Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-24 00:00:00

В лютому 2015 року позивач [PERSON] звернувся в суд з цим позовом до відповідача, посилаючись на порушення своїх трудових прав. З урахуванням спірних правовідносин на суті заявлених позовних вимог ухвалою суду від 19 червня 2015 року до участі в справі в якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, залучено Управління Пенсійного фонду України в м. Миргороді та Миргородському районі, Миргородську об'єднану державну податкову інспекцію Головного управління Державної фіскальної служби у Полтавській області та Миргородський міськрайонний центр зайнятості / т. 1, а.с. 176 /. При розгляді справи судом позивач [PERSON] та її представник - адвокат Березовський Ю.В., що діє на підставі відповідних повноважень, визначених угодою / т. 1, а.с. 23 - 24, 25 /, заявлений позов підтримали, просили задовольнити його в межах заявлених позовних вимог, визнавши незаконним розірвання трудового договору з [PERSON], стягнути на її користь заборговану заробітну плату станом на 30.01.2015 року, відшкодувати їй моральну шкоду в сумі 15000 гривень, зобов'язати відповідача сплатити внески на рахунок позивача у Пенсійний фонд та компенсувати всі понесені судові витрати. По суті заявлених вимог сторона позивача пояснила, що з березня 2012 року [PERSON] працювала у відповідача та фактично виконувала роботу бармена і офіціанта. За період роботи відповідач порушувала її трудові права, та укладений трудовий договір, оскільки не своєчасно та не в повному обсязі проводила оплату її праці, не здійснювала перерахувань відповідних коштів в рахунок оплати єдиного соціального внеску. В подальшому позивач була звільнена з роботи відповідачем за прогули, яких вона не скоювала. Своє звільнення вважає незаконним. Порушенням її трудових прав та звільненням з роботи їй завдано моральної шкоди, так як дії відповідача по відношенню до неї призвели до втрати заробітку, що потребує додаткових зусиль для організації її життя. Відповідач [PERSON] і її представник адвокат Стахурлов І.І., який діє на підставі договору про надання правової допомоги /т. 1, а.с. 56 /, заявлений позов не визнали, просили відмовити у його задоволенні повністю, пояснивши, що позивач дійсно звільнена з роботи за прогули. Порушень чинного законодавства при припиненні з нею трудового договору відповідачем не допущено. Як стверджувала сторона відповідача, заборгованості по заробітній платі перед позивачем не існує, а сплата по відповідним внескам проводилася регулярно. Представник третьої особи від Миргородського міськрайонного центру зайнятості Горбань Г.М., що діє на підставі довіреності / т. 2, а.с. 1 /, свого ставлення відносно заявлених позовних вимог не висловив та пояснив, що в березні 2012 року у центрі зайнятості дійсно реєструвався трудовий договір між роботодавцем [PERSON] та працівником [PERSON], яким визначено його суттєві умови. В подальшому, в січні 2015 року, такий договір було знято з реєстрації. Представник третьої особи від Управління Пенсійного фонду України в м. Миргороді та Миргородському районі Гончаренко Я.М., який діє на підставі відповідної довіреності / т. 2, а.с. 19 /, свого ставлення щодо заявленого позову не висловив, у своїх поясненнях вказував на те, що протягом певного періоду часу, за наявними даними обліковувалася наявність заборгованості по сплаті внесків до Пенсійного фонду зі сторони роботодавця [PERSON]. З позовами про стягнення такої заборгованості третя особа не зверталася. Представник третьої особи від Миргородської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Полтавській області Сердюк В.О., який діє на підставі відповідної довіреності / т. 1, а.с. 261/, при вирішенні спору покладався на розсуд суду. З пояснень цього учасника процесу слідує, що станом на час вирішення даного спору відповідачем [PERSON] сплачено по найманим особам відповідні внески та погашено наявну заборгованість за 2013 рік і за 4 місяці 2014 року. За травень 2014 року стаж найманим працівникам буде зараховано при повній сплаті нарахованої суми по звіту. Заслухавши пояснення сторони позивача і відповідача, пояснення представників третіх осіб, дослідивши письмові докази по справі, надані сторонами на засадах змагальності і диспозитивності, оглянувши оригінали окремих документів та, проаналізувавши всі докази в їх сукупності, суд приходить до висновку про те, що у задоволенні заявленого позову слід відмовити з наступних обгрунтувань. Судом встановлено, що 06 березня 2012 року між відповідачем [PERSON], як фізичною особою - суб'єктом підприємницької діяльності, та позивачем [PERSON]. укладено трудовий договір, який того ж дня був зареєстрований в Миргородському міськрайонному центрі зайнятості за № 16531200131. Незважаючи на невірне зазначення в ньому прізвища позивача і виконуваної нею роботи, сторони по справі визнали факт укладення такого договору та факт виконання позивачем роботи бармена і офіціанта в кафе „Зелений сад", що відповідно до положень ч. 1 ст. 61 ЦПК України є обставиною, яка не підлягає доказуванню. За змістом такого договору позивач мала виконувати відповідну роботу, а відповідач брала на себе зобов'язання оплачувати її працю. В подальшому до цього договору сторони підписали додаток, яким внесено зміни щодо розміру заробітної плати позивача / т. 1, а.с. 11, 65 /. Факт перебування позивача [PERSON] в трудових відносинах з відповідачем [PERSON] з 06 березня 2012 року серед іншого підтверджується і копією її трудової книжки, на аркуші 10 якої роботодавцем проведено відповідний запис / т. 1, а.с. 12 - 13 /. При виконанні своїх трудових обов'язків позивач мала керуватися Посадовою інструкцію продавця продовольчих товарів (ст. бармена - адміністратора) та виконувати Правила внутрішнього трудового розпорядку, зі змістом яких вона ознайомлена під розписку / т.1, а.с. 105 - 106, 107 - 112 /. Статтею 139 КЗпП України передбачено, що працівники зобов'язані працювати чесно і сумлінно, своєчасно і точно виконувати розпорядження власника або уповноваженого ним органу, додержуватися трудової і технологічної дисципліни, вимог нормативних актів про охорону праці, дбайливо ставитися до майна власника, з яким укладено трудовий договір. За час роботи позивача, в період з 23 грудня 2014 року по 24 січня 2015 року роботодавцем [PERSON] складено 17 актів про відсутність працівника [PERSON] на робочому місці / т. 1, а.с. 78 - 94 /. Факт її відсутності на робочому місці підтверджується також табелями обліку робочого часу за грудень 2014 року та січень 2015 року /т. 1, а.с. 101 - 102 /. Згідно з п. 4 ч. 1 ст. 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом в разі прогулу без поважних причин. Як видно з доказів, наданих стороною відповідача, та вживала заходів до відібрання пояснень від позивача з приводу невиходів на роботу / т. 1, а.с. 97 - 98, 113 - 119, 123 /, проте позивач таким правом не скористалася. Наказом відповідача № 35-К від 23.01.2015 року [PERSON]. звільнена з роботи по пункту 4 ч. 1 ст. 40 КЗпП України за прогул без поважних причин / т.1, а.с. 103 /. Копія відповідного наказу позивачу надіслана поштою / т. 1, а.с. 104 /. За повідомленням Миргородського міськрайонного центру зайнятості трудовий договір між сторонами по справі знято з реєстрації 26 січня 2015 року / т. 1, а.с. 184 /, а відтак цим державним органом підтверджено дотримання роботодавцем положень пунктів 4 - 8 Постанови Кабінету міністрів України № 1168 від 29.10.2009 року, в тому числі і відносно розірвання трудового договору. На заперечення позову в частині відсутності заборгованості по заробітній платі перед позивачем відповідачем [PERSON] суду надано відомості на виплату їй заробітної плати за жовтень - грудень 2014 року / т. 1, а.с. 75 - 77 /, оригінали яких оглянуто судом, що містять підписи від імені позивача [PERSON] про одержання грошей. Від призначення судом та проведення відповідної криміналістичної експертизи підписів позивач відмовилася, після роз'яснення їй судом права клопотати про призначення такої експертизи. Відсутність заборгованості по заробітній платі у відповідача перед позивачем підтверджується і тим, що трудовий договір між сторонами по справі був знятий з реєстрації у центрі зайнятості, оскільки відповідно до чинного законодавства центр зайнятості перевіряє серед іншого і розрахунок з працівником при звільненні / п. 4 Постанови Кабінету міністрів України № 1168 від 29.10.2009 року /. Аналіз перевірених судом доказів дає підстави прийти до висновку про те, що звільнення позивача з роботи проведено відповідно до вимог чинного трудового законодавства, з дотриманням відповідної процедури та без порушення її трудових прав. З огляду на це позовні вимоги, в тому числі і про відшкодування моральної шкоди до задоволення не підлягають. Що стосується позовних вимог про покладення зобов'язання на відповідача сплатити внески безпосередньо на рахунок позивача у Пенсійний фонд України, то ці вимоги суперечать положенням ст. 1 ч. 1 п. 2, ст. 9 частинам 5, 6, ст. 11 ч. 1 Закону України „Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування", а отже ці вимоги є безпідставними. В процесі розгляду справи по суті в супереч вимогам ст. 10, 60 ЦПК України та у строк, встановлений ст. 27 ч. 2 ЦПК України, стороною позивача суду не надано належних і допустимих доказів того, що розірвання з нею трудового договору відповідачем здійснено з порушенням чинного трудового законодавства, їй заборговано заробітну плату чи в інший спосіб порушено її трудові права. З урахуванням викладеного законних підстав для задоволення заявленого позову немає.

Outcome: dismissed