Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-31 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що [PERSON] 09.11.1979 року уклав шлюб з [PERSON] зареєстрований Ленінградським відділом державної реєстрації шлюбів в Книзі реєстрації шлюбів зроблено відповідний актовий запис № 2283 та видано свідоцтво Серії [NUMBER] . Від шлюбу у сторін є троє дітей: син - [PERSON] , [INFO] , донька - [PERSON] , [INFO] , син - [PERSON] , [INFO] . Під час шлюбу та ведення спільного господарства сторонами також виховувалось троє дітей-сиріт, що підтверджується розпорядженням Ленінградської районної державної адміністрації м. Києві від 09.12.1997 року № 1862 про призначення опіки над неповнолітніми [PERSON] та [PERSON] та розпорядженням № 282 від 27.02.1998 року про призначення опіки над неповнолітнім [PERSON] . Опікуном дітей-сиріт був [PERSON] до досягнення ними повноліття та досягнення 21-року у зв`язку з навчанням. Шлюб між сторонами не розірвано. Оскільки відповідач добровільно не бажає надавати [PERSON] матеріальної допомоги на утримання, як інваліда ІІ групи за загальними захворюваннями з 2015 року довічно. Як зазначає позивач, його єдиним доходом являється пенсія за віком, розмір якої становить з березня 2019 становить 1664 грн. Однак, пенсійних коштів недостатньо для забезпечення достатнього життєвого рівня сім`ї та утримання інваліда, який хворіє і потребує постійного догляду, харчування, лікування. Пенсії не вистачає навіть на оплату житлово-комунальних послуг, у зв`язку з чим позивач був вимушений звернутися до відділу субсидії з метою отримання житлової субсидії для малозабезпечених та нужденних верств населення, проте [PERSON] відмовлено у наданні житлової субсидії. Листом Управління праці та соціального захисту населення від 23.01.2019 року № 35-К-327/16 [PERSON] було повідомлено, що дружина позивача являється ФОП 2 категорії. Також, у листі було зазначено, що до розрахунку субсидії було враховано, пенсія [PERSON] у розмірі 1 489,83 грн., доходи дружини [PERSON] , як члена сім`ї особи із складу домогосподарства, а саме: пенсія у розмірі 1 469,52 грн. та доходи ФОП 2 категорії. Враховуючи викладене, [PERSON] просить стягнути з [PERSON] аліменти на утримання, як непрацездатного чоловіка, інваліда ІІ групи загального захворювання у твердій грошовій сумі в розмірі 1 500 грн., щомісячно з часу звернення до суду із позовом і на час дії інвалідності - по життєво. Ухвалою Шевченківського районного суд м. Києва від 03 квітня 2019 року у справі відкрито провадження для розгляду за правилами спрощеного позовного провадження, без повідомлення сторін. У встановлений судом строк, відповідач будучи повідомленою належним чином, відзиву на позов не подала, клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін від відповідача також не надходило. Суд, у порядку спрощеного позовного провадження без виклику у судове засідання сторін, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків. Судом встановлено, 09.11.1979 року між [PERSON] та [PERSON] зареєстровано шлюб Ленінградським відділом державної реєстрації шлюбів в Книзі реєстрації шлюбів, про що зроблено відповідний актовий запис № 2283 та видано свідоцтво Серії [NUMBER] . Шлюб між сторонами не розірвано. Від шлюбу у сторін є троє дітей: син - [PERSON] , [INFO] , донька - [PERSON] , [INFO] , син - [PERSON] , [INFO] . Під час шлюбу та ведення спільного господарства сторонами також виховувалось троє дітей-сиріт, що підтверджується розпорядженням Ленінградської районної державної адміністрації м. Києві від 09.12.1997 року № 1862 про призначення опіки над неповнолітніми [PERSON] та [PERSON] та розпорядженням № 282 від 27.02.1998 року про призначення опіки над неповнолітнім [PERSON] . Опікуном дітей-сиріт був [PERSON] до досягнення ними повноліття та досягнення 21-року у зв`язку з навчанням. Згідно з актом огляду медико-соціальної експертної комісії від 15.12.2015 р. [PERSON] встановлена друга група інвалідності з 14.02.2015 р. за загальними захворювання довічно. Відповідно до ст. 75 СК України, право на утримання (аліменти) має той із подружжя, який є непрацездатним, потребує матеріальної допомоги, за умови, що другий із подружжя може надавати матеріальну допомогу. Непрацездатним вважається той із подружжя, який досяг пенсійного віку, встановленого законом, або є особою з інвалідністю I, II чи III групи. Один із подружжя є таким, що потребує матеріальної допомоги, якщо заробітна плата, пенсія, доходи від використання його майна, інші доходи не забезпечують йому прожиткового мінімуму, встановленого законом. Як вказує позивач, його пенсія за віком з 01 березня 2019 року становить 1664 грн. та цих коштів недостатньо для забезпечення достатнього рівня життя. Витратами позивача, як зазначає останній, в місць становлять: їжа - 2100 грн., одяг - 1000 грн., ліки - 1000 грн., що становить 4100 грн. Листом Управління праці та соціального захисту населення від 23.01.2019 року № 35-К-327/16 [PERSON] було повідомлено, що його дружина відповідач по справі є ФОП 2 категорії, а отже вона може надавати допомогу. Водночас, відповідно до позиції, викладеної в постанові Верховного Суду України від 13.04.2016 р. в справі № 6-3066цс15, норми СК України дають підстави для висновку, що аліментні зобов`язання на утримання одного з подружжя можуть бути призначені за наявності юридичних складових - сукупності певних умов, а саме: перебування в зареєстрованому шлюбі або після розірвання шлюбу, якщо непрацездатність виникла до розірвання шлюбу (ст. 76 СК України ); непрацездатність одного з подружжя; потреба в матеріальній допомозі; нижчий від прожиткового рівень матеріального забезпечення. Так, Законом України "Про Державний бюджет України на 2019 рік" визначено на 2019 рік прожитковий мінімум для осіб, які втратили працездатність, з 01 січня 2019 року - 1497, 00 грн., тоді як, пенсія позивачки, яка є інвалідом ІІ групи складає 1611 грн. 34 к., а тому його не можна вважати особою, яка потребує матеріальної допомоги в розумінні частини четвертої статті 75 СК України. Отже, позивач отримує пенсію по інвалідності в розмірі, що забезпечує його прожитковий мінімум, встановлений законом для осіб, які втратили працездатність, а тому його не можна вважати особою, яка потребує матеріальної допомоги в розумінні частини четвертої статті 75 СК України. Так приписами ч. ч 1-4 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. При цьому за положеннями ч. 5 ст. 12 ЦПК України суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість: 1) керує ходом судового процесу; 2) сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами; 3) роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій; 4) сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом; 5) запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків. В свою чергу приписами ч.ч. 1,2 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. У відповідності до положень ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що на даний час позивач не є особою, який потребує матеріальну допомогу у розумінні ч. 4 ст. 75 Сімейного кодексу України, а тому і позовні вимоги про стягнення аліментів на утримання одного із подружжя не підлягає задоволенню.

Outcome: dismissed