Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-27 00:00:00

Позивач звернулася до суду з даним позовом 08.06.2018 року мотивуючи тим, що 23.10.2007 року було укладено іпотечний договір з АКБ «ТАС-Комерцбанк» (змінив назву на ПАТ «Сведбанк», потім на ПАТ «Омега банк»), за яким вона виступила майновим поручителем за дочку [PERSON] по кредитному договору №2608/1007/88-031 від 23.10.2007 року, укладеного між [PERSON] та ПАТ «Омега банк», за умовами якого передбачено, а саме п. 1.1. банк зобов'язується надати грошові кошти у вигляді кредиту у розмірі 26 000,00 доларів США, на строк з 23.10.2007 року по 22.10.2017 року на умовах, передбачених у цьому договорі, а позичальник зобов'язується повернути кредит, сплатити проценти за користуванням кредитом та виконати зобов'язання у повному обсязі у строки, передбачені цим договором. Кредит надається лише після підписання іпотечного договору, що забезпечує повернення кредиту, процентів за користування ним, пені за несвоєчасну сплату процентів та несвоєчасне погашення заборгованості за кредитом, а також відшкодування збитків у зв'язку із порушенням умов цього договору та інших витрат банку, пов'язаних з одержанням виконання; п. 1.3. позичальник сплачує Банку проценти за користуванням кредитом у розмірі 11,9% річних за весь строк фактичного користування кредитом; п. 1.4 Кредитні кошти призначені на споживчі цілі. Згідно Додатку №1 до кредитного договору №2608/1007/88-031 від 23.10.2007 року встановлено щомісячний платіж в розмірі 217 доларів США зі строком сплати до 23.10.2017 року. За умовами іпотечного договору на забезпечення основного зобов'язання, іпотекодавці [PERSON], [PERSON], [PERSON] передають в іпотеку іпотекодержателю належне їм на праві власності майно, а саме: квартиру [ADDRESS] та належить іпотекодавцям в рівних частках кожному на підставі свідоцтва про право власності на житло. 09.06.2009 року між позичальником [PERSON] та кредитором було укладено договір про внесення змін та доповнень №1 до кредитного договору №2608/1007/88-031 від 23.10.2007 року, який викладено в абсолютно новій редакції. Потім, як стверджує ПАТ «Альфа-Банк» була двічі здійснено перепродаж прав вимоги по кредитному договору. 25 травня 2012 року вказується на перепродаж прав вимоги на ПАТ «Дельта-банк», 15 червня 2012 року вказується про перепродаж на ПАТ «Альфа-банк». На запити її адвоката (№1 від 07.02.2018р., №2 від 08.02.2018р, №3 від 09.02.2018р.) жоден банк-кредитор не надав розрахунку сум які були сплачені позичальником [PERSON], оскільки позичальник [PERSON] сплачувала значно більші суми, ніж ті, що встановлені в кредитному договорі №2608/1007/88-031 від 23.10.2007 року, та й в поновленому кредитному договорі від 09.06.2009 року щомісячний платіж було встановлено в розмірі 343,87 доларів США. ЇЇ не попередили про зміну умов кредитного договору та вона не надавала згоди на такі збільшення її майнової відповідальності, окрім того, в новому кредитному договорі від 09.06.2009 року доповнили рядом суттєвих умов, які значно збільшили фінансову відповідальність позичальника, а відповідно і мою майнову відповідальність, а саме п.8.4.1., 8.5., 8.6. договору доповнено підвищенням відсоткової ставки на 1% за порушення позичальником умов кредитного договору, збільшено строки позовної давності, введено відшкодування будь-яких (навіть незначних) збитків в розмірі суми кредиту. В обґрунтування позову посилається на наступні вимоги Закону, якими сторони мали керуватись, а саме ст. 3, 6, 7 Закону України «Про іпотеку». Будь-яке збільшення основного зобов'язання або процентів за основним зобов'язанням, крім випадків, коли таке збільшення прямо передбачене іпотечним договором, може бути здійснене після державної реєстрації відповідних відомостей про зміну умов обтяження нерухомого майна іпотекою. Відповідач не повідомив позивача про фактичне збільшення зобов'язання та відсотків по ньому, не отримав згоду позивача на таке збільшення зобов'язання та відсотків по ньому. Позивач стверджує, що суттєвою умовою іпотечного договору у відповідності з п.4 ст. 18 Закону України «Про іпотеку» є посилання на видачу або відсутність заставної, однак, за визначенням п.17 Іпотечного договору неможливо зробити висновок видана заставна чи ні. Таким чином, відсутність чіткого посилання про видачу або відсутність заставної є порушенням вимог про укладання іпотечного договору. У разі відсутності в іпотечному договорі однієї з істотних умов він може бути визнаний недійсним на підставі рішення суду. Відповідно до ст.42 Конституції України Держава захищає права споживачів, здійснює контроль за якістю і безпечністю продукції та усіх видів послуг і робіт, сприяє діяльності громадських організацій споживачів. Згідно з положеннями Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» споживчий кредит - це кошти, що надаються кредитодавцем (банком або іншою фінансовою установою) споживачеві на придбання продукції. Згідно ст. 11 Закону між кредитодавцем та споживачем укладається договір про надання споживчого кредиту, відповідно до якого кредитодавець надає кошти (споживчий кредит) або бере зобов'язання надати їх споживачеві для придбання продукції у розмірі та на умовах, встановлених договором, а споживач зобов'язується повернути їх разом з нарахованими відсотками та врегульовуються питання щодо відомостей, які кредитодавець має повідомити споживачеві до укладення договору споживчого кредиту, правила збору та використання інформації щодо споживача як на стадії укладення договору споживчого кредиту, так і в процесі його виконання, передбачають такі права споживача, які за своїм змістом можливо реалізувати лише під час виконання договору споживчого кредиту. Зокрема, це право споживача протягом певного терміну відкликати згоду на укладення договору про надання споживчого кредиту без пояснення причин; не бути примушеним під час виконання кредитного договору сплачувати платежі, встановлені на незаконних засадах; достроково повернути споживчий кредит; не бути примушеним достроково повернути суму споживчого кредиту у разі незначних порушень договору; бути захищеним від суспільного поширення інформації про несплату боргу, а ст. 56 Закону України «Про банки і банківську діяльність» - врегульовується питання щодо відомостей, які банк має надавати споживачеві як власному клієнту на його вимогу. Таким чином, Конституційний суд вирішуючи справу №15-рп/2011 зробив висновок: в аспекті конституційного звернення положення пунктів 22, 23 статті 1, статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» від 12.05.1991 року з наступними змінами у взаємозв'язку з положеннями частини четвертої статті 42 Конституції України треба розуміти так, що їх дія поширюється на правовідносини між кредитодавцем та позичальником (споживачем) за договором про надання споживчого кредиту. Позивач мотивує свої вимоги тим, що ПАТ «Омега банк» при укладенні спірного правочину свідомо та навмисно ввів в оману її та третю особу [PERSON],, в якості позичальника щодо істотної умови кредитного договору - його ціни, а саме - абсолютного значення дорожчання кредиту та відсоткової ставки з метою привернення уваги до фінансової послуги саме цього кредитора. Водночас, зазначає, що розмір щомісячного ануїтетного платежу, як одного із вартісних елементів фінансової послуги, також не відповідає базовим умовам кредитування, та є навмисно завищеним банком з мотивів отримання прихованого прибутку. Вказує на наявність в діях банку ознак нечесної підприємницької практики, яка мала місце як в зв'язку із введенням споживача в оману, так і внаслідок замовчування інформації про наявність іншої схеми кредитування, що є істотно дешевшою та вигіднішою для споживача. Разом з тим, позивач вказує на навмисне невиконання банком переддоговірної роботи в порядку ст. 11 Закону України "Про захист прав споживачів", як передумови введення його в оману. Водночас, розрахунок суми кредитного договору надається саме в додатку №1 до кредитного договору, в якому відсутній розрахунок абсолютного дорожчання кредиту. Позичальник 23.10.2007 року підписав кредитний договір та додаток №1 до нього, в якому були зазначені щомісячний розмір ануїтетного платежу в розмірі 217 доларів США та відсутня істотна умова договору - це абсолютне значення дорожчання кредиту, сума якого на момент підписання не була відома ні позичальнику, ні позивачу. За умовами кредитного договору від 23.10.2007 року майновий поручитель (позивач) розраховував забезпечувати лише в межах суми, вказаної в Додатку №1 - 26 000 доларів США. Інших сум в договорі та додатку не було вказано. Позичальник вчасно сплатив суму, що значно перевищує розмір в 26 000 доларів США, на що давав згоду позивач, укладаючи іпотечний договір від 23.10.2007р. У відповідності зі ст. 17 Закону України «Про іпотеку» в позивача є підстави стверджувати, що іпотека припинена, оскільки позичальником сплачені кошти в повному обсязі основного зобов'язання, на які розраховував Позивач,

Outcome: dismissed