Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-06 00:00:00

02.08.2021 [PERSON] звернулася до Борівського районного суду Харківської області з позовною заявою до Борівської селищної ради Харківської області, Головного управління Держгеокадастру у Харківській області, третя особа: [PERSON] про визнання незаконним та скасування рішення Борівської селищної ради №18 від 07 лютого 2019 р. та скасування державної реєстрації права власності. Свої вимоги [PERSON] обгрунтовує тим, що вона є власником житлового будинку [ADDRESS] , який успадкувала за заповітом після смерті [PERSON] , померлої [INFO] . Отримавши спадщину, позивач за сімейними обставинами була змушена виїхати з села та не встигла оформити земельну ділянку при житловому будинку у власність. У вересні 2018 р. позивач звернулася до відповідача з приводу надання дозволу на виготовлення проекту землеустрою за вищевказаною адресою. Однак їй було відмовлено у зв`язку з передачею земельної ділянки сусідам Макуріним. Позивач неодноразово зверталась до відповідача, у поліцію та до прокуратури, і лише у травні 2021 р. їй було надано рішення №18 від 07 лютого 2019 р., яким Борівська с/рада Харківської обл. на пленарному засіданні сесії прийняла рішення про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства площею 0,7300 га, що розташована за адресою: [ADDRESS] . Земельна ділянка передана [PERSON] в приватну власність. Однак, позивач не може з цим погодитись, вона як власник житлового будинку не була попереджена про відібрання її земельної ділянки та передачу її [PERSON] . Ухвалою Борівського районного суду Харківської області від 10.08.2021 відкрито провадження і вирішено розгляд справи проводити в порядку загального позовного провадження. Ухвалою Борівського районного суду Харківської області від 10.08.2021 відстрочено [PERSON] сплату судового збору до ухвалення судового рішення у справі. 26.08.2021 від відповідача Борівської с/ради надійшов відзив на позовну заяву, у якій відповідач просив повністю відмовити позивачу задоволенні позову. 27.08.2021 відповідач ГУ Держгеокадастру у Харківській обл. надіслав до суду відзив, у якому просив у задоволенні позову позивача відмовити у повному обсязі. Ухвалою Борівського районного суду Харківської області від 11.10.2021 продовжено строк підготовчого провадження на 30 днів, відкладено підготовче судове засідання. Ухвалою Борівського районного суду Харківської обл. від 03.11.2021 закрито підготовче провадження. Позивач та її представник у судовому засідання підтримали позовні вимоги, просили їх задовольнити з мотивів викладених у позові. Крім того, позивач пояснила, що колишня власниця житлового будинку [PERSON] при житті за приватизацією земельної ділянки для обслуговування житлового будинку і ведення особистого селянського господарства не зверталась. Після її смерті позивач до Державної нотаріальної контори за оформленням спадщини не зверталась та свідоцтво на право на спадщину не отримувала. Відповідач представник Борівської с/ради у судовому засіданні позов не визнала, пояснила, що рішення Борівської селищної ради LІІ сесії VII скликання від 07 лютого 2019 р. № 18 «Про затвердження проекту землеустрою та передачу земельної ділянки в приватну власність в [ADDRESS] , гр. [PERSON] » є законним, прийнятим в межах повноважень, визначених законом, тому не підлягає скасуванню. Крім того, відповідач заперечує проти задоволення позовних вимог щодо скасування реєстрації в державному земельному кадастрі земельної ділянки кадастровий номер 6321055103:01:002:0344, адже державна реєстрація земельної ділянки відбулась без порушень та у спосіб встановлений відповідно до вимог чинного законодавства України. Відповідач представник ГУ Держгеокадастру у Харківській обл. у судове засідання не з?явився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності, позов не визнає, просив у його задоволенні відмовити з підстав, викладених у відзиві. 3 особа у судове засідання не з?явилася. Вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд вважає що позовні вимоги не підлягають задоволенню виходячи з наступного. Матеріалами справи встановлено, що рішенням LІІ сесії VІІ скликання від 07 лютого 2019 р. №18, затверджено гр. [PERSON] проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистогоселянського господарства, кадастровий №6321055103:01:002:0344 в [ADDRESS] (а.с.7). Борівська с/рада повідомила [PERSON] , що 12.10.2018 на засіданні ХLV сесії с/ради VІІ скликання була розглянута її заява про надання дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства в [ADDRESS] ; рішення не прийнято (а.с.8). В матеріалах справи на а.с.9 наявна копія рішення LІІ сесії VІІ скликання від 07 лютого 2019 р. №46 Борівської с/ради Борівського р-ну Харківської обл. про відмову [PERSON] у задоволенні вимог зазначених у її заяві стосовно скасування заяви [PERSON] про надання їй дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства в [ADDRESS] та рішення ХХХVІІІ сесії с/ради VІІ скликання від 25 травня 2018 р. №42 «Про надання дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства в [ADDRESS] , гр. [PERSON] » так як вони відповідають нормам діючого земельного законодавства. Відповідно до копії свідоцтва про право особистої власності на жилий будинок, в цілому жилий будинок з приналежними до нього будівлями та спорудами, який розташований в [ADDRESS] дійсно належить [PERSON] на праві особистої власності (а.с.10). [PERSON] все своє майно заповідає в рівних частинах: [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується копією заповіту від 07 квітня 1993 р. (а.с.12). Надано дозвіл гр. [PERSON] на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки сільськогосподарського призначення для ведення особистого селянського господарства орієнтовною площею 0.7300 в [ADDRESS] , з подальшою передачею у приватну власність; що підтверджується копією рішення ХХХVІІІ сесії с/ради VІІ скликання від 25 травня 2018 р. №42 Борівської с/ради Борівського р-ну Харківської обл. Відповідно до копії висновку Відділу містобудування, архітектури, житлово-комунального господарства, з питань цивільного захисту та економічного розвитку і торгівлі Борівської РДА Харківської обл., розглянувши проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність гр. [PERSON] для ведення особистого селянського господарства за рахунок земель комунальної власності сільськогосподарського призначення, сільськогосподарські угіддя - рілля борівської с/ради Борівського р-ну Харківської обл., розташованої за адресою: [ADDRESS] погоджує його та вважає за можливе відвести земельну ділянку загальною площею 0.7300 га ріллі для вище згаданих цілей, при умові використання земельної ділянки за призначенням (а.с.31-32). [PERSON] на праві власності належить земельна ділянка площею 0.73 га, кадастровий №6321055103:01:002:0344, що підтверджується копією Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та копією Витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку (а.с.33-36). Згідно частини першої статті 15, частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Для застосування того чи іншого способу захисту, необхідно встановити які ж права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких прав (інтересів) позивач звернувся до суду. При оцінці обраного позивачем способу захисту потрібно враховувати його ефективність, тобто спосіб захисту має відповідати змісту порушеного права, характеру правопорушення, та забезпечити поновлення порушеного права. Відповідно до ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження. Згідно ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Загальні норми щодо переходу права на земельну ділянку при переході права на будівлю і споруду визначено ст. 120 Земельного кодексу «Перехід права на земельну ділянку при переході права на будівлю i споруду». Відповідно до статті 120 Земельного кодексу України у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об`єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення. Якщо жилий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, що перебуває у користуванні, то в разі набуття права власності на ці об`єкти до набувача переходить право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача. У разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду фізичними або юридичними особами, які не можуть мати у власності земельних ділянок, до них переходить право користування земельною ділянкою, на якій розташований жилий будинок, будівля або споруда, на умовах оренди. У разі набуття права власності на жилий будинок (крім багатоквартирного), який розташований на землях державної або комунальної власності, що перебувають у користуванні іншої особи, та необхідності поділу земельної ділянки площа земельної ділянки, що формується, не може бути меншою, ніж максимальний розмір земельних ділянок відповідного цільового призначення, визначених статтею 121 Земельного кодексу України (крім випадків, коли формування земельної ділянки в такому розмірі є неможливим). Громадяни набувають право власності та право користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування (частини 1 статті 116 Земельного кодексу України). За рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування Громадянам України можуть передаватися безоплатно у власність або надаватися в оренду земельні ділянки для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і гаражного будівництва в межах норм, визначених цим Кодексом (ст. 40 Земельного кодексу України). Пунктом «г» частини 1 статті 121 Земельного кодексу України, встановлено, що громадяни України мають право на безоплатну передачу їм земельних ділянок із земель державної або комунальної власності для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд у селах - не більше 0,25 гектара. З аналізу вказаних норм випливає існування принципу цілісності об`єкта нерухомості із земельною ділянкою, на якій цей об`єкт розташований. За цими нормами визначення правового режиму земельної ділянки перебуває у прямій залежності від права власності на будівлю і споруду та передбачається механізм роздільного правового регулювання нормами цивільного законодавства майнових відносин, що виникають при укладенні правочинів щодо набуття права власності на нерухомість, і правового регулювання нормами земельного і цивільного законодавства відносин при переході прав на земельну ділянку в разі набуття права власності на нерухомість. Таким чином оскільки позивач не є власником житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами, спадщину не прийняла, то не набула право власності на земельну ділянку, на якій розташоване належне домоволодіння, з цільовим призначенням для обслуговування житлового будинку в межах допустимих норм площі - не більше 0,25 га. Громадяни України, поряд з іншими підставами, можуть набути право власності на землю, яка була їм надана раніше у користування, шляхом її приватизації (ч. 1 ст. 81 ЗК України). При цьому є випадки, коли особа розпочала процедуру приватизації, однак не встигла зареєструвати право власності на земельну ділянку за життя. Якщо говорити про визначення факту, який свідчить про початок процедури приватизації земельної ділянки, то ним зазвичай є рішення органу місцевого самоврядування про передачу земельної ділянки у приватну власність особи в порядку безоплатної приватизації. З моменту відкриття 29.09.1996 спадщини після смерті гр. [PERSON] жодні заходи зі сторони спадкоємця за заповітом [PERSON] стосовно приватизації земельної ділянки, для обслуговування житлового будинку, не вчинялись. Позовна заява з урахуванням всіх наявних доказів, що підтверджують обставини, на яких грунтуються позовні вимоги, не містить підтвердження того, що спадкодавець [PERSON] , померла [INFO] , за життя отримала рішення органу місцевого самоврядування про передачу земельної ділянки для ведення особистого (підсобного) господарства у приватну власність в порядку безоплатної приватизації. Згідно ч.1 ст.5 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" у Державному реєстрі прав реєструються речові права та їх обтяження на земельні ділянки, а також на об`єкти нерухомого майна, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких неможливе без їх знецінення та зміни призначення, а саме: житлові будинки, будівлі, споруди, а також їх окремі частини, квартири, житлові та нежитлові приміщення. Законодавством у сфері земельних відносин визначено підстави та умови, відповідно до яких розробляється технічна документація із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) або складається проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки. Земельна ділянка вважається сформованою з моменту присвоєння їй кадастрового номера. Частиною п`ятою статті 79-1 Земельного кодексу України визначено, що формування земельних ділянок (крім випадків, визначених у частині шостій - сьомій цієї статті) здійснюється за проектами землеустрою щодо відведення земельних ділянок. Згідно ч.ч.1-4,9 ст.79-1 Земельного кодексу України, формування земельної ділянки полягає у визначенні земельної ділянки як об`єкта цивільних прав. Формування земельної ділянки передбачає визначення її площі, меж та внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру. У відповідності до ч. 9,10 ст. 79-1 ЗК України земельна ділянка може бути об`єктом цивільних прав виключно з моменту її формування (крім випадків суборенди, сервітуту щодо частин земельних ділянок) та державної реєстрації права на неї. Державна реєстрація речових прав на земельні ділянки здійснюється після державної реєстрації земельних ділянок у Державному земельному кадастрі. Постановою Кабінету Міністрів України від 17 жовтня 2012 р. N 1051 затверджено Порядок ведення Державного земельного кадастру. Так, згідно ч. 4 Порядку, ведення Державного земельного кадастру здійснює Держгеокадастр та його територіальні органи. Держателем Державного земельного кадастру є Держгеокадастр. Згідно положень ЗУ "Про державний земельний кадастр" державна реєстрація земельної ділянки - це внесення до Державного земельного кадастру передбачених цим Законом відомостей про формування земельної ділянки та присвоєння їй кадастрового номера. Згідно ст.3 цього Закону - до принципів Державного земельного кадастру відносяться принципи об`єктивності, достовірності та повноти відомостей у Державному земельному кадастрі; внесення відомостей до Державного земельного кадастру виключно на підставі та відповідно до цього Закону. Ч.2, 6-8 ст. 16 вказаного Закону встановлено, що кадастровий номер земельної ділянки є її ідентифікатором у Державному земельному кадастрі. Кадастровий номер скасовується лише у разі скасування державної реєстрації земельної ділянки. Зміна власника чи користувача земельної ділянки, зміна відомостей про неї не є підставою для скасування кадастрового номера. Скасований кадастровий номер земельної ділянки не може бути присвоєний іншій земельній ділянці. Інформація про скасовані кадастрові номери земельних ділянок зберігається у Державному земельному кадастрі постійно. Порядок щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) та їх закріплення межовими знаками визначено Інструкцією про встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) та їх закріплення межовими знаками, затвердженою наказом Державного комітету України із земельних ресурсів від 18.05.2010 № 376, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 16 червня 2010 р. за №391/17686. Реєстрація речових прав на земельні ділянки здійснюється органами державної реєстрації прав Міністерства юстиції України відповідно до вимог Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Статтею 125 Земельного кодексу України встановлено, що право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Згідно Земельного кодексу України кожен громадянин України може отримати безкоштовно землю для різних потреб. Законодавством не передбачено обмежень у виборі місця розташування такої земельної ділянки. Порядок безоплатної приватизації земельних ділянок громадянами визначений статтею 118 ЗК України. Громадянам, зацікавленим в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності необхідно звернутися із клопотанням про надання дозволу на розробку проекту землеустрою до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 Земельного кодексу України. Так, користуючись своїм правом,

Outcome: approved