Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-02 00:00:00

Заступник Білгород-Дністровського міжрайонного прокурора в інтересах [PERSON] звернувся до суду з позовною заявою до ВАТ «ім.28 Червня» про відшкодування збитків та звільнення земельної ділянки. В судовому засіданні позивачка позовні вимоги підтримала, просила задовольнити та пояснила, що вона являється власницею земельної ділянки, але на якій розташовані багаторічні насадження, які перебувають на балансі відповідача ВАТ «ім.28 Червня» та не обробляються, в зв'язку з чим вона не може використовувати свою земельну ділянку за призначенням, чим завдано їй шкоду. Просила зобов'язати ВАТ «ім.28 Червня» повернути земельну ділянку шляхом звільнення та стягнути збитки у розмірі 45515 грн. 37 коп.. В судовому засіданні прокурор в інтересах [PERSON] доводи позовної заяви підтримав, просив суд зобов'язати ВАТ «ім.28 червня» звільнити земельні ділянки та стягнути збитки. В судовому засіданні представник відповідача позовні вимоги не визнав, вважає не обгунтованими, заперечував проти їх задоволення та просив відмовити в повному обсязі. В судовому засіданні встановлено, що позивачка [PERSON] являється власником земельної ділянки [NUMBER] та земельної ділянки у масиві [NUMBER], загальною площею 4,77 га. у мажах згідно з планом, які розташовані на території Салганської сільської ради, Білгород-Дністровського району, Одеської області, які передані для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що підтверджується державним актом про право приватної власності на землю серії [NUMBER], виданий Білгород-Дністровською районною державною адміністрацією Одеської області 11.06.2003 року, на підставі розпорядження Білгород-Дністровської районної державної адміністрації Одеської області від 03.06.2003 року №761/2003. З акту перевірки дотримання вимог земельного законодавства від 13.03.2013 року вбачається, що ВАТ «ім.28 червня» використовує земельні ділянки на території Салганської сільської ради, Білгород-Дністровського району, Одеської області, які належать громадянам згідно державних актів на право приватної власності під багаторічні насадження. За вказаним земельними ділянками не вживаються заходи боротьби з бур'янами, не проводяться роботи по догляду за виноградними насадженнями, що призвело до їх занедбаного стану, відсутні договори оренди земельних ділянок між власниками багаторічних насаджень та землекористувачами. Але, такі фактичні обставини не можуть бути свідченням того, що відповідальність за недодержання вимог земельного законодавства можна покласти саме на ВАТ "Імені 28 червня", не є вони і доказом того, що спірна земельна ділянка перебуває у їх користуванні. Згідно ст.79 ЗК України, ст.373 ЦК України право власності на земельну ділянку поширюється на поверхневий (грунтовий) шар у межах цієї земельної ділянки, на водні об'єкти , ліси, багаторічні насадження, які на ній знаходяться, а також на простір, що є над і під поверхнею ділянки, висотою та глибиною, які необхідні для зведення житлових, виробничих та інших будівель і споруд. Багаторічні насадження не можуть розглядатися як окремий об'єкт права власності без земельної ділянки, на якій вони знаходяться, оскільки є складовою частиною земельної ділянки, отже, з часу передачі земельних ділянок у власність фізичних осіб останні стали відповідно і власниками багаторічних насаджень. Враховуючи викладене, у правовідносинах, що склалися між реорганізованим сільськогосподарським підприємством та громадянином, багаторічні насадження не можуть розглядатися, як окремий об'єкт права власності без земельної ділянки, на якій вони знаходяться, оскільки є складовою частиною земельної ділянки. Позивачка [PERSON], прокурор не надали суду доказів, які підтверджують, що землекористувачем земельних ділянок, був саме відповідач ВАТ «імені 28 червня», в чому позивачка не мала можливості використовувати належні їй земельні ділянки за своїм розсудом для отримання доходів та що бажала обробляти земельні ділянки, а відповідач йому в цьому перешкоджав. З позовними вимогами про усунення перешкод в користуванні земельними ділянками та про витребування земельних ділянок з чужого незаконного володіння позивачка [PERSON] або прокурор в її інтересах до ВАТ «імені 28 червня» не зверталися. У позовній заяві ставить питання про відшкодування шкоди, завданої розміщенням на земельній ділянці позивачки багаторічними насадженнями, що обліковуються на балансі відповідача. При цьому, розмір заявлених до відшкодування збитків розраховувався виходячи з вартості отриманого вражаю з багаторічних насаджень, з чого витікає, що заявлені вимоги суперечать викладеним у позові обставинам справи. Відповідно до положень ст.22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Підстави і порядок відшкодування збитків власникам землі та землекористувачам визначені ст.ст.156, 157 ЗК України. Відповідно до ст.156 ЗК України, власникам землі та землекористувачам відшкодовуються збитки, заподіяні внаслідок неодержання доходів за час тимчасового невикористання земельної ділянки. За правилами ч.ч.1,2 ст.157 ЗК України, відшкодування збитків власникам землі та землекористувачам здійснюють органи виконавчої влади, органи місцевого самоврядування, громадяни та юридичні особи, які використовують земельні ділянки, а також органи виконавчої влади, органи місцевого самоврядування, громадяни та юридичні особи, діяльність яких обмежує права власників і землекористувачів або погіршує якість земель, розташованих у зоні їх впливу, в тому числі внаслідок хімічного і радіоактивного забруднення території, засмічення промисловими, побутовими та іншими відходами і стічними водами. Порядок визначення та відшкодування збитків власникам землі і землекористувачам встановлюється Кабінетом Міністрів України. Постановою Кабінету Міністрів України від 19 квітня 1993 р. № 284 затверджено Порядок визначення та відшкодування збитків власникам землі та землекористувачам (далі: Порядок). Згідно з положеннями цього Порядку власникам землі та землекористувачам відшкодовуються збитки, заподіяні вилученням (викупом) та тимчасовим зайняттям земельних ділянок, встановленням обмежень щодо їх використання, погіршенням якості ґрунтового покриву та інших корисних властивостей земельних ділянок або приведенням їх у непридатний для використання стан та неодержанням доходів у зв'язку з тимчасовим невикористанням земельних ділянок (п.1). Розміри збитків визначаються комісіями, створеними Київською та Севастопольською міськими, районними державними адміністраціями, виконавчими комітетами міських (міст обласного значення) рад. До складу комісій включаються представники Київської, Севастопольської міських, районних державних адміністрацій, виконавчих комітетів міських (міст обласного значення) рад (голови комісій), власники землі або землекористувачі (орендарі), яким заподіяні збитки, представники підприємств, установ, організацій та громадяни, які будуть їх відшкодовувати, представники державних органів земельних ресурсів і фінансових органів, органів у справах містобудування і архітектури та виконавчих комітетів сільських, селищних, міських (міст районного значення) рад, на території яких знаходяться земельні ділянки. Результати роботи комісій оформляються відповідними актами, що затверджуються органами, які створили ці комісії (п.2). Збитки відшкодовуються власникам землі і землекористувачам, у тому числі орендарям, підприємствами, установами, організаціями та громадянами, що їх заподіяли, за рахунок власних коштів не пізніше одного місяця після затвердження актів комісій, а при вилученні (викупі) земельних ділянок - після прийняття відповідною радою рішення про вилучення (викуп) земельних ділянок у період до видачі документа, що посвідчує право на земельну ділянку підприємства, установи, організації або громадянина (п.5). В основу позову [PERSON] не покладено обставини, які передбачені законом, а позовні вимоги не доведені. Згідно ст.ст.10,11,60 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно п.«д» ч.1 ст.156 ЗК України, згідно з якою власникам землі та землекористувачам відшкодовуються збитки, заподіяні внаслідок неодержання доходів за час тимчасового невикористання земельної ділянки. Згідно до ч.1 ст.1166 ЦК України, за якою майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в п.12 постанови від 16 квітня 2004р. №7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» роз'яснив судам, що вирішуючи позови про відшкодування збитків власникам землі та землекористувачам, суди повинні мати на увазі, що при вилученні (викупі) сільськогосподарських угідь, лісових земель, чагарників для потреб, не пов'язаних із сільсько- чи лісогосподарським виробництвом, їх тимчасовому зайнятті для інших видів використання, встановленні обмежень щодо використання земельних ділянок, погіршенні якості ґрунтового покриву та інших корисних властивостей сільськогосподарських угідь, лісових земель та чагарників, приведенні сільсько-господарських угідь, лісових земель та чагарників у не придатний для використання стан, неодержанні доходів за час тимчасового невикористання земельної ділянки, відшкодування збитків згідно зі статтями 156, 157 ЗК України здійснюється органами виконавчої влади, органами місцевого самоврядування, громадянами та юридичними особами, які використовують земельні ділянки і діяльність яких обмежує права власників та землекористувачів або погіршує якість земель, у зоні їх впливу (в тому числі внаслідок хімічного і радіоактивного забруднення території, засмічення промисловими, побутовими й іншими відходами та стічними водами). У випадках самовільного зайняття земельних ділянок, псування, забруднення земель чи вчинення інших порушень земельного законодавства (ст.ст.211,212 ЗК України) майнова шкода відшкодовується власникам землі відповідно до статей 1166, 1172, 1192 ЦК України особами, що її завдала. За змістом закону в питаннях відшкодування земельно-правової шкоди слід керуватися правилами земельного законодавства, а в питаннях, не врегульованих земельним законодавством відповідними правилами цивільного законодавства. З 2002 року діє Земельний кодекс України, яким зокрема визначено поняття право власності на земельну ділянку, поняття земель сільськогосподарського призначення до яких належать й багаторічні насадження (ст.22 ЗК України). Стовно повернення земельної ділянки позивачка не навела жодних доказів, що начебто земельна ділянка перебуває у користуванні ВАТ «ім.28 червня» та потребує повернення власнику або щодо перешкоджання користуванням земельною ділянкою. Вислухавши сторони, дослідивши та перевіривши матеріали справи, суд вважає позовні вимоги не обґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Outcome: dismissed