Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-23 00:00:00

В Рівненський міський суд з позовом до [PERSON] про усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження квартирою шляхом виселення звернувся [PERSON]. В порядку ст. 31 ЦПК України [PERSON] позовні вимоги збільшив, остаточно просить суд усунути перешкоди йому у здійсненні ним права користування та розпорядження квартирою [ADDRESS] в м.Рівне шляхом виселення [PERSON], [INFO] з квартири [ADDRESS] та зняття [PERSON], [INFO] з реєстраційного обліку в квартирі [ADDRESS]. Свої вимоги мотивує тим, що відповідно до договору дарування квартири від 24 вересня 2004 року та витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 07 жовтня 2004 року він є власником квартири [ADDRESS]. 30 вересня 2013 року Рівненським міським судом Рівненської області було розірвано шлюб між ним та [PERSON] Фактично, за місяць до ухвалення в справі рішення, [PERSON] перестала проживати в його квартирі. Проте, на сьогодні в його житловому приміщенні перебуває низка її речей та майна. Оскільки, право власності є абсолютним правом, яке включає володіння, користування та розпорядження та якого ніхто не може бути позбавлений, крім випадків, передбачених законом, то власник не може бути визнаний таким що втратив право користування або розпорядження своїм майном. Разом з тим, при розгляді даної справи слід врахувати чітке розмежування правовідносин, які виникають між [PERSON], як власником спірного житла та колишньою дружиною, яка перестала проживати в такому майні, однак залишила в ньому свої речі. З рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 30 вересня 2013 року вбачається, що вони з [PERSON] спільного господарства не ведуть, відповідно вони тривалий час не є членами сім'ї. Натомість відповідно до вимог ст.405 ЦК України саме за членом сім'ї зберігається право користування житловим приміщенням, яке не належить йому на праві власності, за умови відсутності такого користувача в ньому не більше року. Тим більше, у відповідності до абзацу 2 ч.1 ст.405 ЦК України саме власнику житла належить право визначення житлового приміщення для членів сім'ї, яке вони будуть займати. Тобто таке право законом закріплено виключно за власником житла і воно не може бути нав'язане судом. Він на сьогодні має відносини з іншою жінкою, яка спільно з ним проживає в його квартирі, а тому він, як власник, не має бажання, щоб [PERSON] була зареєстрована в його квартирі, оскільки в нього є нова сім'я. У зв'язку з наведеним вважає, що він, як власник свого житла, має право на підставі ст.391 ЦК України вимагати у відповідача усунення перешкод у користуванні власністю шляхом виселення. Права власника квартири визначені статтею 383 ЦК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб. Як вбачається із справи, [PERSON] не є членом його сім'ї, він з нею не пов'язаний спільним побутом та господарством, [PERSON] не виявляє бажання в добровільному порядку нести витрати пов'язані з користуванням його квартирою. Такі доводи стверджуються тим, що відповідачка тривалий час не намагається укласти з ним відповідну угоду. У зв'язку з наведеними діями відповідачки порушуються його права, як власника спірної квартири. Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ в постанові №5 від 07 лютого 2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» зазначає наступне: пункт 33, 44 передбачає, що застосовуючи положення статті 391 ЦК України, відповідно до якої власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, навіть якщо вони не пов'язані із позбавленням права володіння, суд має право виходити з наступного. Відповідно до положень ст.ст.391, 396 ЦК України позов про усунення перешкод права, не пов'язаних із позбавленням володіння, підлягають задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником такого майна і що діями відповідача, не пов'язаними з позбавленням права володіння, порушуються його право власності чи законного володіння. Пункт 35 Постанови зазначає, що задовольняючи позов про захист права власності від порушень не пов'язаних із позбавленням володіння, суд має право як заборонити відповідача вчиняти певні дії, так і зобов'язати відповідача усунути наслідки порушення права позивача. Крім того, він не давав ніякої згоди на реєстрацію [PERSON] в своєму житловому приміщенні. Оскільки 05 жовтня 2007 року між ним та ВАТ «Райффайзен банк Аваль» було укладено договір іпотеки за яким спірна квартира передана в іпотеку з метою належного виконання кредитних зобов'язань братом відповідачки - [PERSON] Як наслідок, п.п.4.1.10 такого договору передбачено, що [PERSON], зобов'язаний не реєструвати в квартирі, що є предметом іпотеки інших членів сім'ї чи будь-яких інших осіб до повного виконання своїх обов'язків за кредитним договором. Тому, для недопущення порушень вказаного договору він не міг надати дозвіл відповідачці для її реєстрації в своїй квартирі. На сьогодні порушення ним вказаного зобов'язання перед банком тягне за собою відповідальність передбачену п.7.3.вказаного договору-дострокове погашення кредиту. Як наслідок, він на сьогодні для недопущення порушень своїх прав, що випливають з умов наведеного договору, вимушений суд просити зняти [PERSON] з реєстраційного обліку в такій квартирі, оскільки та в добровільному порядку не бажає цього робити. З цих підстав просить позов задоволити. В Рівненський міський суд з позовом до [PERSON] про усунення перешкод в користуванні житлом та вселення в квартиру звернулася [PERSON], яка діє в своїх інтересах та інтересах неповнолітніх [PERSON], [PERSON]. Свої вимоги мотивує тим, що з [PERSON] вона уклала шлюб 04.02.2001 року в Володимирецькому відділі РАГСу Рівненської області Актовий запис №8. Рішенням Рівненського міського суду від 30 вересня 2013 року шлюб між ними розірвано. Від шлюбу мають двох неповнолітніх дітей: сина [PERSON], [INFO] та сина [PERSON], [INFO]. Рішенням суду про розірвання шлюбу діти залишені на проживанні з нею. В квартиру [ADDRESS] вона поселилася, як член сім'ї власника за його згодою 01 червня 2010 року, проживала там постійно до 28 серпня 2013 року. З 01 червня 2010 року по даний час вона за письмовою згодою віх повнолітніх членів сім'ї в даній квартирі зареєстрована постійно, як член сім'ї власника. Постійно, як члени сім'ї власника зареєстровані і їх неповнолітні діти. Вказане підтверджується паспортом серії [NUMBER] виданого Рівненським МВВС на її прізвище та будинковою книгою на квартиру (розділ УІ «прописка»). 28 серпня 2013 року відповідач [PERSON] та його мама [PERSON] вигнали її з квартири із застосуванням фізичного насильства відібрали колючі від вхідних дверей квартири, поміняли замки у вхідних дверях. Більше в квартиру її не впустили. З цього часу вона змушена тимчасово проживати в квартирі її батьків, придбаної для її брата [PERSON] за адресою [ADDRESS]. Після розірвання шлюбу з нею проживають і неповнолітні діти. В зв'язку з тим, що [PERSON] не впускає її в квартиру, вона змушена була звертатися до правоохоронних органів за допомогою. Перевіривши її прописку у квартирі та права на її користування, працівники міліції порадили їй звернутися до суду за захистом порушеного права користування квартирою. При вселенні її в квартиру за реєстрації у ній будь-яких інших домовленостей між нею та власником [PERSON] не було. Так, як відповідно до ч.2 ст.64 ЖК України особи, що вселилися в жиле приміщення, як члени сім'ї наймача, набувають рівного з іншими членами сім'ї права користування жилим приміщенням, якщо при вселенні між цими особами, наймачем та членами його сім'ї, які проживають з ним, не було іншої угоди про порядок користування жилим приміщенням, то вона і діти набули рівного з відповідачам права користування спірною квартирою. В порушення вимог закону відповідач чинить перешкоди у користуванні нею спірною квартирою, хоча там залишилися її особисті речі та особисті речі її синів, а також майно (меблі, холодильник, телевізор, пилосос, тощо), яке вони набули з [PERSON] в період шлюбу і яке відповідно до ст.60 СК України є їх спільною сумісною власністю. Вказане підтверджується позовними заявами про поділ майна подружжя, які в даний час перебувають на розгляді Рівненського міського суду. Іншого постійного житла вона не має. З цих підстав просить суд позов задоволити та вселити її, та її неповнолітніх дітей сина [PERSON], [INFO], сина [PERSON], [INFO] в квартиру [ADDRESS] та зобов'язати [PERSON] не чинити перешкоди у користуванні нею вказаною квартирою. Ухвалою Рівненського міського суду від 09 вересня 2014 року вказані позови об'єднані в одне провадження. В судовому засіданні [PERSON] та його представник адвокат [PERSON] заявлені позовні вимоги підтримали. Просять суд їх задоволити та усунути перешкоди [PERSON] у здійсненні ним права користування та розпорядження квартирою [ADDRESS] в м.Рівне та зняти [PERSON] з реєстраційного обліку в квартирі [ADDRESS] з підстав, викладених у позовній заяві поданій в порядку ст.31 ЦПК України. Позов [PERSON] про усунення перешкод в користуванні житлом та вселення в квартиру не визнали та просять суд відмовити у задоволенні з підстав, викладених у письмових запереченнях на позов. В судовому засіданні [PERSON] та її представник адвокат [PERSON] подану ними заяву повністю підтримали, просять суд її задоволити та усунути перешкоди [PERSON] та її неповнолітнім дітям [PERSON], [PERSON] в користуванні житлом та вселенні в квартиру [ADDRESS] та зобов'язати [PERSON] не чинити перешкоди у користуванні вказаною квартирою, з підстав, викладених у позовній заяві. Позовні вимоги [PERSON] про усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження квартирою шляхом виселення та зняття з реєстраційного обліку не визнали та просять суд відмовити у їх задоволенні. Заслухавши учасників судового процесу, свідків, дослідивши матеріали справи та подані сторонами письмові докази по справі, суд прийшов до висновку, що позов [PERSON] до [PERSON] про усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження квартирою шляхом виселення та зняття з реєстраційного обліку не підлягає до задоволення, а позов [PERSON], яка діє в своїх інтересах та інтересах неповнолітніх [PERSON], [PERSON] до [PERSON] про усунення перешкод в користуванні житлом та вселення в квартиру підлягає до задоволення. Судом встановлено, що сторони по справі перебували у зареєстрованому шлюбі з 04 лютого 2001 року. Від даного шлюбу сторони мають двох неповнолітніх дітей - сина [PERSON], [INFO] та сина [PERSON], [INFO]. [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] на підставі договору дарування квартири ВВМ №262284 посвідченого приватним нотаріусом Рівненського міського нотаріального округу [PERSON] від 24 вересня 2004 року №1973. Дана обставина підтверджується дослідженою в судовому засіданні ксерокопією договору дарування квартири ВВМ №262284, посвідченої приватним нотаріусом Рівненського міського нотаріального округу [PERSON] від 24 вересня 2004 року №1973 з якої вбачається, що [PERSON] подарувала, а [PERSON] безоплатно прийняв у дар квартиру за номером [ADDRESS] у м.Рівне. В квартиру [ADDRESS] [PERSON], поселилася, як член сім'ї - дружина власника за його згодою. З 01 червня 2010 року проживала там постійно до 28 серпня 2013 року. З 01 червня 2010 року по даний час [PERSON] за письмовою згодою віх повнолітніх членів сім'ї в даній квартирі зареєстрована постійно, як член сім'ї власника. Постійно, як члени сім'ї власника зареєстровані і їх неповнолітні діти. Вказані обставини підтверджуються дослідженим в судовому засіданні паспортом [NUMBER] виданого Рівненським МВВС на прізвище [PERSON] та будинковою книгою на квартиру [ADDRESS] (розділ УІ «прописка»). 28 серпня 2013 року [PERSON] мама [PERSON] вигнала [PERSON] з квартири із застосуванням фізичного насильства відібрала колючі від вхідних дверей квартири, [PERSON] поміняв замки у вхідних дверях квартири. Більше в квартиру [PERSON] не впустили. З цього часу [PERSON] змушена тимчасово проживати в квартирі своїх батьків, придбаної для її брата [PERSON] за адресою [ADDRESS]. Після розірвання шлюбу у вказаній квартирі з нею проживають її неповнолітні діти. В зв'язку з тим, що [PERSON] не впускає [PERSON] в квартиру, вона змушена була звертатися до правоохоронних органів за допомогою. Перевіривши її прописку у квартирі та права на її користування, працівники міліції порадили звернутися їй до суду за захистом порушеного права користування квартирою. Про те,що [PERSON] чинить перешкоди в користуванні спірним житлом [PERSON] підтверджується дослідженими в судовому засіданні матеріалами за зверненням [PERSON] до правоохоронних органів з заявами від 29 серпня 2013 року; 23 вересня 2013 року; 12 липня 2014 року та 04 серпня 2014 року з яких вбачається, що [PERSON] вигнала її з квартири та те, що [PERSON] та [PERSON] не пускають її у квартиру. Крім пояснень [PERSON] той факт, що їй [PERSON] чиняться перешкоди у користуванні належною йому квартирою підтверджується показаннями допитаних в судовому засіданні свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON] Пояснення [PERSON] в частині, що 28 серпня 2013 року відповідач [PERSON] та його мама [PERSON] вигнали її з квартири спростовані в судовому засіданні показаннями свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON], які показали, що [PERSON] 28 серпня 2013 року в квартирі не було. Рішенням Рівненського міського суду від 30 вересня 2013 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано. З дослідженого в судовому засіданні рішення Рівненського міського суду від 30 вересня 2013 року по цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу вбачається, що позовні вимоги позивача задоволено. Шлюб між [PERSON] та [PERSON], зареєстрований 04 лютого 2001 року у Відділі реєстрації актів цивільного стану Володимирецького районного управління юстиції, актовий запис №8 - розірвано. Дітей [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] залишено на проживанні з матір'ю [PERSON]. Аналізуючи встановлені в судовому засіданні обставини, суд приходить до висновку, що правовідносини які виникли між сторонами у справі не передбачені зазначеними нормами закону на які посилається [PERSON], а саме ст.ст.391, 405 ЦК України, тому не можуть бути застосовані до зазначених правовідносин. Відповідно до ч.2 ст.405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності його без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. При вселенні [PERSON] в квартиру за реєстрації у ній будь-яких інших домовленостей між нею та власником житла не було. Отже, вимоги ст.405 ЦК України слід застосовувати саме до членів сім'ї за якими зберігається право користування житловим приміщенням, яке не належить йому на праві власності, за умови відсутності такого користувача в ньому не більше року, а не до бувших членів сім'ї. Як встановлено в судовому засіданні шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано на підставі рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 30 вересня 2013 року. З вступом вказаного рішення в законну силу [PERSON] не є членами сім'ї власника квартири [PERSON], тому не може бути виселена з спірного житла на підставі ст.405 ЦК України. Крім того, передбачений ст. 391 ЦК України спосіб захисту порушеного права не може бути реалізований через ст. 7 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні", оскільки зазначена правова норма містить виключний перелік підстав для зняття особи з реєстрації місця проживання, а саме: заява особи, запит органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточне рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтво про смерть, тому заявлені на підставі ст. 391 ЦК України позовні вимоги про усунення перешкод у користуванні власністю шляхом зняття особи з реєстраційного обліку задоволенню не підлягають. Відповідно до ч.1 ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ч.1 ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому, відповідно до ст.391 ЦК України власник майна має права вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. За змістом ч.1 ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю. Водночас, відповідно до ст.7 Закону України від 11 грудня 2003 року «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть. Отже, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред'явивши разом з тим одну із таких вимог: 1) про позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) про позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) про визнання особи безвісно відсутньою; 4) про оголошення фізичної особи померлою. Таким чином, вирішення питання про зняття особи із реєстраційного обліку залежить, зокрема, від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (ст.ст.71,72, 116,156 ЖК України, ст.405 ЦК України). Така правова позиція викладена й у постанові Верховного Суду України від 16 січня 2012 року у справі №6-57 цс 11, що відповідно до ст.360-7 ЦПК України рішення Верховного Суду України, прийняте за наслідками розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначену норму права та для всіх судів України. Суди зобов'язані привести свою судову практику у відповідності із рішенням Верховного суду України. Тому з цих підстав позов [PERSON] до [PERSON] про усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження квартирою шляхом виселення та зняття з реєстраційного обліку не підлягає до задоволення. Натомість, відповідно до ст.9 ЖК України ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше, як в порядку, передбаченому законом. Відповідно до ч.2 ст.64 ЖК України до членів сім'ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім'ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Відповідно до ч.2 ст.64 ЖК України якщо особи, зазначені в частині другій цієї статті,перестали бути членами сім'ї наймача, але продовжують проживати в займаному жилому приміщенні,вони мають такі ж права і обов'язки,як наймач та члени його сім'ї. Частиною 1 статті 383 ЦК України передбачено, що власник жилого будинку, квартири, має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів сім'ї та інших осіб. Аналогічне право міститься в ст.150 ЖК України, відповідно до якої громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку) квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд. Відповідно до ч.1 ст.156 ЖК України члени сім'ї власника жилого будинку, які проживають разом з ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку ( квартирою), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Частиною четвертою вказаної статті встановлено, що припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє членів його сім'ї права користування займаним приміщенням. У разі відсутності угоди між власником будинку і колишнім членом його сім'ї про безоплатне користування жилим приміщенням до цих відносин застосовуються правила, встановлені статтею 162 цього Кодексу. Вказані обставини свідчать про те, що [PERSON] порушує права [PERSON], як бувшого члена сім'ї власника квартири щодо володіння та користування житлом. Будучи членом сім'ї власника квартири [ADDRESS], [PERSON] набула права користування вказаним жилим приміщенням. Будь-яких угод про порядок користування квартирою при вселенні [PERSON] не мало місця. Припинення сімейних відносин з власником квартири не позбавило [PERSON] права користування спірною квартирою. Тому, враховуючи вищевикладене, суд вважає, що вимоги [PERSON] про усунення перешкод у користуванні житлом та вселення в квартиру є обґрунтованими, доведеними та такими, що підлягають до задоволення. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed