Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-25 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] про відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної працівником, посилаючись на те, що рішенням Господарського суду Чернівецької області від 28.02.2013 року за позовом виконавчої дирекції Чернівецького обласного відділення Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності, з комунального закладу «Путильська центральна районна лікарня» стягнуто кошти в сумі 698 гривень. Згідно вищезазначеного рішення Господарського суду КЗ «Путильська ЦРЛ» через органи ВДВС Путильського районного управління юстиції повернула Фонду кошти в сумі 698 гривень у повному обсязі, які були неправомірно виплачені на підставі листка непрацездатності №128412, який виданий лікарем-фтизіатром КЗ «Путильська ЦРЛ» [PERSON] Виконання даної роботи згідно посадової інструкції покладено на заступника головного лікаря з поліклінічного розділу роботи, лікаря-фтизіатра [PERSON] КЗ "Путильська ЦРЛ" намагався досудовим шляхом врегулювати вищевказаний спір, зокрема двічі 28.06.2013 року та 09.08.2013 року направляли відповідачу претензії, але [PERSON] не взяв до уваги їх та не надав письмових заперечень. На підставі викладеного просить суд стягнути з [PERSON] на користь комунального закладу «Путильська центральна районна лікарня» кошти в сумі 698 гривень, у якості відшкодування матеріальної шкоди в порядку регресу. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав та надав пояснення аналогічні позовній заяві, просив суд позов задовольнити. Також пояснив, що про завдану шкоду відповідачем їм стало відомо в кінці вересня 2012 року, після проведення перевірки Фондом соціального страхування з тимчасової втрати працездатності. В судовому засіданні відповідач позовні вимоги не визнав та пояснив суду, що під час перевірки він був відсутній на роботі, в результаті чого не мав можливості надати свої пояснення. Також просив суд застосувати позовну давність, оскільки позивач пропустив річний строк, для звернення до суду. Судом встановлено, що за результатом проведення перевірки Фондом соціального страхування з тимчасової втрати працездатності стану експертизи тимчасової непрацездатності та правильності видачі документів, що засвідчують тимчасову непрацездатність громадян у Путильській центральній районній лікарні (далі по тексту Путильська ЦРЛ), що тривала 17-21 вересня 2012 року, було встановлено ряд порушень в тому числі неправомірно виплачено 698грн. на підставі листка непрацездатності №128412, який виданий лікарем-фтизіатром КЗ «Путильська ЦРЛ» [PERSON] /а.с.39-47/. Рішенням Господарського суду Чернівецької області від 28.02.2013 року за позовом виконавчої дирекції Чернівецького обласного відділення Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності, з комунального закладу «Путильська центральна районна лікарня» стягнуто кошти в сумі 698 гривень /а.с.13,14/. На виконання вимог вищевказаного рішення Путильська ЦРЛ 15 травня 2013 сплатила 698грн., що підтверджується меморіальним ордером за №1 /а.с.33/. Відповідно до ч.3 ст.233 КЗпП України, - для звернення власника або уповноваженого ним органу до суду в питаннях стягнення з працівника матеріальної шкоди, заподіяної підприємству, установі, організації, встановлюється строк в один рік з дня виявлення заподіяної працівником шкоди. Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в п.20 Постанови від 29 грудня 1992 року №14 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» з подальшими змінами, - судам необхідно перевіряти, чи додержаний власником або уповноваженим ним органом встановлений ст. 233 КЗпП річний строк з дня виявлення заподіяної працівником шкоди для звернення в суд з позовом про її відшкодування. Цей строк застосовується і при зверненні із заявою прокурора. Днем виявлення шкоди слід вважати день, коли власнику або уповноваженому ним органу стало відомо про наявність шкоди, заподіяної працівником. Днем виявлення шкоди, встановленої в результаті інвентаризації матеріальних цінностей, при ревізії або перевірці фінансово-господарської діяльності підприємства, установи, організації, слід вважати день підписання відповідного акта або висновку. Право регресної вимоги до працівника виникає з часу виплати підприємством, організацією, установою сум третій особі і з цього ж часу обчислюється строк на пред'явлення регресного позову. Згідно ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Як видно з матеріалів справи, позивач 01 жовтня 2012 року отримав довідку про результати перевірки стану експертизи тимчасової непрацездатності та правильності видачі документів, що засвідчують тимчасову непрацездатність громадян у Путильській центральній районній лікарні, в якій було встановлено ряд порушень в тому числі неправомірно виплачено 698грн. на підставі листка непрацездатності №128412, який виданий лікарем-фтизіатром КЗ «Путильська ЦРЛ» [PERSON] /а.с.39-47/. Отже днем виявлення шкоди слід вважати 01 жовтня 2012 року, оскільки позивачу стало відомо про наявність шкоди, заподіяної працівником в даному випадку відповідачем [PERSON] і з цієї дати протягом року, а саме по 01 жовтня 2013 року у позивача було право звернутися з відповідним позовом про відшкодування матеріальної шкоди завданої працівником. Однак, позивач цей строк звернення з позовом до суду пропустив, оскільки згідно матеріалів справи позов КЗ «Путильська ЦРЛ» було подано до суду 19 грудня 2013 року, тобто після спливу встановленого однорічного строку. За правилами, встановленими ст.267 ЦК України, - позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у справі, зробленою до винесення рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту. В процесі розгляду справи відповідачем було заявлено про застосування позовної давності, оскільки позивач пропустив однорічний строк звернення до суду. Як судом встановлено, позивач при зверненні до суду цей строк не вважає пропущеним і питання про його поновлення не ставить, будь-яких причин пропуску, які можна було б вважати поважними та достатніми для його поновлення, не наводить. При цьому суд вважає помилковим твердження в судовому засіданні представника позивача про те, що річний строк звернення до суду обчислюється з часу сплати підприємством суми завданої шкоди, оскільки згідно трудового законодавства річний строк для звернення в суд розпочинається з дня, коли власнику або уповноваженому ним органу стало відомо про наявність шкоди, а не з часу виплати підприємством, організацією, установою сум третій особі. Заслухавши доводи сторін в судовому засіданні, дослідивши матеріали справи, суд за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтуються на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності,

Outcome: dismissed