Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-20 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідачів, посилаючись на те, що згідно з договором дарування від 31 липня 2003 року його батько [PERSON] подарував йому ? частки квартири [ADDRESS]. На час укладення договору позивач був малолітнім і не міг самостійно здійснювати свої права, а його батьки не здійснили реєстрацію даного правочину в Черкаському обласному об'єднаному бюро технічної інвентаризації. Не зважаючи на зазначений договір дарування, 11.10.2006 року батько позивача уклав із АКІБ «УкрСиббанк» договір іпотеки щодо даної квартири в цілому. Вказаний правочин укладений з порушенням законодавства та права власності позивача на ? частки квартири. Просить суд визнати недійсним договір іпотеки № 25283, укладений 11.10.2006 року [PERSON] із АКІБ «УкрСиббанк» на квартиру [ADDRESS], визнати за позивачем право власності на ? частину квартири [ADDRESS]. В судовому засіданні представник позивача, адвокат Гончар С.М. позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив суд позов задоволити. Вказував, що внаслідок оспорюваного договору іпотеки [PERSON] розпорядився шляхом передачі в іпотеку квартирою [ADDRESS], хоча у власності іпотекодавця перебувала тільки ? частина квартири, інша частина квартири належала його неповнолітньому на той час сину [PERSON], чим були порушені права останнього як співвласника квартири. Крім того, передати в іпотеку належні [PERSON] 1/2 частину квартири останній міг без згоди іншого співвласника згідно з ч.3 ст.5 Закону "Про іпотеку" лише за умови виділення даної частки в натурі та реєстрації права власності на неї як на окремий об'єкт нерухомості, однак даної умови не було дотримано, що є підставою для визнання недійсним договору іпотеки в цілому. Також вказував, що позивач є власником ? частини квартири на підставі договору дарування від 31 липня 2003 року, який є чинним, однак позивачу рішенням реєстратора від 03.03.2010р. було відмовлено у державній реєстрації права власності в зв'язку з реєстрацією на дану квартиру права власності [PERSON], тому просив визнати за ним право власності на ? частину квартири. Відповідач [PERSON] в наданій суду заяві визнав позовні вимоги та не заперечував протии задоволення позову, Представник відповідача [PERSON] позов не визнала, вказувала, що при посвідченні оспорюваного договору іпотеки не були порушені вимоги закону, оскільки на момент укладення правочину іпотекодавець мав правовстановлюючі документи про право власності на предмет іпотеки. Третя особа [PERSON] позов підтримала, вказувала на наявність підстав для його задоволення. Заслухавши учасників процесу, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного. Встановлено, що на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого 16.12.1993 року органом приватизації Соснівського районного виконавчого комітету м.Черкаси квартира [ADDRESS] була передана у власність [PERSON] та [PERSON] по ? частині кожному. На підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 10.08.2000 року, виданого Третьою Черкаською державною нотаіріальною конторою, [PERSON] набув у власність ? частину квартира [ADDRESS] в порядку спадкування після смерті [PERSON], яка померла [INFO] - Згідно з договором дарування від 31.07.2003 року, посвідченим держаним нотаріусом Третьої черкаської державної нотаріальної контори [PERSON], [PERSON] подарував [PERSON], від імені якого як законний представник діяла мати - [PERSON], 1/2 частки вказаної квартири, належну дарувальнику на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 10.08.2000 року. Згідно з умовами договору дарування від 31 липня 2003 року (п. 2) у справах державної нотаріальної контори повинен залишитися оригінал свідоцтва про право на спадщину за законом від 10 серпня 2000 року. 11.08.2003 року між [PERSON], яка діяла від свого імені та імені свого малолітнього сина [PERSON] був укладений договір міни належної йому на праві власності квартири [ADDRESS]. Вказаний правочин був укладений за згодою органу опіки і піклування згідно з рішенням виконавчого комітету Соснівської районної ради м.Черкаси від 05.08.2003 року № 594. При цьому орган опіки та піклування виходив із того, що неповнолітній на той час [PERSON] володіє 1/2 частки квартири [ADDRESS], і таке обґрунтування міститься в мотивувальній частині зазначеного рішення. 11.10.2006 року між АКІБ «УкрСиббанк», правонаступником якого є ПАТ «УкрСиббанк», та [PERSON] був укладений договір іпотеки, відповідно до якого квартира [ADDRESS] була передана в іпотеку в забезпечення кредитного договору позичальника [PERSON] Згідно з п.1.1 договору іпотеки право власності іпотекодавця було підтверджено свідоцтвом про право власності на житло від 16.12.1993 року та свідоцтвом про право на спадщину від 10.08.2000 року. 18.10.2006р. було зареєстроване право власності [PERSON] на квартиру [ADDRESS] на підставі дублікату свідоцтва про право на спадщину 18.10.2006р. У квітні 2010 року [PERSON] звернувся до суду з позовом про визнання договору іпотеки недісним правочину недійсним та визнання права власності. У грудні 2010 року ПАТ «Укрсиббанк» звернулося до суду з позовом до[PERSON]., [PERSON] про визнання недійсним договору дарування ? частки квартири, укладеного між [PERSON] та [PERSON] 11 червня 2012 рокуміж ПАТ «УкрСиббанк» та ТОВ «Кей-Колект» укладено договір факторингу № 4, згідно з умовами якого останнє набуло всіх прав і обовязків кредитора за спірним договором іпотеки. Рішенням Соснівського районного суду м.Черкаси від 20.04.2012 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Черкаської області від 10.10.2012 року, визнаний недійсним договір іпотеки від 11.10.2006 року № 25283, укладений між [PERSON] та АКІБ «УкрСиббанк». Визнано за [PERSON] право власності на ? частки квартири [ADDRESS]. В задоволенні позову ПАТ «УкрСиббанк» відмовлено. Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 28.10.2015 року рішення судів першої та апеляційної інстанцій скасовані в частині вирішення позову [PERSON] та справу передано на новий розгляд до суду першої інстанції, підставою скасування вказано, що судом не було з'ясовано фактичні обставини, що мають значення для правильного вирішення справи, зокрема, суд не звернув уваги на те, що спірна квартира належить на праві власності [PERSON] та [PERSON] по ? частки, не перевірив, чи необхідна була згода [PERSON] для передачі [PERSON] в іпотеку спільної квартири, й у своєму рішенні не навів мотивів та норм матеріального права, на підставі яких визнав спірний договір іпотеки недійсним в цілому. Крім того, визнаючи за [PERSON], право власності на ? частки вказаної квартири суд першої інстанції не звернув уваги на те, що таке право власності у позивача виникло на підставі нотаріально посвідченого договору дарування, який є дійсним, й, відповідно, не зясував, чи можливе повторне визнання такого права. Відповідно до ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч. ч. 1,3, 5, 6 ст. 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити ЦКУкраїни, іншим актам цивільного законодавства та моральним засадам суспільства. Правочин, щовчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатнихдітей. Згідно з ч. 1 ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Правовідносини щодо передачі в іпотеку майна, що перебуває у спільній власності, урегульованіст. ст. 578, 583 ЦК України та ст. ст. 5,6 Закону України «Про іпотеку». Згідно із зазначеними нормами заставодавцем може бути власник речі або особа, якій належить майнове право, а також особа, якій власник речі або особа, якій належить майнове право, передали річ або майнове право з правом їх застави. Відповідно до ст.177 Сімейного кодексу України батьки управляють майном, належним малолітній дитині, без спеціального на те повноваження. Батьки зобов'язані дбати про збереження та використання майна дитини в її інтересах. Батьки малолітньої дитини не мають права без дозволу органу опіки та піклування вчиняти такі правочини щодо її майнових прав: укладати договори, які підлягають нотаріальному посвідченню та (або) державній реєстрації. Правочин, вчинений без дозволу органу опіки та піклування (стаття 71цього Кодексу), є нікчемним (ч.1 ст.224 ЦК України). Відповідно до ст.6 Закону «Про іпотеку» майно, що є у спільнійвласності, може бути передане в іпотеку лише за нотаріально засвідченою згодою усіх співвласників. Співвласник нерухомого майна має право передати в іпотеку свою частку в спільному майні без згоди інших співвласників за умови виділення її в натурі та реєстрації права власності на неї як на окремий об'єкт нерухомості. Встановлено, що право власності на ? частку квартири [ADDRESS] на час укладення договору іпотеки від 11 жовтня 2006 року належало неповнолітньому [PERSON] на підставі договору дарування від 31 липня 2003 року, однак при розпорядженні належною неповнолітньому на той час [PERSON] ? частиною квартири шляхом передачі в іпотеку [PERSON] в супереч вимогам ст.177 СК України не отримав дозволу органі опіки і піклування при укладанні оспорюваного договору іпотеки, взагалі при укладанні оспорюваного правочину приховав факт дарування ? частини [PERSON], діючи в такий спосіб в супереч інтересів неповнолітнього сина, за таких обставин в частині належної позивачу квартири договір іпотеки від 11.10.2006р. підлягає визнанню недійсним на підставі ч.1,6 ст.203 ЦК України, в зв'язку з порушенням права власності позивача на належну йому частку нерухомого майна. В частині передачі в іпотеку належної [PERSON] ? частини квартири договір іпотеки підлягає визнанню недійсним в зв'язку з недотриманням ст.5, 6 Закону «Про іпотеку» оскільки належна [PERSON] частка квартири не була виділена в натурі, також не здійснювалась державна реєстрація права власності на неї як на окремий об'єкт нерухомості. Таким чином, зібрані у справі докази, вказують на наявність підстав для задоволення позовних вимог про визнання договору іпотеки від 11 жовтня 2006 року недійсним в цілому. В частині визнання за позивачем права власності на ? частини квартири позовні вимоги не підлягають до задоволення, оскільки таке право власності у позивача виникло на підставі нотаріально посвідченого договору дарування від 31 липня 3003 року, який є дійсним, тому відсутні підстави для повторного визнання такого права. Що стосується посилання на відмову в 2010 році у реєстрації за позивачем права власності на ? частину квартири, згідно з з ЦК УРСР, чинного на момент укладення договору дарування від 31.07.2003р., виникнення права власності на набуте за правочином майно не пов'язувалось з державною реєстрацією такого права. Відповідно до ст. 243 ЦК Української РСР договір дарування вважається укладеним з моменту передання майна обдаровуваному.

Outcome: dismissed