Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-25 00:00:00

У серпні 2016 року [PERSON] звернувся в суд з позовом до Здолбунівської міської ради Рівненської області, [PERSON], просив визнати незаконним та скасувати рішення Здолбунівської міської ради № 1025 від 25 грудня 2013 року в частині передання у власність [PERSON] земельної ділянки площею 0,10 га, за адресою м. Здолбунів, вул. Шевченка, 240, кадастровий номер 5622610100:00:006:0657. Обгрунтовуючи вимоги, позивач зазначив, що по договору дарування від 07.08.2000 року він отримав в особисту власність квартиру [ADDRESS]. Вказаний будинок складається з трьох квартир. У 2006 році квартири № 2 та № 3 були обєднані в одну квартиру № 3 згідно рішення виконкому Здолбунівської міської ради від 29.11.2006 року. До будинку № 240 по вул. Шевченка в м. Здолбунів була визначена прибудинкова територія розміром 2994 кв.м. На підставі рішення Здолбунівської міської ради Рівненської області № 1025 від 25.12.2013 року власник квартири № 3 у даному будинку [PERSON] зареєстрував право власності на земельну ділянку, площею 0,1 га. Вказана земельна ділянка накладається на земельну ділянку, яка закріплена за будинком № 240 по вул. Шевченка в м. Здолбунів, користувачами якої є мешканці цього будинку, тому він змушений звертатися до суду для захисту своїх прав. В судовому засіданні позивач [PERSON], представник позивача [PERSON] підтримали позовні вимоги в повному обсязі з підстав зазначених в позовній заяві, клопотання про призначення земельно-технічної експертизи просили залишити без розгляду. Відповідач [PERSON], представник відповідача [PERSON], представник відповідача - Здолбунівської міської ради [PERSON] в судовому засіданні просили відмовити в задоволенні позову за безпідставністю позовних вимог. Допитаний в судовому засіданні в якості свідка позивач [PERSON] в своїх показаннях, повідомив, що за будинком № 240 по вул. Шевченка в м. Здолбунів визначена прибудинкова територія, площею 2994 кв.м. На підставі оспорюваного рішення Здолбунівської міської ради, [PERSON] отримав у власність земельну ділянку за рахунок прибудинкової території. Свідок [PERSON] в своїх показаннях, повідомив, що він працює землевпорядником Здолбунівської міської ради. За рахунок земель, які обліковувалися за будинком № 240 по вул. Шевченка в м. Здолбунів і були в користуванні громадян, для [PERSON] була виділена земельна ділянка. Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно та повно з'ясувавши обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, прийшов до висновку, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. З матеріалів справи вбачається, що рішенням виконавчого комітету Здолбунівської міської ради №72-А від 21 лютого 1978 року затверджено надані Рівненським обласним бюро технічної інвентаризації матеріали обміру земель забудови кварталу №13А в м.Здолбунів загальною площею 27521 кв.м., а земельна ділянка площею 2294 кв.м. обліковувалась за Здолбунівським будинкоуправлінням Здолбунівської міської ради для забудови кварталу №13А, а не за будинком №240 по вул.Шевченка в м.Здолбунів Рівненської області на що покликається позивач. На час виникнення спірних правовідносин вказана земельна ділянка належала міській громаді в особі Здолбунівського будинкоуправління Здолбунівської міської ради. Органами місцевого самоврядування рішення про визначення меж та розмірів прибудинкової території будинку № 240 по вул. Шевченка в м. Здолбунів не приймалося і така територія не визначалася та не відводилася у натурі, у тому числі і співвласникам цього будинку. Здолбунівська міська рада, приймаючи оскаржуване рішення про виділення [PERSON] земельної ділянки площею 0,10 га, правомірно розпорядилася землями запасу міста. Згідно з ст.ст. 18-21 ЗК України земельний фонд України відповідно до цільового призначення поділяється на дев'ять категорій, кожна з яких має свій правовий режим залежно від характеру землекористування, системи державних органів, що здійснюють функції державного управління землями та обсягом компетенції цих органів у галузі управління використання земельних ділянок. Цільове призначення земель - це встановлені законодавством порядок, умови та межі використання земель для конкретних цілей відповідно до їх категорій, тобто цільове призначення конкретної земельної ділянки залежить від категорії земель, з яких її виділено, від планування та зонування території і є встановленою компетентним органом при наданні земельної ділянки межею її використання для конкретного призначення відповідно до затверджених планів розвитку території, зонуванням земель, а також правовим режимом відповідної категорії земель. До однієї з таких категорій відносяться землі житлової та громадської забудови, до яких належать земельні ділянки в межах населених пунктів, які використовуються для розміщення житлової забудови, громадських будівель і споруд, інших об'єктів загального користування відповідно до генерального плану населеного пункту, іншої містобудівної документації, плану земельно-господарського устрою з дотриманням державних стандартів і норм, регіональних та місцевих правил забудови (п. б ч. 1 ст. 19, ст. ст. 38, 39 ЗК України). Як убачається з матеріалів справи, спірна земельна ділянка є частиною земельної ділянки житлової забудови площею фактично 2114 м.кв. (а.с.64), а не 2994 м.кв., на якій розташований двохквартирний (раніше трьохквартирний) житловий будинок\~№ 240 по вул. Шевченка в м.Здолбунів, що відносився до державного житлового фонду і\~вона не перебувала в користуванні чи власності окремих громадян. З наданих у розпорядження суду довідок Рівненського обласного державного нотаріального архіву від 30 вересня 2013 року та Рівненського обласного бюро технічної інвентаризації від 05 вересня 2013 року № 350 (а.с. 74-75) вбачається, що згідно архівних матеріалів житловий будинок № 240 по вул. Шевченка в м. Здолбунів був зареєстрований за Державою. 29 січня 1992 року за батьком позивача [PERSON] було зареєстровано 38/100 частини даного будинку (кв. №1) з надвірними будівлями на підставі договору купівлі-продажу від 29.01.1992 року, де сторонами були: з однієї сторони начальник Здолбунівського будинкоуправління [PERSON], а з другої сторони покупець [PERSON] і вказано, що будинок № 240 розташований на земельній ділянці 2994 м.кв. За договором дарування від 07 серпня 2000 року позивач [PERSON] отримав у дар від [PERSON] вказану вище квартиру № 1. Згідно ст. 30 ЗК України від 18.12.1990 № 561-XII\~при переході права власності на будівлю і споруду разом з цими об'єктами переходить у розмірах, передбачених статтею 67 цього Кодексу, і право власності або право користування земельною ділянкою без зміни її цільового призначення і, якщо інше не передбачено у договорі відчуження - будівлі та споруди. У разі зміни цільового призначення надання земельної ділянки у власність або користування здійснюється в порядку відведення. При переході права власності громадян на жилий будинок і господарські будівлі та споруди до кількох власників, а також при переході права власності на частину будинку в разі неможливості поділу земельної ділянки між власниками без шкоди для\~\~ її раціонального використання земельна ділянка переходить у спільне користування власників цих об'єктів. Право власності або право користування земельною ділянкою посвідчується [PERSON] народних\~\~ депутатів відповідно до вимог статті 23 цього Кодексу, а саме державними актами, які видаються і реєструються сільськими, селищними, міськими, районними\~\~ [PERSON]\~\~ народних депутатів. У відповідності з п.п. «ґ» п.18 Постанови Пленуму ВСУ від 16.04.2004 №7 "Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ" вирішуючи спори про право власності на земельну ділянку, суди мають виходити з того, що при переході права власності на будівлі та споруди за цивільно-правовими угодами, укладеними до 1 січня 2002 р., згідно з положеннями чинної до цієї дати статті 30 ЗК України від 18.12.1990 № 561-XII до набувача від відчужувача переходить належне йому право власності або право користування земельною ділянкою,\~на якій розташовані будівлі та споруди, якщо інше не передбачалося у договорі відчуження. Позивачем не надано правовстановлюючих документів, які би свідчили, що у нього чи його батьків була у власності чи користуванні спірна земельна ділянка чи якась її частина. Судом встановлено, що орган місцевого самоврядування, відповідно до правил ст. 67 ЗК України від 18.12.1990 № 561-XII, не приймав рішення про надання позивачу чи його батькам спірної земельної ділянки (її частини) у власність чи користування. Таким чином, покликання [PERSON] на те, що спірна земельна ділянка ще з 1978 року закріплена за будинком № 240 по вул. Шевченка в м. Здолбунові, а відповідно у співвласників цього будинку виникло право користування всією земельною ділянкою внаслідок набуття права власності на частини цього будинку є хибним. Оскаржуваним позивачем рішенням № 1025 від 25 грудня 2013 року Здолбунівська міська [PERSON] передала у власність [PERSON] земельну ділянку площею 0,10 га, за рахунок земель запасу, а не за рахунок земельної ділянки [PERSON] За таких обставин, суд дійшов до висновку, що рішення Здолбунівської міської ради від 25.12.2013 року №1025 є законним та таким, що не порушує земельних прав позивача, а тому відсутні підстави для його скасування.

Outcome: dismissed