Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-10 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з вказаним позовом, зазначивши, що перебувала з відповідачем у зареєстрованому шлюбі з 24.11.2007 року, який розірвано відповідно до заочного рішення Арцизького районного суду Одеської області від 26.03.2013 року. У шлюбі [INFO] у них народилася дочка [PERSON] , яка на даний час проживає разом з нею та перебуває на її утриманні. Також з відповідача відповідно до рішення Арцизького районного суду Одеської області від 12.05.2010 року стягнуто аліменти на утримання дитини в твердій грошовій сумі в розмірі 377,50 грн. щомісячно, але не менше встановленого мінімального розміру аліментів, починаючи з 12 лютого 2010 року і до її повноліття. Протягом всього часу окремого проживання відповідач життям, здоров`ям та вихованням дочки не цікавився. Натомість вона забезпечила гідні умови для проживання дитини, її навчання, виховання та гармонійного розвитку. Посилаючись на те, шо відповідач самоусунувся від виконання батьківських обов`язків і дитина залишилася без його опіки, протягом всього часу проживає з нею та її родиною, позивачка просить позбавити відповідача батьківських прав. В судовому засіданні позивачка підтримала заявлені позовні вимоги та прохала їх задовольнити з підстав, викладених в позовній заяві. Відповідач в судове засідання не з`явився, будучи належним чином, відповідно до чинного законодавства, викликаним в судове засідання, про причини своєї неявки суду не повідомив. Представник третьої особи - Органу опіки та піклування при Арцизькій районній державній адміністрації Одеської області - Благініна О.В. вважає доцільним позбавити відповідача батьківських прав, прохала прийняти рішення в інтересах дитини та не заперечувала проти задоволення позову. Вислухавши сторін, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступних висновків. Як передбачено ст. 9 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. Європейський суд з прав людини зауважує, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (MAMCHUR v. UKRAINE, № 10383/09, § 100, ЄСПЛ, від 16 липня 2015 року). Відповідно до ч.1 ст.164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини, тобто, перелік підстав позбавлення батьківських прав є вичерпним. Виходячи з цього, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків. Як встановлено судом, сторони перебували в зареєстрованому шлюбі з 24.11.2007 року, який розірвано відповідно до заочного рішення Арцизького районного суду Одеської області від 26.03.2013 року (а.с. 12). Відповідно до свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 27.05.2008 року від даного шлюбу сторони мають спільну малолітню дочку [PERSON] , [INFO] (а.с.13). А згідно до рішення Арцизького районного суду Одеської області від 12.05.2010 року з відповідача стягнуто аліменти на утримання дитини в твердій грошовій сумі в розмірі 377,50 грн. щомісячно, але не менше встановленого мінімального розміру аліментів, починаючи з 12 лютого 2010 року і до її повноліття, у виконання якого видано виконавчий лист (а.с. 15). Однак, судячи з постанови № В-10/597 від 04.05.2011 року виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа Арцизького районного суду Одеської області № 2-628/10 щодо стягнення з відповідача аліментів на утримання дочки [PERSON] закінчено за заявою стягувачки, а виконавчий документ повернуто до Арцизького районного суду Одеської області (а.с.16). При цьому, заява стягувачки про закінчення виконавчого провадження мотивована тим, що відповідач добровільно надає допомогу на утримання дитини. Доказів на підтвердження того, що виконавчий лист на час розгляду справи судом повторно пред`явлений до виконання, з відповідача стягуються аліменти на утримання дочки і що останній має заборгованість по аліментах, позивачкою не надано. Виходячи з довідки виконавчого комітету Арцизької міської ради Арцизького району Одеської області № 282 від 27.01.2020 року, довідки про склад сім`ї від 28.01.2020 року, акту обстеження умов проживання від 27.01.2020 року та акту від 28.01.2020 року (а.с.17-20) дочка сторін [PERSON] проживає за адресою: [ADDRESS] в сім`ї своєї матері [PERSON] , де їй створені всі належні умови для проживання, виховання, навчання та розвитку. Батько дитини - [PERSON] протягом восьми років за даною адресою не проживає. Відповідно до ч. 5 ст. 19 СК України орган опіки і піклування подає до суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Однак, як зазначено в ч.6 ст. 19 СК України, суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. Так, даний висновок робиться на підставі засідань комісії органу опіки та піклування щодо доцільності позбавлення батьківських прав. Для підготовки цього висновку комісія спілкується з обома батьками та вивчає наявність підстав для позбавлення батьківських прав. Судячи з висновку від 14.05.2020 року № 01-34/1015 «Про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно його малолітньої дочки [PERSON] , [INFO] » Орган опіки та піклування при Арцизькій районній державній адміністрації Одеської області прийняв рішення про доцільність позбавлення батьківських прав відповідача відносно його малолітньої дочки [PERSON] (а.с.59-61). Виходячи з вище вказаного висновку, він є однобічним, ґрунтується лише на доводах однієї сторони - матері дитини, наданих нею документів, при цьому викладені в ньому факти нічим не підтверджені та базуються на тому, що дочка відповідача проживає з позивачкою, а відповідач з цього приводу заслуханий не був, до того ж такий висновок має рекомендаційний характер та не є обов`язковим для суду. Відповідно до п. 16 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і позбавлення та поновлення батьківських прав» від 30.03.2007 року № 3 ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Як передбачено статтею 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ, яка відповідно до ст. 9 Конституції України діє як складова національного законодавства України, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчим органами, першочергова увага приділяються якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Тлумачення пункту 2 частини першої статті 164 СК України ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Зазначений правовий висновок викладений і в постановах Верховного Суду у справах № 336/5845/16-ц від 16.05.2018 року, № 753/2025/19 від 06.05.2020 року, які є обов`язковими для виконання судами України. Під час розгляду даної справи не знайшли підтвердження беззаперечними доказами винна поведінка та свідоме нехтування батьківськими обов`язками відповідачем, які б свідчили про ухилення ним від виховання дитини і, як наслідок, необхідність застосування крайнього заходу у вигляді позбавлення батьківських прав відповідно до ст.164 СК України. Наявність заборгованості по сплаті аліментів у відповідача судом не встановлена. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків повинно бути навмисним, тобто коли особа повністю розуміє наслідки своєї винної поведінки. Окрім того, Європейський суд з прав людини у справі "Хант проти України" від 07 грудня 2006 року також наголошував на тому, що питання сімейних відносин має грунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (параграф 57,58). Позивачкою ж не обґрунтовано, в чому полягає злісне небажання відповідача виконувати свої обов`язки по вихованню дитини, при цьому доказів того, що до останнього застосовувались попередження про необхідність змінити своє ставлення до виховання дитини, що він притягувався до адміністративної відповідальності за неналежне виховання дитини, веде аморальний спосіб життя або зловживає алкогольними напоями чи вживає наркотичні засоби, суду не надано. А у відповідності до вимог ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яке тягне за собою серйозні правові наслідки, як для батька, так і для дитини у відповідності до норм ст. 166 СК України. Отже, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батька в кращу сторону неможливо і лише при наявності вини в діях батька. Однак, матеріали справи не містять достатніх відомостей для застосування такої виключної міри як позбавлення відповідача батьківських прав. З врахуванням цього суд, оцінюючи докази в їх сукупності, за наявних обставин на даний час не вбачає необхідності в позбавленні відповідача батьківських прав, не погоджуючись при цьому з висновком Органу опіки та піклування при Арцизькій районній державній адміністрації Одеської області про доцільність позбавлення останнього батьківських прав щодо його малолітньої дочки [PERSON] , а тому в позові слід відмовити повністю. На підставі викладеного та,

Outcome: dismissed