Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-21 00:00:00

У травні 2018 року позивач [PERSON] відповідно до приписів ч. 1 ст. 12 Закону України "Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території" звернулася до Апеляційного суду м. Києва з клопотанням про визначення підсудності цивільної справи за позовом [PERSON] до [PERSON] , третя особа: Міністерство соціальної політики України про надання дозволу на багаторазові тимчасові виїзди закордон та в`їзд на тимчасово окуповану територію Автономної Республіки Крим без згоди батька. Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 31 травня 2018 року підсудність вищевказаної справи визначена Подільському районному суду м. Києва. В позові позивач [PERSON] просить надати дозвіл на виїзд з тимчасово окупованої території України (Автономну Республіку Крим) та на в`їзд з тимчасово окупованої території України (Автономну Республіку Крим) [PERSON] , [INFO] у супроводі матері - [PERSON] без нотаріально посвідченої згоди та супроводу батька дитини - [PERSON] до досягнення дитиною 16 років; надати дозвіл на виїзд з України [PERSON] , [INFO] у супроводі матері - [PERSON] , без нотаріально посвідченої згоди та супроводу батька [PERSON] в Турецьку Республіку, Арабську Республіку Єгипет, Об`єднані Арабські Емірати, країни-члени Європейського Союзу, Сполучені Штати Америки, Канаду з 01.07.2018 року по 31.12.2022 року. Позивачка мотивує вимоги свого позову тим, що червня 2008 року перебувала з відповідачем у зареєстрованому шлюбі. Від спільного шлюбу у сторін народилась дочка [PERSON] , [INFO] . Спільне подружнє життя у них не склалося і рішенням Київського районного суду м. Сімферополя від 05.03.2014 року шлюб між ними був розірваний. Після розірвання шлюбу дитина залишилась проживати разом з позивачем та повністю перебуває на її утриманні. Вказує, що відповідач з ними не проживає, його місце перебування в Автономній Республіці Крим не відоме, в зв`язку з чим вона не може отримати нотаріально посвідчену згоду на виїзд дитини з АРК та за кордон. Така ситуація порушує права дитини, в т.ч. і на оздоровлення. Представник позивача - адвокат Незвіський Д.Я. до початку судового засідання подав заяву про розгляд справи за його відсутності, просив позов задовольнити в повному обсязі, проти ухвалення заочного рішення не заперечив. Відповідач у справі в судове засідання не з`явився, судовий виклик в судове засідання йому не направлявся, оскільки за даними офіційного веб-сайту УДППЗ «Укрпошта» з 27.03.2014 року поштові відправлення, які направлені УДППЗ «Укрпошта» з материкової частини України не приймаються поштою АР Крим та м. Севастополя та повертаються у зворотньому напрямку. На підставі ст.ст.280-281 суд постаовляє заочне рішення. Представник третьої особи в судове засідання не з`явився, про розгляд справи повідомлений відповідно до вимог закону, про причину неявки до суду не повідомлено. Суд, встановивши обставини справи та перевіривши їх доказами, яким надана оцінка в їх сукупності, дійшов таких висновків. Судом встановлено, що 07.06.2008 року сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який рішенням Київського районного суду м. Сімферополя від 05.03.2014 року розірвано. Від спільного життя сторони мають малолітню дитину: [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданим Відділом реєстрації актів про народження Сімферопольського міського управління юстиції Автономної Республіки Крим, актовий запис № 1589 від 08.05.2009 року. Позивачка та її малолітня дитина постійно проживають на території тимчасово окупованої території України (АР Крим) в м. Сімферополі Автономної Республіки Крим (Україна). В червні 2015 року Кабінетом Міністрів України прийнято постанову «Про затвердження Порядку в`їзду на тимчасово окуповану територію України та виїзду з неї» від 04.06.2015року № 367 та затверджено відповідний Порядок в`їзду на тимчасово окуповану територію України та виїзду з неї. Зазначений Порядок встановив, що виїзд з тимчасово окупованої території України громадян України, які не досягли 16-річного віку здійснюється через контрольні пункти за умови пред`явлення паспорта громадянина України або паспорта громадянина України для виїзду за кордон, або проїзного документа дитини у супроводі одного з батьків (усиновлювачів), опікунів, піклувальників або інших законних представників чи у супроводі інших осіб, уповноважених одним із батьків (усиновлювачів), опікунів, піклувальників або інших законних представників. В`їзд на тимчасово окуповану територію України громадян України, які не досягли 16-річного віку, здійснюється через контрольні пункти за умови пред`явлення паспорта громадянина України або паспорта громадянина України для виїзду за кордон, або проїзного документа дитини з дотриманням вимог, передбачених для таких осіб п. 3-6 Правил перетинання державного кордону громадянами України. В свою чергу Правила передбачають, що виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, здійснюється за згодою обох батьків в їх супроводі. Виїзд з України громадян, які не досягли 16 річного віку в супроводі одного з батьків здійснюється: - за нотаріально посвідченою згодою другого з батьків із зазначенням у ній держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі, якщо другий з батьків відсутній у пункті пропуску; - без нотаріально посвідченої згоди другого з батьків у разі пред`явлення документів або їх нотаріально засвідчених копій, в тому числі - рішення суду про надання дозволу га виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків. В зв`язку із тимчасовою окупацією, на території Автономної Республіки Крим та м. Севастополя тимчасово не діють державні органи та установи України. В тому числі, не здійснюють діяльність державні та приватні нотаріуси. В силу положень ст. 9 ЗУ «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» будь який акт виданий незаконними органами та/або особами,є недійсним і не створює правових наслідків. Відтак, отримати нотаріально засвідчену згоду чоловіка - відповідача у справі на території АР Крим та м. Севастополь позивачу неможливо. Конвенцією про права дитини, ратифікованою Постановою Верховної Ради України №789 від 27 лютого 1991 року, визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини, держави-учасниці забезпечують у максимально можливій мірі виживання і здоровий розвиток дитини. Відповідно до положень ст.ст. 7, 155 СК України, дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, які встановлені Конституцією України та Конвенцією про права дитини, а батьківські права не можуть здійснитися всупереч інтересам дитини. Правилами перетинання державного кордону громадянами України, затвердженими постановою КМУ від 27.01.1995 року № 57 визначено, що перетинання державного кордону для виїзду за межі України громадянами, які досягли 16 - річного віку здійснюється лише за згодою обох батьків та в їх супроводі або в супроводі осіб, уповноважених ними, які на момент виїзду з України досягли 18-річного віку. Виїзд за межі України осіб, уповноважених одним з батьків з нотаріально посвідченою згодою, згода другого з батьків не вимагається у разі пред`явлення рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків. Тобто виїзд за межі України громадян,які не досягли 16-річного віку у супроводі одного з батьків та при відсутності згоди другого з батьків, здійснюється на підставі рішення суду про надання дозволу на виїзд за межі України громадянина, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків. З огляду на викладені обставини, суд вважає за необхідне надати дозвіл позивачу на в`їзд на тимчасово окуповану територію України (Автономну Республіку Крим) та виїзд з тимчасово окупованої території України (Автономну Республіку Крим) [PERSON] , [INFO] у супроводі матері - [PERSON] без нотаріально посвідченої згоди та супроводу батька дитини - [PERSON] до досягнення нею 16 років, оскільки як було встановлено в судовому засіданні на звернення позивача щодо надання нотаріальної згоди відмовідач відмовляється з особистих міркувань, про які не повідомляє позивача. Вирішуючи позовні вимоги щодо надання дозволу на виїзд з України [PERSON] , [INFO] , у супроводі матері, без нотаріально посвідченої згоди та супроводу батька, в Турецьку Республіку, Арабську Республіку Єгипет, Об`єднані Арабські Емірати, країни-члени Європейського Союзу, Сполучені Штати Америки, Канаду з 01.07.2018 року по 31.12.2012 року, суд виходить з такого. Відповідно до ч.1 ст.157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Відповідно до ст.11 Закону України «Про охорону дитинства» предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. В удовому засіданні встановлено, що на час розгляду справи відповідач зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , не позбавлений батьківських прав відносно дитини - неповнолітньої дочки [PERSON] . Матеріали справи свідчать, що батько дитини з особистих причин не має можливості виїжджати на підконтрольну територію України для оформлення нотаріально посвідченої згоди на виїзд дитини за межі України. Згідно ч.7 ст.7 СК України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. На підставі ч.8 ст.7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. У витязі з узагальнення судової практики розгляду цивільних справ із застосуванням Конвенції про цивільно-правові аспекти міжнародного викрадення дітей від 25 жовтня 1980 року (Гаазька Конвенція) зазначено, що відповідно до цілей Гаазької Конвенції, її суть полягає в тому, що один із батьків (або будь-яка інша особа, якій належать права піклування про дитину) не має права одноосібно приймати рішення про зміну місця проживання дитини або переміщення дитини на необмежений час у інше місце, зокрема, вивозити її в іншу державу або не повертати дитину до держави її постійного проживання (постанова Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17.10.2014 року N 8). Згідно з п.1 ст.3 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» сухопутна територія Автономної Республіки Крим та міста Севастополя, внутрішні води України цих територій визнається тимчасово окупованою територією. А тому зазначене місце проживання позивача з дитиною та відповідача є тимчасово окупованою територією України. В судовому засіданні встановлено, що позивач та її малолітня дочка постійно проживають на тимчасово окупованій території, що може негативно впливати на духовний та моральний розвиток дитини. Крім того, позивач позбавлений у встановленому законом порядку отримати нотаріально посвідчену згоду відповідача на виїзд дитини. А тому внаслідок ухвалення рішення про надання дозволу на виїзд дитини за кордом ніяким чином не будуть порушені та обмежені права відповідача, як батька дитини, на піклування, спілкування та виховання дитини. Таким чином, судом не встановлено обмежень чи заборон, які унеможливлюють виїзд малолітньої дитини за межі України для тимчасового перебуванняза кордоном, виїзд дитини носить тимчасовий характер, має на меті відпочинок та оздоровлення і не пов`язаний з визначенням місця проживання дитини чи її еміграцію. Враховуючи інтереси дитини, конституційний принцип охорони дитинства, встановлений ч.3 ст.51 Конституції України, виходячи зі встановлених судом обставин, з урахуванням віку дитини на час розгляду справи (11 років 7 місяців), суд приходить до висновку, що надання позивачці дозволу на тимчасовий виїзд малолітньої дитини за кордон без згоди батька, в супроводі матері або іншої уповноваженої дитини по культурно-освітній або оздоровчо-відпочивальної лінії, відповідатиме інтересам дитини, сприятиме зміцненню її здоров`я. та розвитку здібностей, не порушує права та інтереси відповідача. Надання дозволу на період, про який просить позивач, суд вважає можливим, виходячи з конфліктів сторін у справі між собою, внаслідок чого відповідач відмовляється надавити дозвіл на виїзд неповнолітньої дочки, що негативно відображається на інтересах дитини, та не позбавить права відповідача брати участь у вихованні та утриманні дитини. Відповідач на спростування доводів та доказів сторони позивача своїх доказів суду не надав. Вказані обставини дають суду підстави дійти висновку, що, з урахуванням інтересів дитини, надання за рішенням суду дозволу на виїзд з України дитини з позивачем без згоди та супроводу батька не буде суперечити вищевказаним нормам матеріального права, змісту положень ст.ст.141, 157 СК України, які визначають рівність прав та обов`язків батьків відносно виховання дитини. В зв`язку з чим, суд дійшов висновку, що вимоги щодо надання дозволу на виїзднеповнолітньої [PERSON] , [INFO] , за межі України без згоди батька [PERSON] засновані на законі, є обґрунтованими та знайшли своє підтвердження в ході судового розгляду, а відтак підлягають задоволенню зі вказуванням в рішенні на обов`язковість повернення дитини до України. На основі повно та всебічно з`ясованих обставин справи, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача підлягають повному задоволенню. На підставі ст.141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сплачений позивачем при подачі позову судовий збір у розмірі 1 409,60 грн. На підставі викладеного, Конвенції про права дитини, Декларації прав дитини, ст.51 Конституції України, ст.ст.7, 141, 150, 155, 157 Сімейного кодексу України, ст.313 Цивільного кодексу України, ст.11 Закону України «Про охорону дитинства», Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України», Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених постановою КМ України від 27 січня 1995 року № 57, Правил оформлення і видачі паспорта України для виїзду за кордон і проїзного документа дитини, їх тимчасового затримання та вилучення, затверджених постановою КМ України № 231 від 31.03.1995 року,

Outcome: approved