Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-27 00:00:00

01.09.2020 року позивач [PERSON] звернувся до Хотинського районного суду Чернівецької області з позовом до [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету позову: Комунальне некомерційне підприємство «Хотинська районна лікарня» Хотинської районної ради про встановлення факту родинних відносин, визнання заповіту нікчемним, в якій просить встановити факт, що [PERSON] , яка померла [INFO] в місті Хотині, Чернівецької області є рідною тіткою [PERSON] ; встановити нікчемність заповіту, складеного 28 вересня 2019 року [PERSON] , посвідченого заступником головного лікаря Комунального некомерційного підприємства «Хотинська районна лікарні» Хотинської районної ради з якості діагностики та лікування [PERSON] . В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що [INFO] в м. Хотині, Чернівецької області померла його тітка - рідна сестра його батька [PERSON] , померла вона у Хотинській районній лікарні, де знаходилась на лікуванні. Він, вважаючи себе єдиним спадкоємцем за законом, 02 березня 2020 року подав заяву до приватного нотаріуса Хотинського районного нотаріального округу Мартинюка В.А. про прийняття спадщини. 18 травня 2020 року подав до нотаріуса заяву про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом на нерухоме майно, що належало його тітці [PERSON] 21 травня 2020 року приватний нотаріус надав постанову про відмову у вчиненні нотаріальних дій, відповідно до якої йому було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті [PERSON] , з тих підстав, що спадкоємець за заповітом прийняв спадщину на все спадкове майно, а спадкоємцем [PERSON] не пред`явлено доказів родинних відносин зі спадкодавцем. Вказує, що на день подання заяви про прийняття спадщини у нього не було на руках всіх документів, які б підтверджували родинні зв`язки між ним та спадкодавцем, однак докази цього містяться в Державному реєстрі актів цивільного стану про народження та шлюб. Вказує, що він народився в селі Бистричі, Соснівського району Рівненської області [INFO] та його батьком був [PERSON] (актовий запис № 20 від 02 березня 1961 року). Відповідно до свідоцтва про народження його батька, той народився [INFO] в селі Рідкодуби, Вербського району, Рівненської області та його батьками були [PERSON] та [PERSON] (актовий запис № 30 від 04 червня 1945 року). В свідоцтві про одруження його батьків (актовий запис № 21 від 02 травня 1960 року народження) місцем народження батька значиться с. Рідкодубі Дубенського району Рівненської області. Також зазначив, що йому відомо, що рідна сестра його батька [PERSON] , [INFO] , мала дошлюбне прізвище « [PERSON] », в 1965 році уклала шлюб з [PERSON] , факт родинних відносин між його батьком та [PERSON] може бути підтвердженим походженням обох від одних батьків. Актовим записом про укладення шлюбу може бути підтверджено зміну прізвища тітки з [PERSON] на [PERSON] . Для підтвердження факту родинних відносин він звернувся до Чернівецького міського відділу державної реєстрації актів цивільного стану ГТУЮ в Чернівецькій області із проханням надати витяги з державних реєстрів актів цивільного стану про народження (отримати відомості щодо народження рідної сестри його батька) спадкодавця [PERSON] та про шлюб для підтвердження її дошлюбного прізвища. Йому надали відповідь, що дійсно є актовий запис про народження № 315 від 21.06.1961 року, поновлений виконавчим комітетом Дубенським м/в ДРАЦС Західного міжрегіонального управління МЮ (м. Львів) відносно [PERSON] , [INFO] , вказано прізвище батьків та дитини [PERSON] . Є також актовий запис про шлюб № 21 від 20.06.1965 року, який складений виконавчим комітетом Вербської сільради Дубенського району Рівненської області відносно його тітки. [PERSON] (дошлюбне прізвище [PERSON] ) уклала шлюб з [PERSON] , [INFO] , але через те, що в даному актовому записі його тітка записана як « [PERSON] », а в свідоцтві про смерть вона значиться як « [PERSON] ». Тому, зазначає, що він має довести родинні відносини зі спадкодавцем [PERSON] , а саме те, що вона була рідною сестрою його батька, а відповідно його рідною тіткою. Факт наявності родинних зв`язків може бути підтверджений наступними обставинами. Як вбачається із свідоцтва про смерть його тітки, місцем її народження було село Рідкодуби, Дубенського району, Рівненської області. Те ж саме місце народження вказане в свідоцтві про одруження його батька. Зазначає, що розбіжністю в особистих даних є написання прізвища спадкодавця після укладення нею шлюбу, а саме літер Е/І (Трещова - Тріщова). Вказує, що встановлення даного факту йому необхідно як спадкоємцю за законом, оскільки тільки він як спадкоємець за законом може оспорити заповіт, який залишила [PERSON] на користь відповідачки, оскільки він вважає, що заповіт, який складено його тіткою на користь іншої особи є нікчемним та недійсним, а тому він має право на судовий захист своїх спадкових прав і має намір це право реалізувати. Крім того, він має підтвердити родинні зв`язки для реалізації свого права на спадкування за законом. Крім того, вказує, що в провадженні суду перебуває на розгляді цивільна справа за позовом [PERSON] до нього про визнання права власності на спадкове майно в порядку спадкування за заповітом, із тексту заповіту, копія якого була додана відповідачкою до позовної заяви він і довідався про вказаний заповіт, який був посвідчений заступником головного лікаря КНП «Хотинська районна лікарня» з якості діагностики та лікування [PERSON] , який підписаний двома свідками [PERSON] та [PERSON] , а тому у нього є підстави вважати, що даний заповіт є нікчемним, так як всі дії по вчиненню заповіту мають повністю відповідати чинному законодавству та встановленій процедурі, адже сам заповідач, особи, що посвідчують заповіт, і свідки повною мірою мають розуміти свою відповідальність за законність дій і ту важливу роль, яку на них поклав законодавець для захисту прав заповідача, котрий перебуває на стаціонарному лікуванні. Так, вказує, що процедура посвідчення заповіту була порушена, оскільки в заповіті обов`язково має бути вказано повністю прізвище, ім`я та по батькові особи, що його посвідчила, посада, паспортні дані та адреса реєстрації чи постійного місця проживання цієї особи. Крім того, посвідчення заповіту мало би відбуватися в присутності двох дієздатних свідків, документ складається у письмовій формі, обов`язково із зазначенням місця його складання, дати та місця народження особи заповідача, дати та часу складання. Вважає, що спірний заповіт не відповідає вимогам норм матеріального права, оскільки він підписаний особою із зазначенням посади заступника головного лікаря з якості діагностики та лікування, яка не входить до переліку посад з повноваженнями посвідчувати заповіт, жодних застережень щодо наявності у [PERSON] інших повноважень щодо посвідчення заповіту в тексті не зазначено. Крім того, в обов`язковому порядку в заповіті вказуються повністю прізвище, ім`я та по батькові свідка, дата його народження, реквізити паспорта, лише після цього заповіт посвідчується посадовими особами та засвідчується печаткою (в даному випадку гербовою печаткою лікарні). Не можна проставляти на заповіті печатки для рецептів, листків непрацездатності та довідок. Посвідчувальний напис має вчинятися в той самий день, коли й складається заповіт. Після складання та посвідчення заповіту він у той самий день має бути переданий до державної нотаріальної контори за місцем проживання майбутнього заповідача. Представник позивача [PERSON] в підготовче судове засідання не з`явилася, 21.09.2020 року через канцелярію суду подала заяву, в якій розгляд справи проводити у її та позивача відсутності, підтримала позовні вимоги щодо визнання заповіту нікчемним та встановлення факту родинних відносин. Також просила позовні вимоги щодо визнання заповіту недійсним залишити без розгляду. Судові витрати просила залишити за позивачем, не стягувати з відповідача. Відповідач [PERSON] в підготовче судове засідання не з`явилася, надала до суду заяву, в якій позовні вимоги визнала в повному обсязі. Третя особа в підготовче судове засідання не з`явилася, була належним чином повідомлена. Ухвалою суду від 21 вересня 2020 року позовні вимоги про визнання заповіту недійсним залишено без розгляду. Відповідно до ч. ч. 3, 4 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статтями 206, 207 цього Кодексу. Згідно ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову, якщо визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Суд, вивчивши та дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків. Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. Згідно з частиною першою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Статтями 15, 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Судом встановлено, що [INFO] померла [PERSON] . Позивач в обґрунтування позовних вимог посилається на те, що покійна [PERSON] була його тіткою, та померла в Хотинській районній лікарні, де знаходилась на лікуванні, де і було від її імені посвідчено оспорюваний заповіт. Позивач, вважаючи себе єдиним спадкоємцем за законом, 02 березня 2020 року подав заяву до приватного нотаріуса Хотинського районного нотаріального округу Мартинюка В.А. про прийняття спадщини після смерті його тітки [PERSON] 18 травня 2020 року позивач звернувся до приватного нотаріуса Хотинського районного нотаріального округу із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом на нерухоме майно, що належало його тітці [PERSON] , яка померла [INFO] . Постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії № 17/02-14 від 21.05.2020 року приватного нотаріуса Хотинського районного нотаріального округу Мартинюка В.А. позивачу було відмовлено у вчиненні нотаріальної дії, а саме у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті [PERSON] , з тих підстав, що спадкоємець за заповітом прийняв спадщину на все спадкове майно та спадкоємцем [PERSON] не пред`явлено доказів родинних відносин зі спадкодавцем. Так, із постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії вбачається, що 10 лютого 2020 року до приватного нотаріуса Хотинського районного нотаріального округу Мартинюка В.А. звернулася [PERSON] із заявою про прийняття спадщини за заповітом після смерті [PERSON] , яка постійно проживала в місті Хотині, Чернівецької області, згідно якої була заведена спадкова справа № 19 за 2020 рік. 18 травня 2020 року до приватного нотаріуса Хотинського районного нотаріального округу Мартинюка В.А. звернувся позивач [PERSON] із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті його, як він стверджує тітки [PERSON] на квартиру за номером [ADDRESS] . Нотаріусом при вивченні поданих документів встановлено: спадкоємець за заповітом прийняв спадщину на все спадкове майно, а спадкоємцем [PERSON] не пред`явлено доказів родинних відносин зі спадкодавцем. Згідно копії свідоцтва про народження позивача серії [NUMBER] від 07.04.1962 року, батьком позивача є [PERSON] , а матір`ю [PERSON] , місце реєстрації позивача в свідоцтві про народження зазначено с. Бистричі, Соснівського району, Рівненської області. Відповідно до свідоцтва про народження батька позивача, він народився [INFO] в селі Рідкодуби, Вербського району, Рівненської області та його батьками були [PERSON] та [PERSON] (актовий запис № 30 від 04 червня 1945 року). Згідно свідоцтва про одруження батьків позивача - місцем народження батька значиться с. Рідкодубі Дубенського району Рівненської області (актовий запис № 21 від 02 травня 1960 року народження). Позивач в обґрунтування позовних вимог, посилається на те, що рідна сестра його батька [PERSON] , [INFO] , мала дошлюбне прізвище « [PERSON] », в 1965 році вона уклала шлюб з [PERSON] , факт родинних відносин між батьком позивача та [PERSON] може бути підтвердженим походженням обох від одних батьків. Актовим записом про укладення шлюбу може бути підтверджено зміну прізвища тітки позивача з [PERSON] на [PERSON] . Як встановлено судом, для підтвердження факту родинних відносин позивач звернувся до Чернівецького міського відділу державної реєстрації актів цивільного стану ГТУЮ в Чернівецькій області із проханням надати йому Витяги з державних реєстрів актів цивільного стану про народження (отримати відомості щодо народження рідної сестри його батька) спадкодавця [PERSON] та про шлюб для підтвердження її дошлюбного прізвища. Згідно Листа Головного територіального управління юстиції у Чернівецькій області Чернівецького міського відділу державної реєстрації актів цивільного стану № 2168/25.12-13 від 11.06.2020 року, який адресовано позивачу [PERSON] у відповідь на його заяву від 05 червня 2020 року, щодо видачі витягів з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про народження та про шлюб [PERSON] судом встановлено, що дійсно є актовий запис про народження № 315 від 21.06.1961 року, поновлений виконавчим комітетом Дубенським м/в ДРАЦС Західного міжрегіонального управління МЮ (м. Львів) відносно [PERSON] , [INFO] , в якому вказано прізвище батьків та дитини [PERSON] . Є також актовий запис про шлюб № 21 від 20.06.1965 року, який складений виконавчим комітетом Вербської сільради Дубенського району Рівненської області відносно його тітки. Також із вказаного листа-відповіді судом встановлено, що [PERSON] (дошлюбне прізвище [PERSON] ) уклала шлюб з [PERSON] , [INFO] . Однак, як встановлено судом, у вищевказаному актовому записі тітка позивача записана як « [PERSON] », а в свідоцтві про смерть остання значиться як « [PERSON] ». При цьому, із викладеного вбачається, що позивачу було відмовлено в отриманні Витягів з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про народження та шлюб його тітки у зв`язку з різночитанням прізвища « [PERSON] » і « [PERSON] » в паперових носіях архівних актових записів про шлюб та смерть. Отже, як встановлено судом, позивач в позасудовому порядку не може підтвердити факт родинних відносин з його тіткою, а позивачу підтвердження даного факту необхідно для прийняття спадщини. При цьому, як встановлено вище, позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину після смерті його тітки [PERSON] у зв`язку із недоведеністю родинних відносин. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 256 ЦПК України, суд встановлює факт родинних відносин між фізичними особами. Отже, як встановлено судом, покійна [PERSON] , яка померла [INFO] була рідною тіткою позивача [PERSON] , [INFO] , а оскільки в позасудовому порядку підтвердити факт наявності родинних відносин між позивачем та його покійною тіткою неможливо, а позивачу встановлення даного юридичного факту необхідно для прийняття спадщини, тому суд вважає, що позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню в повному обсязі. За таких обставин, суд приходить висновку, що позовні вимоги [PERSON] про встановлення факту родинних відносин слід задовольнити. Щодо позовних вимог, про визнання заповіту нікчемним, суд виходить з наступного. Так, як встановлено судом у відповідності до постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії № 17/02-14 від 21.05.2020 року приватного нотаріуса Хотинського районного нотаріального округу Мартинюка В.А., відповідач [PERSON] є спадкоємцем за заповітом після смерті [PERSON] , яка постійно проживала в місті Хотині, Чернівецької області, та яка на момент смерті перебувала на лікуванні, де і померла, та на час смерті якої було вчинено заповіт, який посвідчений заступником головного лікаря КНП «Хотинська районна лікарня» з якості діагностики та лікування [PERSON] , та підписаний двома свідками [PERSON] та [PERSON] .. Позивач вважає, що даний заповіт є нікчемним, так як всі дії по вчиненню заповіту мають повністю відповідати чинному законодавству та встановленій процедурі, адже сам заповідач, особи, що посвідчують заповіт, і свідки повною мірою мають розуміти свою відповідальність за законність дій і ту важливу роль, яку на них поклав законодавець для захисту прав заповідача, котрий перебуває на стаціонарному лікуванні. Правовідносини між сторонами регулюються Цивільним Кодексом України. Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті, а статтею 1219 ЦК України визначено виключний перелік прав та обов`язків особи, які не входять до складу спадщини. Відповідно до ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. У відповідності до ч. 1-4 ст. 1247 ЦК України заповіт складається у письмовій формі, із зазначенням місця та часу його складення. Заповіт має бути особисто підписаний заповідачем. Якщо особа не може особисто підписати заповіт, він підписується відповідно до частини четвертої статті 207 цього Кодексу. Заповіт має бути посвідчений нотаріусом або іншими посадовими, службовими особами, визначеними у статтях 1251-1252 цього Кодексу. Заповіти, посвідчені особами, зазначеними у частині третій цієї статті, підлягають державній реєстрації у Спадковому реєстрі в порядку, затвердженому Кабінетом Міністрів України. Відповідно до ст. 1252 ЦК України, посвідчення заповіту може відбуватися іншою посадовою, службовою особою. Заповіт особи, яка перебуває на лікуванні у лікарні, госпіталі, іншому стаціонарному закладі охорони здоров`я, а також особи, яка проживає в будинку для осіб похилого віку та осіб з інвалідністю, може бути посвідчений головним лікарем, його заступником з медичної частини або черговим лікарем цієї лікарні, госпіталю, іншого стаціонарного закладу охорони здоров`я, а також начальником госпіталю, директором або головним лікарем будинку для осіб похилого віку та осіб з інвалідністю. У відповідності до ч. 1-6 ст. 1253 ЦК України на бажання заповідача його заповіт може бути посвідчений при свідках. У випадках, встановлених абзацом третім частини другої статті 1248 і статтею 1252 цього Кодексу, присутність не менш як двох свідків при посвідченні заповіту є обов`язковою. Свідками можуть бути лише особи з повною цивільною дієздатністю. Свідками не можуть бути: нотаріус або інша посадова, службова особа, яка посвідчує заповіт; спадкоємці за заповітом; члени сім`ї та близькі родичі спадкоємців за заповітом; особи, які не можуть прочитати або підписати заповіт. Свідки, при яких посвідчено заповіт, зачитують його вголос та ставлять свої підписи на ньому. У текст заповіту заносяться відомості про особу свідків. Відповідно до ч.1 та ч.2 ст. 1257 ЦК України заповіт, складений особою, яка не мала на це права, а також заповіт, складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, є нікчемним. За позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі. Відповідно до п.17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року "Про судову практику у справах про спадкування" заповіт, складений із порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, згідно із ч. 1 ст. 1257 ЦК України є нікчемним, тому на підставі ст. 215 ЦК України визнання такого заповіту недійсним судом не вимагається. Однак, за змістом п. 5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 2009 року "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними" вимога про встановлення нікчемності правочину підлягає розгляду в разі наявності відповідного спору. Такий позов може пред`являтися окремо, без застосування наслідків недійсності нікчемного правочину. У цьому разі в резолютивній частині судового рішення суд вказує про нікчемність правочину або відмову в цьому. Отже, як встановлено судом, чинність заповіту пов`язується законом із дотриманням вимог щодо його форми і посвідчення. Наведені вимоги діючого законодавства щодо змісту та форми під час складання заповіту [PERSON] дотримані не були. Проте, як встановлено судом, спірний заповіт не відповідає вимогам норм матеріального права, оскільки він підписаний особою із зазначенням посади заступника головного лікаря з якості діагностики та лікування, яка не входить до переліку посад з повноваженнями посвідчувати заповіт, жодних застережень щодо наявності у [PERSON] інших повноважень щодо посвідчення заповіту в тексті не зазначено, і під час розгляду справи судом не встановлено, у заповіті не вказано місце та час його складання, відсутня відмітка про державну реєстрацію в спадковому реєстрі, а тому суд вважає, що він є таким, що складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, не надає спірним правовідносинам належної юридичної вірогідності та у відповідності до ст. 1257 ЦК України є нікчемним. Таким чином, суд, враховуючи вищевикладене, а також те, що відповідач [PERSON] визнала позовні вимоги в повному обсязі, приходить висновку, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню в повному обсязі. Щодо стягнення судових витрат, суд враховує заяву представника позивача, та вважає що судові витрати слід залишити за позивачем. На підставі викладеного, та

Outcome: approved