Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-21 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом мотивуючи тим, що 30.09.2008 року [PERSON] та АКБ «ПРАВЕКС-БАНК», правонаступником всіх прав та обовязків якого є ПАТ КБ «ПРАВЕКС-БАНК», уклали кредитний договір № 739 - 183/08Р, за умовами якого банк надав кредит в іноземній валюті у розмірі 29 888 доларів США строком до 30.09. 2015 року. Договором про внесення змін та доповнень від 25.02.2009 р. до даного кредитного договору сторони домовились, що позичальник зобовязується погашати заборгованість за кредитом щомісяця до 10 числа включно, шляхом внесення коштів згідно графіку погашення кредиту у додатку №2 до цього договору. А Договором про внесення змін та доповнень від 07.09.2010 р. було встановлено новий графік, який викладено у додатку № 1 до кредитного договору № 739-183/08Р від 30.09.2008 року. В якості забезпечення належного виконання позичальником своїх зобовязань за кредитним договором, між позивачем та відповідачами [PERSON] і [PERSON] були укладені Договори поруки № 739 - 183/08Р від 30.09.2008 року, за умовами яких поручителі зобовязалися нести солідарну майнову відповідальність перед банком за виконання позичальником в повному обсязі зобовязань за кредитним договором щодо сплати процентів, неустойки, вчасного та у повному обсязі погашення основної суми боргу за кредитом. Термін дії договорів поруки до 30.09.2018 року. Позивач зазначає, що позичальник порушив умови кредитного договору щодо вчасного та належного повернення коштів, а тому виник борг загальний розмір якого, станом на 18.06.2015 року, становить 41 850 (сорок одна тисяча вісімсот п»ятдесят) дол. 06 центів США, з яких: кредит - 26 628, 51 дол. США та проценти - 15 221, 55 дол. США, а щодо стягнення нарахованої пені, - банк не ставить вимогу про її стягнення. Позивач просить суд стягнути з відповідачів в солідарному порядку вказаний розмір боргу за кредитним договором та судові витрати по справі. Позивач не направив в судове засідання свого представника, подали суду заяву де просять справу розглядати без участі їхнього представника, позов підтримали. Відповідно до ч.2 ст. 158 ЦПК України, особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. На ухвалу суду від 21.03.2016 року про витребування доказів позивач не відреагував, не направив суду жодного витребуваного документа. В судовому засіданні представник відповідача [PERSON] за договором позов не визнала, просила суд застосувати строки позовної давності, оскільки позивач пропустив строки звернення до суду з даними вимогами, що є підставою для відмови в позові, про що вона надала до суду письмову заяву. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] в судове засідання не зявилися, про день та час розгляду справи були повідомлені належним чином, жодних клопотань чи заяв не подали. Заслухавши пояснення представника відповідача, оглянувши матеріали справи, суд дійшов висновку, що в задоволенні позову належить відмовити з наступних підстав. Так, судом встановлено, що між АКБ «Правекс-Банк», правонаступником усіх прав та обовязків якого є ПАТ КБ «Правекс-Банк» та [PERSON] 30 вересня 2008 року був укладений кредитний договір № 739 - 183/08Р, за умовами якого банк надав кредит в іноземній валюті у розмірі 29 888 доларів США00 центів строком до 30.09. 2015 року. За умовами цього договору, банк зобовязувався надати позичальнику кредити на умовах та в порядку, визначеному кредитним договором, а позичальник в свою чергу зобовязувався здійснювати своєчасне погашення заборгованості за кредитом шляхом внесення рівними частинами в сумі 356 доларів США щомісяця до 10 числа наступного місяця (п. 4.4. Кредитного договору), а також щомісячно сплачувати проценти за користування кредитом та повернути кредит у повному розмірі у строк, визначений кредитним договором. Дане підтверджено копією кредитного договору (а.с.10-13). Згідно п. 4.1. кредитного договору, видача кредиту здійснюється шляхом видачі коштів із каси Банку. Встановлено, що банк належним чином виконав свої зобовязання за кредитними договором, надавши позичальнику кредитні кошти на загальну суму 29 888 доларів США 00 центів. Встановлено, що Договором про внесення змін та доповнень від 25.02.2009 р. до кредитного договору № 739-183/08Р від 30.09.2008 року сторони домовились, що позичальник зобовязується погашати заборгованість за кредитом щомісяця до 10 числа включно шляхом внесення коштів згідно графіку погашення кредиту, встановленому у Додатку № 2 до цього договору (а.с.22). Встановлено, що Договором про внесення змін та доповнень від 07.09.2010 р. до кредитного договору № 739-183/08Р від 30.09.2008 року сторони домовились, що позичальник зобовязується погашати заборгованість за кредитом щомісяця до 10 числа включно шляхом внесення коштів згідно графіку погашення кредиту, встановленому у Додатку № 1 до цього Договору(а.с.21,18). Встановлено, що в якості забезпечення належного виконання позичальником своїх зобовязань за кредитним договором, між позивачем та [PERSON], [PERSON] укладені Договори поруки № 739 - 183/08Р від 30 вересня 2008 року (а.с. 23,24) . За умовами вказаних Договорів поруки, поручителі зобовязалися нести солідарну майнову відповідальність перед банком за виконання позичальником [PERSON] в повному обсязі зобовязань за кредитним договором щодо сплати процентів, неустойки, вчасного та у повному обсязі погашення основної суми боргу за кредитом (п. 1.1. Договору поруки). Пунктом 1.3. Договорів поруки передбачено, що поручитель дає свою згоду на збільшення розміру забезпеченого порукою зобовязання позичальника, що може виникнути у майбутньому, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності, у випадку внесення позичальником та кредитором змін та доповнень до кредитного договору, або у випадку внесення змін до кредитного договору та/або цього договору кредитором в односторонньому порядку. Термін дії Договорів поруки визначений сторонами до 30 вересня 2018 року ( п. 4.1 Договорів поруки). Згідно наданого позивачем розрахунку заборгованості, станом на 18.06. 2015 року, за позичальником обліковується заборгованість по сплаті основної суми кредиту за кредитними договорами у розмірі 26 628,51 доларів США. А загальний розмір заборгованості за кредитним договором, який просить позивач стягнути з відповідачів в солідарному порядку станом на 18.06.2015 року становить - 41 850 дол. США, 06 центів, що за курсом НБУ станом на 18.01.2016 р. становить 1020428 (один мільйон двадцять тисяч чотириста двадцять вісім) грн., 38 тридцять вісім) коп., з яких: кредит - 26 628, 51 дол. США, що за курсом НБУ станом на 18.01.2016 р. становить 649 281, 92 грн.; проценти - 15 221, 55 дол. США, що за курсом НБУ станом на 18.01.2016 р. становить 371 146, 46 грн. Загальний розмір пені, яку банк розрахував за порушення умов договору становить 21 942 дол. США, 47 центів. Проте, користуючись своїм правом позивача, ПАТ КБ «Правекс-Банк» не ставить вимогу про стягнення з відповідачів розміру неустойки (а.с. 6-9). Представник відповідача заперечуючи позов зазначила про порушення позивачем положень Інструкції про здійснення касових операцій банками в Україні, оскільки відсутній документ який би підтверджував отримання позичальником кредиту та договір про відкриття банківського рахунку позичальнику. Та крім іншого, представник відповідача зазначила, що позивач звернувся до суду з пропуском термінів позовної давності про застосування якої представник відповідача просила суд. При вирішенні спору суд виходить з наступного. Згідно ч.1 ст.638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Як вказано вище в рішенні, сторони досягли всіх істотних умов договору шляхом підписання відповідних документів, а отже договір між ними є укладеним. Згідно ч.1 ст.509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона /боржник/ зобов'язана вчинити на користь другої сторони /кредитора/ певну дію /передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо/ або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. За ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. В ст.610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання /неналежне виконання/. Відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа /кредитодавець/ зобов"язується надати грошові кошти /кредит/ позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов"язується повернути кредит та сплатити проценти. За ч.1 ст.1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику /грошові кошти у такій самій сумі/ у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно зі ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. За ч.2 ст.1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Відповідно до ст.611 ЦК України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання або розірвання договору; зміна умов зобов'язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди. Як було встановлено судом, відповідачем [PERSON] було порушено умови укладеного між сторонами договору щодо своєчасної сплати кредиту та відсотків, а тому позивач має право на стягнення з відповідачів вказаної вище в рішенні суми заборгованості, розрахунок якої надано до матеріалів справи. Однак, як було зазначено вище, представник відповідача подала суду заяву де просила суд відмовити в задоволенні позову в зв'язку з пропуском строків позовної давності. Пунктом 9 Кредитного договору передбачено право банку на дострокове стягнення заборгованості в повному обсязі у разі неналежного виконання зобовязань з боку позичальника. Згідно пункту 9.2 Кредитного договору сторони дійшли згоди по те, що у випадку виникнення у позичальника прострочення з погашення заборгованості за кредитом та\\або за сплатою відсотків за користування кредитом строк користування кредитом, зазначений у п.1.2 даного Договору припиняється достроково на 10-й день місяця, наступного за місяцем, у якому виник факт прострочення. Про припинення строку користування кредитом Банк письмово повідомляє позичальника. Представником відповідача надано суду копії двох листів, які були направлені відповідачу [PERSON] щодо припинення строку користування кредитом. Так, лист від 15.03.2012 року та лист від ТОВ «Кредит [PERSON]» з вимогою про сплату боргу у розмірі 29 473,51 дол. США в термін до 25.04.2012 року. У вимозі зазначено, що ТОВ «Кредит [PERSON]» діяло на підставі договору доручення і довіреності . Згідно наданого позивачем розрахунку заборгованості , останній платіж за тілом кредиту позичальник здійснив 04.03.2010 року в розмірі 738,75 дол. США, а за відсотками 07.09.2011 року в розмірі 350 дол. США, а тому, якщо слідувати положенням п.9.2. Кредитного договору строк користування кредитом вважається таким, що сплив на 10-й день місяця, наступного за місяцем, у якому виник факт прострочення, тобто з 10.10.2011 року . За ст.257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Згідно приписів ст.261 цього Кодексу перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. При цьому, слід зазначити, що норма частини першої статті 261 ЦК України містить презумпцію обізнаності особи про стан своїх субєктивних прав, відтак обовязок доведення терміну, з якого особі стало (могло стати) відомо про порушення права, покладається на позивача. За зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. Відповідно до ст.267 ЦК України заява про захист цивільного права або інтересу має бути прийнята судом до розгляду незалежно від спливу позовної давності. Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Так, строки позовної давності підлягають застосуванню до даних правовідносин, вимоги за позовом не належать до переліку тих вимог, на які позовна давність не поширюється відповідно до ст.268 ЦК України. А відповідно до ст. 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги. Встановлено, що поряд із встановленням строку дії договору до 30.09.2015 року, сторони погодили, також, строки виконання позичальником зобов'язань, що виникають на основі Кредитного договору та Договорів про внесення змін та доповнень до цього кредитного договору від 25.02.2009 р. і від 07.09.2010 року. Як було зазначено вище, позичальник зобовязався погашати заборгованість за кредитом шляхом внесення коштів згідно Графіку погашення заборгованості, щомісяця до 10 числа місяця, наступного за місяцем нарахування відсотків . Початок перебігу позовної давності пов'язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, як з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи (ст. 261 ЦК України). За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Таким чином, початок позовної давності необхідно обчислювати з моменту (місяця, дня) невиконання позичальником кожного із цих зобов'язань. Оскільки умовами договору (графіком погашення кредиту) встановлені окремі самостійні зобов'язання, які деталізують обов'язок боржника повернути весь борг частинами та встановлюють самостійну відповідальність за невиконання цього обов'язку, то право кредитора вважається порушеним з моменту недотримання боржником строку погашення кожного чергового траншу, а відтак і початок перебігу позовної давності за кожний черговий платіж починається з моменту порушення строку його погашення. В судовому засіданні встановлено, що позичальник 07.09.2011 року востаннє вніс платіж, що стверджується наданим позивачем розрахунком, приєднаним до матеріалів справи (а.с.8 зворот). З жовтня 2011 року позичальник [PERSON] припинив вносити кошти на погашення кредиту, що підтверджується розрахунком заборгованості. Отже, згідно умов договору і договору про внесення змін та доповнень від 07.09.2010 року відповідач [PERSON] зобов'язаний був погасити заборгованість за графіком погашення кредиту до 10.10.2011 року, і з цього часу для позивача починається перебіг строку позовної давності, оскільки позичальником не виконані зобов'язання за договором в обумовлений строк, а до суду позивач звернувся з даним позовом 09.02.2016 року. В постанові Верховного Суду України від 06.11.2013 року по справі №6-116цс13, яку прийнято за наслідками розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом /судами/ касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у кредитних правовідносинах, викладено правову позицію стосовно того, що у випадку неналежного виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором, позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу. Згідно ст.360-7 ЦПК України рішення Верховного Суду України, прийняте за наслідками розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом /судами/ касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, є обов'язковим для всіх судів України. Щодо позовних вимог до відповідачів [PERSON] і [PERSON], як поручителів за виконання позичальником своїх зобовязань, суд звертає увагу на положення ч. 1 т. 559 ЦК України, де зазначено, що порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобовязання. Таку правову позицію щодо застосування строків позовної давності до основного зобов'язання та забезпечувальних зобов'язань викладено в Постанові Верховного Суду України від 29.10.2014 року по справі N 6-169цс14. Враховуючи все вищенаведене суд вважає, що позивачем пропущено строк позовної давності тривалістю три роки на час звернення до суду з цим позовом, а тому відмовляє в задоволенні позову.

Outcome: dismissed