overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-12 00:00:00

Позивач 02.12.2013 року звернулася в суд із позовом до відповідача про розірвання шлюбу. Підставою для позову вважає те, що 02 березня 2010 року вона із відповідачем вперше зареєстрували шлюб, про, що в книзі виконавчого комітету Коритнянської сільської ради Монастирищенського району Черкаської області зроблено запис, за №1. Від даного шлюбу є неповнолітня дитина: дочка, [PERSON], [INFO]. Через постійні сварки, непорозуміння, їх взаємовідносини із відповідачем ускладнились, сумісне проживання та збереження шлюбу є неможливим, вони практично не спілкуються та спільно не проживають 5 місяців. Просить розірвати шлюб, після розірвання шлюбу прізвище залишити «[PERSON]». У судове засідання позивач не з"явилася, подала заяву про розгляд справи за її відстуності та про підтримання позову. Не заперечує проти постановлення заочного рішення. У судові засідання відповідач двічі не з»явився, про причини неявки суд не повідомив, про час і місце розгляду справи повідомлений у встановленому законом порядку. Суд вважає, що, оскільки, відповідно до ст.10 ЦПК України судочинство здійснюється на засадах змагальності і неявкою до суду незалежно від причин відповідач фактично відмовився надавати докази на захист своїх прав у суді, в зв"язку із чим суд розглядає справу на підставі ст.169 ЦПК України у його відсутність, на підставі наявних матеріалів у справі, оскільки, в справі є достатньо матеріалів та доказів для розгляду спору та постановлення рішення у відповідності до ст.224 ЦПК України. Розгляд справи проведено без фіксації технічними засобами на підставі ч.2 ст.197 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає до задоволення, оскільки, шлюб носить формальний характер, сторони не бажають примиритися та спільно проживати. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed
Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-15 00:00:00

Позивач 07.10.2020 звернувся до суду із позовом в якому зазначив, що відповідач [PERSON] є споживачем AT "ДТЕК Одеські електромережі" відповідно до укладеного договору №70100074 від 16.10.2001р., на підставі якого Лиманський РЕМ поставляє електроенергію за адресою: [ADDRESS] . 11.09.2019 уповноваженими працівниками АТ «ДТЕК Одеські електромережі»

Outcome: dismissed
Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-04 00:00:00

Позивач 13.07.2015 року звернулася до суду і свої позовні вимоги мотивує тим, що вона з серпня 1996 року перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем, який 04.07.2003 року було розірвано, про що в книзі реєстрації актів про розірвання шлюбу було зроблено актовий запис № 50. Від шлюбу мають сина [PERSON], [INFO]. Рішенням Путивльського районного суду від 19.12.2005 року з [PERSON] відповідача по справі було стягнуто аліменти на утримання його неповнолітньої дитини. На теперішній час [PERSON] є повнолітнім, проте навчається у ДПТНЗ "Путивльський професійний ліцей" і їй одній матеріально тяжко утримувати його. Відповідач проживає окремо, матеріальної допомоги на утримання сина не надає, хоча має таку можливість, так як він є працездатним, працює у приватних осіб та отримує за це заробітну плату, тому просить суд стягнути з відповідача аліменти на утримання сина [PERSON] на період навчання по 700 грн. щомісячно у твердій грошовій сумі. Позивач позовні вимоги підтримала. Відповідач позов визнав, проте суд вважає таке визнання таким, що суперечить вимогам законодавства. Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, вважає що позов не підлягає задоволенню зі слідуючих підстав. Відповідно до\~ч.1 ст. 199 СК України\~якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у звязку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобовязані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Судом встановлено, що відповідач дійсно є батьком [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження дитини та не оспорюється відповідачем (а.с. 4). Як вбачається із довідки виданої ДПТНЗ «Путивльський професійний ліцей» [PERSON] дійсно навчався у ДПТНЗ «Путивльський професійний ліцей» з 01.09.2012 року по 30.06.2015 року. (а.с. 13). Згідно з ч.2 ст. 199 СК України, право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Таким чином, на даний час повнолітній син колишнього подружжя не навчається, тому підстав для задоволення позовних вимог немає. Посилання відповідача на те, що він в майбутньому буде навчатися та на даний час вирішує питання про подачу документів для вступу до навчального закладу, не може бути підставою для задоволення позову, оскільки такі вимоги суперечать закону. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed
Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-13 00:00:00

Позивач 15.02.2016 року звернулася в суд із позовом до відповідача про розірвання шлюбу. Підставою для позову вважає те, що 21.08.2014 року вона із відповідачем вперше зареєструвала шлюб, про що зроблено запис за №2. Від даного шлюбу є діти: син-[PERSON], [INFO], та дочка-[PERSON], [INFO]. Через постійні сварки, вживання алкоголю відповідачем, знущанням над сином, непорозуміння, їхні взаємовідносини ускладнились, сумісне проживання та збереження шлюбу є не можливим. Просить розірвати шлюб, після реєстрації розірвання шлюбу прізвище залишити «[PERSON]». У судовому засіданні позивач позов підтримав повністю, просить його задоволити. Не заперечує проти ухвалення заоячного рішення. У судові засідання відповідач двічі не з"явився, про причини неявки суд не повідомив, про час і місце розгляду справи повідомлявся в установленому законом порядку. Заяви про визнання позову чи заперечення проти позову не подав. Суд вважає, що, оскільки, відповідно до ст.10 ЦПК України судочинство здійснюється на засадах змагальності і неявкою до суду незалежно від причин відповідач фактично відмовився надавати докази на захист своїх прав у суді, в зв"язку із чим суд розглядає справу на підставі ст.169 ЦПК України у його відсутність, на підставі наявних матеріалів у справі, оскільки, в справі є достатньо матеріалів та доказів для розгляду спору та постановлення рішення у відповідності до ст.224 ЦПК України. Заслухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає до задоволення, оскільки, шлюб носить формальний характер, сторони не бажають примиритися та спільно проживати. Згідно ст.88 ЦПК України судові витрати стягнути із відповідача. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed
Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-04 00:00:00

Позивач 16.06.2016 року звернулася в суд із позовом до відповідача про розірвання шлюбу. Підставою для позову вважає те, що 01.03.2014 року вона із відповідачем вперше зареєструвала шлюб, про що в книзі реєстрації актів цивільного стану Дубровецького районного управління юстиції у Рівненській області зроблено запис за №21. Від даного шлюбу є неповнолітня дитина: син-[PERSON], [INFO]. Через постійні сварки, непорозуміння, не прийнятті участі у вихованні та утриманні дитини, їх взаємовідносини ускладнились, сумісне проживання та збереження шлюбу є не можливим. Вони практично не спілкуються, спільно не проживають 1 рік і 2 місяці. Просить розірвати шлюб, після розірвання шлюбу прізвище залишити «[PERSON]». У судове засідання 05.09.2016 року позивач не з"явилася, подала заяву про розгляд справи за її відсутності та про підтримання позову, не заперечує проти ухвалення заочного рішення (а.с.6). У судові засідання відповідач двічі не з»явився, про причини неявки суд не повідомив, про час і місце розгляду справи повідомлений у встановленому законом порядку. Суд вважає, що, оскільки, відповідно до ст.10 ЦПК України судочинство здійснюється на засадах змагальності і неявкою до суду незалежно від причин відповідач фактично відмовився надавати докази на захист своїх прав у суді, в зв"язку із чим суд розглядає справу на підставі ст.169 ЦПК України у його відсутність, на підставі наявних матеріалів у справі, оскільки, в справі є достатньо матеріалів та доказів для розгляду спору та постановлення рішення у відповідності до ст.224 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає до задоволення, оскільки, шлюб носить формальний характер, сторони не бажають примиритися та спільно проживати. Згідно ст.88 ЦПК України судові витрати стягнути із відповідача. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed
Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-21 00:00:00

Позивач 18.10.2013 року звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення заборгованості за спожиту теплову енергію в сумі 438, 58 грн., яка утворилася за період з 01.06.2002 року по 01.01.2004 року та витрат за сплату судового збору в сумі 229 грн.40 коп. В судовому засіданні представники позивач Бондаренко В.Г. позовні вимоги підтримала в повному обсязі. Відповідач заперечував проти задоволення позову. Суд заслухавши сторони, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку про відмову в задоволенні позову. Судом встановлено, що відповідач проживав в квартирі [ADDRESS], куди позивач надає послуги теплопостачання. Однак відповідач несвоєчасно вносив плату за надані послуги у зв'язку з чим утворилась заборгованість за період з 01.06.2002 року по 01.01.2004 року в сумі 383 грн.01 коп, що підтверджується розрахунком заборгованості та за період з 01.10.2010 року по 01.10.2013 року нараховано індекс інфляції в сумі 20.31 грн. та 3% річних в сумі 35.26 грн. Згідно договору купівлі-продажу квартири від 23 грудня 2005 року [PERSON] передав у власність [PERSON] однокімнатну квартиру [ADDRESS]. Згідно ухвали Октябрського районного суду від 31 липня 2014 року скасовано судовий наказ виданий Октябрським районним судом 16 квітня 2013 року. Відповідно до "Правил надання населенню послуг з водо-теплопостачання та водо відведення" затверджених Постановою КМУ від 21.07.2005 р. № 630. плата за надані послуги вноситься щомісяця за нормами і тарифами, встановленими обласною державною адміністрацією. Згідно ст. 256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Згідно ст.257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. З матеріалів справи вбачається, шо позивачем подано позов до суду 28.10.2013 року, тобто з пропуском строку позовної давності до вимог про стягнення неустойки (штрафу та пенп.Окрім того встановлено. Що відповідачем в період з 01.06.2002 року по 01.01.2004 року заборгованість не сплачувалася, згідно наданого розрахунку. Представником позивача не надано жодного доказу поважності причин пропуску строку позовної давності. Оскільки у суду немає підстав для поновлення строку позовної давності, суд вважає за необхідне відмовити у задоволенні позовних вимог ) в зв»язку з пропуском позивачем строку позовної давності без поважних причин.

Outcome: dismissed
Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-06 00:00:00

Позивач 19 червня 2017 року звернулася до суду з позовом про стягнення суми за час не виплати заробітної плати та моральної шкоди посилаючись на наступне. Рішенням Апеляційного суду Дніпропетровської області від 24 грудня 2013 року було задоволено її апеляційну скаргу та стягнуто з Комунального підприємства «Міський земельний кадастровий центр» Нікопольської міської ради на її користь середній заробіток за час затримки розрахунку в розмірі 6628 грн.36 коп. 01 квітня 2014 року вона звернулась до державної виконавчої служби Нікопольського міськрайонного управління юстиції щодо стягнення заборгованості з відповідача. Виконавче провадження про стягнення заборгованості відкрито, але до сьогодні відповідачем на її користь заборгованість не сплачена, рішення суду не виконане. Закон України "Про виконавче провадження" визначає умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку. Цим Законом врегульовано лише правовідносини, що виникають у процесі виконання судових рішень. Відповідно до частини 1 статті 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Згідно із частиною 1 статті 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Вважає, що передбачений частиною 1 статті 117 КЗпП України обовязок роботодавця щодо виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні настає за умови невиплати з його вини належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 КЗпП України, при цьому визначальними є такі юридично значимі обставини, як невиплата належних працівникові сум при звільненні та факт проведення з ним остаточного розрахунку. Несплата з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку є підставою для відповідальності, передбаченої статтею 117 Кодексу, зокрема, від відповідальності власник або уповноважений ним органу також не звільняється і після ухвалення судового рішення. Оскільки відповідачем добровільно не виконано рішення суду, сума до сплати станом на 19 червня 2017 року становить 56 336,64 грн., із розрахунку: рішення апеляційного суду винесено - 25 грудня 2013 року, отже в 2013 році-2 робочі дні; 2014 рік - 249; 2015 рік - 247; 2016 рік - 221; 2017 рік - 97, отже, 816 днів помножених на 69,04 середньоденний заробіток. Крім того вважає, що за період, за який вона не доотримувала суми заборгованості, їй завдано моральну шкоду, яка визначена за методикою професора [PERSON] та яка, виходячи із зазначеного розрахунку та із глибини, характеру та тривалості душевних страждань та нервових переживань, істотності недоотриманих благ,

Outcome: dismissed
Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-24 00:00:00

Позивач 24.11.2014 року звернувся в суд із позовом до відповідача про розірвання шлюбу. Підставою для позову вважає те, що 07.11.2003 року вона із відповідачем вперше зареєстрували шлюб, про що зроблено запис за №23. Від даного шлюбу є неповнолітня дитина: донька-[PERSON], [INFO]. Через постійні сварки, непорозуміння, їх взаємовідносини із відповідачем ускладнились, сумісне проживання та збереження шлюбу є неможливим. Вони практично не спілкуються, спільно не проживають 4 місяці. Просить розірвати шлюб, після реєстрації розірвання шлюбу прізвище залишити «[PERSON]». У судові засідання позивач не з"явилася, подала заяву про підтримання позову, про розгляд справи за її відсутності, заперечнь проти постановлення заочного рішення не подала. У судові засідання відповідач двічі не з»явився, про причини неявки суд не повідомив, про час і місце розгляду справи повідомлений у встановленому законом порядку. Суд вважає, що, оскільки, відповідно до ст.10 ЦПК України судочинство здійснюється на засадах змагальності і неявкою до суду незалежно від причин відповідач фактично відмовився надавати докази на захист своїх прав у суді, в зв"язку із чим суд розглядає справу на підставі ст.169 ЦПК України у його відсутність, на підставі наявних матеріалів у справі, оскільки, в справі є достатньо матеріалів та доказів для розгляду спору та постановлення рішення у відповідності до ст.224 ЦПК України. Розгляд справи судом проведено без фіксації технічними засобами на підставі ч.2 ст.197 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає до задоволення, оскільки, шлюб носить формальний характер, сторони не бажають примиритися та спільно проживати. Згідно ст.88 ЦПК України судові витрати підлягають стягненню з відповідача. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed
Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-30 00:00:00

Позивач 30.05.2016 року звернулася в суд із позовом до відповідача про розірвання шлюбу. Підставою для позову вважає те, що 20.07.2013 року вона із відповідачем вперше зареєструвала шлюб, про що в книзі реєстрації актів цивільного стану Монастирищенського районного управління юстиції Черкаської області, зроблено запис за №50. Від даного шлюбу дітей немає. Взаємовідносини між нею та відповідачем ускладнились, немає взаєморозуміння. Фактично шлюбні відносини не підтримують більше року. Збереження сім»ї є неможливим та недоцільним. Розірвати шлюб в органах РАЦС відповідач відмовляється, тому змушена звертатися до суду з позовом про розірвання шлюбу. Просить розірвати шлюб, після розірвання шлюбу прізвище залишити «Соколенко». У судові засідання\~позивач не з"явилася, подала заяву пр розгляд справи за її відсутності та про підтримання позову, заперечень проти ухвлення заочного рішення не подала. У судові засідання відповідач двічі не з"явився, про причини неявки суд не повідомив, про час і місце розгляду справи повідомлявся в установленому законом порядку. Заяви про визнання позову чи заперечення проти позову не подав. Суд вважає за необхідне за даних обставин на підставі ст.224-226 ЦПК України ухвалити заочне рішення. Розгляд справи судом проведено без фіксаії технічними засобами на підставі ч.2 ст.197 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає до задоволення, оскільки, шлюб носить формальний характер, сторони не бажають примиритися та спільно проживати. Згідно ст.88 ЦПК України судові витрати стягнути із відповідача. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed
Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-21 00:00:00

Позивач [PERSON] 09.08.2017 року звернулась до суду з позовною заявою про розірвання шлюбу з відповідачем [PERSON], вказавши, що перебуває із відповідачем у зареєстрованому шлюбі з 17.08.1991 року, від шлюбу неповнолітніх дітей не мають, мають повнолітню доньку [PERSON], [INFO]. Спільне життя не склалось з причини відсутності взаєморозуміння, внаслідок чого між позивачем та відповідачем виникають постійні сварки. Позивач [PERSON] вважає, що сім'я остаточно розпалась, просила шлюб розірвати, справу розглянути у її відсутність, після розірвання шлюбу залишити їй прізвище " [PERSON] ", проти ухвалення заочного рішення не заперечувала. Відповідно до ч.4 ст.223 ЦПК України справу розглянуто за відсутності відповідача, повідомленого належним чином про час та місце судового засідання, стосовно якого суд не має відомостей про причину неявки, та відповідно до ст. 280 ЦПК України суд ухвалює заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, оскільки позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Суд, оголосивши заяву позивача, дослідивши письмові докази вважає, що позов підлягає задоволенню, оскільки сім'я розпалася остаточно, сторони на примирення не згодні та подальше збереження шлюбу протирічить їх інтересам. Згідно статті 24 Сімейного Кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Відповідно до ч.2 ст.112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. За змістом ст.113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Відповідно до свідоцтва про шлюб [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], зареєстрували шлюб 17.08.1991 року, про що зроблено актовий запис № 18 у Дружбівському міськвиконкомі Ямпільського району Сумської області, прізвище після реєстрації шлюбу: чоловіка - [PERSON], дружини - [PERSON] /а.с.6/. Спору щодо розподілу майна подружжя суду не заявлено. На підставі ст.ст. 24, 105, 110, 112, 113 Сімейного Кодексу України, ст.ст. 7-13, 76, 81-82, 141, 247, 263-265, 280-284 ЦПК України, суд -

Outcome: dismissed
Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-20 00:00:00

Позивач [PERSON], [INFO], звернулась до суду із зазначеним позовом, посилаючись на те, що вона є студенткою Херсонського державного університету денної форми навчання за кошти державного бюджету. Позивач проживає разом з матір'ю, яка перебуває на обліку в Херсонському центрі зайнятості як безробітна. Просить суд стягнути з відповідача, який є батьком позивача, на її користь аліменти в твердій грошовій сумі, розміром 527 грн. щомісяця до досягнення нею двадцяти трьох років. В судове засідання позивач не з'явилася, до суду надала заяву про розгляд справи без її участі, наполягала на задоволенні позову в повному обсязі, проти винесення заочного рішення не заперечувала. Відповідач в судове засідання не з`явився, хоча про день розгляду справи у суді був повідомлений належним чином, причину неявки суду не повідомив. Суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON], народилася [INFO] року, відповідно до свідоцтва про народження [NUMBER] від 25.10.2011 р. батьком позивача записаний [PERSON], [INFO]. Позивач, відповідно до довідки ЖКП ЖЕК№11, проживає разом з матір'ю. Відповідно до довідки №13/184 від 30.08.2013 р. [PERSON] навчається в Херсонському державному університеті на факультеті філології та журналістики 1 курс денної форми навчання, за кошти державного бюджету. Відповідно до ч.1 ст.199 СК України якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов'язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Обов'язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов'язкової сукупності таких юридичних фактів (п. 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року N 3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів"): 1) досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; 2) продовження ними навчання. 3) потреба у зв'язку з цим у матеріальній допомозі. Навчання дитини має бути її основним заняттям, отже якщо дитина навчається на заочному відділенні і має можливість працювати та заробляти собі на життя, обов'язку батьків утримувати таку дитину не виникає. 4) наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. Тобто батьки самі мають бути працездатними та мати такий заробіток, який дозволив би їм утримувати себе та свою повнолітню дитину Як вбачається з матеріалів справи та підтверджується самим позивачем в позові, відповідач є пенсіонером, а, отже, є не працездатною особою. Розмір пенсії [PERSON] складає 1054,17 грн. За таких умов у суду не має підстав для задоволення позову про стягнення аліментів, оскільки відповідач не має можливості надавати таку допомогу. На підставі вищенаведеного та

Outcome: dismissed