Jurisdiction: civil
Date: 2020-05-12 00:00:00

Позивач звернулася в суд з позовом вказавши, що 15.05.2019р. звернулася до відповідача із заявою про надання їй дозволу на розробку проекту землеустрою, щодо відведення у власність земельної ділянки орієнтовною площею 0,12 га, що розташована на території Гуменецької сільської ради Кам`янець-Подільського району для ведення садівництва. 19.06.2019р. листом від 12.06.2019р. №0-5906/0-2880/0/95-19 відповідачем відмовлено їй у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою, щодо відведення у власність земельної ділянки орієнтовною площею 0,12 га, що розташована на території Гуменецької сільської ради Кам`янець-Подільського району для ведення садівництва обґрунтовуючи тим, що земельна ділянка, яку остання бажає отримати у власність для ведення садівництва, складається виключно із несільськогосподарських угідь (господарські будівлі і двори), виробництво та переробка сільськогосподарської продукції на даному виді угідь чинним законодавством не передбачена, і що нібито за таких обставин унеможливлюється ведення господарської діяльності, визначеної статтею 1 Закону України "Про особисте селянське господарство" та повідомлено, що місце розташування земельної ділянки, яку вона бажає отримати у власність не відповідає вимогам Закону та техніко - економічному обгрунтуванню використання та охорони земель (пункт 7 статті 118 Земельного кодексу України). Вважаючи, що відповідач безпідставно та в порушення Закону відмовив позивачці у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність, не вказавши жодної з підстав, передбачених частиною 7 статті 118 Земельного кодексу України вона звернулася з відповідним позовом до суду. Так 05.09.2019р. Хмельницьким окружним адміністративним судом, за позовом позивача про визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання вчинити дії прийнято рішення, що набрало законної сили, (справа №560/1905/19) яким: -визнано протиправною та скасовано відмову Головного управління Держгеокадастру у Хмельницькій області, викладену у листі №0-5906/0-2880/0/95-19 від 12 червня 2019 року, щодо надання [PERSON] дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки сільськогосподарського призначення державної власності орієнтовною площею 0,12 га з метою подальшої передачі безоплатно у власність для ведення садівництва за межами населених пунктів Гуменецької сільської ради Кам`янець-Подільського району Хмельницької області; - зобов`язано Головне управління Держгеокадастру у Хмельницькій області повторно розглянути заяву [PERSON] та додані до неї документи і прийняти одне з рішень, передбачених статтею 118 Земельного кодексу України, про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки сільськогосподарського призначення державної власності орієнтовною площею 0,12 га з метою подальшої передачі безоплатно у власність для ведення садівництва за межами населених пунктів Гуменецької сільської ради Кам`янець-Подільського району Хмельницької області. Відповідач погодився із законністю зазначеного рішення суду, так як не подав апеляційної скарги, проте в супереч зазначеному рішенні суду 03.10.2019р. прийняв наказ про відмову у наданні дозволу на розробку документації із землеустрою яким відмовив [PERSON] у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки сільськогосподарського призначення у власність орієнтовною площею 0,12 га для індивідуального садівництва (01.05), яка розташована за межами населених пунктів Гуменецької сільської ради Кам`янець-Подільського району Хмельницької області (6822485400:02:010) і тим самим не виконав рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 05.09.2019р. у справі №560/1905/19. Позивач вважає, що неодноразовими неправомірними діями відповідача їй завдано моральну шкоду, яка виразилася в її душевних стражданнях, переживаннях, хвилюваннях, безсонні, депресивному стані починаючи з 19.06.2019р., оскільки вона вимушена протягом тривалого часу доводити протиправність дій відповідача, відстоювати гарантоване законодавством України (ст. 121 ЗК України) право на отримання земельної ділянки для ведення садівництва, яке не визнає та порушує відповідач, витрачати час на судові спори. Просить суд стягнути з Державного бюджету України на користь [PERSON] на відшкодування моральної шкоди 50000 грн., завданої протиправними діями Головного управління Держгеокадастру у Хмельницькій області, що виразилося у невиконанні рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від у справі №560/1905/19, шляхом їх списання з єдиного казначейського рахунку Державною казначейською службою України. Ухвалою суду 08.11.2019 року відкрито загальне провадження по справі та справу призначено до підготовчого засідання. 05.12.2019 року Головним управлінням Державної казначейської служби України у Хмельницькій області подано відзив на позовні вимоги у якому управління просить відмовити в позові через не доведеність позовних вимог. Ухвалою суду 10.12.2019 року Головного управління Держгеокадастру у Хмельницькій області подано відзив на позовні вимоги у якому управління просить також відмовити в позові через не доведеність позовних вимог. У судове засідання позивач з`явилася, подала суду заяву про підтримку позовних вимог. Представники відповідачів у судове засідання не з`явилися, заперечили проти позовних вимог. Дослідивши матеріали справи суд вважає, що позовні вимоги не знайшли свого підтвердження тому позовні вимоги не підлягають до задоволення з наступних підстав. Судом встановлено, що позивач звернулась до Головного управління із заявою від 15.05.2019р. про надання дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки орієнтовною площею 0,12 га, що розташована на території Гуменецької сільської ради Кам`янець-Подільського району для ведення садівництва. 19.06.2019р. листом Головного управління № 0-5906/0-2882/0/95-19 позивачу відмовлено у задоволенні заяви від 15.05.2019р. Зазначена відмова була предметом оскарження в порядку адміністративного судочинства, визнана протиправною та скасована рішенням Хмельницького окружного адміністративного суду від 05.09.2019р. в справі № 560/1905/19. Головне управління було зобов`язано повторно розглянути заяву [PERSON] та додані до неї документи та прийняти одне з рішень, передбачених статтею 118 Земельного кодексу України, про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки сільськогосподарського призначення державної власності орієнтовною площею 0,12 га з метою подальшої передачі у власність для ведення садівництва за межами населених пунктів Гуменецької сільської ради Кам`янець-Подільського району. В мотивувальній частині ухвали Хмельницького окружного адміністративного суду від 23.09.2019р. в справі № 560/1905/19, прийнятої на наслідками розгляду заяви головного управління про роз`яснення судового рішення по справі зазначено, що частина тексту резолютивної частини рішення, яку відповідач просить роз`яснити має пряму вказівку щодо його виконання, а саме здійснення повторного розгляду заяви [PERSON] та доданих до неї документів та прийняття одного з рішень, передбачених статтею 118 Земельного кодексу України. Таким чином суд вважає, що наведенні позивачем тлумачення резолютивної частини рішення в справі № 560/1905/19 є безпідставними та такими, що не відповідають дійсності. На виконання рішення в справі № 560/1905/19 Головним управлінням розглянуто повторно заяву позивача від 15.05.2019р. та прийнято наказ від 03.10.2019р. № 22-7464- СГ «Про відмову у наданні дозволу на розробку документації із землеустрою», в якому обґрунтовано підстави прийняття рішення про відмову. Законність наказу Головного управління від 03.10.2019р. № 22-7464-СГ «Про відмову у наданні дозволу на розробку документації із землеустрою» на даний час є предметом дослідження Хмельницького окружного адміністративного суду у справі № 560/3376/19). Головним управлінням прийнято наказ, в констатаційній частині якого обґрунтовано підстави прийняття рішення про відмову у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення запитуваної земельної ділянки. Зокрема, чітко вказано, що земельна ділянка не відноситься до земель державної власності. Таким чином суд вважає, що рішення в справі № 560/1905/19 Головним управлінням виконано належно та в повному обсязі, а отже посилання позивача на наявність підстав для застосування ч,4 ст. 82 Цивільного процесуального кодексу України у справі, що розглядається є необгрунтованим. Так, згідно ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав, моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів, у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Відповідно до ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній особі або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, що її завдала, за наявності вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи (ч. 1 і ч. 2 ст. 23 ЦК України). Пленум Верховного Суду України у п. 3 постанови від 31 березня 2005 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз`яснив, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. У деліктних правовідносинах саме на позивача покладається обов`язок довести наявність шкоди та її розмір, причинний зв`язок між протиправністю поведінки заподіювача шкоди і заподіяною шкодою. За змістом ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Частинами 1 і 2 ст. 77 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Згідно з ч. 1, ч. 5 і ч. 6 ЦПК України кожна сторона повинна довести тіобставини, на які вона посилається як на підставусвоїхвимогабозаперечень, крімвипадків, встановленихцим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Позивачем у позовній заяві про відшкодування моральної шкоди від 29.10.2019р. не доведено належними та допустимими доказами факту заподіяння їй шкоди та її розмір, а також причинно-наслідкового зв`язку між наявними на її думку «неодноразовими неправомірними діями відповідача» та настанням шкоди. Сам по собі факт відмови Головного управління у задоволенні її заяви не засвідчує завдання шкоди та наявності підстав для її відшкодування. Наведені позивачем твердження про безсоння та депресивний стан жодними доказами не підтверджено. Навпаки, розгляд справи № 560/1905/19 проведено відповідно до строків, визначених Кодексом адміністративного судочинства. Апеляційного оскарження рішення суду першої інстанції для створення штучних підстав продовження строків розгляду заяви позивачки Головним управлінням не здійснювалось. Відтак суд приходить до висновку, що будь-які підстави для відшкодування моральної шкоди відсутні через об`єктивну відсутність обов`язкових складових цивільно-правової відповідальності. Зважаючи на викладене, беручи до уваги відсутність вини відповідача у заподіянні шкоди суд вважає, що позов є необґрунтованим тому в його задоволенні слід відмовити.

Outcome: dismissed