Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-27 00:00:00

31.10.2018 року позивач [PERSON] звернувся до Білоцерківського\~ міськрайонного суду Київської області з позовною заявою до [PERSON] про зменшення розміру аліментів, посилаючись на наступні обставини. 23 жовтня 2015 року між ним, [PERSON] та [PERSON] укладено шлюб, який було зареєстровано у Білоцерківському міськрайонному відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Київській області, актовий запис № 1699. 02 грудня 2015 року він належним чином оформив на своє прізвище дитину сина відповідача [PERSON], [INFO]. Шлюб між ним та відповідачкою не склався, а тому рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 22 лютого 2018 року їх шлюб було розірвано. 04 травня 2018 року він уклав шлюб з [PERSON] ( нині [PERSON] ) [PERSON]. 08 червня 2018 року від шлюбу у них народився його син [PERSON]. Перебуваючи на військовій службі в зоні проведення АТО, він дізнався, що відповідач звернулася до суду з заявою про стягнення з нього аліментів на утримання [PERSON] і Білоцерківським міськрайонним судом Київської області 06 липня 2018 року видано судовий наказ про стягнення з нього аліментів в розмірі 1/4 всіх видів його заробітку ( доходу ), починаючи з 18.06.2018 року, тобто після народження його сина [PERSON]. У відповідності до 1 ст. 192 Сімейного кодексу України, розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Так як у нього народився, в теперішньому шлюбі, його рідний син [PERSON], а він зобовязаний забезпечити належне матеріальне становище для обох дітей, тому просив суд зменшити розмір аліментів, які стягуються з нього [PERSON], [INFO], на користь [PERSON], [INFO] на підставі судового наказу від 06 липня 2018 року виданого Білоцерківським міськрайонним судом Київської області на утримання сина [PERSON], [INFO] з 1/4 до 1/6 частини зі всіх видів заробітку ( доходу ), щомісячно ( а. с.2-3 ). Ухвалою судді від 28 листопада 2018 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у зазначеній справі. Розгляд справи у відповідності до ч. 5 ст. 279 ЦПК України вирішено провести в порядку спрощеного позовного провадженням з повідомленням ( викликом ) сторін ( а. с. 14-15 ). В судовому засіданні представник позивача [PERSON], який діє на підставі Ордеру, серія КС № 069824 та Договору про надання правової допомоги від 10 жовтня 2018 року позовні вимоги позивача [PERSON] підтримав в повному обсязі, надав пояснення аналогічні викладеним в позовній заяві та просив позовні вимоги задовольнити. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги позивача визнала та не заперечувала проти їх задоволення. Інших заяв та клопотань від учасників справи до суду не надано. Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги позивача [PERSON]\~ про зменшення розміру аліментів не підлягають\~ задоволенню, з наступних підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно ч. 1 ст. 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи,\~ що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин,крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Судом встановлені фактичні обставини та зміст спірних правовідносин.\~ В судовому засіданні встановлено, що позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі, який був розірваний на підставі рішення суду.\~\~\~\~\~\~\~\~ З наявного в матеріалах справи свідоцтва про народження [PERSON], [INFO] убачається, що батьками останнього є [PERSON] та [PERSON], про що в Книзі записів про народження зроблено відповідний актовий запис за № 1486 від 17 серпня 2012 року ( а. с. 5 ). Судовим наказом Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 06 липня 2018 року з [PERSON] стягуються на користь [PERSON] аліменти на утримання дитини [PERSON], [INFO], в розмірі 1/4 частини всіх видів його заробітку ( доходу ), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 18.06.2018 року і до досягнення дитиною повноліття ( а. с. 4 ). Відповідно до ч. 1, 3 ст. 160 ЦПК України судовий наказ є особливою формою судового рішення, що видається судом за результатами розгляду вимог, передбачених статтею 161 цього Кодексу. Судовий наказ підлягає виконанню за правилами, встановленими для виконання судових рішень у порядку, встановленому законом. Звертаючись до суду з вищевказаним позовом позивач [PERSON] просить суд зменшити стягнення з нього аліментів з 1/4 частина на 1/6 частини всіх видів його заробітку (доходу), оскільки перебуваючи у шлюбі з [PERSON], що підтверджується наявною в матеріалах справи копією свідоцтва про шлюб ( а. с.9 ) в нього народилася дитина [PERSON], [INFO], що підтверджується наявною в матеріалах справи копією свідоцтва про народження ( а. с. 10 ). Згідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дні, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин ( фактів ), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, які мають значення для вирішення справи. Частиною 2 статті 77 ЦПК України встановлено, що предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухвалені судового рішення Відповідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною 5, 6 статті 81 ЦПК України докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~ Згідно до ч. 2 ст. 51 Конституції України закріплений конституційний обов'язок батьків утримувати своїх дітей. Згідно ст. 179 СК України, аліменти, одержані на дитину, є власністю того з батьків, на ім'я кого вони виплачуються, і мають використовуватися за цільовим призначенням. Статтею 180 Сімейного кодексу України встановлений обовязок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно\~ ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини ( аліменти ) присуджуються у\~ частці\~ від\~ доходу її матері, батька або в твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до ч. 1 ст. 182 СК України при визначені розміру аліментів суд враховує: стан здоровя та матеріальне становище дитини; стан здоровя та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення, тощо. Аналогічне роз'яснення щодо обставин, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів, надане судам Пленумом Верховного Суду України в абз. 3 п. 17 Постанови "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" № 3 від 15 травня 2006 року. Згідно з ч. 1 ст. 192 Сімейного кодексу України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. При цьому, для збільшення чи зменшення розміру аліментів достатньо хоча б однієї із вказаних обставин. Пункт 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» роз'яснює, що відповідно до ст. 192 СК України розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв'язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров'я когось із них. У новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням законної сили. Враховуючи зміст ст.ст. 181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв'язку із погіршенням матеріального становища платника аліментів, останній може подати до суду заяву про зменшення розміру аліментів. Таким чином, за наявності відповідних обставин, батько дитини може подати до суду заяву про зменшення розміру аліментів. На думку суду, в даній справі наявні докази, які дають підстави для зменшення встановленого за попереднім рішенням суду розміру аліментів. Слід зазначити, що Сімейний кодекс України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не пов'язує їх зі способом присудження (ч. 3 ст. 181 СК України). Стаття 192 СК України тільки вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Верховний Суд України в постанові від 05 лютого 2014 року в справі №6-143цс13 дійшов висновку, що з огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями ст.192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою й зміну способу їх присудження (зміна-розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів у певній твердій грошовій сумі та навпаки). Отже, у спірних правовідносинах підлягає застосуванню не тільки ст. 192 СК України, але й низка інших норм, присвячених обов'язку батьків утримувати своїх дітей (ст. 182 «Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів», ст. 183 «Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини», ст. 184 «Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі»). Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку (ч. 2 ст. 182 СК України). Положення статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» зазначають: кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН «Про права дитини» від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Статтею 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні під час розгляду справи визнала позовні вимоги позивача [PERSON] Відповідно до ч. 1 ст. 82 ЦПК України обставини, які визнають учасника справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставини або добровільності їх визнання. Згідно вимог ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Однак, при відсутності законних підстав визнання позову відповідачем, є підставою для його не задоволення. Звертаючись до суду з вищевказаним позовом позивачем [PERSON] не надав жодного належного та допустимого доказу того, що на утриманні останнього перебувають інші особи, яким позивач надає матеріальної допомоги. Навпаки, в судовому засіданні на питання суду представник позивача [PERSON] наголосив на тому, що його довіритель на користь інших осіб аліментів не сплачує та осіб, які б знаходилися на його утриманні не має. Також, посилання представника позивача на те, що позивач перебуває в зоні проведення АТО, жодним чином не підтверджено. Зазначених доказів не було надано, як самим позивачем у відповідності до вимог ст. 83 ЦПК України, подати докази разом із поданням позовної заяви, так і представником позивача. Отже, єдиним посиланням позивача та підстава\~ звернення до суду з позовною заявою про зменшення розміру аліментів є народження дитини від іншого шлюбу. Відповідно до ч. 1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтуються на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому досліджені наявних у справі доказів. Тому, враховуючи наведене, суд приходить до переконання, що позовні вимоги позивача [PERSON] є необґрунтованими, безпідставними та такими, що не підлягають задоволенню. Оскільки, судом відмовлено у задоволенні позовних вимог, у відповідності до вимог статей 133, 141 ЦПК України не підлягають стягненню з відповідача на користь позивача судові витрати понесені при зверненні до суду. На підставі вищевикладеного та

Outcome: dismissed