Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-06 00:00:00

16.10.2014 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення упущеної вигоди, вказавши, що 22.06.2006 року між нею та приватним підприємцем [PERSON] було укладено договір оренди землі [NUMBER] строком на 10 років, який 10.07.2006 року за № 040655700004 зареєстрований у Кобеляцькому відділі Полтавської регіональної філії державного підприємства "Центр державного земельного кадастру". [INFO] року [PERSON] помер і згідно Витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців його діяльність припинена. Після смерті орендаря позивач не мала наміру продовжувати орендні відносини з його сином - [PERSON], про що повідомила його належним чином. Відповідач не відреагував на повідомлення та не повернув земельну ділянку, а продовжував незаконно використовувати її впродовж останніх років. В зв'язку з вказаними обставинами у вересні 2013 року позивач зверталася до суду з позовом про витребування земельної ділянки із незаконного користування. Рішенням Кобеляцького районного суду Полтавської області в задоволенні вимог відмовлено. Ухвалою Апеляційного суду Полтавської області від 10.02.2014 року вищезазначене рішення скасоване та постановлене нове, яким позовні вимоги [PERSON] задоволені. Однак, земельна ділянка, яка належить позивачеві на праві власності так і не використовувалася нею, оскільки перебувала у розпорядженні [PERSON] Тому, позивач прохала суд стягнути з [PERSON] на її користь втрачену вигоду в розмірі 60973,10 грн. та понесені нею судові витрати. В судове засіданні позивач [PERSON], будучи належним чином повідомлена, не з'явилася, але подала заяву , в якій позовні вимоги підтримала та прохала їх задовольнити. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні позов не визнав та пояснив, що земельна ділянка перебувала у віданні [PERSON] з грудня 2011 року по березень 2014 року, фактично 2 господарських роки. Після смерті батька [PERSON], частина поля, де знаходилася земельна ділянка позивача перебувала протягом 2012-2013 року під паром (залишена не засіяна протягом 2 років). [PERSON], не дивлячись на те, що дана ділянка не використовувалася задля отримання позивачем доходу, відповідно до умов укладеного договору виплачував у визначеному обсязі орендну плату, несучи збитки. [PERSON] за кожний рік отримувала в повному обсязі орендну плату, не оспорюючи її розміру та не вимагаючи повернення даної ділянки, зазначаючи, що це відповідає її дійсним намірам на отримання такого доходу від передачі в оренду земельної ділянки та свідчить про те, що ніяких реальних збитків відповідач їй не заподіював, а бажані нею доходи у вигляді орендної плати вона отримувала в повному обсязі. Зазначив суду, що позивач, в доданому до позовної заяви розрахунку посилається на постанову Кабінету Міністрів України від 25 липня 2007 р. N 963 «Про затвердження Методики визначення розміру шкоди, заподіяної внаслідок самовільного зайняття земельних ділянок, використання земельних ділянок не за цільовим призначенням, зняття ґрунтового покриву (родючого шару ґрунту) без спеціального дозволу», що є недопустимим, та вказує на те, що зазначений в позові розрахунок упущеної вигоди проведено не уповноваженими даною постановою особами, не в порядок та спосіб визначений нею, та за відсутності для такого розрахунку достатніх правових підстав. Просив у задоволені позову відмовити. Заслухавши пояснення сторін, вивчивши матеріали справи та надавши їм оцінку, суд дійшов до висновку, що позовна заява не підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що рішенням Апеляційного суду Полтавської області від 10.02.2014 року витребувано від [PERSON] із незаконного користування земельну ділянку, що належить [PERSON] на праві приватної власності ( а.с.8-9). Після смерті [PERSON], [PERSON] протягом 2012-2013 років отримувала від відповідача орендну плату в обсязі визначеному договором оренди землі [NUMBER] від 22 червня 2006 року ( а.с. 24). Таким чином, за укладеним договором оренди землі волевиявлення [PERSON] було направлено на утримання протягом 2006 -2016 років орендної плати у визначеному договором розмірі, яку фактично вона і отримала від відповідача за 2012-2013 роки. (а.с. 56-59 ). Відшкодування збитків (упущеної вигоди) є видом цивільно-правової відповідальності. Відповідно до ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. 2. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). 3. Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі. Якщо особа, яка порушила право, одержала у зв'язку з цим доходи, то розмір упущеної вигоди, що має відшкодовуватися особі, право якої порушено, не може бути меншим від доходів, одержаних особою, яка порушила право. Відповідно до ст.156 Земельного кодексу України, власники землі мають право на відшкодування збитків, у зв'язку з неодержанням доходів за час тимчасового невикористання земельних ділянок. Порядок визначення розміру відшкодування збитків власникам землі, згідно до ст.157 ЗК України, встановлюється Кабінетом Міністрів України, а саме постановою КМУ «Про визначення та відшкодування збитків власникам землі та землекористувачам» № 284 від 19.04.1993 року, якою передбачено відшкодування збитків власникам землі, включаючи і неодержані доходи, якщо вони обґрунтовані. На підтвердження позовних вимог про стягнення упущеної вигоди позивач [PERSON] надала розрахунок, в якому

Outcome: dismissed