Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-06 00:00:00

Позивач 19.10.2016 звернувся до суду із позовом в інтересах держави, в особі Київської обласної державної адміністрації та просив визнати недійсним Державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯЖ № 471080, що виданий на імя [PERSON], загальною площею 0,12 га для будівництва та обслуговування жилого будинку і господарських будівель, кадастровий номер 3223388200:02:015:0074, що розташована за адресою: Київська область, Переяслав-Хмельницький район, с.Циблі. Також просив витребувати з незаконного володіння [PERSON] на користь держави, в особі Київської обласної державної адміністрації Київської області, вказану земельну ділянку. Розпорядженням № 154 від 22.05.2017 в.о.керівника апарату Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області, відповідно до п.2.3.49 Положення про автоматизовану систему документообігу суду, призначено повторний автоматизований розподіл справи. Повторним автоматизованим розподілом даної справи визначено суддю Реву О.І., що підтверджується протоколом від 22.05.2017. Ухвалою від 24.05.2017 дану справу було прийнято до свого провадження та викликано сторони в судове засідання на 28.07.2017. Судові засідання неодноразово відкладалися у звязку з неявкою третьої особи, відповідача та/чи його представника, свідків, прокурора, а також за клопотанням прокурора для уточнення ним своєї правової позиції в цьому спорі. 15.12.2017 набрав чинності новий ЦПК України. Відповідно до ч. 3 ст. 3 цього Кодексу провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. 17.09.2018 представник позивача подав заяву про зміну позовних вимог та просив визнати недійсним державний акт серії КВ № 018412 на право власності на земельну ділянку, виданий [PERSON] площе 0,12 га з кадастровим номером 3223388200:02:015:0074 та витребувати у відповідача спірну діялнку. Ухвалою суду від 17.09.2018 було відмовлено представнику позивача прокурору Кучеру І.В. у прийнятті заяви про зміну позовних вимог до розгляду в цьому провадженні. \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав у повному обсязі посилаючись на таке. \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~Відповідно до вимог земельного законодавства землі водного фонду не можуть передаватися в приватну власність, крім випадків. визначених ст. 59 ЗК України. Оспорюваний державний акт на право власності на земельну ділянку підтверджує право відповідача саме на землі водного фонду, оскільки передана йому у власність земельна ділянка розташована в межах прибережно-захисної смуги уздовж Канівського водосховища. Посилається також на постанови Великої палати Верховного суду та певні рішення Європейського суду з прав людини щодо неможливості в законному порядку набуття земельних ділянок водного фонду приватними особами та щодо дотримання перебігу строку позовної давності та виправданості втручання держави у право власності та надання відповідної компенсації за таке майно у випадку його витребування. \~ \~ \~ \~Також зазначає про те, що про порушення вимог земельного законодавства прокурору стало відомо лише у серпні 2016 року під час здійснення досудового розслідування у певному кримінальному провадженні, яке на сьогодні не завершено, жодній особі у цьому провадженні про підозру не повідомлено. За таких обставин строк позовної давності ним не пропущений. \~ \~ \~ \~Окрім того, звертає увагу на відсутність інформації щодо оспорюваного державного акту на землю і його державну реєстрацію уповноваженим державою органом, наявність накладення меж земельної ділянки за оспорюваним державним актом на іншу земельну ділянку, а також відсутність рішення органу місцевого самоврядування про виділення землі та фактичної підробки державного акту, що був виданий попередньому власнику. \~ \~ \~ \~Київська обласна державна адміністрація, в інтересах якої прокурор подав даний позов, жодним чином не відреагувала на суть даного спору, уповноваженого представника для участі в судовому засіданні не відрядила. \~ \~ \~ \~Представник відповідача позову не визнав та зазначив, що прокурор звернувся до суду з позовом всупереч вимогам Закону України «Про прокуратуру», не довівши правомірність звернення з позовом до суду. Також зазначає, що відповідач є добросовісним набувачем, оскільки придбав земельну ділянку за договором-купівлі продажу, що став підставою для виготовлення оспорюваного прокурором державного акту. Окрім того, звертає увагу суду на пропуск прокурором строку позовної давності та відсутності клопотання про його поновлення. \~ \~ \~ \~Третя особа до суду не зявилася. Вжитими судом заходами не вдалося встановити її місцезнаходження, її неявка не перешкоджала розгляду справи. \~ \~ \~ \~Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши наявні у справі докази судом було встановлено таке. \~ \~ \~ \~До суду 19.10.2016 з даним позовом звернувся прокурор в інтересах держави. в особі Київської обласної державної адміністрації. Своє право на звернення з позовом обґрунтовував тим, що оскільки Київська обласна державна адміністрація не наділена повноваженнями щодо виявлення порушень земельного законодавства під час відведення у приватну власність на території області земель водного фонду, то на підставі ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» саме він, прокурор, звертається до суду в інтересах держави. \~ \~ \~ \~Позов прокурора був датований 18.10.2016 за вихідним номером 34-03-14294 вих16. \~ \~ \~ \~В той же час, судом встановлено, що повідомлення про встановлення підстав та намір здійснювати представництво інтересів держави в суді на адресу Київської обласної державної адміністрації прокурор підписав також 18.10.2016 за вихідним номером 34-03-14300 вих16. Тобто, після складання позовної заяви. \~ \~ \~ \~Мотивів та підстав для спонукання ним Київської обласної державної адміністрації щодо предявлення такого позову до суду самостійно, прокурор не зазначив. Як і не зазначив доказів того, що оспорюваний державний акт на земельну ділянку посвідчує право на землю, що відноситься до компетенції розпорядження нею саме обласною адміністрацією відповідно до приписів ст. 8 ЗК України. \~ \~ \~ \~Відсутність доказів порушення інтересів держави та визначення уповноваженого органу, що має її представляти, а також право прокурора на звернення до суду з позовом не була встановлена на стадії відкриття провадження судом, у провадженні якого перебувала дана справа. Відповідно до частини другої статті 45 ЦПК України, в редакції на день звернення прокурора до суду, з метою представництва інтересів громадянина або держави в суді прокурор в межах повноважень, визначених законом, звертається до суду з позовною заявою (заявою), бере участь у розгляді справ за його позовами, а також може вступити за своєю ініціативою у справу, провадження у якій відкрито за позовом інших осіб, на будь-якій стадії її розгляду ?….?. Прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній заяві (заяві) самостійно визначає, в чому полягає порушення інтересів держави, та обґрунтовує необхідність їх захисту, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах ?….?. Прокурор, який звертається до суду з метою представництва інтересів громадянина або держави в суді (незалежно від форми, в якій здійснюється представництво), повинен обґрунтувати наявність підстав для здійснення такого представництва, передбачених частинами другою або третьою\~статті 25\~Закону України «Про прокуратуру» ?….?. В обґрунтування заявлених позовних вимог прокурор посилався на те, що відповідно до Закону України «Про державний контроль за використанням та охороною земель» державний контроль за використанням та охороною земель усіх категорій та форм власності здійснює Державна інспекція сільського господарства, що не наділена правом звернення до суду з вимогою про визнання незаконними рішень органів державної влади та місцевого самоврядування щодо розпорядження землею, визнання недійсними правочинів щодо їх відчуження тощо. В свою чергу, Київська обласна державна адміністрація не наділена повноваженнями щодо виявлення порушень під час відведення у приватну власність на території області земель водного фонду. Відповідно до пункту третього частини першої\~статті 131-1 Конституції України\~в Україні діє прокуратура, яка здійснює представництво інтересів держави в суді\~у виключних випадках\~і в порядку, що визначені законом. Європейський Суд з прав людини неодноразово звертав увагу на участь прокурора в суді на боці однієї зі сторін як обставину, що може впливати на дотримання принципу рівності сторін. Оскільки прокурор або посадова особа з аналогічними функціями, пропонуючи задовольнити або відхилити … скаргу, стає противником або союзником сторін у справі, його участь може викликати в однієї зі сторін відчуття нерівності\~(рішення\~у справі\~"Ф.В.\~проти Франції"\~(F.W.\~v.\~France)\~від 31.03.2005,\~заява 61517/00,\~пункт 27). У Рекомендаціях Парламентської [PERSON] Європи від 27.05.2003 № 1604 (2003) «Про роль прокуратури в демократичному суспільстві, заснованому на верховенстві закону» щодо функцій органів прокуратури, які не відносяться до сфери кримінального права, передбачено важливість забезпечити, щоб повноваження і функції прокурорів обмежувалися сферою переслідування осіб, винних у скоєнні кримінальних правопорушень, і вирішення загальних завдань щодо захисту інтересів держави через систему відправлення кримінального правосуддя, а для виконання будь-яких інших функцій були засновані окремі, належним чином розміщені і ефективні органи. Враховуючи викладене, з урахуванням ролі прокуратури в демократичному суспільстві та необхідності дотримання справедливого балансу у питанні рівноправності сторін судового провадження, зміст пункту 3 частини першої\~статті 131-1 Конституції України\~щодо підстав представництва прокурора інтересів держави в судах не може тлумачитися розширено. Відтак, прокурор може представляти інтереси держави в суді у виключних випадках, які прямо передбачені законом. Розширене тлумачення випадків (підстав) для представництва прокурором інтересів держави в суді не відповідає принципу змагальності, який є однією із засад правосуддя (пункт 3 частини другої\~статті 129 Конституції України). Положення пункту 3 частини першої\~статті 131-1 Конституції України\~відсилає до спеціального закону, яким мають бути визначені виключні випадки та порядок представництва прокурором інтересів держави в суді. Таким законом є\~Закон України «Про прокуратуру». Відповідно до частини третьої\~статті 23 цього Закону\~прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб'єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. Наявність таких обставин обґрунтовується прокурором у порядку, передбаченому частиною четвертою цієї статті. Отже, виключними випадками, за яких прокурор може здійснювати представництво інтересів держави в суді, є порушення або загроза порушення інтересів держави. Ключовим для застосування цієї норми є поняття «інтерес держави». Інтереси держави можуть збігатися повністю, частково або не збігатися зовсім з інтересами державних органів, державних підприємств та організацій чи з інтересами господарських товариств з часткою державної власності у статутному фонді. «Інтереси держави» є оціночним поняттям, прокурор чи його заступник у кожному конкретному випадку самостійно визначає з посиланням на законодавство, на підставі якого подається позов, в чому саме відбулося чи може відбутися порушення матеріальних або інших інтересів держави, обґрунтовує у позовній заяві необхідність їх захисту та зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах. Вищезазначене твердження випливає із змісту Конституції України, ЦПК України та Закону України «Про прокуратуру». Також, це є висловленою позицією Верховного Суду, що знайшло своє відображення в його постанові від 20.09.2018 у справі № 924/1237/17, яка є остаточною. Верховний Суд в цьому рішенні також констатує той факт, що прокурор може представляти інтереси держави в суді лише у двох випадках: 1) якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб'єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження; 2) у разі відсутності такого органу. Перший\~«виключний випадок»\~передбачає наявність органу, який може здійснювати захист інтересів держави самостійно, а другий - відсутність такого органу. Підстави представництва інтересів держави прокуратурою у цих двох випадках істотно відрізняються. У першому випадку прокурор набуває право на представництво, якщо відповідний субєкт владних повноважень не здійснює захисту або здійснює неналежно. «Не здійснення захисту» виявляється в усвідомленій пасивній поведінці уповноваженого субєкта владних повноважень - він усвідомлює порушення інтересів держави, має відповідні повноваження для їх захисту, але всупереч цим інтересам за захистом до суду не звертається. «Здійснення захисту неналежним чином» виявляється в активній поведінці (сукупності дій та рішень), спрямованій на захист інтересів держави, але яка є неналежною. «Неналежність» захисту може бути оцінена з огляду на встановлений порядок захисту інтересів держави, який серед іншого включає досудове з'ясування обставин порушення інтересів держави, обрання способу їх захисту та ефективне здійснення процесуальних прав позивача. Так, захищати інтереси держави повинні насамперед відповідні субєкти владних повноважень, а не прокурор. Щоб інтереси держави не залишилися незахищеними, прокурор виконує\~субсидіарну роль, замінює в судовому провадженні відповідного субєкта владних повноважень, який всупереч вимог закону не здійснює захисту або робить це неналежно.\~У кожному такому випадку прокурор повинен навести (а суд перевірити) причини, які перешкоджають захисту інтересів держави належним суб'єктом, і які є підставами для звернення прокурора до суду. Прокурор не може вважатися альтернативним субєктом звернення до суду і замінювати належного субєкта владних повноважень, який може і бажає захищати інтереси держави. Підстави представництва прокурором інтересів держави зясовуються насамперед судом першої інстанції. У разі вирішення спору по суті безпідставність звернення прокурора до суду на захист інтересів держави може бути підставою для скасування судового акта у випадку, коли законних підстав для такого представництва явно не було. За таких підстав, суд констатує той факт, що прокурором у зверненні з позовом до суду було визначено Київську ОДА як орган, що уповноважений здійснювати державою відповідні функції у спірних правовідносинах, на власний розсуд без достатніх підстав. Окрім того, ним не доведено не здійснення нею захисту, чи здійснення захисту неналежним чином або ж неналежність захисту. Надання оцінки певним фактам, що є предметом доказування, можливе у разі наявності у субєкта звернення права на подання позову до суду. Попри це, суд не вбачає наявності достатніх підстав для представництва прокурором інтересів держави, в особі Київської ОДА у цій справі. Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 257 суд постановляє ухвалу про залишення позову без розгляду, якщо позовну заяву від імені заінтересованої особи подано особою, яка не має повноважень на ведення справи. Відповідно до вимог законодавства прокурор має право на звернення до суду в інтересах держави, визначивши уповноважений орган, від його імені та дотримавши підстави для такого звернення з позовом до суду. За правилами пункту 4 частини 4 статті 185 ЦПК України заява повертається у випадку, коли відсутні підстави для звернення прокурора до суду в інтересах держави. Це питання вирішується судом на стадії відкриття провадження в справі. Однак, під час вирішення питання про відкриття провадження це питання попереднім складом суду не було зясовано і справу передано новому складу суду. За таких підстав суд приходить до висновку, що слід розглянути спір по суті та з огляду на встановлені судом факти відмовити прокурору в задоволенні позову з підстав недоведеності позовних вимог. З огляду на це, суд дає оцінку таким фактам, що були предметом доказування в судовому засіданні. По-перше, правомірність отримання земельної ділянки первісним власником [PERSON], що була в подальшому продана ним [PERSON], прокурором не оспорювалася. Прокурор посилається на те, що рішення Хоцьківської сільської ради від 14.04.2006 № 5-ІІ-У не було підставою для виготовлення [PERSON] державного акта про право власності на землю. Вказує також на явні ознаки підробки цього акту. Як доказ, вказує на висновок експертизи в кримінальному провадженні, котре до цього часу не завершено і відсутнє будь-яке судове рішення з цього приводу. По-друге, відповідач придбав у [PERSON] спірну ділянку за договором купівлі-продажу і на цій підставі виготовив оспорюваний прокурором державний акт про право власності на земельну ділянку. Питання щодо дійсності чи недійсності договору купівлі-продажу від 24.09.2008, що став підставою для видачі оспорюваного прокурором державного акта на право на земельну ділянку, прокурор не порушував. По-третє, прокурором не зазначено жодної правової підстави для визнання державного акта про право на земельну ділянку на імя відповідача недійсним. Цитування в позові норм земельного законодавства, що унеможливлює набуття громадянами права приватної власності на земельну ділянку водного фонду, не є підставою для визнання державного акту на право власності на земельну ділянку недійсним, оскільки акт не є угодою (правочином) і не можна визнавати його, як правовстановлюючий документ, в такий спосіб недійсним. Недійсним міг би бути визнаний державний акт на імя [PERSON] або договір купівлі-продажу земельної ділянки між [PERSON] та [PERSON], як підстава для видачі правовстановлюючого документу на землю. Проте, такої вимоги відповідно до вимог ЦПК України прокурор не ставив. Стосовно заяви представника відповідача щодо пропуску прокурором строку позовної давності суд виходить з того, що ним він не пропущений, оскільки не доведено в судовому засіданні того, що прокурор знав і міг знати про наявність в приватної особи правовстановлюючого документу на землі водного фонду, отриманого ним на підставі цивільно-правової угоди, а не рішення органу місцевого самоврядування. Прокурор позбавлений можливості здійснювати таку перевірку, а відповідні державні органи цього не виявили, хоча могли і мають можливість здійснювати моніторинг земельних ділянок. Надання у приватну власність земельних ділянок, які знаходяться у прибережній захисній смузі, без урахування обмежень, зазначених у\~статті 59 ЗК України, суперечить нормам статей\~83,\~84\~цього\~Кодексу. Відсутності позовної вимоги про визнання первинного державного акта на право приватної власності на землю, що був виданий на імя [PERSON] позбавляє прокурора можливості стверджувати про те, що відповідач був добросовісним набувачем і застосування ст. 388 ЦК України є законним щодо належного йому майна. Жодного доказу того, що державний акт на право власності на землю, що був виданий [PERSON], був анулюваний Держкомземом або ж договір купівлі-продажу визнано недійсним в суді не здобуто. Прокурором не доведено того, що спірна земельна ділянка вибула з володіння власника не з його волі іншим, ніж загублене чи викрадене майно, шляхом. Окрім того, не доведено особу власника такої землі до набуття на неї права власності [PERSON] та [PERSON] Витребовувати майно (землю) від добросовісного набувача з підстав, що визначені ст. 388 ЦК України, можливо за дотримання виписаного законодавцем алгоритму: віндикаційний позов предявляється до останнього володільця при одночасній вимозі про визнання недійсним правочину на підставі якого власник вперше втратив своє майно. За відсутності такої вимоги, незважаючи на явні порушення вимог земельного законодавства при переході права власності на спірну ділянку, суд, відповідно до принципу диспозитивності, не вправі задовольнити вимогу, яка не предявлялася. На підставі викладеного суд приходить до висновку про те, що прокурором не доведено правомірність своїх вимог по суті. Відповідно до ст. 23 Закону України «Про прокуратуру»,

Outcome: dismissed