Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-06 00:00:00

позивачі звернулись до суду з позовом до ПАТ «Київенерго», відповідно до якого просили визнати такою, що не відповідає дійсності, заборгованість за спожиту електроенергію в сумі 1490,98 гривень, стягнути з відповідача витрати, пов`язані з порушенням їхніх прав, викликаних втратою часу на збирання та друкування документів і доставку їх в суд та додаткових звернень при розгляді справи в сумі 50 гривень, а також відшкодувати моральну шкоду, завдану з втратою часу, відривом від запланованих справ, викликаних необхідністю спростування неправдивої інформації про наявність заборгованості, яку позивачі оцінили в 1000 гривень. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивачі є споживачами електричної енергії та належним чином виконують свої зобов`язання по їх оплаті на підставі показників електролічильника. 20.08.2015 р. позивачами у поштовій скринці виявлено повідомлення відповідача про сплату за електричну енергію згідно з рахунок № 20797659 , яке містило інформацію про наявність боргу в розмірі 1490,98 гривень. Позивачі посилаються на те, що будь-яка заборгованість у них відсутня і вони вимушені захищати свої права в судовому порядку, витрачати свій час, додаткові технічні ресурси, що стало підставою звернення до суду з даним позовом. 04.09.2015 р. на підставі ухвали Голосіївського районного суду м.Києва відкрито провадження у справі. Відповідачем подані заперечення з приводу заявлених позовних вимог, відповідно до яких ПАТ «Київенерго» просить відмовити у задоволенні позову, оскільки у позивачів виникла заборгованість внаслідок різниці спожитої електричної енергії та її оплати. Крім того, відповідач посилається на відсутність правових підстав для задоволення позову в частині відшкодування моральної шкоди, а також обрання позивачем невірного способу захисту при зверненні до суду. Ухвалою Голосіївського районного суду м.Києва від08.06.2018 р. до участі у справі був залучений правонаступник відповідача Приватне акціонерне товариство «ДТЕК Київські електромережі». ПрАТ «ДТЕК Київські електромережі» подано відзив на позовну заяву, відповідно до якого відповідач посилався на відсутність порушення прав позивачів та невірно обраний спосіб захисту. 10.10.2018 р. справа була прийнята в провадження судді Колдіної О.О. на підставі розпорядження керівника апарату суду № 3236 від 10.10.2018 р. та протоколу повторного автоматизованого розподілу. 01.10.2019 р. позивачами подана заява про збільшення позовних вимог, відповідно до якої останні просять визнати такою, що не відповідає дійсності, заборгованість за спожиту електроенергію в сумі 1490,98 гривень, стягнути з відповідача витрати, пов`язані з порушенням їхніх прав, викликаних втратою часу на збирання та друкування документів і доставку їх в суд та додаткових звернень при розгляді справи в сумі 50 гривень, відшкодувати моральну шкоду, завдану з втратою часу, відривом від запланованих справ, викликаних необхідністю спростування неправдивої інформації про наявність заборгованості, яку позивачі оцінили в 1000 гривень, відшкодувати на користь [PERSON] моральну шкоду за невиконання додаткового рішення Апеляційного суду м.Києва від 15.03.2016 року в розмірі 2000 Євро. 07.02.2020 р. судом вирішено питання про закриття підготовчого провадження. В ході судового розгляду позивач [PERSON] , який також є представником всіх позивачів, підтримав позовні вимоги і обґрунтування позову в повному обсязі, просив суд позов задовольнити, посилаючись на відсутність у його сім`ї заборгованості по сплаті за електричну енергію, що встановлено судовим рішенням, порушенням їх прав з боку відповідача щодо поширення інформацію про наявність заборгованості. Представник відповідача заперечував проти задоволення позову, зазначаючи на невірний спосіб захисту, обраний позивачами та відсутність правових підстав для відшкодування шкоди, оскільки будь-яка інформація не була поширена. Вислухавши сторони, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що позивачі проживають за адресою: [ADDRESS] і є споживачами електроенергії за даною адресою. ПАТ «Київенерго» на адресу [PERSON] був надісланий рахунок за № 20797659 від 04.08.2015 р. про нараховану оплату за електричну енергію, в якому зазначається про наявність заборгованості в розмірі 1490,98 гривень. Крім того, судом встановлено, що ПАТ «Київенерго» в 2013 році зверталось до Голосіївського районного суду м.Києва з позовом про стягнення з [PERSON] заборгованості за спожиту електричну енергію, яка існувала станом на 01.12.2012 р. Рішенням Голосіївського районного суду м.Києва від 20.05.2013 р. позов ПАТ «Київенерго» до [PERSON] був задоволений та стягнуто з останньої на користь позивача у справі суму коштів в розмірі 1515,42 гривні. Рішенням Апеляційного суду м.Києва від 21.11.2013 р., рішення Голосіївського районного суду м.Києва від 20.05.2013 р. скасовано та ухвалено нове рішення про відмову у задоволенні позову ПАТ «Київенерго». В ході розгляду справи не знайшло свого підтвердження існування заборгованості у [PERSON] за спожиту електроенергію, оскільки ПАТ «Київенерго» не надано належних доказів на підтвердження зазначених обставин. 15.03.2016 р. Апеляційним судом м.Києва ухвалено додаткове рішення у справі за позовом ПАТ «Київенерго» до [PERSON] про стягнення суми боргу, відповідно до якого з ПАТ «Київенерго» стягнуто судові витрати у справі в розмірі 114 гривень 70 копійок. 11.05.2017 р. Апеляційним судом м.Києва постановлена ухвала, відповідно до якої роз`яснено додаткове рішення Апеляційного суду м.Києва від 15.03.2016 р. та зазначено, що сума судового збору підлягає стягненню саме з ПАТ «Київенерго». Звертаючись до суду позивачі просять визнати такою, що не відповідає дійсності, заборгованість за спожиту електроенергію в сумі 1490,98 гривень, стягнути з відповідача витрати, пов`язані з порушенням їхніх прав, викликаних втратою часу на збирання та друкування документів і доставку їх в суд та додаткових звернень при розгляді справи в сумі 50 гривень, відшкодувати на користь [PERSON] моральну шкоду за невиконання додаткового рішення Апеляційного суду м.Києва від 15.03.2016 року в розмірі 2000 Євро. Відповідно до ч.1 ст.714 ЦК України за договором постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу одна сторона (постачальник) забов`язується надавати другій стороні (споживачеві, абонентові) енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, а споживач (абонент) забов`язується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватись передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного та іншого обладнання. У відповідності до п.1 ч.1 ст.20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» ( в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) передбачено право споживача одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг. Пунктом 5 частини 3 ст.20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» визначено обов`язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Спірні правовідносини, що виникли між сторонами, регулювались Правилами користування електричною енергією для населення, затвердженими постановою КМ України № 1357 від 26 липня 1999 року, які були чинні на момент виникнення спірних правовідносин. Зазначені Правила передбачають, що споживач електричної енергії зобов`язаний оплачувати спожиту електричну енергію та здійснювати інші платежі відповідно до умов договору. В силу положень ст.525,526 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином і одностороння відмова від виконання зобов`язань не допускається, якщо інше не передбачено договором або законом. Обов`язок щодо сплати за спожиті послуги встановлений законом, не зважаючи на наявність або відсутність договірних відносин між сторонами. Статтею 3 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення. З урахуванням цих норм, правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, уповноважених захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Суд повинен установити, чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні. Під способами захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на правопорушника. Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів передбачений ст. 16 ЦК України. Як правило, власник порушеного права може скористатися не будь-яким, а конкретним способом захисту свого права. Спосіб захисту порушеного права визначається спеціальним законом, який регламентує конкретні цивільні правовідносини. З урахуванням положень ст. ст. 15, 16 ЦК України, не є належним способом захисту судом цивільних прав та інтересів особи пред`явлення позову про визнання такою, що не відповідає дійсності заборгованість за спожиту електричну енергію в розмірі 1490,98 гривень, а отже така вимога не підлягає задоволенню, оскільки не призведе до відновлення прав позивачів. Крім того, не підлягає задоволенню вимога позивачів про відшкодування матеріальної шкоди в розмірі 50 гривень, що завдана внаслідок з порушенням їхніх прав, викликаних втратою часу на збирання та друкування документів і доставку їх в суд та додаткових звернень при розгляді справи. Згідно ст.1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю майну фізичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Для настання цивільно-правової відповідальності необхідна наяність наступних елементів: протиправність дій, винність дій особи, яка завдала шкоди, наявність шкоди, причинно-наслідковий зв`язок між винними діями та наслідками, що настали. Закон покладає обов`язок доказування на сторони у справі. Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. В силу положень ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно з ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ст. 80 ЦПК України) Позивачами в порушення вимог ст.81 ЦПК України не надано достовірних, належних та достатніх доказів на підтвердження винних дій відповідача у завданні шкоди, не підтверджено причинний зв`язок між направленням рахунку по оплату за спожиту електроенергію та шкодою. Крім того, в ході судового розгляду не доведено наявність такої шкоди і її розмір, оскільки будь-які докази на підтвердження зазначених обставин не надані. Вимоги позивача [PERSON] щодо стягнення з відповідача шкоди в розмірі 2000 Євро в зв`язку з невиконанням додаткового рішення Апеляційного суду м.Києва від 15.03.2016 р. не можуть бути задоволені судом, оскільки боржником за даним рішенням є ПАТ «Київенерго». Позивачем не доведено, що ПрАТ «ДТЕК Київські електромережі» є належним відповідачем у даному спорі, оскільки докази, які б підтверджували, що ДТЕК Київські електромережі є правонаступником ПАТ «Київенерго» з виконання додаткового рішення від 15.03.2016 р. матеріали справи не містять. Не є обґрунтованими вимоги позивачів щодо відшкодування моральної шкоди, завданої розповсюдженням інформації про наявність заборгованості в розмірі 1000 гривень з огляду на наступне. Відповідно до ст.68 Конституції України кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції та Законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей. Праву на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань відповідає обов`язок не поширювати про особу недостовірну інформацію та таку, що ганьбить її гідність, честь чи ділову репутацію, що честь і гідність визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Гідність - визнання цінності кожної фізичної особи як унікальної біопсихосоціальної цінності. Честь - це сукупність вищих моральних принципів, якими людина керується у своїй громадській та особистій поведінці. Честь пов`язується з позитивною соціальною оцінкою особи в очах оточуючих, яка ґрунтується на відповідності її діянь (поведінки) загальноприйнятим уявленням про добро і зло. Репутація фізичної особи - набута особою суспільна оцінка її ділових і професійних якостей при виконанні нею трудових, службових, громадських чи інших обов`язків. Законодавчо закріплено, що кожен має право на повагу до честі, гідності та ділової репутації, їх недоторканість. Згідно з ст.277 Цивільного кодексу України, фізична особа, честь, гідність чи ділова репутація якої порушені внаслідок поширення про неї та членів її сім`ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації. Вважається, що негативна інформація, поширена про особу, є недостовірною. Відповідно до ст.23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди у разі приниження честі та гідності, а також ділової репутації. Відповідно до роз"яснень, викладених в Постанові Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 4 „Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування моральної шкоди", під моральною шкодою слід розуміти витрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. При з`ясуванні питання щодо відшкодування моральної шкоди, суд повинен з`ясувати чим підтверджується факт заподіяння моральних страждань, або втрат немайнового характеру, за яких обставин вони заподіяні, в якій грошовій сумі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить. В ході розгляду справи не знайшов свого підтвердження факт поширення інформації про заборгованість невизначеному колу осіб, заподіяння позивачам моральної шкоди, оскільки не встановлено і не доведено в ході судового розгляду порушення права позивачів з боку відповідача. З огляду на викладені обставини, враховуючи відсутність доказів на підтвердження порушення прав позивачів з боку відповідача,суд не вбачає підстав для задоволення позову. В зв`язку з відмовою у задоволенні позову, відповідно до положень ст.141 ЦПК України, судові витрати не підлягають стягненню з відповідача.

Outcome: dismissed