Jurisdiction: civil
Date: 2018-08-20 00:00:00

У грудні 2016 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до Першого Приморського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції Міністерства юстиції України, Державного підприємства «СЕТАМ», по якому просила: -визнати електронні торги із реалізації 1/2 частини квартири № 18, що знаходиться за адресою: м. Одеса, вул. Армійська, будинок 7 - недійсними. Обґрунтовуючи свої вимоги тим, що позивачу та її матері [PERSON] на праві приватної спільної сумісної власності належить квартира № 18, розташована за адресою: м. Одеса, вул. Армійська, 7, згідно договору міни від 30.12.1994 року № 13-7947. В порядку виконання виконавчого листа № 1-219/11, який був винесений 28.02.2012 року Приморським районним судом м. Одеса, 13.02.2015 року старшим державним виконавцем Першого Приморського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції Міністерства юстиції України складено акт опису та арешт майна, який належить боржнику [PERSON], відносно ? частини квартири [ADDRESS]. Про арешт вищезазначеного майна позивача, як співвласника, повідомлено не було. Пізніше, з інформації розміщеної на сайті СЕТАМ позивачу стало відомо про проведення аукціону з реалізації 1/2 частини квартири [ADDRESS]. Згідно з інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно підставою виникнення права власності в нового власника на ? частину квартири № з будинку № 7 по вул. Армійській в м. Одеса стало свідоцтво про придбання майна з торгів, які не відбулися. Позивач зазначає, що в даному випадку, проведення електронних торгів з реалізації ? частини квартири [ADDRESS], порушило її права та законні інтереси, як власника на праві спільної сумісної власності зазначеної квартири. Крім того, зазначила, що згідно висновку №146/2015 будівельно- технічного експертного дослідження, з технічної точки зору розділити квартиру № 18, розміщену в будинку № 7 по вул. Армійській в м. Одеса, з урахуванням будівельних, санітарних та пожежних норм та правил, в тому числі ДБН не надається можливим. Таким чином, позивач вважає, що електронні торги з реалізації ? частини квартири [ADDRESS], повинні бути визнані недійсними. Позивач у судовому засіданні позовні вимоги підтримала та просила суд їх задовольнити. Представник відповідача в судове засідання не зявився, про дату, час та місце розгляду цивільної справи повідомлявся належним чином. Від третьої особи надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги [PERSON] не визнав, підтримав заперечення до позову надані ДП «Сетам» та просив у задоволенні позовних вимог відмовити. Відповідно до ч.1\~ст. 223 ЦПК України\~неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Дослідивши подані документи і матеріали, всебічно і повно зясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступних висновків. Судом встановлено, що [PERSON] та її матері [PERSON] на праві власності належить квартира № 18, розташована за адресою: м. Одеса, вул. Армійська, 7, відповідно до договору міни від 30.12.1994 року № 13-7947, посвідченого державним нотаріусом Першої Одеської державної нотаріальної контори [PERSON] Право власності на зазначену ? частину квартири зареєстровано 07.08.1995 року в кн. 38 пр. стор. 33 р. № 643. Відповідно до технічного паспорту КП «БТІ» ОМР, квартира [ADDRESS], складається з двох житлових кімнат площею 10,65 кв.м., вбудованої шафи 1,77 кв.м., вбудованої шафи 0,50 кв.м., квартира обладнана балконом 2.56х0.3=0,77 кв.м. Загальна площа квартири 42,33. Висота приміщень 2.75 м. З витребуваних судом матеріалів виконавчого провадження вбачається, що на виконання виконавчого листа № 1-219/11, виданого Приморським районним судом м. Одеси 28.02.2012 року, про стягнення з [PERSON] на користь кредитної спілки «Козацький» заборгованості в розмірі 412700,00 грн., старшим державним виконавцем Першого Приморського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції [PERSON] відкрито виконавче провадження ВП № 43014496 від 18.04.2014 року. На підставі виконавчого листа № 1-219/11, державним виконавцем винесено постанову від 06.10.2014 року про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження. 07.04.2015 року державним виконавцем винесено постанову про призначення експерта, суб'єкта оціночної діяльності-суб`єкта господарювання для участі у виконавчому провадженні, згідно якої, призначено [PERSON], який має Сертифікат суб'єкта оціночної діяльності, виданий 05.06.2013 року № 147-49/13 Фондом державного майна України експертом, суб'єктом оціночної діяльності-суб`єктом господарювання у виконавчому провадженні, та зобов'язано останнього надати письмовий висновок, звіт про оцінку майна (акт оцінки майна) з питань оцінки ринкової вартості арештованого майна, а саме: ? частини квартири [ADDRESS]. Як вбачається з копії висновку про вартість майна сладеного суб'єктом оціночної діяльності [PERSON], встановлено, що ринкова вартість об'єкта оцінки, а саме ? частини квартири [ADDRESS], на дату оцінки 12.06.2015 року становить: 271\~570,00 гривень без ПДВ. Згідно з копією протоколу проведення електронних торгів № 115730 від 18.09.2015 року, торги з продажу ? частини квартири № 18, що знаходиться за адресою: Одеська обл., м. Одеса, вул. Армійська, буд. 7, за стартовою ціною 271\~570,00 гривень. не відбулися у зв'язку із відсутністю допущених учасників торгів. Відповідно до Акту уцінки майна від 29.09.2015 року, вартість об'єкта після переоцінки становить 268\~854,30 гривень. Згідно з копією протоколу проведення електронних торгів № 126567 від 02.11.2015 року, торги з продажу ? частини квартири № 18, що знаходиться за адресою: Одеська обл., м. Одеса, вул. Армійська, буд. 7, за стартовою ціною 268\~854,30 гривень. не відбулися у зв'язку із відсутністю допущених учасників торгів. Відповідно до Акту уцінки майна від 29.03.2016 року, вартість об'єкта після переоцінки становить 266 165.76 гривень. Державним підприємством СЕТАМ в період з 04 по 06 березня 2016 року було проведено у відповідності до Порядку реалізації арештованого майна шляхом проведення електронних торгів, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.12.2015 № 2710/5 електронні торги з реалізації 1/2 частини квартири №18, що знаходиться за адресою: Одеська обл., [PERSON], вул. Армійська, будинок 7 за стартовою ціною 266 165.76 грн. Згідно з копією протоколу проведення електронних торгів № 163273 від 06.05.2016 року, торги з продажу ? частини квартири № 18, що знаходиться за адресою: Одеська обл., м. Одеса, вул. Армійська, буд. 7, за стартовою ціною 266 024,00 грн. не відбулися у зв'язку із відсутністю допущених учасників торгів. Оскільки електронні торги не відбулися, на адресу попереднього стягувача КС «Козацька» направлено Лист за вих. № 9560 від 16.05.2016 року з пропозицією залишення за собою нереалізованого майна. Відповідно до Листа кредитної спілки «Козацька» від 24.05.2016 року, було надано згоду на залишення за КС «Козацька» вищевказаного майна, яке не було реалізоване на прилюдних торгах, однак у звязку з тим, що КС «Козацька» має заборгованість перед членом кредитної спілки [PERSON], просили передати майно боржника [PERSON] останньому. Постановою державного виконавця від 05.09.2016 року було замінено сторону виконавчого провадження з КС «Козацька» на нового стягувача [PERSON]. Відповідно до постанови державного виконавця від 07.09.2016 року, 1/2 частини квартири №18, що знаходиться за адресою: Одеська обл., [PERSON], вул. Армійська, будинок 7 було передано [PERSON] у рахунок часткового погашення боргу. [PERSON] у своєму позові посилається на підставу недійсності електронних торгів на те, що проведення електронних торгів з реалізації ? частини квартири [ADDRESS], порушило її права та законні інтереси, як співвласника квартири. Крім того, зазначила, що згідно висновку №146/2015 будівельно- технічного експертного дослідження, з технічної точки зору розділити квартиру № 18, розміщену в будинку № 7 по вул. Армійській в м. Одеса, з урахуванням будівельних, санітарних та пожежних норм та правил, в тому числі ДБН не надається можливим. Вирішуючи спір суд виходить з наступного. Відповідно до частини другої статті 366 Цивільного кодексу України (звернення стягнення на частку у майні, що є у спільній частковій власності) у разі неможливості виділу в натурі частки із спільного майна або заперечення інших співвласників проти такого виділу кредитор має право вимагати продажу боржником своєї частки у праві спільної часткової власності з направленням суми виторгу на погашення боргу. У разі відмови боржника від продажу своєї частки у праві спільної часткової власності або відмови інших співвласників від придбання частки боржника кредитор має право вимагати продажу цієї частки з публічних торгів або переведення на нього прав та обовязків співвласника-боржника, з проведенням відповідного перерахунку. Тобто, законодавцем передбачена можливість продажу частки у спільному майні боржника без відповідного виділу його частки в натурі. Відповідно до\~частини першої\~статті 356\~Цивільного кодексу\~України класність\~двох чи\~більше осіб\~із визначенням\~часток кожного\~з них у праві власності є спільною частковою власністю. Згідно з частиною першою статті 357 Цивільного кодексу України, частки у праві спільної часткової власності вважаються рівними, якщо інше не встановлено за домовленістю співвласників або законом. Відповідно до\~частини першої\~статті 363\~Цивільного кодексу\~України частка\~у праві\~спільної часткової\~власності переходить\~до набувача\~за договором\~з моменту\~укладення договору, якщо інше не встановлено за домовленістю сторін. Так, відповідно до висновку Верховного Суду України, викладеного у постанові № 6-547цс16 від 29 червня 2016 року виходячи з аналізу правової природи процедури реалізації майна на прилюдних торгах, яка полягає в продажу майна, тобто в забезпеченні переходу права власності на майно боржника, на яке звернуто стягнення, до покупця учасника прилюдних торгів, та ураховуючи особливості, передбачені законодавством щодо проведення прилюдних торгів, складання за результатами їх проведення акта проведення прилюдних торгів є оформленням договірних відносин купівлі-продажу майна на публічних торгах, тобто є правочином. Наведене узгоджується з нормами частини четвертої статті 656 ЦК України, за якою до договору купівлі-продажу на біржах; аукціонах публічних торгах) застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено законом про ці види договорів купівлі-продажу або не випливає з їхньої суті. Таким чином, відчуження майна з прилюдних торгів належить до угод купівлі-продажу та враховуючи приписи цивільного законодавства, які чітко дозволяють відчужувати частку у праві спільної часткової власності, тому не має необхідності виділу в натурі частки перед її продажем. Хоча виділити в натурі частку зможе без будь-яких обмежень і новий власник переможець електронних торгів, який набуде 1/2 частки права власності на житловий будинок, який внесе відповідну інформацію до державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Відповідно до частини першої статті 177 Цивільного кодексу України субєктами цивільних прав є речі, у тому числі гроші та цінні папери, інше майно, майнові права, результати робіт, послуги, результати інтелектуальної, творчої діяльності, інформація, а також інші матеріальні і нематеріальні блага. Водночас, як зазначено в частині першій статті 178 Цивільного кодексу України, об'єкти цивільних прав можуть вільно відчужуватися або переходити від однієї особи до іншої в порядку правонаступництва чи спадкування або іншим чином, якщо вони не вилучені з цивільного обороту, або не обмежені в обороті, або не є невід'ємними від фізичної чи юридичної особи. Частка у праві спільної часткової власності є повноцінним обєктом вільних правовідносин, її оборот не заборонено та не обмежено законодавством. У матеріалах справи є підтвердження того, що Позивач набув у право власності 1/2 частку житлового будинку, зокрема, витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності та рішення. Відповідно до частини першої статті 183 Цивільного кодексу України право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Як вказано в абзаці третьому частини другої статті 331 Цивільного кодексу України, якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. Отже, з моменту державної реєстрації права власності на нерухоме майно, таке нерухоме майно стає обєктом цивільних правовідносин. Відповідно до частини першої статті 5 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», у Державному реєстрі прав реєструються речові права та їх обтяження на земельні ділянки, а також на обєкти нерухомого майна, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких неможливе без їх знецінення та зміни призначення, а саме: підприємства як єдині майнові комплекси, житлові будинки, будівлі, і споруди, а також їх окремі частини, квартири, житлові та нежитлові приміщення. Відповідно пункту 1 частини третьої статті 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до 1 січня 2013 року, визнаються дійсними за наявності однієї з таких умов: реєстрація таких прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення. Згідно з частиною першої статті 13 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», на кожний обєкт нерухомого майна під час проведення державної реєстрації права власності на нього вперше у Державному реєстрі прав відкривається новий розділ та формується реєстраційна справа, присвоюється реєстраційний номер обєкту нерухомого майна. Відповідно до частини другої статті 14 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», у разі поділу обєкта нерухомого майна або виділу частки з обєкта нерухомого майна відповідний розділ Державного реєстру прав та реєстраційна справа закриваються, реєстраційний номер цього обєкта скасовується. На кожний новостворений обєкт нерухомого майна відкривається новий розділ Державного реєстру прав та формується нова реєстраційна справа, присвоюється новий реєстраційний номер кожному з таких обєктів. Згідно з витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності квартира №18, що знаходиться за адресою: Одеська обл., [PERSON], вул. Армійська, будинок 7 поділена на дві самостійні частки у розмірі 1/2, які вважаються нерухомим майном. Вказані частки були належним чином зареєстровані, мають власні правовстановлюючі документи та можуть вільно відчужуватися їх власниками. Відповідно до частини 1 стаття 190 Цивільного кодексу України майном як особливим об'єктом вважаються окрема річ, сукупність речей, а також майнові права та обов'язки. У ст. 3 Закону України "Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні", майновими правами визнаються будь-які права, пов'язані з майном, відмінні від права власності, у тому числі права, які є складовими частинами права власності (права володіння, розпорядження, користування), а також інші специфічні права (права на провадження діяльності, використання природних ресурсів тощо) та права вимоги. До майнових прав відносять: 1) речові права; 2) виключні права на результати інтелектуальної діяльності; 3) корпоративні права; 4) зобов'язальні права вимоги). Відповідно до частини 2 ст. 190 ЦК України майнові права є неспоживною річчю. Майнові права визнаються речовими правами. З аналізу вищевикладеного, суд дійшов до висновку, що законодавством не заборонено відчужувати право на власність, адже в розумінні ч. 1 ст. 190 ЦК України, це є майно, в нашому випадку виставлено на продаж права власності на 1/2 частки житлового будинку. Таким чином, на електронних торгах було виставлено 1/2 частина права власності на квартиру №18, що знаходиться за адресою: Одеська обл., м. Одеса, вул. Армійська, будинок 7 , а не 1/2 частину квартири. Згідно абзацу дванадцятого, пункту першого Розділу І Порядку, лот - одиниця майна, що виставляється для продажу на електронних торгах. Водночас, відповідно до абзацу другого пункту першого Розділу І Порядку, арештоване майно (далі - майно) - рухоме або нерухоме майно боржника (крім земельних ділянок та майна, зазначеного в частині восьмій статті 57 Закону України Про виконавче провадження), на яке звернено стягнення і яке підлягає примусовій реалізації. Отже, враховуючи, що 1/2 права власності квартири №18, що знаходиться за адресою: Одеська обл., [PERSON], вул. Армійська, будинок 7., що був предметом електронних торгів, який набув самостійного статусу обєкта нерухомого майна, вважається лотом у розумінні Порядку. Відповідно до положень\~ст. 76\~ЦПК України\~доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються письмовими, речовими, електронними доказами. Згідно ч. 1\~ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ч.1\~ст. 84 ЦПК України, учасник справи, у разі неможливості самостійно надати докази, вправі подати клопотання про витребування доказів судом. Відповідно до\~ст. 89\~ЦПК України\~суд\~оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Верховний Суд України у своїй постанові від 13.04.2016 у справі № 6-2988цс15 приходить до правового висновку, що головною умовою, яку повинні встановити суди, є наявність порушень, що могли вплинути на результати торгів, тобто не тільки недотримання норм закону під час проведення прилюдних торгів, а й порушення прав і законних інтересів особи. яка їх оспорює, способом захисту яких є визнання прилюдних торгів недійсними. Також, у постановах Верховного Суду України від 24.10.2012 у справі № :-116цс12 та від 06.04.2016 у справі № 3-242гс16, викладений наступний правовий висновок:...при вирішенні позову про визнання прилюдних торгів недійсними суду необхідно було встановити такі факти: чи мало місце порушення вимог Тимчасового положення та інших норм при проведенні прилюдних торгів; чи вплинули ці порушення на результати торгів; чи мало місце порушення прав і законних інтересів позивачів, які оспорюють результати торгів. Отже, враховуючи викладене, Позивач повинен довести належними та допустимими доказами, що: 1. \~ \~ \~ \~відбулося порушення вимог Порядку при проведенні електронних торгів; 2. \~ \~ \~ \~ці порушення вплинули на результати торгів; 3. \~ \~ \~ \~законні інтереси позивача порушенні під час торгів. Слід зауважити, що жодних доказів на підтвердження своїх доводів про визнання електронних торгів недійсними Позивач до позовної заяви не надала. Також, позивач не обґрунтував, як описані ним порушення вплинули на результат торгів та. як це порушило його права. Як вже встановлено судом, торги з 04 по 06 травня 2016 року з реалізації арештованого майна 1/2 частина квартири №18, що знаходиться за адресою: Одеська обл., [PERSON], вул. Армійська, будинок 7 визнано такими, що не відбулися через відсутність допущених учасників торгів. Про, що було складено протокол проведення електронних торгів № 163273. Правила проведення прилюдних торгів визначено Порядком в даному випадку Порядком реалізації арештованого майна шляхом проведення електронних торгів, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.12.2015 №2710/5. Зокрема, прилюдні торги є спеціальною процедурою продажу майна, за результатами якої власником майна стає покупець, який у ході торгів запропонував за нього найвищу ціну (п. 5 розділу V Порядку) Таким чином, виходячи з аналізу правової природи процедури реалізації майна на прилюдних торгах, яка полягає у продажу майна, тобто у забезпеченні переходу права власності на майно боржника, на яке звернено стягнення, до купця - учасника прилюдних торгів, та ураховуючи особливості, передбачені законодавством щодо проведення прилюдних торгів, складання за результатами проведення акта про проведення прилюдних торгів є оформленням договірних відносин купівлі-продажу майна на публічних торгах, а відтак, є правочином. Даний висновок узгоджується із нормами статей 650, 655 та частини 4 статті 656 ЦК України, що відносять до договорів купівлі-продажу процедуру прилюдних торгів, результатом яких є видача нотаріусом свідоцтва про придбання майна з прилюдних торгів на підставі складеного та затвердженого у встановленому порядку акта державного виконавця про проведені торги (розділ X Положення, стаття 34 Закону України Про нотаріат). Отже, відчуження майна з прилюдних торгів належить до угод купівлі-продажу, така угода може визнаватися недійсною в судовому порядку з підстав недодержання в момент її вчинення вимог, встановлених частинами 1-3 та 6 статті 203 ЦК України (частина 1 статті 215 цього Кодексу). Разом з тим, п. 8 Постанову пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 року N 9 Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними в якому суд приходить до висновку, що Відповідно до частини першої статті 215 ЦК ( 435-15 ) підставою недійсності правочину є недодержання стороною (сторонами) вимог, які встановлені статтею 203 ЦК, саме на момент вчинення правочину. Не може бути визнаний недійсним правочин, який не вчинено. У зв'язку з цим судам необхідно правильно визначати момент вчинення правочину (статті 105 - 210, 640 ЦК (435-15) тощо). Зокрема, не є укладеними правочини (договори), у яких відсутні встановлені законодавством умови, необхідні для їх укладення (відсутня згода за всіма істотними умовами договору; не отримано акцепт стороною, що -справила оферту; не передано майно, якщо відповідно до законодавства для вчинення правочину потрібна його передача тощо). Згідно зі статтями 210 та 640 ЦК ( 435-15 ) не є вчиненим також правочин у разі нездійснення його державної реєстрації, якщо правочин підлягає такій реєстрації. Встановивши ці обставини, суд відмовляє в задоволенні позову про визнання правочину недійсним. Наслідки недійсності правочину не застосовуються до правочину, який не вчинено. Таким чином, позивач звернувся з позовом про визнання електронних торгів недійсними (лот № 140099), тобто, правочину з реалізації 1/2 частина квартири №18, що знаходиться за адресою: Одеська обл„ [PERSON], вул. Армійська, будинок 7 який не вчинено, так як торги не відбулися. На основі повно та всебічно з'ясованих обставин, на які посилаються сторони, як на підставу своїх вимог та заперечень підтверджених доказами, перевірених в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, а також достатність, взаємозв'язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, з огляду на те, що цивільне судочинство не може ґрунтуватись на припущеннях, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позову. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed