Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-20 00:00:00

08.09.2020 року на розгляд суду пред`явлено вказану позовну заяву, в якій [PERSON] просить стягнути з [PERSON] аліменти на утримання неповнолітніх дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] у розмірі 1/2 частки з усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, та не більше десяти прожиткових мінімумів на кожну дитину відповідного віку, починаючи з дня пред`явлення позову до досягнення дітьми повноліття. Позовні вимоги обґрунтовані наступним. [PERSON] та [PERSON] перебувають в зареєстрованому шлюбі. В шлюбі сторін народжені двоє неповнолітніх дітей - [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . На теперішній час між сторонами виникають непорозуміння у вирішенні питання про утримання неповнолітніх дітей. Домовленості про добровільну виплату аліментів між сторонами не досягнуто. За таких обставин, позивач відповідно до ст. ст. 180 - 183 СК України просить в судовому порядку встановити відповідачу обов`язок сплати аліментів на утримання неповнолітніх дітей (а.с. 1-2). Ухвалою суду від 10.09.2020 року за заявою [PERSON] до [PERSON] порушено справу, між сторонами виникли матеріально-правові і процесуально-правові наслідки такого рішення; розгляд справи призначено в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін, що узгоджується з ч. 4 ст. 19, ст. 274 ЦПК України (а.с. 22). Відзив на позовну заяву відповідачем [PERSON] в порядку ст. 278 ЦПК України не подано. Сторони на виклик до суду не з`явилися. Позивачем [PERSON] подано заяву про розгляд справи в її відсутність, просить ухвалити рішення, яким задовольнити позовні вимоги. Відповідач [PERSON] надав суду, в порядку ч. 4 ст. 206 ЦПК України заяву про визнання позовної заяви, та розгляд справи за його відсутності. Згідно ч. 3 ст. 211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. Суд, повно і всебічно з`ясувавши обставини, на які посилались сторони, як на підставу своїх вимог, дослідивши докази, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, - приходить до наступних висновків. Матеріалами справи підтверджено такі факти та відповідні правовідносини. Позивач [PERSON] , [INFO] , адреса реєстрації місця проживання: [ADDRESS] (відомості підтверджено копією паспорта - а.с. 3-5). Відповідач [PERSON] , [INFO] , адреса реєстрації місця проживання: [ADDRESS] (відомості підтверджено копією паспорта - а.с. 7-9). 27.03.2004 року укладено шлюб між [PERSON] (дошлюбне прізвище [PERSON] ) та [PERSON] , зареєстрований Відділом реєстрації актів цивільного стану Димитровського міського управління юстиції Донецької області (копія свідоцтва про одруження - а.с. 14). Сторони мають двох неповнолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] (копія свідоцтва про народження - а.с. 11), [PERSON] , [INFO] (копія свідоцтва про народження - а.с. 15). Згідно змісту позовної заяви неповнолітні діти знаходиться на утриманні позивача, домовленості про надання відповідачем матеріальної допомоги на утримання доньки [PERSON] , 2004 року народження та сина [PERSON] , 2012 року народження не досягнуто. Згідно зі ст. 51 Конституції України, ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати своїх неповнолітніх дітей до досягнення повноліття та за ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитини. Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 27 Конвенції «Про права дитини» від 20.11.1989 року (ратифікована постановою ВР № 789-ХІІ від 27.02.1991 року) держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини; батьки несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. При розгляді справи, враховуючи роз`яснення постанови Пленуму Верховного суду України № 3 від 15 травня 2006 року "Про застосування судами окремих норм СК України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів", та встановивши наступні відносини: - наявність батьківських правовідносин між неповнолітніми дітьми та [PERSON] , до якого пред`явлено вимогу про стягнення аліментів (родинний зв`язок між сторонами по справі судом визначено за правилами, встановленими нормами глави 12 СК України, споріднення підтверджено свідоцтвом про народження); - знаходження неповнолітніх дітей на утриманні позивача [PERSON] , яка пред`явила позов про стягнення аліментів (неповнолітні діти мешкають спільно зі своєю матір`ю); - відсутність між батьками, сторонами по справі, угоди про сплату аліментів (договору про сплату аліментів на дитину відповідно до ч. 1 ст. 189 СК України не укладено); - невідповідність утримання неповнолітніх дітей, що надається, розміру достатньому для нормального розвитку, - суд приходить до висновку, що позовні вимоги щодо встановлення аліментних зобов`язань відповідачу є обґрунтованими. Вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд в розумінні ст. 182 СК України враховує: - стан здоров`я платника аліментів та дітей (будь-якої інформації щодо хворобливого стану відповідача та дітей не надано); - матеріальне становище платника аліментів (відповідач є працездатним, протипоказань за станом здоров`я для здійснення трудової діяльності не має); відсутність у [PERSON] грошових зобов`язань (відповідач не несе утримань за виконавчими листами). Відповідно до ч. 5ст. 183 СК України той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів, зокрема, на двох дітей - у розмірі однієї третини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину. Тобто визначення аліментів на двох дітей у розмірі 1/3 частки (33 %) заробітку (доходу) платника аліментів фактично є державною гарантією та зменшення такого розміру, в будь-якому разі є недоречним та неприпустимим. Окрім того, суд звертає увагу, що мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку (ч. 2 ст. 182 СК України). Суд, звертає увагу на визначення законодавством максимального розміру аліментів, а саме те, що відповідно до ст. 70 Закону України "Про виконавче провадження" він не повинен перевищувати 50 відсотків заробітної плати цієї особи. Позивач [PERSON] заявляє вимогу стягнення з [PERSON] аліменти у розмірі Ѕ частки від доходу. Відповідачем [PERSON] суду, в порядку ч. 4 ст. 206 ЦПК України, адресовано заяву про визнання пред`явлених до нього вимог. За переконанням суду така заява підлягає прийняттю, оскільки наявні об`єктивні підстави вважати, що таке визнання позову не суперечить закону. З урахуванням вказаних правових норм, суд вважає за можливе задовольнити вимоги [PERSON] щодо стягнення з [PERSON] аліменти на утримання двох неповнолітніх дітей у розмірі 1/2 частки доходу відповідача (50 відсотків), як такі що визнані відповідачем, та спрямовані на забезпечення інтересів позивача, неповнолітніх дітей відповідно до справжніх обставин справи. Згідно ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Згідно ч. 2 ст. 183 СК України якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Якщо після досягнення повноліття найстаршою дитиною ніхто з батьків не звернувся до суду з позовом про визначення розміру аліментів на інших дітей, аліменти стягуються за вирахуванням тієї рівної частки, що припадала на дитину, яка досягла повноліття. Згідно ст. 430 ч. 1 п. 1 ЦПК України, зазначене рішення суду підлягає негайному виконанню в межах суми платежу за один місяць. Згідно п. 2 ч. 5 ст. 265 ЦПК України резолютивна частина рішення суду повинна містити зазначення розподілу судових витрат. Згідно ч. 6 ст. 141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша - компенсується за рахунок держав. Так, позивач [PERSON] в силу Закону України «Про судовий збір» звільнена від сплати державного мита, тому судові витрати підлягають стягненню з [PERSON] в дохід держави. Розмір судового збору суд визначає, з урахуванням норми п. 3 ч. 1 ст. 176 ЦПК України, п. 1 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір». На підставі ст. ст. 180, 181, 182, 183, 191 СК України,

Outcome: approved