Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-18 00:00:00

Позивач звернувся з позовом до відповідача про стягнення заборгованості, посилаючись на те, що до ПАТ КБ «ПриватБанк» звернувся [PERSON] з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписав Заяву № б/н від 12 жовтня 2009 року, згідно якої отримав кредит у розмірі 15 000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. [INFO] позичальник [PERSON] помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть від 15 серпня 2017 року. Але на день смерті позичальника існувала заборгованість за простроченим тілом кредиту по кредитному договору перед Банком в розмірі 7 095 грн. 24 коп. Від імені Банку на адресу Третьої черкаської державної нотаріальної контори 15 лютого 2019 року була направлена претензія кредитора. 03 квітня 2019 року позивачем було отримано відповідь від Третьої черкаської державної нотаріальної контори, в якій зазначалось, що спадкоємці померлого [PERSON] із заявами про прийняття чи відмову від спадщини до нотаріальної контори не звертались та спадкова справа після смерті спадкодавця була заведена на підставі претензії АТ КБ «ПриватБанк». Спадкоємці [PERSON] мали право подати у строк з 08 серпня 2017 року по 08 лютого 2018 року заяви про прийняття або про відмову від прийняття спадщини. Спадкоємцем, який постійно проживав зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, є [PERSON] , що було підтверджено відомостями з паспорту відповідача. На адресу спадкоємця [PERSON] було направлено 03 жовтня 2019 року лист-претензію з вимогою про погашення заборгованості за кредитним договором. Але така вимога спадкоємцем не виконана. У зв`язку з цим просить стягнути з відповідача, як спадкоємця позичальника, заборгованість за кредитним договором в сумі 7 095 грн. 24 коп. та судові витрати по справі. 26 лютого 2020 року ухвалою суду було відкрито провадження у справі у порядку спрощеного позовного провадження з викликом (повідомленням) сторін та призначено судове засідання. Представник позивача до судового засідання не з`явився, надав до суду заяву про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги підтримав та просив їх задоволити. Відповідач до судового засідання не з`явився, причини неявки суду не відомі, про день та час розгляду справи був повідомлений належним чином, відзиву на позовну заяву у встановлений судом строк не надано. У зв`язку з неявкою сторін фіксація технічними засобами відповідно до ч. 2 ст.247 ЦПК України не здійснювалася. Дослідивши матеріали справи, судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини, які регулюються нормами цивільного законодавства. Судом встановлено, що відповідно до договору № б/н від 12 жовтня 2009 року [PERSON] отримав кредит у розмірі 15 000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку. Укладений між сторонами договір складається із анкети-заяви, Умов та правил надання банківських послу. За своєю правовою природою вказаний договір є одним із видів кредитного договору. [PERSON] взяв на себе зобов`язання повернути суму кредиту, відсотки, винагороди відповідно до Заяви та Умов правил надання банківських послуг. З матеріалів справи вбачається, що позивач свої зобов`язання за кредитним договором виконав в повному обсязі, а позичальник всупереч договірним зобов`язанням, в установлені терміни не повернув належні грошові кошти, внаслідок чого у нього утворилась заборгованість. Згідно розрахунку заборгованості, наданого позивачем станом на 11 листопада 2019 року за позичальником наявна заборгованість за простроченим тілом кредиту в сумі 7 095 грн. 24 коп. Відповідно до копії свідоцтва про смерть Серії [NUMBER] від 15 серпня 2017 року, актовий запис №2195, позичальник [PERSON] помер [INFO] . Згідно з ст.608 ЦК України зобов`язання припиняється смертю боржника, якщо воно є нерозривно пов`язаним з його особою і у зв`язку з цим не може бути виконане іншою особою. За приписами ст. ст.1216,1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до п.5 ч.1ст. 1219 ЦК України не входять до складу спадщини права та обов`язки, що нерозривно пов`язані з особою спадкодавця, зокрема права та обов`язки особи як кредитора або боржника, передбачені статтею 608 цього Кодексу. Отже, за змістом зазначених норм у разі смерті фізичної особи, боржника за зобов`язаннями у правовідносинах, що допускають правонаступництво в порядку спадкування, обов`язки померлої особи (боржника) за загальним правилом переходять до іншої особи - її спадкоємця, таким чином, відбувається передбачена законом заміна боржника за зобов`язанням. Відповідно до ч. 2 ст. 1220 ЦК України часом відкриття спадщини є день смерті особи, або день, з якого вона оголошується померлою. Спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її (ч. 1 ст. 1268 ЦК України). Чинне законодавство розмежовує поняття прийняття спадщини (глава 87 ЦК України «Здійснення права на спадкування») та оформлення спадщини (глава 89 ЦК України «Оформлення права на спадщину»). Відповідно до ч. 1 ст. 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Разом з тим, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (ч. 5 ст. 1268 ЦК України). Однак відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину (ч. 3 ст. 1296 ЦК України). Таким чином, спадкові права є майновим об`єктом цивільного права, оскільки вони надають спадкоємцям можливість успадкувати майно (прийняти спадщину), але право розпорядження нею виникає після оформлення успадкованого права власності у встановленому законом порядку. Оскільки зі смертю боржника зобов`язання по поверненню кредиту включаються до складу спадщини, то умови кредитного договору щодо строків повернення кредиту чи сплати його частинами не застосовуються, а підлягають застосуванню норми ст. 1282 ЦК України щодо обов`язку спадкоємців задовольнити вимоги кредитора у порядку, передбаченому частиною другою цієї норми. Так, згідно зі ст. 1282 ЦК України спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов`язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині. Вимоги кредитора вони зобов`язані задовольнити шляхом одноразового платежу, якщо домовленістю між спадкоємцями і кредитором не встановлено інше. У разі відмови від одноразового платежу суд за позовом кредитора накладає стягнення на майно, яке було передано спадкоємцям у натурі. Відповідно до статті 1281 ЦК України, кредиторові спадкодавця належить протягом шести місяців від дня, коли він дізнався або міг дізнатися про відкриття спадщини, пред`явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, незалежно від настання строку вимоги. Якщо кредитор спадкодавця не знав і не міг знати про відкриття спадщини, він має право пред`явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, протягом одного року від настання строку вимоги. Кредитор спадкодавця, який не пред`явив вимоги до спадкоємців, що прийняли спадщину, у строки, встановлені частиною другою та третьою цієї статті, позбавляється права вимоги. Як вбачається з документів, поданих позивачем до позовної заяви, 15 лютого 2019 року Банк направив на адресу Третьої черкаської державної нотаріальної контори претензію кредитора. 03 квітня 2019 року позивачем було отримано відповідь від Третьої черкаської державної нотаріальної контори, в якій зазначалось про прийняття претензії кредитора та що спадкоємці померлого [PERSON] із заявами про прийняття чи відмову від спадщини до нотаріальної контори не звертались. У відповіді також повідомлено, що зміст претензії буде доведений до відома спадкоємців у разі їх звернення з метою оформлення спадщини. В обґрунтування позову позивач також вказав, що спадкоємці [PERSON] мали право подати у строк з 08 серпня 2017 року по 08 лютого 2018 року заяви про прийняття або про відмову від прийняття спадщини. Спадкоємцем, який постійно проживав зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, є [PERSON] , що було підтверджено відомостями з паспорту відповідача. На адресу спадкоємця [PERSON] було направлено 03 жовтня 2019 року лист-претензію з вимогою про погашення заборгованості за кредитним договором. Проте в матеріалах даної справи відсутні відомості про те, що відповідач отримала вказаний претензійний лист від позивача. За положеннямист.1282 ЦК України спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов`язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині. Вимоги кредитора спадкоємці зобов`язані задовольнити шляхом одноразового платежу, якщо домовленістю між спадкоємцями та кредитором інше не встановлено. У разі відмови від одноразового платежу суд за позовом кредитора накладає стягнення на майно, яке було передане спадкоємцям у натурі. А тому, виходячи із наведеного, при вирішенні спору про стягнення зі спадкоємця коштів для задоволення вимог кредитора, судом підлягає встановленню, яке саме майно спадкоємець отримав у спадщину та яка його вартість. У пункті 32 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ "Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин" №5 від 30.03.2012 року роз`яснено, що з урахуванням положенняст.1282 ЦК України спадкоємці боржника за умови прийняття спадщини є боржниками перед кредитором у межах вартості майна, одержаного у спадщину. При цьому спадкоємці несуть зобов`язання погасити нараховані відсотки і неустойку тільки в тому випадку, якщо вони вчинені позичальникові за життя. Інші нараховані зобов`язання фактично не пов`язані з особою позичальника і не можуть присуджуватися до сплати спадкоємцями. Аналіз зазначених норм права дає можливість зробити висновок про те, що спадкоємці можуть задовольняти вимоги кредиторів лише: у разі прийняття майна у спадщину; у межах вартості успадкованого майна; у розмірі, яка виникла за життя спадкодавця. Проте, позивач в своїй позовній заяві як на підставу задоволення позову посилається на те, що відповідач постійно проживала разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, а тому вважається такою, що прийняла спадщину і повинна нести цивільно-правову відповідальність за борги спадкодавця. Відповідно до ч.2 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст.1270 цього Кодексу він не заявив про відмову від неї. Аналіз зазначеної норми дає підстави для висновку, що обов`язковою умовою для прийняття спадщини є фактичне проживання із спадкодавцем на час відкриття спадщини, однак доказів фактичного проживання відповідача із спадкодавцем на час відкриття спадщини суду надано не було. Посилання позивача на те, що згідно відміток у паспорті відповідача місце її реєстрації збігається з місцем реєстрації померлого, вказаним у ксерокопії його паспорту, не доводить факту постійного проживання спадкодавця разом із відповідачем на час відкриття спадщини. Позивач також не надав суду доказів, які підтверджують, яке саме майно прийняла у спадок відповідач та яка його вартість, що унеможливлює стягнення з неї заявлених позивачем грошових коштів. Крім цього, позивачем клопотання про витребування відомостей щодо наявності у спадкодавця на час відкриття спадщини рухомого та нерухомого майна заявлено не було. На виконання ухвали суду від 26 лютого 2020 року про витребування доказів, Третьою черкаською державною нотаріальною конторою19 березня 2020 року на адресу суду надіслано копію спадкової справи після померлого [INFO] [PERSON] . З наданої спадкової справи вбачається, що 18 вересня 2017 року в Третю черкаську державну нотаріальну контору з заявою про прийняття спадщини після смерті [PERSON] звернулася дочка останнього - [PERSON] (зареєстрована за адресою: [ADDRESS] ). В заяві також вказала, що крім неї спадкоємцем також син померлого - [PERSON] . На підставі поданої заяви заведена спадкова справа, яка зареєстрована в Спадковому реєстрі під № 61240183 від 18 вересня 2017 року. Свідоцтва про права на спадщину не видавалися. Суд також звертає увагу на те, що [PERSON] , яка визначена позивачем, як відповідач та спадкоємець померлого позичальника до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини не зверталася. Відповідно до положень ст. ст. 12, 13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. В даному випадку суд дійшов висновку про відсутність належних, достатніх та достовірних даних про те, що відповідач [PERSON] є спадкоємцем позичальника за законом або за заповітом та прийняла спадщину. З клопотанням про заміну неналежного відповідача позивач до суду не звертався. За відсутності достатніх доказів про те, що відповідач є спадкоємцем померлого за законом, безпідставними є посилання позивача на те, що відповідач прийняв спадщину оскільки був зареєстрований зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, оскільки ч. 3 ст. 1268 ЦК України передбачено відповідний порядок прийняття спадщини саме для спадкоємців, а не для будь-яких осіб, які були зареєстровані з померлою особою за однією адресою. Таким чином, суд вважає, що у задоволенні позовних вимог необхідно відмовити. У зв`язку з цим, згідно ст. 141 ЦПК України, не підлягають й стягненню з відповідача витрати по справі.

Outcome: dismissed