Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-22 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом до Відповідача. В обґрунтування позовних вимог зазначає, що за його заявою прокуратурою Київської області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 42014110000000314 від 19.09.2014 р. за фактом вчинення співробітником міліції [PERSON] кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 365 КК України. Досудове розслідування вказаного кримінального провадження здійснюється Відповідачем неефективно, з порушенням розумних строків проведення досудового розслідування. Слідчими у кримінальному провадженні неодноразово виносились постанови про закриття кримінального провадження, які в подальшому були скасовані ухвалами слідчих суддів. Рішення прокуратури Київської області за наслідками перевірки його неодноразових звернень розглядались з порушенням встановлених КПК України процесуальних строків та носили формальний характер. В результаті вказаних протиправних дій Відповідача Позивачу завдано моральної шкоди, що виразилася у позбавленні його права на проведення повноцінного досудового розслідування щодо фактів вчинення проти нього кримінального правопорушення та порушення його конституційних прав і свобод. Розмір заподіяної йому моральної шкоди Позивач оцінює в 25000 грн., яку і просить стягнути на його користь. Позивач в судовому засіданні підтримав позовні вимоги в повному обсязі та просив їх задовольнити. Представник відповідача заперечив проти задоволення заявленого позову, посилаючись на його безпідставність та необґрунтованість, подав письмові заперечення. Суд, заслухавши думку осіб, які беруть участь у розгляді справи, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного. Відповідно до ст.4 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Судовим розглядом встановлено, що за заявою Позивача прокуратурою Київської області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 42014110000000314 від 19.09.2014 р. за фактом вчинення співробітником міліції [PERSON] кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 365 КК України. Вказане кримінальне провадження неодноразово закривалося постановами слідчих прокуратури Київської області (від 10.11.2014 р., 28.12.2015 р., 18.04.2016 р.), які в подальшому були скасовані судовими рішеннями. В рамках вказаного кримінального провадження Позивачем також неодноразово подавалися клопотання, які органом досудового розслідування залишалися без належного реагування, що в свою чергу було підставою оскарження дій компетентних посадових осіб прокуратури Київської області до суду. Обґрунтовуючи заявлені вимоги, Позивач зазначає, що такими діями посадових осіб відповідача, які причетні до неналежного здійснення досудового розслідування кримінального провадження, йому завдано моральної шкоди. Відповідно до ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. Як визначено у ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю відповідно до ст. 1167 ЦК України відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Фактичною підставою для застосування такого виду відповідальності є наявність у діях особи складу цивільного правопорушення, елементами якого є шкода, протиправна поведінка та причинний зв'язок між шкодою та протиправною поведінкою. Відсутність хоча б одного з цих же елементів виключає відповідальність за заподіяну шкоду. Деліктна відповідальність за загальним правилом настає лише за наявності вини заподіювача шкоди. Шкода - це зменшення або знищення майнових чи немайнових благ, що охороняються законом. Протиправною - є поведінка, що не відповідає вимогам закону або договору, тягне за собою порушення майнових прав та інтересів іншої особи і спричинила заподіяння збитків. Причинний зв'язок як елемент цивільного правопорушення виражає зв'язок протиправної поведінки та шкоди, що настала, при якому протиправність є причиною, а шкода - наслідком. При цьому в деліктних правовідносинах саме на позивача покладається обов'язок довести наявність шкоди та її розмір, протиправність поведінки заподіювача шкоди та причинний зв'язок такої поведінки із заподіяною шкодою. Згідно роз'яснень п. 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди") відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності, обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Частинами першою, третьою та четвертою статті 60 ЦПК України встановлено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно зі статтею 57 даного Кодексу доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. З огляду на зазначене вище, суд приходить до висновку, що Позивачем не надано належних та допустимих доказів, в розумінні ст.ст. 58, 59 ЦПК України правомірності своїх вимог до Відповідача на підтвердження того, що з вини Відповідача йому заподіяно моральну шкоду, не довів в належний спосіб наявність такої шкоди, її характер та наявність причинного зв'язку між протиправними діяннями Відповідача і шкодою, і тому підстави для задоволення позовних вимог з наданих Позивачем суду доказів не вбачається. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed