Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-14 00:00:00

10.12.2019 [PERSON] звернувся до суду з позовом до акціонерного товариства Комерційний банк "ПриватБанк", про визнання дій незаконними та стягнення моральної шкоди. В обґрунтування позову зазначив, що 28 серпня 2019 року о 10.00 годин, він, особа з інвалідністю II групи, який пересувається на візку, перебуваючи біля відділення Криворізької філії АТ КБ «Приватбанк» розташованого за адресою: 50099, м. Кривий Ріг, вул. Німецька, 5, звернувся з письмовим зверненням до працівника відділення Тетяни Пазухи щодо отримання інформації відносно свого кредитного рахунку за кредитною карткою № [NUMBER] та проханням покликати керівника відділення. Однак, працівник відділення Криворізької філії АТ КБ «Приватбанк» Тетяна Пазуха усно відмовила йому у прийнятті заяви, незважаючи на те, що звернення у цьому відділенні в нього приймались без будь-яких застережень. Враховуючи, неправомірність відмови у прийнятті звернення, цього ж дня, він звернувся зі скаргою на телефонну «гарячу лінію» АТ КБ «Приватбанк» за номером « 3700 », до була зареєстрована оператором за вх. № 14330454. До того ж, 28 серпня 2019 року, шляхом надсилання електронного листа на електронну скриньку «hotline@?privatbank.ua», він повторно звернувся до банку з вищезазначеною заявою та проханням повідомити про реагування на звернення до гарячої лінії. В підтвердження отримання електронного листа, від банку з електронної скриньки « [INFO] » надійшло повідомлення, в якому зазначалося: « ...Ваша скарга прийнята до роботи. З результатами розгляду Ви будете повідомлені додатково». Станом на 26.11.2019 відповіді від АТ КБ «Приватбанк» на заяву та з розгляду вищезазначених скарг не надійшло. Отже, посадові особи АТ КБ «Приватбанк», які відмовили в прийнятті та не розглянули заяву, не надали письмової відповіді на скаргу («гаряча лінія 3700» вх. 14330454 від 28.08.2019) щодо неприйняття заяви, порушили його право на звернення, що прямо заборонено законом. Враховуючи, що його звернення - заява було оформлене належним чином, то дії представника відділення АТ КБ «Приватбанк» 28.08.2019 р. Тетяни Пазухи щодо неприйняття заяви є неправомірними, котра була на той час особистим банкіром на підставі чого банк вирахував з нього 20 гривень. Приймаючи до уваги, що станом на 25.11.2019 р. з урахуванням дати 28.08.2019 повторного подання Заяви та скарги на гарячу лінію «3700», відповідей не надійшло, а термін їх надання перевищує 45 діб, в діях АТ КБ «Приватбанк» вбачається порушення закону, що в даному випадку проявляється в тривалій протиправній бездіяльності. Відповідач у справі своїми діями щодо неприйняття звернення - заяви, ненадання на неї та залишену з цього приводу скаргу відповіді, спричинив йому, [PERSON] немайнову шкоду, яка полягає у виникненні негативного для нього, як особи з інвалідністю II групи, явища, зокрема, необхідності вжиття додаткових заходів для отримання потрібної йому інформації, витрачання особистого часу (користування послугою «соціального таксі» та її обмеженість), душевних хвилювань через нагадування в обмеженні життєдіяльності та свої прав тощо, і неправомірними діями та бездіяльністю посадових осіб державного банку АТ КБ «Приватбанк». Під час судового розгляду позивач та його представники Шишов В.Л. та [PERSON] позовну заяву підтримали у повному обсязі, просили її задовольнити у повному обсязі. Крім того, під час судових дебатів позивач [PERSON] просив надати йому час для уточнення своїх позовних вимог. Однак, враховуючи вимоги п.2 ч.2 ст. 49 ЦПК України, відповідно до якого позивач вправі збільшити або зменшити розмір позовних вимог до закінчення підготовчого засідання або до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження, суд вважає необхідним відмовити у задоволенні такого клопотання. Відповідно до заяви [PERSON] та наказу директора Криворізького місцевого центру з надання безоплатної правової допомоги від 08.12.2020 представником позивача [PERSON] замість адвоката Шишова В.Л. призначено адвоката Положешного А.М. Представник відповідача Бродько А.І. в судовому зсіданні позовну заяву не визнав, просив відмовити у його задоволенні у повному обсязі. В судове засідання призначене на 15.06.2021 не з`явився, надавши суду заяву про розгляд справи у його відсутність. У своїх письмових поясненнях представник відповідача Бродько А.І. зазначив, що [PERSON] є активним позичальником банку. Відповідно до витягу з «Приват24» про рух коштів та витягу з «Приват24» про кількість перевипущених кредитних карт, позивач з 2007 року активно використовує кошти кредитного ліміту (в магазинах, інтернет покупки, встановлення регулярних платежів, отримання готівки і т.і.). Відповідно до кредитного договору 2007 року [PERSON] письмово погодився на Правила та Умови, тобто погодився на договірне списання. Так, відповідно до витягу з Правил та Умов 2007 року: 1.1.3.1.1. Банк зобов`язаний здійснювати обслуговування поточних рахунків Клієнта у порядку та на умовах, передбачених Договором, правилами Міжнародних платіжних систем та чинним законодавством. 1.1.3.1.2.Банк зобов`язаний забезпечити збереження банківської таємниці за операціями Клієнта відповідно до вимог чинного законодавства. 1.1.3.1.3. Банк зобов`язаний здійснювати ідентифікацію, верифікацію Клієнта (представника Клієнта), вивчення Клієнта та уточнення інформації про Клієнта у випадках, встановлених законом. Банк зобов`язаний відмовитися від встановлення (підтримання) ділових відносин (у тому числі шляхом розірвання ділових відносин) або проведення фінансової операції у разі, коли здійснення ідентифікації та/або верифікації Клієнта є неможливим, коли Клієнт не подав відповідну інформацію (офіційні документи та/або належним чином засвідчені їх копії) необхідні для вивчення/уточнення інформації про Клієнта та/чи з`ясування суті/мети фінансової операції , в тому числі встановлення даних, що дають змогу встановити кінцевих бенефіціарних власників контролерів), або якщо у Банку виникає сумнів стосовно того, що особа виступає від власного мені. Відмовитися від проведення фінансової операції у разі, якщо здійснення ідентифікації особи, від імені або за дорученням якої проводиться фінансова операція, та встановлення вигододержувача є неможливим; Відмовити Клієнту в обслуговуванні (у тому числі шляхом розірвання ділових відносин) у разі встановлення факту подання ним під час здійснення ідентифікації та/або верифікації Клієнта (поглибленої перевірки Клієнта) недостовірної інформації або подання інформації з метою введення в оману Банк. 1.1.3.1.4. Банк зобов`язаний повідомляти Клієнта про зарахування грошових коштів на внутрішньобанківський рахунок для з`ясування та уточнення відомостей, необхідних Банку з метою виконання законодавчих вимог щодо ідентифікації Клієнта. 1.1.3.1.5. Клієнт доручає Банку списувати кошти з рахунків Клієнта у межах сум, що підлягають сплаті Банку за Договором, у разі настання термінів платежів, а також списувати кошти з рахунка у разі настання термінів платежів за іншими договорами Клієнта у розмірах, визначених цими договорами (договірне списання), у межах платіжного ліміту рахунка. Банк списує кошти у грошовій одиниці України/іноземній валюті з будь-якого рахунка Клієнта у розмірі, еквівалентному сумі заборгованості в іноземній валюті/національній валюті України за договором, і купує/продає іноземну валюту на Міжбанківському валютному ринку України. Списання коштів з будь-якого рахунка Клієнта. Суд вислухавши сторони, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази за внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на повному, всебічному та об`єктивному дослідженні обставин справи, дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову, виходячи з наступного. За приписами ст. 263 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. При цьому згідно роз`яснень, наданих Пленумом Верховного Суду України у п. 2 постанови від 18.12.2009 №14 «Про судове рішення у цивільній справі» рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства відповідно до статті 3 ЦПК, вирішив справу згідно з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин відповідно до статті 10 ЦПК, а також правильно витлумачив ці норми. Обґрунтованим визнається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність та допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи. Судом встановлено, що позивач [PERSON] є особою з інвалідністю II групи, відповідно, що підтверджується копію довідки МСЕК - а.с.6. Відповідно до роздруківки скріншота наданого позивачем, 28 серпня 2019 року, він надіслав електронного листа на електронну скриньку « [INFO] », в підтвердження отримання електронного листа, від банку з електронної скриньки -« [INFO] » надійшло повідомлення, в якому зазначалося: « ...Ваша скарга прийнята до роботи. З результатами розгляду Ви будете повідомлені додатково» - а.с.9-10. [PERSON] , з 25.05.2007 є користувачем послуг відповідача, що підтверджується копією заяви, копією виписки з Приват24 про рух коштів та витягу з Приват24 про кількість перевипущених кредитних карт - а.с.36-53. При цьому, відповідно до статті 1 Закону України «Про звернення громадян» громадяни України мають право звернутися до органів державної влади, місцевого самоврядування, об`єднань громадян, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, засобів масової інформації, посадових осіб відповідно до їх функціональних обов`язків із зауваженнями, скаргами та пропозиціями, що стосуються їх статутної діяльності, заявою або клопотанням щодо реалізації своїх соціально-економічних, політичних та особистих прав і законних інтересів та скаргою про їх порушення. Відповідно до статті 5 Закону України «Про інформацію» кожен має право на інформацію, що передбачає можливість вільного одержання, використання, поширення, зберігання та захисту інформації, необхідної для реалізації своїх прав, свобод і законних інтересів. Реалізація права на інформацію не повинна порушувати громадські, політичні економічні, соціальні, духовні, екологічні та інші права, свободи і законні інтереси інших громадян, права та інтереси юридичних осіб. Відповідно до п.1 ч.1 ст. 62 Закону України «Про банки та банківську діяльність», інформація щодо юридичних та фізичних осіб, яка містить банківську таємницю, розкривається банками на письмовий запит або з письмового дозволу відповідної юридичної чи фізичної особи. Відповідно до ст. 7 Закону України «Про звернення громадян», звернення, оформлені належним чином і подані у встановленому порядку, підлягають обов`язковому прийняттю та розгляду. . Забороняється відмова в прийнятті та розгляді звернення з посиланням на політичні погляди, партійну належність, стать, вік, віросповідання, національність громадянина, незнання мови звернення. В силу ст. 20 Закону України «Про звернення громадян», звернення розглядаються і вирішуються у термін не більше одного місяця від дня їх надходження, а ті, що не потребують додаткового вивчення, - невідкладно, але не пізніше п`ятнадцяти днів від № їх отримання. Якщо в місячний термін вирішити порушені у зверненні питання неможливо, керівник відповідного органу, підприємства, установи, організації або його заступник встановлюють необхідний термін для його розгляду, про що повідомляється особі, яка подала звернення. При цьому загальний термін вирішення питань, порушених у зверненні, не може перевищувати сорока п`яти днів. Статтею 24 Закону України «Про звернення громадян» визначено, що особи, винні у порушенні цього Закону, несуть цивільну, адміністративну або кримінальну відповідальність, передбачену законодавством України. Так, цивільна відповідальність передбачає відшкодування матеріальних збитків, пов`язаних з поданням і розглядом скарги, обґрунтовані витрати, понесені у зв`язку з виїздом для розгляду скарги на вимогу відповідного органу, і втрачений за цей час заробіток. Також громадянину на його вимогу і в порядку, встановленому чинним законодавством, можуть бути відшкодовані моральні збитки, завдані неправомірними діями або рішеннями органу чи посадової особи при розгляді скарги. Розмір відшкодування моральних (немайнових) збитків у грошовому виразі визначається судом. До адміністративної відповідальності можуть бути притягнуті винні особи за статтею 212-3 Кодексу України про адміністративні правопорушення. Зазначена стаття визначає, що незаконна відмова у прийнятті та розгляді звернення, інше порушення Закону України «Про звернення громадян» тягнуть за собою накладення штрафу на посадових осіб від двадцяти п`яти до п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, а повторне протягом року вчинення будь-якого з порушень, передбачених частинами першою - шостою цієї статті, за яке особу вже було піддано адміністративному стягненню, - тягне за собою накладення штрафу на посадових осіб від шістдесяти до вісімдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або громадські роботи на строк від двадцяти до тридцяти годин. Для того, щоб винні особи понесли відповідальність за порушення Закону України «Про звернення громадян» необхідно звернутися з відповідною заявою до уповноваженої особи секретаріату Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини або представника Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини, як це зазначено в п. 8-1 ч. 1 ст. 255 Кодексу України про адміністративні правопорушення на предмет складання протоколу про адміністративне правопорушення за ст. 212-3 КпАП України. Відповідно статті 1167 Цивільного кодексу України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: 1) якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки; 2) якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт; 3) в інших випадках, встановлених законом. Таким чином, оскільки у судовому засіданні не знайшли свого підтвердження обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги та не надано доказів, що підтверджують вказані обставини, а також, враховуючи що під час судового розгляду не було встановлено наявність вини відповідача у порушенні вимог Закону України «Про звернення громадян», у задоволенні позовних вимог позивача належить відмовити. Згідно ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. За приписами частини 1 статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» ставка судового збору за подання до суду позовної заяви майнового характеру, яка подана юридичною особою складає 1,5 відсотка ціни позову, але не менше 1 розміру мінімальної заробітної плати. Отже з урахуванням відмови у задоволенні позовної заяви, а також, того, що позивач звільнений від сплати судового збору, судові витрати належить компенсувати за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Враховуючи викладене та

Outcome: dismissed