Jurisdiction: civil
Date: 2020-05-25 00:00:00

03 лютого 2020 року, [PERSON] звернувся до Великомихайлівського районного суду Одеської області з позовною заявою до [PERSON] , в якій просить зменшити розмір аліментів встановлений судовим наказом Малиновського районного суду м. Одеси від 31.05.2018 року по справі №521/8805/18. В обґрунтування своїх позовних вимог посилається на те, що судовим наказом Малиновського районного суду м.Одеси від 31.05.2018 року по справі №521/8805/18 з нього стягнуто на користь відповідача аліменти на утримання їх сина - [PERSON] , [INFO] у розмірі 1/4 частини з заробітку (доходу) , але не менш ніж 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісячно починаючи з 23.05.2018 року до досягнення сином повноліття, а саме до [INFO] . Вказує, що на той час у нього вже був син від попереднього шлюбу - [PERSON] , [INFO] , на утримання якого рішенням Малиновського районного суду м.Одеси по справі №1519/2-6019/2011 від 13.10.2011 року з нього стягнуто на користь [PERSON] аліменти у розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку щомісячно, починаючи з 11.07.2011 року по 26.11.2026 року. Постановою Другого Малиновського відділу державної виконавчої служби міста Одеса Головного територіального управління юстиції в Одеській області від 24.12.2019 року відкрито виконавче провадження по вищевказаному рішенню суду. Зазначає, що з 15.08.2019 року по 13.11.2019 року він працював охоронником у СП «ВІТМАРК УКРАЇНА», але на теперішній час не працює, займається пошуком роботи. У зв`язку з тим, що він зараз не працює, аліменти розраховуються виходячи із середньої заробітної плати працівника для даної місцевості. Згідно даним статистики, заробітна плата на грудень 2019 року по Одеській області складала 11103 грн. Таким чином, ј частка від середнього заробітку складає 2775 грн 75 коп. Вказує, що при таких обставинах у нього не має можливості сплачувати аліменти у розмірі встановленому судовим наказом від 31.05.2018 року, тому просить зменшити розмір аліментів встановлений судовим наказом Малиновського районного суду м. Одеси від 31.05.2018 року по справі №521/8805/18, яким стягнуто з нього на користь [PERSON] на утримання малолітнього сина - [PERSON] , [INFO] , аліменти у розмірі 1/4 частки від його заробітку(доходу) щомісяця, але не менш ніж 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку на 1/8 частку від його заробітку. Ухвалою Великомихайлівського районного суду від 12 лютого 2020 року відкрито провадження у даній справі за правилами спрощеного позовного провадження в судовому засідання з повідомленням (викликом) сторін. В судове засідання позивач [PERSON] не з`явився, проте з наявної в матеріалах справи заяви вбачається, що позивач просить розглянути справу у його відсутність, зазначивши, що позовні вимоги підтримує у повному обсязі та просить їх задовольнити. Згоден на ухвалення заочного рішення. Відповідач в судове засідання не з`явилася, про дату, час та місце розгляду справи була повідомлена відповідно до вимог ст. 128 ЦПК України. У зв`язку з неявкою відповідача та неповідомленням про поважні причини такої неявки в судове засідання, в порядку статті 280 ЦПК України, зі згоди позивача, суд вважає можливим провести розгляд справи у відсутності відповідача та ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням ст. 223 ЦПК України. Згідно ст. 223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. Відповідно до ст.275 ЦПК України суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що позов задоволенню не підлягає з наступних підстав. Частиною 1 ст.2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно із практикою Європейського суду з прав людини за своєю природою змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і відповідно - правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, - із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає. Відповідно до ст. ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що судовим наказом Малиновського районного суду м.Одеси від 31.05.2018 року по справі №521/8805/18 , стягнуто з [PERSON] , [INFO] , аліменти на користь [PERSON] , [INFO] на утримання сина [PERSON] , [INFO] , у розмірі на одну дитину - однієї чверті заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку та не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно починаючи з 23.05.2018 року, і до досягнення сином повноліття, а саме до [INFO] . Крім того, відповідно до постанови від 24.12.2019 року про відкриття виконавчого провадження, на виконанні у Другому Малиновському відділі державної виконавчої служби міста Одеса Головного територіального управління юстиції в Одеській області знаходиться виконавче провадження № 60928694 стосовно примусового виконання виконавчого листа №1519/2-6019/2011, виданого 05.03.2012 року Малиновським районним судом м. Одеси, за яким з [PERSON] стягуються аліменти на користь [PERSON] на утримання неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , у розмірі ј частини з усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення повноліття починаючи з 11.07.2011 року. З копії трудової книжки серії [NUMBER] наявної в матеріалах справи, останній запис в якій зроблено 13.11.2019 року за №24, вбачається, що [PERSON] звільнений з посади охоронника СП "Вітмарк Україна" в формі товариства з обмеженою відповідальністю за власним бажанням на підставі наказу №347 від 12.11.2019 року. Правовідносини щодо утримання батьками неповнолітніх дітей регулюються главою 15 СК України, яка, зокрема, передбачає обов`язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За змістом ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Згідно з ч. 2ст. 150 СК України батьки зобов`язані піклуватись про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. За змістом ч. ч. 1, 2ст. 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Відповідно дост. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно зі ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Відповідно до ст. 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я платника чи одержувача аліментів та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Виходячи зі змісту ст. 192 СК України розмір аліментів, визначений рішенням суду, не є незмінним. Законом України № 2037-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів», який набрав чинності 08 липня 2017 року внесено зміни до ч. 2ст. 182 СК України та визначено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Отже, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Крім того, батьки мають рівні обов`язки щодо утримання дитини. Згідно ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Крім того, згідно із роз`ясненнями, викладеними у п.23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 р. №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» відповідно до ст.192 СК України розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. У новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням законної сили. З наведеного вбачається, що особа, яка сплачує аліменти - платник аліментів, може звернутися до суду з позовом про зменшення розміру аліментів на дитину, якщо погіршилося його матеріальне становище, сімейний стан чи стан його здоров`я або ж покращилося матеріальне становище, сімейний стан чи стан здоров`я одержувача аліментів, виключно після ухвалення рішення про стягнення аліментів. Обґрунтовуючи необхідність зменшення розміру таких присуджених аліментів [PERSON] , як на підставу такого зменшення, відповідно до ст.192 СК України, покликався на погіршення свого майнового становища (з листопада 2019 року тимчасово не працює). Разом з тим, доказів про перебування на обліку в центрі зайнятості як безробітного в пошуках роботи після свого звільнення позивач суду не надав. Тимчасове безробіття заявника не є безумовною підставою для зміни розміру аліментів, враховуючи, що платник аліментів є працездатною, здоровою людиною. Така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 23 січня 2019 року у справі № 464/3480/17-ц, провадження № 61-891св17. Той факт, що постановою ВП №60928694 від 24.12.2019 року відкрито виконавче провадження стосовно примусового виконання виконавчого листа №1519/2-6019/2011, виданого 05.03.2012 року Малиновським районним судом м. Одеси, за яким з [PERSON] стягуються аліменти на користь [PERSON] на утримання неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , у розмірі ј частини з усіх видів його заробітку (доходу), не звільняє його від обов`язку забезпечувати належне утримання свого неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] та сплачувати аліменти на його утримання. Крім того, пред`явлення вимоги по зменшенню розміру стягуваних аліментів відносно однієї дитини порушує баланс інтересів сторін, призводить до порушення рівності прав дитини на належний рівень матеріального забезпечення, оскільки відповідної вимоги по відношенню до іншої сторони щодо зменшення розміру стягуваних аліментів на утримання другої своєї дитини позивачем не порушувалося, доказів про це суду не надано. Суд звертає увагу, що позивач не надав суду жодного доказу того, що він не працює з незалежних від нього причин, або з причин незадовільного стану здоров`я, не може працевлаштуватись, перебувати на обліку в центрі зайнятості, тощо. Адже не працевлаштування саме по собі не є підставою для зміни способу стягнення та зменшення розміру аліментів за відсутності доказів щодо погіршення майнового стану платника аліментів. А таких доказів позивачем не надано і погіршення його майнового стану не підтверджено жодними належними, допустимими та достатніми доказами. Тому, суд вважає, що позивач не позбавлений можливості заробляти на життя та забезпечувати достатній життєвий рівень своїх дітей, які, незважаючи на його життєві обставини, не повинні позбавлятися можливості на гідне життя. Таким чином, аналізуючи наведені докази та даючи їм оцінку, з урахуванням фактичних обставин справи, виходячи з принципів розумності, справедливості, виваженості, пропорційності, розумного балансу інтересів сторін, суд приходить до висновку, що позивач [PERSON] не надав достатніх доказів щодо наявності підстав для зменшення розміру присуджених до стягнення з нього аліментів, а наведені останнім факти не є, на думку суду, передбаченими законом обставинами, що свідчать про наявність у позивача підстав, з якими законодавець пов`язує зменшення розміру стягуваних аліментів.

Outcome: dismissed