Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-10 00:00:00

08.02.2019 року Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» ( далі - Банк) звернулися в суд з позовом до [PERSON] , який було уточнено 01.04.2019 року, про стягнення заборгованості за кредитним договором в сумі 11005,49 грн. та 1921,00 грн. судових витрат. В обґрунтування вимог вказують, що згідно кредитного договору (заяви) № б/н від 11.10.2013 року Банк надав [PERSON] кредит у розмірі 2200,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. . Відповідно до ст.ст.526, 527, 530 ЦК України - зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Проте [PERSON] не виконує свої зобов`язання по кредитному договору, у зв`язку з чим, відповідно до ст.ст.1050, 1054 ЦК України, банк має право достроково вимагати повернення всієї суми кредиту. Заборгованість відповідача станом на 31.12.2018 року становить 11005,49 грн. і складається з наступних сум: 2040,03 грн. заборгованість за кредитом, 7165,20 грн. заборгованість по процентам за користування кредитом, 800,00 грн. - заборгованість за пенею та комісією, 500,00 грн. штраф (фіксована частина), 500,26 грн. штраф (процентна складова). Крім того Банк просить стягнути з відповідача сплачені при подачі позову судові витрати 1921,00 грн. судового збору. У судове засідання представник позивача не з`явився, про день та час розгляду справи повідомлений належним чином. Представник позивача через канцелярію суду подав заяву про розгляд справи за його відсутності, підтримує заявлені позовні вимоги та не заперечує проти заочного розгляду справи. Суд вважає можливим розглянути справу у відсутності представника позивача, відповідно до ч.3 ст. 211 ЦПК України, враховуючи, що останній скористався своїми процесуальними правами. Відповідач - [PERSON] в судове засідання не з`явилася, про місце, день та час розгляду справи повідомлена належним чином, згідно з п.4, 11 ч.8 ст.128 ЦПК України. Ухвалою судді Тернівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 03.04.2019 прийнято до розгляду та відкрито провадження по справі в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Ухвалою судді Тернівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 11.07.2019 постановлено проводити заочний розгляд справи. Інші процесуальні дії не вчинялись, заходи забезпечення доказів/позову, зупинення/відновлення провадження не застосовувались. Положеннями ч.2 ст.247 ЦПК України передбачено, що у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Відповідно до ч. 4 ст. 223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Дослідивши письмові докази, судом встановлено наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Відповідно до положень ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Згідно з ч.1 ст. 634 ЦК України, договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. ПАТ КБ «Приватбанк», відповідно до статуту в новій редакції, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 21.05.2018 року № 519, змінили назву на Акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк» (а.с. 38-39). 11.10.2013 року між Банком та відповідачем [PERSON] був укладений договір шляхом підписання заяви (частина перша статті 634 ЦК України), де вказано, що заява разом з пам`яткою клієнта, Умовами та правилами надання банківських послуг (далі - Умови), а також тарифами складає між сторонами договір про надання банківських послуг. Відповідно до умов договору відповідач [PERSON] отримала кредитні картки № [NUMBER] , термін дії до вересень 2009 року,; № [NUMBER] , термін дії до червня 2013 року; № [NUMBER] , термін дії до травня 2017 року; № [NUMBER] , термін дії до серпня 2017 року; № [NUMBER] , термін дії до листопада 2017 року; № [NUMBER], термін дії до січня 2018 року (а.с.51). На підставі пп. 2.1.1.2.3, 2.1.1.2.4. Умов і правил надання банківських послуг клієнт надає свою згоду на те, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням банку, і клієнт надає право банку в будь-який момент змінити (зменшити, збільшити або анулювати) кредитний ліміт. Підписання договору є прямою та безумовною згодою клієнта відносно прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту, установленого банком. Згідно довідки Банку умови кредитування та обслуговування кредитної картки, оформленої на [PERSON] , змінювалися (а.с.50). Банк нараховує відсотки за користування кредитом в розмірі, встановленому "Тарифами Банку", які викладені на банківському сайті http://privatbank.ua/terms/pages/70/, з розрахунку 360 календарних днів на рік, що підтверджується п. 2.1.1.12.6 "Правил користування платіжною карткою". Згідно з п. 1.1.7.12 Умов та правил надання банківських послуг договір діє протягом 12 місяців з моменту підписання. Якщо протягом цього терміну жодна зі сторін не проінформує іншу сторону про припинення дії договору, він автоматично пролонгується на такий же термін. Відповідно до п. 1.1.2.4 «Умов та правил надання банківських послуг» за незгодою зі зміною Правил та/або «Тарифів Банку», які викладені на банківському сайті, позичальник зобов`язується надати Банку письмову заяву про розірвання цього Договору та погасити виниклу перед Банком заборгованість. [PERSON] належним чином не виконувала своїх зобов`язань за вказаним договором, унаслідок чого у неї перед АТ КБ «ПриватБанк» утворилася заборгованість, яка станом на 31.12.2018 року становить 11005, 49 грн. і складається з наступних сум: 2040,03 грн. - заборгованість за кредитом, 7165,20 грн. заборгованість по процентам за користування кредитом, 800,00 грн. - заборгованість за пенею та комісією, 500,00 грн. штраф (фіксована частина), 500,26 грн. штраф (процентна складова). Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог кодексу, інших актів цивільного законодавства. Згідно з положеннями ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Так Банком однією із позовних вимог заявлено стягнення суми відсотків за користування кредитом, які нараховано за період з 30.05.2014р. по 31.12.2018р., який є цілком необґрунтований позивачем нормами матеріального права, оскільки закон передбачає цілком протилежне. Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування (що в даному випадку січень 2018 року) чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України, що також узгоджується з правовою позицією Верховного Суду (постанова Великої Палати Верховного Суду від 28.03.2018, постанова Верховного Суду від 14.02.2018). Враховуючи правову природу зобов`язань, які виникли між сторонами у справі, їх неналежне виконання відповідачем, статті 526, 527, 530, 599,1048, 1049, 1050, 1054 ЦК України, та те, що факт наявності заборгованості за кредитним договором у встановленому законом (ст. ст. 12, 81 ЦПК України) порядку ніким не спростовано, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог щодо стягнення з відповідача на користь позивача заборгованість за кредитом, яка складається з 2040,03 грн - заборгованість за кредитом; 3177,82грн - заборгованість по процентам за користування кредитом, за період строку дії кредитних карт, тобто до січня 2018 року включно. Щодо стягнення неустойки, вимоги підлягають частковому задоволенню. Суд зазначає, що цивільно-правова відповідальність - це покладення на правопорушника основаних на законі невигідних правових наслідків, які полягають у позбавленні його певних прав або в заміні невиконання обов`язку новим, або у приєднанні до невиконаного обов`язку нового додаткового. Покладення на боржника нових додаткових обов`язків, як заходу цивільно-правової відповідальності, має місце, зокрема, у випадку стягнення неустойки (пені, штрафу). Відповідно до ст. 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання (ч. 2 ст. 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (ч. 3 ст. 549 ЦК України). Конституційний Суд України в рішенні від 10.11.2011 року N 15-рп/2011 зазначає, що держава, встановлюючи законами України засади створення і функціонування грошового та кредитного ринків (п. 1 ч. 2 ст. 92 Конституції України), має підтримувати на засадах пропорційності розумний баланс між публічним інтересом ефективного перерозподілу грошових накопичень, комерційними інтересами банків щодо отримання справедливого прибутку від кредитування і охоронюваними законом правами та інтересами споживачів їх кредитних послуг. За положеннями ст. 61 Конституції України, ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Зазначена правовапозиція висловлена Верховним Судому постанові від 6 лютого 2018року у справі № 1521/5041/2012,в постановівід 18 квітня 2018року усправі № 705/6051/15-ц, та в постанові від 16 травня 2018 року по справі № 548/264/15-ц, де зазначено, що штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення - строків виконання грошових зобов`язань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України, щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення. Ця правова позиція, відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України, враховується судом при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин. Також слід зазначити, що нарахування комісії умовами кредитного договору не передбачено, а в розрахунку заборгованості, в колонці під назвою «сума комісії та пені» фактично зазначено лише пеню, що підтверджується розрахунком, з яким погодується суд. Тому суд вважає за необхідне стягнути з відповідача лише пеню, а саме: заборгованість за пенею та комісією у розмірі 800,00 грн. та відмовити в задоволенні вимоги про стягнення нарахованої заборгованість по штрафам 500,00грн. (фіксована частина), 500,26 грн.(процентна складова). Крім того Банк просить стягнути з відповідача сплачені при подачі позову судові витрати 1921,00 грн. судового збору. Відповідно до п.1 ч. 2ст. 141 ЦПК України, судові витрати, пов`язані з розглядом справи покладаються у разі задоволення позову на відповідача. Тому слід також стягнути з відповідача 1921,00грн. судового збору, сплачених позивачем при подачі позову. На підставі ст.ст.526, 611 Цивільного Кодексу України, Закону України «Про судовий збір»,

Outcome: partial