Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-02 00:00:00

У червні 2014 року [PERSON], [PERSON] звернулись до суду з позовом до Вільногірської міської ради Дніпропетровської області про визнання права власності на нерухоме майно за набувальною давністю, посилаючись на те, що вони є співвласниками квартири [ADDRESS]. Разом з ними співвласником квартири була їх рідна бабуся по лінії матері - [PERSON], яка померла 1996 року. Вказана квартира належить їм трьом на праві спільної часткової власності (по 1/3 частині). Після смерті третього співвласника - [PERSON], спадкоємцем 1/3 частини квартири стала її рідна донька [PERSON], яка є матір'ю позивачів. Вона спадщину не прийняла та померла [INFO]. Позивачі вважають, що з дня смерті [PERSON], вони добросовісно володіють чужим майном і продовжують відкрито і безперервно володіти ним більш ніж 15 років, тому мають право на набуття права власності на 1/3 частки вказаної квартири за набувальною давністю. Тому позивачі просили суд визнати за ними право власності за набувальною давністю на 1/3 (в рівних долях, тобто, по 1/6 на кожного) квартири [ADDRESS] (а.с. 2, 3). Позивачі в судове засідання не з'явилися, просили розглядати справу за їх відсутності (а.с. 3). Представник позивачів адвокат [PERSON] в судове засідання з'явився, позов та його обґрунтування підтримав в повному обсязі, просив його задовольнити. Пояснив, що після смерті [PERSON] та [PERSON] спадщину, яка складається з 1/3 частки спірної квартири, ніхто не прийняв. Позивачі є співвласниками вказаної квартири, а тому відкрито і добросовісно користуються нею в цілому майже 18 років. Пояснив, що документи, які підтверджують родинні відносини між [PERSON] та [PERSON] не збереглися. Представник відповідача в судове засідання не з'явився, до суду надійшла заява про розгляд справи за його відсутності. Суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності не з'явившихся осіб. Заслухавши пояснення представника позивачів, дослідивши матеріали справи суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] є синами [PERSON], що підтверджується копіями свідоцтв про народження (а.с. 4-11). Згідно копії свідоцтва про народження [PERSON] [INFO] є дочкою [PERSON] (а.с. 12). З копії свідоцтва про смерть вбачається, що [PERSON], [INFO] померла [INFO] (а.с. 13). [PERSON] померла [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про смерть (а.с. 14). За даними КП «БТІ м. Вільногірська» на [ADDRESS] зареєстровано право власності за [PERSON], [PERSON], [PERSON] по 1/3 частці за кожним. Вказане також підтверджується копією договору міни від 22.03.1995 року та технічним паспортом (а.с. 15-19). Згідно довідки про склад сім'ї та копії паспорту, у спірній квартирі проживає та зареєстрований [PERSON] (а.с. 5, 20). [PERSON] зареєстрований [ADDRESS] (а.с. 9). За відомостями Вільногірської державної нотаріальної контори, спадкові справи після померлих [PERSON] та [PERSON] не заводились і свідоцтва про право на спадщину не видавались (а.с. 37, 39). Відповідно до ст..3 ч.1 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Набуття права власності на земельну ділянку за набувальною давністю регулюється законом. Якщо особа заволоділа майном на підставі договору з його власником, який після закінчення строку договору не пред'явив вимоги про його повернення, вона набуває право власності за набувальною давністю на нерухоме майно через п'ятнадцять, а на рухоме майно - через п'ять років з часу спливу позовної давності. Втрата не з своєї волі майна його володільцем не перериває набувальної давності у разі повернення майна протягом одного року або пред'явлення протягом цього строку позову про його витребування. Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду. Із змісту ст. 344 ЦК України випливає, що позивачі, як володільці майна, протягом всього часу володіння ним мають бути впевненими, що на це майно не претендують інші особи, і вони отримали це майно з підстав, достатніх для того, щоб мати право власності на нього. У такому випаду при вирішенні питання щодо визнання права власності на майно в порядку набувальної давності необхідно виходити із того, що задоволення таких вимог можливе лише за умов: добросовісності заволодіння, відкритості, безперервності, безтитульності володіння. Крім того, за набувальною давністю може бути набуто право власності на нерухоме майно, яке не має власника, або власник якого невідомий, або власник відмовився від права власності на належне йому нерухоме майно та майно, що придбане добросовісним набувачем і у витребуванні якого його власнику було відмовлено. Частиною 8 розділу "Прикінцеві та перехідні положення" ЦК України передбачено, що правила статті 344 Цивільного кодексу України про набувальну давність поширюються також на випадки, коли володіння майном почалося за три роки до набрання чинності цим Кодексом. Виходячи зі змісту ст. 344 ЦК України, обставинами, які мають значення для справи, і, які повинен довести саме позивач (ч. 1 ст.60 ЦПК України), є законний об'єкт володіння, добросовісність володіння, відкритість володіння, давність володіння та його безперервність (тобто строк володіння). Відповідно до ст. 328 Цивільного кодексу України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. В п. 9 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду з цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» зазначено, що відповідно до частини першої статті 344 ЦК особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено ЦК. При вирішенні спорів, пов'язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке: - володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; - володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна; - володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. У разі втрати не із своєї волі майна його давнісним володільцем та повернення цього майна протягом одного року або пред'явлення протягом цього строку позову про його витребування набувальна давність не переривається (частина третя статті 344 ЦК). Не переривається набувальна давність, якщо особа, яка заявляє про давність володіння, є сингулярним чи універсальним правонаступником, оскільки в цьому разі вона може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є (частина друга статті 344 ЦК). З матеріалів справи вбачається, що [PERSON] померла [INFO]. Після її смерті відкрилася спадщина на її частину квартири, але не була прийнята ніким із спадкоємців. Після смерті матері позивачів відповідні права (право власності) на спірну частку квартири оформлені не були, із заявами про відкриття спадщини будь-які особи не зверталися. Позивачі залишилися власниками кожен по 1/3 частині кв. [ADDRESS], що не оспорювалося в судовому засіданні. Але доводи позивачів та їх представника, що [PERSON] та [PERSON] мають право на 1/3 частину квартири після померлої [PERSON] за набувальною давністю не мають під собою правового підґрунтя. Виходячи зі змісту ст. 344 ЦК України, для набуття права власності на нерухоме майно, перебігу строку набувальної давності не достатньо. Умови набувальної давності підтверджуються судовим рішенням. Давнісний володілець повинен довести факти добросовісності, відкритості, безперевності і тривалості свого володіння. Набувальна давність застосовується до випадків безтитульного володіння чужим майном. В судовому засіданні не доведені обставини, які дають підстави вважати рішення суду завершальним юридичним фактом, що призводить до виникнення прав власності у позивачів. В матеріалах справи відсутні докази на підтвердження безперервності володіння позивачами, зокрема, [PERSON], протягом визначеного законом строку, яке відповідало всім зазначеним вище передбаченим законом умовам, водночас сам по собі факт користування майном не може тягти за собою застосування набувальної давності. Окрім того, однією із ознак володіння, необхідних для набуття права власності на річ за набувальною давністю, є добросовісність володіння, тобто обставини, у зв'язку із якими виникло володіння чужою річчю не повинні давати найменшого сумніву щодо правомірності набуття майна. Водночас позивачам було відомо про ту обставину, що право власності на частину квартири належить [PERSON], спадкоємцями якої позивачі не є. Отже, позивачами не доведені підстави, передбачені вказаними вище нормами права для набуття права власності на нерухоме майно. При цьому суд створив всі умови для змагального процесу, роз'яснював представнику позивачів його права та обов'язки. Отже, суд, оцінюючи докази в їх сукупності та взаємозв'язку, дійшов висновку про необґрунтованість та недоведеність вимог позивачів, оскільки вони не відповідають вимогам ст.ст. 57-59 ЦПК України та вважає за необхідне в задоволенні позову відмовити в повному обсязі. Судові витрати віднести на рахунок позивачів.

Outcome: dismissed