Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-14 00:00:00

Позов [PERSON] обґрунтовано тим, що [INFO] померла [PERSON] яка є матір"ю позивача і яка залишила заповіт який посвідчений в Кагарлицькій державній нотаріальній конторі, реєстр №835, за яким заповіла сину позивача [PERSON] свій житловий будинок з надвірними будівлями, що знаходяться за адресою [ADDRESS] . [INFO] [PERSON] померла, залишивши заповіт, складений [PERSON] на користь [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , посвідчений 22.05.2002р. Кагарлицькою державною нотаріальною конторою Київської області На момент складення [PERSON] спірного заповіту від 22.05.2002 року її стан здоров`я різко погіршився. Вона перебувала на обліку у терапевта, психіатра та нарколога Кагарлицької районної лікарні та лікувалась у Київському обласному наркологічному диспансері (діагноз - психічні розлади, невротичний стан). З 2001р. [PERSON] хворіла на рак ротової порожнини та проходила лікування у Київському обласному онкологічному диспансері. При виписці з онкодиспансера їй було рекомендовано приймати аналгетичні засоби. В період її відсутності колишньою дружиною її брата [PERSON] - [PERSON] для зняття болі вводились шляхом ін`єкцій кровозупинні та наркотичні засоби. Скориставшись таким станом [PERSON] , її племінник - [PERSON] та колишня дружина її брата - [PERSON] відвели матір до нотаріуса, де і був складений заповіт від 22.05.2002р. Таким чином, на день посвідчення нового заповіту від 22.05.2002р. волевиявлення [PERSON] не було вільним і не відповідало її волі, ( оскільки остання тривалий час тяжко хворіла і в момент укладення такої угоди не могла розуміти значення своїх дій та керувати ними. Тому просила суд на підставі положень ст.55 ч.1 ЦК Української РСР 1963 року визнати недійсним вказаний заповіт. Також послалась на те, що нотаріус Кагарлицької державної но таріальної контори Воловенко Р.П. на порушення вимог ст. 43 Закону України «Про нотаріат» посвідчила заповіт від 22.05.2002р. без встановлення особи, оскільки в [PERSON] на той час не було паспорту, так як він знаходився у позивача . Мати відповідно до паспорта та свідоцтва про її народження народилася [INFO] , а не [INFO] , як зазначено в заповіті. Складання нового заповіту від 22.05.2002р. було зроблено відповідно до даних будинкової книги, де невірно зазначена дата народження [PERSON] , і яка не може бути документом, що встановлює особу. Таким чином, при посвідченні заповіту особу встановлено з порушенням законодавства України щодо його посвідчення, а отже такий заповіт є недійсним ще й в силу ст. 48 ЦК Української PCP 1963р., згідно якої недійсною є та угода, що не відповідає вимогам закону. Також позивач навела положення ст. 57 Закону України «Про нотаріат», абз. 1, 2 п. 88 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 18 червня 1994 p. N 18/5 , пункту 5 Наказу Міністерства юстиції України N 51/5 від 17.10.2000р і не вказала конкретно яким вимогам вказаних нормативних документів не відповідає спірний заповіт. Третя особа яка заявляє самостійні вимоги на предмет спору [PERSON] подав позов теж про визнання недійсним спірного заповіту який обґрунтував такими ж обставинами і нормами законодавства як і позивач та, що вже вказані судом вище. В судовому засіданні позивач [PERSON] і представник позивача [PERSON] позов підтримали з підстав, вказаних в позовній заяві. Після проведення експертизи в справі і відновлення провадження в справі не з`явились в судове засідання і розгляд справи закінчено у їх відсутність. В судовому засіданні третя особа яка заявляє самостійні вимоги на предмет спору [PERSON] підтримав свій позов з підстав, вказаних в позовній заяві. Після проведення експертизи в справі і відновлення провадження в справі не з`явився в судове засідання і розгляд справи закінчено у його відсутність. Представник відповідача [PERSON] не визнав позов і пояснив, що спадкодавець самостійно себе обслуговувала і ходила до нотаріуса, введення спадкодавцю наркотичних засобів не доведено і не відображено в медичній документації. Помилка в заповіті про день народження спадкодавця не свідчить про волевиявлення спадкодавця. Після проведення експертизи в справі і відновлення провадження в справі не з`явились в судове засідання і розгляд справи закінчено за участю відповідача який позов не визнав. Судом встановлено слідуюче. [INFO] померла [PERSON] яка є матір"ю позивача [PERSON] і яка залишила заповіт який посвідчений в Кагарлицькій державній нотаріальній конторі, реєстр №835, за яким заповіла сину позивача [PERSON] свій житловий будинок з надвірними будівлями, що знаходяться за адресою [ADDRESS] . [INFO] [PERSON] померла , залишивши заповіт, складений [PERSON] на користь [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , посвідчений 22.05.2002р. Кагарлицькою державною нотаріальною конторою Київської області. На момент підписання заповіту 22 травня 2002 року [PERSON] виявляла ознаки Органічного ураження головного мозку поєднаного ( судинного, інтоксикаційного, соматогенного) ґенезу зі змінами особистості та церебрастенічним синдромом і за психічним станом у зазначений період часу усвідомлювала значення своїх дій та могла керувати ними, що стверджується висновком судово- психіатричного експерта №512 від 13.09.2019 року. Також позивач посилалась на акт посмертної судово - психіатричної експертизи №47ц від 7.05.2013 року, що отриманий під час розгляду іншої цивільної справи , в якому зроблено висновок, що наявні відомості про стан здоров`я [PERSON] станом на 22 травня 2002 року можуть свідчити як про значні порушення психіки так і про їх відсутність, а також у зв`язку із недостатнім обсягом інформації про психічний стан [PERSON] на час складення висновку, відповісти на питання про те, на скільки була збережена або ушкоджена її здатність усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними 22 травня 2002 року не виявляється можливим. Цей акт суд оцінює критично, так як два експерти не відповіли на поставлене запитання. Висновком судово- психіатричного експерта №512 від 13.09.2019 року є належним і допустимим доказом, так підписаний трьома експертами , містить посилання на пояснення позивачів по справі [PERSON] і третьої особи яка заявляє самостійні вимоги [PERSON] , свідків [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] щодо наявності в [PERSON] впродовж останнього періоду її життя, і в першу чергу, в період часу, що є предметом доказування , виражених розладів психічної діяльності які не знаходять свого об`єктивного підтвердження в наданих на теперішню експертизу матеріалах. Судом витребувана за клопотанням позивача наявна в медичних закладах медична документація про стан здоров`я спадкодавця та надана була експертам і яка детально відображена у висновку . Також експертами вказано, що пояснення відповідача [PERSON] , свідків [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , в яких відсутні посилання на наявність у [PERSON] протягом останнього періоду її життя і в першу чергу, в період часу, що є предметом доказування , психічних порушень , у тому числі вираженого ступеню, в цілому не суперечать об`єктивним даним медичної документації. Свідок [PERSON] дала покази, що спадкодавець [PERSON] була її хрещеною і бачилась з нею майже щодня яка хворіла і лікувалась в онкодиспансері та була нормальною людиною і злягла тільки за три тижні до смерті. Свідок [PERSON] дала покази, що спілкувалась з спадкодавцем яка була розумною жінкою і говорила їй про рак горла, виконувала різну роботу та злягла тільки за три тижні до смерті. Свідок [PERSON] дала покази, що спадкодавець була здравомислячою, виконувала різні роботи до вересня місяця в рік своєї смерті, була її сусідкою. Cвідки [PERSON] - чоловік позивача, [PERSON] якому позивач є невісткою , [PERSON] - син позивача , [PERSON] дали суду покази щодо наявності в [PERSON] на час укладення спірного заповіту , виражених розладів психічної діяльності. Також свідок [PERSON] дав покази, що не звертались до лікарів з приводу лікування спадкодавця у зв`язку з вираженими розладами психічної діяльності . Покази цих свідків про розлади психічної діяльності спадкодавця суд оцінює критично, так як не підтверджується медичною документацією про надання відповідної медичної допомоги. Відповідно до ст. 541 ЦК Української PCP 1963р. заповіт повинен бути укладений у письмовій формі з зазначенням місця і часу його укладення, підписаний особисто заповідачем і нотаріально посвідчений. Спірний заповіт укладений у письмовій формі з зазначенням місця і часу його укладення, підписаний особисто заповідачем і нотаріально посвідчений, що відповідає положенням ст. 541 ЦК Української PCP 1963р. Відповідно до ч. 1 ст. 55 Цивільного кодексу Української PCP 1963 року угода, укладена громадянином, хоч і дієздатним, але який в момент її укладення перебував у такому стані, коли він не міг розуміти значення своїх дій або керувати ними, може бути визнана судом недійсною за позовом цього громадянина. Спірний заповіт укладений спадкодавцем який в момент укладення спірного заповіту перебував у такому стані коли спадкодавець [PERSON] могла розуміти значення своїх дій та могла керувати ними. Відповідно до ст. 48 ч.1 ЦК Української PCP 1963р., недійсною є та угода, що не відповідає вимогам закону. Згідно ст. 43 Закону України «Про нотаріат», у редакції чинній на день вчинення нотаріальної дії, при вчиненні нотаріальних дій нотаріуси та інші посадові особи, які вчиняють нотаріальні дії, встановлюють особу громадянина, його представника або представника підприємства, установи, організації, що звернулися за вчиненням нотаріальних дій. Встановлення особи здійснюється за паспортом або іншими документами, які виключають будь-які сумніви щодо особи громадянина, який звернувся за вчиненням нотаріальної дії. При вчиненні нотаріальної дії посвідчення спірного заповіту спадкодавця нотаріусом державним нотаріусом Кагарлицької державної нотаріальної контори Воловенко Р.П. встановлено особу [PERSON] , що звернулась за вчиненням цієї нотаріальної дії так як позивачем не заперечується, що саме [PERSON] , а не інша особа підписала спірний заповіт. А посилання на неправильний день народження спадкодавця в заповіті не може бути підставою для визнання заповіту недійсним відповідно до положень ст.48 ч.1 Цивільного кодексу Української PCP 1963 року , так як він складений відповідно до волевиявлення спадкодавця. Також позивач не надала належних і допустимих доказів, що на момент укладення спірного заповіту у неї був паспорт спадкодавця для вчинення необхідних дій в інтересах спадкодавця, так як не надано відповідного доручення від спадкодавця. Згідно ст. 57 Закону України «Про нотаріат» нотаріус, завідуючий державним нотаріальним архівом, посадова особа виконавчого комітету сільської, селищної, міської Ради народних депутатів при одержанні заяви про скасування чи зміну заповіту, а також при наявності нового заповіту, який скасовує чи змінює раніше складений заповіт, роблять про це відмітку на примірнику заповіту, що зберігається в державній нотаріальній конторі, у приватного нотаріуса, в державному нотаріальному архіві чи у виконавчому комітеті сільської, селищної, міської Ради народних депутатів, та в реєстрі для реєстрації нотаріальних дій. Справжність підпису на заяві про скасування чи зміну заповіту повинна бути нотаріально засвідчена. Нотаріус, посадова особа виконавчого комітету сільської, селищної, міської Ради народних депутатів, яким в ході посвідчення заповіту стало відомо про наявність раніше складеного заповіту, повідомляють про вчинену нотаріальну дію державний нотаріальний архів чи нотаріуса, виконавчий комітет сільської, селищної, міської Ради народних депутатів, де зберігається примірник раніше посвідченого заповіту. Викладене стосується і державного нотаріуса, який одержав на зберігання заповіт, посвідчений однією із посадових осіб, перелічених у статті 40 цього Закону. Відповідно до абз. 1, 2 п. 88 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 18 червня 1994 p. N 18/5 нотаріус, завідуючий державним нотаріальним архівом при одержанні заяви про скасування чи зміну заповіту, а також при наявності нового заповіту, який скасовує чи змінює раніше складений заповіт, роблять про це відмітку на примірнику аповіту що зберігається в державній нотаріальній конторі, у приватного нотаріуса, в державному нотаріальному архіві, і відмітку в реєстрі нотаріальних дій та в алфавітній книзі обліку заповітів. Якщо заповідач подасть примірник заповіту, що є у нього, то напис про зміну чи скасування заповіту робиться і на цьому примірнику, після чого він разом з заявою коли заповіт скасований заявою) додається до примірника, що зберігається в державній нотаріальній конторі, у приватного нотаріуса, в державному нотаріальному архіві. Пунктом 5 Наказу Міністерства юстиції України N 51/5 від 17.10.2000р. установлено, що всі заповіти, складені та посвідчені, змінені або скасовані в установленому законодавством порядку, заведені спадкові справи та видані свідоцтва про право на спадщину з 01.12.2000 підлягають обов`язковій реєстрації в Єдиному реєстрі заповітів та спадкових справ у порядку, передбаченому Положенням про Єдиний реєстр. Позивач не вказала конкретно яким вимогам ст. 57 Закону України «Про нотаріат», абз. 1, 2 п. 88 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 18 червня 1994 p. N 18/5, пункту 5 Наказу Міністерства юстиції України N 51/5 від 17.10.2000р не відповідає спірний заповіт, а тому судом не встановлено таких обставин відповідно до положень ст.48 ч.1 ЦК Української PCP 1963р. Тому в задоволенні позовів [PERSON] до [PERSON] , третя особа яка не заявляє самостійних вимог Кагарлицька районна державна нотаріальна контора про визнання заповіту недійсним та третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмету спору [PERSON] до [PERSON] про визнання заповіту недійсним - відмовити повністю.

Outcome: dismissed