Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-08 00:00:00

17 листопада 2017 року позивачка\~звернулась до суду з позовом, в якому просить стягнути з відповідача на її користь заборгованість по аліментам з 01 січня 2017 року по 01 листопада 2017 року та подальші виплати аліментів на утримання доньки, [PERSON], [INFO], з дня предявлення позову у розмірі ? з усіх видів його доходів але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на місяць, до досягнення повноліття, а також стягнути витрати на одноразове оздоровлення дитини щорічно у розмірі 2000 гривень. У позовній заяві позивач посилається на те, що вона перебувала у шлюбі з відповідачем з 24 лютого 2006 року. Рішенням Ленінського районного суду від 29 серпня 2016 року шлюб між сторонами було розірвано. Від шлюбу з відповідачем [PERSON] має доньку, [PERSON], [INFO]. В липні 2014 року позивачка звернулась до суду з позовною заявою до відповідача про стягення аліментів на малолітню дитину у частці від (заробітку) доходу батька на розсуд суд, але не менше 30% від прожиткового мінімуму до повноліття дитини щомісяця, починаючи з дня подання заяви до суду. В обґрунтування своїх позовних вимог зазначила, що з вересня 2016 року вони з [PERSON] проживають окремо, відповідач матеральної допомоги на утримання дитини не надає та останній раз бачив доньку 1 вересня 2013 року, від утримання дитини ухиляється. Рішенням Ленінського районного суду від 10 липня 2014 року позовні вимоги [PERSON] про стягнення аліментів були задоволені. Стягнуто з [PERSON] на її користь аліменти на утримання [PERSON], з дня предявлення позову у розмірі ? з усіх видів його доходів але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на місяць, до досягнення повноліття. Ухвалою Ленінського районного суду від 20.11.2017 року було відкрите провадження у справі за позовною заявою [PERSON] до [PERSON] про повторне стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини. До позовної заяви [PERSON] надала копію довідки про неотримання аліментів №43440 від 18.12.2017 року виданої Міжрайонним відділом ДВС по Холодногірському та Новобоварському районах м. Харків, де підтверджено що вона дійсно не отримувала аліменти за період з 01.01.2017 року по 01.12 2017 року, згідно з виконавчим листом, який видано Ленінським районним судом від 28.07.2014 року. 15 грудня 2017 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України,Кодексу адміністративного судочинства та інших законодавчих актів» від 03 жовтня 2017 року №2147-VIII. Ухвалою Ленінського районного суду м. Харкова від 29 грудня 2017 року розгляд справи за позовом [PERSON] до [PERSON] про повторне стягнення аліментів продовжено в порядку спрощеного позовного провадження. На адресу суду повернулися відомості, про належне повідомлення відповідача, а саме, що 04.01.2018 року він отримав копію ухвали в якій йому було повідомлено про його право протягом 15 днів дня отримання цієї ухвали подати до суду письмовий відзив на позов з дотриманням вимог ст. 178 ЦПК України в редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року №2147-VIII. Відповідач у встановлені Законом строки відзив по справі до Ленінського районного суду не надав. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги позивача не підлягають задоволенню, з таких підстав. Судом встановлено, що сторони не перебувають у шлюбі. Від шлюбу сторони мають неповнолітню доньку [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження серія І-ВЛ №055701 від 22.08.2016 року. Дитина проживає з позивачкою та перебуває на її утриманні. Згідно ст.ст.\~180,\~181 СК України\~батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Рішенням Ленінського районного суду від 10 липня 2014 року позовні вимоги [PERSON] про стягнення аліментів на утримання доньки були задоволені, стягнуто з [PERSON] на її користь аліменти на утримання [PERSON] у розмірі 1/4 заробітку, але не менше 30% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку щомісячно до досягнення дитиною повноліття. На виконанні у Міжрайонному відділі державної виконавчої служби по Холодногірському та Новобаварському районах м харків ГУЮ у Харківській області перебуває виконавчий лист № 642/3313/14-ц виданий 28.07.2014 року Ленінським районним судом м. Харкова про стягнення аліментів з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання доньки [PERSON], [INFO], у розмірі 1/4 заробітку, але не менше 30% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку щомісячно до досягнення дитиною повноліття. Відповідно розрахунку старшого державного виконавця від 18.12.2017 р. № 43453 із врахуванням ним матеріалів виконавчого провадження заборгованість відповідача зі сплати аліментів по виконанню зазначеного виконавчого листа складає 18888,68 грн. Статтею 180 СК України передбачено, що батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Сплата аліментів за рішенням суду є одним зі способів виконання обов'язку утримувати дитину тим з батьків, хто проживає окремо від дитини. За ч. 1, ч. 4 ст. 194 СК України аліменти можуть бути стягнуті за виконавчим листом за минулий час, але не більш як за три роки, що передували пред'явленню виконавчого листа до виконання. Заборгованість за аліментами стягується незалежно від досягнення дитиною повноліття. Заборгованість за аліментами, присудженими у частці від заробітку (доходу), визначається виходячи з фактичного заробітку (доходу), який платник аліментів одержував за час, протягом якого не провадилося їх стягнення. Розмір заборгованості за аліментами обчислюється державним виконавцем, приватним виконавцем, а у разі спору - судом (ч. ч. 1, ч. 4 ст. 195 СК України). Статтею 197 СК України встановлено строк сплати заборгованості, звільнення від сплати заборгованості за аліментами. З урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів суд може відстрочити або розстрочити сплату заборгованості за аліментами. За позовом платника аліментів суд може повністю або частково звільнити його від сплати заборгованості за аліментами, якщо вона виникла у зв'язку з його тяжкою хворобою або іншою обставиною, що має істотне значення. Інших підстав звільнення від сплати заборгованості закон не визначає. Згідно ч. 3 ст. 12 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчий документ про стягнення періодичних платежів у справах про стягнення аліментів, тощо може бути пред'явлено до виконання протягом усього періоду, на який присуджені платежі. Порядок стягнення аліментів на утримання дітей визначено ст.ст. 194-197 СК України та ст.74 Закону України «Про виконавче провадження»\~\~(надалі - Закон). За змістом зазначених норм законодавства розмір заборгованості із сплати аліментів визначається державним виконавцем. У разі наявності заборгованості із сплати аліментів понад три місяці стягнення може бути звернуто на майно боржника. При цьому звернення стягнення на заробітну плату не перешкоджає зверненню стягнення на майно боржника.\~\~\~\~ Державний виконавець обчислює розмір заборгованості із сплати аліментів, складає відповідний розрахунок та повідомляє про нього стягувачу і боржнику: у разі якщо виконавчий документ уперше надійшов для виконання; за заявою сторін виконавчого провадження; у разі надсилання постанови до адміністрації підприємства, установи, організації, фізичної особи-підприємця для проведення відрахування із заробітної плати (доходів), пенсії, та стипендії боржника; у разі закінчення виконавчого провадження у зв'язку з надходженням виконавчого документа за належністю до іншого органу державної виконавчої служби, за власною ініціативою; і інших передбачених законом випадках. Пунктом 12 розділу Х Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 29.09.2016\~\~№ 2832/5 встановлено, що виконавець у разі надходження виконавчого документа про стягнення аліментів у день відкриття виконавчого провадження повинен підрахувати розмір заборгованості зі сплати аліментів та разом з постановою про відкриття виконавчого провадження повідомити про нього стягувача і боржника. Розрахунок заборгованості має бути помісячним і містити суму заробітної плати та інших доходів боржника, що залишилася після утримання податків, відсоток або частку заробітку (доходу), визначений виконавчим документом, загальну суму заборгованості. Визначення суми заборгованості із сплати аліментів, присуджених як частка від заробітку (доходу), визначається виконавцем у порядку, встановленому статтею 195 Сімейного кодексу України. Стягнення аліментів за виконавчими листами за минулий час провадиться в межах трирічного строку, що передував пред'явленню виконавчого листа до виконання (п. 15 Інструкції). Відповідно до ч. 8 ст. 71 Закону України «Про виконавче провадження» спори щодо розміру заборгованості із сплати аліментів вирішуються судом за заявою заінтересованої особи у порядку, встановленому законом. Таким чином діючим законодавством передбачено стягнення заборгованості із сплати аліментів не шляхом ухвалення судового рішення, а в межах виконавчого провадження. Спір щодо розміру заборгованості по сплаті аліментів (а не про стягнення заборгованості) вирішується судом за заявою заінтересованої особи у порядку, встановленому законом (ч .2-3, ч. 4, 9 ст. 74 Закону).\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~ Сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права та свободи (ст. 383 ЦПК України).\~\~ Виходячи зі змісту вищенаведених законодавчих норм, спір щодо розміру заборгованості за аліментами виникає між стороною виконавчого провадження (стягувачем та/чи боржником) і державним виконавцем, до компетенції якого законодавець відніс обчислення розміру заборгованості за аліментами. Стягнення заборгованості за аліментами за рішенням суду сімейне законодавство (ч. 3 ст. 194 СК України) передбачає лише у випадку відрахування аліментів на дитину за ініціативою платника (ст. 187 СК України). У даному випадку стягнення аліментів на утримання дитини з одного з подружжя відбувалося за рішенням суду. Таким чином, для стягнення заборгованості за аліментами, які стягуються за рішенням суду, законодавець не вимагає окремого рішення суду про стягнення такої заборгованості, а встановлює порядок її стягнення в межах виконавчого провадження за рішенням суду про стягнення аліментів. Виходячи з наведених положень сімейного законодавства та Закону України «Про виконавче провадження» у контексті обставин даної справи, сам факт наявності у відповідача\~\~заборгованості по аліментам згідно розрахунку державного виконавця від 08.12.2017 р. № 43453 , розмір якої на час ухвалення цього рішення не оспорений ні стягувачем, ні боржником у порядку, встановленому законом (ст. ст. 383-384 ЦПК України),\~\~не може бути прийнятий судом в якості підстав для стягнення цієї заборгованості у судовому порядку за окремим рішенням суду. Адже права стягувача аліментів є захищеними в силу закону, оскільки виконавчий лист про стягнення аліментів перебуває на виконанні у Державній виконавчій службі і обчислена державним виконавцем заборгованість підлягає стягненню у рамках виконавчого провадження про стягнення аліментів, по сплаті яких і виникла ця заборгованість. За таких обставин у суду немає підстав вважати порушеним право позивачки на отримання заборгованості по аліментам у порядку, визначеному ст. ст.194-195 СК України, ст. 71 Закону України «Про виконавче провадження», а тому правові підстави для задоволення позову відсутні. Також, суд зазначає, що повторне стягнення з боржника суми, яка має бути ним виплачена в порядку виконання рішення суду про стягнення аліментів є недопустимим. Вирішуючи позовну вимогу про стягення додаткових витрат на оздоровлення дитини, суд виходить з наступного. Згідно з вимогами ст. 185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов'язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Пленум Верховного суду України у п. 18 Постанови № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», звернув увагу судів на те, що до передбаченої ст. 185 СК України участі в додаткових витратах на утримання дитини, викликаних особливими обставинами (розвитком її здібностей, хворобою, каліцтвом тощо), можна притягати лише батьків. У цих випадках ідеться про фактично зазнані або передбачувані витрати, тому їх необхідно визначати у твердій грошовій сумі. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно, згідно ч. 2 ст. 185 СК України.\~\~\~\~\~\~ Отже, законодавчо закріплено правило, відповідно до якого, той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов'язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами. Дане положення стосується особливих обставин, приблизний перелік яких надається згаданою статтею. До таких особливих обставин закон відносить насамперед випадки, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, потребує додаткових витрат на неї у зв'язку із розвитком певних її здібностей, страждає на тяжку хворобу, є калікою. Додаткові витрати не є додатковим стягненням коштів на утримання дитини. Аліменти необхідні, щоб забезпечити нормальні матеріальні умови для життя дитини. В окремих випадках за наявності особливих обставин, крім звичайних витрат на дитину вимагаються додаткові. Розмір додаткових витрат повинен визначатися залежно від передбачуваних або фактично понесених витрат на дитину. Розмір додаткових витрат на дитину повинен обґрунтовуватись відповідними документами (наприклад, витрати на спеціальний медичний догляд - довідкою медичного закладу про вартість медичних послуг; витрати на лікування, на санаторно-курортне лікування - виписками з історії хвороби дитини, рецептами лікарів, довідками, чеками, рахунками, проїзними документами тощо). При стягненні коштів на додаткові витрати, які повинні бути понесені у майбутньому, суду необхідно надати розрахунок або обґрунтування необхідності майбутніх витрат. Відповідно до принципів змагальності та диспозитивності цивільного судочинства, викладених у статтях 12, 13 ЦПК України, учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Статтями 76, 81 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до п. 1, 2 ст. 3 Конвенції про права дитини, що було ратифікованоПостановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27.02.1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов"язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов"язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Разом з тим, позивачем не надано суду жодних документів, з яких суд міг би встановити конкретний розмір передбачуваних, або вже понесених додаткових витрат, які необхідні позивачу для відновлення стану здоров»я дитини, що необхідно буде витрачати щорічно до досягнення дитиною повноліття. Таким чином, позовна вимога про стягнення додаткових витрат на оздоровлення дитини до досягнення нею повноліття не доведена, тому задоволенню не підлягає, що не позбавляє позивача права звернутися до суду з вимогою про компенсацію понесених витрат за умови підтвердження їх розміру належними доказами.\~\~ На підставі викладеного,

Outcome: dismissed