Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-02 00:00:00

Позивачі звернулися до суду із позовом до відповідача про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. Посилалися на те, що є співвласниками квартири [ADDRESS] . [PERSON] перебувала з відповідачем в шлюбі з 28.03.1985 року по 24.02.2021р. Від даного шлюбу у них народились сини [PERSON] та [PERSON] . Вказувала, що за весь час перебування у шлюбі з відповідачем разом із дітьми страждали від знущань, сварок та застосування насильства від відповідача. Зазначила, що 10.08.2010 року під тиском відповідача дала згоду на його реєстрацію місця проживання за адресою [ADDRESS] . Після розірвання шлюбу до 15.06.2021 року [PERSON] періодично проживав за даною адресою, а 15.06.2021р. відповідач добровільно звільнив квартиру та не проживає в ній. На даний час у відповідача нова сім`я, з якою він проживає. Реєстрація місця проживання відповідача порушує законні права та інтереси позивачів, оскільки під час своїх візитів позивачі страждають як морально так і фізично, так як кожен такий візит супроводжується скандалами, ненормативною лайкою, погрозами та застосуванням насильства. Також коли відповідач навідується до позивачів в стані алкогольного сп`яніння, то він агресивно налаштований стосовно спільного сина, [PERSON] , який є інвалідом дитинства першої групи та замість допомоги знущається та застосовує насильство до останнього. Також і до іншого сина, [PERSON] , який є теж позивачем по справі, застосовує погрози та фізичне насильство. Таким чином кожен візит відповідача дається нелегко і позивачі живуть в постійному страху. Неодноразово викликалась і поліція на скандали, однак, оскільки відповідач є колишнім працівником поліції, то йому вдавалось залагоджувати інциденти, на підтвердження чого вказує про перебування в Шевченківському районному суді м. Чернівці справи про притягнення відповідача до адміністративної відповідальності за ст. 173 КУпАП. Відповідно до Акту №95 від 21.07.2021 р. відповідач з 15.06.2021р. не проживає за даною адресою та за результатами обстеження житлових умов комісія дійшла висновку, що сім`я потребує поліпшення житлових умов. Просили визнати відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням за адресою [ADDRESS] . У поданому відзиві відповідач позовні вимоги не визнав та зазначив наступне. Вказував, що із позивачем перебував у зареєстрованому шлюбі з 28.03.1985 року по 24.02.2021 рік, та за весь цей час утримував сім`ю, робив ремонт у квартирі та забезпечував усім необхідним. Відносини між ними погіршились з моменту, коли з ними почала проживати мама позивачки, яка постійно його критикувала, підбурювала позивачку проти нього, через що у них з виникали сварки, що в подальшому призвело до розлучення. Окрім того, в 1998 році продав житловий будинок, який належав його батьків та частину грошей віддав позивачці, оскільки та потребувала інтенсивного лікування, на іншу частину зробив ремонт в квартирі. Також, після того як позивачкою була викликана поліція в червні 2021 року, щоб уникнути подальших сварок вимушений був піти з квартири, після чого проживав у сестри, знайомих, а на сьогоднішній день знімає однокімнатну квартиру. В квартирі позивача проживає та зареєстрований з 1987 року та стверджує, що позивач запевняла його, що в даній квартирі є і його частка. Зазначив, що з того часу як виїхав з квартири не з`являється там, оскільки бажає уникати конфліктних ситуацій, оскільки позивачка з своєю матір`ю агресивно налаштовані проти нього. Окрім того, вказував, що позивачка є власницею двохкімнатної квартири, а тому її твердження щодо поліпшення житловим умов є необґрунтованими. Враховуючи те, що на момент подачі позову він не проживав тільки три місяці в даній квартирі, просив відмовити в задоволенні позовних вимог. Позивач [PERSON] повідомила, що з відповідачем не проживають як чоловік та дружина, він пішов до іншої, було багато сварок, тому бажає визнати відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням. Прсила вимоги позову задовольнити повному обсязі. Позивач [PERSON] позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити з підстав, викладених у позові. Відповідач [PERSON] зазначив, що в даній квартирі проживає з 1987 року по літо 2021 року, забезпечував сім`ю, однак одного разу повернувшись додому побачив 5 сміттєвих пакетів з своїми речами та коли викликала працівників поліції ті попросили вийти з квартири та з тих пір знімає квартиру. Просив в задоволенні позову відмовити. Третя особа [PERSON] в судовому засіданні зазначила, що приїхала до дочки жити, а свій будинок віддала дітям, відповідач виганяв її з квартири, побив дочку та хвору дитину. В той час коли переїхала до доньки в квартирі не було ні світла, ні газу, було все перебито. Свідок [PERSON] у судовому засіданні вказала, що сторони знає давно та з позивачем є далекими родичами, дуже часто зустрічались. Повідомила, що між сторонами були часто скандали, він ламав меблі, бив сина-інваліда, та від початку цього року в квартирі вона не бачила ні позивача ні його речей. Свідок [PERSON] суду показала, що є сусідкою сторін, та коли шукала відповідача, то останній повідомив, що давно не живе близько півроку в тій квартирі та розлучився з дружиною, зазначила, що відповідач себе погано вів, зокрема й бив двері та скло. Свідок [PERSON] суду повідомила, що дружину відповідача бачила один раз, а сина знає добре та коли зустрічались відповідач із сином на роботі, то в них були теплі відносини, знає, що відповідач з липня не проживає із сім`єю , спочатку жив у знайомих, пізніше орендував житло та вона особисто давала йому деякі речі. Заслухавши пояснення позивача, заперечення за позовом відповідача, пояснення третьої особи та свідків за позовом, дослідивши докази надані суду, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] є колишнім чоловіком позивача. Шлюб між ними розірвано за рішенням Першотравневого районного суду м. Чернівці від 24 лютого 2021 року.(а.с.18). Згідно Свідоцтва про реєстрацію права власності на нерухоме майно [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] є співвласниками квартири [ADDRESS] . (а.с.19-22) Право користування [PERSON] житловим приміщенням у квартирі [ADDRESS] підтверджується довідкою про зареєстрованих у житловому приміщенні осіб, за якою зазначене місце реєстрації і проживання за вказаною адресою (а.с.30). Так, відповідно до Акту №95 від 21.07.2021 року у квартирі [ADDRESS] з 15.06.2021р. не проживає [PERSON] (а.с.29). Оцінюючи доводи і аргументи учасників справи, викладені в заявах по суті справи та висловлені під час судового засідання, а також надані учасниками справи докази, суд враховує практику Європейського суду з прав людини, викладену зокрема в рішенні від 18.07.2006 року у справі «Проніна проти України», відповідно до якої хоча п. 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (див. "Руїз Торія проти Іспанії" (Ruiz Toriya v. Spaine), рішення від 09.12.94 р., Серія A, N 303-A, параграф 29). Згідно ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Положеннями ст. 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Статтею 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Стаття 379 ЦК України вказує, що житлом фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, призначені та придатні для постійного проживання в них. Згідно ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі його відсутності без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Відповідно до ст. 72 ЖК Української РСР, визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Верховним Судом в постанові від 24.10.2018 року у справі № 490/12384/16-ц зазначено, що аналіз ст. 71, 72 ЖК Української PCP дає підстави для висновку, що особа може бути визнана такою, що втратила право користування приміщенням за двох умов: непроживання особи в жилому приміщенні більше шести місяців та відсутність поважних причин. Згідно ч. 2 ст. 77 ЦПК України, предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Виходячи з положень законодавства України, а також вказаних вище висновків щодо застосування норм права Верховного Суду, предметом доказування в даній справі є в тому числі факт непроживання відповідача в Квартирі та відсутність поважних причин такого непроживання. Тягар доведення вказаних обставин, виходячи з приписів ст. 12, 13, 81 ЦПК України, покладається на позивача. Як вбачається з наданих позивачами доказів, а саме Акту №95 від 21.07.2021 року, в якому вказано, що у квартирі [ADDRESS] з 15.06.2021р. не проживає [PERSON] , що на момент звернення до суду з позовною заявою становить близько трьох місяців. З приводу тверджень позивачів про конфліктність відповідача, позивачами не надано жодного доказу, який би свідчив про те, що відповідач був притягнутий до відповідальності за протиправні дії. Разом з тим, оцінюючи вказані вище докази та пояснення учасників справи в їх сукупності та взаємозв`язку, суд приходить до висновку щодо недоведеності як факту непроживання відповідача у квартирі протягом останнього року, так і факту відсутності поважних причини такого непроживання. Враховуючи наведене, суд приходить до висновку щодо відсутності підстав для задоволення позову з мотивів непроживання відповідача в квартирі понад один рік без поважних причин.

Outcome: dismissed