Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-14 00:00:00

02 березня 2020 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про поділ спільного сумісного майна подружжя. В обґрунтування позову [PERSON] посилався на те, що з 16 червня 2006 року він перебував у шлюбі з відповідачем, шлюб розірваний рішенням Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 11 грудня 2017 року. Від даного шлюбу вони мають дитину [PERSON] , [INFO] . Позивач зазначив, що в період шлюбу вони придбали транспортний засіб автомобіль марки Opel Kadett 1.3, червоного кольору, 1988 року випуску, номер кузова [NUMBER] , реєстраційний номер [NUMBER] , що підтверджується довідкою-рахунком № 400 від 11 квітня 2015 року, який зареєстровано на ім`я відповідача [PERSON] згідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серія [NUMBER] . [PERSON] в позовній заяві посилався на те, що у відповідності до вимог ст.ст.\~60,69,70 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловіку на праві спільної сумісної власності. Дружина та чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності. У разі поділу майна, частки майна дружини та чоловіка є рівними. Оскільки взаємної згоди щодо майна між ними не досягнуто, позивач просить поділити спільне майно подружжя, виходячи з принципу рівності часток. В зв`язку з наведеним, позивач [PERSON] просив суд: визнати за ним право власності на 1/2 частину автомобіля марки OpelKadett 1.3, червоного кольору, 1988 року випуску, номер кузова [NUMBER] , реєстраційний номер [NUMBER] . Ухвалою суду від 01 квітня 2020 року відкрите провадження у справі. Ухвалою суду від 01 вересня 2020 року закрите підготовче провадження у справі, справу призначено до судового розгляду по суті. Позивач [PERSON] та його представник в судове засідання не з`явилися, згідно заяви представника останній просив розглядати справу без його участі, позов підтримує в повному обсязі, просить задовольнити заявлені вимоги. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилася, в той же час звернулася до суду з заявою, згідно якої позовні вимоги визнала повністю, проти задоволення позову не заперечувала. У зв`язку з неявкою осіб, які приймають участь у справі, суд розглядає справу у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Суд, надані сторонами письмові докази, приходить до наступного. Судом встановлено, що 16 червня 2006 року між позивачем і відповідачем був зареєстрований шлюб у виконавчому комітеті Орлівщинської сільської ради Новомосковського району Дніпропетровської області, про що зроблено відповідний актовий запис № 07. На підставі рішення Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 11 грудня 2017 року шлюб між [PERSON] і [PERSON] було розірвано. Подружжя є батьками дитину [PERSON] , [INFO] . Судом встановлено, що в період шлюбу сторони придбали автомобіль марки Opel Kadett 1.3, червоного кольору, 1988 року випуску, номер кузова [NUMBER] , реєстраційний номер [NUMBER] , що підтверджується довідкою-рахунком № 400 від 11 квітня 2015 року. Зі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії [NUMBER] вбачається, що 11 квітня 2015 року за відповідачем [PERSON] зареєстрований транспортний засіб автомобіль марки Opel Kadett 1.3, червоного кольору, 1988 року випуску, номер кузова [NUMBER] , реєстраційний номер [NUMBER] Відповідно до положень\~ст. 60 СК України\~- майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Здійснення подружжям права спільної сумісної власності регламентується\~статтею 63 СК України, згідно з якою дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Розпорядження спільним сумісним майном подружжя може відбутися шляхом його поділу, виділення частки. Поділ майна, що є у спільній сумісній власності подружжя, є підставою набуття особистої власності кожним з подружжя. У\~статті 68 СК України\~закріплено, що розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. Згідно\~ст. 70 СК України,\~\~є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. В силу ч. 2 ст. 372 ЦК України, у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. Статтею 369\~ЦК України встановлено, що співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, ухилявся від участі в утриманні дитини(дітей), приховав, знищив чи пошкодив спільне майно,витрачав його на шкоду інтересам сім`ї. За рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею, ним проживають діти, а також непрацездатні повнолітні син, дочка, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування. Норми законодавства свідчать про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Ця презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує. Зазначена правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 24 травня 2017 року у справі № 6-843цс17 та постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 06 лютого 2018 року у справі № 235/9895/15-ц, від 05 квітня 2018 року у справі № 404/1515/16-ц. У відповідності до положень\~ст. 57 Сімейного кодексу України, не належить до спільної сумісної власності майно одного з подружжя, набуте особою до шлюбу; набуте за час шлюбу на підставі договору дарування або в порядку спадкування; набуте за час шлюбу, але за кошти, які належали одному з подружжя особисто; речі індивідуального користування, в тому числі коштовності, навіть якщо вони були придбані за рахунок спільних коштів подружжя; кошти, одержані як відшкодування за втрату (пошкодження) речі, що належала особі, а також як відшкодування завданої їй моральної шкоди; страхові суми, одержані за обов`язковим або добровільним особистим страхуванням, якщо страхові внески сплачувалися за рахунок коштів, що були особистою власністю кожного з них. Відповідно до\~ст. 328 Цивільного кодексу України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Якщо у придбання майна вкладені крім спільних коштів і кошти, що належали одному з подружжя, то частка у цьому майні, відповідно до розміру внеску, є його особистою приватною власністю. Отже, належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але і спільністю участі подружжя коштами або працею в набутті майна. Застосовуючи цю норму права (статтю 60 СК України) та визнаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен установити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття є спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя. Тобто критеріями, які дозволяють надати спірному набутому майну режим спільного майна є: час набуття такого майна, кошти, за які таке майно було набуте (джерело набуття), мета придбання майна, яка дозволяє надати йому правовий режим спільної власності подружжя. Судом встановлено та не заперечувалось сторонами, що на час придбання транспортного засобу автомобіля марки Opel Kadett 1.3, червоного кольору, 1988 року випуску, номер кузова [NUMBER] , реєстраційний номер [NUMBER] , вони перебували в шлюбі, вели спільне господарство, займались спільним побутом та вкладали спільні кошти. Суд приходить до висновку, що в силу статті 57 СК. України ні позивачем, ні відповідачем не надано суду жодного доказу, які б свідчили про придбання одним із них спірного майна за особисті кошті. В зв`язку з наведеним, суд приходить до переконання, що спірне рухоме майно є спільною сумісною власністю подружжя. Згідно зі\~ст. 71 СК України\~майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Речі для професійних занять присуджуються тому з подружжя, хто використовував їх у своїй професійній діяльності. Вартість цих речей враховується при присудженні іншого майна другому з подружжя. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених\~Цивільним кодексом України. Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. У пункті 22 постанови Пленуму\~Верховного Суду\~України від\~21\~грудня2007\~року №11\~«Про практику\~застосування судами\~законодавства при\~розгляді справ\~про право\~на шлюб,\~розірвання шлюбу,\~визнання його\~недійсним та\~поділ спільного\~майна подружжя» судам роз`яснено, що поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72\~СК України та статтею 372 ЦК України. Встановлені у п. 25\~Постанови Пленумом Верховного Суду України надані роз`яснення № 11 від 21 грудня 2007 року "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя", що\~вирішуючи питання про поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, зокрема неподільної речі, суди мають застосовувати положення законодавства щодо обов`язкової згоди одного з подружжя на отримання грошової компенсації та попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. У разі, коли жоден з подружжя не вчинив таких дій, а неподільні речі не можуть бути реально поділені між ними відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального розподілу і залишає майно у їх спільній частковій власності. За відсутності такої згоди присудження грошової компенсації може мати місце з підстав, передбачених статті 365 ЦК України, за умови звернення подружжя (одного з них) до суду з таким позовом (статті 11 ЦК України) та попереднього внесення на депозитний рахунок суду відповідної грошової суми. У разі коли жоден із подружжя не вчинив таких дій, а неподільні речі не можуть бути реально поділені між ними відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності. Зокрема, пунктом 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року N 11 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя", передбачено, що, вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу відповідно до частин 2, 3\~ст. 325 ЦК України\~можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Спільною сумісною власністю подружжя, зокрема, можуть бути: квартири, жилі й садові будинки; земельні ділянки та насадження на них, продуктивна і робоча худоба, засоби виробництва, транспортні засоби; грошові кошти, акції та інші цінні папери, паєнакопичення в житлово-будівельному, дачно-будівельному, гаражно-будівельному кооперативі; грошові суми та майно, належні подружжю за іншими зобов`язальними правовідносинами, тощо. Сторонами не представлено суду доказів витрат особистих коштів\~\~на придбання спірного транспортного засобу,\~\~які б давали підстави для висновку, що його частка у майні подружжя є більшою ніж\~\~1/2 частини. Враховуючи те, що транспортний засіб був набутий сторонами під час перебування в шлюбі та за спільні кошти, зазначене майно є неподільним, суд вважає за доцільне провести розподіл належного подружжю рухомого майна та виділити [PERSON] і [PERSON] по 1/2 ідеальної частки спірного автомобіля У зв`язку з наведеним, позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі. Відповідно до\~ст. 141 ЦПК України\~судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Outcome: approved