Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-14 00:00:00

18 липня 2013 року позивач звернулася до Самарського районного суду м. Дніпропетровська з вказаним позовом, який обґрунтувала тим, що відповідач (її донька) із злочинною метою заволодіння її рухомим та нерухомим майном, подала позов до Самарського районного суду м. Дніпропетровська про обмеження її дієздатності встановлення піклування по відношенню до неї. З метою підтвердження позовних вимог [PERSON] до суду було надано довідку міської клінічної лікарні № 9 від 22.08.2011 р. з діагнозом хронічний алкоголізм та стан білої гарячки, яка за інформацією лікарні фактично не видавалася. Суд ухвалив рішення від 07.12.2011р. по справі № 2-о-642/11 про обмеження її дієздатності в отриманні пенсії, розпорядженні майном та призначив [PERSON] її піклувальником. Протягом дії цього рішення з боку відповідачки - її доньки [PERSON] запроваджувались щоденні безпрецедентні садистські тортури, приниження, фізичні та моральні знущання, на що вона неодноразово скаржилась до міліції, однак Самарським РВ УМВС у м. Дніпропетровську її заяви розглянув поверхово та з невідомих обставин у порушенні кримінальних справ - відмовив. У подальшому органом опіки та піклування було проведено обстеження її житлових умов, спростовано інформацію про антисанітарний стан житла та як слід, Самарським районним судом м. Дніпропетровська було ухвалено рішення від 09.01.2013р. по справі 2-о/436/680/12 про відмову у задоволенні заяви про визнання її недієздатною. Рішенням суду від 15.03.2013 року по справі за позовом Органу опіки та піклування Самарської у м. Дніпропетровську ради - рішення по справі № 2-о-642/11 від 07.12.2011р. було скасовано та її було поновлено у цивільній дієздатності та знято обов'язки піклувальника з [PERSON] З огляду на те, що цей акт судової влади поновив її у правах щодо розпорядження рухомим та нерухомим майном, однак, вказані жахливі намагання доньки заволодіти її майном через створення несприятливих та небезпечних для життя умов мають під собою глибоке морально-етичне підґрунтя та призвели до душевного болю та нестерпних душевних страждань, позивач просить суд відшкодувати їй за рахунок відповідача матеріальні збитки у розмірі 31000 гривень та спричинену моральну шкоду у розмірі 50000 гривен (а.с.25-28). Позивач в судовому засідання позов підтримала в повному обсязі. Представник відповідач заперечував проти позовних вимог з підстав викладених у письмових запереченнях (а.с.59-62). Від Органу опіки та піклування Самарської районної у місті Дніпропетровську ради надійшла заява про розгляд справи без їх участі (а.с.57). Прокуратура Самарського району м. Дніпропетровська за їх клопотанням була виключена зі складу заінтересованих осіб, так як участь органів прокуратури в якості заінтересованих осіб законом не передбачена, а в силу ст. 45 ЦПК України, підстав для участі прокурора у цивільній справі вони не вбачають (а.с.33). Вислухавши пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог з наступних підстав. 7 грудня 2011 року Самарським районним судом м. Дніпропетровська було ухвалено рішення по справі № 2-о-642/11 про обмеження дієздатності [PERSON] в отриманні пенсії і розпорядженні майном та призначено [PERSON] її піклувальником (а.с.6-7). Цим рішенням була встановлена та обставина, що при перевірці матеріально - побутових умов [PERSON] за місцем її проживання органом опіки зафіксовано, що остання проживає самостійно, санітарний стан приміщення незадовільний, на момент обстеження [PERSON] перебуває в стані алкогольного сп'яніння, поводить себе неадекватно. Теж саме підтвердили і допитані по справі свідки [PERSON], [PERSON], [PERSON], які засвідчили факт систематичного зловживання [PERSON] алкоголем та нераціональним використанням пенсії, а саме витрачанням грошей на алкоголь. Органом опіки наголошено про доцільність призначення [PERSON] піклувальником [PERSON] 9 січня 2013 року Самарським районним судом м. Дніпропетровська було ухвалено рішення по цивільній справі 2-о/436/680/12 про відмову у задоволенні заяви про визнання позивача недієздатною (а.с.15). 15 березня 2013 року Самарським районним судом м. Дніпропетровська по справі за позовом Органу опіки та піклування Самарської у м. Дніпропетровську ради - рішення суду від 07.12.2011 року про обмеження дієздатності [PERSON] - було скасовано та її було поновлено у цивільній дієздатності та знято обов'язки піклувальника з [PERSON] (а.с.16). Протягом дії рішення Самарського районного суду від 07.12.2011 року про обмеження дієздатності [PERSON] до моменту його скасування та поновлення цивільній дієздатності позивача (15.03.2013 року), з боку відповідачки - її доньки [PERSON] виконувалися обов'язки піклувальника, а ознак неправомірності чи неналежного виконання її обов'язків у цей період в судовому засіданні встановлено не було. Причиною подання позову, позивач зазначає щоденні безпрецедентні садистські тортури, приниження, фізичні та моральні знущання, а саме: позбавлення їжі та пенсії, побиття, багаторазові та систематичні мордування, примус до вживання психотропних речовин, звинувачення в неіснуючому пияцтві, неправдиві звернення до органу опіки та правоохоронних органів, навмисне відключення від водо - та газопостачання. За змістом ч. 2 ст. 59 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Згідно ч. 1 ст. 60 ЦК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до положень статей 1166 та 1167 ЦК України для покладення відповідальності на заподіювача майнової та моральної шкоди, необхідна сукупність таких обов'язкових умов, як наявність шкоди, протиправність дій заподіювача шкоди, причинний зв'язок між протиправною поведінкою заподіювача і шкодою та вина в заподіянні шкоди. Пунктом 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України, від 27.03.1992, № 6 "Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди" передбачено, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи. Таким чином відповідальність за загальним правилом настає лише за вини заподіювача шкоди. Причинний зв'язок між протиправною поведінкою особи та завданою шкодою є обов'язковою умовою відповідальності, яка передбачає, що шкода стала об'єктивним наслідком поведінки заподіювача шкоди. Згідно з ч. 2 ст. 1166 ЦК України особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Позивач не надала належних та допустимих доказі в підтвердження того, що винним у спричиненні їй матеріальної та моральної шкоди, є відповідач, тобто не надано доказів причетності відповідачки до погіршення її морального та матеріального стану, відсутні будь - які обґрунтування розміру завданої шкоди, що також спростовується постановою про відмову в порушенні кримінальної справи відносно [PERSON], так як її причетність до спричинення тілесних ушкоджень не доведена та відсутні ознаки злочину передбаченого ст. 296 (хуліганство) КК України (а.с.12-13). Позивач не виявила бажання направляти матеріали відповідно ст. 97 КПК України за належністю, цих постанов не оскаржувала та до Самарського районного суду в межах цивільного позову за ст. 125 КК України не зверталася. При таких обставинах суд критично відноситься до тверджень позивача про фізичні знущання з боку відповідачки, оскільки не існує жодного випадку притягнення її до кримінальної або адміністративної відповідальності, доказів надання відповідачкою та існування підробленої довідки міської клінічної лікарні № 9 від 22.08.2011 р. з діагнозом [PERSON] хронічний алкоголізм та стан білої гарячки, суду також не надано, отже за загальними положеннями ст. 62 Конституції України, відповідача не можна вважати винною у спричиненні шкоди позивачу. Покази свідків [PERSON] та [PERSON] також не можуть бути доказами спричинення моральної та матеріальної шкоди, оскільки кожен з них в судовому засіданні наголосив на тому, що не бачив застосування фізичної сили відповідачкою по відношенню до позивача, а лише чули зі слів [PERSON] про те, що відповідач її нібито ображає. Безпідставними є також твердження позивачки про використання [PERSON] опіки з корисливою метою яка, мала матеріальний характер та базувалась на злочинній меті позбавити її пенсії та умов для існування, оскільки навпаки, відповідач, виконуючи покладені на неї обов'язки обмежила вживання алкоголю позивачкою, що і стало наслідком погіршення між ними стосунків. Ці обставини узгоджуються з відмовними матеріалами (а.с.63-79), а саме: від 17.01.2012 р. ЖРЗСП № 269, від 10.03.2012 р. ЖРЗСП № 1076 , від 05.04.2012 р. ЖРЗСП № 1589, від 04.10.2012 р. ЖРЗСП № 5007 стосовно того, що [PERSON] в п'яному вигляді висловлювалась нецензурною лайкою та погрожувала фізичною розправою, провокує сварки, а також від 10.10.2012 р. ЖРЗСП № 5161 стосовно того, що [PERSON] не впускає опікуна ([PERSON]), як піклувальника до будинку. Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмету спору на власний розсуд. Аналізуючи в сукупності досліджені докази та співвідношуючи їх з наведеними нормами права, а також розглядаючи позов в межах заявлених вимог, суд приходить до висновку про відсутність причинного зв'язку між діями відповідача та шкодою завданою позивачці, а також відсутність протиправності діяння та вини з боку відповідача у її спричиненні, що є підставою для відмови у задоволенні позовних вимог. Враховуючи викладене,

Outcome: dismissed