресою: [ADDRESS]; однокімнатна квартира загальною площею 15,5 кв.м., житловою площею 9,4 кв.м., яка знаходиться за адресою: [ADDRESS], поширюються положення Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті». Однак, вказаний Закон не зупиняє дію решти нормативно-правових актів, що регулюють забезпечення зобов'язань, то й не може бути мотивом для відмови в позові, а є правовою підставою, що унеможливлює вжиття органами і посадовими особами, які здійснюють примусове виконання рішень про звернення стягнення на предмет іпотеки та провадять конкретні виконавчі дії, заходів, спрямованих на примусове виконання таких рішень стосовно окремої категорії боржників чи іпотекодавців, які підпадають під дію його положень на період чинності цього Закону. Згідно ч. 2 ст. 88 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від оплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, що їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Отже, з огляду на викладені обставини, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог. На підставі викладеного, та

Outcome: approved