Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-16 00:00:00

У серпні 2021 року до Автозаводського районного суду міста Кременчука надійшла позовна заява [PERSON] до АТ КБ «ПриватБанк» про захист прав споживача. Позов обґрунтовано тим, що 13 квітня 2005 між ЗАТ КБ «ПриватБанком», правонаступником якого є АТ КБ «Приватбанк» та [PERSON] було укладено кредитний договір № КМН0GК01365454. 13 квітня 2005 на забезпечення виконання зобов`язання за кредитним договором між сторонами було укладено договір іпотеки, відповідно до умов якого [PERSON] передав в іпотеку ПриватБанку квартиру загальною прощею 71,9 кв.м, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . 29 січня 2015 року сторони уклали Додаткову угоду №3 до кредитного договору № КМН0GК01365454 від 13.04.2005. Даною додатковою угодою сторони домовились внести зміни до п.1.1 кредитного договору, відповідно до якого банк зобов`язався надати позичальникові грошові кошти шляхом: надання готівкою через касу на строк по 20-03-2020 року включно, у вигляді непоновлюваної кредитної лінії у розмірі 21176,76 дол. США на наступні цілі: купівля житла у розмірі 16200,00 дол. США, а також у розмірі 4976,76 дол. США на сплату страхових платежів у випадках та згідно порядку, передбачених у п.п. 2.1.3, 2.2.7 даного Договору, зі сплатою за користування кредитом відсотків у розмірі 1,17% на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом, і комісії у розмірі 0,14% від суми виданого кредиту. Просив визнати нікчемними з дати укладення кредитного договору від 13.04.2005 його окремі положення, а саме п.1.1 в частині сплати комісії в розмірі 0,14 % від суми кредиту, п.п. 1.5, 2.1.3, 2.2.3, 2.2.7, 2.3.1 та зобов`язати АТ КБ «ПРИВАТБАНК» провести відповідний перерахунок суми кредиту. Ухвалою судді від 31.08.2021 року відкрито загальне провадження у справі. Ухвалою суду від 17.05.2021 року до участі у справі залучено в якості третьої особи приватного нотаріуса Кременчуцького міського нотаріального округу Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) Прокопа Олександра Едуардовича Ухвалою суду від 17.05.2021 року підготовче провадження по справі закрито. Представник позивача Басай М.М. в судовому засіданні позов підтримав, просив задовольнити, з підстав викладених в позовній заяві. Представник відповідача Озірська В.С. в судовому засіданні заперечувала щодо задоволення позовних вимог, просила відмовити, з підстав викладених у відзиві на позовну заяву. Крім того зазначила, що позивачем пропущено строк позовної давності. Третя особа приватний нотаріус Кременчуцького міського нотаріального округу Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) Прокоп О.Е. у судове засідання не прибув, про дату розгляду справи був повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомляв. Суд вислухавши думку сторін, дослідивши матеріли справи, надані докази, встановив такі фактичні обставини справи. 13 квітня 2005 між ЗАТ КБ «ПриватБанком», правонаступником якого є АТ КБ «Приватбанк» та [PERSON] було укладено кредитний договір № КМН0GК01365454. 13 квітня 2005 на забезпечення виконання зобов`язання за кредитним договором між сторонами було укладено договір іпотеки, відповідно до умов якого [PERSON] передав в іпотеку ПриватБанку квартиру загальною прощею 71,9 кв.м, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Згідно п.1.1. кредитного договору банк зобов`язався надати позичальнику [PERSON] , кредитні кошти шляхом видачі готівки через касу на строк по 20 березня 2020 р. включно у вигляді непоновлюваної кредитної лінії у розмірі 18575,00 доларів США на наступні цілі: у сумі 16200,00 доларів США на купівлю квартири, а також у сумі 2375,50 доларів США на сплату страхових платежів, зі сплатою за користування кредитом відсотків у розмірі 1,00% на місяць на суму залишку заборгованості по кредиту, і комісії за розрахунково-касове обслуговування у розмірі 0,14% щомісяця у період сплати від суми виданого кредиту. Відповідно до п.2.2.2 кредитного договору, позичальник зобов`язується сплачувати відсотки за користування кредитом у відповідності до п.п.1.1,3.1, 3.2 даного договору. Відповідно до п,2.2,3 кредитного договору, позичальник зобов`язується сплачувати банку комісію згідно до п. 1.1 та п. 1.4 даного договору. Відповідно до п.1.5 кредитного договору, при порушені позичальником зобов`язання по погашенню кредиту, позичальник сплачує банку відсотки за користування кредитом у розмірі 2,35%, нарахованих від суми непогашеного у строк заборгованості по кредиту. Відповідно до п.4.1 кредитного договору, при порушені позичальником будь-якого зобов`язання, передбаченого п.п.2.2.2, 2.2.3 даного договору, банк має право нарахувати, а позичальник сплатити пеню у розмірі 0,15% від суми простроченого платежу за кожен день прострочення. 27 березня 2012 року сторони уклали Додаткову угоду до кредитного договору № КМН0GК01365454 від 13.04.2005 року, відповідно до якої суму заборгованості, що виникла в період з дати надання позичальнику кредиту до дати підписання цієї додаткової угоди зменшити на 697,44 долари США. Даною додатковою угодою сторони домовились внести зміни до п. 1.1 кредитного договору, а саме банк зобов`язався надати позичальникові грошові кошти шляхом надання готівкою через касу на строк по 20.03.2020 року включно, у вигляді непоновлюваної кредитної лінії у розмірі 21176,76 дол. США на наступні цілі: купівля житла у розмірі 16200,00 дол. США, а також у розмірі 4976,76 дол. США на сплату страхових платежів у випадках та згідно порядку, передбачених у п.п. 2.1.3, 2.2.7 даного Договору, зі сплатою за користування кредитом відсотків у розмірі 1,17% на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом, і комісії у розмірі 0,14% від суми виданого кредиту. 22 липня 2014 року сторони уклали Додаткову угоду №2 до кредитного договору № КМН0GК01365454 від 13.04.2005 року, відповідно до якої суму заборгованості, що виникла в період з дати надання позичальнику кредиту до дати підписання цієї додаткової угоди зменшити на 781,97 долари США. Даною додатковою угодою сторони домовились внести зміни до п.1.1 кредитного договору, відповідно до якого банк зобов`язався надати позичальникові грошові кощти шляхом: надання готівкою через касу на строк по 20-03-2020 року включно, у вигляді непоновлюваної кредитної лінії у розмірі 21176,76 дол. США на наступні цілі: купівля житла у розмірі 16200,00 дол. США, а також у розмірі 4976,76 дол. США на сплату страхових платежів у випадках та згідно порядку, передбачених у П.П. 2.1.3, 2,2,7 даного Договору, зі сплатою за користування кредитом відсотків у розмірі 1,17% на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом, і комісії у розмірі 0,14% від суми виданого кредиту. 29 січня 2015 року сторони уклали Додаткову угоду №3 до кредитного договору № КМН0GК01365454від 13.04.2005, відповідно до якої суму заборгованості, що виникла в період з дати надання позичальнику кредиту до дати підписання цієї додаткової угоди зменшити на 842,45 долари США. Даною додатковою угодою сторони домовились внести зміни до п.1.1 кредитного договору, відповідно до якого банк зобов`язався надати позичальникові грошові кошти шляхом: надання готівкою через касу на строк по 20-03-2020 року включно, у вигляді непоновлюваної кредитної лінії у розмірі 21176,76 дол. США на наступні цілі: купівля житла у розмірі 16200,00 дол. США, а також у розмірі 4976,76 дол. США на сплату страхових платежів у випадках та згідно порядку, передбачених у п.п. 2.1.3, 2.2.7 даного Договору, зі сплатою за користування кредитом відсотків у розмірі 1,17% на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом, і комісії у розмірі 0,14% від суми виданого кредиту. Позивач просив визнати нікчемними з дати укладення кредитного договору від 13.04.2005 його окремі положення, а саме п.1.1 в частині сплати комісії в розмірі 0,14 % від суми кредиту, п.п. 1.5, 2.1.3, 2.2.3, 2.2.7, 2.3.1 та зобов`язати АТ КБ «ПРИВАТБАНК» провести відповідний перерахунок суми кредиту. Відповідно до ст..215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу, Недійсним є правочин якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду, У пункті 49 постанови Великої Палати Верховного Суду від 27 листопада 2018 року у справі № 905/2260/17 вказано, що «як захист права розуміють державно-примусову діяльність, спрямовану на відновлення порушеного права суб`єкта правовідносин та забезпечення виконання юридичного обов`язку зобов`язаною стороною. Спосіб захисту може бути визначений як концентрований вираз змісту (суті) міри державного примусу, за допомогою якого відбувається досягнення бажаного для особи, право чи інтерес якої порушені, правового результату. Спосіб захисту втілює безпосередню мету, якої прагне досягнути суб`єкт захисту, вважаючи, що таким чином буде припинене порушення (чи оспорювання) його прав, він компенсує витрати, що виникли у зв`язку з порушенням його прав, або в інший спосіб нівелює негативні наслідки порушення його прав». Згідно статті 16 ЦК України захист цивільних прав та інтересів здійснюється у встановленому порядку судом шляхом; визнання цих прав; визнання правочину недійсним; припинення дії", яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусового виконання обов`язку в натурі; зміни правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та іншими способами відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконним рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, "їхніх посадових і службових осіб. Відповідно до частини першої та другої статті 14 ЦК України цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов`язковим для неї. Аналіз частини другої статті 14 ЦК України свідчить, що критерії правомірності примусу суб`єкта цивільного права до певних дій (бездіяльності) пов`язуються з тим, що відповідні дії (бездіяльність) мають бути обов`язковими для такого суб`єкта. Критерії правомірності примусу суб`єкта цивільного права до певних дій (бездіяльності) пов`язуються з тим, що відповідні дії (бездіяльність) мають бути обов`язковими для такого суб`єкта. Тлумачення статей 14,16 ЦК України дозволяє зробити висновок, що не є ефективним способом захисту визнання нікчемними окремих положень кредитного договору (в даному випадку стосовно нарахування комісій, відсотків та сплати страхових платежів), та здійснити перерахунок суми кредиту, оскільки не передбачають відповідного обов`язку іншого суб`єкта цивільного правовідношення та не забезпечують відновлення прав особи, що заявляє такі вимоги. Такий висновок відповідає, зокрема, правовій позиції, викладеній у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 10.10.2019 року у справі №320/8618/15-ц. Позивач [PERSON] обґрунтовуючи нікчемність умови кредитного договору щодо сплати комісії, безпідставно робить посилання на висновок суду у постанові Верховного Суду від 09 грудня 2019 року по справі №524/5152/15-ц, та ч.4 ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів». Адже, аналізуючи вищевказану постанову, Верховний Суд дійшов висновку стосовно комісій у вигляді винагороди за додатковий моніторинг погашення кредиту та за резервування ресурсів, і лише стосовно договорів ПРО надання споживчих кредитів, укладених після 16 жовтня 2011 року. Однак, по даній справі винагороди за додатковий моніторинг погашення кредиту і/або за резервування ресурсів, і/або за надання фінансового інструменту (одноразово чи помісячно) кредитним договором не передбачена, та споживчий кредит було надано до 16 жовтня 2011 року, а саме 13.04.2005 року, до набрання чинності Закону України N 3795-УІ від 22 вересня 2011 року «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо врегулювання відносин між кредиторами та споживачами фінансових послуг». Рішенням Конституційного Суду України у справі за конституційним зверненням Національного банку України щодо офіційного тлумачення положення частини першої статті 58 Конституції України (справа про зворотну дію в часі законів та інших нормативно-правових актів) від 09 лютого 1999 року N 1-рп/99 визначено, що за загальновизнаним принципом права, закони та інші нормативно - правові акти не мають зворотної дії в часі. Таким чином, виходячи із закріпленого Конституцією України принципу незворотності дії в часі законів та інших нормативно-правових актів (частина перша статті 58), умова щодо сплати комісії у розмірі 0,14% щомісяця, визначена сторонами у кредитному договорі, є законною та відповідає вимогам нормативно-правових активів, що діяли на час укладення спірного кредитного договору. Суд не встановив підстав для підтвердження обставини нікчемності умов кредитного договору. Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом ст.ст.626, 628 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Згідно з ч.1 ст.638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. За приписами ст.526 ЦК України, зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Статтею 1054 ЦК України встановлено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст.1055 ЦК України). При цьому, згідно з частиною шостою статті 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Крім того, суд вказує, що обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом. Отже, умови кредитного договору № КМН0GК01365454 від 13.04.2005 року та додаткових угод були визначені на розсуд сторін, і погоджені ними, викладені у письмовій формі, спрямовані на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним, та є обов`язковими до виконання сторонами. Відповідно до ст..256,257 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Відповідно до ч.1 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права. З огляду на позовні вимоги позивач довідався або міг довідатися про порушення свого права є дата укладання договору та додаткових угод. Однак, позивач звернувся до суду з позовною заявою до АТ КБ «Приватбанк» у серпні 2020 року, тобто зі спливом строку позовної давності. На підставі викладеного, відповідно до статей 263-265 ЦПК України, суд

Outcome: dismissed