Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-13 00:00:00

У січні 2019 року позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] про збільшення розміру аліментів. В обґрунтування позовних вимог зазначивши, що з відповідачем по справі вони перебували у зареєстрованому шлюбі, який за рішенням суду було розірвано. Від шлюбу народилася дитина - донька [PERSON] , [INFO] . Рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 08 лютого 2013 року стягнено з відповідача на користь позивача аліменти на утримання дитини в розмірі ј частини від усіх видів заробітку (доходу), але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягнення з 16 січня 2013 року. На теперішній час потреби дитини змінилися, а тому позивач просила суд змінити розмір та порядок стягнення аліментів визначений у відповідності до рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 08 лютого 2013 року та стягнути з відповідача [PERSON] на користь [PERSON] щомісячно на утримання дитини аліменти в розмірі 3000 грн. з подальшою індексацією до її повноліття. Ухвалою від 14 лютого 2019 року відкрито провадження по справі та визначено проводити розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження. У судовому засіданні позивач [PERSON] позовні вимоги підтримала у повному обсязі, просила їх задовольнити, посилаючись на те, що дитина відвідує школу, її потреби збільшилися, а тому вона звернулася з таким позовом до суду. Представник позивача Федорець Є.Є. в судовому засіданні позов підтримав та просив його задовольнити, оскільки на теперішній час матеріальне становище відповідача [PERSON] збільшилося, а саме - він є власником квартири, придбав автомобіль, наявні корпоративні права, має можливість відпочивати за кордоном. Крім того, була наявна заборгованість по аліментам, яку відповідач погасив одним платежем після подання позову про позбавлення його батьківських прав. Аліментів, які визначені рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська на теперішній час не вистачає на потреби дитини, у зв`язку з чим позивач звернулася з цим позовом. Відповідач [PERSON] проти задоволення позову заперечував, посилаючись на те, що його матеріальний стан з 2013 року не змінився. Представник відповідача Романюк М.М . проти позову заперечувала, посилаючись на відсутність доказів в обґрунтування позовних вимог. Так, пояснила, що посилання сторони позивача на збільшення матеріального становища відповідача є безпідставним. Квартира, в якій мешкає [PERSON] , придбана до 2013 року, тобто до ухвалення Індустріальним районним судом м. Дніпропетровська рішення про стягнення аліментів. Що стосується автомобіля, то він придбаний за рахунок продажу попереднього автомобіля, який перебував у власності відповідача. Після ухвалення судом рішення про стягнення аліментів відповідач одного разу відпочивав за кордоном і вартість путівки була сплачена його батьком. Крім іншого, пояснила, що [PERSON] дійсно є власником ПП «Будспецінвест», проте із наданих документів вбачається, що підприємство має в своїй більшості державні замовлення, з яких прибудок не є значним. Таким чином, вважає, що належних доказів того, що з 2013 року матеріальний стан відповідача покращився не надано, а тому позов задоволенню не підлягає. Суд, вислухавши позивача та її представника, відповідача та його представника, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі з 07 травня 2011 року, який рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 21 вересня 2012 року розірвано (а.с.8-9). Від шлюбу сторони мають дитину - доньку [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження, виданого Індустріальним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції Дніпропетровської області (а.с.7). Рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 08 лютого 2013 року з [PERSON] щомісячно стягуються аліменти на користь [PERSON] на утримання дитини [PERSON] в розмірі ј частини всіх видів заробітку (доходу), але не менше ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягнення з 16 січня 2013 року. Судом встановлено та не заперечується сторонами по справі, що неповнолітня [PERSON] , [INFO] , проживає з матір`ю та знаходиться на її утримання та вихованні. Згідно зі ст. 27 Конвенції про права дитини, прийнятої 44-ю сесією Генеральної Асамблеї ООН 20.11.1998 та яка набула чинності для України 27.09.1991, батько або (і) інші особи, що виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Стверджуючи ці положення, ч. 2 ст. 51 Конституції України та ст. 180 СК України встановлюють обов`язок батьків утримувати дітей до їх повноліття. Згідно вимог ст. 8 Закону України "Про охорону дитинства" кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Відповідно до ст.180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно із частиною третьою статті 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати. Відповідно до положень статей 183, 184 СК України суд за заявою одержувача може визначити розмір аліментів у вигляді частки від заробітку (доходу) матері, батька дитини або у твердій грошовій сумі. Таким чином, підстави визначення розміру аліментів у частках від заробітку (доходу) або у твердій сумі визначаються з урахуванням як положень статті 182 СК України, так і положень статей 183, 184 СК України. У частині першій статті 192 СК України встановлено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. СК України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не пов`язує їх зі способом присудження (частина третя статті 181 СК України). Стаття 192 СК України тільки вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених у судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Право вимагати заміни розміру аліментів шляхом зміни способу присудження аліментів не може заперечуватися, адже можливість вибору способу присудження аліментів з огляду на мінливість життєвих обставин, зазначених статтями 182-184 СК України, не може обмежуватися разовим її здійсненням. З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями статті 192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів, визначений у певній твердій грошовій сумі та навпаки). Отже, у спірних правовідносинах підлягає застосуванню не тільки стаття 192 СК України, але й низка інших норм, присвячених обов`язку батьків утримувати своїх дітей (стаття 182 «Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів», стаття 183 «Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини», стаття 184 «Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі»). Розмір аліментів і спосіб стягнення аліментів може бути визначений судом з урахуванням фактичних обставин справи, які встановлені судом та на які посилався позивач. При цьому право застосування норми закону належить виключно суду. Такий висновок викладено у постанові Верховного Суду України від 05 лютого 2014 року у справі № 6-143цс13. Таким чином, вимога одержувача аліментів про зміну способу їх стягнення може мати місце і внаслідок виникнення необхідності у збільшенні розміру аліментів. Водночас, правомірність такого способу захисту встановлюється судом з урахуванням фактичних обставин справи та залежить від наявності відповідних підстав, передбачених положеннями статей 182-184, 192 СК України. Усупереч вимог статей 12, 81 ЦПК України позивач не довела обставини, передбачені статтею 192 СК України, - зміну матеріального або сімейного стану її та дитини, погіршення стану здоров`я дитини після ухвалення судового рішення, яким присуджено сплату аліментів, збільшення матеріального стану платника аліментів. Проте доведення саме вказаних обставин є підставою для перегляду визначеного судом розміру аліментів, у тому числі і шляхом зміни способу їх стягнення. Так, стороною відповідача до суду надано довідки про доходи та відрахування [PERSON] , які свідчать, що останній має постійне місце роботи, отримує дохід 3000 -4000 грн. на місяць, що не дає підстав для збільшення розміру аліментів шляхом зміни способу їх стягнення з частки від його доходу на тверду грошову суму і у тому розмірі, який запропонований позивачем, а саме 3000 грн. Посилаючись на наявність корпоративних прав, а отже отримання прибутку, який дає підстави стверджувати про збільшення матеріального становища відповідача, стороною позивача не доведено, оскільки не надано доказів отримання такого прибутку та не спростовано інформацію надану Пенсійним фондом України щодо індивідуальних відомостей про застраховану особу [PERSON] та відомості з Державного реєстру фізичних осіб - платників податків про суми виплачених доходів та утримання податків. Наявність у власності квартири та сплата комунальних послуг, на думку суду, також не є доказом збільшення матеріального стану відповідача, оскільки як встановлено судом та не заперечується сторонами, квартира [ADDRESS] набута [PERSON] у власність у жовтні 2012 року, тоді як рішення про стягнення аліментів ухвалено 08 лютого 2013 року (а.с.84-87,88,89). Посилаючись у позові та в судовому засіданні на придбання відповідачем автомобіля у 2016 році, позивачем не надано доказів джерела походження коштів для отримання автомобіля TOYOTA CAMRY, і не спростовано пояснення відповідача про отримання коштів на придбання зазначеного автомобіля від продажу іншого автомобіля - ВАЗ 211540, який перебував у власності відповідача, що також підтверджується довідкою ТСЦ №1241 (а.с.92). Суд також критично оцінує посилання сторони позивача, як на підставу змінення у бік збільшення матеріального стану [PERSON] його відпочинок за кордоном, оскільки як зазначив відповідач і це підтверджується наданими ним доказами, що такий відпочинок з 2013 року був одноразово і бюджетний. Інших доказів на спростування таким твердженням стороною позивача суду не надано. Підсумовуючи наведене, суд вважає, що у задоволенні позову слід відмовити, оскільки належних та допустимих доказів, які б давали підстави для зміни розміру та способу стягнення аліментів, стороною позивача в порушення ст.ст.12, 81 ЦПК України не надано. Суд, вирішуючи питання розподілу судових витрат, пов`язаних із розглядом справи, вважає за необхідне віднести судові витрати на рахунок держави, оскільки позивач звільнена від сплати судового збору відповідно до Закону України «Про судовий збір».

Outcome: dismissed