Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-18 00:00:00

В березні 2018 року позивач звернулась до суду з позовом, в якому просить визнати відповідача [PERSON] такою, що втратила право користування житловим приміщенням, а саме квартирою [ADDRESS]. В обґрунтування позову посилається на те, що сторон: [PERSON], [PERSON] та [PERSON] є співвласниками квартири [ADDRESS] та у даній квартирі зареєстровані. Проте [PERSON] у квартирі не проживає, з 2008 року добровільно змінила своє місце проживання та переїхала до США, не приймає участі в її утриманні, не сплачує комунальні послуги. Позивач неодноразово зверталась до відповідача добровільно знятись з реєстрації, проте відповідач в добровільному порядку не вирішила дане питання. На сьогодні реєстрація відповідача у вказаній квартирі позбавляє позивача права на оформлення субсидії, оскільки має невеликий розмір пенсії, а тому вимушена звернутись з даним позовом до суду. Ухвалою суду відкрито спрощене позовне провадження без повідомлення (виклику) сторін, у якій роз'яснено відповідачу, право подати заяву із запереченнями проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження та відзив на позов протягом п'ятнадцяти днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі. Відзив на позов від відповідача до Коростишівського районного суду Житомирської області не надійшов. Згідно ч.5 ст.279 ЦПК України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. Зважаючи на відсутність клопотань сторін щодо розгляду справи у судовому засіданні та незначну складність спору, суд не вбачає підстав для проведення судового засідання, а тому справа розглядається за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Суд, дослідивши матеріали справи, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, дійшов висновку про наступне. Судом встановлено, що позивач [PERSON], відповідач [PERSON] та третя особа [PERSON] є співвласниками по 1/3 частки кожен квартири [ADDRESS]. Вказана обставина підтверджується копією свідоцтва № [NUMBER] від 30.04.2004 р. на право власності на житло та витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 10062409 ( а.с. 6-7,9). З довідки № 218 від 20.02.2018 р. виданої КП"Комунальна служба" вбачається, що за адресою [ADDRESS] зареєстровані, позивач, [PERSON] ( чоловік) та [PERSON] відповідач ( а.с.10). З копії акта № 424 від 28.02.2018 р. складеного депутатом Коростишівської міської ради вбачається, що відповідач [PERSON] за адресою [ADDRESS] зареєстрована, але з 2008 року за даною адресою не проживає ( а.с. 8). Згiдно положень ст.5 ЦПК України суд, здiйснюючи правосуддя захищає права, свободи та iнтереси фiзичних осiб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором Перелiк способу захисту цивiльних прав та iнтересiв мiститься в статтi 16 ЦК України. Цей перелiк не є вичерпним i суд може захистити цивiльне право або інтерес iншим способом, що встановлений законом або договором. Відповідно до ст.391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Частиною 2 статті 405 ЦК України визначено, що член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. В пункті 34 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 07.02.2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» зазначено, що оскільки право власності є абсолютним правом, яке включає право володіння, користування та розпорядження майном, якого ніхто не може бути позбавлений, крім випадків, передбачених законом (стаття 41 Конституції України, статті 316-319 ЦК), то власник на підставі статті 391 ЦК не може бути визнаний таким, що втратив право користування своїм майном, зокрема жилим приміщенням або виселений із нього, оскільки це не відповідає характеру спірних правовідносин, й такі вимоги регулюються, зокрема, статтями 71, 72, 109, 110, 116 Житлового кодексу Української РСР. Усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, зокрема жилим приміщенням, шляхом зняття особи з реєстраційного обліку, залежить від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (наприклад, статті 71, 72, 116, 156 ЖК УРСР; стаття 405 ЦК), а саме від вирішення однієї із таких вимог: про позбавлення права власності на жиле приміщення; про позбавлення права користування жилим приміщенням; про визнання особи безвісно відсутньою; про оголошення фізичної особи померлою. Згідно ч.3 ст.12, ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст.89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегіть встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість і взаємний зв'язок доказів в їх сукупності. У відповідності до ст. 1 Першого протоколу до Європейської Конвенції з прав людини та основних свобод, що згідно ст. 9 Конституції України є частиною національного законодавства, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Таким чином, судом встановлено, що з 2008 року та до теперішнього часу відповідач [PERSON] в квартирі не проживає, але зважаючи на те, що доказів належності спірної квартири на праві особистої власності, а не спільної сумісної, позивач суду не надала, відсутні підстави для визнання [PERSON], в порядку ч.2 ст.405 ЦК України, такою, що втратила право користування житловим приміщенням за адресою [ADDRESS], в зв'язку з чим суд вважає за необхідне в задоволенні позову відмовити. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed