Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-23 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з позовом до відповідача про встановлення недостовірності інформації, її спростування, захист честі та гідності, та відшкодування шкоди. В обґрунтування позову зазначила, що 19 серпня 2013 року засобами масової інформації, а саме: телеканалом ICTV, телеканалом Інтер, телеканалом 1+1, через мережу Інтернет, Інтернет видання: Кримінал ТВ, Новини Донбасу, Взгляд, Новини міста Миколаєва, Судебно - юридическая газета, Новини Львова та Тернополя, було опубліковане інтерв'ю із головою Ленінської районної у місті Донецька ради [PERSON]. В інтерв'ю голова Ленінської районної у місті Донецьку ради виступав, як посадова особа, що висловлювала відносно неї неправдиву інформацію, а саме: «[PERSON] - ответсвенный квартиросъемщик в двухкомнатной квартире, где прописана она, ее дочь и четверо ее внуков…» - рассказал председатель Ленинского райисполкома Донецка [PERSON]. «…- дочь нигде не работает, но получает пособие на двух маленьких детей в размере 4 603 гривны. Прибавьте пенсию [PERSON] в размере 1700 гривен и выйдет, что эта семья в состоянии оплатить коммунальные услуги. Другое дело, что дочь не хочет делиться с матерью деньгами. Но это уже их внутрисемейные проблемы. А заявление о продаже почки - это шантаж чистейшей воды». Вона вважає, що в даному випадку посадова особа, що висловлювала неправдиву інформацію, що полягає у наступному: висловлюючи свою думку як посадова особа, голова Ленінської районної ради м. Донецька зазначив, що сім'я позивачки отримує сукупний дохід у розмірі 4 603 гривень, та виразив свої доводи таким чином, що нібито таку суму родина отримує щомісяця, але це не відповідає дійсності, що підтверджується наступним: відповідно до довідки №606 від 21.08.2013 року виданої Ленінським УПСЗН міста Донецька донька позивачки, [PERSON], отримала допомогу по догляду за 1-ю дитиною у 2013 році: липень -4,19 гривні, серпень 845,32 гривні. Відповідно до довідки 608 від 21 серпня 2013 року Ленінським УПСЗН міста Донецька донька позивачки, [PERSON], отримала допомогу на 2-х дітей одиноким матерям. У 2013 році отримано: березень - 363 гривні, квітень - 363 гривні, травень 363 гривні, червень 654, 60 гривні, липень 654,60 гривні, серпень 793,98 гривні. відповідно до довідки 610 від 21 серпня 2013 роки виданої Ленінським УПСЗН міста Донецька донька позивачки, [PERSON], отримала одноразову допомогу при народженні однієї дитини у 2013 році: липень -1485 гривні, серпень - 1485,00 гривні. Відповідно до довідки 612 від 21 серпня 2013 роки виданої Ленінським УПСЗН міста Донецька донька позивачки, [PERSON], отримала державну соціальну допомогу малозабезпеченим сім'ям у 2310 році у серпні 1478,94 гривні. Відповідно до довідки 2093/06 від 22 серпня 2013 року виданої Управлінням пенсійного фонду України у Ленінському районі міста Донецька, [PERSON] з січня 2013 року та на даний момент отримує пенсію у розмірі 1777,16 гривень. Виходячи з наведених довідок сукупний дохід [PERSON] складається наступним чином: за 2013 рік: січень -1777,16 гривень, лютий - 1777,16 гривень, березень - 2961,16 гривень, квітень - 2140,16 гривень, червень 2431,76 гривень, липень - 3920,95 гривень, серпень - 6380,40 гривень. Позивачка зазначила, що на серпень місяць 2013 року, сукупний дохід сім'ї дійсно складає 6380, 40 гривень, але виступаючи перед журналістами, голова Ленінської районної в місті Донецьку ради, повинен був знати, що державна соціальна допомога малозабезпеченим сім'ям, яка отримана [PERSON] у розмірі 1478,94 гривні, що є одноразова не регулярна допомога, та у наступному місяці виплачена не буде. Таке саме стосується і одноразової допомоги при народженні дитини, яку [PERSON] отримано: липень - 1485,00 гривень, серпень - 1485,00 гривень. Виходячи з наведеного, сукупний дохід сім'ї [PERSON] у вересні та подальшому, буде складати - 3416,46 гривень, з них 1777,16 гривень пенсії [PERSON], ця сума менше ніж встановлений прожитковий мінімум. Окрім того, відповідачем висловлено щодо позивачки образливу інформацію, що позивачка нібито шантажистка, що ображає її честь та гідність, ганьбить позивачку як людину та громадянку України. Тому вона вимушена звернутись до суду із цим позовом. Просила зобов'язати відповідача спростувати надану недостовірну інформацію про доходи її сім'ї таким самим чином та у той самий спосіб яким вона була поширена, просила суд зобов'язати відповідача публічно вибачитись. В ході розгляду справи позивачкою було надано заяву про доповнення своїх позовних вимог де вона зазначила, що через неналежне і зневажливе ставлення відповідача до її цивільних прав та необхідності відстоювати їх на протязі довгого часу, а саме, з 2006 року, позивач веде листування і вивчає нормативні акти і Закони України. Її життю було завдано значної морально - психологічної шкоди. Зазначила, що хоча важко в грошовому еквіваленті оцінити всю глибину її страждань і немає точних критеріїв грошового вираження для оцінки ступеня її душевного болю вона визначила розмір шкоди. Не маючи фінансової можливості скористатися кваліфікованою допомогою юриста, їй довелося самостійно вести боротьбу за справедливість так як відповідач тривалий час у відповідь на її звернення надсилав порожні «відписки», «перекручував» і трактував Закони України як йому вигідно. В результаті вона отримувала мінімальною пенсією і тільки в 2011 році їй зробили перерахунок пенсії. У зв'язку з такою економікою в країні вона не може знайти додаткову роботу. Також в обґрунтування завдання їй шкоди вказала, що їй довелося самостійно вивчати законодавство України, вона знаходила в законодавстві одні відповіді, а [PERSON] надсилав її до інших. Вона не змогла приділяти, як раніше достатньої уваги своїм близьким тому між ними почали виникати конфлікти. Крім того, гордовито-саркастичне ставлення відповідача завдало болючий удар її психіки, породило в ній відчуття приниженості і безпорадності, та в неї почала розвиватися депресія. При визначенні розміру відшкодування моральної шкоди вона виходила з наступного: - 5 мінімальних розмірів заробітної плати. Оскільки ЦК УРСР 1963року (ст.440-1) встановлював певний мінімум, то державою гарантовано отримання відшкодування не менше встановленого на сьогодні розміру - 1147 гривень. Тобто, 1147 гривень * 5 = 5735 гривень. Далі до критеріїв розміру моральної шкоди вона додає умовні коефіцієнти: - вид психічних страждань: приниження, страх, поганий настрій - 0,6 - сума 5735 * 0,6 = 3141 гривень ; - глибина моральних страждань - 1,2 - сума 3441 * 1,2 = 4129 гривень; істотних вимушених змін у житті потерпілого - 1,3 - сума 4129 * 1,3 = 5368 гривень; тривалість негативних наслідків - 1,5 - сума 5368 * 1,5 = 8052 гривень. Таким чином у відшкодування моральної шкоди вона просить стягнути - 8052,00 гривень. Також просила стягнути з відповідача її трудозатрати, пов'язані із відновленням її порушеного права, а це її робота по вивченню законодавства, судової практики, методичних рекомендацій, підготовки позовної заяви, доставки її до суду, що становить по її підрахунку - 2087,00 гривень. Загальний розмір завданої їй шкоди оцінює в 10 139 гривень, яку просить стягнути з відповідача. Позивачка в судовому засіданні позовні вимоги підтримала у повному обсязі. Пояснила суду, що вона є основним квартиронаймачем квартири [ADDRESS]. В зазначеній квартирі вона проживає зі своєю родиною: її донька - [PERSON] та діти останньої, а її онуки: - [PERSON] [INFO]; - [PERSON] [INFO]; - [PERSON] [INFO]; - [PERSON] [INFO]. Зазначила, що обидві повнолітні онуки не працюють, а донька доглядає за малолітніми дітьми. Пояснила, що з 2006 року її постійно турбують різні установи: тепломережа, водоканал, жєк, з приводу боргів за комунальні послуги. Загальна сума заборгованості, яку їй виставляють десь 70 000 гривень. З цього приводу неодноразово виносилися судові накази про стягнення боргів, які за її заявою потім скасовувалися. Вона побоювалася, що її із родиною можуть виселити із квартири. Тому вона в додатковому позові зазначає, що завдання їй моральної шкоди продовжується тривалий час, а [PERSON] не приймав ніякі заходи, з виконкому надходили лише відписки. 25 травня 2013 року її донька уклала договір про реструктуризацію заборгованості за комунальні послуги, але їй про наявність цього договору стало відомо недавно і вона з його укладенням не згодна. Оскільки її сім'я за своїм матеріальним становищем не в змозі сплатити борги, то вона звернулася із своєю проблемою до СМІ, зазначала, що згодна віддати свою нирку за погашення боргів. 19 серпня 2013 року [PERSON] з цього приводу надав інтерв'ю телеканалам ICTV, Інтер, 1+1, а інші видання очевидно все це вже оприлюднили. Вважає, що [PERSON] надав недостовірну інформацію про матеріальний дохід її сім'ї та що вони мають можливість сплачувати борг за комунальні послуги, оскільки щомісячно отримують 6380 гривень. Так, дійсно в серпні 2013 року сукупний дохід їхньої сім'ї складав цю суму, але з них 4603 грн. це допомога на малолітніх дітей доньки, тому ці гроші витрачати на оплату комунальних послуг вони не можуть. Крім того, [PERSON] назвав її шантажисткою за те, що вона заявила про намір розрахуватися за борги своєю ниркою. Це висловлювання вона вважає образою, що принижує її честь та гідність. Представник позивача - [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі. Доповнив пояснення позивачки тим, що остання не може мати заборгованості по комунальних боргах, які їй приписують відповідні установи, оскільки з цими установами вона ніяких договорів на їх отримання не укладала, то і оплату проводити не повинна. та просив їх задовольнити. Представник відповідача - [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнав. Пояснив, що дійсно 19 серпня 2013 року головою Ленінської у м.Донецьку ради [PERSON] було надано інтерв'ю телеканалам ICTV, Інтер, 1+1, які потім були опубліковані інтернет - видавництвами. Кореспондентами у [PERSON] з'ясовувалося питання щодо заяви [PERSON] про продаж своєї нирки за борги по комунальним послугам. При цьому [PERSON] було зазначено, що сім'я [PERSON] має дохід, який дозволяє їй погашати борг та, що в сім'ї є ще інші повнолітні члени родини, які не працюють. Крім того зазначив, що позивачкою не надано доказів на підтвердження своїх вимог. Так, саме ним представником відповідача представлено суду диск із записом інтерв'ю [PERSON], яке той надавав телеканалам ICTV, Інтер, 1+1. Зазначене інтерв'ю не підтверджує ті доводи, які [PERSON] приводить у своєму позові. Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, в тому числі наданий представником відповідача диск, на якому міститься запис інтерв'ю [PERSON], шляхом відтворення цього запису в судовому засіданні, вважає позов [PERSON] необґрунтованим та таким, що не підлягає задоволенню з наступних підстав. Правовідносини, що виникли між сторонами врегульовані положеннями Конституції України, Цивільного Кодексу України, Законом України «Про інформацію ». Відповідно до положень частини 4 статті 32 Конституції України кожен громадянин має право вимагати в судовому порядку спростування недостовірної інформації, що порочить його честь і гідність, а також відшкодування матеріальної та моральної шкоди, заподіяної використанням такої інформації. У той же час, статтею 34 Конституції України проголошено право кожного на свободу думки і слова, на вільне виявлення своїх поглядів і переконань. Разом з тим відповідно до статті 68 Конституції України кожен зобов'язаний неухильно додержуватися Конституції та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей. Праву на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань відповідає обов'язок не поширювати про особу недостовірну інформацію та таку, що ганьбить її гідність, честь чи ділову репутацію. У зв'язку з цим, статтею 32 Конституції України передбачено судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім'ї. У відповідності до статті 297 ЦК України кожен має право на повагу його гідності та честі. Гідність та честь фізичної особи є недоторканими. Фізична особа має право звернутись до суду з позовом про захист її гідності та честі. У зв'язку з цим та відповідно до статті 275 ЦК України захист особистого немайнового права здійснюється у спосіб, встановлений главою 3 цього Кодексу, а також іншими способами відповідно до змісту цього права, способу його поширення та наслідків, що їх спричинило це порушення. До таких спеціальних способів захисту відносяться, наприклад, спростування недостовірної інформації та/або право на відповідь (стаття 277 ЦК України), заборона поширення інформації, якою порушуються особисті немайнові права (стаття 278 ЦК україни) тощо. Юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову про захист честі та гідності, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право. Під поширенням інформації слід розуміти: опублікування її у пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації; поширення в мережі Інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв'язку; викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам; повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі. Як вбачається позивачка [PERSON] вважає недостовірною наступну поширену відповідачем інформацію, яка, як вона вважає, принижує її честь та гідність, а саме:«[PERSON]-ответсвенный квартиросъемщик в двухкомнатной квартире, где прописана она, ее дочь и четверо ее внуков…» - рассказал председатель Ленинского райисполкома Донецка [PERSON]. «…- дочь нигде не работает, но получает пособие на двух маленьких детей в размере 4 603 гривны. Прибавьте пенсию [PERSON] в размере 1700 гривен и выйдет, что эта семья в состоянии оплатить коммунальные услуги. Другое дело, что дочь не хочет делиться с матерью деньгами. Но это уже их внутрисемейные проблемы. А заявление о продаже почки - это шантаж чистейшей воды». Як вже було зазначено, відповідно до вимог законодавства позивач повинен довести факт поширення відносно нього інформації, якою порушено його особисті немайнові права, а відповідач зобов'язаний довести факт того, що поширена інформація являється достовірною. Так, позивачкою [PERSON] в обґрунтування своїх доводів у якості доказів наведено лише опубліковане інтернет - видавництвами інтерв'ю [PERSON], яке він, як зазначила остання, надавав телеканалам ICTV, Інтер, 1+1. В протилежність цьому, представником відповідача у якості доказу на підтвердження своїх доводів представлено запис програм телеканалу ICTV, Інтер, 1+1, який містить інтерв'ю [PERSON], на яке позивачка посилається, як на підставу своїх вимог. Так, судом було досліджено зазначений доказ у судовому засіданні. Із відтвореного запису програм телеканалів ICTV, Інтер, 1+1 за 19 серпня 2013 року - [PERSON], який є головою Ленінської районної у м.Донецьку ради, було надано кореспондентам інтерв'ю з приводу листа [PERSON] до органів влади. Репортаж вийшов під назвою: «продам нирку за борги». При цьому, як вбачається зі змісту інтерв'ю наданого [PERSON], останній зазначив наступне - «решение вопроса о продаже почки в сложившейся ситуации является неадекватным. Доход семи позволяет погашать реструктуризированный долг, т.е. без ущерба для семьи, учитывая, что их доход сотавляет 6308 гривен, тем более, что в семье есть еще двое других совершеннолетних членов семьи, которые не работают. Выселять их никто не собирается, так как в семне двое маленьких детей». Як зазначено, вказане інтерв'ю [PERSON] надавав у серпні 2013 року. Згідно довідок, наданих як позивачкою, так і відповідачем - сукупний доход сім'ї [PERSON] за вказаний місяць дійсно складав 6308 гривень. Зазначені обставини позивачка підтвердила, як у своїй позовній заяві, так і в судовому засіданні. Як вбачається із інтерв'ю, опублікованого інтернет видавництвами, на яке посилається позивачка, текст зазначеного інтерв'ю журналістом викладено стисло, що фактично не відповідає дослівному змісту інтерв'ю, яке було надано [PERSON] телеканалам ICTV, Інтер, 1+1. Відповідно до частини другої статті 471 Закону України "Про інформацію" оціночними судженнями, за винятком образи чи наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, зокрема критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, з огляду на характер використання мовних засобів, зокрема гіпербол, алегорій, сатири. Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості. Таким чином, відповідно до статті 277 ЦК не є предметом судового захисту оціночні судження, думки, переконання, критична оцінка певних фактів і недоліків, які, будучи вираженням суб'єктивної думки і поглядів відповідача, не можна перевірити на предмет їх відповідності дійсності ( на відміну від перевірки істинності фактів ) і спростувати, що відповідає прецедентній судовій практиці Європейського суду з прав людини при тлумаченні положень статті 10 Конвенції . У відповідності до статті 297 ЦК України кожен має право на повагу до його гідності та честі, гідність та честь фізичної особи є недоторканими і фізична особа має право звернутися до суду з позовом про захист її гідності та честі. Відповідно до роз'яснення п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» від 27 лютого 2009 року № 1, під гідністю розуміється визнання цінності кожної фізичної особи як унікальної біопсихосоціальної цінності, а з честю пов'язується позитивна соціальна оцінка особи в очах оточуючих, яка ґрунтується на відповідності її діянь (поведінки) загальноприйнятим уявленням про добро і зло. Гідність означає передусім об'єктивну цінність особистості, її соціальну значимість як відповідну, адекватну з людською сутністю, тобто ту якість, за якої людина чинить так, як належність її сутності та призначенню, як повинна чинити саме людина. Ця якість особи пов'язана передусім із оцінкою себе як моральної особистості, яка є значимою для оточення та суспільства, тобто є позитивним оціночно-емоційним ставленням до себе у формі свідомості і почуття власної гідності, який знаходить свій прояв у самооцінці своїх моральних якостей в їх системній єдності. Поняття гідності та честі є взаємопов'язаними, але між ним існує різниця, яка полягає в тому, що честь означає саме зовнішнє визнання, оцінку дій, діяльності особистості з боку інших, тобто честь пов'язана із суспільною оцінкою і визнанням моральних заслуг і достоїнств людини як члена суспільства. Суди при вирішенні справ про захист гідності, честі та ділової репутації повинні забезпечувати баланс між конституційним правом на свободу думки і слова, правом на вільне вираження своїх поглядів та переконань, з одного боку, та правом на повагу до людської гідності, конституційними гарантіями невтручання в особисте і сімейне життя, судовим захистом права на спростування недостовірної інформації про особу, з іншого боку. Під час розгляду цієї цивільної справи судом були створені всі умови для реалізації прав та обов'язків сторонами, у тому числі й в частині подання ними доказів та заявлення клопотань. Однак, сторони, розпорядившись своїми правами на власний розсуд, відмовились від надання суду інших доказів у підтвердження своїх вимог та заперечень і вважали, що в справі наявні всі необхідні документи для вирішення її по суті. Важливим при визначенні інформації неправдивою є введення законодавцем презумпції добропорядності, яка означає, що негативна інформація, поширена про особу, вважається недостовірною, якщо особа, яка її поширила, не доведе протилежного. Також слід звернути увагу, що при визначенні недостовірності інформації важливу роль відіграє те, чи носить ця інформація фактичний чи оціночний характер. Відмінність тут полягає в тому, що критична оцінка певних фактів і недоліків, думки та судження не можуть бути підставою для задоволення вимог про спростування, оскільки примушення до спростування оціночних суджень порушило б гарантоване Конституцією України, міжнародно-правовим актами право на вираження думок і поглядів і призвело б до встановлення опосередкованої цензури, що заборонено ст. 15 Конституцією України. Існування фактів можливо довести, тоді як правдивість оціночних суджень доведенню на підлягає. Згідно з положеннями статті 277 ЦК України і статті 10 ЦПК України обов'язок довести, що поширена інформація є достовірною, покладається на відповідача, проте позивач має право подати докази недостовірності поширеної інформації. Позивач повинен довести факт поширення такої інформації відповідачем, а також те, що внаслідок цього було порушено його особисті немайнові права. Вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, необхідно визначати характер такої інформації та з'ясовувати, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням. Враховуючи, що відповідачем, шляхом надання відповідного доказу (запису інтерв'ю [PERSON]) повністю спростовано факт поширення останнім відносно позивачки недостовірної інформації, а його доводи відносно матеріальної можливості її сім'ї погашати борг частинами (реструктуризовано) являється його оціночним судженням та характер висловлювань з цього приводу не містить образливої, негативної оцінки, яка би ганьбила честь та гідність позивачки, тому суд не знаходить підстав для задоволення позову останньої щодо встановлення факту поширення відносно неї недостовірної інформації. Відповідно і позов [PERSON] в частині відшкодування їй матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок поширення недостовірної інформації не ґрунтується на вимогах закону. На підставі викладеного і

Outcome: dismissed