Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-01 00:00:00

06 вересня 2016 року [PERSON] звернулась до Жовтоводського міського суду із зазначеною вище позовною заявою, де просить стягнути з відповідача, [PERSON], на свою користь суму заборгованості у розмірі 639 191,42 грн. 18 січня 2017 року позивач уточнила свої позовні вимоги та просить стягнути з відповідача на її користь суму заборгованості у розмірі 660 923,93 грн. яка складається з суми заборгованості по тілу позики 639 191,42 грн. та 21 732,51 грн. заборгованість по відсоткам. В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що 25 жовтня 2014 року [PERSON] отримав у її сина [PERSON] позику у розмірі 25000 доларів США під 5 відсотків у місяць, що підтверджуються відповідною розпискою. 16 листопада 2015 року її син [PERSON] помер. 24 травня 2016 року вона звернулась до шостої Одеської державної нотаріальної контори та за її заявою була відкрита спадкова справа. [PERSON] неодноразово зверталась після смерті сина до відповідача стосовно повернення коштів, але окрім обіцянок повернути кошти від відповідача вона нічого не домоглася. У звязку з цим була вимушена звернутись до суду за захистом своїх порушених прав. В судовому засіданні позивачка та її представник - адвокат [PERSON] підтримали позовну заяву в повному обсязі за обставин, викладених в ній з урахуванням їх уточнень та просять задовольнити її в повному обсязі. Ухвалою суду від 27 квітня 2017 року до участі у справі за даним позовом залучено у якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору [PERSON], законного представника неповнолітнього [PERSON] [PERSON], орган опіки та піклування виконавчого комітету Жовтоводської міської ради. Ухвалою суду від 25 жовтня 2017 року було прийнято позовну заяву третьої особи [PERSON], яка діє в інтересах неповнолітньої дитини [PERSON] де вона просить стягнути з [PERSON] на користь її неповнолітнього сина [PERSON] [INFO], 220 307,97 грн. заборгованості за договором позики, в порядку спадкування після смерті [PERSON], який помер 16 листопада 2015 року. Даний позов обєднано в одне провадження з первісним позовом. В обґрунтування позовної заяви [PERSON] зазначає, що 16 листопада 2015 року помер її колишній чоловік [PERSON], який є батьком її сина [PERSON], [INFO]. В кінці травня 2017 року нею отримана ухвала Жовтоводського міського суду від 27.04.2017 року з якої її стало відомо що [PERSON] матір померлого [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором позики, який був укладений між померлим [PERSON] та [PERSON] Таким чином їй стало відомо про відкриття прав на спадкування її сином після смерті [PERSON] на частку боргу. Вважає, що доля [PERSON] становить 1/3 частку в грошовому еквіваленті це становить 213 063,80 грн. Доля ж сина по нарахованим відсоткам складає 7 244,17 грн., всього син має право на успадкування частки в грошовому еквіваленті 220 307,97 грн. Третя особа, [PERSON], законний представник неповнолітнього [PERSON] [PERSON] у судове засідання не зявилися. Від [PERSON] надійшла заява про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити. Представник третьої особи служби у справах дітей Жовтоводської міської ради у судовому засіданні позов третьої особи із самостійними вимогами [PERSON], яка діє в інтересах свого неповнолітнього сина [PERSON] підтримав та просить його задовольнити. Відповідач, [PERSON], в судові засідання не зявляється, про день та час слухання справи повідомлявся належним чином з урахуванням положень ст. 128 ЦПК України. Поштові конверти направлені на його адресу повертаються з відміткою "за закінченням терміну зберігання". Згідно ч. 1 ст. 131 ЦПК України, у разі відсутності заяви про зміну місця проживання або місцезнаходження судова повістка надсилається учасникам справи, які не мають офіційної електронної адреси та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів звязку, що забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, на останню відому судові адресу і вважається доставленою, навіть якщо учасник судового процесу за цією адресою більше не проживає або не знаходиться. Приймаючи до уваги те, що судом виконані вимоги щодо повідомлення відповідача про розгляд справи у спосіб передбачений законом та з огляду на те, що відповідач не повідомив суд про поважність його неявки в судові засідання, відповідач не подав відзив, позивач не заперечує проти заочного вирішення справи, суд вважає, що є передбачені ст.ст. 280,281 ЦПК України підстави для ухвалення заочного рішення на підставі наявних у справі письмових доказів. Суд, заслухавши пояснення позивача [PERSON] її представника, пояснення [PERSON] дослідивши письмові докази по справі вважає, що позов задоволенню не підлягає з наступних підстав. Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмету спору з власної ініціативи. У відповідності до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним по справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті. Відповідно до ст. 263 ЦПК України: судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим кодексом. Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави - ст. 2 ЦПК України. Згідно ст. 129 Конституції України, одним з основних принципів судочинства, є законність. Принцип законності визначається тим, що суд у своїй діяльності при вирішенні справ повинен правильно застосовувати норми матеріального права до взаємовідносин сторін. Згідно ч. 1, 3 ст. 81 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, визнані судом загальновідомими, не потребують доказування. Подавши свої докази, сторони реалізували своє право на доказування і одночасно виконали обов'язок із доказування, оскільки ст. 81 ЦПК закріплює правило, за яким кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Тобто, процесуальними нормами встановлено як право на участь у доказуванні (ст. 13 ЦПК України), так і обов'язок із доказування обставини при невизнані них сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Крім того, збирання доказів у цивільних справах не є обовязком суду, крім випадків, встановлених цим кодексом. Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, між [PERSON] та [PERSON] виникли правовідносини у звязку із наданою 25 жовтня 2014 року борговою розпискою, згідно з якою [PERSON] паспорт № ЕВ0525526 виданий Петрівським РВ УМВС України в Кіровоградській області 24.06.2004 року, проживаючий в [INFO] взяв у борг 24000 доларів у [PERSON] під відсотки в розмірі 5% у місяць за вказаною вище сумою, які повинні виплачуватись щомісячно до 30 числа кожного місяця./а.с.125/ Відповідно до свідоцтва про смерть [PERSON] помер 16 листопада 2015 року про що складено відповідний актовий запис №1833 Саксаганським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Криворізького міського управління юстиції у Дніпропетровській області. /а.с.4/ Відповідно до свідоцтва про народження [PERSON], [PERSON] є його матірю. /а.с.5/ Шоста Одеська державна нотаріальна контора своїм листом повідомила суд, що після смерті [PERSON] із заявою про прийняття спадщини звернулась [PERSON], заява надійла 20.05.2017 №520 спадкова справа №234/2016. /а.с.64/ Із копії актового запису про народження №243 [PERSON], вбачається, що його батьком вказаний [PERSON], матірю [PERSON] /а.с.71/ Згідно зі ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти, або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками Відповідно до ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподаткованого мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладання договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Отже, письмова форма договору позики з огляду на його реальний характер є доказом не лише факту укладання договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Аналогічний правовий висновок міститься у постанові Верховного суду України від 24.02.2016 року по справі №6-50цс16. У відповідності з ч.1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором. Статтею 1049 ЦК передбачено, що позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Таким чином, розписка як документ, що підтверджує боргове зобовязання, має містити умови отримання позичальником в борг грошей із зобов`язанням їх повернення та дати отримання коштів. Крім усього вищевикладеного, в договорі позики необхідно чітко прописати всі реквізити сторін (ПІБ, ІДН, місце реєстрації/ проживання кредитора і боржника, паспортні дані сторін, контактні телефони, електронну пошту і т.д.), а також, необхідно чітко (з розшифровкою) прописувати предмет позики - якщо це грошова валюва, то вказати якої країни, наприклад долари США, Канади або Австралії. Згідно ч.2 ст. 524 ЦК України сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобовязання в іноземній валюті. Статтею 525 ЦК України передбачено, що одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. На думку позивача, Дане зобов'язання [PERSON] не виконав на теперішній час, отримані кошти в повному обсязі не повернув, відсотки за користування коштами не сплатив. При дослідженні в судовому засіданні оригіналу боргової розписки від 25.10.2014 року, наданої [PERSON] [PERSON] зясувалось, що в ній не зазначений строк виконання зобовязання, та не зазначено валюта. В зазначеній розписці зазначено, що [PERSON] взяв у [PERSON] в борг кошти у розмірі 24 000 доларів, але незазначено яких, чи то доларів США, чи то Канади або Австралії. Згідно ч.1\~ст.631 ЦК України\~строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і обов'язки відповідно до договору. Зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ст. 599 ЦК України). Зі змісту процитованої норми закону можливо зробити висновок, що договір позики може бути строковим або безстроковим. Якщо в договорі вказано, коли саме позичальник має повернути борг, то такий договір є строковим. Саме від моменту, коли позичальник має повернути борг, відраховуватиметься строк позовної давності (ст. 267 ЦК України) та нараховуватиметься пеня та інші штрафні санкції. У випадку, якщо в договорі не вказано строку повернення коштів, то він вважається безстроковим. В такому випадку для повернення коштів позикодавець має предявити вимогу позичальнику. Така вимога має бути зроблена письмово, вручена позичальнику особисто під розписку або надіслана цінним листом з описом та повідомленням про вручення. Згідно ж ст. 530 ЦК України боржник повинен виконати обовязок повернути кошти у семиденний строк від дня предявлення вимоги. Але в судовому засіданні було встановлено, що ніхто зі спадкоємців [PERSON] до [PERSON] письмово вимогу про повернення боргу не предявляв, а тому на даний час боргова розписка є діючою. Доказів того, що між сторонами існує спір з приводу повернення боргових коштів суду не надано, а тому у задоволенні позову необхідно відмовити. Судові витрати віднести за рахунок держави. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed