Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-16 00:00:00

01.11.2018 року позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом до відповідача, в якому просить зняти арешт з усього майна [PERSON], який було накладено постановою Відділу ДВС Білгород-Дністровського міськрайонного управління юстиції Одеської області від 12.07.2005 року. При цьому позивач посилається на те, що на підставі постанови АН №375648 від 12.07.2005 року ВДВС Білгород-Дністровського міськрайонного управління юстиції Одеської області на усе майно позивача [PERSON] накладено обтяження у вигляді арешту нерухомого майна. При зверненні до вказаного відділу Державної виконавчої служби позивачем було з'ясовано, що арешт було накладено помилково. На підставі викладеного позивач звернулась до суду за захистом своїх прав. Ухвалою від 05.11.2018 року провадження у справі відкрито. Стороною відповідача до суду 04.12.2018 року надано письмову заяву про розгляд справи за відсутності представника, в якій представник відповідача Маковська А.В. посилається на те, що згідно інформаційної довідки з Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна наявний запис про арешт всього майна, яке належить [PERSON], накладений згідно постанови відділу ДВС Білгород-Дністровського міськрайуправління юстиції Одеської області АН №375648 від 12.07.2005. За результатами виконаного пошуку у Автоматизованій системі виконавчого провадження встановлено, що інформація стосовно виконавчого провадження, в межах виконання якого накладений вищезазначений арешт, відсутня та виконавчі документи, де стороною є [PERSON], на виконанні в Відділі не перебували та не перебувають. При цьому представник наголошує на тому, що інформація стосовно виконавчих документів, які подавались на примусове виконання до Відділу, вносилась до Системи з 2007 року. У зв'язку з тим, що інформація про виконавче провадження відсутня та відповідно матеріали виконавчого провадження також, у Відділі відсутні підстави для зняття арешту згідно положень ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження». 17.01.2019 року представник позивача [PERSON] подав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримує та просить задовольнити. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного. Як встановлено у судовому засіданні, відповідно до Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо суб'єкта - [PERSON] за №137389530 від 12.09.2018 року на усе майно [PERSON] 26.07.2006 року накладено обтяження: арешт нерухомого майна, реєстраційний номер обтяження 2225399, підстава: постанова, АН №375648, 12.07.2005, ВДВС Білгород-Дністровського міськрайуправління юстиції Одеської області. Суд зазначає, що за результатами виконаного пошуку у Автоматизованій системі виконавчого провадження встановлено, що інформація стосовно виконавчого провадження, в межах виконання якого накладений вищезазначений арешт, відсутня та виконавчі документи, де стороною є [PERSON], на виконанні в Відділі не перебували та не перебувають. Окрім того, з дослідженних документів слідує, що обтяжувачем вказаний саме відділ ДВС Білгород-Дністровського міськрайуправління юстиції Одеської області, а на час накладення арешту у власності позивача будь-якого майна не було. Після 2007 року у відділі будь-якого виконавчого провадження стосовно позивача не перебувало, а все інше майно було придбано позивачем після 2010 року, в зв'язку з чим суд приходить до висновку, що наявність зазначеного арешту порушує права позивача. Відповідно до ч. 1 ст. 51 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Згідно з ч. 1 ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Частиною 1 ст. 59 ЗУ "Про виконавче провадження" визначено, що особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. Згідно ч. 5 ст. 59 ЗУ "Про виконавче провадження" у всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду. Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. За таких обставин, з урахуванням вищевикладеного, проаналізувавши та оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що вимоги позивача підлягають задоволенню, так як обґрунтовані та доведені.

Outcome: approved