Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-13 00:00:00

Позивачі [PERSON], [PERSON] звернулись до Октябрського районного суду м.Полтави з позовом до відповідачів [PERSON] майном\~комунальної власності\~міста \~та [PERSON]\~громади м.Полтави про визнання права на приватизацію житлового приміщення. В позовній заяві посилались на те, що вони постійно проживають та зареєстровані у кімнаті № 14 гуртожитку, що находиться за адресою: місто Полтава, провулок Шевченка, 11. [PERSON] є квартиронаймачем, [PERSON] його дружина. При вселенні в житлове приміщення гуртожитку ордер не видавався. Відсутність оригіналу ордеру на вселення позбавляє їх можливості реалізувати своє законне право на приватизацію житла. Таким чином, їхнє право на приватизацію житла порушене і підлягає захисту. Тому позивачі просили суд визнати за [PERSON] та [PERSON], [INFO] право на приватизацію житлового приміщення гуртожитку загальною площею 20,7 кв.м., що знаходиться на 3 поверсі пятиповерхового будинку за адресою: м.Полтава, провулок Шевченка, будинок 11, кімната 14. Ухвалою судді Октябрського районного суду м.Полтави від 30 серпня 2018 року позовну заяву [PERSON], [PERSON] до [PERSON] громади м.Полтави, [PERSON] майном комунальної власності міста про визнання права на приватизацію житлового приміщення передано за підсудністю до Київського районного суду м.Полтави (а.с.50). Ухвалою судді Київського районного суду м.Полтави від 30 жовтня 2018 року відкрито провадження у даній справі, яку вирішено розглядати за правилами загального позовного провадження. Відповідачі [PERSON] майном комунальної власності міста та [PERSON] громада м.Полтави надали відзиви на позов, у яких зазначили, що відповідачі прав позивачів не порушували та не оспорювали, не вчиняли дій, що свідчать про невизнання права позивачів на приватизацію. Будь-які докази того, що право позивачів на приватизацію відповідачами було порушено, в матеріалах справи відсутні. Тому просили в задоволенні позову відмовити. \~ \~ \~ \~В судовому засіданні позивачі [PERSON] та [PERSON] позов підтримали в повному обсязі та просили задовольнити. При цьому посилались на обставини, викладені в позовній заяві. \~ \~ \~ \~Представник відповідача [PERSON] майном комунальної власності міста [PERSON] проти позову заперечив, посилаючись на обставини, викладені у відзиві. В задоволенні позову просив відмовити. Представник відповідача [PERSON] громади м.Полтави [PERSON] проти позову також заперечила, в його задоволенні просила відмовити. Представник третьої особи КП «ЖЕО №2» звернувся до суду з клопотанням про розгляд справи за його відсутності. Враховуючи наявність у справі достатніх матеріалів про права та правовідносини сторін, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності представника третьої особи. Суд, заслухавши пояснення позивачів та представників відповідачів, дослідивши докази у справі, приходить до висновку, що позов задоволенню не підлягає з наступних підстав. \~ \~ \~ \~Судом встановлено, що відповідно до рішення девятнадцятої сесії Полтавської міської ради пятого скликання від 11 вересня 2007 року «Про надання згоди на прийняття до комунальної власності міста жилих будинків ЖЕП «Будівельник» з врахуванням змін, внесених рішенням Полтавської міської ради від 25 вересня 2014 року, гуртожиток за адресою: м.Полтава, пров.Шевченка, 11 прийнятий до комунальної власності [PERSON] громади м.Полтави. 18 травня 2017 року уповноваженими особами підписано Акт приймання-передачі гуртожитку, що розташований за адресою: місто Полтава, провулок Шевченка, 11, в комунальну власність. Частиною 1 статті 29 ЦК України визначено, що місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово. Статтею 310 ЦК України встановлено, що фізична особа має право на місце проживання. Фізична особа має право на вільний вибір місця проживання та його зміну. Місце проживання [PERSON] та [PERSON] зареєстроване за адресою: м.Полтава, пров.Шевченка, буд.11, кімната 14 з 24 липня 1991 року (а.с.8-9, 11-12, 14). Але будь-які докази, з яких би вбачалось на якій підставі позивачі вселилися до вказаної кімнати, до матеріалів справи не додані. Як вбачається з даних листа [PERSON] майном комунальної власності міста від 31 липня 2018 року №К01-05/01.1-12/475, [PERSON] звертався до вказаного [PERSON] стосовно надання йому копії ордера або копії рішення про надання йому кімнати №14 по пров.Шевченка, 11 у м.Полтаві. На вказане звернення йому було повідомлено, що виконавчим комітетом Полтавської міської ради не приймалось рішення про надання йому вищезазначеного житлового приміщення, у звязку з чим надати копію ордера або рішення про заселення цього приміщення немає можливості (а.с.15). На заяву [PERSON] від 26 червня 2018 року листом від 02 липня 2018 року №К1489 КП «ЖЕО №2» також повідомило про відсутність в архіві КП «ЖЕО №2» ордеру та рішення про заселення за адресою: м.Полтава, пров.Шевченка, 11, кімн.14 (а.с.16). На заяву [PERSON] від 26 червня 2018 року листом від 02 липня 2018 року №К1489 КП «ЖЕО №2» їй також повідомило про відсутність в архіві КП «ЖЕО №2» ордеру та рішення про заселення за адресою: м.Полтава, пров.Шевченка, 11, кімн.14 (а.с.17). Відповідно до ч.1 ст.1 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» приватизація державного житлового фонду (далі - приватизація) - це відчуження квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках, призначених для проживання сімей та одиноких осіб, кімнат у квартирах та одноквартирних будинках, де мешкають два і більше наймачів, та належних до них господарських споруд і приміщень (підвалів, сараїв і т.ін.) державного житлового фонду на користь громадян України. Згідно ч.1 ст.2 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» до об'єктів приватизації належать квартири багатоквартирних будинків, одноквартирні будинки, житлові приміщення у гуртожитках (житлові кімнати, житлові блоки (секції), кімнати у квартирах та одноквартирних будинках, де мешкають два і більше наймачів (далі - квартири (будинки), які використовуються громадянами на умовах найму. Як передбачено ч.1 ст.1 Закону України «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків» сфера дії цього Закону поширюється на громадян та членів їхніх сімей, одиноких громадян, які не мають власного житла, не використали право на безоплатну приватизацію державного житлового фонду, на правових підставах, визначених цим Законом, вселені у гуртожиток та фактично проживають у гуртожитку протягом тривалого часу. Частиною 1 ст.4 зазначеного Закону передбачено, що громадяни та члени їхніх сімей, на яких поширюється дія цього Закону, мають право на приватизацію жилих приміщень у гуртожитках, що перебувають у власності територіальних громад і можуть бути приватизовані відповідно до цього Закону за рішенням місцевої ради. Приватизація жилих приміщень у гуртожитках здійснюється відповідно до Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду" та прийнятих відповідно до нього нормативно-правових актів з урахуванням особливостей, визначених цим Законом. Як встановлено судом, позивачі [PERSON] та [PERSON] до [PERSON] майном комунальної власності міста з заявами про приватизацію займаної ними кімнати та необхідними документами не звертались. Відповідно, відповідач їм у реалізації права на приватизацію житлового приміщення у гуртожитку не відмовляв. До полтавської міської ради позивачі також не звертались. Також суд звертає увагу, що позивачі в своєму позові просять суд визнати за ними право на приватизацію житлового приміщення. Вказаними вище нормами встановлено, що право на приватизацію житлових приміщень у гуртожитках мають громадяни та члени їхніх сімей, одинокі громадяни, які не мають власного житла, не використали право на безоплатну приватизацію державного житлового фонду, на правових підставах, визначених цим Законом, вселені у гуртожиток та фактично проживають у гуртожитку протягом тривалого часу. Будь-які докази того, що відповідачі порушили, не визнали або оспорили право позивачів на приватизацію в матеріалах справи відсутні. Також позивачами не надані докази того, що вони не мають власного житла, не використали право на безоплатну приватизацію державного житлового фонду та на правових підставах вселені у гуртожиток. Крім того, суд звертає увагу на те, що згідно даних технічного паспорта на кімнату №14 у гуртожитку №11 по пров.Шевченка у м.Полтаві кімната самочинно переобладнана, внаслідок чого самочинно облаштовано коридор площею 5,8 кв.м., кладову 3,9 кв.м. та кімнату 11,0 кв.м. (а.с.18-19). Як передбачено частиною 1 ст.4 Закону України «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків» приватизація жилих і нежилих приміщень у гуртожитках, що перебувають у власності територіальних громад, які раніше були самовільно переплановані, може відбуватися після визнання перепланування таким, що відповідає законодавству України щодо технічних умов і будівельних норм до житла. З наданих до матеріалів справи доказів не вбачається чи було у встановленому законом порядку визнано перепланування займаної позивачами кімнати таким, що відповідає законодавству України щодо технічних умов і будівельних норм до житла. На підставі викладеного суд приходить до висновку про необхідність в задоволенні позову відмовити в повному обсязі. У звязку з відмовою в задоволенні позову понесені позивачами судові витрати відшкодуванню не підлягають.

Outcome: dismissed