Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-27 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вищезазначеним позовом, обґрунтовуючи свої позовні вимоги тим, що з 31 березня 1994 року до позивача перейшло право власності на гуртожиток «Будівельник», що розташований за адресою: Київська область, м. Васильків, вул.. Фрунзе, 46-а. Зі слів позивача, [PERSON] починаючи з грудня 2005 року не проживає в кім. 31 вищезазначеного гуртожитку, а тому договір оренди спірної кімнати був розірваний позивачем в односторонньому порядку. Позивач вважає, що відповідач без належної правової підстави займає спірну кімнату, чим порушує права позивача як власника кім №31, а тому позивач змушений звернутися до суду з позовом. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити. Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги не визнав. Представник третьої особи в судовому засіданні просив відмовити в задоволенні позову. Суд, вислухавши думку сторін, дослідивши письмові матеріали справи приходить до наступного висновку. Відповідно до вимог статей 1 та 3 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, за захистом яких кожна особа має право звернутися до суду. Частиною 1 ст. 11 Цивільно-процесуального кодексу України встановлено, що суд розглядає цивільну справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ч.1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Судом встановлено, що ухвалою господарського суду Київської області від 24.01.2011 року ліквідатором у справі № 265/26-02/14/13-08 про банкрутство КП Васильківське будівельно-монтажне управління № 40 призначено [PERSON] 25 листопада 2003 року між КП Васильківське будівельно-монтажне управління № 40 в особі ліквідатора арбітражного керуючого з однієї сторони (далі - орендодавець) та з другої сторони [PERSON] (далі - орендар) укладено договір оренди № 31, за яким орендодавець передав, а орендар прийняв у тимчасове платне володіння та користування кімнату під номером 31 в гуртожитку Будівельник в м. Василькові по \~вул. Фрунзе, 46-а. 18 лютого 2006 року Васильківською міською радою Київської області видано гарантійний лист № 31/9-24, за яким гарантовано мешканцям гуртожитку Будівельник здійснення ними безоплатної приватизації помешкань гуртожитку, в яких вони проживають, за їх бажанням, у встановленому Законом порядку. 24 грудня 2013 року КП Васильківське будівельно-монтажне управління № 40 в особі ліквідатора арбітражного керуючого [PERSON] було направлено [PERSON] лист-повідомлення про викуп спірної кімнати під номером 31 в гуртожитку Будівельник що розташований за адресою: Київська область, м. Васильків, вул.. Фрунзе, 46-а 11 січня 2014 року КП Васильківське будівельно-монтажне управління № 40 в особі ліквідатора арбітражного керуючого [PERSON] було направлено [PERSON] лист-повідомлення про розірвання договору оренди кімнати під номером 31 в гуртожитку Будівельник що розташований за адресою: Київська область, м. Васильків, вул.. Фрунзе, 46-а. Рішенням Васильківського міськрайонного суду Київської області №362/555/14-ц від 17 грудня 2014 року в задоволенні позову Колективного підприємства „Васильківське будівельно-монтажне управління № 40 в особі ліквідатора [PERSON] до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням відмовлено. Вищезазначеним рішеннямсуду від 17 грудня 2014 року встановлено, що за квитанціями, наданими відповідачкою, остання сплачує комунальні послуги за кімнату № 31 гуртожитку Будівельник, розташованого по вул. Фрунзе, 46-а, м. Васильків. Ухвалою апеляційного суду Київської області від 19 лютого 2015 року рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області №362/555/14-ц від 17 грудня 2014 року залишено без змін. Як вбачається з положень ст.1 Протоколу 1 Конвенції про захист прав людини та основних свобод, яка відповідно до ч. 1 ст. 9 Конституції України, п. 1 ст. 17 Закону України „Про міжнародні договори України є частиною національного законодавства, та ст. 41 Конституції України та ст.ст. 321, 328, 330, 334 ЦК України, кожна особа має право мирно володіти своїм майном, право власності набувається із підстав не заборонених законом. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений в його здійсненні крім у випадках і в порядку, встановлених законом. Положенням ст. 391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ч. 1 ст. 109 ЖК України, виселення із займаного жилого приміщення допускається з підстав, установлених законом. Статтею 9 ЖК України визначено, що ніхто не може бути обмежений у праві користуватися жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Пленум Верховного Суду України в п. 10 Постанови від 12 квітня 1985 року №2 "Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України" роз'яснив судам, що у справах цієї категорії необхідно з'ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. У разі їх поважності суд може продовжити пропущений строк. Вичерпного переліку таких поважних причин житлове законодавство не встановлює, в зв'язку з чим указане питання вирішується судом у кожному конкретному випадку з урахуванням конкретних обставин. \~Згідно до ст. 8 Закону України «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків» громадяни, на яких поширюється дія цього Закону, які на законних підставах зареєстровані та тривалий час (не менш як п'ять років) проживають \~у \~гуртожитках, \~віднесених \~до \~недержавного житлового \~фонду \~(які \~перебувають у власності чи \~у повному господарському віданні відповідних державних чи комунальних підприємств, установ, організацій, а також підприємств та організацій, утворених шляхом \~корпоратизації чи приватизації колишніх державних підприємств, крім тих організацій, які створено органами державної влади, органами місцевого самоврядування для управління \~житловим \~фондом) та призначених для проживання працівників (членів їх сімей), \~які не мають можливості самостійно придбати чи побудувати власне житло, \~у разі, коли такі гуртожитки не передаються їх власниками у власність територіальних громад, мають право подальшого проживання в таких гуртожитках до розв'язання їх житлової проблеми. Відповідно до ст. 19 Закону України «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків» забороняється виселення, переселення та відселення мешканці гуртожитків, без попереднього надання їм іншого житла, придатного для постійного проживання людей. Виселення, переселення чи відселення громадян з гуртожитків допускається лише у випадку визнання гуртожитку таким, що перебуває в аварійному стані або в стані, непридатному для проживання людей. \~\~ Таким чином, оцінуючи в сукупності зібрані по справі докази, враховуючи, що відповідачка з 1988 року проживає у гуртожитку, зареєстрована за \~вказаною адресою, сплачує за проживання в гуртожитку комунальні послуги, іншого житла для проживання вона немає, при цьому позивач перешкоджає її у користуванні спірним жилим приміщенням, більш того, допитаний в судовому засіданні свідок [PERSON], викликаний за заявою позивача, вказала, що [PERSON] була вселена в спірну кімнату на законних підставах, заборгованість по сплаті комунальних послуг у відповідачки відсутня, а тому суд дійшов до висновку про відсутність підстав для задоволення позову, оскільки позивачем належними доказами не підтверджено заявлені до суду вимоги. На підставі наведеного та

Outcome: dismissed