Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-14 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом, в обґрунтування якого зазначив, що 31.03.2010 Коростишівською міськрадою було прийняте рішення № 1145 про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки ФОП [PERSON] орієнтовною площею 0,6000 га, що розташована по [ADDRESS] для обслуговування виробничої будівлі цеху по переробці граніту, за рахунок земель Коростишівської міської ради не наданих у власність та користування з метою надання її в користування на умовах оренди. Підставою для прийняття цього рішення було рішення Коростишівського райсуду від 11.02.2010 щодо визнання права власності за [PERSON] на вказане приміщення цеху. Рішенням Коростишівської міськради від 18.05.2012 № 352 «Про затвердження документації із землеустрою» затверджено [PERSON] проект землеустрою на вказану земельну ділянку площею 0,4695 га з метою надання її у користування на умовах оренди, встановлено орендну плату. Вважає зазначені рішення відповідача незаконними, оскільки рішенням Коростишівської міськради № 432 від 24.10.1999 надано дозвіл [PERSON] та [PERSON] на підготовку матеріалів попереднього погодження місця розташування цеху по обробці граніту на земельній ділянці площею 0,18 га по [ADDRESS] та № 519 від 24.11.1999 року надано дозвіл [PERSON] та [PERSON] на підготовку матеріалів попереднього погодження виділення земельної ділянки площею 0,10га по [ADDRESS] для розширення території під будівництво цеху по обробці каменю. 17.06.1999 позивачем та [PERSON] було отримано акт вибору та обстеження земельної ділянки, 13.10.1999 позивачем та [PERSON] отримано висновок №7 по відводу земельної ділянки за вказаною адресою і позивачем згідно квитанції від 13.10.1999 оплачено техумови щодо такого відведення. Протягом 1999 - 2000 років позивачем із залученням в тому числі коштів [PERSON] було збудовано виробничу будівлю цеху по обробці каменю. Рішенням апеляційного суду Житомирської області від 14.08.2013 рішення Коростишівського районного суду Житомирської області від 11.02.2010 скасоване, а в позові [PERSON] відмовлено. В копіях рішень Коростишівської міськради № 432 від 24.10.1999 та № 519 від 24.11.1999 ім»я позивача було замальоване коректором і по вказаному факту в серпні 2013 Коростишівським РВ УМВС України в Житомирській області було порушено кримінальне провадження і дії [PERSON] кваліфіковані за ч.4 ст. 358 КК України та ухвалою Коростишівського райсуду Житомирської області 24.03.2015 [PERSON] звільнено від кримінальної відповідальності за ч.4 ст. 358 КК України у зв»язку з закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності, тобто для прийняття оскаржуваних рішень було використане скасоване на даний час рішення Коростишівського районного суду Житомирської області від 11.02.2010. Коростишівською міськрадою не приймалось рішення про вилучення з користування позивача виділеної йому земельної ділянки по вул. Рози Люксембург,83а в м. Коростишеві під будівництво цеху по обробці каменю, а відповідно до ст. 10 Закону України «Про оренду землі» передача в оренду земельної ділянки не повинна бути підставою для припинення або зміни прав третіх осіб на цю земельну ділянку. На момент прийняття оскаржуваних рішень міської ради була відсутня згода позивача як землекористувача про добровільну відмову від права користування земельною ділянкою по [ADDRESS] в м. Коростишеві, тобто оскаржувані рішення прийняті з порушенням вимог ст.ст. 141,142 ЗК України, що є підставою для скасування оскаржуваних рішень, які порушують права позивача, як землекористувача спірною земельною ділянкою. На виконання оскаржуваних рішень було укладено договір оренди на земельну ділянку площею 0,4695га, яка розташована по [ADDRESS] в межах м. Коростишева за [NUMBER] від 05.08.2013, зареєстрований в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. Згідно ст. 215 ЦК України, якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Відповідно до положень ст. 230 ЦК України, якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (ч.1 ст. 229 ЦК України), такий правочин визнається судом недійсним, а оскільки вказаний договір оренди укладено на виконання рішення Коростишівської міськради № 352 від 18.05.2012 винесеного на підставі скасованого рішення Коростишівського райсуду від 11.02.2010, отриманого шляхом вчинення злочину, то такий договір повинен бути визнаний недійсним. В ході розгляду справи, за клопотанням представника позивача, залучено до участі в справі в якості співвідповідача [PERSON], оскільки останній є стороною оскаржуваного договору оренди. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала в повному обсязі, суду пояснила, що [PERSON] отримав рішення злочинним шляхом, ввів в оману, а тому договір оренди має бути визнаний недійсним і рішення міськради скасовані. Просить позов задовольнити. Відповідач [PERSON] міськрада для розгляду справи в судове засідання не з'явились, надали заяву про розгляд справи без їх участі, позовні вимоги не визнають, просять відмовити в задоволенні позову, а тому суд розглянув справу без участі останніх. Співвідповідач [PERSON] позовні вимоги не визнав, суду пояснив, що позивач не був користувачем спірної земельної ділянки, фактично відмовився від оформлення земельної ділянки, а тому було укладено з ним договір оренди на законних підставах. Просить відмовити в задоволенні позову. Суд, заслухавши пояснення учасників процесу, дослідивши надані сторонами докази, в межах позовних вимог, на засадах змагальності приходить до висновку, що позов не підлягає до задоволення. Так, судом встановлено, що 31.03.2010 Коростишівською міськрадою прийняте рішення № 1145 про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки ФОП [PERSON] орієнтовною площею 0,6000 га, що розташована по [ADDRESS] для обслуговування виробничої будівлі цеху по переробці граніту, за рахунок земель Коростишівської міської ради не наданих у власність та користування з метою надання її в користування на умовах оренди. Рішенням Коростишівської міськради від 18.05.2012 № 352 «Про затвердження документації із землеустрою» затверджено [PERSON] проект землеустрою на вказану земельну ділянку площею 0,4695 га з метою надання її у користування на умовах оренди, встановлено орендну плату, зобов»язано [PERSON] на протязі 30 календарних днів з дня прийняття обмінного файлу укласти договір оренди земельної ділянки та провести його державну реєстрацію. 05 серпня 2013 року між Коростишівською міськрадою та фізичною особою - підприємцем [PERSON] укладено договір оренди земельної ділянки [NUMBER] за яким в оренду передається земельна ділянка - землі несільськогосподарського призначення, площею 0,4695га в м. Коростишеві по [ADDRESS] строком на 5 років зі сплатою орендної плати та який зареєстрований в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно з реєстраційним номером об»єкта [NUMBER]. Відповідно до ч.1 ст. 230 ЦК України якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (ч.1 ст. 229 цього Кодексу), такий правочин визнається судом недійсним. Виходячи зі змісту зазначеної норми закону обман має місце, якщо сторона правочину заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину другою стороною, або якщо вона замовчує їх існування. Наявність умислу в діях винної сторони правочину, істотність значення обставин, щодо яких особу введено в оману, і сам факт обману повинна довести особа, яка діяла під впливом обману. Такий позов може бути задоволено лише на вимогу сторони, яка вчинила правочин під впливом обману, а як встановлено в судовому засіданні, то сторони правочину заперечують щодо визнання його недійсним, вважають укладеним за взаємною згодою, що свідчить про наявність волевиявлення сторін на укладення договору оренди та наявність волі власника на передачу володіння, що відповідає вимогам ст.ст. 124-126 ЗК України та ст. 792 ЦК України. Також, скасування рішення Коростишівського райсуду від 11.02.2010 не свідчить про відсутність волі власника земельної ділянки на її передачу, оскільки останні заперечили проти позовних вимог та вважають укладення договору оренди законним. Посилання позивача, як на підставу свого позову щодо скасування оскаржуваних рішень Коростишівської міськради на порушення його прав як землекористувача і не дотримання Коростишівською міськрадою вимог ст.ст. 141,142 ЗК України є безпідставним, оскільки вказані позивачем рішення Коростишівської міськради № 432 від 24.09.1999 «Про підготовку матеріалів попереднього погодження місця розташування об»єкта» та № 519 від 24.11.1999 «Про надання дозволу на підготовку матеріалів попереднього погодження місця розташування об»єктів» за якими відповідно надано дозвіл [PERSON] та [PERSON] на підготовку матеріалів попереднього погодження місця розташування цеху по обробці граніту на земельній ділянці площею 0,18 га по [ADDRESS] та надано дозвіл [PERSON] та [PERSON] на підготовку матеріалів попереднього погодження виділення земельної ділянки площею 0,10га по [ADDRESS] для розширення території під будівництво цеху по обробці каменю - не підтверджують права позивача на спірну земельну ділянку, оскільки у відповідності до ст. 125 ЗК України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Також, згідно ст. 126 ЗК України право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", а таких доказів суду не надано і відповідно при прийнятті оскаржуваних рішень не потрібно була згода позивача.

Outcome: dismissed