Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-26 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду із позовом до [PERSON] про встановлення факту проживання однією сім'єю та поділ майна подружжя. Відповідач [PERSON] звернулась також до суду із зустрічним позовом до [PERSON] про поділ майна, придбаного в період шлюбу. У своєму позові, з урахуванням наданих суду уточнень до позовних вимог, позивач просить суд встановити факт проживання однією сім'єю його із відповідачем [PERSON] після офіційного розлучення в травні 2009 року до липня 2013 року, розділити майно [PERSON] і [PERSON] набуте в шлюбі та після розірвання шлюбу, до липня 2013 року, а саме визнати за [PERSON] право власності на ? частину домоволодіння і земельної ділянки, розташованої за адресою: [ADDRESS]; стягнути з [PERSON] на його користь грошові кошти у сумі 8 150 грн., за його особисте майно, перевезене з проданої позивачем квартири і яке відповідач залишила в своєму користуванні, а саме пилосос «Ракета» 100 грн., меблева «стінка» виробництва м.Марганець 1000 грн., диван, 2 крісла, 6 стільців з обивкою жовтого кольору 1 000 грн., диван з обивкою червоного кольору 350 грн., дерев'яні ліжка з матрацами 2 шт. 1200 грн., стільці 6 шт. 300 грн., палас сірого кольору 200 грн., стіл розкладний 300 грн., шафа 3-х дверна, 400 грн., килим 2 шт. 600 грн., палас жовтого кольору 200 грн., палас червоного кольору 250 грн., карнизи з нержавіючої сталі 6 шт. 300 грн., кухонний стіл та 4 стільці 200 грн., радіоприймач «Веф» 50 грн., газова плита «Електра» 400 грн., компресор 1,5 Атм. 500 грн., зварювальний апарат 800 грн., усього на 8 150 грн.; визнати за [PERSON] право власності на ? частину витрат на купівлі побутової техніки та іншого майна в сумі 12 176,00 грн., залишивши це майно у власність [PERSON], стягнувши кошти з відповідачки на користь позивача як компенсація за належну йому частку, спільне майно: пральна машина «Самсунг» вартістю 1 980 грн., газова плита «Гефест» вартістю 5 550 грн., телевізор «Лібертон» вартістю 5 625 грн., продовжувач «Бар'єр» 170 грн., холодильник «Самсунг» вартістю 6 210 грн., котел опалювальний «Данко» вартістю 2 097,00 грн., насос до котла вартістю 680 грн., труби до котла, з установкою 640 грн., килимові доріжки 2 шт., 600 грн., штори на двері 8 шт. вартістю 400 грн., тонкі штори на вікна 4 шт. вартістю 400 грн., стягнути з [PERSON] на його користь його витрати на проведення товарознавчої експертизи; стягнути з відповідача також на його користь суму моральної шкоди в розмірі 10 000 грн. У своєму позові позивач посилається на те, що з 1998 року він одружився з відповідачкою [PERSON] мешкав в квартирі [ADDRESS], яка належала йому на праві власності до одруження з [PERSON] [INFO] помер батько відповідача, після смерті якого залишилась спадщина, а саме будинок [ADDRESS] Дніпропетровської області. За цією адресою позивач переїхав разом зі своєю дружиною на постійне місце проживання, в день поховання свого тестя. При оформленні у власність, спадщина мала ділитись між [PERSON] та її рідною сестрою [PERSON], у зв'язку із чим він вирішив сплатити 2 000 доларів США [PERSON] за її проханням, за відмову від частини вказаної спадщини. В листопаді 2003 року [PERSON] взяв в борг у свого родича [PERSON] під розписку 1 850 євро, які складали 2 000 доларів США та передав їх [PERSON], після чого вона письмово відмовилася від своєї частки спадщини і його дружина [PERSON] отримала свідоцтво про право на спадщину за законом на житловий будинок [ADDRESS]. 10 лютого 2004 року [PERSON] продав свою квартиру [ADDRESS] і особисто повернув [PERSON] борг, тобто [PERSON] за власні кошти в розмірі 2 000 доларів США придбав у власність ? частину садиби, яку оформили на [PERSON] У зв'язку із зазначеним вважає, що ? садиби за адресою: буд. [ADDRESS] належить при розподілі сумісного майна подружжя йому, так як [PERSON] в листопаді 2003 року з власних коштів сплатив половину його вартості. Крім того, з серпня 2003 року по липня 2013 року подружжя вели спільно господарство за адресою: [ADDRESS], на спільні кошти купували побутову техніку, предмети вжитку, зробили капітальний ремонт будинку та будівель на подвір'ї. паркану. Та після розлучення вони продовжували мешкати по теперішній час за цією адресою, де офіційно прописані, інших помешкань у власності [PERSON] не має. Так як [PERSON] є офіційним власником домоволодіння, в яке вона з [PERSON] вклали кошти на зростання його вартості, тому вважає, що за ним має бути визнано право власності на ? частину грошових витрат на ремонт цього домоволодіння, у зв'язку з цим право власності на ? частину домоволодіння, після проведення його покращення. Відповідач [PERSON], в свою чергу, в зустрічному позові з урахуванням уточнень до позовних вимог, прохала суд поділити між [PERSON] і [PERSON] набуте ними за час шлюбу майно - транспортний засіб ГАЗ-2410, 1986 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER], номер кузова [NUMBER], визнати за [PERSON] право власності на ? частину транспортного засобу ГАЗ-2410, 1986 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER], номер кузова [NUMBER], стягнути з [PERSON] на її корить суму судового збору у розмірі 243,60 грн. В своєму позові відповідач посилалась на те, що із позивачем вона знаходилась в зареєстрованому шлюбу. У шлюбі сторони проживали до травня 2009 року, а 20 травня 2009 року шлюб між ними було розірвано. У період шлюбу за угодою купівлі-продажу від 02.08.2007 року зареєстрованою на товарній біржі «Еверест» вони придбали разом за спільні кошти автомобіль ГАЗ-2410, 1986 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER], номер кузова [NUMBER], вартістю 14 500 грн. зареєстрований на ім'я [PERSON], який позивач без згоди [PERSON] забрав і навіть не зазначив у своєму позові. В судовому засідання позивач [PERSON] підтримав свої позовні вимоги, прохав суд встановити факт проживання однією сім'єю його із відповідачем [PERSON] після офіційного розлучення в травні 2009 року до липня 2013 року, розділити майно [PERSON] і [PERSON] набуте в шлюбі та після розірвання шлюбу, до липня 2013 року, а саме визнати за [PERSON] право власності на ? частину домоволодіння і земельної ділянки, розташованої за адресою: [ADDRESS]; стягнути з [PERSON] на його користь грошові кошти у сумі 8 150 грн., за його особисте майно, перевезене з проданої позивачем квартири і яке відповідач залишила в своєму користуванні, а саме пилосос «Ракета» 100 грн., меблева «стінка» виробництва м.Марганець 1000 грн., диван, 2 крісла, 6 стільців з обивкою жовтого кольору 1 000 грн., диван з обивкою червоного кольору 350 грн., дерев'яні ліжка з матрацами 2 шт. 1200 грн., стільці 6 шт. 300 грн., палас сірого кольору 200 грн., стіл розкладний 300 грн., шафа 3-х дверна, 400 грн., килим 2 шт. 600 грн., палас жовтого кольору 200 грн., палас червоного кольору 250 грн., карнизи з нержавіючої сталі 6 шт. 300 грн., кухонний стіл та 4 стільці 200 грн., радіоприймач «Веф» 50 грн., газова плита «Електра» 400 грн., компресор 1,5 Атм. 500 грн., зварювальний апарат 800 грн., усього на 8 150 грн.; визнати за [PERSON] право власності на ? частину витрат на купівлі побутової техніки та іншого майна в сумі 12 176,00 грн., залишивши це майно у власність [PERSON], стягнувши кошти з відповідачки на користь позивача як компенсація за належну йому частку, спільне майно: пральна машина «Самсунг» вартістю 1 980 грн., газова плита «Гефест» вартістю 5 550 грн., телевізор «Лібертон» вартістю 5 625 грн., продовжувач «Барьєр» 170 грн., холодильник «Самсунг» вартістю 6 210 грн., котел опалювальний «Данко» вартістю 2 097,00 грн., насос до котла вартістю 680 грн., труби до котла, з установкою 640 грн., килимові доріжки 2 шт., 600 грн., штори на двері 8 шт. вартістю 400 грн., тонкі штори на вікна 4 шт. вартістю 400 грн., стягнути з [PERSON] на його користь його витрати на проведення товарознавчої експертизи; стягнути з відповідача також на його користь суму моральної шкоди в розмірі 10 000 грн. В судовому засіданні позивач посилався на обставини викладені в позові. Не заперечував в задоволені вимог відповідача. В судовому засіданні представника позивача [PERSON] підтримав позовні вимоги [PERSON] та прохав суд встановити факт проживання однією сім'єю його із відповідачем [PERSON] після офіційного розлучення в травні 2009 року до липня 2013 року, розділити майно [PERSON] і [PERSON] набуте в період шлюбу та після розірвання шлюбу, до липня 2013 року, а саме визнати за [PERSON] право власності на ? частину домоволодіння та земельної ділянки, розташованої за адресою: [ADDRESS]; стягнути з [PERSON] на його користь грошові кошти у сумі 8 150 грн., за його особисте майно, перевезене з проданої позивачем квартири і яке відповідач залишила в своєму користуванні, а саме пилосос «Ракета» 100 грн., меблева «стінка» виробництва м.Марганець 1000 грн., диван, 2 крісла, 6 стільців з обивкою жовтого кольору 1 000 грн., диван з обивкою червоного кольору 350 грн., дерев'яні ліжка з матрацами 2 шт. 1200 грн., стільці 6 шт. 300 грн., палас сірого кольору 200 грн., стіл розкладний 300 грн., шафа 3-х дверна, 400 грн., килим 2 шт. 600 грн., палас жовтого кольору 200 грн., палас червоного кольору 250 грн., карнизи з нержавіючої сталі 6 шт. 300 грн., кухонний стіл та 4 стільці 200 грн., радіоприймач «Веф» 50 грн., газова плита «Електра» 400 грн., компресор 1,5 Атм. 500 грн., зварювальний апарат 800 грн., усього на 8 150 грн.; визнати за [PERSON] право власності на ? частину витрат на купівлі побутової техніки та іншого майна в сумі 12 176,00 грн., залишивши це майно у власність [PERSON], стягнувши кошти з відповідачки на користь позивача як компенсація за належну йому частку, спільне майно: пральна машина «Самсунг» вартістю 1 980 грн., газова плита «Гефест» вартістю 5 550 грн., телевізор «Лібертон» вартістю 5 625 грн., продовжувач «Барьєр» 170 грн., холодильник «Самсунг» вартістю 6 210 грн., котел опалювальний «Данко» вартістю 2 097,00 грн., насос до котла вартістю 680 грн., труби до котла, з установкою 640 грн., килимові доріжки 2 шт., 600 грн., штори на двері 8 шт. вартістю 400 грн., тонкі штори на вікна 4 шт. вартістю 400 грн., стягнути з [PERSON] на його користь його витрати на проведення товарознавчої експертизи; стягнути з відповідача також на його користь суму моральної шкоди в розмірі 10 000 грн. В судовому засіданні представник позивача посилався на обставини викладені в позові. Не заперечував в задоволенні позовних вимог відповідача. В судовому засіданні відповідач [PERSON] прохала суд задовольнити її вимоги, викладені в зустрічних вимогах, прохала суд поділити між [PERSON] і [PERSON] набуте ними за час шлюбу майно - транспортний засіб ГАЗ-2410, 1986 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER], номер кузова [NUMBER], визнати за [PERSON] право власності на ? частину транспортного засобу ГАЗ-2410, 1986 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER], номер кузова [NUMBER], стягнути з [PERSON] на її корить суму судового збору у розмірі 243,60 грн. В задоволені вимог позивача прохала суд відмовити, посилалась на обставини викладені в запереченнях. В судовому засіданні представник відповідача [PERSON] прохав суд поділити між [PERSON] і [PERSON] набуте ними за час шлюбу майно - транспортний засіб ГАЗ-2410, 1986 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER], номер кузова [NUMBER], визнати за [PERSON] право власності на ? частину транспортного засобу ГАЗ-2410, 1986 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER], номер кузова [NUMBER], стягнути з [PERSON] на її корить суму судового збору у розмірі 243,60 грн. В задоволені вимог позивача прохав суд відмовити, посилався на обставини викладені в запереченнях. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що вона є сестрою [PERSON] В 1997 року позивач купив квартиру по Білоруському провулку, а також з цього часу сторони стали проживати разом. Коли батько [PERSON] помер, її сестра за рахунок своєї частки спадщини попросила кошти. Для виплати сестрі відповідача частині вартості спадщини, [PERSON] продав свої квартиру та віддав сестрі 2 000 доларів США. Їй відомо, що усі придбані сторонами речі, були перевезені в будинок [PERSON] по вулиці Долинська. Свідок [PERSON] суду пояснила, що вона була сусідкою позивачу, з 1999 року по 2008 рік. Зазначила суду, що в січні 2004 році [PERSON] повідомила їй, що вона із чоловіком віддали своїй сестрі кошти в рахунок ? частини спадщини, яка залишилась після померлих батьків. Кошти взяли у знайомого в борг, а коли квартиру [PERSON] продав, кошти були повернуті. В 2010 році вона знаходилась в будинку по [ADDRESS], де проживали сторони, та бачила, що в ванній кімнаті будинку зроблений ремонт, на що відповідач їй повідомила, що ремонт робила разом із чоловіком [PERSON] Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що вона мешкає неподалеку місця проживання сторін, біля вулиці Долинській та бачила, що [PERSON] в листопаді 2013 році вигнали на вулицю із речами. Підтвердила факт того, що позивач робив ремонт даху будинку по вулиці Долинській, де проживали сторони. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що вона є рідною сестрою відповідачу [PERSON] В 2010 році помер їх батько, після смерті якого залишилась спадщина. Між нею та сестрою була домовленість, що вона отримує у спадщину машину та кошти, а сестра [PERSON] в повному обсязі домоволодіння [ADDRESS], яке залишилось після їх батьків. Зазначила також, що будь-яких розписок про те, що вона отримала від [PERSON] кошти в розмірі 2000 доларів США вона не писала та кошти не отримувала. Підтвердила факт того, що майно, яке просить поділити позивач, а саме доріжки, були отримані відповідачем в дар від своїх дітей. Також їй відомо, що після розлучення сторін в 2008 році позивач [PERSON] перестав постійно проживати із відповідачем в будинку по вулиці Долинській, спільне господарство вони не вели, ремонт разом не робили. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що вона є донькою [PERSON] та їй відомо, що позивач [PERSON] вже вісім років не працює, участі в будівництві будинку [ADDRESS], де проживали сторони не приймав. Їй відомо, що відповідач із сестрою, після смерті батьків, домовились про те, що ? частина домоволодіння [ADDRESS] отримає у спадщину [PERSON], а сестра отримає інше майно у спадщину. Будь-яких розписок про їх домовленість не писали. Зазначила, що вона разом із сестрою надавали частину коштів для ремонту даху вищезазначеного будинку, який був прийнятий у спадщину. Їй відомо, що [PERSON] брала в кредит кошти для приведення будинку в належний стан, здійснення його ремонту. Килимові доріжки, які просить поділити позивач, були подаровані нею та сестрою. Також їй відомо, що в 2008 році після розлучення сторін позивач, [PERSON] перестав постійно проживати із відповідачем в будинку по вулиці Долинській, спільне господарство вони не вели, комунальні послуги позивач не сплачував, ремонт разом не робив, вона іноді допомагає коштами відповідачу [PERSON] Свідок [PERSON] в судовому засіданні суду зазначив, що він є чоловіком доньки [PERSON] та підтвердив факт того, що шлюбні відносини між сторонами були припинені ще в 2008 році, але позивач періодично проживав в [ADDRESS] та з цього часу спільне господарство не вели. Після розірвання шлюбу [PERSON] за свої кошти купила холодильник та телевізор. Свідок [PERSON] в судовому засіданні суду пояснила, що вона є дружиною чоловіку, який приблизно років десять тому, за проханням позивача [PERSON], робив ремонт даху будинку, за якою адресою вона не знає. Позивач надавав їй кошти в рахунок оплати роботи її чоловіка. Приблизно один тиждень її чоловік покривав шифером дах будинку позивача. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що він в 2002 році ремонтував сантехніку в ванній кімнаті будинку, де проживав позивач. Зазначив також, що сторони сплачували його послуги разом, разом вони купували речі для здійснення ремонту. Вислухавши позивача, відповідача, їх представників та свідків, вивчивши матеріали цивільної справи та надані суду докази, суд вважає позовні вимоги позивача та відповідача не підлягають задоволенню виходячи з наступного. В судовому засіданні встановлено, що сторони [PERSON] та [PERSON] з 15 травня 1998 року по 20 травня 2009 року знаходились у зареєстрованому шлюбі, що підтверджується свідоцтвом про одруження від 15 травня 1998 року, а також свідоцтвом про розірвання шлюбу, видане Заводським відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпродзержинського міського управління юстиції Дніпропетровської області, актовий запис № 123, та не заперечується сторонами. [INFO] помер батько відповідача [PERSON], після смерті якого залишилось спадкове майно, а саме будинок [ADDRESS] Дніпропетровської області, яке у спадщину отримала відповідач, що вбачається зі свідоцтва про право на спадщину за законом від 21 квітня 2004 року, видане державним нотаріусом Першої дніпродзержинської державної нотаріальної контори [PERSON] та витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 02.06.2004 року. Судом встановлено, що з 2003 року сторони проживали в [ADDRESS], де вели спільне господарство. Спірне майно сторони придбавали до 1 січня 2003 року та після 1 січня 2004 року. В судовому засіданні встановлено, що під час знаходження у шлюбних відносинах в 2007 році сторони придбали автомобіль ГАЗ-2410, 1986 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER], номер кузова [NUMBER], що не заперечується сторонами. Окрім транспортного засобу сторони під час шлюбу сторони придбали й побутове майно, яке складається з: пилососу «Ракета», меблевої «стінки», дивану, 2 крісла, 6 стільців з обивкою жовтого кольору, дивану з обивкою червоного кольору, дерев'яних ліжок з матрацами 2 шт., стільців 6 шт., паласу сірого кольору, стіл розкладний, шафи 3-х дверної, килимів 2 шт., паласу жовтого кольору, паласу червоного кольору, карнизів з нержавіючої сталі 6 шт., кухонного столу та 4 стільців, радіоприймач «Веф», газової плити «Електра», компресору 1,5 Атм, зварювального апарату, пральної машини «Самсунг», газової плити «Гефест», котлу опалювального «Данко», насосу до котла. Судом встановлено, що побутове майно, а саме телевізор «Лібертон», холодильник «Самсунг», продовжувач «Бар'єр» були придбані [PERSON] за власні кошти вже після розірвання шлюбу, що вбачається з наданих суду чеків. Килимові доріжки відповідачу [PERSON] подарували діти із сестрою, що вбачається з пояснень свідків та відповідно до вимог ст.57 СК України не є спільною сумісною власністю подружжя. За загальним правилом дії законів та інших нормативно-правових актів у часі (ч. 1 ст. 58 Конституції України) норми Сімейного кодексу України застосовуються до сімейних відносин, які виникли після набрання ним чинності, тобто не раніше 1 січня 2004 року. П.1 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» за загальним правилом дії законів та інших нормативно-правових актів у часу норми СК України застосовуються до сімейних відносин, які виникли після набрання ним чинності, тобто не раніше 1 січня 2004 року. До сімейних відносин, які вже існували на зазначену дату, норми СК України застосовуються в частині лише тих прав і обов'язків, що виникли після набрання ним чинності. Ці права й обов'язки визначаються на підставі, передбачених СК України. Виниклі між сторонами правовідносини врегульовані ст.ст. 60, 61, 70 СК України і п.24 Постанови «Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», ст.ст.22, 29 КЗпШС України. За змістом ч.1 ст.22 КЗпШС України спільною сумісною власністю подружжя є майно, нажите подружжям за час шлюбу. Відповідно до вимог ч.1 ст.29 КЗпШС України, якщо між подружжям не досягнуто згоди про спосіб поділу спільного майна, то за позовом подружжя або одного з них суд може постановити рішення: про поділ майна в натурі, якщо це можливо без шкоди для його господарського призначення; про розподіл речей між подружжям з урахуванням їх вартості та частки кожного з подружжя в спільному майні; про присудження майна в натурі одному з подружжя, з покладенням на нього обов'язку компенсувати другому з подружжя його частку грішми. П.22 Постанови «Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», роз'яснено, що поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 СК України та ст.372 ЦК України. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. Пунктом 23 Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» передбачено, що вирішуючи спори між подружжям про майно необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, З'ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60,69 Сімейного Кодексу України, ч.3 ст.368 ЦК України), відповідно до частини 2,3 ст.325 ЦК України можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім'я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Спільною сумісною власністю подружжя, зокрема, можуть бути: квартири, жилі й садові будинки; земельні ділянки та насадження на них, продуктивна і робоча худоба, засоби виробництва, транспортні засоби; грошові кошти, акції та інші цінні папери, паєнакопичення в житлово-будівельному, дачно-будівельному, гаражно-будівельному кооперативі; грошові суми та майно, належні подружжю за іншими зобов'язальними правовідносинами, тощо. Відповідно до п.24 Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» до складу майна, що підлягає поділу, включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. Не належить до спільної сумісної власності майно одного з подружжя, набуте особою до шлюбу; набуте за час шлюбу на підставі договору дарування або в порядку спадкування; набуте за час шлюбу, але за кошти, які належали одному з подружжя особисто; речі індивідуального користування, в тому числі коштовності, навіть якщо вони були придбані за рахунок спільних коштів подружжя; кошти, одержані від відшкодування за втрату (пошкодження) речі, що належала особі, а також як відшкодування завданої їй моральної шкоди; страхові суми, одержані за обов'язковим або добровільним особистим страхуванням, якщо страхові внески сплачувалися за рахунок коштів, що були особистою власністю кожного з них. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 69 Сімейного Кодексу України, дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належать їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Згідно до ст.70 Сімейного Кодексу України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Відповідно до ст.57 СК України, особистою приватною власністю дружини, чоловіка є: майно, набуте нею, ним до шлюбу; майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування; майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто; житло, набуте нею, ним за час шлюбу внаслідок його приватизації відповідно до Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду"; земельна ділянка, набута нею, ним за час шлюбу внаслідок приватизації земельної ділянки, що перебувала у її, його користуванні, або одержана внаслідок приватизації земельних ділянок державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій, або одержана із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених Земельним кодексом України. Враховуючи вимоги ст.57 СК України, суд приходить до висновку, що домоволодіння [ADDRESS] є особистою приватною власністю [PERSON], тому як набуте нею за час шлюбу, але в порядку спадкування після смерті батька, та посилання позивача на те, що нерухоме майно, яке просить поділити позивач, а саме домоволодіння, його цінність істотно збільшилася внаслідок його трудових або грошових затрат є не доведеними в судовому засіданні, а тому вимоги позивача про визнання за ним права власності на ? частину домоволодіння та земельної ділянки не підлягають задоволенню. В судовому засіданні також позивачем не підтверджений факт проживання однією сім'єю його та [PERSON] після розірвання шлюбу та ведення спільно господарства, тобто після 2009 року. Посилання позивача на те, що між ним, [PERSON] та [PERSON] стосовно отримання позивачем частини спадщини, шляхом її купівлі вартістю в 2 000 доларів США є необґрунтованим та в судовому засіданні не доведено. Суд не приймає до уваги копію розписки [PERSON] про передачу їй коштів в розмірі 2 000 доларів США, оскільки свідком [PERSON] заперечується її написання та не наданий суду для огляду її оригінал. Згідно до ст.71 Сімейного Кодексу України, майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Так, враховуючи, що автомобіль ГАЗ-2410, 1986 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER], є неподільною річчю, тому суд вважає можливим залишає його у позивача. Щодо поділу побутового майна, яке придбане сторонами за час шлюбу, суд вважає необхідним відмовити, оскільки сторони щодо його вартості не дійшли згоди, а також не довели суду наявність побутового майна та місце його знаходження на час розгляду справи, тому відповідно до вимог ст.70, ст.71 Сімейного Кодексу України не є можливим поділити порівну майно, що об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Що стосуються вимоги позивача про відшкодування йому завданої відповідачем моральної шкоди, то суд приходить до наступного висновку. Відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Як роз'яснено в п. 5. Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній або юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинно-наслідкового зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. В силу положень ч. 1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Разом з тим, належних та допустимих доказів на підтвердження, того, що діями відповідача, які полягали у вчиненні позивачу психологічного та психічного стресу, завдано моральної шкоди суду не надано. Враховуючи, що сторонам відмовлено в задоволені позовів, суд вважає, що відсутні підстави для стягнення судових витрат. Враховуючи викладене та

Outcome: dismissed