Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-07 00:00:00

29.11.2013 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом в якому просить визнати дійсним договір купівлі-продажу автомобіля марки «Мерседес Бенц», 1992 р.в., двигун № [NUMBER], д.р.н. [NUMBER], укладений 02 вересня 2005 року між ним та [PERSON]; визнати за позивачем право власності на вказаний автомобіль та звільнити цей автомобіль з-під арешту, накладеного постановою державного виконавця відділу державної виконавчої служби Солом`янського районного управління юстиції в м. Києві. Обґрунтовуючи свої позовні вимоги позивач посилається на те, що 02.09.2005 року він придбав спірний автомобіль у [PERSON], сплативши останньому повну вартість за автомобіль, яка на той час складала суму еквівалентну 9`000,00 доларів США. В свою чергу, [PERSON], передав йому у постійне та безповоротне користування і розпорядження спірний автомобіль, ключі від автомобіля та технічну документацію на цей автомобіль. При цьому, [PERSON], посилаючись на відсутність у нього на час продажу автомобіля всієї необхідної документації для оформлення нотаріального договору купівлі-продажу автомобіля, пообіцяв позивачу в наступному оформити такий договір. Крім цього, 02.09.2005 року [PERSON] надав йому генеральну довіреність, якою уповноважив позивача користуватися та розпоряджатися спірним автомобілем марки «Мерседес Бенц», 1992 р.в., двигун №[NUMBER], д.р.н. [NUMBER]. Строк дії довіреності до 02.09.2008 року. 31.08.2008 року [PERSON] повторно надав позивачеві нову нотаріально засвідчену довіреність на право керування та розпорядження автомобілем марки «Мерседес Бенц», 1992 р.в., двигун №[NUMBER], д.р.н. [NUMBER] строком до 31.08.2028 року. На підставі зазначених документів ним (позивачем) було отримано тимчасовий реєстраційний талон серії [NUMBER]. Позивач посилається на те, що з 02.09.2005 року він користувався спірним автомобілем без будь-яких обмежень, особисто виконував всі повноваження власника - здійснював його експлуатацію, необхідний поточний ремонт. Також ним сплачувалися необхідні платежі та збори, оформлювалися поліси обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних ТЗ та сплачувалися страхові платежі. Між тим, [PERSON] весь цей час з 02.09.2005 року ухилявся від укладенні договору купівлі-продажу спірного автомобіля у встановленому законом порядку. Позивач вважає, що він правомірно набув право власності на спірний автомобіль, проте на сьогоднішній день позбавлений права користуватися та розпоряджатися своїм майном, оскільки 24.04.2012 року автомобіль ««Мерседес Бенц», 1992 р.в., двигун №[NUMBER], д.р.н. [NUMBER], було затримано працівниками ДАІ та вилучено на спеціальний майданчик для тимчасового зберігання транспортних засобів, в зв'язку з тим, що на спірний автомобіль накладено арешт в забезпечення виконання рішення суду про стягнення заборгованості з [PERSON] на користь ПАТ «Універсал Банк». Позивач, посилаючись на наведені вище обставини, зазначив, що автомобіль «Мерседес Бенц», 1992 р.в., двигун №[NUMBER], д.р.н. [NUMBER], фактично з 2005 року належить йому, хоча і зареєстрований на ім`я [PERSON]. Виходячи з наведеного вище, позивач просить визнати дійсним договір купівлі-продажу автомобіля марки ««Мерседес Бенц», 1992 р.в., двигун №[NUMBER], д.р.н. [NUMBER], укладений 02 вересня 2005 року між ним та [PERSON], визнати за ним право власності на спірний автомобіль і зняти з автомобіля арешт. 17.02.2014 року в судовому засіданні ухвалою суду, постановленою не виходячи до нарадчої кімнати, до участі в справі в якості відповідача залучено ПАТ « «Універсал Банк». В судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги [PERSON] і просив задовольнити позов. Представник відповідача - ПАТ « «Універсал Банк» під час розгляду справи в суді заперечував проти задоволення вимог позивача і просив відмовити в задоволенні позову, посилаючись на безпідставність та недоведеність позовних вимог. Відповідач [PERSON] в судові засідання не з`явився, хоча про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином. Про причини неявки суд не повідомив. За таких обставин суд вважає за можливе розглянути справу у його відсутності. Представник третьої особи - відділу державної виконавчої служби Солом`янського районного управління юстиції у м. Києві в судовому засіданні заперечував проти позову, просив відмовити в його задоволенні. Суд, заслухавши пояснення позивача, дослідивши та оцінивши докази у справі, дійшов висновку про відмову в задоволенні позову, виходячи з наступного. Судом встановлено, що автомобіль марки «Мерседес Бенц», 1992 р.в., двигун №[NUMBER], д.р.н. [NUMBER], був зареєстрований у МРЕВ-1 УДАІ ГУ МВС України в м. Києва 02.09.2005 року на ім`я власника [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва [NUMBER] (а.с.9). 02.09.2005 року [PERSON] видав довіреність на ім`я [PERSON], [PERSON], [PERSON], якою уповноважив вказаних осіб від імені власника представляти його інтереси в будь-яких органах з усіх без винятку питань, пов'язаних з продажем належного йому ([PERSON]) на підставі свідоцтва про реєстрацію ТЗ серії [NUMBER], виданого МРЕВ-1 ДАІ ГУ МВС України в м. Києві 02.09.2005 року, автомобіля марки «Мерседес Бенц», 1992 р.в., двигун №[NUMBER], д.р.н. [NUMBER] (а.с. 7). Крім цього, 02.09.2005 року [PERSON] написав розписку про продаж автомобіля «Мерседес Бенц», 1992 р.в., двигун №[NUMBER], д.р.н. [NUMBER], [PERSON] за суму еквівалентну 9000 доларів США. В розписці [PERSON] зазначив, що він дає генеральну довіреність та зобов'язується в майбутньому здійснити оформлення договору купівлі-продажу спірного автомобіля нотаріально (а.с.6). 31.08.2008 року [PERSON] видав довіреність [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], якою уповноважив вказаних осіб бути його ([PERSON]) представниками в усіх організаціях, підприємствах, установах, незалежно від підпорядкування та форм власності, з усіх питань щодо володіння, користування, зняття з обліку та розпорядження належним йому на праві власності на підставі свідоцтва про реєстрацію ТЗ серії [NUMBER], виданого МРЕВ-1 ДАІ ГУ МВС України в м. Києві 02.09.2005 року, автомобіля марки «Мерседес Бенц», 1992 р.в., двигун №[NUMBER], д.р.н. [NUMBER] (а.с. 8). Як вбачається з постанови про відкриття виконавчого провадження ВП № 30284573 від 13.12.2011 року старшим державним виконавцем Черкасовим Є.В. відділу державної виконавчої служби Солом`янського районного управління юстиції в м. Києві, державний виконавець одночасно з відкриттям виконавчого провадження за виконавчим листом № 2-4318, виданим 21.10.2011 року Солом`янським райсудом м. Києва щодо стягнення з [PERSON] на користь ПАТ «Універсал Банк» заборгованості за кредитним договором в розмірі 19 795,03 грн., постановив про накладення арешту на майно, що належить боржнику в межах суми стягнення (а.с.39). Вказана постанова була направлена державним виконавцем на виконання в УДАІ ГУ МВС України в м. Києві. 24.04.2012 року автомобіль марки «Мерседес Бенц», 1992 р.в., двигун №[NUMBER], д.р.н. [NUMBER], було затримано працівниками ДАІ та вилучено на спеціальний майданчик для тимчасового зберігання транспортних засобів, розташований за адресою Чернівецька область, м. Вижниця, вул. Романа Шухевича (а.с. 11), в зв'язку з тим, що на спірний автомобіль, як на майно боржника [PERSON] накладено арешт в забезпечення виконання рішення суду про стягнення боргу на користь банку. Виходячи з наведених вище доказів, судом встановлено, що спірний автомобіль марки «Мерседес Бенц», 1992 р.в., двигун №[NUMBER], д.р.н. [NUMBER], з 02.09.2005 року і до 24.04.2012 року перебував у постійному користуванні позивача [PERSON] на підставі розписки [PERSON] про продаж спірного автомобіля від 02.09.2005 року та довіреностей [PERSON] від 02.09.2005 року та від 31.08.2008 року. Відповідно до ч. 3 ст. 244 ЦК України довіреністю є письмовий документ, що видається однією особою іншій особі для представництва перед третіми особами. Відповідно до ст. 245 ЦК України форма довіреності повинна відповідати формі, в якій відповідно до закону має вчинятися правочин. Виходячи з вимог чинного законодавства, довіреність не є документом за яким право власності може перейти від однієї особи іншій. Відповідно до ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Відповідно до статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Статтею 639 ЦК України визначено, що договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Згідно статті 206 ЦК України усно можуть вчинятися правочини, які повністю виконуються сторонами у момент їх вчинення, за винятком правочинів, які підлягають нотаріальному посвідченню та (або) державній реєстрації. Виходячи з того, що відчуження автомобіля тягне за собою його реєстрацію в органах ДАІ на нового власника, суд вважає, що угода купівлі-продажу автомобіля сторонами мала бути укладена лише в письмовій формі. Відповідно до ст. 208 ЦК України у письмовій формі належить вчиняти правочини фізичних осіб між собою на суму, що перевищує у двадцять і більше разів розмір неоподаткованого мінімуму доходів громадян, крім випадків встановлених ч. 1 ст. 206 ЦК України. Виходячи з зазначених вище вимог чинного законодавства, договір купівлі-продажу спірного автомобіля між сторонами мав вчинятися лише в письмовій формі. На підтвердження укладення договору купівлі-продажу спірного автомобіля позивачем надано суду розписка [PERSON] від 02.09.2005 року про продаж автомобіля [PERSON]. Відповідно до ч.1 ст. 210 ЦК України правочин підлягає державній реєстрації лише у випадках, встановлених законом. Такий правочин є вчиненим з моменту його державної реєстрації. Між тим, судом встановлено і це не оспорюється представником позивача, що сторони вимоги закону в цій частині не виконали. Як вбачається з відомостей УДАІ ГУ МВС України в м. Києві від 24.02.2012 року згідно даних автоматизованої інформаційно-пошукової системи ВРЕР-9 УДАІ в м. Києві станом на 29.02.2012 року транспортний засіб марки «Мерседес Бенц», 1992 р.в., двигун №[NUMBER], д.р.н. [NUMBER], на праві власності зареєстрований за [PERSON] (а.с.48). Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Частиною 4 ст. 59 ЦПК України передбачено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Крім того, ч.2 постанови №11 Пленуму Верховного Суду України від .12.11976 року "Про судове рішення" /з наступним змінами /передбачено, що відповідно до принципу безпосередності судового розгляду рішення може бути обгрунтоване лише тими доказами, які одержані у визначеному законом рядку і перевірені в тому судовому засіданні, в якому зостановлюється рішення. Під час розгляду справи позивачем не доведені ті обставини, на які він посилався як на підставу своїх вимог. Суд вважає безпідставними і такими, що не заслуговують на увагу посилання позивача на те, що договір купівлі-продажу автомобіля марки «Мерседес Бенц», 1992 р.в., двигун №[NUMBER], д.р.н. [NUMBER], було укладено 02.09.2005 року між [PERSON] та [PERSON] шляхом написання [PERSON] розписки про продаж спірного автомобіля від 02.09.2005 року, передачі [PERSON] [PERSON] спірного автомобіля, ключів та документів на нього, а також видачі генеральної довіреності від 02.09.2005 року, та передачі [PERSON] [PERSON] грошей за придбання автомобіля в сумі еквівалентній 9 000 доларів США, оскільки відповідно до ч. 1 ст. 210 ЦК України правочин, який підлягає державній реєстрації є вчиненим з моменту такої реєстрації, а як встановлено вище сторони не вчиняли дії спрямованих на реєстрацію договору купівлі-продажу спірного автомобіля у встановленому законом порядку. Твердження позивача про те, що він з 2005 року постійно безперешкодно користувався спірним автомобілем, здійснює його поточний ремонт, сплачує необхідні платежі та збори, оформлює поліси обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних ТЗ, також не може бути підставою для задоволення вимог позивача, оскільки постійне, тривале користування позивачем спірним автомобілем само по собі не тягне перехід права власності від відповідача до позивача на спірний автомобіль без оформлення цих прав у встановленому законом порядку, зокрема, шляхом реєстрації права власності на спірний автомобіль в органах МРЕВ Виходячи з доказів наведених вище, суд вважає, що відсутні підстави для задоволення вимог позивача [PERSON] про визнання дійсним договору купівлі-продажу автомобіля марки «Мерседес Бенц», 1992 р.в., двигун № [NUMBER], д.р.н. [NUMBER], укладеного 02.09.2005 року між сторонами. Щодо вимог позивача [PERSON] про визнання за ним права власності на автомобіль марки «Мерседес Бенц», 1992 р.в., двигун № [NUMBER], д.р.н. [NUMBER], то суд зазначає наступне. Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. За ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. З аналізу вказаної норми вбачається, що позови про визнання права власності спрямовані на усунення перешкод у здійсненні власником свого права і виключення домагань на приналежне власнику майно за допомогою підтвердження в судовому порядку факту приналежності йому спірного майна на праві власності. Позов про визнання права власності в порядку ст. 392 ЦК України може бути заявлений власником індивідуально визначеної речі, який як володіє, так і не володіє нею, права якого оспорюються, заперечуються чи не визнаються третьою особою, яка не перебуває з власником у зобов'язальних чи інших відносних відносинах із приводу спірної речі. Підставою позову є обставини, що підтверджують наявність у позивача права власності чи іншого права на майно. Необхідною умовою захисту права власності шляхом його визнання служить підтвердження позивачем своїх прав на майно. Як встановлено вище, на час розгляду справи власником спірного майна є відповідач [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу від 02.09.2005 р.. Реєстрація права власності відповідача [PERSON] на спірне майно проведена у ВРЕВ-9 УДАІ м. Києва в установленому законом порядку, вона чинна, ніким не оспорена і не скасована. Право власності відповідача [PERSON] на спірний автомобіль не припинено. Під час розгляду справи позивачем не надано суду належних та допустимих доказів на підтвердження того, що він у встановленому законом порядку набув право власності на спірний автомобіль. Виходячи з викладеного вище, суд вважає, що позивач [PERSON] не набув права власності на спірний автомобіль Мерседес Бенц», 1992 р.в., двигун № [NUMBER], д.р.н. [NUMBER], передбачені законом підстави та форма для набуття такого права власності сторонами досягнуті та виконані не були, до сьогодні право власності у встановленому законом порядку зареєстроване за відповідачем [PERSON], це право не припинено, а тому підстави для задоволення вимог позивача відсутні. Відповідно до ч. 1 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права на майно і про звільнення майна з-під арешту. Між тим, як встановлено судом, право власності на спірний автомобіль зареєстроване за боржником [PERSON], воно не припинено, позивач не набув права власності на спірний автомобіль і у нього, відповідно, відсутнє право вимоги про виключення майна з опису та зняття арешту, тому підстави для задоволення вимог позивача про виключення з опису та звільнення спірного автомобіля з-під арешту відсутні і в цій частині позов також не підлягає задоволенню. Виходячи з викладеного вище, суд дійшов висновку, що в задоволенні позову має бути відмовлено в повному обсязі.

Outcome: dismissed