Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-23 00:00:00

Позивач зазначив, що є батьком [PERSON], 15.11.1999р.н., [PERSON], 26.03.2004р.н., [PERSON], 08.06.2007р.н., [PERSON], 23.02.2012р.н. Рішенням від 01.11.2006р. Чернігівського районного суду Запорізької області з нього на користь [PERSON] стягнуто аліменти на утримання синів [PERSON] та [PERSON], по ? частині всіх видів заробітку, щомісяця, починаючи з вересня 2006р., до повноліття найстаршої дитини. Крім того, рішенням від 06.06.2012р. Чернігівського районного суду Запорізької області з нього на користь [PERSON] стягнуто аліменти на утримання дочки [PERSON], в розмірі 1/8 частини всіх видів заробітку, але не менш 30% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісяця, починаючи з 28.03.2012р., до досягнення нею повноліття. Крім того, судовим наказом від 19.09.2013р. Чернігівського районного суду з нього стягнуто аліменти на користь [PERSON] на утримання сина [PERSON], в розмірі ? частини всіх видів заробітку, але не менш 30% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісяця, починаючи з 11.09.2013р., до досягнення ним повноліття. Рішенням від 07.12.2015р. Чернігівського районного суду сума стягнених на користь [PERSON] та [PERSON] аліментів зменшена, вирішено стягувати аліменти в розмірі 1/8 частки з усіх видів заробітку на кожну дитину, але не менш 30% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісяця, починаючи з 18.12.2015р., до досягнення дітьми повноліття. Позивач просить звільнити його від сплати заборгованості з аліментів на користь [PERSON], що утворилися в період з квітня 2013 по лютий 2016р., в сумі 11\~677грн 17коп.; на користь [PERSON], що утворилася в період з квітня 2013 по лютий 2016р., в сумі 3\~320грн 86коп., [PERSON] за період з жовтня 2013 по лютий 2016р., в сумі 6\~691грн 32коп., посилаючись на те, що він не ухилявся від сплати аліментів та заборгованість утворилася не з його вини, сплачені ним аліменти не були меншими, ніж встановлений законодавством мінімум, та державний виконавець не повідомляв його про наявність цієї заборгованості. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позов не визнала у повному обсязі, до того ж надала письмові заперечення (а.с.22), з зазначенням, що позивач є працездатною особою, отримує заробітну плату, яка дорівнює 4 мінімальним. Він фізично здоровий, працює не щоденно (добу через три), може підробляти, та частками сплачувати заборгованість, що утворилася до того, як розмір стягуваних аліментів було зменшено. Їх син [PERSON] цього року закінчує школу, а [PERSON] займається футболом та їздить на збори, але позивач, окрім аліментів, не надає дітям жодної матеріальної допомоги, навіть якщо вони до нього звертаються. Сама [PERSON] на теперішній час знаходиться у декретній відпустці, та утримує трьох дітей. Відповідач [PERSON] позов не визнала, надала суду письмові заперечення (а.с.27-28), згідно яких позивач офіційно працевлаштований, отримує 5019грн заробітної плати, щомісяця, фізично здорова молода людина. Він достовірно знав про стягнені з нього судом кошти, тому що отримує за місцем роботи розрахункові листки, а заборгованість утворилася лише через те, що він більше 2 років взагалі не цікавився загальною часткою, що стягнута. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позов не визнала у повному обсязі, надала письмові заперечення (а.с.20-21), з зазначенням, що позивач достовірно знав про розмір стягнутого судами. Він не надає дитині жодної допомоги, окрім аліментів, та не приділяє їй уваги як батько. Вона особисто отримує 1500грн зарплати, і утримує сина. Позивач отримує 4700грн зарплати, є фізично та психічно здоровим, може знайти собі додатковий заробіток. Суд, вислухавши сторони, дослідивши матеріали справи, встановив такі факти та відповідні їм правовідносини. Позивач є батьком [PERSON], 15.11.1999р.н., [PERSON], 26.03.2004р.н., [PERSON], 08.06.2007р.н., [PERSON], 23.02.2012р.н. (а.с.86-88). Відповідно до ст.180 Сімейного Кодексу України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Рішенням від 01.11.2006р. Чернігівського районного суду Запорізької області з нього на користь [PERSON] стягнуто аліменти на утримання синів [PERSON] та [PERSON], по ? частині всіх видів заробітку, щомісяця, починаючи з вересня 2006р., до повноліття найстаршої дитини (а.с.6). Крім того, рішенням від 06.06.2012р. Чернігівського районного суду Запорізької області з нього на користь [PERSON] стягнуто аліменти на утримання дочки [PERSON], в розмірі 1/8 частини всіх видів заробітку, але не менш 30% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісяця, починаючи з 28.03.2012р., до досягнення нею повноліття (а.с.7). Крім того, судовим наказом від 19.09.2013р. Чернігівського районного суду з нього стягнуто аліменти на користь [PERSON] на утримання сина [PERSON], в розмірі ? частини всіх видів заробітку, але не менш 30% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісяця, починаючи з 11.09.2013р., до досягнення ним повноліття (а.с.85). Рішенням від 07.12.2015р. Чернігівського районного суду сума стягнених на користь [PERSON] та [PERSON] аліментів зменшена, вирішено стягувати аліменти в розмірі 1/8 частки з усіх видів заробітку на кожну дитину, але не менш 30% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісяця, починаючи з 18.12.2015р., до досягнення дітьми повноліття (а.с.5). Зазначені рішення не оскаржувалися та набрали законної сили Заборгованість позивача з стягнутих аліментів складає: перед [PERSON] за період з квітня 2013 по лютий 2016р.р. - 11\~677грн 17коп.; перед [PERSON] за період з квітня 2013 по лютий 2016р.р. - 3\~320грн 86коп., перед [PERSON] за період з жовтня 2013 по лютий 2016р. - 6\~691грн 32коп., що підтверджується розрахунком (а.с.77-79). Відповідно до вимог ч.2 ст.197 СК України за позовом платника аліментів суд може повністю або частково звільнити його від сплати заборгованості за аліментами, якщо вона виникла у зв'язку з його тяжкою хворобою або іншою обставиною, що має істотне значення. Ця норма встановлює, що повне або часткове звільнення платника аліментів від сплати заборгованості за аліментами можливе лише за його позовом і лише тоді, коли заборгованість виникла у зв'язку із його тяжкою хворобою або іншою обставиною, що має істотне значення. Питання про те, чи мають обставини, на які посилається платник аліментів, істотне значення, у кожному конкретному випадку вирішує суд.\~\~\~\~Лише за наявності обставин, що мають істотне значення, платник аліментів може бути повністю або частково звільнений від сплати заборгованості за ними на підставі судового рішення. Постановою Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 р. за N 3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" також передбачено, що суд може зменшити розмір неустойки з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів, а за передбачених ст. 197 СК умов - повністю або частково звільнити його від сплати заборгованості (п. 22). Як на інші обставини, що мають істотне значення (в розумінні ч.2 ст.192 СК України), позивач зазначає те, що він не ухилявся від сплати аліментів, спірна заборгованість утворилася не з його вини, бо державний виконавець не повідомляв його її наявність, сплачені ним аліменти не були меншими, ніж встановлений законодавством мінімум. Суд вважає, що наведені обставини не є такими, що дозволяють звільнити його від сплати заборгованості. Позивач був обізнаний про частку стягнутого, оскільки брав участь у судових засіданнях і не оскаржував судові рішення. Дізнавшись в листопаді 2013р. про винесення судового наказу про стягнення з нього аліментів на утримання доньки [PERSON], він не скористався своїм правом на подачу заяви про його скасування, а позов про зменшення розміру аліментів подав до суду 27.10.2015р., тобто через два роки. За ст.11 Закону України «Про виконавче провадження», державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Обовязку виконавця повідомляти боржника про заборгованість зазначений закон не встановлює. Натомість ст. 12 цього закону передбачає ряд прав сторін та інших учасників виконавчого провадження, зокрема, ознайомлюватися з матеріалами виконавчого провадження, робити з них виписки, знімати копії, подавати клопотання тощо. Доказів того, що позивачу чинилися перешкоди в здійсненні гарантованих йому прав як учаснику виконавчого провадження, суду не надано. Позивачем, в обґрунтування вимог про звільнення від сплати заборгованості, не надано доказів погіршення його стану здоровя, доказів того, що на його утриманні є інші особи, крім спільних з відповідачами дітей, доказів зміни сімейного або матеріального стану. Судом встановлено та сторонами не оспорюється, що іншої допомоги, окрім аліментів, він не надавав. Його обовязок утримувати дітей та мінімальний розмір аліментів - встановлений законодавством. Тому посилання позивача на те, що він не ухилявся від сплати аліментів та заборгованість утворилася не з його вини, бо державний виконавець не повідомляв його про наявність цієї заборгованості; сплачені аліменти не були меншими, ніж встановлений законодавством мінімум, суд врахувати не може, оскільки ці обставини не є істотними в розумінні ч.2 ст.197 СК України. Крім того, слід зазначити, що предметом спору є заборгованість з аліментів на утримання неповнолітніх дітей, а, згідно ч.1 ст.3 Конвенції про права дітей, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed