Jurisdiction: civil
Date: 2015-01-14 00:00:00

17.09.2014 року [PERSON] звернувся до суду з позовом, де просить стягнути з ТОВ «Нова пошта» 91412 гр. майнової шкоди внаслідок втрати вантажу при перевезенні та судові витрати у розмірі 914,1 2 грн. В судовому засіданні представник позивача позов підтримав та надав пояснення аналогічні змісту позовної заяви. Вважає, що вантаж не був доставлений з вини ТОВ « Нова пошта» . Доказів того, що вантаж вилучений та направлено на зберігання до Сімферопольського МУ ГУМВС України в АР Крим не надано. Представник відповідача в судовому засіданні заперечував проти задоволення позову, посилаючись на те , що вантаж, що адресований [PERSON] був вилучений слідчим СВ Сімферопольського МУ ГУМВС України в АР Крим Осттапенко Є.О. , про що надано довідку від 10.03.2014 р. В ході огляду слідчий повідомив про те , що вантаж вилучається в межах кримінального провадження. Вантаж перевізником не втрачений , а вилучений правоохоронними органами. Суд, заслухавши пояснення сторін, свідка , дослідивши матеріали справи вважає, що позов не підлягає до задоволення з наступних підстав. Судом встановлено, що 10 березня 2014 року на ім'я позивача [PERSON] було відправлено через ТОВ « Нова Пошта» на адресу у м. Іллічівську відділення № 1 по вул. Паркова комплект обладнання ( ттн № 59000049343334, 59000049343088, 59000049343653, 59000049343952, 59000049341005, 59000049341442, 59000049342073, 59000049341764, 59000049342803, 59000049342367), власником якого є позивач. Відповідно до товарно-транспортних накладних загальна вартість відправлень становить 90000 грн., а загальна вартість послуг доставки становить 1412 грн. Однак , вантаж не був доставлений [PERSON] 14.03.14 року позивач, в установленій ТОВ «Нова Пошта» формі, склав претензію, у якій просив здійснити компенсацію втраченого відправлення шляхом виплати готівки. Начальником відділу по роботі з претензіями ТОВ «Нова Пошта» за вих. № 95-14 від 01 квітня 2014 року на адресу електронної пошти позивача було надано відповідь на претензію, у якій зазначалося, що його вантаж було вилучено та направлено на зберігання до Сімферопольського МУ ГУМВС України в АР Крим. Судом встановлено , що 10.03.2014 р. ТОВ "Нова Пошта" на відділенні в м. Алушта від [PERSON] було прийнято вантаж, який перевозився на підставі публічної оферти про надання транспортно- експедиторських послуг та товарно-транспортної накладних № 59000049342073, № 59000049341767, № 59000049341005, № 59000049341442, № 59000049343653, № 59000049343952, № 59000049343334, № 59000049343088, № 59000049342803, № 59000049342367. Вантаж являв собою 10 запакованих картонних коробок, вміст яких представникам перевізника для огляду не пред'являвся. Відповідно до товарно-транспортних накладних, інформація до яких вносилась зі слів відправника, отримувачем вантажу визначено [PERSON] та вказано повний опис відправлення - техніка. Будь-яких інших ідентифікуючих даних щодо вантажу чи його детального опису до товарно-транспортних накладних відправником не приєднано. Так, під час перевезення, вантажний автомобіль «Мерседес Амеро» д.н.з. [NUMBER] було зупинено працівниками Сімферопольського МУ ГУМВС України в АР Крим та в ході проведення огляду місця події на підставі ч. 2 ст. 168 КК України, вантаж за вищевказаними ТТН було вилучено слідчим СВ Сімферопольського МУ ГУМВС України в АР Крим лейтенантом міліції Остапенко Є.О., про що надано довідку від 10.03.2014 року. В ході огляду слідчий повідомив, що вантаж вилучається в межах кримінального провадження за фактом перевезення вибухових речовин. Копія протоколу огляду місця пригоди представнику перевізника не вручалась, так як такий обов'язок слідчого КПК України не передбачений. Згідно довідки, вантаж знаходиться на зберіганні в Сімферопольському МУ для прийняття рішення згідно чинного законодавства. ТОВ «Нова Пошта» було направлено запит щодо стану кримінального провадження за фактом вилучення вантажу, запит передано до міського управління, але жодної відповіді отримано не було. На даний час у зв'язку з анексією АР Крим неможливо встановити подальшу долю вилученого вантажу . Судом був направлений запит до Сімферопольського райвідділу міліції стосовно долі вантажу , що належить [PERSON], але відповіді не було отримано. Як встановлено в судовому засіданні ні відправник вантажу [PERSON], ні [PERSON] самостійно не зверталися до органів поліції Криму з метою встановлення подальшої долі вилученого багажу , хоча це в їх інтересах та не отримували відмови у поверненні вантажу. Судом направлявся запит в прокуратуру Автономної республіки Крим. Згідно отриманої відповіді встановлено , що матеріали кримінальних проваджень залишилися на окупованій території автономії, передислокованою прокуратурою АР Крим процесуальне керівництво у них не здійснюється. Моніторингом Єдиного реєстру досудових розслідувань встановити місцезнаходження кримінального провадження , його статус та прийняте рішення ( у тому числі щодо речових доказів ) не виявляється можливим. Таким чином, вантаж за вказаними товарно-транспортними накладними перевізником не втрачено, жодних підстав не видавати вантаж слідчому чи сумніватись у правомірності наданої довідки у перевізника не було. Перевізником було вжито заходів, щодо інформування отримувача про місцезнаходження вантажу, який з його слів є його власністю для реалізації можливості оскарження дій слідчого до суду. Ні відправником, ні позивачем дії слідчого жодним чином не оскаржувались в той час коли ще не відбулося анексії Криму. В судовому засіданні був допитаний свідок [PERSON] , який працював в березні 2014 р. у Службі Безпеки ТОВ « Нова пошта «. Даний свідок пояснив , що на момент вилучення вантажу він знаходився в АР Крим у відрядженні. Водій вантажного автобусу зателефонував та повідомив про те , що працівники міліції мають намір вилучити частину вантажу. Коли він під*їхав та місце , то пересвідчився у повноваженнях слідчого та йому була пред*явлена постанова ( якого органу не пам*ятає ) на вилучення вантажу , що адресувався [PERSON] Характерно те , що автомобіль був заповнений іншими відправленнями , але працівників міліції цікав саме вантаж [PERSON] У нього не виникло сумнівів в тому , що працівники міліції діяли правомірно. Також позивачем не надано жодного доказу на спростування позиції перевізника щодо правомірності вилучення вантажу слідчим СВ Сімферопольського МУ ГУМВС України в АР Крим лейтенантом міліції Остапенко Є.О.. Позовні вимоги в частині розміру фактичних збитків є недоведеними та не підлягають до задоволення, оскільки не надано жодних документів, які підтверджують вартість вантажу. Так у даному випадку на вантаж - комп'ютерну техніку, що має законне походження, у власника повинні бути документи щодо його придбання, та оплати. Правилами перевезення вантажів автомобільним транспортом в Україні, затвердженими Наказом Міністерства транспорту України від 14 жовтня 1997 року N 363 визначено об'єм доказів на підтвердження вартості втраченого вантажу, а саме п. 16.11. : До претензії на втрачений, відсутній,зіпсований вантаж, крім документів, які підтверджують право на пред'явлення претензії, додаєтьсядокумент, яким засвідчується кількість і вартість відправленого вантажу.Документом, який підтверджує оплату вантажовідправником вартості вантажу, може служити документ банку або довідка, підписана керівником і головним (старшим) бухгалтером підприємства, яке заявило претензію, відносно того, по якому рахунку і в якій сумі, коли і кому була проведена оплата вартості вантажу. Ця довідка має бути засвідчена печаткою. Відповідно до ст. 924 ЦК України, перевізник відповідає за втрату, недостачу, псування, або ушкодження прийнятого до перевезення вантажу, багажу, пошти у розмірі фактичної шкоди. Відповідно до ч. 1 та ч. 2 ст. 623 ЦК України передбачає, що боржник, який порушив зобов'язання, має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки. Розмір збитків, завданихпорушенням зобов'язання, доказується кредитором. Жодного доказу який би встановлював вину перевізника чи розмір фактичної шкоди Позивачем не надано. Таким чином , вказані норми матеріального права зобов'язують позивача довести належними та допустимими доказами розмір фактичної шкоди. Згідно ст. 1166 ЦК України шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, незалежно від наявності вини. На підставі вищевикладеного та

Outcome: dismissed