Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-20 00:00:00

у липні 2021 року позивач [PERSON] через свого представника - адвоката Алтабасова Б.Л. звернулась до Голосіївського районного суду м. Києва з позовом, в якому просила стягнути з відповідача ТОВ «Альтфатер Київ» матеріальний збиток у розмірі 93 309,80 грн., а також вирішити питання про розподіл судових витрат. В обґрунтування позову заначено про те, що 23.01.2021 року сталася дорожньо-транспортна пригода за участю транспортних засобів марки «MERCEDES-BENZ» державний номер [NUMBER] , під керуванням водія [PERSON] , та марки «KIASORENTO» державний номер [NUMBER] , який належить [PERSON] , внаслідок чого транспортні засоби отримали механічні пошкодження. Постановою судді Голосіївського районного суду м. Києва від 23.02.2021 року [PERSON] притягнуто до адміністративної відповідальності за ст. 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення та накладено адміністративне стягнення. На момент дорожньо-транспортної пригоди, цивільно-правова відповідальність власника транспортного засобу марки «MERCEDES-BENZ» державний номер [NUMBER] була застрахована ПрАТ «Страхова компанія «ГРАВЕ УКРАЇНА» згідно полісу №АР4840216, якою здійснено виплату страхового відшкодування на користь позивача у розмірі 187 605,65 грн. Позивач зазначає, що згідно звіту № 1150-М/21 від 23.01.2021 року, розмір матеріального збитку завданого власнику транспортного засобу марки «KIA SORENTO» державний номер [NUMBER] , становить 466 484,08 грн. При цьому, дослідженням встановлено, що вартість відновлювального ремонту перевищує ринкову вартість транспортного засобу, відтак, відповідно до вимог закону, вартість матеріального збитку дорівнює ринковій вартості транспортного засобу. Вартість залишків становить 190 068,63 грн. Позивач вказує, що отримана сума страхового відшкодування не покриває розмір завданого позивачу збитку, відтак, позивач просить стягнути з відповідача 93 309,80 грн., що є різницею між сплаченим страховим відшкодуванням та розміром матеріального збитку. Ухвалою судді Голосіївського районного суду м. Києва від 04.08.2021 року відкрито провадження у справі, справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження. 01.09.2021 року до суду від представника відповідача надійшов відзив на позов, в якому представник відповідача просив відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі, посилаючись на те, що є неналежним відповідачем за позовними вимогами [PERSON] з огляду на наступне. Представник відповідача зазначає, що між страховиком ПрАТ «Страхова компанія «ГРАВЕ УКРАЇНА» та відповідачем ТОВ «Альтфатер Київ» окрім договору обов?язкового страхування цивільно-правової відповідальності, оформленого полісом № АР/4840216 від 19.10.2020 року, укладено договір добровільного страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних № 101062151 від 19.10.2020 року, з лімітом відповідальності страховика 500 000 грн., який був чинний на момент дорожньо-транспортної пригоди, про що було відомо позивачу. Відтак, особою, відповідальною за відшкодування завданих збитків, є ПрАТ «Страхова компанія «ГРАВЕ УКРАЇНА» у межах ліміту відповідальності. Дослідивши матеріали цивільної справи, суд надходить до наступних висновків. Судом встановлено, що 23.01.2021 року приблизно об 11.00 год. на вул. Академіка Заболотного в м. Києві, водій [PERSON] , керуючи автомобілем марки «MERCEDES-BENZ» державний номер [NUMBER] , не дотримався безпечної швидкості та дистанції, не врахував дорожню обстановку, в результаті чого здійснив зіткнення з автомобілем марки «KIASORENTO» державний номер [NUMBER] , чим водій порушив вимоги п.п. 12.1, 13.1 Правил дорожнього руху України. Постановою судді Голосіївського районного суду м. Києва від 23.02.2021 року [PERSON] притягнуто до адміністративної відповідальності за ст. 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення. В силу положень ч. 6 ст. 82 ЦПК наявність винних дій [PERSON] у настанні дорожньо-транспортної пригоди, що сталась 23.01.2021 р., є доведеною, не підлягає доказуванню. Власником транспортного засобу марки «MERCEDES-BENZ» державний номер [NUMBER] є відповідач ТОВ «Альтфатер Київ»; водій [PERSON] на момент дорожньо-транспортної пригоди перебував у трудових відносинах з ТОВ «Альтфатер Київ». Вказані обставини визнаються та не оспорюються відповідачем. На момент дорожньо-транспортної пригоди цивільно-правова відповідальність власника транспортного засобу марки «MERCEDES-BENZ» державний номер [NUMBER] була застрахована ПрАТ «Страхова компанія «ГРАВЕ УКРАЇНА» відповідно до договору обов?язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів від 19.10.2020 року, оформленого полісом №АР/4840216. Відповідно до вказаного полісу ліміт відповідальності страховика за шкоду, завдану майну, - 130 000 грн., франшиза - 1 000 грн. 25.01.2021 року [PERSON] звернулась із заявою - повідомленням про випадок з транспортним засобом на адресу ПрАТ Страхова компанія «ГРАВЕ УКРАЇНА», а 03.02.2021 року - із заявою про виплату страхового відшкодування. З матеріалів справи вбачається, що ПрАТ «Страхова компанія «ГРАВЕ УКРАЇНА» визнала вищевказану подію страховим випадком, та здійснило виплату страхового відшкодування на користь [PERSON] у розмірі 187 605,65 грн. Звертаючись до суду з позовом, позивач вказує, що страхова виплата не покриває збитків, завданих внаслідок пошкодження належного їй транспортного засобу у дорожньо-транспортній пригоді 23.01.2021 року. Відповідно до ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної особи або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкода завдана не з її вини. Згідно з ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Частиною другою статті 22 ЦК збитками є витрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушено (упущена вигода). За змістом положень ст. 1188 ч. 1 ЦК України, шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою. Відповідно до частини першої статті 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). За змістом зазначеної норми закону обов`язок відшкодування шкоди у особи, яка застрахувала свою цивільно-правову відповідальність, виникає у разі недостатності страхового відшкодування для повного відшкодування завданої нею шкоди. Згідно ст. 1172 ЦК України, юридична особа відшкодовує шкоду, заподіяну її працівником під час виконання ним трудових обов?язків. За вказаних обставин суд надходить до висновку про наявність передбачених законом підстав для стягнення з відповідача ТОВ «Альтфатер Київ» на користь позивача [PERSON] матеріального збитку, завданого внаслідок пошкодження належного останній транспортного засобу марки «KIA SORENTO» державний номер [NUMBER] , у дорожньо-транспортній пригоді, що сталася 23.01.2021 року з вини [PERSON] , який станом на вказаний момент перебував з відповідачем у трудових відносинах. Суд відхиляє доводи представника відповідача щодо неналежності відповідача та обов?язку ПрАТ «Страхова компанія «ГРАВЕ УКРАЇНА» відшкодувати шкоду позивачу з огляду на договір добровільного страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних № 101062151 від 19.10.2020 року, з лімітом відповідальності страховика 500 000 грн., який був чинний на момент дорожньо-транспортної пригоди, виходячи з наступного. П редставник відповідача стверджує, що позивачу було достеменно відомо про існування вказаного договору, чинного на момент дорожньо-транспортної пригоди. Відповідно до ч. ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд зазначає, що матеріали цивільної справи не містять належних та допустимих доказів, які б свідчили про обізнаність позивача [PERSON] про наявність вищевказаного договору, а суд не може ґрунтувати свої висновки про таку обізнаність позивача на припущеннях. Статтею 1192 ЦК України визначено способи відшкодування шкоди, завданої майну потерпілого, відповідно до частини першої якої, з урахуванням обставин справи, суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Частиною 2 вказаної статті передбачено, що розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Згідно з роз`ясненнями, викладеними у п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди" від 27 березня 1992 року № 6 при визначені розміру відшкодування шкоди, заподіяної майну, незалежно від форм власності, судам слід враховувати, що відшкодування шкоди шляхом покладення на відповідальну за неї особу обов`язку надати річ того ж роду та якості, полагодити пошкоджену річ, іншим шляхом відновити попереднє становище в натурі застосовується, якщо за обставинами справи цей спосіб відшкодування шкоди можливий. У разі коли відшкодування шкоди в натурі неможливе, потерпілому відшкодовуються в повному обсязі збитки відповідно до реальної вартості на час розгляду справи втраченого майна, робіт, які необхідно провести, щоб полагодити пошкоджену річ, усунути інші негативні наслідки неправомірних дій заподіювача шкоди як при відшкодуванні в натурі, так і при відшкодуванні заподіяних збитків грішми, потерпілому, на його вимогу, відшкодовуються неодержані доходи у зв`язку із заподіянням шкоди майну. Разом з тим, така шкода повинна визначатися відповідно до Методики товарознавчої експертизи оцінки транспортних засобів, затвердженої наказом Міністерства юстиції України та Фонду державного майна України від 24 листопада 2003 року № 142/5/2092 (в редакції Наказу Міністерства юстиції N 1335/5/1159 від 24.07.2009р.). Відповідно до п. 1.4. вказаної Методики, вона застосовується з метою визначення матеріальних збитків, завданих власнику в разі пошкодження КТЗ та визначення вартості відновлювального ремонту КТЗ. Згідно з пунктом 2.4 Методики вартість матеріального збитку (реальні збитки) визначається як вартісне значення витрат, яких зазнає власник у разі пошкодження або розукомплектування колісного транспортного засобу, з урахуванням фізичного зносу та витрат, яких зазнає чи може зазнати власник для відновлення свого порушеного права користування КТЗ (втрати товарної вартості). Згідно звіту № 1150-М/21 про визначення вартості матеріального збитку, завданого власнику транспортного засобу марки «KIA SORENTO» державний номер [NUMBER] , складеного 23.01.2021 року фізичною особою-підприємцем [PERSON] , вартість відновлювального ремонту КТЗ - 519 222,14 грн., вартість відновлювального ремонту КТЗ з урахуванням коефіцієнта фізичного зносу - 276 415,45 грн., ринкова вартість КТЗ - 466 484,08 грн. Згідно звіту про оцінку вартості транспортного засобу, складеного 23.01.2021 року фізичною особою-підприємцем [PERSON] , вартість залишків транспортного засобу марки «KIA SORENTO» державний номер [NUMBER] становить 190 068,63 грн. У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 19 вересня 2018 року у справі № 643/4161/15-ц (провадження № 61-13692св18) зроблено висновок, що «якщо пошкоджений транспортний засіб не може бути відновлено або вартість його відновлювального ремонту з урахуванням зношеності та втрати товарної вартості перевищує його ринкову вартість на момент пошкодження, розмір шкоди визначається за ринковою вартістю транспортного засобу на момент пошкодження. Порядок відшкодування шкоди, пов`язаної з фізичним знищенням транспортного засобу, регламентовано вищенаведеною статтею 30 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Порядок відшкодування шкоди, пов`язаної з фізичним знищенням транспортного засобу, який згідно зі статтею 8 ЦК України (аналогія закону) може застосовуватися не лише страховиком, а й іншими особами, які здійснюють діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, та відповідають за завдану шкоду. Тобто транспортний засіб вважається фізично знищеним, якщо його ремонт є технічно неможливим чи економічно необґрунтованим, а власник транспортного засобу згоден із визнанням транспортного засобу фізично знищеним. Ремонт вважається економічно необґрунтованим, якщо передбачені згідно з експертизою, проведеною відповідно до вимог законодавства, витрати на ремонт транспортного засобу перевищують його вартість до ДТП. У разі якщо власник транспортного засобу не згоден із визнанням транспортного засобу фізично знищеним, йому відшкодовується різниця між вартістю транспортного засобу до та після ДТП, а також витрати з евакуації транспортного засобу з місця цієї пригоди». Отже, оцінка та висновок щодо вартості матеріального збитку, заподіяного власнику колісного транспортного засобу здійснено повноважною на це особою, з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу, відповідно до Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, а тому сумнівів у суду не викликає. Слід зазначити, що іншого розрахунку відповідачами в розпорядження суду не надано, клопотання про проведення судової автотоварознавчої експертизи останніми не заявлялося. Відтак, суд приймає як належні та допустимі докази в обґрунтування розміру завданого матеріального збиткузвіти про № 1150-М/21 про визначення вартості матеріального збитку, завданого власнику транспортного засобу марки «KIA SORENTO» державний номер [NUMBER] , складеного 23.01.2021 року фізичною особою-підприємцем [PERSON] , та про оцінку вартості транспортного засобу, складеного 23.01.2021 року фізичною особою-підприємцем [PERSON] , вартість залишків транспортного засобу марки «KIA SORENTO». Суд відхиляє доводи представника відповідача щодо недопустимості доказів на обґрунтування завданого матеріального збитку, оскільки зазначаючи про те, що висновки не відповідають вимогам процесуального закону щодо висновків експерта, представник відповідача жодним чином не конкретизує в чому полягає така невідповідність та яку норму цивільного процесуального або іншого закону порушено при складенні вищезазначених звітів. Відтак, суд надходить до висновку про те, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню матеріальний збиток у розмірі 93 309,80 грн. (466 484,08 грн. (вартість матеріального збитку) - 187 605,65 грн. (сума виплаченого страхового відшкодування) - 190 068,63 грн. (вартість залишків транспортного засобу) + 3 500 грн. (вартість виконання звіту про визначення вартості матеріального збитку) + 1 000 (розмір франшизи). Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. На підставі викладеного та

Outcome: approved