Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-04 00:00:00

Позивач звернувшись до суду з вищевказаним позовом, просить визнати незаконним рішення АГК «Радосинь» від 30.10.2014 року, посилаючись на те, що цим рішенням, його як члена кооперативу з 1997 року, визнали асоційованим членом, чим грубо порушили вимоги ст. 10 Закону України «Про кооперацію» та ст. 4.1 статуту кооперативу і позбавили його права вирішального голосу. У судовому засіданні, позивач позов підтримав і просив про його задоволення. Представник відповідача позов не визнав, посилаючись на його безпідставність. Третя особа у своїх поясненнях зазначила, що державним реєстратором вимог чинного законодавства України при проведенні реєстраційних дій по відношенню до сторін спору, не порушено. Вислухавши пояснення позивача, представника відповідача та самої третьої особи, оглянувши в оригіналі матеріали реєстраційної справи відповідача, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, суд у судовому засіданні встановив наступне. Відповідач зареєстрований Ватутінською районною державною адміністрацією в м. Києві 05.06.1997 року за реєстраційним № 663, код ЄДРПОУ: 24920515. Відповідно до ч. 2 і ч. 3 ст. 14 Закону СРСР «Про кооперацію в СРСР» № 8998-ХІ від 26.05.1988 року (який не застосовується на території України у зв'язку із прийняттям Закону України "Про кооперацію" № 1087-ІV від 10.07.2003), найвищим органом управління кооперативу є загальні збори, які для керівництва поточними справами обирають голову, а у великих кооперативах також правління. Кожний член кооперативу, в тому числі колективний, має один голос незалежно від розміру його майнового внеску. Громадяни, які працюють у кооперативі за трудовим договором, беруть участь у загальних зборах з правом дорадчого голосу. Загальні збори: вирішують питання про прийняття у члени кооперативу, виключення з нього, а також питання, пов'язані з виходом з кооперативу; приймають і змінюють правила внутрішнього розпорядку кооперативу, положення про оплату праці, про матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну майну кооперативу, та інші внутрішні акти кооперативу; визначають розміри передбачених статутом кооперативу вступних і пайових внесків. Відповідно до ст. 2 Закону України «Про кооперацію» від 10.07.2003 року № 1087-ІV, у цьому Законі терміни вживаються в такому значенні: пай - майновий поворотний внесок члена (асоційованого члена) кооперативу у створення та розвиток кооперативу, який здійснюється шляхом передачі кооперативу майна, в тому числі грошей, майнових прав, а також земельної ділянки; вступний внесок - грошовий чи інший майновий неповоротний внесок, який зобов'язана сплатити особа у разі вступу до кооперативної організації; членський внесок - грошовий неповоротний внесок, який періодично сплачується членом кооперативного об'єднання для забезпечення поточної діяльності кооперативного об'єднання; Згідно зі ст. ст. 10 і 11, 14 Закону України «Про кооперацію» від 10.07.2003 року № 1087-ІV, членами кооперативу можуть бути громадяни України, іноземці та особи без громадянства, юридичні особи України та іноземних держав, що діють через своїх представників, які внесли вступний внесок та пай у розмірах, визначених статутом кооперативу, додержуються вимог статуту і користуються правом ухвального голосу. Членом кооперативу може бути фізична особа, яка досягла 16-річного віку і виявила бажання брати участь у його діяльності. Кооператив зобов'язаний вести облік своїх членів та видати кожному з них посвідчення про членство. Вступ до кооперативу здійснюється на підставі письмової заяви. Особа, яка подала заяву про вступ до кооперативу, вносить вступний внесок і пай у порядку та розмірах, визначених його статутом. Рішення правління чи голови кооперативу про прийняття до кооперативу підлягає затвердженню загальними зборами його членів. Порядок прийняття такого рішення та його затвердження визначається статутом кооперативу. У кооперативі допускається асоційоване членство для осіб, які визнають його статут та внесли пай. Асоційований член кооперативу - фізична чи юридична особа, яка внесла пайовий внесок і користується правом дорадчого голосу в кооперативі. При ліквідації кооперативу асоційований член кооперативу має переважне порівняно з членами кооперативу право на одержання паю. Порядок вступу до кооперативу та участь асоційованого члена в його господарській та іншій діяльності, права та обов'язки такого члена, розміри паїв та виплат на паї визначаються статутом кооперативу. Відповідно до наявної у матеріалах справи, копії квитанції до прибуткового касового ордера № 32 від 09.02.1999 року, позивач вніс до АГК «Радосинь»: 2570 грн. 25 коп. - вступного внеску і 0,5 % за касове обслуговування, а всього разом: 2583 грн. 10 коп.. Відповідно до наявної у матеріалах справи, копії ордера № 418 від 13.09.2000 року, позивач має право власності на гаражний бокс № 2311 в гаражно-будівельному кооперативі «РАДОСИНЬ». Відповідно до наявної в матеріалах справи, копії довідки відповідача від 18.06.2009 року № 103, яка видавалась позивачеві, останній є власником гаражного боксу № 2311. Сума пайового внеску за гаражний бокс в розмірі: 2570 грн. 25 коп., сплачена 09.02.1999 року в повному обсязі. У судовому засіданні достовірно встановлено, що позивач вносив відповідачу лише один внесок в сумі: 2570 грн. 25 коп.. До 30.10.2014 року загальні збори відповідача не визначали розмірів, як вступного внеску, так і паю. Тому, у відповідача була проведена ревізія діловодства кооперативу стосовно членства, встановлення дійсної кількості осіб, які виконали всі вимоги для членства в кооперативі та для оформлення їх в члени кооперативу і видачі їм посвідчення про членство. Відповідно до протоколу № 1 загальних зборів членів кооперативу «Радосинь» від 30.10.2014 року, затверджено акт вищевказаної ревізії і на підставі цього акта, визначено списки членів кооперативу з правом ухвального голосу, а також, визначено список асоційованих членів кооперативу. На підставі протоколу № 1 загальних зборів членів кооперативу «Радосинь» від 30.10.2014 року, позивача включено до списку асоційованих членів кооперативу. Включаючи позивача до списку асоційованих членів, відповідач виходив з наступного. Позивач вносив відповідачу лише один внесок в сумі: 2570 грн. 25 коп.. Відповідно до ордера № 418 від 13.09.2000 року, позивач має право власності на гаражний бокс № 2311 в гаражно-будівельному кооперативі «РАДОСИНЬ». Згідно зі ст. 15 Закону України «Про власність» від 07.02.1991 року № 697-ХІІ (який діяв на час видачі позивачу ордера № 418 від 13.09.2000 року), член житлового, житлово-будівельного, дачного, гаражного чи іншого кооперативу або товариства, який повністю вніс свій пайовий внесок за квартиру, дачу, гараж, іншу будівлю або приміщення, надані йому в користування, набуває права власності на це майно. Наймач жилого приміщення в будинку державного чи громадського житлового фонду та члени його сім'ї мають право придбати у власність відповідну квартиру або будинок шляхом їх викупу або на інших підставах, передбачених законодавством України. Громадянин, який став власником цього майна, має право розпоряджатися ним на свій розсуд: продавати, обмінювати, здавати в оренду, укладати інші угоди, не заборонені законом. Згідно з п. 4 «Прикінцевих та перехідних положень» ЦК України від 16.01.2003 року № 435-ІV, Цивільний кодекс України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов'язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності. Після набрання чинності ЦК України від 16.01.2003 року № 435-ІV, продовжувало існувати право власності позивача на гаражний бокс № 2311 в гаражно-будівельному кооперативі «РАДОСИНЬ». У зв'язку з тим, що до 30.10.2014 року, позивач вніс позивачу лише один внесок у сумі: 2570 грн. 25 коп. і отримав ордер № 418 від 13.09.2000 року на право власності на гаражний бокс № 2311 в гаражно-будівельному кооперативі «РАДОСИНЬ», який у встановленому чинним законодавством України порядку, недійсним чи незаконним не визнавався, а з урахуванням ст. 15 Закону України «Про власність» від 07.02.1991 року № 697-ХІІ (який діяв на час видачі позивачу ордера № 418 від 13.09.2000 року), позивач міг набути право власності на гараж лише після повного внесення свого пайового внеску за гараж, то внесок позивача в сумі: 2570 грн. 25 коп., відповідач визначив, як пайовий внесок, а тому, відповідно до положень ст. 14 Закону України «Про кооперацію» від 10.07.2003 року № 1087-ІV, позивач був включений у список асоційованих членів кооперативу. Оспорюваний позивачем протокол № 1 загальних зборів членів кооперативу «РАДОСИНЬ» від 30.10.2014 року, проходив державну реєстрацію, при проведенні якої, державним реєстратором перевірялись надані відповідачем документи для реєстрації, в тому числі і повноваження загальних зборів відповідача, і жодних порушень у наданих відповідачем документах для проведення державної реєстрації, державним реєстратором не виявлено. Як у своєму позові, так і в процесі розгляду даної справи судом, позивач остаточно визначився та вказав, що його внесок у сумі: 2570 грн. 25 коп., це вступний внесок, а не пайовий. З урахуванням остаточної визначеності позивача, щодо свого єдиного внеску до АГК «РАДОСИНЬ», загальними зборами членів кооперативу «Радосинь», протокол № 5 від 26.08.2015 року, копія якого є в матеріалах справи, вирішено: зарахувати кошти позивача, як вступний внесок; виключити позивача із асоційованих членів кооперативу; внести зміни в реєстр асоційованих членів, виключивши позивача із реєстру. Згідно зі ст. ст. 10, 60 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь в справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь в справі, їх права та обов'язки, попереджає про наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь в справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь в справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. З урахуванням положень ст. 11 ЦПК України та вирішуючи даний спір у межах заявлених позовних вимог, суд вважає, що відповідачем по відношенню до позивача, не порушені права, свободи чи інтереси позивача. Будь-яких конкретних правових доказів, які б давали правові підстави для задоволення позову, позивач, суду не надав і судом таких доказів не здобуто. За таких обставин, позов задоволенню не підлягає за недоведеністю позовних вимог. Оскільки позов не задовольняється, а позивач при подачі позову, був звільнений від сплати судових витрат у вигляді судового збору, то відповідно до ст. 88 ЦПК України, компенсація судових витрат, покладається на рахунок держави.

Outcome: dismissed