Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-30 00:00:00

03.07.2018 року позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON], третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору - Орган опіки і піклування Лиманської міської ради Донецької області, про позбавлення відповідача батьківських прав. Свої вимоги позивач обгрунтовує тим, що [INFO] року у її доньки [PERSON] народився син [PERSON] і [INFO] року народилась донька [PERSON]. З початку осені 2017 року відповідач стала часто залишати домівку, йти з дому в невідомому напрямку, зловживати спиртними напоями, залишати без догляду дітей. [PERSON] залишала будинок з дітьми та зникала на 4-5 днів. З жовтня 2017 року і до теперішнього часу відповідальність за виховання та утримання дітей взяла на себе [PERSON], їхня бабуся. Діти мешкають з нею за адресою: [ADDRESS]. З онуками у позивача склалися дружні, теплі, довірчі відносини. За весь період часу, який діти проживають з позивачем, відповідач самоусунулася від виховання своїх дітей і до цього часу жодного разу не відвідала дітей, не цікавиться їх здоров'ям, успіхами у навчанні. На дзвінки позивача [PERSON] не відповідає, місцезнаходження своє приховує, сама на зв'язок не виходить. З огляду на це, [PERSON] просить позбавити батьківських прав [PERSON]. В судовому засіданні позивач [PERSON] позовні вимоги підтримала, просила їх задовольнити та навела доводи аналогічні позовній заяві. Відповідач [PERSON] була належним чином повідомлена про дату, час та місце розгляду справи (а.с. 73), для участі в судовому засіданні не прибула, заяв про відкладення розгляду справи суду не надала, заперечень проти позову не висунула, про наявність поважних причин для неявки не повідомила, відзиву на позов не надала. Представник третьої особи Роменська В.В. в судовому засіданні пояснила, онуки мешкають разом з позивачем [PERSON] за адресою: [ADDRESS], при реєстрації народження дітей - батько записаний зі слів матері, орган опіки та піклування Лиманської міської ради Донецької області проводили огляд умов проживання дітей. Ухвалою суду від 31.08.2018 року прийнято рішення про здійснення заочного розгляду справи. Судом встановлено, що [PERSON], [INFO] (свідоцтво про народження серії [NUMBER], видане Відділом реєстрації актів цивільного стану Краснолиманського міського управління юстиції Донецької області 12.06.2009 року (а.с. 20)) та [PERSON], [INFO] (свідоцтво про народження серії [NUMBER], видане Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Краснолиманського міського управління юстиції Донецької області 19.11.2010 року (а.с. 21)) є дітьми відповідача по справі - [PERSON]. З наданих позивачем свідоцтв про укладення шлюбу та свідоцтв про народження вбачається, що [PERSON] є донькою позивача по справі - [PERSON] (а.с. 12,13,14,15,16,17,18,19). Відповідно до характеристики, виданої на ім'я [PERSON], [INFO], учня 6-Б класу Лиманської загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів № 3 Лиманської міської ради Донецької області, що зареєстрований за адресою: [ADDRESS], фактично мешкає за адресою: [ADDRESS], хлопчик зарекомендував себе як дисциплінований, правцелюбний, учень, володіє учбовим матеріалом на середньому рівні, має довільну зорову, слухову пам'ять, до виконання громадських доручень ставиться сумлінно, активно займається велоспортом. Мати за час навчання дитини в початковій школі систематично відвідувала батьківські збори, а за час навчання в 5-6 класі була в школі двічі (а.с. 31). Згідно із характеристикою, виданою Лиманським відділенням Комунального позашкільного учбового закладу "Обласна спеціалізована дитячо-юнацька школа олімпійського резерву з велоспорту" [PERSON] займається велоспортом з 2016 року, призер міських змагань з велоспорту. Зарекомендував себе як відповідальний, стриманий, дисциплінований вихованець. Має веселу вдачу, комунікабельний, користується авторитетом серед товаришів по команді (а.с. 37). З характеристики виданої на ім'я [PERSON], [INFO], учениці 1-А класу Лиманської загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів № 3 Лиманської міської ради Донецької області, що зареєстрована за адресою: [ADDRESS], фактично мешкає за адресою: [ADDRESS], дівчинка зарекомендувала себе як дисциплінована, але не дуже працелюбна учениця, загальномовленневі вміння й навички сформовані на середньому рівні, не вміє говорити чітко, вільно відповідати на запитання, сформувати і висловити свою думку. Дівчинка скоромна, ввічлива, стримана, правила поведінки завжди виконує, має друзів серед однокласників. Мати за час навчання [PERSON] відвідувала школу лише на початку навчального року два рази (а.с. 39). З довідок виданих Комунальним закладом "Лиманський центр первинної медико-санітарної допомоги ім. М.І.Лядукіна" вбачається, що діти здорові; на диспансерному обліку не перебувають; за медичною допомогою та при профілактичних оглядах звертаються діти разом з бабусею (а.с. 42,43). Відповідно до характеристики органу місцевого самоврядування [PERSON] має двох малолітніх дітей, вихованням яких займається позивач [PERSON]; зареєстрована та періодично мешкає в батьківському будинку за адресою: [ADDRESS]; з сусідами дружні стосунки; до адміністративної та кримінальної відповідальності не притягувалася; останній час відсутня за місцем реєстрації (а.с. 33). За місцем мешкання позивач [PERSON] зарекомендувала себе з позитивної сторони; з сусідами має дружні стосунки; не має шкідливих звичок; виховує з жовтня 2017 року по теперішній час двох онуків [PERSON] та [PERSON], які постійно одягнені охайно, привітливі та слух'яні (а.с. 34,35,36). Згідно з актом обстеження умов проживання [PERSON] та її онуків [PERSON] і [PERSON] за адресою: [ADDRESS], умови проживання малолітніх дітей задовільні (а.с. 41). Відповідно до висновку № 13 від 12.06.2018 року Орган опіки та піклування Лиманської міської ради вважає можливим позбавити батьківських прав [PERSON], [INFO], відносно її малолітніх дітей: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], оскільки відповідач повністю відсторонилася від виховання та матеріального утримання дітей (а.с. 45). Суд приходить до висновку про необхідність задоволення позовних вимог [PERSON], виходячи з такого. Згідно зі ст. 32 Конституції України «Ніхто не може зазнавати втручання в його особисте і сімейне життя, крім випадків, передбачених Конституцією України…». «…Сім'я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою» (ст. 51 Конституції України). Відповідно до ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства» «…Кожна дитина має право на проживання в сім'ї разом з батьками або в сім'ї одного з них та на піклування батьків». Згідно зі ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» «Виховання в сім'ї є першоосновою розвитку особистості дитини… Держава надає батькам … допомогу у виконанні ними своїх обов'язків щодо виховання дітей…, захищає права сім'ї». «Діти та батьки не повинні розлучатися всупереч їх волі, за винятком випадків, коли таке розлучення необхідне в інтересах дитини і цього вимагає рішення суду, що набрало законної сили» (ст. 14 згаданого Закону). Відповідно до ст. 6 СК України правовий статус дитини має особа до досягнення нею повноліття; малолітньою вважається дитина до досягнення нею чотирнадцяти років. Згідно зі ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Згідно ст.12 Закону України «Про охорону дитинства» на батьків покладається відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки зобов'язані виховувати дітей, піклуватися про їх здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку їх природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Відповідно до вимог ст.150 СК України батьки зобов'язані виховувати дитину, піклуватись про її здоров'я, фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя, поважати дитину. Згідно зі ст.155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов'язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Ухилення батьків від виконання батьківських обов'язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом, в тому числі - позбавлення батьківських прав. Відповідно до положень ст. 3 Конвенції ООН про права дитини в усіх діях щодо дітей першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини. Зокрема, передбачено, що дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов'язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживаються всі відповідні законодавчі і адміністративні заходи. Відповідно до положень ст. 9 Конвенції ООН про права дитини держави-сторони дбають про те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їхньому бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи за судовим рішенням визначають відповідно до застосовного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в інтересах дитини. Вирішення такого питання може бути необхідним у тому чи іншому випадку, коли, наприклад, батьки жорстоко поводяться з дитиною чи не піклуються про неї. При цьому всім заінтересованим сторонам надається можливість брати участь у вирішенні такого питання та викладати свою позицію. Згідно з ч. 1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров'я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини. Відповідно до роз'яснень, викладених у пп. 15, 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 року №3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», позбавлення батьківських прав, що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема, ставлення батьків до дітей. Особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст. 164 СК України. Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема, не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання, не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення,не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей, не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі, не виявляють інтересу до її внутрішнього світу, не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Згідно зі ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» при розгляді справ суди застосовують положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, протоколів до неї та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. При вирішенні такої категорії справ про позбавлення батьківських прав Європейський суд з прав людини в рішенні по справі «Савіни проти України» (CASE OF SAVINY v. UKRAINE, заява № 39948/06, від 18.12.2008 року, пп.47-51) в черговий раз зазначив, що право батьків і дітей бути поряд один з одним становить основоположну складову сімейного життя і що заходи національних органів, спрямовані перешкодити цьому, є втручанням у права, гарантовані ст. 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Таке втручання є порушенням зазначеного положення, якщо воно здійснюється не «згідно із законом», не відповідає законним цілям, переліченим у пункті 2 статті 8, і не може вважатися «необхідним у демократичному суспільстві» (п. 47 вказаного рішення Суду) Визначаючи, чи було конкретне втручання «необхідним у демократичному суспільстві», Суд повинен оцінити - у контексті всієї справи загалом - чи були мотиви, наведені на виправдання втручання, доречними і достатніми для цілей п. 2 ст. 8 Конвенції і чи був відповідний процес прийняття рішень справедливим і здатним забезпечити належний захист інтересів, як цього вимагає ст.8 Конвенції (п. 48 згаданого рішення Суду). Суди повинні враховувати, що розірвання сімейних зв'язків означає позбавлення дитини її коріння, а це можна виправдати лише за виняткових обставин. Отже, відповідне рішення має підкріплюватися достатньо переконливими і зваженими аргументами на захист інтересів дитини (п.49 наведеного рішення Суду). Потрібно з'ясовувати наприклад, чи зазнаватиме дитина, якщо її залишать під опікою батьків, жорстокого поводження, чи страждатиме вона через відсутність піклування, через неповноцінне виховання та відсутність емоційної підтримки, або визначити, чи виправдовується встановлення державної опіки над дитиною станом її фізичного або психічного здоров'я. З іншого боку, сам той факт, що дитина може бути поміщена в середовище більш сприятливе для її виховання, не виправдовує примусового відібрання її від батьків (п.50 вказаного рішення Суду). Крім того, оцінюючи процес вирішення питання суд повинен, зокрема, переконатися, чи ґрунтуються висновки національних органів на достатній доказовій базі (яка, за потреби, може включати показання свідків, висновки компетентних органів, психологічні та інші експертні висновки та медичні довідки), і чи мали заінтересовані сторони, зокрема батьки, достатні можливості брати участь у вирішенні такого питання. Суд також повинен врахувати, чи самим дітям було надано можливість висловити свою думку, коли цього вимагали обставини (п. 51 згаданого рішення Суду). Суд погоджується із висновком органу опіки та піклування щодо доцільності позбавлення батьківських прав відповідача [PERSON], оскільки такий висновок вмотивований, містить обґрунтування доцільності такого рішення з точки зору позитивного впливу на малолітніх дітей відповідача, відповідач життям та здоров'ям дітей не цікавиться, матеріально та морально дітям не допомагає. Свідки [PERSON] та [PERSON] під час судового засідання пояснили, що [PERSON] життям та здоров'ям дітей не цікавиться, матеріально та морально дітям не допомагає, дітей виховує їхня бабуся [PERSON] Нормами ст. 1 Закону України «Про забезпечення організаційно-правових умов соціального захисту дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування» до числа дітей, позбавлених батьківського піклування, віднесено,зокрема, дітей, які залишилися без піклування батьків у зв'язку з позбавленням їх батьківських прав. Згідно зі ст. 11 згаданого Закону органи опіки та піклування забезпечують вирішення питань щодо встановлення статусу дитини,позбавленої батьківського піклування, надання опіки та піклування над дітьми, позбавленими батьківського піклування, та застосування інших форм влаштування дітей, позбавлених батьківського піклування, соціальний захист і захист особистих, майнових, житлових прав та інтересів дітей; впровадження пріоритетних форм влаштування дітей, позбавлених батьківського піклування. Отже, ухвалюючи рішення про позбавлення батьківських прав відповідача [PERSON], суд вважає за необхідне передати малолітніх [PERSON] та [PERSON] позивачу [PERSON] Згідно з ч.3 ст. 166 СК України у разі задоволення позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. Таким чином, хоча позивачем не ставилось питання щодо стягнення аліментів з [PERSON], суд виходить за межі позовних вимог і вважає за можливе вирішити питання про стягнення з відповідача аліментів на утримання дітей. При визначенні розміру аліментів суд згідно з п.17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» враховує думку сторін, стан здоров'я та матеріальне становище дітей, яке є задовільним, стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів, яка є працездатною, однак ніде не працює, має можливість виплачувати аліменти, на неї не покладено інших зобов'язань матеріального характеру. Згідно з зі ст.3 Конвенції ООН про права дитини незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини. Ст.27 цієї Конвенції дає кожній дитині право на рівень життя, необхідній для її фізичного, розумового, духовного, морального та соціально розвитку. Батьки або інші особи які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання та розвиток дитини. За змістом ч.1 ст. 184 СК України якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову(ч.1 ст. 191 СК України). Виходячи із засад справедливості та розумності, притаманних способу регулювання сімейних відносин в Україні (ст. 7 СК України), суд за таких обставин вважає за можливе щомісячно стягувати з відповідача [PERSON] аліменти на утримання її малолітніх сина та доньки в розмірі 4000,00 грн. щомісяця (по 2000,00 грн. на кожну дитину), починаючи з 03.07.2018 року і до досягнення дітьми повноліття. При цьому на підставі ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішення у справі про стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць. З огляду на викладене суд дійшов висновку, що суб`єктивні права дітей на утримання їх матір'ю є порушеними, визначений судом розмір стягнення з відповідача аліментів на дітей з урахуванням віку малолітніх дітей, їхніх потреб, є обґрунтованим, не є завищеним в нинішніх умовах проживання, відповідає засадам розумності і справедливості та не є таким, що створює для відповідача додаткові труднощі матеріального характеру. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] є особою працездатного віку, інших утриманців не має, є фізично здоровою, здатна працювати та виконувати обов'язок щодо утримання своїх дітей, сплачувати аліменти, доказів на підтвердження протилежного судом не встановлено. Відповідно до ст. 133 ЦПК України Судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов'язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов'язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов'язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов'язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Згідно із ч.1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. [PERSON] при поданні позову сплачено в дохід держави судовий збір у розмірі 704,80 грн., що підтверджено наданою позивачем квитанцією від 03.07.2018 року (а.с. 2). За цих обставин суд приходить до висновку про стягнення з відповідача на користь позивача суми судового збору. Суд додатково вважає за необхідне роз'яснити учасникам процесу, що відповідно до ст.169 СК України мати, батько, позбавлені батьківських прав, мають право на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав.

Outcome: approved