Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-15 00:00:00

У квітні 2019 року позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] про відшкодування збитків, заподіяних внаслідок дорожньо-транспортної пригоди. В обґрунтування позову посилався на те, що 28.11.2017 у м. Дніпро по вул. Янтарній сталася дорожньо-транспортна пригода за участі автомобіля «Daewoo», державний номерний знак [NUMBER] під керуванням [PERSON] , та автомобіля «Daewoo», державний номерний знак [NUMBER] , під управлінням [PERSON] . Данні обставини встановлені та підтверджуються постановою Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 27.02.2019 про визнання [PERSON] винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбачено ст. 124 КУпАП. Відповідно до висновку експертного дослідження №6391/3 від 25.03.2019 розмір матеріального збитку, спричиненого автомобілю «Daewoo Lanos», державний номерний знак [NUMBER] , становить 40445,30 грн. За таких обставин, позивач просив стягнути з відповідача на його користь матеріальну шкоду в розмірі 40446,00 грн., витрати на послуги експерта авто товарознавця в розмірі 2000 грн., а всього в розмірі 42446,00 грн. та судові витрати. Ухвалою суду від 26 квітня 2019 року відкрито провадження по справі та визначено проводити розгляд за правилами загального позовного провадження (а.с.24). Протокольною ухвалою суду від 06.06.2019 до участі у справі залучено в якості третьої особи Товариство з додатковою відповідальністю «Страхове товариство «Домінанта» (а.с.28). Ухвалою суду від 25 червня 2019 року закрито підготовче провадження по справі та справу призначено до розгляду по суті (а.с.32). 16 липня 2019 року справу розглянуто по суті та ухвалено рішення. В судовому засіданні позивач [PERSON] позов підтримав та просив його задовольнити з підстав викладених у ньому. Зокрема, пояснив, що 28 листопада 2017 року відбулася ДТП за участі автомобіля «Daewoo», державний номерний знак [NUMBER] під керуванням [PERSON] , та автомобіля «Daewoo», державний номерний знак [NUMBER] , під управлінням [PERSON] . Данні обставини встановлені та підтверджуються постановою Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 27.02.2019 про визнання [PERSON] винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбачено ст. 124 КУпАП. Крім того, після ДТП він писав заяву до страхової компанії, проте відповіді не отримав. Після отримання постанови суду про визнання [PERSON] винним у скоєнні адміністративного правопорушення, він до страхової компанії не звертався. Вважає, оскільки в ДТП винен [PERSON] , то він і повинен відшкодувати йому завдану шкоду. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні заперечував проти позову, оскільки його цивільно-правова відповідальність була застрахована в Товаристві з додатковою відповідальністю «Страхове товариство «Домінанта», а тому позивач повинен стягувати відшкодування шкоди саме зі страхової компанії, а не з нього. Просив у задоволенні позову з цих підстав відмовити. Третя особа Товариство з додатковою відповідальністю «Страхове товариство «Домінанта» в судове засідання не з`явився, про слухання справи повідомлені належним чином, про причини неявки їх представника суд не сповістили. Суд, вислухавши позивача, відповідача, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного. Судом встановлено, що 28.11.2017 у м. Дніпро по вул. Янтарній сталася дорожньо-транспортна пригода за участі автомобіля «Daewoo Lanos», державний номерний знак [NUMBER] під керуванням [PERSON] , та автомобіля «Daewoo», державний номерний знак [NUMBER] , під управлінням [PERSON] . Данні обставини встановлені та підтверджуються постановою Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 27.02.2019 про визнання [PERSON] винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбачено ст. 124 КУпАП. Відповідно до ч.ч.4,6 ст. 82 ЦПК України обставини встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Таким чином, обставини дорожньо-транспортної пригоди та факти встановлені при розгляді адміністративної справи є преюдиціальними фактами при розгляді цивільної справи. За договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору (ст. 979 ЦК України). Законом України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" врегульовано відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Зазначений закон спрямований на забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та майну потерпілих при експлуатації наземних транспортних засобів на території України. Обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів здійснюється, зокрема, з метою забезпечення відшкодування шкоди майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників (стаття 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»). Об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу (стаття 5 вказаного Закону). Відповідно до пункту 22.1 статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, завдану внаслідок ДТП майну третьої особи. Відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування. У постанові від 04 липня 2018 року у справі № 755/18006/15-ц (провадження № 14-176цс18) Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»). Уклавши договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, страховик на випадок виникнення деліктного зобов`язання бере на себе у межах суми страхового відшкодування виконання обов`язку страхувальника, який завдав шкоди. Страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» порядку. Після такої виплати деліктне зобов`язання припиняється його належним виконанням страховиком завдавача шкоди замість останнього. За умов, передбачених у статті 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», цей страховик набуває право зворотної вимоги (регрес) до завдавача шкоди на суму виплаченого потерпілому страхового відшкодування. За таких обставин, у разі якщо позивач (особа, якій завдана шкода) не звертався до страховика відповідача (завдавач шкоди) та не отримував його відмову у виплаті страхового відшкодування, а пред`явив відразу вимогу до особи відповідальної за шкоду, то відсутні передбачені законом підстави для задоволення його позовних вимог. Така позиція також висловлена у постанові Верховного Суду у складі Першої судової палати касаційного цивільного суду від 26.06.2019 №385/1259/16, у постанові Верховного Суду у складі Першої судової палати касаційного цивільного суду від 19.06.2019 №632/1683/16. У частині четвертій статті 263 ЦПК України визначено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. З наведеного вбачається, що за загальним правилом, належним відповідачем у справах про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована відповідно до Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», є страховик у межах страхової суми, зазначеної у страховому полісі. У разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої шкоди в якості співвідповідача має залучатися до участі у справі страхувальник. Відповідно до частини другої статті 51 ЦПК України якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі. Згідно з пунктом 4 частини 2 статті 197 ЦПК України у підготовчому засіданні суд вирішує питання про вступ у справу інших осіб, заміну неналежного відповідача, залучення співвідповідача, об`єднання справ і роз`єднання позовних вимог, прийняття зустрічного позову, якщо ці питання не були вирішені раніше. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі №523/9076/16-ц (провадження № 14-61цс18) зроблено висновок, що пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі, оскільки заміна неналежного відповідача здійснюється в порядку, визначеному ЦПК України. За результатами розгляду справи суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача. Тобто, визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи, а не на стадії відкриття провадження. В абзаці 2 пункту 12 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 2009 року № 5 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства, що регулюють провадження у справі до судового розгляду» судам роз`яснено, що при пред`явленні позову до частини відповідачів суд не вправі зі своєї ініціативи і без згоди позивача залучати інших відповідачів до участі у справі як співвідповідачів.. Згідно ч.1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до положень ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Розглядаючи справу, суд забезпечив сторонам рівні можливості щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. В підготовчому судовому засіданні судом було роз`яснено позивачу його право на заміну відповідача або залучення в якості співвідповідача страхову компанію, при цьому позивач не погодився за це. З огляду на принцип диспозитивності у цивільному процесі особа, яка бере участь у справі розпоряджається своїми правами щодо предмету спору на власний розсуд. Таким чином, розглядаючи позов, саме в межах заявлених вимог і на підставі доказів, поданих позивачем, суд вважає, що позов поданий до неналежного відповідача, а тому задоволенню не підлягає. З урахуванням результату розгляду справи та відповідно до вимог ст.141 ЦПК України судові витрати слід віднести на рахунок позивача.

Outcome: dismissed