Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-16 00:00:00

Позивач [PERSON] 07.06.2016 р. звернулася до суду з вищезгаданим позовом, в якому просила встановити факт постійного проживання разом зі спадкодавцем [PERSON] на час відкриття спадщини [INFO] у квартирі [ADDRESS]. В обґрунтування позову зазначила, що [INFO] помер її батько [PERSON] Після його смерті відкрилася спадщина, у зв'язку з чим вона звернулася за консультацією до юриста і їй було роз'яснено: оскільки вона постійно проживала на час смерті батька з ним, то вважається такою, що прийняла спадщину, тому не повинна звертатися до нотаріальної контори протягом шести місяців з часу відкриття спадщини. Однак, коли вона звернулася до нотаріуса після спливу шестимісячного строку їй було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину і роз'яснено, що необхідно довести факт проживання зі спадкодавцем на момент смерті, тому вона звернулася до суду з цим позовом. Позивач [PERSON] в судовому засіданні підтримала обставини, викладені в позовній заяві, просила позов задовольнити, не заперечувала проти заочного розгляду справи. Представник позивача [PERSON] - [PERSON] ( договір про надання юридичних послуг від 23.05.2016 року) /а.с.13,14/ в судовому засіданні підтримав позов, обґрунтовуючи обставинами, викладеними в позовній заяві, просив позов задовольнити, не заперечував проти заочного розгляду справи. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні присутньою не була, подала заяву про розгляд справи за її відсутності, позов визнала, просила розглядати справу за її відсутності /а.с.108/. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні присутнім не був, про час та місце розгляду справи повідомлений за зареєстрованою в установленому порядку адресою, судова повістка повернулася у зв'язку з закінченням терміну зберігання. Представник третьої особи - Територіальної громади в особі Криворізької міської ради в судовому засіданні присутнім не був, надав заяву про розгляд справи за участі представника виконкому Металургійної районної у місті ради на підставі рішення Криворізької міської ради від 31.03.2016 №381 «Про обсяг і межі повноважень районних у місті рад та їх виконавчих органів», відповідно до якого районним у місті радам були делеговані повноваження щодо участі у судових засіданнях, в яких стороною по справі є Криворізька міська рада та її виконком з питань, зокрема про встановлення факту, що має юридичне значення /а.с.98-100/. Заступник голови виконкому Металургійної районної у місті ради надав заяву про розгляд справ за відсутності представника виконкому /а.с.104,105/. Відповідно до ч.1 ст. 280 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, без поважних причин або без повідомлення причин, який не подав відзив, зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи. Суд, дослідивши матеріали справи, з'ясувавши обставини справи, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, приходить до наступних висновків. У відповідності до ч. 2 ст. 315 ЦПК України, у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Пунктом 1 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення" від 31.03.1995 року № 5, в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих майнових прав громадянина; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; встановлення факту не пов'язується з наступним вирішенням спору про право. Оскільки, встановлення факту , що має юридичне значення , пов'язано з вирішенням питання права власності на спадкове майно, суд розглядає справу в порядку позовного провадження. Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. В силу ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Так, в судовому засіданні встановлено, що позивач [PERSON] є дочкою [PERSON]/а.с. 4,7,8,9,39/. [PERSON] помер [INFO], що підтверджується свідоцтвом про смерть /а.с.5/. За життя [PERSON] склав заповіт, яким заповідав належну йому частку квартири, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] [PERSON], [INFO] /а.с.6/. [PERSON] змінила прізвище на «[PERSON]» після державної реєстрації шлюбу з [PERSON] /а.с.4,7,8,9/. Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина, інформацію щодо обсягу якої суду не надано. Згідно з ст. 1216,1217 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до ст.1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкоємцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Право на спадкування мають особи, визначені у заповіті (ч.1 ст. 1223 ЦК України). Заповіт [PERSON] ( номер у спадковому реєстрі 53784763) від 23.11.2012 року є чинним, що вбачається з Інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) №43708517 від 26.04.2016 року / сторінка довідки 46, а.с.67/. Спадкоємцем за заповітом після смерті [PERSON] є [PERSON] Крім того, спадкоємцями першої черги за законом є дочка померлого [PERSON] та син - [PERSON] /а.с.35/. [PERSON] та [PERSON] в установлений законом строк з заявами про прийняття спадщини не зверталися, що вбачається з копії спадкової справи /а.с.34-73/. Згідно із ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийтяти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст. 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Згідно із ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. За довідкою відділу реєстрації місця проживання громадян виконкому Металургійної райради №36/1 від 07.04.2016 р. на час смерті [PERSON] в квартирі [ADDRESS] був зареєстрований один /а.с.43/, інші зареєстровані особи відсутні. Відповідно до штампу в паспорті громадянина України [PERSON] зареєстрована за адресою: [ADDRESS] /а.с.36/. Згідно з актом , складеним мешканцями будинку [ADDRESS] , посвідченому ТОВ «Сіті-Сервіс КР» 15.12.2017 року, [PERSON] мешкала за адресою: [ADDRESS] з лютого 2010 року /а.с.122/. Допитана , в якості свідка [PERSON], сусідка позивача, пояснила, що [ADDRESS], мешкав [PERSON] зі своєю матір'ю до 2010 року. Після смерті його матери в квартирі стала мешкати його дочка [PERSON] з сином, яка мешкає там по теперішній час. Статтею 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Отже, останнім днем для прийняття спадщини після смерті [PERSON] є [INFO]. Позивач звернулася до нотаріальної контори 26.04.2016 року ( спадкова справа №23-2016) /а.с.44/, постановою приватного нотаріуса Криворізького міського нотаріального округу С.В.Рисіною відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину у зв'язку з пропуском шестимісячного строку для прийняття спадщини /а.с.11/. Проте, позивач звернулася до суду з заявою про встановлення факту постійного проживання разом із спадкоємцем на час відкриття спадщини. У ст. 3 ЦК України передбачено, що загальними засадами цивільного законодавства є: 1) неприпустимість свавільного втручання у сферу особистого життя людини; 2) неприпустимість позбавлення права власності, крім випадків, встановлених Конституцією Українита законом; 3) свобода договору; 4) свобода підприємницької діяльності, яка не заборонена законом; 5) судовий захист цивільного права та інтересу; 6) справедливість, добросовісність та розумність. Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення. Під способами захисту суб'єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на правопорушника. Статтею 15 ЦК України передбачено право кожної особи та захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного судочинства. Отже об'єктом захисту є порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес і саме воно є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту. Такі способи захисту передбачені статтею 16 ЦК України. Способами захисту цивільних прав та інтересів, можуть зокрема бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов'язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Суд може відмовити у захисті цивільного права та інтересу особи в разі порушення нею положень частин другої - п'ятої статті 13 цього Кодексу. Аналізуючи вищевикладене, суд захищає тільки порушені цивільні права позивача. Право вибору способу судового захисту належить виключно позивачеві. Таким чином, позивач звернулася до суду з позовом про встановлення факту постійного проживання разом із спадкоємцем на час відкриття спадщини з метою прийняття спадщини, у той час як з постанови нотаріуса вбачається, що підставою відмови у вчиненні нотаріальної дії став пропуск шестимісячного строку для звернення з заявою про прийняття спадщини. Суд приходить до висновку, що права позивача не порушені, звернення до суду з позовом факту постійного проживання разом із спадкоємцем на час відкриття спадщини є передчасним, тому у задоволенні позову слід відмовити.

Outcome: dismissed