Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-14 00:00:00

У червні 2014 року [PERSON] звернулась до суду із позовом до [PERSON], [PERSON], [PERSON] про захист права власності. У позові, що був уточнений та підтриманий нею та її представниками під час судового розгляду справи позивачка зазначала, що перебувала у шлюбі з [PERSON], 4 вересня 2008 року шлюб між ними був розірваний. Під час перебування у шлюбі нею та [PERSON] на спільні кошти було придбане нежитлове приміщення за адресою: [ADDRESS]. За такого вона набула право власності на 1/2 частину цих приміщень. Проте, 25 грудня 2009 року без її відома та згоди ці приміщення були реалізовані на прилюдних торгах її свекрусі [PERSON], яка 12 квітня 2010 року, також без її відома та згоди, продала ці нежитлові приміщення [PERSON] Спираючись про те, що вказані угоди є вчиненими всупереч встановленого законом порядку та порушують її права, позивачка просила про визнання їх недійсними та визнання за нею права власності на 1/2 частину вказаних приміщень. Відповідачка [PERSON] та її представник під час судового розгляду справи позов не визнавали. Вони пояснювали, що під час спільного проживання [PERSON] та позивачка фактично не нажили ніякого майна, а спірні приміщення придбали за гроші, які отримали в кредит та кредит не повернули. Вони також додали, що це був не єдиний кредит, що отримувало подружжя, жодного кредиту вони не повернули та [PERSON] змушена була повертати усі кредити власним коштом. Під час виконання судового рішення про стягнення чергової суми кредиту з [PERSON] на прилюдних торгах у встановленому законом порядку було реалізоване, покупцем за цим договором виступила [PERSON], що вимогам діючого законодавства не суперечить. До того ж, позивачкою пропущені усі строки для оскарження результатів прилюдних торгів. Окрім того, за наслідками прилюдних торгів, окрім протоколу про прилюдні торги, були складені й інші документи, які у встановленому законом порядку не оскаржені. 12 квітня 2010 року між [PERSON] та [PERSON] був укладений договір купівлі-продажу вказаних приміщень; на той час [PERSON] набула право власності у встановленому законом порядку, через що мала право укласти такий договір. Більше того, за будь-яких обставин за цим договором [PERSON] є добросовісним набувачем, отже, витребування майна від неї та визнання за позивачкою права власності на його 1/2 частину, на думку відповідачки та її представника, юридично не є можливим. Спираючись про таке, відповідач та її представник просили у задоволенні позову відмовити. Відповідач [PERSON] під час судового розгляду справи позов не визнавав, вважав позицію його матері [PERSON] та її представника такою, що відповідає закону та фактичним обставинам справи, через що просив у задоволенні позову відмовити. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з'явилась, відповідач - приватне спеціалізоване підприємство «Юстиція» у судове засідання свого представника не надіслало. Про час та місце розгляду справи вони сповіщались належним чином, про причини неявки суд не сповістили, заперечень проти позову не надіслали. Зважаючи про те, що у справі є наявними достатні докази про права та обов'язки сторін, та немає необхідності в особистих поясненнях цих відповідачів для прийняття рішення по суті справи, суд ухвалив про розгляд справи за їх відсутності. Представник третьої особи - Центрального відділу державної виконавчої служби Миколаївського міського управління юстиції - під час судового розгляду справи по суті просили ухвалити законне та обґрунтоване рішення та вважали дії щодо виконання рішення та проведені в їх наслідок прилюдні торги спільного майна законними. При цьому вони пояснили, що надати змістовних пояснень з цього приводу не мають можливості, адже матеріали виконавчого провадження є знищеними за сплиненням встановлених законом строків їх зберігання. Третя особа - приватний нотаріус Миколаївського нотаріального округу [PERSON] - у судове засідання не з'явилась, про час та місце розгляду справи сповіщалась належним чином, про причини неявки суд не повідомила. Зважаючи про те, що у справі є наявними достатні докази про права та взаємини сторін, та немає необхідності в особистих поясненнях цієї особи для прийняття рішення по суті справи, суд ухвалив про розгляд справи за її відсутності. Після вислуховування сторін та дослідження письмових матеріалів справи суд встановив таке. І……Матеріалами справи встановлені наступні фактичні обставини справи. 1. Сторони не заперечують того, що [PERSON] та позивачка перебували у шлюбі з 12 вересня 1997 року. 2. З залучених до матеріалів справи копії договору купівлі-продажу від 5 серпня 2005 року та рішення колегії суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Миколаївської області у справі № 22ц-744/09 відомо, що 5 серпня 2005 року між відповідачем [PERSON] та ТОВ «Арлан» укладено договір купівлі-продажу нерухомого майна, за умовами якого [PERSON] придбав нежитлові приміщення магазину продтоварів із закусочною другого житлового поверху, що розташовані по [ADDRESS]. Торгівельною діяльністю в придбаних нежилих приміщеннях магазину до 2007 року займались позивачка та відповідач [PERSON] 3. Як встановлено рішенням Ленінського районного суду міста Миколаєва у справі № 2-2966/2008 р., 10 січня 2006 року між АКБ «ТАС-Комерцбанк» та [PERSON] був укладений кредитний договір № 07/ПК-65 на суму 26 тисяч доларів зі сплатою 15% річних за його користування, згідно якого [PERSON] взяв на себе зобов'язання сплачувати суму кредиту та інші штрафні санкції. 15 червня 2006 року між тим же банком та [PERSON] була укладена Додаткова угода № 1 до Кредитного договору № 07/ПК-65 від 10 січня 2006 року, відповідно до якої сума кредитного ліміту була збільшена до 36.000 доларів. Оскільки [PERSON] зобов'язання за кредитним договором не виконував, його зобов'язання були виконані в повному обсязі [PERSON] При зверненні [PERSON] до [PERSON] з вимогою про повернення йому сплачених коштів за кредитним договором той йому відмовив. За такого рішенням Ленінського районного суду міста Миколаєва у вказаній справі від 3 липня 2008 року з [PERSON] на користь [PERSON] стягнуто 150.367,28 грн. 4. 4 вересня 2008 року шлюб між позивачкою та [PERSON] був розірваний. 5. З рішення колегії суддів апеляційного суду Миколаївської області у справі № 22ц-744/09 відомо, що до 24 березня 2009 року позивачка реалізовувала свої повноваження власника щодо нежитлових приміщень за адресою: [ADDRESS]. 6. Оскільки [PERSON] у добровільному порядку рішення Ленінського районного суду міста Миколаєва у справі № 2-2966/2008 р. не виконав, це рішення було звернуте до примусового виконання. Під час примусового виконання цього рішення 25 грудня 2009 року були здійснені прилюдні торги, за наслідками яких спірні нежитлові приміщення перейшли у власність [PERSON] 7. 29 грудня 2009 року [PERSON] отримала свідоцтво про придбання спірного майна з прилюдних торгів. 8. 12 квітня 2010 року вона уклала договір купівлі-продажу цього майна з [PERSON] 9. Що ж стосується позивачки, то нею не надано доказів того, що вона з 24 березня 2009 року до 2012 року у будь-якій спосіб цікавилась правовим становищем спірних приміщень, вживала заходів щодо розпорядження ним або у будь-який інший спосіб реалізовувала чи бажала реалізовувати свої повноваження власника цього приміщення; на наявність таких обставин позивачка навіть не посилається. У 2012 році вона зверталась до суду із позовом до [PERSON] про поділ вказаного майна, але 21 червня 2012 року за її ж заявою її позов був залишений без розгляду. З цього часу й до 4 червня 2013 року долею спірного майна позивачка також не цікавилась. ІІ……Оцінка наведених обставин призводить суд до такого. 10. Позивачка стверджує, що під час реалізації спірного майна у грудні 2009 року (тобто більш, як за 3 роки до звернення до суду) було порушено її право власності на це майно. Зі змісту позовних вимог вбачається, що вона просить про захист її права власності на майно. Таким чином цей позов направлений на захист права власності. Вирішуючи питання про наявність підстав для захисту права власності [PERSON], суд виходе з вимог національного законодавства, а також з вимог частини 1 статті 1 Протоколу № 1 до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, відповідно до яких: «кожна фізична... особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права». Прецедентне право Конвенції визначило загальний підхід для вирішення подібних питань, в якій передбачає встановлення : · наявності /відсутності власності ; · наявності втручання у власність ; · правомірності такого втручання . Як наголошено у пункті 21 рішення Європейського Суду з прав людини у справі "Федоренко проти України", яке є обов'язковим для виконання на території України, відповідно до прецедентного права органів, що діють на підставі Конвенції, сподівання на визнання існування старого права власності, яке давно було неможливо використовувати ефективно, не може вважатися «майном» в сенсі статті 1 Першого протоколу (Malhous v. the Czech Republic (dec.), № 33071/96, 13 грудня 2000 року, ECHR 2000-XII). В цьому ж випадку як доведено вище, позивачка протягом більше як 3 роки не використовувала та й не бажала використовувати повноваження власника спірних приміщень, отже в суду не має підстав вважати її майнові права порушеними. Більше того суд не може вважати позбавлення права власності відповідачів на підставі цього позову правомірним втручанням у їх власність. Так, статтею 251 ЦК України встановлений трирічний строк позовної давності для захисту порушеного права., такий строк сплинув в цьому випадку півроку тому. В той же час, як наголошено у пункті 137 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Волков проти України», яке є обов'язковим на території України, строк давності забезпечує правову визначеність та захищає потенційних відповідачів від застарілих вимог, які вкрай важко спростувати, та дозволяє запобігти несправедливості, що може виникнути внаслідок рішень щодо подій, що мали місце у далекому минулому, та на підставі доказів, що з часом стають неналежними та недостатніми (см. Stubbings and Others v. the United Kingdom, 22 October 1996, § 51, Reports 1996 IV). Це означає : · з одного боку - що позбавлення права власності відповідачів на підставі цього позову суперечить принципу правової визначеності : · з іншого боку - що заявлений позов є недоведеним адже надані позивачем докази щодо подій 1997 року є вочевидь неналежними та недостатніми. При прийнятті рішення суд враховує також той факт, що документи щодо обставин проведення оскаржених прилюдних торгів на цей час у встановленому законом порядку знищені. За такого підстави для задоволення вимог в частині визнання прилюдних торгів недійсними є відсутніми, через що у їх задоволені слід відмовити. 11. При прийнятті рішення по суті справи суд враховує також, що, як встановлено у пункті « 7» цього рішення, [PERSON] отримала свідоцтво про право власності на спірні приміщення; цей акт позивачкою, не зважаючи на роз'яснення, навіть, із боку представника відповідачки, про можливість такого, у встановленому законом порядку не оскаржений. Наведені вище обставини свідчать про те, що станом на 29 грудня 2009 року ані позивачка, ані [PERSON] власниками спірних нежитлових приміщень не були, право власності на ці приміщення набула [PERSON], підстави для висновків про протиправність набуття відповідачкою такого права, як доведено вище, в цьому випадку є відсутніми. 12. Як встановлено у пункті « 8» цього рішення, спираючись про набуте належним чином /див. пункти 10-11 цього рішення/ право власності, [PERSON] уклала договір купівлі-продажу спірних нежитлових приміщень з [PERSON] Заперечуючи правомірність укладання цього договору, позивачка стверджує про те, що внаслідок його укладання було порушене її /позивачки/ право власності. Але, як доведено вище, на час укладання договору з [PERSON] спірні приміщення перейшли у власність [PERSON], обґрунтовані підстави для заперечення цього права [PERSON] є відсутніми. За такого підстави для задоволення вимог в частині визнання договору купівлі-продажу недійсними є відсутніми, через що у їх задоволені слід відмовити. З наведеного вище також вбачається, що підстави для визнання за позивачкою права власності на 1/2 частини цих приміщень також є відсутніми, через що підстави для задоволення позову у цій частині також є відсутніми. Отже, у задоволенні заявленого позову слід відмовити у повному обсязі.

Outcome: dismissed