Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-07 00:00:00

05 листопада 2015 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення коштів на своє утримання. В обґрунтування позовних вимог [PERSON] зазначила, що перебувала з відповідачем у фактичних шлюбних відносинах з 09 липня 2000 року по 09 липня 2014 року, вони проживали в її будинку по вулиці Набережній, 33 в с. Рахни - Лісові Шаргородського району Вінницької області, вели спільне господарство, мали спільний побут, спільний сімейний бюджет. За час спільного проживання їй була встановлена 1 група інвалідності довічно. Відповідач [PERSON] здійснював за нею догляд. В 2014 році [PERSON] залишив сім'ю, одружився з іншою жінкою. На сьогодні вона проживає з сином інвалідом 11 групи та матір'ю,[INFO], які не мають можливості надавати їй допомогу. Вона самостійно не пересувається, є повністю непрацездатною і в звязку з цим потребує матеріальної допомоги на оплату комунальних послуг, оплату праці людям, які їй допомагають по господарству та на найнеобхіднішу їжу, оскільки майже вся її пенсія використовується на придбання ліків. В судовому засіданні 24.11.2015 року позивач [PERSON] заявлені вимоги підтримала. В судове засідання 08.12.2015 року позивач не зявилася, подала заяву про розгляд справи у її відсутності у звязку із неможливістю прибути в судове засідання, просить врахувати її стан здоров'я , позов задовольнити (а.с.24). Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позов не визнав, не заперечував факт тривалого перебування у фактичних шлюбних відносинах з позивачкою, а також того факту, що вона стала інвалідом 1 групи під час проживання однією сім'єю з ним у 2008 році. Проте, заперечував щодо стягнення з нього коштів на утримання [PERSON] посилаючись на те, що позивач матеріально забезпечена, отримує пенсію, проживає з матір'ю та сином, які теж отримують пенсію, в той час як він ніде не працює, одружився, має на утриманні дочку [PERSON], [INFO] та двох дітей від першого шлюбу дружини. Вирішуючи спір, суд встановив такі факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що позивач [PERSON], [INFO] та відповідач [PERSON] тривалий час, а саме з 2000 року по липень 2014 року проживали однією сім'єю як чоловік і жінка, які не перебувають у шлюбі між собою, вели спільне господарство, мали спільний бюджет, були повязані спільним побутом, мали взаємні права і обовязки як чоловік і жінка, піклувались один про одного, що є юридичними ознаками сім'ї у розумінні сімейного права України ( ст. 3 СК України). Під час спільного проживання, а саме: у 2008 році [PERSON] стала непрацездатною, їй встановлена 1 група інвалідності, вона втратила можливість самообслуговування та пересування і потребує стороннього догляду та матеріальної допомоги. Крім того [PERSON], немає близьких родичів, які б мали можливість надавати таку допомогу. Проживає з сином [PERSON],[INFO] інвалідом 11 групи та матір'ю [PERSON], [INFO], які теж потребують сторонньої допомоги і догляду ( а.с.9,12 14). Вказані обставини не заперечуються відповідачем [PERSON] і підтверджуються довідками Рахнівсько Лісової сільської ради Шаргородського району Вінницької області № 3899 від 29.10.2015 року та № 327 від 02.12.2015 року (а.с. 8,30), витягами з погосподарських книг Рахнівсько Лісової сільської ради Шаргородського району Вінницької області за 2000 2015 роки (а.с.31 35). Позивач [PERSON] перебуває на обліку в УПФУ у Шаргородському районі Вінницької області і отримує пенсію по інвалідності внаслідок захворювання інвалідам 1 групи, що постраждали внаслідок аварії на ЧАЕС в розмірі 1238,80 грн. на місяць, що підтверджується довідкою УПФУ від 08.12.2015 року за №2343 (а.с.54). Крім того, судом встановлено, що інвалідність встановлена безстроково, [PERSON] потребує стороннього догляду, що підтверджується пенсійним посвідченням [PERSON] серії ААЖ №225415 від 26.06.2012 року та довідками МСЕК від 22.06.2012 року серії 10 ААБ № 297206 та № 011630 від 22.07. 2008 року (а.с.1,2). Таким чином, відповідно до ч.1 ст.1 ЗУ "Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування", якою передбачено, що непрацездатними громадянами є особи, які досягли встановленого пенсійного віку або визнані інвалідами, позивач [PERSON] є непрацездатною особою. Догляд за [PERSON] в період з 18.09.2008 року по 31.08.2014 року здійснював відповідач [PERSON], який перебував на обліку в УСЗН Шаргородської РДА і отримував компенсаційні виплати за надання соціальних послуг по догляду за позивачем [PERSON], що підтверджується оглянутою в судовому засіданні особовою справою № 620204 одержувача допомоги [PERSON] та довідкою УСЗН Шаргородської райдержадміністрації № 2667 від 30.11.2015 року (а.с.37). Згідно з вимогами ст.ст.60,213,214 ЦПК України та принципу оцінки доказів (ст.212 ЦПК України) суд перевірив доводи сторін як у підтвердження, так і в заперечення позову та факти, які підлягають встановленню, з метою зясування та дослідження матеріального стану, стану здоровя сторін, наявність у відповідача інших дітей і непрацездатних членів сімї, його спроможності сплачувати аліменти на утримання позивача [PERSON] у розмірах, визначених в позовній заяві. Відповідач [PERSON] є працездатним за віком і станом здоровя, ніде не працює, має малолітню доньку Дар'ю,[INFO] (а.с.45). При цьому, суд не приймає до уваги ствердження відповідача [PERSON] що він фінансово неспроможний надавати кошти на утримання позивача [PERSON], оскільки, в силу вимог ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Разом з тим, відповідач не надав суду жодних належних та допустимих доказів, які б підтвердили його неспроможність надавати матеріальну допомогу [PERSON] та звільнення його з цих підстав від виконання обовязку по утриманню позивачки. Те, що відповідач не працевлаштований не є підставою для відмови у позові, оскільки, як пояснив в судовому засіданні [PERSON], не працевлаштовується він через відсутність трудової книжки, яку має намір придбати і в майбутньому працевлаштуватися. Доказів, у підтвердження того, що він, щонайменше намагався працевлаштуватися, звертався в Центр зайнятості по питанню працевлаштування [PERSON] суду не надав. Суд враховує ці доводи, проте констатує той факт, що обґрунтованих перешкод для працевлаштування [PERSON] не має, і не заперечує можливості працевлаштування і надання матеріальної допомоги позивачці [PERSON] Суд також критично оцінює доводи відповідача [PERSON] про те, що на його утриманні знаходиться троє неповнолітніх дітей, позаяк в судовому засіданні останній пояснив, що батько дітей його дружини від першого шлюбу надає матеріальну допомогу на їх утримання. Статтею 91 СК України передбачено право на утримання жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою. Якщо такі особи тривалий час проживали однією сім'єю, і той із них, хто став непрацездатним під час спільного проживання, має право на утримання відповідно до статті 76 цього Кодексу. За правилами частини 2 статті 76 СК України, після розірвання шлюбу особа має право на утримання, якщо вона стала непрацездатною до розірвання шлюбу або протягом одного року від дня розірвання шлюбу і потребує матеріальної допомоги і якщо її колишній чоловік, колишня дружина може надавати матеріальну допомогу. За рішення суду аліменти присуджуються одному з подружжя, як правило, у грошовій формі. Аліменти сплачуються щомісячно ( ч.ч.2,3 ст.77 СК України). За приписами частини 1 статті 79 СК України аліменти присуджуються за рішенням суду від дня подання позовної заяви. Якщо один із подружжя одержує аліменти у звязку з інвалідністю, сплата аліментів триває протягом строку інвалідності (ч.3 ст.79 СК України). Розмір аліментів присуджується одному з подружжя у частці від заробітку (доходу) другого подружжя і (або) у твердій грошовій сумі (ч.1 ст. 80 СК України). При вирішенні даного цивільно правового спору судом встановлено наявність усіх елементів набуття права на утримання, а саме: проживання сторін однією сім'єю протягом тривалого часу (з 2000 року по липень 2014 року), непрацездатність позивача настала під час спільного проживання (2008 рік), позивач потребує матеріальної допомоги, відповідач може надавати матеріальну допомогу, що є підставою для задоволення позовних вимог [PERSON] про стягнення з відповідача [PERSON] коштів на її утримання в розмірі 30 відсотків прожиткового мінімуму для непрацездатних осіб щомісячно, починаючи з 05.11.2015 року і довічно, з огляду на те, що визначений нею розмір утримання є мінімальною соціальною гарантією, передбаченою СК України при встановленні розміру аліментних зобовязань. Відповідно до ст.88 ЦПК України, ч.2 ст. 4 ЗУ "Про судовий збір" підлягає стягненню з відповідача [PERSON] судовий збір в розмірі 487 грн.20 коп.

Outcome: approved