Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-27 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому зазначив, що 17.12.2009 року між сторонами укладено договір позики, посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Широковою В.А., за умовами якого відповідач отримав від позивача в позику 17700 доларів США, та зобов'язався повернути цю грошову суму позивачу не пізніше 17.06.2010 року в порядку та строки, передбачені договором. Відповідачем умови договору порушені і борг в повному обсязі не повернуто, зокрема неповернутою лишилась сума в15000 доларів США. В зв'язку із цим позивач звертався до суду із позовом про стягнення з відповідача боргу у сумі, еквівалентній 19870 доларів США, а також штрафу та пені за несвоєчасне виконання зобов'язань за договором позики. Заочним рішенням Київського районного суду м.Харкова від 03.07.2014 року позовні вимоги [PERSON] задоволено частково, з відповідача [PERSON] на його користь стягнуто борг за договором позики в сумі 235062,10 грн., штраф за неналежне виконання зобов'язань в сумі 100000 грн., та судові витрати, а всього стягнуто кошти в сумі 338 281,10 грн. Ухвалою від 19 лютого 2015 року апеляційний суд Харківської області Заочне рішення Київського районного суду м. Харкова від 03 липня 2014 року залишив без змін. Однак, незважаючи на вжиті Позивачем заходи щодо стягнення з Відповідача [PERSON] на його користь суми боргу, Відповідач свої зобов'язання не виконав, тож Позивач змушений знову звернутися в суд за захистом своїх порушених Відповідачем прав з вимогами про стягнення з нього процентів за користування позиченими у нього коштами, трьох процентів річних і передбаченої договором позики неустойки за час порушення ним своїх зобов'язань з моменту подання 18 грудня 2012 року першого позову по день звернення в Київський районний суд м. Харкова із цим уточненим позовом. При цьому, на думку представника позивача, самі по собі факти звернення Позивача 18 грудня 2012 року в суд із позовом до Відповідача про стягнення з нього на користь Позивача боргу за договором позики, ухвалення рішень по справі про задоволення судом вимог Позивача не припиняють зобов'язальних правовідносин сторін договору: не звільняють боржника (Відповідача) від відповідальності за невиконання ним грошових зобов'язань та не позбавляють кредитора права на подальше нарахування, вимогу і стягнення з боржника процентів за користування позиченими коштами, інфляційного збільшення, трьох процентів річних, неустойки (штрафів, пені) та інших передбачених договором та/або законом нарахувань. Вказана правова позиція підтримується, підтверджується та повністю співпадає з висновками суддів Верховного Суду України в Ухвалі від 12 березня 2009 року у справі № 6-9743сво08 (реєстра\-ційний номер судового рішення в Єдиному державному реєстрі судових рішень - 3298712). Таким чином, сума процентів за користування Відповідачем коштами Позивача на підставі ст. 1048 ЦК України за період з моменту звернення Позивача в суд із попереднім позовом 18 грудня 2012 року по момент звернення із цим уточненим позовом, складає 3 015 (три тисячі п'ятнадцять) доларів США. Оскільки, грошові зобов'язання за договором позики від 17 грудня 2009 року визначені в іноземній валюті, то Позивач не висуває вимог про стягнення з Відповідача інфляційного збільшення суми боргу. Сума трьох процентів річних від простроченої поверненням суми боргу, належна до стягнення з Відповідача на користь Позивача за період з 18 грудня 2012 року по 26 лютого 2015 року складає 987 доларів США. З урахуванням наведених вище обставин та розрахунків, розмір процентів за користування коштами на рівні облікової ставки НБУ та трьох процентів річних від суми боргу за період з 18 грудня 2012 року по 26 лютого 2015 року складає 4002 (чотири тисячі два) долари США Крім того, сторонами передбачено спосіб забезпечення виконання Відповідачем його зобов'язання з повернення Позивачеві позичених коштів ще й безпосередньо умовами укладеного ними Договору позики. Відповідно до змісту п. 5 Договору позики, Сторони домовилися, що за прострочення будь-якого строку виконання зобов'язання по поверненню позики Відповідач (в Договорі - «Позичаль\-ник») повинен сплатити на користь Позивача (в договорі - «Позикодавця») неустойку в розмірі 1 500 (одна тисяча п'ятсот) грн. за кожен день прострочення. Як вже було зазначено вище, прострочення виконання Відповідачем його зобов'язань за до\-говором позики в період з моменту подання Позивачем минулого позову 18 грудня 2012 року в суд за захистом своїх прав до моменту звернення в суд із цим уточненим позовом складає 801 день. Але, задля недопущення порушення строків розгляду справи у зв'язку з виникненням суперечок між сторонами щодо необхідності застосування до вимоги Позивача про стягнення неустойки визначеної законом спеціальної позовної давності в один рік, Позивач, враховуючи зміст норми п. 1 ч. 2 ст. 258 ЦК України, вимагає стягнути з Відпові\-дача на свою користь неустойку, обраховану як результат від множення кількості днів останнього року (перед днем звернення до суду із цим позовом) прострочення в період з 26 лютого 2014 року по 26 лютого 2015 року на розмір встановленої договором щоденної неустойки: 365 днів прострочення х 1 500 грн. 00 коп. щоденної неустойки = 547 500 грн. 00 коп. Тож, розмір належної до стягнення з Відповідача на користь Позивача встановленої сторонами в Договорі позики неустойки, за останній рік (перед днем звернення до суду із цим позовом) прострочення виконання зобов'язання в період з 26 лютого 2014 року по 26 лютого 2015 року складає 547 500 (п'ятсот сорок сім тисяч п'ятсот) гривень. Враховуюче наведене обґрунтування, позовні вимоги Позивача полягають в стягненні з Відповідача на його користь процентів за користування Відповідачем його коштами за період з 18 грудня 2012 року по 26 лютого 2015 року в розмірі суми, що еквівалентна 3 015 (трьом тисячам п'ятнадцяти) доларам США за курсом Національного банку України на день ухвалення рішення у справі, трьох процентів річних від простроченої поверненням позики за період з 18 грудня 2012 року по 26 лютого 2015 року в розмірі суми, що еквівалентна 987 (дев'ятсот рішення у справі, а всього на суму, еквівалентну 4 002 (чотирьом тисячам двом) доларам США за курсом Національного банку України на день ухвалення рішення у справі, а також неустойки за період з 26 лютого 2014 року по 26 лютого 2015 року в розмірі 547 500 (п'ятсот сорок сім тисяч п'ятсот) гривень. З метою забезпечення виконання своїх зобов'язань за договором позики від 17 грудня 2009 року, того ж дня між [PERSON], з однієї сторони, та [PERSON], з іншої сторони, було укладено Іпотечний договір про задоволення вимог іпотекодержателя, 17 грудня 2009 року посвід\-чений приватним нотаріусом ХМНО Широковою В. А. за реєстровим № 5072. За умовами Іпотечного договору, в забезпечення виконання власних зобов'язань з повернення Позивачеві боргу за договором позики Відповідач передав в іпотеку нерухоме майно, а саме: нежитлову будівлю літ. «М-2» загальною площею 209,4 кв. м., що розташована за адресою: [ADDRESS] (надалі за текстом - «предмет іпотеки»). Предмет іпотеки належить іпотекодавцю, [PERSON], на підставі Рішення Московського районного суду м. Харкова від 24 січня 2008 року, справа № 2-1390/2008 рік, право власності зареєстровано Комунальним підприємством «Харківське міське бюро технічної інвентаризації»: витяг про реєстрацію права власності на нерухоме майно номер 17922372, виданий 28 лютого 2008 року, реєстраційний номер 22313058, номер запису 1232 в книзі 1. Диспозиція норми ч. 1 ст. 38 Закону передбачає, що звернення стягнення на предмет іпотеки в рахунок задоволення вимог іпотекодержателя за основним зобов'язанням шляхом надання права іпотекодержателю на продаж предмета іпотеки будь-якій особі-покупцеві здійснюється за рішенням суду або на підставі договору про задоволення вимог іпотекодержателя (відповідне застереження в іпотечному договорі). Позивач обрав саме такий передбачений Законом України «Про іпотеку» спосіб задоволення своїх вимог за основним зобов'язанням. Позивач бажає задовольнити свої вимоги за Договором позики від 17 грудня 2009 року в сумі, яка визначена Заочним рішенням Київського районного суду м. Харкова від 03 липня 2014 року та Ухвалою апеляційного суду Харківської області від 19 лютого 2015 року, а саме - 338 281 (триста тридцять вісім тисяч двісті вісімдесят одна) гривня 10 коп. та вимог, які пред'явлені в уточненому позові, щодо стягнення з Відповідача на користь Позивача процентів за користування Відповідачем його коштами за період з 18 грудня 2012 року по 26 лютого 2015 року в розмірі суми, що еквівалентна 3 015 (трьом тисячам п'ятнадцяти) доларам США за курсом Національного банку України на день ухвалення рішення у справі, трьох процентів річних від простроченої поверненням позики за період з 18 грудня 2012 року по 26 лютого 2015 року в розмірі суми, що еквівалентна 987 доларам США за курсом Національного банку України на день ухвалення рішення у справі, а всього на суму, еквівалентну 4 002 доларам США за курсом Національного банку України на день ухвалення рішення у справі, а також неустойки за період з 26 лютого 2014 року по 26 лютого 2015 року в розмірі 547 500 гривень, за рахунок предмета іпотеки із застосуванням визначеної положеннями ст. 38 Закону України «Про іпотеку» процедури звернення стягнення на нього шляхом продажу будь-якій третій особі-покупцю. При цьому, відповідно до ст. 39 Закону, саме рішенням про звернення стягнення на предмет іпотеки суд має встановити початкову ціну предмета іпотеки для його подальшої реалізації. Стягнути з Відповідача [PERSON] (податковий номер: [NUMBER]) на користь [PERSON] (податковий номер: [NUMBER]) проценти за користування коштами за період з 18 грудня 2012 року по 26 лютого 2015 року в розмірі суми, що еквівалентна 3 015 (трьом тисячам п'ятнадцяти) доларам США за курсом Національного банку України на день ухвалення рішення у справі, трьох процентів річних від простроченої поверненням позики за період з 18 грудня 2012 року по 26 лютого 2015 року в розмірі суми, що еквівалентна 987 доларам США за курсом Національного банку України на день ухвалення рішення у справі, а всього суму, еквівалентну 4 002 доларам США за курсом Національного банку України на день ухвалення рішення у справі, а також неустойку за період з 26 лютого 2014 року по 26 лютого 2015 року в розмірі 547 500 гривень. В рахунок задоволення вимог [PERSON] (податковий номер: [NUMBER]) до [PERSON] (податковий номер: [NUMBER]) за Договором позики від 17 грудня 2009 року за реєстровим № 5070, в сумі, яка визначена Заочним рішенням Київського районного суду м. Харкова від 03 липня 2014 року та Ухвалою апеляційного суду Харківської області від 19 лютого 2015 року, а саме - 338 281 гривня 10 коп. та вимог, які пред'явлені в уточненому позові, щодо стягнення з Відповідача [PERSON] (податковий номер: [NUMBER]) на користь Позивача [PERSON] (податковий номер: [NUMBER]) процентів за користування Відповідачем його коштами за період з 18 грудня 2012 року по 26 лютого 2015 року в розмірі суми, що еквівалентна 3 015 доларам США за курсом Національного банку України на день ухвалення рішення у справі, трьох процентів річних від простроченої поверненням позики за період з 18 грудня 2012 року по 26 лютого 2015 року в розмірі суми, що еквівалентна 987 доларам США за курсом Національного банку України на день ухвалення рішення у справі, а всього на суму, еквівалентну 4 002 доларам США за курсом Національного банку України на день ухвалення рішення у справі, а також неустойки за період з 26 лютого 2014 року по 26 лютого 2015 року в розмірі 547 500 гривень, звернути стягнення на предмет іпотеки - нежитлову будівлю літ. «М-2» загальною площею 209,4 кв. м., що розташована за адресою: [ADDRESS] - шляхом застосування визначеної ст. 38 Закону України «Про іпотеку» процедури продажу шляхом надання іпотекодержателю [PERSON] права на продаж предмета іпотеки будь-якій третій особі - покупцю на його власний розсуд за ціною, встановленою на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб'єктом оціночної діяльності або незалежним експертом на стадії оцінки майна на момент продажу. Надати [PERSON] (податковий номер: [NUMBER]) право пред'являти правовстановлюючі документи на предмет іпотеки, усно та письмово звертатися, подавати, одержувати і підписувати необхідні довідки та документи, заяви до Державної реєстраційної служби України, Комунального підприємства «Харківське міське бюро технічної інвентаризації», органів нотаріату і приватних нотаріусів, та інших державних органів, установ, підприємств, організацій, з питань отримання Витягів та інших документів, а також вчиняти всі інші дії, пов'язані з вирішенням цих питань. В судовому засіданні представник позивача, що діє на підставі нотаріально посвідченої довіреності, [PERSON] заявлені позовні вимоги повністю підтримала, та, посилаючись на вищевикладені обставини, просила суд позовні вимоги задовольнити в повному обсязі. Представник відповідача, що діє на підставі нотаріально посвідченої довіреності - [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнав в повному обсязі та просив суд в задоволенні позову відмовити. Дослідивши докази, суд вважає, що в задоволенні позову слід відмовити, виходячи з такого. Судом встановлено, що 17.12.2009 року між сторонами укладено договір позики, за умовами якого позивач передав відповідачу 17700 доларів США, а відповідач зобов'язався повернути цю грошову суму позивачу не пізніше 17.10.2010 року в порядку та строки, передбачені договором. 17.12.2009 року між сторонами укладено договір про задоволення вимог іпотекодержателя, як засіб забезпечення виконання зобов'язання, що виникло у відповідача за договором позики. Зокрема у забезпечення виконання зобов'язання, викладеного в п. 1 договору позики, укладено договір іпотеки. Предметом іпотеки є нежитлова будівля літ «М-2» загальною площею 209,4 кв.м., розташована за адресою [ADDRESS]. Ці обставини підтверджуються договором позики та договором про задоволення вимог іпотекодержателя від 17.12.2009 року, рішенням московського районного суду м. Харкова від 24.01.2008 року, витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 28.02.2008 року, технічним паспортом на нежитлове приміщення. Ч.1 ст.60 ЦПК України передбачає, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Суд вважає, що позивач не довів того факту, що відповідач не виконав умов договору позики від 17.12.2009 року, а позивач відповідно до вимог ст.35 Закону України надсилав іпотекодавцю письмову вимогу про усунення порушення, оскільки ніяких доказів цього позивач суду не надав. Так, матеріали справи містять копії заяв представника позивача, адресованих начальнику Московського ВДВС ХМУЮ про відкриття виконавчого провадження від 08.05.2015 року. Разом із тим, належних та допустимих доказів на підтвердження того факту, що рішення Київського районного суду м. Харкова від 03.07.2014 року станом на день розгляду даного позову не виконано, представником позивача до справи не надано. Відсутні в матеріалах справи і відомості про те, чи не проводились державним виконавцем під час виконання рішення Київського районного суду м. Харкова від 03.07.2014 року будь-які виконавчі дії з примусового виконання рішення суду, чи не проведено звернення стягнення на майно боржника, про яке позивач просив у своєму уточненому позові, тощо. Таким чином, суд також позбавлений можливості дійти висновку про правомірність вимог позивача в частині стягнення відсотків за вказаним договором, трьох відсотків річних та неустойки за несвоєчасне виконання зобов'язання, оскільки невизначеним є період, за який ці суми мають бути стягнуті. Статтею 549 ЦК України передбачено обов'язок боржника сплатити кредитору неустойку (штраф, пеню) в разі порушення ним зобов'язання. Відповідно до ч. 1 ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Згідно ч. 2 ст. 551 ЦК України, якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Відповідно до ч. 1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Згідно ч. 2 вказаної статті боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до ст. 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. Як вбачається з умов Договору кредиту, вказаним договором було встановлено розмір процентів, які відповідач зобов'язаний сплатити за користування позиченими грошовими коштами, а також розмір пені за невиконання ним своїх зобов'язань щодо повернення суми позики та нарахованих процентів. Згідно роз'яснень, викладених в п. 17 Постанови № 5 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.03.2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», зобов'язання припиняється з підстав, передбачених договором або законом (частина перша статті 598 ЦК). Такі підстави, зокрема, зазначені у статтях 599-601, 604-609 ЦК. Наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє правовідносин сторін кредитного договору, не звільняє останнього від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених частиною другою статті 625 ЦК, оскільки зобов'язання залишається невиконаним належним чином відповідно до вимог статей 526, 599 ЦК. Як вбачається з правових позицій, викладених в Постанові Верховного Суду України від 04.09.2013 року, які обов'язковими для судів, згідно із ч. 1 ст. 598, ст. 599 ЦК України зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Статтею 33 Закону України "Про іпотеку" передбачено, що у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду. Отже, наявність судового рішення про стягнення із відповідача на користь [PERSON] заборгованості за договором позики не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум шляхом звернення стягнення на передане відповідачу в іпотеку нерухоме майно. Таким чином, з наведених вище правових позицій вбачається можливість одночасної наявності судових рішень про стягнення заборгованості за договором позики та звернення стягнення на предмет іпотеки в рахунок погашення цієї заборгованості за умови, що перше з відповідних судових рішень не виконано та заборгованість не сплачена. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed