Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-10 00:00:00

04 липня 2017 року позивач звернувся з позовом до суду та просив ухвалити рішення, яким: стягнути з [PERSON] [INFO], що проживає за адресою [ADDRESS] на користь Приватного акціонерного товариства «ІНГО Україна» ЄДРПОУ 16285602, МФО 300528, м. Київ, вул. Бульварно-Кудрявська, 33 матеріальну шкоду у розмірі 5 403 (п'ять тисяч чотириста три) гривні 85 копійок та судові витрати у сумі 1600 (тисяча шістсот) гривень. Свої вимоги мотивував тим, що 25 лютого 2014 року між АСК «ІНГО Україна», з одного боку, та [PERSON], з іншого боку, було укладено договір страхування засобів наземного транспорту, цивільної відповідальності, водія та пасажирів від нещасних випадків № 670582501, згідно до умов якого було застраховано автомобіль «Nissan», реєстраційний номерний знак [NUMBER]. Зауважив, що 04 жовтня 2014 року, у м. Одеса, мала місце дорожньо-транспортна пригода, в результаті якої відбулося зіткнення між автомобілем «Nissan», реєстраційний номерний знак [NUMBER] та автомобілем під управлінням [PERSON], внаслідок чого автомобілі отримали механічні пошкодження. Зазначив, що постановою Київського районного суду м. Одеси Відповідача визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 124 Кодексу про адміністративні правопорушення України. За заявою власника Застрахованого автомобіля, пошкодженого в результаті вказаної дорожньо-транспортної пригоди, Позивачем на підставі страхового акту та розрахунку суми страхового відшкодування до нього, було здійснено виплату страхового відшкодування в розмірі 5 403, 85 гривень.. Посилаючись на ряд норм чинного законодавства, зокрема статтю 27 Закону України «Про страхування», статті 993, 1187, 1188 Цивільного кодексу України, позивач просив суд ухвалити рішення, яким стягнути на його користь вказану суму із Відповідача, а також відшкодувати судові витрати, пов'язані із розглядом справи. Відповідно до автоматизованої системи документообігу цивільну справу було розподілено судді Куриленко О.М. Ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 13.07.2017 року було відкрито провадження у справі. В ході судового засідання, яке відбулось 25.10.2017 року постало питання про залучення Моторного (транспортного) страхового бюро України в якості третьої особи, що не заявляє самостійних вимог, оскільки, як з'ясувалось, відповідач у справі [PERSON] є учасником бойових дій, про що свідчить посвідчення серії [NUMBER], а від так має пільги встановлені законодавствам України. Ухвалою суду від 25.10.2017 року Моторно (транспортне) страхове бюро України було залучено до участі у справі з ініціативи суду в якості третьої особи, що не заявляє самостійних вимог на предмет позову у справі за позовом Приватного акціонерного товариства «ІНГО Україна» до [PERSON] про відшкодування шкоди. У судове засідання представник позивача Приватного акціонерного товариства «ІНГО Україна» не з'явився, про час та місце його проведення сповіщений належним чином. 29.11.2017 року представник Андрєєва І.В. звернулась до суду з заявою, в якій позовні вимоги підтримала у повному обсязі та просила розглянути справу у відсутності позивача. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні заперечував проти задоволення позову, вказуючи на те, що він є учасником бойових дій та має пільги, встановлені законодавствам України, а від так вважає, що відшкодовувати збитки повинне МТСБУ. Представник третьої особи Моторно (транспортного) страхового бюро України - Панасюк Олег Миколайович залишив вирішення справи на розсуд суду, надавши суду письмові пояснення. Дослідивши докази та матеріали справи, суд доходить до висновку про можливість задоволення позову, виходячи з наступного. Судом врахована та обставина, що 15 грудня 2017 року набув чинності Закон України № 6232 «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів». Так, в п. 9 частини 1 Розділу ХІІІ Перехідних положень Цивільного процесуального кодексу України в редакції 15 грудня 2017 року зазначено, що справи у судах першої та апеляційної інстанції, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу. В судовому засіданні встановлено, що на підставі Свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу Серії [NUMBER] [PERSON] належить автомобіль марки Nissan Tiida, 2007 року випуску, зеленого кольору, д/н [NUMBER]. 25 лютого 2014 року між АСК «ІНГО Україна», з одного боку та [PERSON], з іншого боку, було укладено договір страхування засобів наземного транспорту, цивільної відповідальності, водія та пасажирів від нещасних випадків № 670582501, згідно до умов якого було застраховано автомобіль «Nissan», реєстраційний номерний знак [NUMBER]. 04.10.2014 року приблизно о 10:40 год. [PERSON], керуючи автомобілем «Мерседес» н/з [NUMBER], в Одеській області Овідіопольського району по а/д м. Одеса - с. Сухий лиман - смт. Авангард, не вибрав безпечну дистанцію з автомобілем «Ніссан», н/з [NUMBER], який рухався в попутному напрямку попереду, внаслідок чого допустив з ним зіткнення, що призвело до пошкодження транспортних засобів, чим порушив вимоги п. 13.1 «Правил дорожнього руху України». Вказана обставина встановлена постановою судді Київського районного суду м. Одеси по справі № 520/14359/14-п, якою [PERSON] визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 124 Кодексу про адміністративні правопорушення України та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у сумі 425 гривень. Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Суд вважає, доведеним той факт, що відповідачем [PERSON] порушено вимоги п. 13.1 «Правил дорожнього руху України», окрім того, вказана обставина визнана самим відповідачем. Згідно звіту № 10-019 спеціаліста - оцінювача з визначення вартості матеріального збитку, заподіяного власнику автомобіля Nissan Tiida, виготовленого 13 жовтня 2014 року Фізичної особою - підприємцем [PERSON], вбачається, що: вартість відновлювального ремонту автомобіля «Nissan Tiida», реєстраційний номерний знак [NUMBER] складає 7 567, 06 гривень, при умові виконання ремонтних робіт на СТО ТОВ «Елефант». На підставі проведених досліджень шляхом застосування витратного підходу на момент проведення огляду (09 жовтня 2014 роки) вартість матеріального збитку, заподіяного власнику в результаті аварійного пошкодження автомобіля «Nissan Tiida», реєстраційний номерний знак [NUMBER] складає 6 584, 07 гривень, при умові виконання ремонтних робіт на СТО ТОВ «Елефант». Судом встановлено, що [PERSON] звернувся до ПАТ «Акціонерна страхова компанія «ІНГО Україна» із заявою про виплату страхового відшкодування за Договором страхування у зв`язку із настанням страхового випадку. З матеріалів справи вбачається, що ПАТ «Акціонерна страхова компанія «ІНГО Україна» 28 липня 2015 року затверджено Страховий акт 131147 щодо дорожньо-транспортної пригоди, котра сталася 04.10.2014 року за участю Застрахованого автомобіля, згідно якого розмір страхового відшкодування, з урахуванням франшизи становить 5 403, 85 гривень (6 163, 85 - 760 ). Згідно з платіжним дорученням № 6385 від 29 липня 2015 року, Позивачем було здійснено виплату страхового відшкодування у розмірі 5 403, 85 гривень, шляхом перерахування вказаної суми на рахунок ТОВ «Елефант». Статтею 979 ЦК України передбачено, що за договором страхування одна сторона (страховик) зобов'язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору. Частиною 4 статті 988 ЦК України страхова виплата за договором майнового страхування здійснюється страховиком у межах страхової суми, яка встановлюється у межах вартості майна на момент укладення договору. Відповідно до ст. 993 ЦК України до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки. Відповідно до ст. 27 Закону України «Про страхування» до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяння шкоди. Згідно роз'яснень, які містяться в п. 27 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 1 березня 2013 року № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» при вирішенні спорів про право зворотної вимоги страховика суди повинні розрізняти поняття "регрес" та "суброгація". Наприклад, у випадку суброгації відбувається лише заміна осіб у вже наявному зобов'язанні (заміна активного суб'єкта) зі збереженням самого зобов'язання. У такому разі страхувальник передає свої права страховикові на підставі договору і сприяє реалізації останнім прийнятих суброгаційних прав. У випадку регресу одне зобов'язання замінює собою інше, але переходу прав від одного кредитора до іншого не відбувається. При цьому регрес регулюється загальними нормами цивільного права (зокрема, статтею 1191 ЦК), а також статтею 38 Закону № 1961-IV, а для суброгації відповідно до статті 993 ЦК і статті 27 Закону України «Про страхування» встановлено особливий правовий режим. Таким чином, відповідно до вказаних норм закону від дня страхового випадку внаслідок заміни кредитора у зобов'язанні з відшкодування шкоди до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат, переходить право вимоги до особи, відповідальної за завдані страхувальнику збитки. Зазначена правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду України від 25 грудня 2013 року № 6-112 цс 13. Що стосується тверджень відповідача відносно того, що відшкодовувати збитки від дорожньо-транспотної пригоди повинне МТСБУ, оскільки він є учасником бойових дій, про що свідчить посвідчення серії [NUMBER], а від так має пільги встановлені законодавством України, суд зазначає наступне. Відносини у сфері обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів регулюються Законом України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Згідно ст. 3 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» №1961-IV від 01.07.2004 р. обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров'ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників. Відповідно ст. 22 Закону України «Про обов'язкове страхування» при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи. У відповідності до ст. 33 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи. Страховик протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у ст. 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніше як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов'язаний прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування та виплатити його, що визначено п. 36.2 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Статтею 13 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що Учасники бойових дій та інваліди війни, що визначені законом, інваліди I групи, які особисто керують належними їм транспортними засобами, а також особи, що керують транспортним засобом, належним інваліду I групи, у його присутності, звільняються від обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності на території України. Відшкодування збитків від дорожньо-транспортної пригоди, винуватцями якої є зазначені особи, проводить МТСБУ у порядку, визначеному цим Законом. Моторно (транспортне) страхове бюро України є єдиним об'єднанням страховиків, які здійснюють обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів за шкоду, заподіяну третім особам. Участь страховиків у МТСБУ є умовою здійснення діяльності щодо обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (п.39.1 ст.39 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»). Згідно п.41.1 ст.41 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом, у разі її заподіяння: б) невстановленим транспортним засобом, крім шкоди, яка заподіяна майну та навколишньому природному середовищу. З матеріалів справи вбачається, що відповідач [PERSON] звернувся до Моторно (транспортного) страхового бюро України з повідомленням щодо дорожньо-транспортної пригоди, яка мала місце 04.10.2014 року. Листом від 10.10.2014 року вих.. № 3/1-05/27590 МТСБУ повідомило відповідача про необхідність надання додаткових документів, про подання яких представникові МТСБУ у судовому засіданні відомо не було. За змістом Закону № 1961-IV (статті 9, 22-31, 35, 36) настання страхового випадку (скоєння дорожньо-транспортної пригоди) є підставою для здійснення страховиком виплати страхового відшкодування потерпілому відповідно до умов договору страхування та в межах страхової суми. Страховим відшкодуванням у цих межах покривається оцінена шкода, заподіяна внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи, в тому числі й шкода, пов'язана зі смертю потерпілого. Для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, подає страховику заяву про страхове відшкодування. Таке відшкодування повинно відповідати розміру оціненої шкоди, але якщо розмір заподіяної шкоди перевищує страхову суму, розмір страхової виплати за таку шкоду обмежується зазначеною страховою сумою. З огляду на вищенаведене, сторонами договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів є страхувальник та страховик. При цьому договір укладається з метою забезпечення прав третіх осіб (потерпілих) на відшкодування шкоди, завданої цим третім особам унаслідок скоєння дорожньо-транспортної пригоди за участю забезпеченого транспортного засобу. Однак, слід зазначити, що [PERSON] свого права на звернення до МТСБУ не використав та до вказаної організації з заявою про відшкодування спричиненої йому шкоди не звертався. Завдання потерпілому шкоди особою, цивільна відповідальність якої застрахована, внаслідок дорожньо-транспортної пригоди породжує деліктне зобов'язання, в якому праву потерпілого (кредитора) вимагати відшкодування завданої шкоди в повному обсязі кореспондується відповідний обов'язок боржника (особи, яка завдала шкоди). Водночас така дорожньо-транспортна пригода слугує підставою для виникнення договірного зобов'язання згідно з договором обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, в якому потерпілий так само має право вимоги до боржника - в договірному зобов'язанні ним є страховик. Разом із тим, зазначені зобов'язання не виключають одне одного. Деліктне зобов'язання - первісне, основне зобов'язання, в якому діє загальний принцип відшкодування шкоди в повному обсязі, підставою його виникнення є завдання шкоди. Натомість страхове відшкодування - виплата, яка здійснюється страховиком відповідно до умов договору, виключно в межах страхової суми та в разі, якщо подія, в результаті якої завдана шкода, буде кваліфікована як страховий випадок. Одержання потерпілим страхового відшкодування за договором не обов'язково припиняє деліктне зобов'язання, оскільки страхового відшкодування може бути недостатньо для повного покриття шкоди, й особа, яка завдала шкоди, залишається зобов'язаною. При цьому, потерпілий стороною договору страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів не є, але наділяється правами за договором: на його, третьої особи, користь страховик зобов'язаний виконати обов'язок зі здійснення страхового відшкодування. Особа здійснює свої права вільно, на власний розсуд (частина перша статті 12 ЦК України). Особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов'язковим для неї (частина друга статті 14 ЦК України). Відповідно до статті 511 ЦК України зобов'язання не створює обов'язку для третьої особи. У випадках, встановлених договором, зобов'язання може породжувати для третьої особи права щодо боржника та (або) кредитора. Згідно з частинами першою та четвертою статті 636 ЦК України договором на користь третьої особи є договір, в якому боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок на користь третьої особи, яка встановлена або не встановлена у договорі. Якщо третя особа відмовилася від права, наданого їй на підставі договору, сторона, яка уклала договір на користь третьої особи, може сама скористатися цим правом, якщо інше не випливає із суті договору. З огляду на вищенаведене, право потерпілого на відшкодування шкоди за рахунок особи, яка завдала шкоди, є абсолютним і не може бути припинене чи обмежене договором, стороною якого потерпілий не був, хоч цей договір і укладений на користь третіх осіб. Закон надає потерпілому право одержати страхове відшкодування, але не зобов'язує одержувати його. При цьому відмова потерпілого від права на одержання страхового відшкодування за договором не припиняє його права на відшкодування шкоди в деліктному зобов'язанні. Таким чином, потерпілому як кредитору належить право вимоги в обох видах зобов'язань, деліктному та договірному. Він вільно, на власний розсуд обирає спосіб здійснення свого права шляхом звернення вимоги виключно до особи, яка завдала шкоди, про відшкодування цієї шкоди, або шляхом звернення до страховика, у якого особа, яка завдала шкоди, застрахувала свою цивільну відповідальність, із вимогою про виплату страхового відшкодування, або шляхом звернення до страховика та в подальшому до особи, яка завдала шкоди, за наявності передбачених статтею 1194 ЦК України підстав. Потерпілий вправі відмовитися від свого права вимоги до страховика та одержати повне відшкодування шкоди від особи, яка її завдала, в рамках деліктного зобов'язання не залежно від того, чи застрахована цивільно-правова відповідальність особи, яка завдала шкоди. В такому випадку особа, яка завдала шкоди і цивільно-правова відповідальність якої застрахована, після задоволення вимоги потерпілого не позбавлена права захистити свій майновий інтерес за договором страхування та звернутися до свого страховика за договором із відповідною вимогою про відшкодування коштів, виплачених потерпілому, в розмірах та обсязі згідно з обов'язками страховика як сторони договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності. Якщо потерпілий звернувся до страховика і одержав страхове відшкодування в розмірі, який у повному обсязі відшкодовує завдану шкоду, деліктне зобов'язання між потерпілим і особою, яка завдала шкоди, припиняється згідно зі статтею 599 ЦК України виконанням, проведеним належним чином. Якщо потерпілий звернувся до страховика і одержав страхове відшкодування, але його недостатньо для повного відшкодування шкоди, деліктне зобов'язання зберігається до виконання особою, яка завдала шкоди, свого обов'язку згідно зі статтею 1194 ЦК України - відшкодування потерпілому різниці між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням), яка ним одержана від страховика. Розмір страхового відшкодування страховик узгоджує з особою, яка має право на отримання відшкодування, проте страховик самостійно приймає рішення про здійснення чи відмову в здійсненні страхового відшкодування (статті 36, 37 Закону № 1961-IV). При цьому розмір страхової виплати (страхового відшкодування) з особою, яка завдала шкоди, страховик за законом узгоджувати не зобов'язаний, хоча цей розмір безпосередньо впливає на обсяг відповідальності особи, яка завдала шкоди, за статтею 1194 ЦК України. Таким чином, розмір страхової виплати (страхового відшкодування), якщо страховик визначає його меншим страхової суми (ліміту його відповідальності), може бути оспорений особою, яка завдала шкоди, якщо ця особа виконала свій обов'язок перед потерпілим, у тому числі й частково відшкодувала шкоду згідно статті 1194 ЦК України, але вважає, що страховик порушив умови договору, здійснив потерпілому страхову виплату (страхове відшкодування) не в повному обсязі, що призвело до безпідставного збільшення обсягу її (особи, яка завдала шкоди), відповідальності. Вказана правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 20 січня 2016 року у справі № 2808цс15, З огляду на положення ст.. 1192 ЦК України, розмір збитків визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Також у порядку суброгації страховик може стягнути із завдавача шкоди лише ту суму, яку він сам виплатив страхувальнику. Оскільки при суброгації відбувається заміна особи в зобов'язанні, тому з урахуванням положення статті 515 ЦК України суброгація застосовується лише до майнового страхування. Як вбачається зі змісту позовної заяви, позивач просив стягнути суму виплаченого страхового відшкодування в тому числі з підстав, передбачених ст. 993 ЦК України. Крім того відповідно до ст. 993 ЦК України до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат перейшло право вимоги, яке страхувальник, який отримав страхове відшкодування, мав до особи, відповідальної за завдані збитки, то вбачається, що до Приватного акціонерного товариства «ІНГО Україна» перейшло право вимоги у порядку суброгації, а відтак сума виплаченого страхового відшкодування у розмірі 5 403, 85 гривень підлягає до стягнення з відповідача на користь позивача саме в порядку суброгації та позовні вимоги є обґрунтованими. Відповідно до ч. 2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку Згідно ст. 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою. Аналізуючи викладене у сукупності, суд приходить до висновку, що позивач виконав всі покладені на нього зобов'язання, а тому у нього виникає повне право звернутися безпосередньо до відповідача з вимогою про відшкодування завданої йому матеріальної шкоди у порядку регресу. Пунктом 1 частини 2 ст. 141 ЦПК України перебачено, що судові витрати, пов'язані з розглядом справи у разі задоволення позову покладаються на відповідача. Таким чином, з відповідача на користь позивача слід стягнути судовий збір у сумі 1600 гривень. На підставі викладеного і

Outcome: approved