Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-18 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] в якому просить стягнути з відповідача заборгованість по аліментам в розмірі 49 330,93 грн. та пеню за прострочення сплати аліментів за період з 01.11.2013 року по 31.03.2018 року у розмірі 795 199,60 грн. В обґрунтування позовних вимог зазначено, що відповідно до виконавчого листа № 2-3656 виданого 23.09.2011 року Кіровським районним судом м. Кіровограда призначено з відповідача на користь позивача стягнення аліментів на утримання доньки [PERSON], [INFO] у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходів), але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 16.06.2011 року і до 28.01.2025 року. За вказаним виконавчим листом біло відкрито виконавче провадження, проте з відповідача не було стягнуто жодних коштів, добровільно аліменти відповідач не сплачував. 29.05.2018 року позивачка подала заяву про збільшення позовних вимог та просила стягнути з відповідача заборгованість по аліментам в розмірі 49 330,93 грн., пеню за прострочення сплати аліментів у розмірі 794 730,99 грн. та визначити місце проживання дитини за місцем проживання матері, тобто позивачки. Ухвалою суду від 17 квітня 2018 року відкрито загальне позовне провадження у цивільній справі за позовною заявою [PERSON] до [PERSON] про стягнення заборгованості по виплаті аліментів та стягнення неустойки(пені). Ухвалою суду від 17 квітня 2018 року позовну заяву [PERSON] до [PERSON] про стягнення заборгованості по виплаті аліментів, стягнення неустойки(пені) та визначення місця проживання малолітньої дитини в частині визначення місця проживання дитини залишено без розгляду. Ухвалою суду від 19 липня 2018 року закрито підготовче засідання у цивільній справі за позовною заявою [PERSON] до [PERSON] про стягнення заборгованості по виплаті аліментів, стягнення неустойки(пені) та призначено справу до судового розгляду по суті. Позивачка до суду не зявилась, надала до суду заяву про розгляд справи у її відсутність, вимоги позовної заяви підтримала, просила їх задовольнити. Відповідач в судове засідання не з'явився, повідомлявся належним чином, про причини неявки суду не сповістив, заяви про перенесення розгляду справи суду не надіслав, заяви про розгляд справи у його відсутність до суду не надходило. Дослідивши матеріали справи, суд вирішив відмовити в задоволенні позову, виходячи з наступного. Судом встановлено, що згідно рішення Кіровського районного суду м. Кіровограда від 23.09.2011 року з [PERSON] стягнуто на користь [PERSON] аліменти на утримання доньки [PERSON], [INFO] у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходів), але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 16.06.2011 року і до 28.01.2025 року. Постановою державного виконавця Кіровського відділу державної виконавчої служби Кіровоградського міського управляння юстиції за серією ВП № 29774470 відкрито виконавче провадження з виконання вказаного виконавчого листа. Державним виконавцем Фортечного відділу державної виконавчої служби міста Кропивницького А.М. Барахманською була надана довідка щодо утвореної заборгованості по стягненню з відповідача аліментів, які станом на 31.03.2018 року становлять в розмірі 49 330, 93 грн. /а.с. 5-6/. Згідно розрахунку, наданого позивачкою до суду, заборгованість по пені за прострочення сплати аліментів за період з 01.11.2013 року по 31.03.2018 року становить у розмірі 795 199,60 грн./а.с. 2-4/. Відповідно ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження порядок стягнення аліментів визначається законом. У разі наявності заборгованості із сплати аліментів понад три місяці стягнення може звернено на майно боржника. Звернення стягнення на заробітну плату перешкоджає зверненню стягнення на майно боржника. Відповідно до ст. 195 СК України, заборгованість за аліментами, присудженими у частці від заробітку (доходу), визначається державним виконавцем виходячи з фактичного заробітку (доходу), одержаного боржником за час, протягом якого стягнення не провадилося, або одержуваного ним на момент визначення розміру заборгованості. Якщо боржник у цей період та на час визначення заборгованості не працював, така заборгованість визначається виходячи з середньої заробітної плати для даної місцевості. У разі спору розмір заборгованості визначається судом. Згідно зі ст. 196 СК України при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов'язана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення (від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості, нова редакція). Пленум Верховного Суду України в своїй постанові № 3 від 15 травня 2006 року "Про застосування судом окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" у п. 22 роз'яснив, що передбачена ст. 196 СК України відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин, зокрема у зв'язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 6 ст. 81 ЦПК України). Позивач до суду не надав належних та допустимих доказів того, що заборгованість по аліментам виникла саме з вини відповідача та те, що він умисно ухилялася від сплати аліментів. Крім того, позивач не зверталась до суду з клопотаннями про витребування документів щодо здійснення виконавчого провадження державним виконавцем, чи витребування інших доказів. А тому, на підставі викладеного позовні вимоги про стягнення заборгованості по аліментам та неустойки /пені/ по несплаті аліментів задоволенню не підлягають. Згідно ст. 141 ЦПК України судові витрати суд відносить за рахунок держави оскільки позивач при подачі позовної заяви був звільнений від сплати судового збору, а в задоволенні позовних вимог суд відмовив. На підставі ст.ст.195,196 СК України,

Outcome: dismissed