Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-12 00:00:00

В листопаді 2016 року [PERSON] звернувся до суду з позовними вимогами до Фізичної особи - підприємця [PERSON] про захист порушених авторських прав та стягнення компенсації. Зокрема, Позивач просив стягнути з Відповідача на свою користь суму компенсації в розмірі 20 мінімальних заробітних плат за порушення останнім авторських прав [PERSON] на стілець «Bar Chair №2». В обґрунтування заявлених позовних вимог Позивач зазначає, що він є автором твору дизайну та ужиткового мистецтва, а саме стільця «Bar Chair №2», що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію авторського права [NUMBER] від 16.11.2015 та патентом на промисловий зразок [NUMBER] від 25.11.2015. С 12 серпня 2016 року в магазині «Київстар», який знаходиться за адресою : м. Київ, пл. Бессарабська, 2, господарську діяльність в якому здійснює фізична особа - підприємець [PERSON], представником Позивача було зафіксовано факти використання контрафактних творів дизайну та ужиткового мистецтва - стільців «Bar Chair №2» Позивача, шляхом цільового користування у побуті магазину таким чином, що кожний відвідувач магазину Відповідача має змогу ознайомитись та використати такий контрафактний примірник твору. Підтвердженням того, що Відповідачем використовуються саме контрафактні стільці, як зазначає Позивач, слугує Комісійний висновок спеціаліста №2 від 03.11.2016, в якому міститься висновок про те, що представлений в магазині Відповідача стілець є відтворенням твору Позивача. Посилаючись на порушення Відповідачем п. «а» ч.1 ст. 50 Закону України «Про авторське право і суміжні права», Позивач просить стягнути з ФОП [PERSON] згідно п. «г» ст. 52 вказаного Закону компенсацію за порушені права в розмірі 20 мінімальних заробітних плат. У судовому засіданні представник Позивача позов підтримав. На уточнюючі запитання зазначив, що на фотографіях, які досліджувались спеціалістами в Комісійному висновку №2 від 03.11.2016, немає стільців, які були виявлені безпосередньо в приміщенні, яке використовується [PERSON] для своєї підприємницької діяльності, проте досліджені за фотокартками стільці є абсолютно ідентичними тим, які розміщені там. Представник Відповідача проти задоволення позову заперечував, наполягаючи на тому, що Позивач жодним чином не довів обгрунтованості свого позову, Комісійний висновок спеціаліста №2 не містить у собі висновків щодо тих стільців, які використовуються в магазині Відповідача, що не заперечується і самим Позивачем. Крім того, представник Відповідача звернув увагу суду на те що згідно з відкритими відомостями Державного реєстру патентів України на промислові зразки, дію патенту на промисловий зразок [NUMBER], власником якого є [PERSON], припинено. Представник Відповідача зазначив, що в діях ФОП [PERSON] взагалі відсутня протиправна поведінка по відношенню до майнових прав Позивача на його твір. Заслухавши пояснення представників Позивача та Відповідача, дослідивши та оцінивши матеріали справи в їх сукупності, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Встановлено, що [PERSON] є автором збірки творів ужиткового мистецтва «Object № Каталог мебели», що підтверджується Свідоцтвом про реєстрацію авторського права на твір [NUMBER] від 16.11.2015. 25 листопада 2015 року на ім'я Позивача був зареєстрований патент [NUMBER] на промисловий зразок «Стілець». Позивач посилається на те, що Фізична особа - підприємець [PERSON], який здійснює свою господарську діяльність в приміщенні за адресою: м. Київ, пл. Бессарабська, 2 (магазин «Київстар»), використовує у магазині стільці, які є відтворенням його авторського твору без дозволу автора, тобто є контрафактними. В якості доказу таких обставин (контрафактності використовуваних Відповідачем стільців) Позивач надав суду відеозапис, здійснений його представником у магазині «Київстар», в якому здійснює свою діяльність Відповідач, а також Комісійний висновок спеціаліста №2. Згідно з вказаним Висновком в ході порівняльного аналізу стільця Bar Chair №2 та стільця невідомого автора було виявлено, що твір ужиткового мистецтва [PERSON]в. має низку особливостей, що відсутні в іншому досліджуваному стільці, а також перелік відмінностей, натомість загальний зовнішній вигляд обох стільців має високий ступінь схожості, а тому споживачі легко можуть переплутати оригінальний примірник твору [PERSON] і стілець невідомого автора. Стільці невідомого авторства є відтворенням твору ужиткового мистецтва - стільця Bar Chair №2, автором якого є [PERSON]. Натомість аналіз зазначеного висновку не дозволяє суду визначити, фотографії якого саме стільця порівнювався зі стільцем, автором якого є Позивач. При цьому представник Позивача у судовому засіданні визнав, що на фотографіях зображений не той стілець, який використовуються в магазині ФОП [PERSON], але аналогічний. В той же час суд не має спеціальних знань та навичок, які б дозволили йому оцінити тотожність стільців, елементи яких епізодично з'являються у наданому Позивачем відеозаписі, зробленому в магазині «Київстар», зі стільцями, фотографії яких містяться у Комісійному висновку спеціаліста №2. В даному випадку суд може лише припускати їх схожість, проте рішення суду неможе грунтуватись на таких припущеннях. Відповідно до статті 443 Цивільного кодексу України використання твору здійснюється лише за згодою автора, крім випадків правомірного використання твору без такої згоди. Частинами першою-третьою статті 440 ЦК України та частиною першою статті 15 Закону передбачено, що автору чи іншій особі, яка має авторське право, належить виключне право на дозвіл або заборону використання твору іншими особами. Згідно з п. 11 Постанови Пленуму Верховного Суду України №5 від 04.06.2010р. «Про застосування судами норм законодавства у справах про захист авторського права і суміжних прав» належним відповідачем у справі про захист авторського права і (або) суміжних прав є особа, яка своїми діями порушила особисті немайнові чи майнові права суб'єктів авторського права і (або) суміжних прав. Позивач не навів суду доказів використання в приміщенні магазину «Київстар» за адресою: м. Київ, пл. Бессарабська, 2, контрафактних (по відношенню до авторського твору позивача) стільців, а відтак - і вчинення Відповідачем ФОП [PERSON] правопорушення, передбаченого п."а" ч.1 ст.50 Закону N 3792-ХІІ. У зв'язку з викладеним позов задоволенню не підлягає. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed