Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-17 00:00:00

У квітні 2017 року [PERSON] звернувся до суду з позовною заявою до Одеської міської ради та згідно уточненої позовної заяви просив: - визнати неправомірну бездіяльність виконкому Одеської міської ради у невиконанні рішення Приморського районного суду м. Одеси від 31.08.2012 р. і не внесенням зміни у п.1.1 рішення виконкому Одеської міської ради № 109 від 22.02.2007 р. в частині реєстрації за Одеською міською радою комунальної власності нежитлового приміщення першого поверху № 501, площею 58,6 кв. м., розташованого пров. Покровський, 3 м. Одеса, а також не скасуванням Свідоцтва про право власності виданого виконкомом Одеської міськради 10.10. 2011 р. та рішення про державну реєстрацію прав КП «Одеське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації об'єктів нерухомості« від 08.11.2011р. щодо права власності територіальної громади м. Одеси, в особі Одеської міської ради на нежитлове приміщення першого поверху № 501, площею 58,6 кв. м., розташованого пров. Покровський, 3 м. Одеса. -визнати незаконним і скасувати п.1.1 рішення виконкому Одеської міської ради № 109 від 22.02. 2007 р. в частині реєстрації за Одеською міською радою комунальної власності нежитлове приміщення першого поверху № 501, площею - 58,6 кв. м. розташованого пров. Покровський, 3 м. Одеса, а також Свідоцтво про право власності видане виконкомом Одеської міської ради 10.10. 2011 р. і рішення про державну реєстрацію прав КП « Одеське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації об'єктів нерухомості від 08.11.2011 р. про належність територіальній громаді м. Одеси, в особі Одеської міської ради, на праві комунальної власності нежитлового приміщення першого поверху № 501, площею - 58,6 кв. м., розташованого пров. Покровський, 3 м. Одеса. При цьому посилаючись на те, що рішенням Одеської міської ради № 109 від 22. 02. 2007 р. «Про реєстрацію об'єктів комунальної власності м. Одеси «зареєстроване нежитлове приміщення першого поверху, № 501, загальною площею 58,6 кв. м., що розташоване за адресою: провулок Покровський, 3 м. Одеса. На підставі цього рішення, 10.10.2011 р. виконком Одеської міськради видав Свідоцтво про право власності САЕ 537289 про належність вказаного нежитлового приміщення територіальній громаді м. Одеси, в особі Одеської міської ради, на праві комунальної власності, а 08.11.2011р. КП "Одеське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації обєктів нерухомості" зареєструвало дане нежитлове приміщення на праві власності територіальної громади м Одеси в особі Одеської міської ради. 31.08.2012 р., рішенням Приморського районного суду м. Одеси визнано за позивачем право власності на нежитлове приміщення загальною площею 55,6 кв. м, яке знаходиться за адресою: провулок Покровський, 3 м. Одеса. Під час державної реєстрації нежитлового приміщення, 21.03.2017 р. державним реєстратором прийнято Рішення про зупинення розгляду заяви позивача про державну реєстрацію прав та їх обтяжень № 34369250 з тієї підстави, що проведення державної реєстрації права власності за позивачем на дане нежитлове приміщення можливе після скасування права власності за попереднім власником - територіальної громади м. Одеси, в особі Одеської міської ради. Про те, що після рішення Приморського районного суду м. Одеси від 31.08.12 р. відповідач не вніс змін у рішення № 109 від 22.02.2007 р. в частині реєстрації комунальної власності м. Одеси щодо нежитлового приміщення. площею 58,6 кв. м. пров. Покровський, 3 м. Одеса і не скасував Свідоцтво про право власності на дане нежитлове приміщення САЕ 537289 від 10.10.11 р. і рішення про державну реєстрацію від 08.11.2011 р., позивачу стало відомо з моменту прийняття державним реєстратором Рішення про зупинення державної реєстрації. [PERSON] зазначає, що у зв'язку з невиконанням судового рішення Одеською міською радою, на теперішній час позивач позбавлений можливості реалізувати право державної реєстрації власності. За таких обставин вважає порушенням Одеською міською радою Конституції України, законів України і норм міжнародного права, згода на обовязковість яких надана Верховною Радою України. У звязку із чим був змушений звернутися до суду за захистом свого права. У судове засідання представник позивача не зявився, надав заяву, у якій позов підтримує в повному обсязі, просить його задовольнити та слухати справу за його відсутності. Відповідач надав суду заяву, згідно якої просив не здійснювати фіксування судового засідання технічними. Згідно ч 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення осіб, які брали участь у справі, перевіривши наведені в позові доводи, суд дійшов висновку, що позов не підлягає задоволенню. Судом встановлено, що відповідно до копії свідоцтва, виданого виконавчим комітетом Одеської міської ради, обєкт, який розташований за адресою: м. Одеса, провулок Покровський, 3, в цілому, дійсно належить територіальній громаді міста Одеси, в особі Одеської міської ради, на праві комунальної власності. Свідоцтво видане на підставі рішення виконавчого комітету Одеської міської ради від 22.02.2007 року № 109. Згідно копії рішення від 22.02.2007 року № 109, проведена технічна інвентаризація та зареєстровано за Одеською міською радою вищевказані приміщення. З витягу про державну реєстрацію прав Комунального підприємства «Одеське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації обєктів нерухомості № 31958359 від 08.11.2011 року, вбачається, що нежитлові приміщення першого поверху № 501 Одеська обл., м. Одеса, провулок Покровський, будинок 3, належать на праві комунальної власності Територіальній громаді міста Одеси, в особі Одеської міської ради. З копії заочного рішення Приморського районного суду м. Одеси від 31 серпня 2012 року, яке набрало законної сили 14.09.2012 року, вбачається, що за [PERSON], визнано право власності на нежитлове приміщення, загальною площею 58,6 кв. м., яке знаходиться за адресою: пр. Покровський,3, м. Одеса. [PERSON] у своєму позові посилався на те, що рішення суду відповідачем не виконується, що чинить йому перешкоди в здійсненні державної реєстрації права власності на нежитлове приміщення. У звязку із вищевикладеним, суд вважає за необхідне зазначити наступне. Виконання рішення суду є невідємною частиною права на справедливий суд. Судові рішення є обовязковими до виконання на всій території України (стаття 124 Конституції). Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів, що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку визначається та покладається на державну виконавчу службу у відповідності до Закону України «Про виконавче провадження». Відповідно до ст. 368 ЦПК України (в редакції від 18.03.2004 р.), питання, пов'язані зі зверненням судового рішення до виконання, вирішує місцевий суд, який розглянув справу. Згідно ч.2,3 за кожним судовим рішенням, яке набрало законної сили, за заявою осіб, на користь яких воно ухвалено, чи прокурора, який здійснював у цій справі представництво інтересів громадянина або держави в суді, видається один виконавчий лист. Виконавчі документи про стягнення судового збору надсилаються судом до органів державної виконавчої служби. У відповідності до ст.382 КК України невиконання судового рішення, а саме умисне невиконання вироку, рішення, ухвали, постанови суду, що набрали законної сили або перешкоджання їх виконанню тягне за собою кримінальну відповідальність. Отже, рішення суду, у разі невиконання їх у добровільному порядку підлягають примусовому виконанню у відповідності до Закону України «Про виконавче провадження». Але, на підтвердження обставин умисного невиконання рішення суду, позивач належного та допустимого доказу не надав. Між тим, з позовної заяви та додатків до неї вбачається, що позивачем не надано доказів, на підтвердження обставин, якими обґрунтовуються позовні вимоги та які можуть бути використані судом, зокрема, відомостей про хід виконавчого провадження. У звязку, із вищевикладеним позовні вимоги в частині визнання неправомірною бездіяльності виконкому Одеської міської ради у невиконанні рішення Приморського районного суду м. Одеси від 31.08.2012 р. є такими, що не підлягають задоволенню за недоведеністю. Також, не підлягають задоволенню вимоги про визнання незаконним п. 1 підпункту 1.1. рішення виконавчого комітету Одеської міської ради від 22.02.2007 р. № 109 в частині реєстрації права комунальної власності на спірне нежитлове приміщення та про скасування Свідоцтва про право власності від 10.10.2011 р. та рішення про державну реєстрацію права комунальної власності на спірне майно від 08.11.2011 р. Так, позивач не наводить на обґрунтування зазначених вимог жодних норм матеріального права, які б свідчили про незаконність вказаних рішень та Свідоцтва про право власності. Зокрема, рішення органів місцевого самоврядування можуть бути визнані незаконними якщо вони прийняті з порушенням встановленої процедури, або поза межами компетенції відповідного органу, або якщо їх зміст суперечить Конституції та законам України. Проте, позивач не наводить жодного з цих випадків і, як наслідок, жодних належних, та достатніх доказів на підтвердження вказаних обставин. Відповідно до ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст. 77 ЦПК України , належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Згідно до ст. 80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч 1-3,5 ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Outcome: dismissed