Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-19 00:00:00

23 березня 2015 року до суду надійшла зазначена позовна заява. В позовних вимогах з врахуванням заяви про збільшення позовних вимог позивач просить: стягнути з Автопідприємства господарсько-фінансового департаменту секретаріату Кабінету міністрів України на користь позивача заборгованість по матеріальній шкоді у вигляді втраченого заробітку в розмірі 40 821,42 грн. та компенсацію з урахуванням коефіцієнту збільшення заробітної плати у розмірі 292 224,83 грн.; зобов'язати управління виконавчої дирекції фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у м.Києві перерахувати розмір щомісячних страхових виплат позивачу та її неповнолітньому сину з 15.05.2004 року, відповідно до базової суми в 356,44 грн. із подальшим перерахунком відповідно до вимог ст.29 Закону України «Про загальнообов'язкове державне страхування від нещасного випадку на виробництві і професійного захворювання, які стали причиною втрати професійної працездатності». Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що з 29.04.1993 року [PERSON], який був чоловіком позивача, працював водієм у Автопідприємстві господарсько-фінансового департаменту секретаріату Кабінету міністрів України. 15.06.1998 року під час виконання трудових обов'язків він потрапив у дорожньо-транспортну пригоду та внаслідок отриманих тілесних ушкоджень помер [INFO]. За рішенням суду від 28.10.2003 року вирішено стягнути з Автопідприємства на користь позивача втрачений заробіток в розмірі 7 573,75 грн., з управління - 6 655,50 грн. та зобов'язано Управління сплачувати щомісячно на користь [PERSON] втрачений заробіток в розмірі 114,75 грн. до досягнення дитиною 8-ми років, тобто до [INFO] та на користь її неповнолітнього сина щомісячно в розмірі 114,75 грн. до досягнення ним 18-річного віку, тобто до [INFO]. Апеляційний суд м.Києва 22.10.2004 року вирішив стягнути одноразово з Автопідприємства на користь [PERSON] матеріальну шкоду у вигляді втраченого заробітку в сумі 14 229,25 грн., а також стягувати з Автопідприємства на користь позивача втрачений заробіток в розмірі 114,75 грн. до досягнення сином восьмирічного віку, тобто до [INFO] та на користь сина щомісячно в розмірі 114,75 грн. до досягнення ним 18-річного віку, тобто до [INFO]. Щомісячне стягнення було встановлено проводити до 01.06.2004 року з Автопідприємства, а після 01.06.2004 року з Управління. Як зазначає позивач, в порушення п.28 Правил відшкодування власником підприємства, установи й організації або уповноважений ними орган шкоди, заподіяної працівникові ушкодженням здоров'я, пов'язаним з виконанням ним трудових обов'язків та ч.2 ст.29 Закону України «Про загальнообов'язкове державне страхування від нещасного випадку на виробництві і професійного захворювання, які стали причиною втрати професійної працездатності» Автопідприємством не проводився перерахунок розміру відшкодування шкоди (втраченого заробітку) у зв'язку з фактичним підвищенням тарифних ставок (окладів) у березні 1999 року - 1,34, у березні 2000 року - 1,05, у лютому 2001 - 2,2, березні 2002 - 1,193, березні 2003 - 1,182, березні 2004 - 1,152. Позивач зазначає, що Автогосподарство відповідно до встановлених коефіцієнтів повинно було перераховувати виплати, починаючи з 01.04.1999 року по 14.05.2004 року, що становить 55 050,67 грн., а відповідно до рішення суду позивачу було виплачено 14 229,25 грн., таким чином позивачу було не доплачено 40 821,42 грн. В порушення вимог ст.34 Закону України «Про оплату праці» Управлінням не відкореговано суми страхових виплат у зв'язку із зростанням цін на споживчі ціни та послуги. Тому Управління повинно виплатити не донараховані суми щомісячних страхових виплат та компенсацію за їх несвоєчасну виплату у відповідності до Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати». А тому борг з врахуванням інфляції становить 333 046,25 грн. (40 821,42 грн. - борг + 292 224,83 грн. - інфляційне збільшення боргу). В судовому засіданні позивачка підтримала позовні вимоги з врахуванням заяви про збільшення позовних вимог та просила їх задовольнити. Представник Автопідприємства господарсько-фінансового Департаменту Секретаріату Кабінету міністрів України в судовому засіданні заперечувала проти задоволення заявлених вимог на тій підставі, що на підставі рішень судів позивачу було все виплачено. Позивачу було рекомендовано звернутись до суду із заявою про перегляд рішення від 22.10.2004 року за нововиявленими обставинами. Позивачка подала таку заяву та їй було відмовлено в перегляді, а тому відповідно до ст.223 ЦПК України позивач не має права оспорювати в іншому процесі встановлені судом факти і правовідносини. Представник Управління в судовому засіданні заперечувала проти задоволення заявлених вимог на тій підставі, що згідно рішення суду від 28.10.2003 року [PERSON] було виплачено роботодавцем недоплачені суми відшкодування. Судом встановлена сума щомісячних відшкодувань [PERSON] та її синові по 114,75 грн. з якою її особова справа була передана до Фонду для продовження страхових виплат. В подальшому згідно Закону виплати перераховувались у зв'язку з підвищенням заробітної плати у галузях народного господарства. Остання страхова виплата [PERSON] складає 922,32 грн. А тому відсутні підстави для задоволення позовних вимог. Відповідно до ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, тобто обов'язок доказування покладений на сторони. Вислухавши позивача, представників відповідачів, оцінивши в сукупності надані в судовому засіданні докази в їх сукупності, суд приходить до висновку про відмову в їх задоволенні за наступних підстав. Стаття 29 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» передбачала перерахування сум щомісячних страхових виплат і витрат на медичну та соціальну допомогу провадиться, зокрема у разі, підвищення тарифних ставок (посадових окладів) працівників підприємств. У цьому разі перерахунок суми щомісячної страхової виплати у зв'язку з втраченим заробітком (у разі повної втрати професійної працездатності) здійснюється виходячи із середньомісячного заробітку, визначеного за три повних календарних місяці роботи працівника відповідної професії (посади) після підвищення тарифних ставок (посадових окладів). При цьому визначена раніше сума страхової виплати зменшенню не підлягає (п.4). Пункт 5 статті 29 Закону було виключено на підставі Закону N 2272-III (2272-14) від 22.02.2001. Пунктом 28 Правил відшкодування власником підприємства, установи і організації або уповноваженим ним органом шкоди, заподіяної працівникові ушкодженням здоров'я, пов'язаним з виконанням ним трудових обов'язків, які затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 23 червня 1993 р. N 472 (постанова втратила чинність на підставі Постанови КМ N807 (807-2001-п) від 11.07.2001) було передбачено, що перерахування розміру відшкодування шкоди (втраченого заробітку, витрат на соціальну і медичну допомогу) проводиться, зокрема у разі, підвищення тарифних ставок (окладів) працівників госпрозрахункових і бюджетних підприємств. Частина 3 статті 40 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» визначає, що виплати, призначені, але не одержані своєчасно потерпілим або особою, яка має право на одержання виплат, провадяться за весь минулий час, але не більш як за три роки з дня звернення за їх одержанням. Пункт 43 зазначених Правил визначає, що якщо потерпілому або особам, які мають право на відшкодування шкоди, з вини власника своєчасно не визначено або не виплачено суми відшкодування шкоди, то ця сума виплачується без обмеження протягом будь-якого терміну і підлягає коригуванню у зв'язку із зростанням цін на споживчі товари та послуги у порядку, встановленому статтею 34 Закону України "Про оплату праці" (108/95-ВР). Виплата суми відшкодування шкоди, яку своєчасно не одержав потерпілий чи особи, які мають на це право, провадиться за минулий час, але не більш як за три роки до подання заяви про відшкодування шкоди. Як встановлено в судовому засіданні, рішенням Шевченківського районного суду м.Києва від 28.10.2003 року та рішенням Апеляційного суду м.Києва від 22.10.2004 року стягнуто одноразово з Автопідприємства господарсько-фінансового Департаменту Секретаріату Кабінету міністрів України на користь [PERSON] матеріальну шкоду у вигляді втраченого заробітку після смерті її чоловіка [PERSON] в сумі 14 229,25 грн.; стягувати щомісячно з Автопідприємства господарсько-фінансового Департаменту Секретаріату Кабінету міністрів України на користь [PERSON] по 114,75 грн. на її утримання до досягнення її сином [PERSON], [INFO] восьмирічного віку, тобто до [INFO]; стягувати щомісячно з Автопідприємства господарсько-фінансового Департаменту Секретаріату Кабінету міністрів України на користь [PERSON] по 114,75 грн. на утримання сина [PERSON] до досягнення ним повноліття тобто до 7 травня 2015 року; щомісячне стягнення проводити до 01 червня 2004 року з Автопідприємства господарсько-фінансового Департаменту Секретаріату Кабінету міністрів України, а після 01.06.2004 року - з Управління виконавчої дирекції фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у м.Києві. Рішенням Апеляційного суду м.Києва від 22.10.2014 року встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебували у шлюбі та мають сина [PERSON], [INFO]. [PERSON] працював на Автопідприємстві господарсько-фінансового Департаменту Секретаріату Кабінету міністрів України з 28.04.1993 року по 28.06.1998 року на посаді водія. 15.06.1998 року сталася ДТП, внаслідок якої [PERSON] отримав тілесні ушкодження і [INFO] помер. 17.06.1998 року на Автопідприємстві складено акт форми Ф-1 про нещасний випадок, в якому вказано, що нещасний випадок з [PERSON] стався під час виконання ним трудових обов'язків. Крім того, рішенням Шевченківського районного суду м.Києва від 28.10.2003 року встановлено, що частина втраченого заробітку позивачки та її неповнолітнього сина складає по 114,75 грн. на кожного щомісячно. Зазначені обставини встановленні рішенням суду, а тому у відповідності із ч.3 ст.61 ЦПК України не підлягають доказуванню. Крім того, у відповідності до положень ч.2 ст.223 ЦПК України після набрання рішенням суду законної сили сторони та треті особи із самостійними вимогами, а також їх правонаступники не можуть знову заявляти в суді ту саму позовну вимогу з тих самих підстав, а також оспорювати в іншому процесі встановлені судом факти і правовідносини. Актом перевірки №28-26-52/6 від 12.03.2007 року, який складений Державним департаментом нагляду за додержанням законодавства про працю (Держнаглядпраці) встановлено, що на Автопідприємстві [PERSON] не здійснювався перерахунок розміру відшкодування шкоди утриманцям відповідно до вимог п.28 Правил - з врахуванням коефіцієнтів підвищення окладів за 1999-2001 роки. Крім того, в акті акцентовано увагу на тому, що суму відшкодування шкоди визначено рішенням суду. В травні 2007 року [PERSON] подала заяву про перегляд рішення апеляційного суду м.Києва від 22.10.204 у зв'язку з нововиявленими обставинами. Нововиявленими обставинами [PERSON] зазначала, що Автопідприємством не здійснено перерахунок щомісячних страхових виплат у відповідності до п.28 Правил відшкодування власником підприємства, установи і організації або уповноваженим ним органом шкоди, заподіяної працівникові ушкодженням здоров'я, пов'язаним з виконанням ним трудових обов'язків, затверджених постановою Кабінету міністрів України від 23.06.93 №472. Ухвалою Апеляційного суду м.Києва від 04.09.2007 року відмовлено [PERSON] в задоволенні заяви про скасування рішення Апеляційного суду м.Києва від 22.10.2004 року за нововиявленими обставинами. Як пояснила [PERSON] в судовому засіданні, вона не оскаржувала вказану ухвалу суду. Як вбачається з матеріалів справи, [PERSON] звернулась до суду із позовною заявою в якій просила здійснити перерахунок втраченого заробітку [PERSON] з врахуванням коефіцієнтів підвищення за період з 01.04.1999 року по 14.05.2004 року. Як встановлено в судовому засіданні, [PERSON] в жовтні 2005 році зверталась до Автогосподарства із заявою в якій просила перерахувати розмір щомісячних страхових виплат на загиблого чоловіка та сина. При перерахуванні [PERSON] просила врахувати коефіцієнт підвищення заробітної плати з 1998 року. Листом від 03.11.2005 року Автопідприємство повідомило [PERSON] що до повноліття сина страхові виплати будуть проводитись Фондом. Також в листі роз'яснено, що з усіма неясними питаннями щодо перерахунку, виплат звертатись до Фонду по місцю проживання, де знаходиться справа. Крім того, в жовтні 2005 року [PERSON] звернулась із заявою до Міністерства праці та соціальної політики України та зазначала, що вона зверталась до Автопідприємства з проханням надати нову довідку про заробітну плату з урахуванням коефіцієнта підвищення заробітної плати з 1998 року, але їй в цьому було відмовлено. Лист був переадресований на розгляд до Фонду, який листом від 16.05.2006 року повідомив, що Автопідприємством Господарсько-фінансового Департаменту секретаріату Кабінету міністрів України не передано Управлінню в установленому порядку нову довідку та копію наказу про перерахунок розмірів щомісячних страхових виплат, які були призначені до 01.04.01, в зв'язку з чим, Управління не має правових підстав щодо здійснення будь-яких перерахунків сум, призначених в судовому порядку. Позивач не просила Автопідприємство видати нову довідку про втрачений заробіток, як вбачається із копії заяви. В судовому засіданні позивачем не було надано доказів, що вона зверталась до Фонду із заявою про здійснення перерахунку виплат. Позивач в позовній заяві зазначала, що в порушення вимог ст.34 Закону України «Про оплату праці» Управлінням не відкореговано суми страхових виплат у зв'язку із зростанням цін на споживчі ціни та послуги. Стаття 34 Закону України «Про оплату праці» визначає, що компенсація працівникам втрати частини заробітної плати у зв'язку із порушенням строків її виплати провадиться відповідно до індексу зростання цін на споживчі товари і тарифів на послуги у порядку, встановленому чинним законодавством. З копій постанов, які містяться в матеріалах справи вбачається, що щомісячні страхові виплати [PERSON] були перераховані Фондом з врахуванням індексу інфляції та в зв'язку зі зростанням середньої заробітної плати. Як встановлено в судовому засіданні, на момент передачі справи до Фонду - 01.06.2004 року (як встановлено, зокрема і рішенням суду) положення статті 29 Закону в частині здійснення перерахунку страхових виплат у випадку збільшення підвищення тарифних ставок (посадових окладів) працівників підприємств не було передбачено. На момент розгляду справи Шевченківським районним судом м.Києва в 2003 році зазначений пункт 28 Правил (на який посилається позивач) вже втратив чинність. Отже, так як відсутні Законом передбачені підстави для стягнення втраченого заробітку та компенсацію з урахуванням коефіцієнту збільшення заробітної плати, сума відшкодування встановлена рішенням суду, тому суд не вбачає підстав для задоволення позовних вимог позивача. На підставі вищевикладеного та

Outcome: dismissed