Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-28 00:00:00

У травні 2015 року [PERSON] (далі - позивач) звернулася до Миколаївського районного суду Миколаївської області з позовом до [PERSON] (далі - відповідач) про визнання відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням. Позовні вимоги позивач [PERSON] обґрунтовує тим, що вона є власником квартири за адресою: [ADDRESS], яка належить їй на праві власності на підставі договору дарування квартири, укладеного сторонами 11.03.2004, посвідченого приватним нотаріусом Миколаївського районного нотаріального округу Миколаївської області Лактіоновою С.А., зареєстровано в реєстрі за № 510, зареєстровано в Миколаївському міжміському бюро технічної інвентаризації 25.06.2012. У вказаній квартирі залишається зареєстрованим відповідач - [PERSON], яка після укладення договору передала позивачу технічну документацію на квартиру, ключі від неї та залишила її, переїхавши до своїх родичів. У вказаному житловому приміщенні відповідач [PERSON] не проживає з 11 березня 2004 року, її особистих речей у квартирі немає. Позивач одноособово сплачує комунальні платежі та утримує житло. Посилаючись на вищевикладене, позивач просить суд визнати [PERSON] такою, що втратила право користування житловим приміщенням квартири за адресою: [ADDRESS]. Позивач [PERSON] у судове засідання не з'явилася, при цьому, того ж дня звернулася до суду з заявою, у якій просила суд розглядати справу без її участі, повідомила, що позовні вимоги підтримує у повному обсязі, проти вирішення справи у заочному порядку не заперечує. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з'явилася, причини неявки суду не повідомила, про час і місце судового розгляду справи 29.10.2015 була повідомлена у порядку ч. 9 ст. 74 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України), через оголошення у пресі, а саме: газеті "Рідне Прибужжя" № 43 від 22.10.2015 року. Ухвалою суду постановлено проводити заочний розгляд справи за позовом [PERSON] до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. Дослідивши матеріали справи, суд встановив таке: 11.03.2004 між [PERSON] та [PERSON] укладено договір дарування квартири [ADDRESS]. Вказаний договір дарування квартири посвідченого приватним нотаріусом Миколаївського районного нотаріального округу Миколаївської області Лактіоновою С.А., зареєстровано в реєстрі за № 510, а також зареєстрованого в Миколаївському бюро технічної інвентаризації 25.06.2012 за № 34. Як вбачається з свідоцтва про одруження від 06.08.2004 № 086107 прізвище [PERSON] після одруження - [PERSON]. Позивач [PERSON] є власником квартири за адресою: [ADDRESS]. У вказаній квартирі за адресою: [ADDRESS], зареєстрований відповідач - [PERSON], колишній власник квартири, що підтверджується довідкою № 766 від 19.10.2015, виданою виконавчим комітетом Надбузької сільської ради Миколаївського району Миколаївської області. Згідно з Актом про не проживання від 19.10.2015, підписаного депутатом Надбузької сільської ради Шаповаловою О.М., соціальним працівником Лазаревою О.Л., а також сусідами: [PERSON]; [PERSON], відповідач - [PERSON] у квартирі за адресою: [ADDRESS], не проживає з 2004 року. Відповідно до ч. 1 ст. 317 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Гарантуючи захист власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені нормами ст. ст. 16, 386, 391 ЦК України. На підставі ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Об'єктом власності особи може бути, зокрема, житло - житловий будинок, садиба, квартира (ст. ст. 379, 382 ЦК України). Права власника житлового будинку, квартири визначені ст. 383 ЦК України та ст. 150 Житлового кодексу України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатись своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання в право власника можливе лише з підстав, передбачених законом. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 346 ЦК України право власності припиняється у разі відчуження власником свого майна. Право власника на проживання в належному йому житлі нерозривно пов'язане з правом власності на будинок, квартиру, а тому в разі припинення права власності на будинок (квартиру) припиняється і право власника на проживання (користування) у цьому житлі. За таких обставин, з укладенням відповідачем договору дарування квартири, право власності відповідача на це майно припинено. Отже, втрата права користування відповідачем житловим приміщенням квартирою за адресою: [ADDRESS], є наслідком припинення права власності відповідача на це житлове приміщення. За таких обставин позовні вимоги є обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню.

Outcome: approved