Jurisdiction: civil
Date: 2014-08-20 00:00:00

До Жовтневого районного суду м. Харкова звернувся представник ПАТ «Дельта Банк» з позов до [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], Державної реєстраційної служби України про звернення стягнення на предмет іпотеки та усунення перешкод у здійсненні права власності, в якому просив суд в рахунок виконання основного зобов'язання щодо оплати заборгованості у розмірі 56 808,84 доларів США звернути стягнення на предмет іпотеки: квартиру [ADDRESS]; зобов'язати Державну реєстраційну службу України здійснити державну реєстрацію права власності на квартиру; припинити право власності відповідачів; припинити право користування відповідачів спірною квартирою, виселити відповідачів зі спірної квартири, та стягнути з відповідачів судові витрати. В обґрунтування позовних вимог позивач послався на те, що 14.03.2008 року між АКІБ «УкрСиббанк» та [PERSON] було укладено договір про надання споживчого кредиту, відповідно до умов якого [PERSON] отримав кредит у сумі 50 000 доларів США. З метою забезпечення виконання грошових зобов'язань [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] передали в іпотеку нерухоме майно, а саме: квартиру [ADDRESS]. Через неналежне виконання умов договору про надання споживчого кредиту у позичальника станом на 19.03.2013 року утворилась заборгованість у розмір 56 808,84 долара США. Позивач зазначає, що його право задовольнити свої вимоги за договором про надання споживчого кредиту шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки передбачено діючим законодавством, у зв'язку з чим позивач і звернувся до суду з даним позовом. Представник позивача, Григоришин В.І., який діє на підставі довіреності від 16.12.2013 р., в судове засідання не з'явився, надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності, проти ухвалення заочного рішення не заперечував. Відповідачі в судове засідання не з'явились, про день, час та місце судового засідання повідомлені належним чином, причини неявки суду не повідомили, причина неявки суду не відома. Клопотання про відкладення справи до суду не надходили. У зв'язку з цим, суд, згідно вимогам ч. 4 ст. 169 та ст.ст. 224-225 ЦПК України, вважає можливим провести заочний розгляд справи, проти чого не заперечував і представник позивача по справі. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що у задоволенні позову слід відмовити, виходячи з наступного. В судовому засіданні встановлено, що 14.03.2008 року між АКІБ «УкрСиббанк» та [PERSON] був укладений договір про надання споживчого кредиту №11314367000, відповідно до умов якого банк зобов'язується надати позичальнику кредитні кошти в іноземній валюті в сумі 50 000 доларів США, а позичальник зобов'язується прийняти, належним чином використати і повернути банку кредитні кошти та сплатити плату за кредит у порядку та на умовах, визначених договором. (а.с.13-33) Статтею 509 ЦК України передбачено, що зобов'язання є правовідношення, в яких одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Згідно ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно з умовами кредитного договору, відповідач зобов'язався використовувати кредит та повернути суму кредиту, і сплатити плату за кредит й інші грошові платежі на рахунок банку. Сплату кредиту, процентів за користування наданим кредитом, та інших платежів відповідач повинен був здійснювати на умовах і в порядку, відповідно до пунктів 1.3, 3.4.5, 4.1, 4.3, 5 кредитного договору, додаткових угод №1,2. Відповідно до ч. ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. В забезпечення виконання зобов'язань за договором про надання споживчого кредиту, 14.03.2008 року між АКІБ «УкрСиббанк» та [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] було укладено договір іпотеки, який посвідчено приватним нотаріусом ХМНО [PERSON], зареєстровано в реєстрі за № 1413. (а.с. 34-37) Відповідно до умов договору іпотеки, відповідачі передали в іпотеку іпотекодержателю наступне нерухоме майно: трикімнатну квартиру [ADDRESS], загальною площею 68,00 кв.м. Статтею 1 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що іпотека - вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом. З матеріалів справи вбачається, що відповідачем [PERSON] було порушено зобов'язання стосовно своєчасного повернення сум отриманого кредиту та сплати нарахованих за користування кредитними коштами відсотків, внаслідок чого, станом на 19.03.2013 року відповідач має прострочену заборгованість, яка становить 56 808,84 долара США, що згідно курсу НБУ становить 454 073,06 грн., в тому числі: тіло кредиту - 43 509,92 долара США, відсотки - 13 298,92 долара США. (а.с. 50) Згідно зі ст.ст. 525, 526, 530 ЦК України зобов'язання мають виконуватися належним чином і в термін передбачений договором, одностороння відмова від виконання зобов'язання не допускається, боржник не звільняється від відповідальності за виконання грошового зобов'язання. У відповідності до ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов'язання, настають правові наслідки, встановлені договором або законом. 08 грудня 2011 року між ПАТ «УкрСиббанк» та ПАТ «Дельта Банк» було укладено Договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитами, відповідно до умов якого ПАТ «УкрСиббанк» погоджується продати (відступити) права вимоги за кредитами та передати їх покупцеві, покупець цим погоджується придбати права вимоги за кредитами та прийняти їх та сплатити ціну купівлі. (а.с. 75-78) Відповідно до ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ч. 1 ст. 516 ЦК України заміна кредитора у зобов'язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно витягу з Акту приймання-передачі документації за договором купівлі-продажу прав вимоги за кредитами від 08.12.2011 року ПАТ «УкрСиббанк» передав, а ПАТ «Дельта Банк» прийняв документи щодо стягнення заборгованості з [PERSON] за кредитним договором №11314367000. (а.с. 74) Таким чином, ПАТ «Дельта Банк» набуло права вимоги по кредитному договору №11314367000 від 14.03.2008 року. У зв'язку з невиконання відповідачами умов договору про надання споживчого кредиту та договору іпотеки, представник позивача просив суд звернути стягнення на предмет іпотеки. Відповідно до ст. 589 ЦК України у разі невиконання зобов'язання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави. За рахунок предмета застави заставодержатель має право заволодіти в повному обсязі свою вимогу, що визначена на момент фактичного задоволення, включаючи сплату процентів, неустойки, відшкодування збитків, завданих порушенням зобов'язання, необхідних витрат на утримання заставленого майна, а також витрат, понесених у зв'язку із пред'явленням вимоги. якщо інше не встановлено договором. Право позивача задовольнити свої вимоги за кредитним договором шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки передбачено відповідними нормами Закону України «Про іпотеку» та положеннями іпотечного договору. Стаття 7 Закону України «Про іпотеку» регламентує, що за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов'язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобов'язання. Так, згідно ч.1 ст. 33 Закону України « Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Відповідно до п. 4.1 договору іпотеки, іпотекодержатель має право звернення стягнення на предмет іпотеки у разі порушення іпотекодавцем будь-якого зобов'язання за цим договором або будь-якого іншого зобов'язання, що забезпечено іпотекою. Разом з тим, 07 червня 2014 року набув чинності Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті». Суд зазначає, що даний закон розповсюджує свою дію на правовідносини, які склались між сторонами спору. Відповідно до ст. 1 вказаного закону, протягом дії цього Закону: 1) не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно із статтею 4 Закону України "Про заставу" та/або предметом іпотеки згідно із статтею 5 Закону України «Про іпотеку», якщо таке майно виступає як забезпечення зобов'язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що: таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя або є об'єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно; загальна площа такого нерухомого житлового майна (об'єкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв. метрів для квартири та 250 кв. метрів для житлового будинку. Так, законом передбачено певні умови для його застосовування. Предмет іпотеки: квартира [ADDRESS], загальною площею 68,00 кв.м. зареєстрована на праві спільної сумісної власності за [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], та була придбана відповідачами за кошти, отримані за договором про надання споживчого кредиту у іноземній валюті. (а.с. 62) Згідно відповіді АДП ГУДМСУ в Харківській обл. від 31.03.2014 року, відповідачі зареєстровані за адресою: [ADDRESS]. (а.с. 90-91) Даних стосовно права власності відповідачів на інше нерухоме майно матеріали справи не містять, та площа спірної квартири не перевищує ліміту, встановлено законом. Отже, в даному випадку наявні всі умови для застосовування положень Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті». Крім того, відповідно до ч.3 ст. 1 вказаного закону, кредитна установа не може уступити (продати, передати) заборгованість або борг, визначений у підпункті 1 цього пункту, на користь (у власність) іншої особи. Так, враховуючи вимоги Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», який є чинним на момент розгляду даної цивільної справи, суд вважає, що в задоволенні позовних вимог про звернення стягнення на предмет іпотеки слід відмовити в повному обсязі. На підставі викладеного і

Outcome: dismissed