Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-30 00:00:00

Позивач, інтереси якого представляє адвокат Боднарчук А.М., у квітні 2021 року звернувся в суд з позовом до відповідача - Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ТАС» про стягнення страхового відшкодування в сумі 44 722.35грн., пені за прострочення виплати - 944.68грн., 3% річних - 224.22грн., понесених витрат по оцінці ТЗ - 2800грн., витрат на правничу допомогу в сумі 5000грн. та судового збору - 908грн. Позов мотивовано тим, що 21.11.2020р. о 22.55год. в м.Івано-Франківську перед перехрестям вулиць Василіянок-Галицька, водій [PERSON] керуючи автомобілем «Volkswagen Caddy» д.н.з. [NUMBER] перед зміною напрямку руху не переконався, що це буде безпечно і не створить перешкоди іншим учасникам дорожнього руху, створив аварійну ситуацію водію [PERSON] (позивачу), автомобіля «Mazda 626» д.н.з. [NUMBER] , що рухався в попутному напрямку, внаслідок чого позивач різко змінив напрям руху свого авто та скоїв наїзд на електроопору, пошкодивши своє авто, вартість матеріального збитку якого становить 44 722.35грн.. Вина водія [PERSON] у цьому зіткненні встановлена постановою Івано-Франківського міського суду від 11.12.2020р., автомобіль його застрахований у відповідача. Незважаючи на звернення позивача до відповідача, листом від 11.02.2021р. було відмовлено у виплаті страхового відшкодування, так як факт ДТП відсутній, виплата протягом 90 днів не здійснена в порушення вимог ст.36 Закону №1961, а отже є підставі й нарахування пені, 3% річних. 24.05.2021р. відповідач надіслав відзив на позов, в якому заперечив позовні вимоги, оскільки ні протягом 3-х днів з часу події, позивач не повідомив належним чином про подію, ні в 30-ти денний строк з дня ДТП не звертався до відповідача про відшкодування, в порушення вимог п.33.1.4 ст.33 та п.35.1 ст.35 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», а тільки 14.01.2021р. подав заяву, окрім того самого ДТП (зіткнення двох ТЗ) не відбулося, отже страховий випадок за ст.1,5,6 закону не настав, а згідно п.32.1 ст.32 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» шкода за спричинення якої не виникає цивільно-правова відповідальність - не відшкодовується. Також, згідно Звіту від 18.03.2021р. наданого позивачем вартість відновлювального ремонту - 136 653.27грн., ринкова вартість автомобіля - 44722.35грн., а тому автомобіль значить є фізично зношеним. В зв`язку з цим, може підлягати відшкодуванню різниця між вартістю ТЗ до ДТП та після нього (ст.30.2 закону). Водночас, згідно Звіту проведеного відповідачем від 12.03.2021р. ринкова вартість автомобіля позивача -19 945.42грн., а тому страхове відшкодування не складає більше ніж 24776.93грн., щодо інших нарахувань, то вони також не обґрунтовані. Представник позивача в судових засіданнях підтримав позовні вимоги. Відповідач в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, водночас у відзив поданому до суду просив проводити розгляд справи без участі представника. Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши письмові матеріали справи, судом встановлено, що спір між сторонами виник з приводу порушення права на належне виконання умов договору страхування, внаслідок чого особа позивається про стягнення заборгованості по виплаті страхового відшкодування - матеріальних збитків, заподіяних внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, пені та 3% річних. Судом встановлено, що 21.11.2020р. о 22.55год. в м.Івано-Франківську перед перехрестям вулиць Василіянок-Галицька, водій [PERSON] керуючи автомобілем «Volkswagen Caddy» д.н.з. [NUMBER] перед зміною напрямку руху не переконався, що це буде безпечно і не створить перешкоди іншим учасникам дорожнього руху, створив аварійну ситуацію водію [PERSON] (позивачу) автомобіля «Mazda 626» д.н.з. [NUMBER] , що рухався в попутньому напрямку, внаслідок чого позивач різко змінив напрям руху свого авто та скоїв наїзд на електроопору, пошкодивши своє авто. Вина водія [PERSON] встановлена постановою Івано-Франківського міського суду від 11.12.2020р., залишеною без змін постановою Івано-Франківського апеляційного суду від 12.01.2021р., та встановлено що водій [PERSON] порушив п.2.3б, 10.1 ПДР, за що відповідальність передбачена ч.4 ст.122 КУпАП, вина якого доводиться протоколом від 22.11.2020р. та поясненнями в т.ч. водіїв [PERSON] , [PERSON] , відеозаписами (а.с.10-13). Згідно ч.4 ст.82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. 14.01.2021р. позивач звернувся до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ТАС» із заявою про настання страхового випадку, яка була належно розглянута та надано відповідь 11.02.2021р. про відмову у виплаті (а.с.14-15). Відмова обгрунтована тим, що рішенням суду встановлено, що зіткнення автомобілів при події 21.11.2020р. о 22.55год. в м.Івано-Франківську перед перехрестям вулиць Василіянок-Галицька не відбулося, а отже це не є страховим випадком. На момент ДТП цивільна відповідальність водія [PERSON] була застрахована відповідачем згідно Полісу від 04.12.2019р., про що позивач доказів не надав, однак у вищезгаданій відповіді ПАТ «Страхова компанія «ТАС» про це зазначється. Згідно ст. 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників. У відповідності до ст. 5 цього закону об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу. Разом з тим, статтею 6 закону роз`яснено, що страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого. Як зазначено у ст. 9 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страхова сума - це грошова сума, у межах якої страховик зобов`язаний здійснити виплату страхового відшкодування відповідно до умов договору страхування. За вимогами ст.33.1.4. Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» невідкладно, але не пізніше трьох робочих днів з дня настання дорожньо-транспортної пригоди, письмово надати страховику, з яким укладено договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ), повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду встановленого МТСБУ зразка, а також відомості про місцезнаходження свого транспортного засобу та пошкодженого майна, контактний телефон та свою адресу. Якщо водій транспортного засобу з поважних причин не мав змоги виконати зазначений обов`язок, він має підтвердити це документально. Як слідує з матеріалів справи, позивач звернувся через 54 дні до відповідача про настання страхового випадку, ні в позові, ні в поясненнях представник позивача не зазначив причини не повідомлення про ДТП відповідача. Згідно ст. 22, 29, 35 вищевказаного закону, у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. У зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством. Для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, протягом 30 днів з дня подання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду подає страховику заяву про страхове відшкодування. Згідно п. 36, 2 ст. 36 Закону України „Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" страховик повинен виплатити страхове відшкодування протягом не пізніше 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування. Протягом 30 днів позивач також не звертався. Відповідач доводив перед судом, що цивільно-правова відповідальність особи не настала, через відсутність страхового випадку за ст.6 вказаного закону, з такими доводами погоджується і суд. При цьому, позивач не позбавлений був і залишається право на звернення з позовом до особи, яка спричинили небезпеку на дорозі, що зумовила різке реагування на таку небезпеку і як наслідок ушкодження автомобіля під керуванням позивача. Щодо доводів позивача про вартість матеріального збитку який становить 44 722.35грн., згідно Звіту від 18.03.2021р. (а.с.16-40), та заперечення відповідача щодо розміру, то з врахуванням того, що даний випадок не був страховим, суд вважає за доцільне не надавати оцінку правильності вимоги позову в частині визначення такого матеріального збитку, та як наслідок і нарахувань пені, з огляду на юридичну природу правовідносин саме цих сторін як грошових зобов`язань, що регулюється законодавством про страхування та не регулюється у відносинах між фізичними особами. Водночас дія частини другої статті 625 ЦК України як спеціального виду цивільно-правової відповідальності за прострочення виконання зобов`язання, є наявною і до відносин щодо винної особи. Аналогічні правові висновки викладені у постановах Верховного Суду України від 07 червня 2017 року у справі № 6-282цс17 та Великої Палати Верховного Суду від 11 квітня 2018 року у справі № 758/1303/15-ц (провадження № 14-68цс18). Велика Палата Верховного Суду у постанові від 10 квітня 2018 року у справі № 910/10156/17 (провадження № 12-14гс18) зазначила, що приписи статті 625 ЦК України поширюються на всі види грошових зобов`язань та погодилася з висновками Верховного Суду України, викладеними у постанові від 01 червня 2016 року у справі № 3-295гс16, за змістом яких грошове зобов`язання може виникати між сторонами не тільки з договірних відносин, але й з інших підстав, передбачених цивільним законодавством, зокрема, і з факту завдання шкоди особі. Згідно з ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Однак, за ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Оскільки позивач визначив саме такий спосіб захисту до СК, а не до винної особи, коло відповідачів до початку розгляду справи по суті не змінював, суд прийшов до переконання про відмову в позові за безпідставності такого. На підставі викладеного, відповідно до ст.ст.525, 526, 599, 611, 625, 992, 988 Цивільного Кодексу України, ст.3, 5, 6, 33 Закону України „Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів"

Outcome: dismissed