Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-22 00:00:00

Позивач [PERSON] у квітні 2015 року пред'явила до суду позов до відповідача [PERSON], про позбавлення відповідача батьківських прав щодо його неповнолітньої дочки [PERSON], [INFO]. Обгрунтовує позов тим, що відповідач з часу розірвання шлюбу у 2013 році ухиляється від виконання своїх обов'язків із виховання дитини, зокрема не піклується про її фізичний та духовний розвиток, не спілкується з дочкою, не цікавиться її вихованням, не надає їй матеріального утримання. Судом до участі у справі залучено третіх осіб - службу у справах неповнолітніх та дітей Тернопільської міської ради, службу у справах дітей Тернопільської районної державної адміністрації В судовому засіданні позивач [PERSON] позов підтримала з викладених у позовній заяві обставин та просила задовольнити. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні позову не визнав, пояснив, що виконує по мірі можливості обов'язки з виховання дитини, оскільки постійно хворіє, потребує періодичного лікування, в силу хвороби не може працювати. Тому не міг надавати дитині матеріальне утримання в достатній мірі, однак від утримання дитини не відмовляється, згідний у разі необхідності сплачувати аліменти. Вказав, що цікавився інтересами дитини в школі, проводив разом із нею дозвілля. Після розірвання шлюбу з позивачкою у 2013 році вони стали рідше бачитися, оскільки проживали окремо, однак він не нехтує своїми батьківськими обов'язками, тому проти позбавлення його батьківських прав заперечив. Представники третіх осіб у судове засідання не з'явилися, від служби у справах дітей Тернопільської районної державної адміністрації надійшла заява про розгляд справи у відсутності його представника. Від представника служби у справах неповнолітніх та дітей Тернопільської міської ради Мелех О.Р. надійшла заява, згідно з якою вона підтримує висновок органу опіки і піклування Тернопільської міської ради, просить справу розглянути в її відсутності, при ухваленні рішення покладається на думку суду. Суд, дослідивши та оцінивши зібрані у справі докази, встановив такі обставини: Сторони - позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] з 25 жовтня 1996 року перебували у зареєстрованому шлюбі, який розірвано рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 19 вересня 2013 року. Від шлюбу сторін [INFO] року народилася дочка [PERSON], актовий запис № 1795 від 16 вересня 1998 року відділу реєстрації актів цивільного стану Тернопільського міського управління юстиції. Як слідує з викладених у позовній заяві обставин, якими позивач [PERSON] обґрунтовує свої позовні вимоги, та з її пояснень у судовому засіданні, з 2013 року вони з відповідачем проживають окремо, він не піклується про фізичний та духовний розвиток дитини, не спілкується з дочкою, не цікавиться її вихованням, не надає їй матеріального утримання. Перевіряючи зазначені доводи позивача суд дослідив зібрані у справі докази. Так, з довідки, виданої 17 квітня 2015 року виконкомом Слобідківської сільської ради Козівського району Тернопільської області, неповнолітня дочка сторін [PERSON] зареєстрована разом з матір'ю (позивачем [PERSON] по [ADDRESS] Козівського району Тернопільської області. Жодних інших доказів на обгрунтування доцільності позбавлення відповідача батьківських прав до позовної заяви позивач не подавала. В судовому засіданні нею долучено до справи копії довідки, виданої вчителем [PERSON], та довідки № 317, виданої 09 липня 2015 року лікарем полікклінічного відділу Тернопільської міської дитячої комунальної лікарні. Зокрема, як слідує з копії довідки, виданої вчителем [PERSON] 30 червня 2015 року, вона є класним керівником учениці [PERSON] Батько дитини ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків. За час навчання дитини в старшій школі до школи не приходив, навчанням та вихованням дочки не цікавився. Зазначена копія довідки не є належним та допустимим доказом у справі, оскільки видана в довільній формі, не засвідчена підписом директора та печаткою школи. Показання осіб, яким що-небудь відомо у справі, встановлюються шляхом допиту цих осіб як свідків. Клопотання про виклик у судове засідання [PERSON] для її допиту як свідка позивач не заявляла, хоч судом неодноразово роз'яснювались сторонам їх права щодо заявлення таких клопотань. З довідки № 317, виданої 09 липня 2015 року лікарем поліклінічного відділу Тернопільської міської дитячої комунальної лікарні слідує, що [PERSON], [INFO], приходить на прийом з мамою, розпорядження лікаря виконуються, щеплення проводяться. Відповідачем у судовому засіданні також було надано ряд доказів на обгрунтування його заперечень на позов. Так, з копії довідки № 136, виданої в. о. директора Тернопільської спеціалізованої школи І - ІІІ ступенів № 3, вбачається, що вчитель початкових класів [PERSON] засвідчує, що батько [PERSON] іноді відвідував свята, які проводилися у класі, проте на батьківські збори найчастіше з'являлися мама [PERSON] або бабуся дівчинки по батьковій лінії. Класний керівник [PERSON] вказує, що батько відвідував батьківські збори, коли дитина навчалася у середніх класах, проте будь-яке спілкування припинилося, коли [PERSON] була у 10-11 класах. Якщо виникали певні проблеми з поведінкою учениці, батько приходив на розмову до директора та психолога школи. Ініціаторами спілкування були працівники школи. З витягу з історії хвороби стаціонарного хворого № 27193, виданого зав. відділенням Львівської обласної клінічної лікарні, слідує, що [PERSON] (інвалід ІІІ групи, анамнез НВК 11 років, неодноразове стаціонарне та постійне амбулаторне лікування, постійно знаходиться на терапії препаратами месалазину) в період із 21 листопада 2012 року по 07 грудня 2012 року перебував на стаціонарному лікуванні з діагнозом: Хронічний неспецифічний виразковий коліт. Тотальне ураження. Важка форма. Безперервний перебіг. Дисбактеріоз. Жовчо-кам'яна хвороба. Хронічний панкреатит. Жировий гепатоз ІІ ст. Гепатоспленомегалія. Сечо-кам'яна хвороба. Після виписки з лікарні [PERSON] рекомендовано лікування медичними препаратами. З 17 серпня 2015 року по 26 серпня 2015 року [PERSON] також перебував на стаціонарному лікуванні з приводу аналогічних (подібних) захворювань, що підтверджується випискою із медичної карти, виданої 26 серпня 2015 року лікарем Тернопільської університетської лікарні. Після виписки з лікарні [PERSON] рекомендовано дієту, лікування медичними препаратами, ФСК щороку, проходження комісії МСЕК. Будь-яких інших доказів на обгрунтування своїх вимог та заперечень сторони не надавали. Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 164 Сімейного кодексу України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Пленум Верховного Суду України в п. п. 15, 18 постанови № 3 від 30 березня 2007 року "Про практику застосування судами законодавства про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" роз'яснив, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Для встановлення таких обставин суду потрібно ретельно перевіряти докази, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, обов'язково здійснювати необхідні дії для залучення відповідача у справі та з'ясування його позиції й обґрунтувань. Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної забезпеченості. Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток, як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов'язків. Відповідно до статті 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27.02.1991 р. № 789-XII, держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. Як слідує з висновку органу опіки і піклування, затвердженого рішенням Виконавчого комітету Тернопільської міської ради від 02 вересня 2015 року №786 визнано за доцільне позбавити батьківських прав [PERSON] стосовно неповнолітньої дочки [PERSON], [INFO], оскільки батько не виконує своїх батьківських обов'язків щодо виховання та утримання доньки, не створює умов для фізичного, духовного та морального розвитку дитини. Разом з тим, із зазначеного висновку слідує, що [PERSON] на засіданні комісії повідомив, що він дуже часто хворіє, отримує стреси, тому бачитись із донькою не має можливості; [PERSON] не надав жодних вагомих доказів виконання ним батьківських обов'язків щодо виховання та утримання дочки. Підсумовуючи, служба у справах неповнолітніх та дітей Тернопільської міської ради у своєму висновку вказала на те, що захищаючи інтереси дитини, орган опіки та піклування вважає за доцільне позбавити [PERSON] батьківських прав стосовно неповнолітньої дитини [PERSON] Втім, із зазначеного висновку не зрозуміло, яким чином позбавлення батьківських прав [PERSON] сприятиме захисту інтересів дитини. Відповідно до ч.6 ст. 19 СК України суд може не погодитися з висновком органу опіки і піклування, якщо він є недостатньо обгрунтованим, суперечить інтересам дитини. Хоча проживання батька окремо від дитини не звільняє його від виконання батьківських обов'язків, однак у даному випадку позивачем не надано належних і допустимих доказів невиконання відповідачем своїх батьківських обов'язків без поважних причин, а судом не встановлено винної поведінки [PERSON] щодо ухилення від виховання дитини і свідомого нехтування ним своїми обов'язками. В судовому засіданні неповнолітня дочка сторін [PERSON] пояснила, що підтримує мамине бажання позбавити батька батьківських прав, оскільки він не цікавиться її інтересами, не надає матеріального утримання, а вона, в свою чергу, не хоче у майбутньому його утримувати. В суді [PERSON] також пояснила, що в дитячому віці батько водив її до дитячого садка, в молодшій та середній школі часом відвідував батьківські збори, зрідка вони сім'єю їздили на відпочинок у Карпати та на море. Вони мало спілкуються, батько ніколи не вникав у її дитячі інтереси й потреби, хоча й вона до нього зі своїми проблемами та проханнями зазвичай не зверталася. Після розірвання шлюбу між батьками, батько зрідка їй телефонує, здебільшого ці дзвінки почастішали після пред'явлення позову. Також [PERSON] визнала, що в деяких випадках, на свята, тато їй дарував незначні подарунки (цукерки, недорогі квіти), на день народження подарував 150 гривень. Втім, на пропозицію оплатити заняття з вокалу, спочатку пообіцяв, а потім відмовився, пояснивши, що цим можна займатись самотужки. Вона любить свого батька, але вважає, що він не займається її вихованням та утриманням, тому підтримує позицію мами щодо доцільності позбавлення його батьківських прав. Такі пояснення [PERSON] спростовують викладені у висновку органу опіки і піклування твердження про те, що навіть за період розгляду справи про позбавлення батьківських прав відповідач не намагався налагодити контакт із донькою та поцікавитись її життям. Суд вважає, що підтримання [PERSON] доцільності позбавлення її батька батьківських прав щодо неї може бути наслідком більш довірливих і теплих стосунків із її матір'ю, з якою вона проживає та перебуває під її постійною опікою й турботою. В цьому порівнянні участь батька в її вихованні може видаватись їй незначною. Згідно ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питанням соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Таким чином, враховуючи те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, позивач не довела винної поведінки відповідача, висновок органу опіки та піклування про позбавлення батьківських прав [PERSON] є недостатньо обґрунтований та неповний, виходячи з інтересів дитини, її права на спілкування та турботу зі сторони обох батьків, суд не знаходить достатніх підстав, передбачених п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України, для позбавлення відповідача батьківських прав. Аналізуючи в сукупності викладені обставини і визначені відповідно до них правовідносини сторін, положення закону, якими вони регулюються, дослідивши зібрані у справі докази, суд приходить до переконання, що в задоволенні позову [PERSON] про позбавлення [PERSON] батьківських прав щодо неповнолітньої дочки [PERSON] слід відмовити. На підставі викладеного, відповідно до ст. ст. 164, 165 Сімейного кодексу України,

Outcome: dismissed