Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-12 00:00:00

У жовтні 2016 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення грошових коштів внаслідок порушення зобов`язання. В обґрунтування позову зазначив, що в 2002 році в м. Нетішині [PERSON] познайомився з відповідачкою. З тих пір між ними склалися дружні, довірчі та душевні відносини. Перебуваючи в м. Нетішині, позивач будучи неодруженим усіляко допомагав відповідачці, проте подружнього життя між ними не було. Позивач в період його перебування на Україні проживав у чоловічому гуртожитку №6, а відповідачка разом зі своїм чоловіком в чотирьохкімнатній квартирі. З 2005 року по даний час, відповідач постійно працює водієм вантажних автомобілів (дальнобійник) в Російській Федерації. Зберігати зароблені в Росії кошти при собі, або у гуртожитку (м. Нетішин) було небезпечно, а тому [PERSON] запропонував відповідачці зберігати його кошти на депозитних рахунках банку відкритих на ім`я відповідачки, а отримані нею відсотки за розміщення в банку його коштів залишати собі, на що відповідачка погодилася. Надалі, відповідно до досягнутої між сторонами угоди про збереження його коштів, [PERSON] направляв свою заробітну плату для відповідачки, яка в свою чергу отримувала їх в нетішинських відділеннях банків України на підтвердження чого надав квитанції про перерахування коштів. Зазначає, що всього за період з липня 2012 року по червень 2016 року позивачем, відповідно до збережених ним касових чеків, для відповідачки було перераховано 3900 доларів США та 217000 рублів Росії, що відповідно до курсу валют Національного банку України становить 101400 та 87500 гривень відповідно. Хоча насправді, коштів було переведено та передано відповідачці вдвічі більше. Стверджує, що відповідачка щоразу, під час перебування позивача у відпустці запевняла його що гроші знаходяться в безпеці. Проте в липні 2016 року, перебуваючи в Україні, у черговій відпустці, позивач звернувся до відповідачки з вимогою про повернення йому його коштів, на що відповідачка відмовила. З вказаного приводу у них виник конфлікт, після якого позивач повернувся назад на роботу в Росію і перебуває до цього часу. Посилаючи на ч.1 т.177, ст.1212, ст. 1214 ЦК України, просить стягнути з відповідачки на його користь кошти в розмірі 56000 грн. Ухвалою Нетішинського міського суду Хмельницької області від 28.10.2016 року відкрито провадження у справі. Ухвалою Нетішинського міського суду Хмельницької області від 18.07.2019 року клопотання про виклик та допит свідків в режимі відеоконференції задоволено. 18.05.2017 року в судді Сопронюк О.В. закінчилися повноваження у зв`язку із закінченням строку, на який її призначено, тому дану справу передано до канцелярії суду для повторного розподілу між суддями відповідно до вимог ст.11-1 ЦПК України. Після повторного автоматичного розподілу, в порядку визначеному Положенням про автоматизовану систему документообігу суду, дану цивільну справу передано на розгляд судді Базарнику Б.І. та прийнято суддею відповідно до ухвали суду від 23.05.2017 року. Суд зазначає, що 15.12.2017 року набув чинності Закон України "Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів" №2147-VIII від 03.10.2017, котрим ЦПК України викладено в новій редакції. У відповідності до п.9 Розділу VII Перехідних Положень ЦПК України, справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу. Таким чином, подальший розгляд цієї справи відбувся за правилами загального позовного провадження, що передбачено новою редакцією ЦПК України. В судовому засіданні позивач [PERSON] позов підтримав та просив його задовольнити з підстав наведених у ньому. Представник позивача [PERSON] підтримав позов, вважає, що відповідачка незаконно заволоділа коштами позивача. Просить позов задовольнити. Представник відповідачки [PERSON] в судовому засіданні позов не визнала та просила відмовити в його задоволенні. Пояснила, що сторони по справі проживали однією сім`єю і всі кошти витрачали разом. Вказує на те, що коли позивач приїжджав з заробіток, то він проживав з відповідачкою, також зазначає, що вони разом купували невеликі побутові покупки, а саме: холодильник, ліжко та інше. Також стверджує, що відповідачка гроші витрачала на лікування алкоголізму позивача. Також вказала, що частина грошей йшла на лікування його брата, який проживає в с.Орлівка Новгород-Сіверського району Чернігівської області. Також зазначила, що коли позивач працював в Росії то потрапив в ДТП на автомобілі роботодавця, на ремонт якого потрачено багато грошей. Крім того, на гроші які надсилав позивач сторони по справі витрачали на спільне проживання в побуті. Стверджує, що про будь-який депозит мови взагалі не йшлося. Свідок [PERSON] пояснив, що він познайомився з відповідачкою в 2002 році, вказав на те, що вони просто знайомі, і так як він не мав до кого надсилати гроші, то надсилав їх для відповідачки [PERSON] , а коли він попросив їх віддати, то вона відмовилася їх провернути. Стверджує, що з відповідачкою однією сім`єю не жив, вказує на те, що коли жив у гуртожитку то він свої речі там залишити не міг, тому що їх могли викрасти, у зв`язку із цим всі свої речі, зокрема: холодильник, телевізор він зберігав у [PERSON] . Зазначає, що відповідачка підтверджувала всі отримані кошти по дзвінку. Пояснив, що він дізнався що [INFO] помер його брат, а про його хворобу дізнався в січні 2015 року. [PERSON] відсилала брату 2 рази гроші в розмірі 2400 грн. на лікування через [PERSON] , яка є його однокласницею. Також пояснив, що відповідачка давала його позашлюбному сину - [PERSON] 50 грн. на святкування Нового року та внучці 20 грн. Крім цього, стверджує, що купував велосипед для сина за гроші які надсилав для відповідачки, а холодильник та телевізор купував за кошти, які привіз із заробіток, тобто окремо від тих, що надсилав для відповідачки. Також пояснив, що в квартирі [PERSON] він проживав декілька днів, але не постійно. Свідок [PERSON] пояснила, що кожного року з 2009 року коли помер її чоловік [PERSON] жив із нею цивільним шлюбом по шість місяців, а інші шість місяців працював в Росії. Зазначила, що позивач надсилав їй гроші, які вони разом витрачали коли позивач приїжджав в Україну на диван, холодильник, продукти і та інші потреби. Весь час коли [PERSON] приїжджав на територію України він ніде не працював. Вказує, що гроші надсилала брату позивача, тому що він був хворий на туберкульоз і рак. Зазначає, що з позивачем вже 4 роки не проживає, оскільки в них припинились відносини, так як [PERSON] , у Росії вдруге одружився. Крім того, позивач жодного разу не говорив їй про те, що вона має зберігати гроші до його приїзду, водночас наголошував на тому, що це спільні гроші для утримання їхньої сім`ї. Вказала, що вона надавала допомогу синові позивача. Свідок [PERSON] пояснила, що вона знає позивача, бо після смерті чоловіка [PERSON] з нею почав жити в цивільному шлюбі [PERSON] . Зазначила, що вона ходила в гості, знає що [PERSON] їздив на заробітки в Росію, знає що надсилав для [PERSON] гроші для передачі брату та для оплати гуртожитку. На даний час [PERSON] одружена з [PERSON] . Зазначає, що [PERSON] часто жив у [PERSON] , також пояснила, що відносини між позивачем та відповідачкою були з 2009 року по 2015 рік. Свідок [PERSON] пояснив, що [PERSON] це колишній чоловік його матері - [PERSON] з яким він познайомився 6 років тому. Мати представила його як свого нового чоловіка. Він часто їздив на заробітки в Росія, а коли був на території України жив з матір`ю, як сімейна пара. Зазначає, що конфліктів між матір`ю та [PERSON] не було. Також вказав, що позивач та його матір жили однією сім`єю, а потім розійшлися. Після розірвання стосунків знає, що позивач вимагав від його матері грошові кошти. Про будь-які перекази позивачем грошових коштів не знає. Свідок [PERSON] пояснив, що позивач [PERSON] перебував у відпустці, на території України не більше семи днів та ночував у гуртожитку. Кошти за користування гуртожитком оплачував [PERSON] самостійно, а саме: сплачував на перед за шість місяців. Свідок [PERSON] пояснив, що він з [PERSON] друзі та що [PERSON] надсилав гроші для [PERSON] , які потім вона йому не віддала. Також постійно влаштовувала сварки з [PERSON] . Свідок [PERSON] пояснила, що вона знайома подруга позивача та пояснила, що знає про те, що позивач надсилав кошти для [PERSON] , як співмешканці для того, щоб вона клала гроші на депозит. Знає що позивач працює водієм, також пояснила, що позивач і відповідачка посварилися і після цього відповідачка відмовилася переписувати гроші з свого рахунку на рахунок позивача [PERSON] . В судовому засіданні 13.11.2020 року позивач [PERSON] та його представник [PERSON] позов підтримали та просили його задовольнити. Позивачка [PERSON] та її представник [PERSON] в судове засідання 13.11.2020 року не з`явилися, хоча були повідомленні належним чином. Представник відповідачки [PERSON] подала заяву, в якій вказала, що вона не зможе з`явитися на судове засідання у зв`язку із сімейними обставинами, а її довірителька не погоджується на проведення судового засідання у її відсутності, тому просила відкласти судове засідання на іншу дату. Проте, суд вважає за можливе розглянути справу без участі представника відповідача, оскільки її клопотання не підтверджене належними доказами. Заслухавши учасників справи, встановивши фактичні обставини справи, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог та заперечень, дослідивши та оцінивши докази, проаналізувавши норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, суд вважає, що в позові слід відмовити повністю зважаючи на таке. Частиною 2 статті 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно ч. 1 ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Частиною другою цієї статті визначено способи захисту цивільних прав та інтересів. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Відповідно до ст. 20 ЦК України, право на захист особа здійснює на свій розсуд. Судом встановлено, що згідно довідки від 24.12.2013 року, [PERSON] працює в ООО «Алімпія» з 20.01.2007 року на посаді водія. Відповідно до касових чеків [PERSON] перераховував грошові кошти в російських рублях для [PERSON] (а.с.76-80) Конституцією України задекларовано, що людина, її основні права визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави. Зокрема, статтею 41 Конституції України передбачено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом і ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Відповідно до ч.1 ст.177 ЦК України, об`єктами цивільних прав є речі, у тому числі гроші та цінні папери, інше майно, майнові права, результати робіт, послуги, результати інтелектуальної, творчої діяльності, інформація, а також інші матеріальні і нематеріальні блага. Згідно ст.1212 ЦК України, особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Положення цієї глави застосовуються також до вимог про:1) повернення виконаного за недійсним правочином; 2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння; 3) повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні; 4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи. Відповідно до ст.1214 ЦК України, особа, яка набула майно або зберегла його у себе без достатньої правової підстави, зобов`язана відшкодувати всі доходи, які вона одержала або могла одержати від цього майна з часу, коли ця особа дізналася або могла дізнатися про володіння цим майном без достатньої правової підстави. З цього часу вона відповідає також за допущене нею погіршення майна. Особа, яка набула майно або зберегла його у себе без достатньої правової підстави, має право вимагати відшкодування зроблених нею необхідних витрат на майно від часу, з якого вона зобов`язана повернути доходи. У разі безпідставного одержання чи збереження грошей нараховуються проценти за користування ними (стаття 536 цього Кодексу). Згідно з ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Відповідно до ст. 78 ЦПК України, суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. В позові позивач просить стягнути на його користь гроші в розмірі 56000 грн. При цьому, належних доказів на підтвердження вказаних обставин суду не надав. Крім того, суд зазначає, що з пояснень свідків наданих в судових засідань не вбачається те, що відповідачка набула майно або зберегла його у себе за рахунок позивача без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно). Відповідно до частини 2 статті 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Згідно із ст.ст. 80, 81 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. За таких обставин, оцінюючи подані сторонами докази, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, враховуючи, що позивач не надав для суду належних та допустимих доказів на підтвердження його позовних вимог, суд проходить висновку, що у задоволенні позову слід відмовити. При вирішенні питання розподілу судових витрат суд враховує вимоги ст. 141 ЦПК України та, зважаючи на відмову в позові, приходить висновку, що такі слід покласти на позивача. Згідно з ч. 9 ст. 158 ЦПК України, у випадку залишення позову без розгляду, закриття провадження у справі або у випадку ухвалення рішення щодо повної відмови у задоволенні позову суд у відповідному судовому рішенні зазначає про скасування заходів забезпечення позову.

Outcome: dismissed