Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-06 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовною заявою до відповідача та просить суд визнати недійсним кредитний договір №5787900001 від 29.01.2019 року. Позов мотивований тим, що 29.01.2019 року між нею та відповідачем було укладено договір №5787900001. Відповідно до п.1.1. Кредитного договору за цим Договором Кредитор зобов`язується надати Позичальникові кредит, на суму 1300 грн. 00 коп. на умовах строковості, зворотності, платності в межах встановленого йому кредитного ліміту, а Позичальник зобов`язується повернути кредит та платити проценти за користування кредитом, зазначені у п. 1.4 цього Договору. Відповідно до п.2.1. Кредитного договору Кредит надається Позичальнику виключно за допомогою Веб-сайту-Кредитора cashberry.com.ua, за умови ідентифікації Позичальника та використання електронного цифрового підпису одноразовим ідентифікатором. Вона вважає, що при укладанні вищевказаного Кредитного договору порушені її права як споживача, згідно з нормами ЗУ «Про захист прав споживачів», ЗУ «Про Фінансові послуги та державне регулювання ринків Фінансових послуг», ЗУ «Про захист персональних даних» у зв`язку з чим. мною у досудовому порядку неодноразово направлялись листи про припинення порушень з боку відповідача, проте, такі вимоги були залишені без задоволення, а тому я змушена була звернутись до суду. Порушення своїх споживчих прав вбачає в наступному: Порушено норми встановлених ч.2 ст. 12 Закону України «Про Фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» та ч.2 ст. 11 ЗУ «Про захист прав споживачів», оскільки будь який окремий документ, що містив би інформацію зокрема про орієнтовну сукупну вартість кредиту (в процентному значенні та грошовому виразі) з урахуванням відсоткової ставки за кредитом та вартості всіх послуг, пов`язаних з одержанням кредиту та укладенням договору про надання споживчого кредиту; варіанти повернення кредиту, включаючи кількість платежів, їх частоту та обсяги; можливість дострокового повернення кредиту та його умови; переваги та недоліки пропонованих схем кредитування, їй не надавали і ні де про це вона не ставила свій підпис. Проте їй, як споживачу, не була надана ця інформація, яка стосується суті наданих фінансових послуг, а отже відсутнє і будь яке письмове підтвердження про ознайомлення її з вищенаведеною інформацією та взагалі з усіма умовами кредитного договору. Як виявилося пізніше у Кредитному договорі міститься безліч умов та регулюються законодавством, з яким вона ніколи в житті не зустрічалась та який укладений на не вигідних для неї умовах. Вона здійснюючи оформлення кредиту через інтернет, за кілька хвилинний проміжок часу, не мала можливості об`єктивно оцінити та осмислити умови кредитування, виявити їх недоліки та оцінити всі ризики та збитки, які отримаю в результаті укладання даної угоди. Відповідачем порушено норми встановлені п.5 ч.3 ст. 18 ЗУ «Про захист прав споживачів», бо, якщо фактично вона не повертає вчасно суму кредиту в розмірі 1300 грн. протягом 21-го дня, то відповідно до п.6.3. Кредитного договору вона сплачує 409,5 грн компенсації, що є більше 50%. Порушено норми встановлені п.8,9 ч. 1 ст. 6 ЗУ «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», оскільки відсутні у кредитному договорі умови про припинення дії договору, про відповідальність Відповідача, що є підставою для визнання договору недійсним. Порушено норм встановлені абз.5,11 п.2 ст. 8 ЗУ «Про захист персональних даних» оскільки Відповідач її не повідомляв про умови та строки обробки її персональних даних. З аналізу умов Кредитного договору вбачається, що надана нею згода на обробку персональних даних є безстроковою та безвідкличною. 02 липня 2020 р. на адресу суду надійшов відзив на позов, в якому відповідач проти позову заперечив, зазначивши, що заявлені позовні вимоги є необґрунтованими. 29.01.2019 року [PERSON] з метою отримання кредиту було здійснено реєстрацію на веб-сайті Товариства та надано наступні відомості: [INFO] , паспортні дані: [NUMBER] виданий 12.01.2018 року; РНОКПП [NUMBER] ; телефон: [NUMBER] ; e-mail: [INFO] , номер карти: [NUMBER] на який було здійснено перерахунок грошових коштів (кредиту) по нижче вказаному укладеному договору. 29.01.2019 року між [PERSON] та Товариством було укладено кредитний договір №5787900001 від 29.01.2019 року із додатком № 1 (графік розрахунків) (далі - договір) на суму кредиту 1300,00 грн., строком на 21 календарних днів, під 1,50% на залишок суми кредиту за кожний день користування кредитними коштами, в електронному вигляді на веб-сайті Товариства - https://cashberry.сот.ua. Відповідно до пункту 9.4. Кредитного договору, позичальник підтверджує, що: - до укладення цього договору отримає від Кредитора інформацію. зазначену в статті 12 Закону Украіни „Про фінансові послуги та державне регулювання ринку фінансових послуг» та статті 9 Закону України «Про споживче кредитування»; - повідомлений про свої права згідно статті 8 Закону України «Про захист персональних даних» - інформація надана Кредитором, з дотриманням вимог законодавства про захист прав споживачів та забезпечує правильне розуміння позичальником суті фінансової, послуги без нав`язування її придбання. - надав згоду на передачу Кредитору своїх персональних даних та їх обробку з метопо оцінки фінансового етапу позичальника та його спроможності виконати зобов`язання за цим Договором та ін. Позивач здійснивши акцептування Оферти, підтвердив, що впевнений в тому, що всі умови йому зрозумілі та він чітко усвідомлює, які платежі, у якій сумі, у який термін та у якій валюті необхідно буде сплачувати, та шляхом підписання цієї заяви, він засвідчив, що у належній і доступній формі був проінформований про всі умови і зобов`язується неухильно їх дотримуватись. Позивач не була обмежена у часі, у зв`язку з чим мала можливість в повній мірі ознайомитись з умовами укладення кредитного договору. Щодо твердження Позивача про неподання Товариством Правил про надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту, для можливості ознайомлення з їх змістом, зазначаємо наступне: Товариство, наголошує, що відповідні Правила розміщені на сайті Товариства https://cashberry.com.ua/ і є загальнодоступними у цілодобовому доступі на сайті Товариства, які визначають умови і порядок надання коштів у позику, в тому числі на умовах фінансового кредиту, права та обов язки сторін, іншу інформацію, необхідну для укладання та належного виконання умов Договору, а також регулюють відносини, що виникають між Товариством і фізичною особою- позичальником, які є сторонами кредитного договору. А тому позивач мав можливість ознайомитися з вищевказаними Правилами як до реєстрації на сайті Товариства так і після реєстрації. З приводу твердження позивача про безстроковість кредитного договору, відсутність порядку його припинення та умов відповідальності сторін, зазначають, що відповідно п.1.2. кредитного договору кредит надається позичальнику строком до 19.02.2019 року. Кредит має бути повернутий згідно Графіку платежів (додаток 1 до Договору), але у будь-якому разі договір діє до повного виконання Позичальником своїх зобов`язань за Договором. Відносно порушення Відповідачем норм встановлених ст.8 Закону України «Про захист персональних даних», Товариство повідомляє, що відповідно ст. 11 Закону України «Про захист персональних даних» встановлено, що підставами для обробки персональних даних є: згода суб`єкта персональних даних на обробку його персональних даних. [PERSON] самостійно звернулася до відповідача з електронною заявкою, в якій просила надати їй кредит та зазначила його суму, строк, що під підтверджується копією Заявки на отримання кредиту. Відповідь на відзив стороною позивача до суду не подавалась. В судове засідання позивач [PERSON] не з"явилась, подала заяву про розгляд справи у її відсутність. Представник відповідача не з"явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, причини неявки не повідомив. Суд, розглянувши подані сторонами документи, повно і всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частиною першою - третьою, п`ятою та шостою ст. 203 ЦК України. Згідно ч.ч. 1 - 3, 5 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Як вбачається з матеріалів справи і не заперечується сторонами, що між ними 25.11.2018 року було укладено кредитний договір №5787900001, відповідно до якого відповідач на умовах строковості, зворотності та платності надає грошові кошти в розмірі 1300,00 грн., а позивачка зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом. Відповідно п.1.2. договору кредит надається позичальнику строком до 19.02.2019 року. Кредит має бути повернутий згідно Графіку платежів (додаток 1 до Договору), але у будь-якому разі договір діє до повного виконання Позичальником своїх зобов`язань за Договором. Сторони погодили процентну ставку за користування кредитом у розмірі 1,5 % від залишку суми кредиту за кожний день користування кредитом. Річна процентна ставка 547,5 % (п. 3.1 кредитного договору). Сукупна вартість кредиту складає 131,50 % від суми кредиту (у процентному виразі) або 1709,5 грн. (у грошовому виразі) та включає в себе проценти (відсотки) за користування кредитом 31,5 % від суми кредиту (у процентному виразі) або 409,5 грн. (у грошовому виразі). (п.1.4 договору та Додаток №1 до договору). Повернення суми кредиту, процентів за користування кредитом здійснюється до 19.02.2019 року (п.2.3 договору). Частиною 1 ст. 202 ЦК України встановлено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. За змістом ч. 1, 2 ст. 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Правочин, для якого законом не встановлена обов`язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків. Приписами ч. 1 ст. 207 ЦК України передбачено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Згідно ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. За положеннями ст. 627 ЦК України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. В силу вимог ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Статтею 1047 ЦК України передбачено, що договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. Оспорюваний договір був укладений в електронній формі. Дана обставина не заперечується і сторонами. Ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» передбачено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (стаття 11 Закону України «Про електронну комерцію»). Частина 5 ст. 11 цього Закону передбачає, що пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним. Статтею 12 цього Закону визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: - електронного підпису або електронного цифрового підпису згідно Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; - електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; - аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Отже, вказане положення закону передбачає альтернативні дії, які свідчать про підписання електронного договору, серед яких його підписання одноразовим ідентифікатором. Відповідно до ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. Беручи до уваги вищенаведене, суд вважає, що оскільки кредитний договір підписаний позивачкою, шляхом застосування електронного підпису одноразового ідентифікатора, тому він укладений з додержанням письмової форми, визначеної законом та з додержанням процедури, визначеної Законом України «Про електронну комерцію». Згідно з пунктом 9.1 оспорюваного кредитного договору, невід`ємною частиною цього Договору є Правила, текст яких розміщений на сайті. Уклавши цей договір, позичальник підтверджує, що він ознайомлений, повністю розуміє, погоджується і зобов`язується неухильно їх дотримуватись. Ці Правила частиною публічної пропозиції (Оферти), у розумінні ст. 641, ст. 644 Цивільного кодексу України та відповідно до ч. 4 ст. 11 Закону України «Про електрону комерцію», щодо укладення Кредитного договору на умовах, що встановлені Товариством, і застосовуються у випадку подань; фізичною особою Заявником Заявки на сайті Товариства за електронною адресою https/cashberry.com.ua на отримання кредиту, а також акцептування Заявником Оферти з інформаційно-телекомунікаційній системі Товариства, та вчинення інших дій передбачених цими Правилами. (п.1.4 Правил) Згідно ст. 638 ЦК договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. Згідно ст.640 ЦК - договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти договір, про її прийняття (акцепт) повинна бути повною і безумовною (ст.. 642 ЦК України). В зв`язку з цим, твердження позивача, що при видачі кредитних коштів вона не була ознайомлена з умовами кредитування є неспроможними та не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні. Відповідно до пункту 9.4. Кредитного договору, позичальник підтверджує зокрема, що: - до укладення цього договору отримає від Кредитора інформацію. зазначену в статті 12 Закону Украіни „Про фінансові послуги та державне регулювання ринку фінансових послуг» та статті 9 Закону України «Про споживче кредитування»; - повідомлений про свої права згідно статті 8 Закону України «Про захист персональних даних» - інформація надана Кредитором, з дотриманням вимог законодавства про захист прав споживачів та забезпечує правильне розуміння позичальником суті фінансової, послуги без нав`язування її придбання. - надав згоду на передачу Кредитору своїх персональних даних та їх обробку з метопо оцінки фінансового етапу позичальника та його спроможності виконати зобов`язання за цим Договором та ін. Твердження позивача про фактичне не ознайомлення її з текстом даних нормативних актів, як і зі змістом Правил, зазначених у п.9.1 договору, не підтверджено жодним належним та допустимим доказом. Також позивачем не доведено той факт, що при укладанні договору відповідач спонукав її для прийняття швидкого рішення, внаслідок чого її було введено в оману і вона не змогла об`єктивно оцінити всі ризики укладеного договору. Згідно п. 2.2. договору, він набуває чинності з моменту перерахування суми кредиту на банківський рахунок, вказану позичальником для укладення цього договору. Зі змісту листа ТОВ «Платежі онлайн» від 24.06.2020. №176/06 (а.с. 52) вбачається, що 29.01.2019 року кошти в розмірі 1300,0 грн. були перераховані на картку позивачки за № [NUMBER] . Частиною 1 ст. 546 ЦК України передбачено, що виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. За статтею 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Відповідно до п.5 ч.3 ст.18 Закону України «Про захист прав споживачів» несправедливими є, зокрема, умови договору про встановлення вимоги щодо сплати споживачем непропорційно великої суми компенсації (понад п`ятдесят відсотків вартості продукції) у разі невиконання ним зобов`язань за договором. Однак доводи позивача про те, що при укладенні договору порушено п.5 ч.3 ст.18 Закону України «Про захист прав споживачів» не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні, оскільки відповідно до поданого нею розрахунку сума компенсації становить 409,50 грн, що є 31,5% від суми зобов`язань за договором. Щодо порушень норм закону «Про захист персональних даних» то суд зазначає наступне. Відповідно до п.9.4 спірного договору клієнт підтверджує, що він зокрема повідомлений про свої права згідно ст.8 ЗУ «Про захист персональних даних» та надав згоду на передачу товариству своїх персональних даних та їх обробку. Позивач просить визнати даний пункт договору недійсним, бо у договорі не передбачене право відзивати свою згоду на обробку персональних даних. Суд не може погодитись з таким твердженням, оскільки відповідно до ст.6 ЦК України сторони мають право врегулювати у договорі, який передбачений актами цивільного законодавства, свої відносини, які не врегульовані цими актами. В п.11 ч.2 ст.8 ЗУ «Про захист персональних даних» передбачено право особи відкликати згоду на обробку персональних даних. Дана стаття зазначена в договорі з якою позивач ознайомлений, і тому, якщо він має бажання, може відкликати свій дозвіл на збір та обробку персональних даних. Отже п.9.4 договору не може бути визнаний недійсним за таких підстав. Таким чином, всебічно і повно дослідивши умови спірного договору, суд не знаходить підстав для задоволення позовних вимог позивача та визнання його недійсним.

Outcome: dismissed