Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-15 00:00:00

До Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області надійшла позовна заява [PERSON] до Товариства з обмеженою відповідальністю «Мілоан» про захист прав споживачів та визнання договору позики №2527143 від 11.11.2020, укладеного між сторонами, недійсним. В обґрунтування позову позивач вказав, що між сторонами було укладено вищевказаний договір позики, однак позивач вважає його недійсним, оскільки відповідачем було надано послугу шляхом обрання форми укладання договору за допомогою інформаційно-телекомунікаційної системи, проте позивачем договір не підписаний. Споживач не був письмово повідомлений про вартість послуг та про реальну річну процентну ставку за загальною вартістю кредиту для споживача, не був повідомлений про всю необхідну інформацію щодо умов договору, які є несправедливими щодо встановлення надто великої суми компенсації у разі невиконання своїх зобов`язань, та був введений в оману при отриманні кредитних послуг. Крім того, позивач вважає, що договір надання позики є таким, що не прирівнюється до договору, укладеного в письмовій формі, та містить ознаки кредитного договору, однак в ньому не вказано ціна та сукупна вартість кредиту. Посиалючись на ст..215 ЦУ України позивач вважає вказаний договір недійсним як укладений з недодержанням вимог, установлених ст..203 ЦК України. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). 08.02.2021 ухвалою суду вказану позовну заяву було залишено без руху, оскільки, зокрема, позивачем до заяви не долучено жодних доказів, які б підтверджували обставини, на які він посилається, тобто документу, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми, а саме: договір позики № 2527143 від 11 листопада 2020, хоча позивач вказує у позові, що ознайомився зі вказаним договором. Крім того до позову не долучено відповідь відповідача на заяву позивача від 23.01.2021, хоча, як вбачається з матеріалів позову, позивач звертався до відповідача з відповідною заявою. Копія вищевказаної ухвали неодноразово направлялася позивачеві на електронну пошту позивача, вказану у позовній заяві та Укрпоштою на адресу листування, однак рекомендовані листи з повідомленням повернуті до суду без вручення адресату, електронні листи також не доставлені. В матеріалах справи мається заява позивача про розгляд справи без участі позивача та його представника, тобто, за наявними в справі матеріалами. Разом з тим, при перевірці матеріалів позовної заяви судом встановлено, що до неї додано клопотання про витребування доказів, а саме: витребувати у відповідача по справі екземпляр договору № 2527143 від 11.11.2020, укладений між позивачем [PERSON] та ТОВ «Мілоан». Ухвалою суду від 28.05.2021 відкрито провадження у даній цивільній справі. Витребувано у ТОВ «Мілоан» екземпляр договору № 2527143 від 11.11.2020, укладений між позивачем [PERSON] та ТОВ «Мілоан». Вирішено розгляд справи проводити в порядку спрощеного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Роз`яснено відповідачу право подати відзив на позов, а позивачу відповідь на відзив. Роз`яснено учасникам справи, що відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. Від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву, у якому справу просив розглянути в його відсутність, позовні вимоги відповідач не визнав, просив відмовити у їх задоволенні в повному обсязі з наступних підстав. Так, 11.11.2020 року між ТОВ «Мілоан» та позивачем було укладено в електронній формі договір про надання фінансового кредиту № 2527143 на суму 5000 грн. зі сплатою комісії та відсотків за користування кредитними коштами строком на 30 календарних днів, у строк до 11.12.2020 року, шляхом перерахування грошових коштів на банківську карту, зазначену в анкеті-заявці в особистому кабінеті позивача. Вважають, що як при укладенні договору, так і при наданні пропозиції про укладення договору, було дотримано вимог Законів України «Про захист прав споживача», «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», «Про захист персональних даних». Станом на дату складання відзиву заборгованість [PERSON] за вказаним договором про надання кредиту перед ТОВ «Мілоан» відсутня, оскільки між ТОВ «Мілоан» та ТОВ «Фінансова Компанія «Профіт Капітал» укладено договір відступлення прав № 24.02.1 від 23.02.2021 року, а тому ТОВ «ФК «Профіт Капітал» є новим кредитором. Просить відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог про визнання недійсним договору про надання кредиту №2527143 від 11.11.2020 року. Також просить застосувати до позивача штраф за зловживання процесуальними правами. Судом у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши письмові матеріали справи і оцінивши наявні в справі докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні (стаття 89 ЦПК України), вирішуючи справу, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що 11.11.2020 року між ТОВ «Мілоан» та [PERSON] укладено кредитний договір № 2527143. Згідно з п. 1.1. кредитного договору позикодавець зобов`язується на умовах визначених цим договором, на строк визначений п. 1.3 договору надати позичальникові грошові кошти (фінансовий кредит) у сумі визначеній у п. 1.2 Договору (далі кредит), а позичальник зобов`язується повернути позикодавцю кредит, сплатити комісію за надання кредиту та проценти за користування кредитом (далі - плата) у встановлений п. 1.4 договору термін та виконати інші зобов`язання у повному обсязі на умовах та в строки/терміни, що визначені договором. Відповідно до п. 1.2. кредитного договору сума кредиту становить 5000,00 грн. у валюті: українська гривня. Кредит надається строком на 30 днів з 11.11.2020 року (п. 1.3 договору). Термін (дата) повернення кредиту і сплати комісії за надання кредиту та процентів за користування кредитом визначена до 11.12.2020 року (п. 1.4 договору). Згідно п. 1.5 кредитного договору загальні витрати позичальника за кредитом, що включають загальну суму зборів, платежів та інших витрат, які повинен сплатити Позичальник за цим договором (без врахування суми (тіла) кредиту) складає 4700,00 грн. в грошовому виразі та 1,144.00 % річних у процентному значенні (орієнтована реальна річна процентна ставка), і включає в себе складові, визначені у п.п. 1.5.1-1.5.2 Договору. Орієнтована загальна вартість кредиту для позичальника, що складається з суми загального розміру кредиту та загальних витрат позичальника за кредитом складає 9700,00 грн. Загальні витрати позичальника за кредитом, орієнтована реальна річна процентна ставка, орієнтована загальна вартість кредиту для позичальника, а також строк кредиту розраховані виходячи з припущення, що позичальник отримає кредитні кошти в день укладання цього договору, а кредитний договір залишається чинним протягом погодженого строку та що позикодавець і позичальник виконають свої обов`язки на умовах та у строки, визначені Договором. Як вбачається зі змісту кредитного договору кредит був наданий позичальнику (позивачу) виключно за допомогою веб-сайту кредитодавця (відповідача), за умови ідентифікації позичальника та використання електронного цифрового підпису одноразовим ідентифікатором. Вказаним договором передбачено порядок та умови погашення кредиту, погашення заборгованості за кредитом, сплату нарахованих за період користування відсотків, неустойка та інші платежі відповідно до договору, у разі наявності. В додатку 1 до кредитного договору міститься графік розрахунків заборгованості (в тому числі суми кредиту, комісії за надання кредиту і процентів за користування кредитом) із зазначенням дати платежу (повернення кредиту та сплати комісії та процентів) На виконання умов Договору від платника ТОВ «Мілоан» на рахунок позивача було перераховано кошти в сумі 5000 грн., що підтверджується платіжним дорученням № 32831584 від 11.11.2020. Зі змісту п. п. 6.1, 6.2 Кредитного договору вбачається, що цей кредитний договір укладається в електронній формі в особистому кабінеті позичальника, що створений в інформаційно - телекомунікаційній системі Товариства. Розміщені в особистому кабінеті позичальника проект цього кредитного договору або інформація з посиланням на нього є пропозицією товариства про укладення кредитного договору (офертою). Відповідь про прийняття пропозиції про укладання цього кредитного договору (акцепт) надається позичальником шляхом відправлення товариству електронного повідомлення та відбувається із застосуванням електронного підпису одноразовим ідентифікатором, який надсилається товариством електронним повідомленням (sms) на мобільний телефонний номер позичальника, а позичальник використовує одноразовий ідентифікатор (отриману алфавітно - цифрову послідовність) для підписання цього кредитного договору/електронного повідомлення про прийняття пропозиції про його укладення (акцепту). Електронне повідомлення (акцепт) може бути відправлене позичальником товариству через Веб-сайт або у sms -повідомленні з мобільного телефонного номеру позичальника на номер [NUMBER] . Після укладення цей договір розміщується в особистому кабінеті позичальника. Приймаючи пропозицію товариства про укладання цього кредитного договору позичальник також погоджується з усіма додатками та невід`ємними частинами (у т.ч. Правилами та Графіком розрахунків) та підтверджує, зокрема, що: він ознайомлений, погоджується з усіма визначеннями, умовами та змістом, повністю розуміє, і зобов`язується неухильно дотримуватись умов кредитного договору та Правил надання фінансових кредитів (послуг) Товариством, що розміщені на веб-сайті Товариства та є невід`ємною частиною цього договору (п. 6.3 Кредитного договору) Частинами 3, 4, 5, 6 ст. 11 Закону «Про електронну комерцію» визначено, що електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону. Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 12 Закону «Про електронну комерцію» якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом. Згідно з п. 12 ст. 3 Закону «Про електронну комерцію» одноразовий ідентифікатор - алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір. Відповідно до ст. ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, докази подаються сторонами та іншими учасниками справи, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях, суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Згідно зі ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко - і відеозаписів, висновків експертів. Письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору ( ст. 95 ЦПК України). Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 77 ЦПК України). Відповідно до положень ч.ч. 1, 3 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Укладаючи кредитний договір Позивач та Відповідач вчинили дії визначені ст. 11 Закону "Про електронну комерцію", хронологія (перелік) таких дій із точним часом їх вчинення наведений у додатку 19 до цього відзиву. Позивач підписав Кредитний договір електронним підписом одноразовим ідентифікатором (у відповідності до ст. 12 Закону), що підтверджується роздруківкою з електронного файлу з інформаційно-телекомунікаційної системи Позивача. Після чого, укладений кредитний договір розміщено в особистому кабінеті Позивача, якому в свою чергу були перераховані кошти, відповідно до умов п. 1.2. Кредитного договору на його картку, що підтверджується додатками. Статтею 205 ЦК України щодо форм правочину, способу волевиявлення встановлено, що правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до ст. 639 ЦК України, якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Згідно ч. 1 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ (далі - ВССУ) було здійснено аналіз та узагальнення деяких питань судової практики щодо визнання договорів недійними, який викладено в Аналізі окремих питань судової практики, що виникають при застосуванні судами рекомендаційних роз`яснень, викладених у постанові Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 2009 року №9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними». Так, в Аналізі ВССУ передбачено, що при розгляді справ судами про визнання договорів недійсними, необхідно визначати момент їх укладення, оскільки судом не визнається недійсним договір, який визначається неукладеним. Згідно з висновком Аналізу ВССУ, до неукладених можна віднести договори, для яких сторонами не дотримано встановлених законодавством умови їх укладення (відсутність досягнутої згоди щодо істотних умов договору; стороною не отримано акцепт на направлену оферту; не передано майно, яке згідно з договором передбачається передати; відсутність державної реєстрації договору для якого чинним законодавством передбачена така реєстрація і т. п.). Вимога про визнання договору недійсним, оскільки за твердженнями Позивача він є неукладеним, не відповідає можливим способам захисту прав та інтересів, передбачених Законом «Про захист прав споживачів», що передбачає в подальшому відмову у задоволенні відповідного позову. Отже, Позивачем не вірно обрано спосіб захисту свого права (яке до того ж не порушено), а саме він просить визнати неукладений договір, тобто такий, що не відбувся - недійсним, з чим погоджується і ВССУ, про, що зазначено вище. Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні. Згідно з вимогами статті 264 ЦПК під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи; та докази на їх підтвердження. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Таким чином, суд приходить до висновку, що кредитний договір № 2527143 від 11.11.2020 був укладений у спосіб, визначений чинним законодавством України з дотриманням вимог щодо його укладення із зазначенням умов, які не порушують вимоги Закону України «Про захист прав споживачів», порядок надання та повнота наданої інформації відповідають вимогам Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» та не порушують вимог Закону України «Про захист персональних даних. За таких обставин, повно та всебічно дослідивши і оцінивши обставини справи, належність, допустимість, достовірність кожного наданого сторонами доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку, що позивачем не доведено належними та допустимими доказами фактів на які він посилається в обґрунтування своїх позовних вимог, а відтак суд не вбачає підстав для задоволення позовних вимог. На підставі ст. 141 ЦПК України, оскільки позивач при подачі позовної заяви був звільнений від сплати судового збору, а в задоволенні позову відмовлено в повному обсязі, судовий збір компенсується за рахунок держави. З урахуванням обставин справи суд не вбачає підстав для застосування до позивача заходу процесуального примусу у виді штрафу за зловживання процесуальними правами, як про це просив відповідач.

Outcome: dismissed