Jurisdiction: civil
Date: 2020-04-14 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася із позовом до Ізяславського районного суду Хмельницької області, в якому зазначила, що вона із 1993 р. по 1998 роки працювала у колективному сільськогосподарському підприємстві «Горинь» та була його членом. Після завершення роботи у КСП вона не виключалася із членів сільськогосподарського підприємства. Після народження [INFO] дитини протягом наступних трьох років перебувала у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку. 31 січня 1996 року КСП «Горинь» був виданий державний акт на прово колективної власності на землю, однак у списку членів КСП, що являвся додатком до державного акта на право колективної власності на землю, позивачка відсутня. Позивачка вважає, що була помилково позбавлена права на земельну частку (пай) в землях колишнього колективного сільськогосподарського підприємства «Горинь», просить визнати її право на земельну частку (пай), та вважає, що строк звернення до суду слід рахувати з 21.02.2004 року, а тому питання строку позовної давності слід вирішувати з урахуванням глави 19 Цивільного кодексу України в ред. від 16.01.2003 р. Позивач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримала повністю, наполягає на їх задоволенні у судовому порядку з підстав, викладених у позовній заяві. Судом до участі у справі в якості спів відповідача залучено Головне управління Держгеокадастру в Хмельницькій області. У поданому відзиві на позов представник Головного управління Держгеокадастру у Хмельницькій області вважає, що до спірних правовідносин підлягають застосування норми Цивільного кодексу Української РСР, а тому позовна давність повинна застосовуватися судом незалежно від заяви сторін. Крім того, представник вважає Головне управління Держгеокадастру в Хмельницькій області, а тому просить в позові до нього відмовити. Сільський голова с. Сошнее Ізяславського району Якобчук В.В. при вирішенні спору покладається на думку суду та зазначив, що на території сільської ради відсутні землі колективної власності, а землями запасу розпоряджається держава. Заслухавши позивачку, представника Сошненської сільської ради Якобчука В.В., дослідивши письмові матеріали справи, суд дійшов наступного висновку. Відповідно до ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 ЦПК України. Докази подаються сторонами та іншими особами які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб які беруть участь у справі виник спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно п. 2. Указу Президента України «Про порядок паювання земель переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» право на земельну частку (пай) мають члени колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства, в тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишаються членами зазначеного підприємства, кооперативу, товариства, відповідно до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю. Відповідно до довідок архівного відділу Ізяславської районної державної адміністрації від 30.10.2019 року в протоколі загальних зборів колективного сільськогосподарського підприємства - спілки селян «Горинь» за 1994 рік (протокол № 1 від 11.02.1994 р.) є відомості про прийняття в члени спілки [PERSON] , в протоколах засідань правління та в протоколах загальних зборів членів КСП «Горинь» за 1994-1998 роки відсутні відомості про виведення із членів КСП [PERSON] . Державний акт серії ХМ № 36 на право колективної власності на землю виданий колективному сільськогосподарському підприємству «Горинь» Сошненською сільською радою Ізяславського району 31 січня 1996 року. Із архівної довідки Ізяславського районного трудового архіву вбачається, що в стажовій книзі № 4а за 1953-2005 року КСП «Горинь» значиться [PERSON] , яка працювала обліковцем з 1993 року, з 1994 року перебувала у відпустці по догляду за дитиною, [INFO] . Згідно довідки КНП «Ізяславський центр ПМСД» від 22.11.2019 р. [PERSON] перебуває на диспансерному обліку з приводу ревматоїдного поліартриту та за період 1996-2000 років неодноразово перебувала на амбулаторному та стаціонарному лікуванні з приводу даного захворювання. Відповідно до положень ст.ст. 71, 75 Цивільного кодексу Української РСР, які підлягають застосуванню до спірних правовідносин, загальна позовна давність для звернення до суду за захистом порушеного права становить три роки. Позовна давність обов`язково застосовується судом незалежно від заяви сторін. Згідно ст. 76 ЦК (в ред. 1963 р.) перебіг строку позовної давності починається із дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення свого права. У даному випадку суду не наведено переконливих причин для поновлення строку позовної давності, більше того, позивач вважає, що строк позовної давності нею не пропущено. На думку суду, така позиція сторони у справі є хибною, не грунтується на Законі, а тому позовні вимоги [PERSON] задоволенню не підлягають через пропуск строку звернення до суду за захистом порушеного права. На підставі ст.ст. 71, 75, 76 Цивільного кодексу УРСР (в ред. 1963 р.), п. 2 Указу Президента України від 08.08.1995 року № 720 "Про порядок паювання земель. переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям",

Outcome: dismissed