Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-12 00:00:00

\~ Позивач звернувся до суду з вищезазначеним позовом, в обґрунтування якого посилається на те, що він, [PERSON] перебуває на військовій службі в Збройних силах України з 01.08.1988 року, має військове звання полковник (присвоєне наказом Міністерства оборони України № 272 від 24 квітня 2015 року), є учасником бойових дій та має право на пільги встановлені законодавством України для ветеранів війни учасників бойових дій. Разом із сім*єю з чотирьох осіб він забезпечувався житлом за рахунок Міністерства оборони України - квартирою [ADDRESS] , тому є наймачем зазначеного службового приміщення про що отримав ордер № 000003, виданий на підставі рішення № 22 від 06 лютого 2013 року.\~ Впродовж проходження служби, [PERSON] неодноразово (письмово) звертався із заявами до Міністерства оборони України, Квартирно-експлуатаційного відділу міста Біла Церква щодо виключення квартири [ADDRESS] з числа службових. Згідно відповідей від 09.02.2017 року, 27.12.2016 року йому було відмовлено та роз*яснено, що обов*язковою умовою для виключення квартир з числа службових є перебування військовослужбовців і осіб, звільнених у запас або відставку на квартирному обліку в Збройних силах України і відповідність займаного житла нормам законодавства, встановленим для даного населеного пункту. Зазначені дії та рішення відповідача [PERSON] вважає неправомірними, такими, що не відповідають діючому законодавству України, у зв*язку з чим просив: - визнати незаконним рішення Квартирно-експлуатаційного відділу м. Біла Церква про відмову у виключенні квартири з числа службового житла за адресою: [ADDRESS] ; - зобов*язати Квартирно-експлуатаційний відділ м. Біла Церква подати до виконавчого комітету Фурсівської сільської ради клопотання із всіма необхідними документами про виключення квартири за адресою: [ADDRESS] з числа службового житла для прийняття рішення про надання цього житла [PERSON] , [INFO] та членами його родини як постійного; - зобов*язати Квартирно-експлуатаційний відділ м. Біла Церква передати в приватну власність [PERSON] , [INFO] та членам його родини двокімнатну квартиру [ADDRESS] . Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу справи від 15.05.2017 року головуючим суддею визначена суддя Протасова О.М. Згідно ухвали судді Білоцерківського міськрайонного суду Київської області Протасової О.М. від 16.05.2017 року у справі відкрите провадження та призначений судовий розгляд, без проведення попереднього судового засідання. Відповідно до розпорядження від 17.01.2018 року № 272 проведений повторний автоматизований розподіл судової справи між суддями, в результаті якого головуючим суддею визначена суддя Дубановська І.Д. Згідно ухвали судді Білоцерківського міськрайонного суду Київської області Дубановської І.Д. вирішено проводити розгляд справи по суті спочатку, в порядку встановленому для спрощеного позовного провадження та призначено судове засідання на 13.02.2018 року. В судовому засіданні позивач [PERSON] підтримав позовні вимоги в повному обсязі, суду пояснив, що більше 29 років перебуває на військовій службі в Збройних силах України. Разом із сім*єю отримав службове житло у с. Фурси. Квартирно-експлуатаційним відділом м. Біла Церква було подано позов про виселення його та членів його родини із квартири, але в зв*язку з прийняттям відповідного рішення Міністерством оборони України, 29.10.2015 року позов залишено без розгляду. Після цього у [PERSON] стало питання про прийняття у приватну власність зазначеної квартири. Представник позивача, в судовому засіданні позовні вимоги [PERSON] підтримала в повному обсязі посилаючись на обставини, зазначені у позовній заяві, вважає що вони ґрунтуються на законі. Представник відповідача в судове засідання не з`явився, надав суду заперечення, в яких просив відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі. Представник третьої особи Фурсівської сільської ради в судове засідання не з`явився, надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності, наполягав на задоволенні позову. Відповідно до п.п. 9 п. 1 Перехідних положень Закону України № 2147 від 03.10.2017 року "Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів" установлено, що зміни до цього Кодексу вводяться в дію з урахуванням таких особливостей, а саме: справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу. Таким чином, провадження по даній справі здійснювалось у відповідності до правил, передбачених новим ЦПК України у редакції Закону № 2147. Суд, заслухавши позицію позивача, дослідивши матеріали справи, дійшов до висновку, що позовні вимоги не обґрунтовані та задоволенню не підлягають, виходячи з наступного. Конституцією України закріплені основні правові принципи регулювання відносин власності, головним із яких є принцип рівного визнання і захисту усіх форм власності. Статтею 41 Конституції України визначено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право власності набувається в порядку, визначеному законом. Порядок набуття права власності на житло громадянами України, які користуються державним житловим фондом врегульований Законом України «Про приватизацію державного житлового фонду» від 19.06.1992 року № 2482-ХІІ. Відповідно до ст. 2 Закону № 2482-ХІІ не підлягають приватизації: квартири - музеї; квартири (будинки), житлові приміщення у гуртожитках, розташовані на територіях закритих військових поселень, підприємств, установ і організацій, природних та біосферних заповідників, національних парків, ботанічних садів, дендрологічних, зоологічних, регіональних ландшафтних парків, парків пам*яток садово-паркового мистецтва, історико-культурних заповідників, музеїв, квартири (будинки), житлові приміщення у гуртожитках, що перебувають у аварійному стані, квартири (будинки, кімнати), які віднесені у встановленому порядку до числа службових, а також квартири (будинки) житлові приміщення у гуртожитках, розташовані в зоні безумовного (обов*язкового) відселення, забрудненій внаслідок аварії на Чорнобильській АЕС. Судом встановлено, що згідно ордеру № 000003 від 12 лютого 2013 року, виданого Виконавчим комітетом Фурсівської сільської Ради, [PERSON] та членам його родини: дружині [PERSON] , та синам [PERSON] , [PERSON] , надане право на вселення в трикімнатну квартиру, за адресою: [ADDRESS] , житловою площею 50,40 м 2 (а.с. 7). Згідно довідки Головного Квартирно-експлуатаційного управління Збройних Сил України № 303/4/623 від 27.12.2016 року, Квартирно-експлуатаційний відділ м. Біла Церква повернув подання командира військової частини [NUMBER] , яке було непогоджене у встановленому порядку та подане майже через чотири роки після вибуття [PERSON] до нового місця служби. В разі піднайму (найму) жилих приміщень військовослужбовцем Збройних Сил України, є порядок виплат грошової компенсації за піднайм (найм) жилих приміщень затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 26 червня 2013 року № 450, яка визначає розмір та механізм виплати грошової компенсації за піднайм (найм) жилих приміщень визначеним категоріям військовослужбовців Збройних Сил України (а.с.14). Листом Головного Квартирно-експлуатаційного управління Збройних Сил України № 121 від 09.02.2017 року, [PERSON] сповіщено, що відповідно пункту 2 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» від 19.06.1992 року зі змінами не підлягають приватизації квартири (кімнати, будинки), віднесені у встановленому порядку до числа службових. Обов*язковою умовою для виключення квартир з числа службових є перебування військовослужбовців на квартирному обліку в Збройних\~ Силах України (а.с.15). Відповідно копії рішення Виконавчого комітету Фурсівської сільської Ради Білоцерківського району Київської області № 95 від 31.05.2016 року, громадянина [PERSON] , жителя [ADDRESS] та його сім*ю взято на квартирний облік за місцем проживання, який здійснюється у виконавчому комітеті сільської ради (а.с.20). Вищезазначене житлове приміщення належить до житлового фонду Міністерства оборони України, перебуває у повному оперативному управлінні Квартирно-експлуатаційного відділу м. Біла Церква. Судом встановлено, що Квартирно-експлуатаційний відділ м. Біла Церква є державною установою створеною Міністерством оброни України з метою здійснення квартирно-експлуатаційного забезпечення військових частин, військових навчальних закладів, установ та організацій, що дислокуються в межах її відповідальності. Квартирно-експлуатаційний відділ м. Біла Церква є юридичною особою і підпорядкований Північному територіальному квартирно-експлуатаційному управлінню, діє на підставі положення. Квартирно-експлуатаційний відділ м. Біла Церква є складовою частиною Збройних Сил України, підпорядкований Міністерству оборони України, у своїй діяльності керується Законами України, Указами Президента України, наказами Міністра оборони України та іншими нормативно-правовими актами і являється структурним підрозділом Міністерства оборони України. Основні фонди, матеріальні засоби Квартирно-експлуатаційного відділу м. Біла Церква є державною власністю, перебувають у сфері управління Міністерства оборони України і закріплені за Квартирно-експлуатаційним відділом м. Біла Церква на праві оперативного управління. Статтею 14 Закону України «Про Збройні Сили України» встановлено, що земля, води, інші природні ресурси, а також майно, закріплене за військовими частинами, військовими навчальними закладами, організаціями та установами Збройних Сил України - є державною власністю та належить їм на праві оперативного управління. Відповідно до ч. 1 статті 31 Житлового кодексу Української РСР, громадяни, які потребують поліпшення житлових умов, мають право на одержання у користування жилого приміщення в будинках державного або громадського житлового фонду в порядку, передбаченому законодавством Союзу РСР, ЖК та іншими актами законодавства Української РСР. Жилі приміщення надаються зазначеним громадянам, які постійно проживають у даному населеному пункті (якщо інше не встановлено законодавством Союзу РСР, Української РСР), як правило, у вигляді окремої квартири на сім`ю. Згідно до статті 118 Житлового кодексу Української РСР, службові жилі приміщення призначаються для заселення громадянами, які у зв`язку з характером їх трудових відносин повинні проживати за місцем роботи або поблизу від нього. Жиле приміщення включається до числа службових рішенням виконавчого комітету районної, міської, районної в місті Ради народних депутатів. Під службові жилі приміщення виділяються, як правило, окремі квартири. Постановою КМУ від 03.08.2006 року № 1081, якою затверджено Порядок забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей житловими приміщеннями», відповідно до статті 12 Закону Украйни «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», яким визнано механізм забезпечення житловими приміщеннями військовослужбовців - осіб офіцерського і сержантського, рядового складу (крім військовослужбовців строкової служби) Збройних Сил, військовослужбовці та члени їх сімей забезпечуються службовими приміщеннями, що відповідають вимогам житлового законодавства. З цією метою у кожній військовій частині формується фонд службового житла. Згідно Постанови КМУ № 1081 військовослужбовцям, які мають вислугу на військовій службі 20 років і більше, та членам їх сімей надається житло для постійного проживання. Забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей житлом для постійного проживання провадиться шляхом надання один раз протягом усього часу проходження військової служби житла новозбудованого, виключеного з числа службового, вивільненого або придбаного у фізичних чи юридичних осіб. Житлові приміщення надаються військовослужбовцям у межах норм, встановлених законодавством, Пункт 8 вищезазначеної Постанови зазначає, що житлове приміщення включається до числа службового згідно з рішенням виконавчого органу районної, міської, районної у місті ради за клопотанням начальника гарнізону, командира військової частини, погодженого з квартирно-експлуатаційним органом. Згідно пункту 11 Постанови № 1081 Житлове приміщення виключається з числа службового, якщо відпала потреба в його використанні, а також якщо в установленому порядку його виключено з числа житлових приміщень. Виключення житлового з числа службового провадиться згідно з рішенням виконавчого органу районної, міської, районної у місті ради за клопотанням начальника гарнізону, командира військової частини та квартирно-експлуатаційного органу. Проте, потреба в використанні службового титла, а саме квартири [ADDRESS] не відпала. Крім того, згідно порядку визначеного Наказом Міністерства оборони України № 737 від 30.11.2011 року «Про затвердження Інструкції про організацію забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України та членів їх сімей жилими приміщеннями» зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 10 січня 2012 р. за № 24/20337, вказана квартира теж не підлягає вилученню зі складу службових. Так, відповідно до абз. 1 п. 3.5. Наказу, Для включення (виключення) квартир до (із) числа службових на підставі наказу начальника гарнізону про визначення кількості службових жилих приміщень та жилих приміщень для постійного проживання в гарнізоні начальником гарнізону за погодженням з КЕВ (КЕЧ) району направляються листи до сільських, селищних, міських, районних у місті (у разі їх створення) рад (відповідних державних адміністрацій) про включення (виключення) квартири до (із) числа службових. До листа щодо виключення квартир із числа службових обов`язково додається відповідний протокол засідання Комісії з контролю за розподілом житла в гарнізонах ЗС України. Відповідно до абз. 4, п. 3.5. Наказу, Для виключення квартири з числа службових військовослужбовець чи особа, звільнена у запас (відставку), подає начальнику КЕВ (КЕЧ) району рапорт (заяву), підписаний (підписану) всіма повнолітніми членами сім`ї. Згідно абз. 5 п. 3.5. Наказу, обов`язковою умовою для виключення квартир з числа службових є перебування військовослужбовців і осіб, звільнених у запас або відставку, на квартирному обліку в Збройних Силах України і відповідність займаного житла нормам законодавства, встановленим для даного населеного пункту, що буде підставою для зняття сім`ї військовослужбовця з квартирного обліку. Разом з тим, абз. 2 п. 1.3. Наказу передбачено, що забезпечення житловими приміщеннями здійснюється, крім іншого, шляхом надання для постійного проживання один раз протягом усього часу проходження військової служби жилого приміщення новозбудованого, виключеного з числа службового, вивільненого або придбаного у фізичних чи юридичних осіб військовослужбовцям та особам, звільненим з військової служби, які перебувають на квартирному обліку за останнім місцем проходження військової служби. Тобто, з метою забезпечення військовослужбовців та осіб звільнених з військової служби житлом, в Україні побудовано правовий механізм за допомогою якого і реалізуються вказані завдання. Таким законодавчо визначеним механізмом передбачено, що військовослужбовці та особи звільнені з військової служби забезпечуються службовим або постійним житло, а також житловою площею в гуртожитках, казармах та ін. Виключення квартири з числа службового житла має на меті виключно забезпечення військовослужбовця який потребує такого житла (перебуває на квартирному обліку) постійним житлом. Але у зв`язку з відсутністю в житловому фонді Міністерства оборони України достатньої кількості такого житла, встановлено механізм «виключення з числа службового». [PERSON] не надано жодного доказу дотримання вищезазначеного порядку отримання житла, у зв*язку із чим, суд позбавлений можливості задовольнити зазначений позов. Взявши до уваги викладене, суд вважає, що позивачу [PERSON] правомірно відмовлено у поданні відповідного клопотання. Оскільки, [PERSON] ще в 2012 році переміщено до нового місця служби до м. Бердичів, Житомирської області (а.с.64). Згідно витягу з протоколу №1 від 27.01.2013 року, на засіданні житлової комісії постановлено зняти Позивача з квартирного обліку у військовій частині [NUMBER] (а.с.65). Таким чином, [PERSON] не проходить військову службу в Білоцерківському гарнізоні, не перебуває на квартирному обліку в Збройних Силах України (а перебуває на квартирному обліку в третьої особи по справі), а тому житло у якому він наразі проживає заборонено виключати зі складу службового житла. Крім того, по закінченню Антитерористичної операції, у разі якщо [PERSON] не перебуватиме на квартирному обліку в Збройних Силах України та не матиме трудових відносин зі Збройними Силами України (саме за такої умови надається службове житло), підлягатиме виселенню. Відповідно до п. 3.14 Наказу (в редакції що діяла на час переміщення Позивача до іншого місця служби), у разі переміщення військовослужбовця по службі, пов`язаного з переїздом в іншу місцевість, службове жиле приміщення, яке він займав за попереднім місцем служби, підлягає звільненню у двомісячний строк з дня видання наказу про виключення зі списків особового складу військової частини, крім випадків, передбачених пунктом 3.12 цього розділу. Проте, відповідно до рішення Міністра оборони України від 22.09.2015 року, з метою соціального захисту сімей військовослужбовців переміщених до нового місця служби, тимчасово призупинено претензійно-позовну роботу щодо вивільнення службових житлових приміщень де вони проживають, до завершення антитерористичної операції (копія додається). Таким чином, суд прийшов до переконання про відсутність правових підстав зобов`язувати Квартирно-експлуатаційний відділ м. Біла Церква звертатися до третьої особи з клопотанням про зняття статусу «службова» з квартири [ADDRESS] . Крім того, такий спосіб захисту як зобов`язання особи вчинити певні дії може бути застосований судом лише у разі коли такий обов`язок покладений на відповідача у силу приписів чинного законодавства, а у тому випадку коли вчинення чи не вчинення певних дії є правом певної особи, зобов`язання даної особи до вчинення або не вчинення дій, що є її правом, не є належним способом захисту відповідно до вимог ст. 4 Цивільного процесуального кодексу України. Разом з тим згідно з ч. 1ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. З наведених підстав, суд дійшов висновку, що у позові слід відмовити. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed