Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-23 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просив стягнути з відповідача на свою користь заборгованість у розмірі 21636,48 грн., посилаючись на те, що 26.02.2007 року між банком та [PERSON] було укладено кредитний договір б/н. На підставі вказаного договору відповідач отримала кредит у розмірі 3000 грн. у вигляді встановленого ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з умовами надання банківських послуг, правилам користування платіжною карткою складає між ним та банком договір. У зв'язку із порушеннями зобов'язань за кредитним договором відповідач станом на 31.08.2013 рік має заборгованість у розмірі 21636,48 грн., яка складається з наступного: 6373,89 грн.-заборгованість за кредитом, 10505,35 грн.-заборгованість по процентам за користування кредитом, 3250,74 грн.-заборгованість по комісії за користування кредитом, 500 грн.-штраф (фіксована частина), 1006,50 грн.-штраф (процентна ставка), яку позивач просить стягнути з відповідача, а також судовий збір. У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав у повному обсязі, надав пояснення аналогічні викладеним у позові. Відповідач, представник відповідача у судове засідання не з'явились, про час, дату та місце розгляду справи повідомлялись належним чином. Від відповідача до початку розгляду справи надійшла заява про розгляд справи без її участі, від представника відповідача надійшли заперечення, які залученні до матеріалів справи, в яких просить відмовити у задоволенні позовних вимог у зв'язку зі спливом строку позовної давності. Суд, заслухавши думку сторін, дослідивши матеріали справи, вирішив наступне. З матеріалів справи вбачається, що відповідно до укладеного договору б/н від 26.02.2007 року відповідачка отримала кредит у розмірі 3000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки (а.с.8). Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з умовами надання банківських послуг, правилам користування платіжною карткою складає між ним та банком договір. Заборгованість відповідача станом на 31.08.2013 рік складає 21636,48 грн., відповідно до розрахунку заборгованості (а.с.5-7). Згідно ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України. Згідно ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ст.. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Відповідно до ст.. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Згідно п.7 ч.13ст.11 Закону України „Про захист прав споживачів" у спорах щодо споживчого кредитування кредитодавцю забороняється вимагати повернення споживчого кредиту, строк давності якого минув. Відповідно з роз'ясненнями, які містяться у п.31 Постанови №5 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012р. „Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин ", що враховуючи положення пункту 7 частини тринадцятої статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів», суди мають виходити з того, що у спорах щодо споживчого кредитування кредитодавцю забороняється вимагати повернення споживчого кредиту, строк давності якого минув. У зв'язку із цим позовна давність за позовом про повернення споживчого кредиту застосовується незалежно від наявності заяви сторони у спорі. Відповідно до розрахунку заборгованості за договором б/н від 26.02.2007 року між Приватбанком та [PERSON], останній платіж відповідачкою був здійснений 26.05.2009 року. Таким чином, право на позов виникло у позивача у червні 2009 року. Позов подано до суду 17.10.2013 року. Договором позовна давність не збільшувалась. Право на позов виникає з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення свого права. Позивачем не надано доказів, які свідчать про поважність причини пропуску строку звернення до суду, тому суд застосовує наслідки спливу позовної давності, на підставі чого у задоволені позову відмовляє. Оскільки суд прийшов до висновку про відмову в задоволенні позовних вимог, то відповідно до ст. 88 ЦПК України, суд відмовляє у стягненні з відповідача судових витрат, понесених позивачем в зв'язку з пред'явленням позову.

Outcome: dismissed