Jurisdiction: civil
Date: 2018-07-05 00:00:00

\~\~\~\~\~\~ У серпні\~2017\~року [PERSON]\~звернувся до\~суду з\~позовом,\~ у\~якому просить\~визнати рішення\~Центральної районної\~лікарні Бердичівського\~району від\~12.05.1986\~року №\~17\~ про\~непроведення відшкодування шкоди за смерть [PERSON],\~завданої незаконним\~наказом Бердичівської\~центральної районної\~лікарні \~протиправним та зобов'язати Центральну районну лікарню Бердичівського району як правонаступника Бердичівської ЦРЛ прийняти рішення про вчинення дій по реалізації його права на відшкодування за рахунок держави шкоди за смерть його дружини [PERSON], завдану незаконним наказом Бердичівської центральної районної лікарні від 12.05.1986 року № 17. В обґрунтування позову вказав, що 23 січня 2010 року померла його дружина, [PERSON], смерть якої пов'язана з Чорнобильською катастрофою, а саме: «захворювання, що призвело до смерті, так, пов'язане з роботами по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС». Його дружина - лікар Бердичівської центральної районної лікарні [PERSON] була примусово відряджена у Київську область Поліський район з 11 по 17 травня 1986 року на роботи по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС з особливо шкідливими умовами іонізуючого випромінювання. Ці роботи вона здійснювала на підставі незаконного наказу Бердичівської центральної районної лікарні (ЦРЛ) від 12.05.1986 року № 17 без відображення законної зарплати. Даний наказ вважає незаконним, оскільки приписами ст. 174 Кодексу законів про працю УРСР (України) заборонено застосування праці жінок на роботах із шкідливими або небезпечними умовами праці. З приводу здійснення відшкодування зазначеної шкоди він звернувся до Центральної районної лікарні Бердичівського району як правонаступника Бердичівської ЦРЛ, однак отримав відмову від 19.05.2017 року. Відповідач проти позову заперечив з тих підстав, що наказ Бердичівської центральної районної лікарні від 12.05.1986 року № 17 про відрядження не був оскаржений [PERSON], та не був визнаний незаконним. Підставою для видачі даного наказу було рішення обласного відділу охорони здоровя за 1986 рік, щодо направлення медичних працівників в Поліський район Київської області для надання допомоги постраждалим на ЧАЕС. Тримісячний строк давності оскарження даного наказу сплили. Окрім того, відповідно до ч. 2. ст. 13 ЗУ «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", саме Держава бере на себе відповідальність за завдану шкоду громадянам та зобов'язується відшкодувати її за втрату годувальника, якщо його смерть пов'язана з Чорнобильською катастрофою. А отже, належним відповідачем по даній справі є держава, а не Центральна районна лікарня Бердичівського району. \~ \~ \~ \~У відкритому судовому засіданні позивач і його представник позов підтримали з підстав зазначених у позові. Представник відповідача [PERSON] проти позову заперечила з підстав наведених у запереченнях. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши докази, суд доходить висновку про відмову в позові з таких підстав. Судом встановлено, що 23 січня 2010 року померла [PERSON](а.с. 7). Відповідно до експертного висновку від 7 квітня 2010 року захворювання, що призвело до смерті [PERSON] повязане з роботами по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС(а.с . 8). Наказом № 17 головного лікаря Бердичівської центральної районної лікарні від 12 травня 1986 року про відрядженно лікаря терапевта [PERSON] в Київську область, Поліський район строком на тиждень з 11.05.1986 для надання допомоги потерпілим(а.с. 75). [PERSON] за життя було надано статус учасника ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС, видано посвідчення 1 категорії, а також їй встановлено інвалідність 1 групи з числа учасників ліквідації аварії на ЧАЕС (а.с. 5, 6). На звернення [PERSON] до Центральної районної лікарні Бердичівського району від 16 та 17 травня 2017 року йому 19.05.2017 вих № 573 головним лікарем було надано відповідь, згідно якої питання відшкодування шкоди за втрату годувальника, смерть якого повязана з Чорнобильською катастрофою, не відноситься до компетенції Центральної районної лікарні Бердичівського району. Обовязок такого відшкодування покладено на державу в особі Пенсійного фонду України, який виплачує пенсію по втраті годувальника( а.с. 11). Звертаючись з даним позовом до Центральної районної лікарні Бердичівського району, як правонаступника Бердичівської центральної районної лікарні, головним лікарем якої було видано наказ № 17 від 12 травня 1986 року про відрядження лікаря терапевта [PERSON] в Київську область, Поліський район строком на тиждень з 11.05.1986 для надання допомоги потерпілим ( а.с. 75), позивач вважає вказаний наказ протиправним та стверджує, що відповідач має відшкодувати йому шкоду внаслідок смерті дружини. Суд не погоджується з доводами позивача з таких підстав. Відповідно до статті 56 Конституції України, кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. Для отримання права відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди має бути встановлено протиправність рішення, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. Позивач не надав доказів на підтвердження протиправності будь-якого рішення, що дає йому право відповідно до статті 56 Конституції України на отримання від відповідача - Центральної районної лікарні Бердичівського району, відшкодування шкоди, завданої смертю [PERSON]. Його твердження про незаконність наказу № 17 від 12 травня 1986 року про відрядження лікаря терапевта [PERSON] в Київську область, Поліський район з 11.05.1986 для надання допомоги потерпілим не доведено доказами. Доказів, що вказаний наказ був скасований, як протиправний за ініціативи тих осіб, яких стосувався, суду не надано. \~ \~ \~ \~Що стосується доводів позивача і його представника, що приписами ст. 174 Кодексу законів про працю УРСР (України), заборонено застосування праці жінок на роботах із шкідливими або небезпечними умовами праці, то ні позивачем ні його представником не доведено, що посадовими особами відповідача залученно [PERSON] на роботах із шкідливими або небезпечними умовами праці. Крім того, на думку суду, позивачем і його представником не надано доказів про те, посадові особи відповідача першкоджають позивачу вчинення дій по реалізації його права на відшкодування за рахунок держави шкоди за смерть його дружини [PERSON]. \~ \~ \~ \~ У\~тому суд\~вважає,\~що відсутні\~правові підстави\~для визнання\~рішення Центральної\~районної лікарні\~Бердичівського району\~від 12.05.1986\~року №\~17\~про непроведення відшкодування шкоди за смерть [PERSON], завданої незаконним наказом Бердичівської центральної районної лікарні протиправним та зобов'язання Центральну районну лікарню Бердичівського району як правонаступника Бердичівської ЦРЛ прийняти рішення про вчинення дій по реалізації його права на відшкодування за рахунок держави шкоди за смерть його дружини [PERSON], завдану незаконним наказом Бердичівської центральної районної лікарні від 12.05.1986 року № 17, в зв"язку з чим позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Outcome: dismissed