Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-06 00:00:00

у лютому 2014р. позивач звернувся до суду з позовом до Відділу державної виконавчої служби Шевченківського районного управління юстиції у м. Києві про зняття арешту з майна, в якому просив скасувати арешт майна [PERSON] та заборону здійснювати відчуження будь-якого майна, накладеного державним виконавцем ВДВС Шевченківського РУЮ м. Києва Чеботар О.А. Свої вимоги обґрунтовує тим, що у відповідача на виконання перебував виконавчий лист про стягнення з нього аліментів в розмірі ? частини всіх видів заробітку щомісячно на користь [PERSON] на утримання сина [PERSON] В ході здійснення виконавчого провадження державним виконавцем Чеботар О.А. накладено арешт на все майно, що йому належить та заборонено здійснювати відчуження будь-якого майна. 19.04.2013р. державним виконавцем було винесено постанову про закінчення виконавчого провадження та направлено виконавчий лист до ВДВС Сарненського РУЮ Рівненської області у зв'язку з зміною місця проживання боржника. Станом на даний час заборгованість по аліментах відсутня. 23.09.2013р. його представником була направлена заява з проханням звільнити майно з під арешту, однак відповідь не надійшла. Вважає, що відмова державного виконавця у знятті арешту з майна порушує його права, у зв'язку з чим вимушений звернутись до суду з позовом. У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити з підстав наведених у позові. Представник відповідача у судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, надав до суду письмові заперечення, в яких просив у задоволенні позову відмовити. Суд, вислухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Перевіряючи обставини справи, судом встановлено, що на виконанні у державного виконавця ВДВС Шевченківського РУЮ м. Києва Чеботар О.А. перебував виконавчий лист № 2610/1516/2012 від 20.04.2012 року виданий Шевченківським районним судом м. Києва про стягнення з [PERSON] аліментів на користь [PERSON], виконавче провадження. В межах вказаного виконавчого провадження, державним виконавцем 17.10.2012 року було винесено постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, відповідно до якої накладено арешт на все майно позивача. Як вбачається з постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 17.10.2012 року, арешт накладено на все майно боржника лише в межах суми заборгованості. 19.04.2013р. державним виконавцем ВДВС Шевченківського районного управління юстиції в м. Києва Чеботар О.А. винесено постанову про закінчення виконавчого провадження, а виконавчий лист направлено за належністю до ВДВС Сарненського РУЮ Рівненської області в зв'язку з зміною місця проживання боржника (а.с.4). Відповідно до довідки від 02.12.2013 року (а.с.3) заборгованість у позивача по виконавчому листу відсутня. Частиною 1 ст. 57 Закону "Про виконавче провадження", встановлено, що арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Частиною 2 зазначеної статті передбачено, що арешт на майно боржника може накладатися державним виконавцем, зокрема, шляхом проведення опису майна боржника і накладення на нього арешту. Згідно положень ст. 60 Закону України «Про виконавче провадження», арешт з майна чи коштів боржника накладений в рамках незавершеного виконавчого провадження може бути знятий за рішенням суду. Згідно ч.1 ст. 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно ч.1,2 ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Відповідно до ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійснені. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Примусове відчуження об'єктів права власності може бути застосоване лише як виняток з мотивів суспільної необхідності на підставі і в порядку, встановлених законом, та за умови попереднього та повного відшкодування їх вартості, крім випадків, встановлених частиною другою ст. 353 цього Кодексу. Статтею 391 ЦК України, передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Суд оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів, враховуючи, що обставини, які були підставою для накладення арешту на майно, відпали оскільки заборгованість по виплатів аліментів позивачем погашена в повному обсязі, зняття арешту з майна не перешкоджатиме забезпеченню реального виконання судового рішення, та приходить до висновку про задоволення позовних вимог в повному обсязі. На підставі викладеного,

Outcome: approved