Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-24 00:00:00

29.10.2014 позивач звернувся до суду з позовом до відповідача,в якому просить з урахуванням збільшених позовних вимог від 11.10.2017 (т.1 а.с. 225): виділити йому продуктовий кіоск по [ADDRESS] вартістю [ADDRESS] грн.; визнати об`єктом спільної сумісної власності подружжя квартиру [ADDRESS] , та виділити йому компенсацію за поліпшення майна, а саме такої квартири в розмірі 346 450 грн.; виділити та визнати за ним право власності на автомобіль марки «Mersedes - Benz E 240», державний номерний знак [NUMBER] , номер кузова [NUMBER] , свідоцтво [NUMBER] від 25.04.2012. В обґрунтування позову вказує на те, що він перебував у шлюбі з [PERSON] , зареєстрованому 16.11.1996. 02.07.2014 дружина звернулась до суду з позовом про розірвання шлюбу. За час спільного проживання ними було придбано продуктовий кіоск по [ADDRESS] (в 2006 році) за 24000 грн., автомобіль марки «Mersedes - Benz E 240», державний номерний знак [NUMBER] , номер кузова [NUMBER] , а також побутові речі ( від поділу їх в процесі розгляду справи відмовився). Крім того, ними було проведено ремонт першого поверху (квартири [ADDRESS] , що належить його дружині, а саме: влаштовано фасад, стелю, облицьовано плиткою стіни та підлогу, проведено заміну дверей, здійснено реконструкцію ванної кімнати і санвузла, всього поліпшено майна на загальну суму 692 900 грн. 26.01.2015 та 15.06.2017 надійшла зустрічна позовна заява, за останньою [PERSON] просить: визнати договір дарування квартири від 27.06.2003, реєстраційний №1889, яким [PERSON] подарувала [PERSON] у квартиру [ADDRESS] , і договір дарування квартири від 27.06.2003, реєстраційний №1891, за яким [PERSON] подарував [PERSON] квартиру [ADDRESS] - удаваними договорами, та визнати укладеним 27.06.2003 договір міни квартири [ADDRESS] на квартиру [ADDRESS] між [PERSON] та [PERSON] , застосувавши норми права, що регулюють договір міни; визнати за [PERSON] право власності на Ѕ ідеальну частину квартири [ADDRESS] , на автомобіль «Mersedes - Benz E 240», державний номерний знак [NUMBER] , номер кузова [NUMBER] в порядку поділу майна подружжя. Автомобіль OPEL- KOMBO, державний номерний знак [NUMBER] , 1998 року випуску та продуктовий кіоск, який розташований біля будинку по [ADDRESS] області залишити у власності [PERSON] . Зобов`язати [PERSON] повернути [PERSON] ключі від автомобіля «Mersedes - Benz E 240», державний номерний знак [NUMBER] , номер кузова [NUMBER] , у двох примірниках. В обґрунтування зустрічного позову вказує на те, що зазначене майно у позові [PERSON] не є спільною сумісною власністю, а тому не може бути предметом поділу. За час шлюбу ними було придбано квартиру [ADDRESS] , що стверджується відповідним договором купівлі-продажу. Таку квартиру вони придбали за кошти, які належали їм на праві спільної сумісної власності. Пізніше за спільним волевиявленням подружжя [PERSON] та за згодою [PERSON] , тобто за згодою сторін у справі було вирішено провести обмін квартири [ADDRESS] на квартиру [ADDRESS] , яка належала на праві власності [PERSON] . Рішення про обмін квартир прийнято зважаючи на те, що у квартирі [ADDRESS] мешкала її бабуся [PERSON] , та яка внаслідок свого похилого віку та незадовільного стану здоров`я потребувала щоденної сторонньої допомоги. Отже, вчинення згаданого обміну значно полегшувало для неї надання допомоги та догляду бабусі. Під час вчинення обміну присутньою вона не була. Пізніше, 15.10.2004 вона була зареєстрована та проживала у квартирі. Зважаючи, що шлюб між нею та [PERSON] розірвано 16.10.2014, то вона вирішила провести поділ квартири [ADDRESS] , яка є спільною сумісною власністю подружжя, оскільки вона набута під час перебування у шлюбі з [PERSON] . Під час їхнього проживання у квартирі [ADDRESS] між нею та [PERSON] не виникало жодних суперечок чи спору щодо володіння, користування та розпорядження даною квартирою. Проте, після розірвання шлюбу [PERSON] створив для неї нестерпні умови проживання, що вимусило її в кінці 2014 винайняти квартиру у [ADDRESS] для тимчасового проживання. До її здивування обмін квартир було вчинено шляхом укладення договорів дарування від 27.06.2003 за реєстраційними номерами №1889 та №1891, які посвідчені в один день, одним і тим же приватним нотаріусом Спариняк Л.В. У той же час вважає, що між [PERSON] та [PERSON] відсутні жодні відносини, які б надали їм привід вчиняти один відносно другого безоплатні договори та ще нерухомого майна, яким у даному випадку є договір дарування. Більше того, вчинене дарування квартири [PERSON] в користь [PERSON] було проведене за умови, що [PERSON] взамін подарує квартиру [PERSON] . Таким чином договори дарування, фактично приховують договори міни. Факт наявності вказаних договорів позбавляє її права провести поділ квартири [ADDRESS] . 23.01.2015 ухвалою суду заяву про забезпечення позову задоволено - накладено заборону на відчуження автомобіля марки OPEL- KOMBO, державний номерний знак [NUMBER] , який знаходиться на обліку в Дрогобицькому ВРЕР ДАІ ГУ МВСУ у Львівській області ( а.с.59). 30.01.2015 ухвалою суду заяву про забезпечення позову задоволено, накладено арешт на автомобіль «Mersedes - Benz E 240», державний номерний знак [NUMBER] , номер кузова [NUMBER] , квартиру [ADDRESS] та продуктовий кіоск, що по [ADDRESS] ( а.с. 53, т.1). 10.03.2015 ухвалою суду призначено авто товарознавчу експертизу, провадження зупинено ( а.с.69, т.1). 10.08.2015 надійшов висновок експертизи ( а.с. 75-81). 11.08.2015 ухвалою суду відновлено провадження у справі ( а.с. 82, т.1) 20.05.2016 ухвалою суду призначено по справі експертизу ( а.с. 130, т.1). 25.11.2016 провадження у справі відновлено, оскільки ухвала суду про призначення експертизи повернута без виконання ( т.1 а.с. 147). 16.06.2017 ухвалою суду заяву про забезпечення позову задоволено, накладено арешт на квартиру [ADDRESS] ( а.с. 191, т.11). 20.09.2017 надійшло заперечення від [PERSON] про відмову відповідачці від прийняття заяви про зміну предмету і підстави позову ( а.с. 202 -203). 16.11.2017 від [PERSON] надійшло заперечення на позов про те, що під час шлюбу з [PERSON] жодних ремонтів у квартирі [ADDRESS] вони не проводили. Викладене [PERSON] у позовній заяві про уточнення позовних вимог по справі про поділ майна подружжя від 11.10.2017 та в листі від 06.11.2017 не відповідає дійсності, тим більше не підтверджено жодними допустимими та належними доказами. З оглянутих світлин, які надані [PERSON] вбачається, що знімки проведено не в квартирі [ADDRESS] . Більше того, з червня 2003 вони є зареєстровані та проживали у квартирі [ADDRESS] , тобто з моменту придбання, що є свідченням відсутності необхідності проводити ремонт у квартирі [ADDRESS] , тим більше у них не було матеріальної можливості проводити ремонт квартири аж на 692900,0 у зв`язку з наявною невеликою заробітною платою ( а.с.1-2, т.2) 29.01.2018 ухвалою суду призначено судову будівельно-технічну експертизу ( а.с. 27, т.2). 08.02.2019 надійшов висновок експерта. 11.02.2019 провадження у справі поновлено. [PERSON] та його представник [PERSON] позовні вимоги підтримали з підстав, викладених у позові, позов просили задоволити, у зустрічному позові просили відмовити. [PERSON] та її представник [PERSON] проти первісного позову заперечили з підстав, викладених у відзиві на позов. У позові просили відмовити, зустрічний позов підтримали. Суд, вислухавши вступне слово сторін, дослідивши докази, дійшов висновку, що в первісному позові слід відмовити, а зустрічний - задоволити частково. 16.10.2014 рішенням Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області у справі №4773-14-ц ( а.с. 178, т. 11) шлюб між [PERSON] та [PERSON] , укладений 16.11.1995 було розірвано. Так, згідно з витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно, видане Дрогобицьким державним комунальним міжміським бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки №885370 від 30.06.2003 квартира [ADDRESS] належить [PERSON] на підставі договору дарування р. №1889, від 27.06.2003 на праві власності. Подарувала таку [PERSON] ( а.с. 174-176 т.1). Відповідно до витягу про реєстрацію права власності від 06.05.2003 №497563, виданого Дрогобицьким державним комунальним міжміським бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки [PERSON] на праві власності на підставі договору купівлі-продажу р. №1072, від 15.04.2003 належить кв. [ADDRESS] ( а.с.179- 180, т.1). Таку квартиру [INFO] [PERSON] подарував [PERSON] ( т.1, а.с. 187). Відповідно до витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно КП ЛОР «Дрогобицьке міжміське бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки №19114521 від 08.06.2008, квартира [ADDRESS] належить [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину р. №1-1051 від 20.05.2008, виданого Першою Дрогобицькою державною нотаріальною конторою ( т.1, а.с. 44). Згідно з витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іншого речового права, індексний номер витягу: 27531107 від 01.10.2014, виданого реєстраційною службою Дрогобицького міськрайонного управління юстиції у Львівській області ( а.с. 43, т.1) [PERSON] надано право оренди земельної ділянки площею 20 м., що по [ADDRESS] з кадастровим номером: 4610600000:01:006:0109, з цільовим призначенням для обслуговування кіоску на підставі договору оренди землі, виданого 15.02.2012 [PERSON] для строкового платного користування земельною ділянкою несільськогосподарського призначення для обслуговування торгового кіоску строком на три роки, з правом передачі в піднайм. Вказаний кіоск розташований поблизу будинку по [ADDRESS] та перебуває у користуванні [PERSON] (зареєстрований як ФОП). Поряд з цим, згідно з свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу, виданого ВРЕР ДАІ ГУМВС України у Львівській області автомобіль «Mersedes - Benz E 240», державний номерний знак [NUMBER] , номер кузова [NUMBER] , зареєстрований за [PERSON] ( а.с. 5, т.1). Сторонами не оспорюється, що такий автомобіль перебував та перебуває у користуванні [PERSON] , як і те, що автомобіль марки OPEL- KOMBO, державний номерний знак [NUMBER] , який знаходиться на обліку в Дрогобицькому ВРЕР ДАІ ГУ МВСУ у Львівській області, перебував у користуванні [PERSON] . Свідки: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] суду дали покази про те, що у квартирі [ADDRESS] проводився ремонт. Частиною 1 ст.57 СК України передбачено, що особистою приватною власністю дружини, чоловіка є: 1) майно, набуте нею, ним до шлюбу; 2) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування; 3) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто; 4) житло, набуте нею, ним за час шлюбу внаслідок його приватизації відповідно до ЗУ "Про приватизацію державного житлового фонду"; 5) земельна ділянка, набута нею, ним за час шлюбу внаслідок приватизації земельної ділянки, що перебувала у її, його користуванні, або одержана внаслідок приватизації земельних ділянок державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій, або одержана із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених Земельним кодексом України. Як зазначає Пленум Верховного Суду України у пункті 23 постанови від 21.12.2007 р. № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя»,вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (ст.ст.60, 69 СК України, ч.3 ст.368 ЦК України), відповідно до ч.ч.2,3 ст.235 ЦК України можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але й спільною участю подружжя коштами або працею в набутті майна. Застосовуючи цю норму права (ст. 60 СК України) та визнаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен установити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття були спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя. Тобто критеріями, які дозволяють надати майну статус спільної сумісної власності, є: 1) час набуття такого майна; 2) кошти, за які таке майно було набуте (джерело набуття); 3) мета придбання майна, яка дозволяє надати йому правовий статус спільної власності подружжя (постанова Верховного Суду України від 25 листопада 2015 року №6-2333цс15). Згідно з ч. 1 ст. 70 СК України , у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Що стосується вимог [PERSON] про визнання договорів дарування квартири від 27.06.2003, реєстраційний №1889, яким [PERSON] подарувала [PERSON] квартиру [ADDRESS] , і договір дарування квартири від 27.06.2003, реєстраційний №1891, за яким [PERSON] подарував [PERSON] квартиру [ADDRESS] - удаваними договорами, та визнати укладеним 27.06.2003 договір міни квартири [ADDRESS] на квартиру [ADDRESS] між [PERSON] та [PERSON] , застосувавши норми права, що регулюють договір міни, то такі до задоволення не підлягають. У частинах першій, другій статті 207 ЦК України передбачено, що правочин вважається вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Якщо буде встановлено, що правочин був вчинений сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили, відносини сторін регулюються правилами щодо правочину, який сторони насправді вчинили. Пленум Верховного Суду України у пункті 25 постанови від 06 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» судам роз`яснив, що за удаваним правочином (стаття 235 ЦК України)сторони умисно оформлюють один правочин, але між ними насправді встановлюються інші правовідносини. На відміну від фіктивного правочину, за удаваним правочином права та обов`язки сторін виникають, але не ті, що випливають зі змісту правочину. Встановивши під час розгляду справи, що правочин вчинено з метою приховати інших правочин, суд на підставі статті 235 ЦК України має визнати, що сторонами вчинено саме цей правочин, та вирішити спір із застосуванням норм, що регулюють цей правочин. Частина четверта статті 65 СК України передбачає, що договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї. У випадку, коли при розгляді вимог про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім`ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі. Зазначена правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду України від 27 квітня 2016 року № 6-486цс16. Підстав для визнання удаваними вказаних правочинів немає, доказів такого [PERSON] не надано. Більше того, у своїй заяві ( т.1 а.с. 169 ) [PERSON] зазначила, що за спільним волевиявленням подружжя [PERSON] , та за згодою [PERSON] було «проведено обмін» квартири [ADDRESS] на квартиру [ADDRESS] , в договорі дарування [PERSON] . [PERSON] квартири є письмова згода [PERSON] . Таким чином, оспорювані правочини вчинені за згодою одного з подружжя. Підстав для визнання таких недійсним немає. Що стосується вимог [PERSON] про визнання об`єктом спільної сумісної власності подружжя квартиру [ADDRESS] , та виділити йому компенсацію за поліпшення майна, а саме такої квартири, в розмірі 346 450 грн., то такі до задоволення не підлягають, оскільки судом не здобуто, а [PERSON] належними та допустимими доказами не доведено. Таке також зокрема і не ствердили свідки. Для застосування передбачених статтею 62 СК України правил збільшення вартості майна повинне відбуватись внаслідок спільних затрат подружжя, незалежно від інших чинників (зокрема, тенденцій загального подорожчання конкретного майна), при цьому суттєвою ознакою повинне бути істотне збільшення вартості майна як об`єкта, його якісних характеристик. Збільшення вартості майна та істотність такого збільшення підлягає з`ясуванню шляхом порівняння на час вирішення спору вартості об`єкта до та після поліпшення; при цьому сам по собі розмір грошових затрат подружжя чи одного з них, а також визначену на час розгляду справи вартість ремонтних робіт не можна вважати тим єдиним чинником, що безумовно свідчить про істотність збільшення вартості майна як об`єкта. Згідно з висновком експерта Дідовського Ю.Б. №4/5, складеного 05.02.2019 ринкова вартість квартири [ADDRESS] , без врахування вартості земельної ділянки, яка знаходиться під цим житловим будинком, станом на момент проведення експертизи, з врахуванням поліпшень та ремонтно-будівельних робіт, які були здійснені [PERSON] та [PERSON] становить 1008568,50 грн. Ринкова вартість такої квартири без врахування поліпшень та ремонтно-будівельних робіт становить 487177,67 грн. Визначити як вплинули поліпшення та ремонтно-будівельні роботи у вказаній квартирі на ринкову вартість цього житлового будинку не надається можливим, оскільки ринкова вартість експертом визначалась квартири [ADDRESS] , [ADDRESS] не на весь такий житловий будинок. Поліпшення та ремонтно-будівельні роботи в такій квартирі вплинули на ринкову вартість такої квартири, так як: покращився фізичний стан, поліпшились експлуатаційні показники приміщень шляхом їх перепланування та переобладнання, збільшилась площа, збільшилась ринкова вартість. Таким чином, на час розгляду справи вартість ремонтних робіт не можна вважати тим єдиним чинником, що безумовно свідчить про істотність збільшення вартості майна як об`єкта, а [PERSON] не доведено, що лише саме його кошти та праця стали підставою для такого збільшення майна у вартості. Отже, квартира [ADDRESS] набута у власність в порядку дарування [PERSON] , як і квартира [ADDRESS] , що набута [PERSON] в порядку спадкування, не підлягають поділу. Таким чином, у їх поділі слід відмовити. Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше, як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно з ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У разі посилання учасника справи на не вчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події, суд може зобов`язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину не вчинення відповідних дій або відсутності події встановленою. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Таким чином, на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які посилалися сторони як на підставу своїх вимог, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд дійшов висновку , що слід в порядку поділу спільного майна подружжя виділити [PERSON] автомобіль марки «Мерседес Бенц Е240», д.н.з. [NUMBER] , номер кузова [NUMBER] , а [PERSON] автомобіль марки « Опель Комбо», д.н.з. [NUMBER] ,1998 року випуску та продуктовий кіоск, який розташований біля будинку по [ADDRESS] . Зобов`язати [PERSON] повернути [PERSON] ключі від автомобіля Мерседес Бенц Е240, д.н.з. [NUMBER] . Саме таке відповідає існуючому порядку користування даним майном. При цьому, за наведених вище обставин, в позові [PERSON] до [PERSON] про поділ майна подружжя слід відмовити через недоведеність, як і в решті вимогах [PERSON] до [PERSON] . Що стосується всіх вжитих заходів забезпечення позову, то враховуючи ч.7 ст. 158 ЦПК України, то разі ухвалення судом рішення про задоволення позову заходи забезпечення позову продовжують діяти протягом дев`яноста днів з дня набрання вказаним рішенням законної сили або можуть бути скасовані за вмотивованим клопотанням учасника справи. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed