Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-04 00:00:00

02 лютого 2021 року [PERSON] звернувся до Шевченківського районного суду м. Львова з позовною заявою до Комунальної 5-ої стоматологічної поліклініки про стягнення невиплаченої заробітної плати. Стислий виклад позицій сторін. Обґрунтування позивача. Позивач зазначив, що він перебуває у трудових відносинах з Комунальною 5-ою стоматологічною поліклінікою м. Львова на посаді лікаря стоматолога ортопеда, що підтверджується трудовою книжкою [NUMBER] та довідками про доходи № 88, 89, 90, виданими відповідачем 30.09.2020, згідно яких він працює у відповідача на посаді лікаря стоматолога ортопеда. За період з 01 квітня 2000 року по 30 серпня 2020 року заробітна плата йому, як працівнику Комунальної 5-ої стоматологічної поліклініки м. Львова відповідачем не нараховувалась та не виплачується, хоча, як зазначає позивач, він за весь цей період виконував свої функціональні обов`язки лікаря-стоматолога ортодента. Позивач вказує, що ненарахування відповідачем заробітної плати унеможливлює отримати довідку про нараховану, але невиплачену заробітну плату. Період заборгованості по невиплаті заробітної плати складає за період з 04 квітня 2000 року по 30 серпня 2020 року та заборгованість становить 331795,00 грн. (триста тридцять одну тисячу сімсот дев`яносто п`ять гривень 00 копійок). У зв`язку з невиплатою відповідачем заробітної плати позивач [PERSON] просить суд ухвалити рішення, яким стягнути з Комунальної 5-ої стоматологічної поліклініки м. Львова, ЄДРПОУ 01984330, що знаходиться за адресою: м. Львів, вул. Замарстинівська, 39, на користь [PERSON] , РНОКПП - [NUMBER] , зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , заборгованість по заробітній платі за період з 01 квітня 2000 року по 30 серпня 2020 року у розмірі 331795,00 грн. (триста тридцять одну тисячу сімсот дев`яносто п`ять гривень 00 копійок). Обґрунтування заперечень відповідача. Представником відповідача Комунальної 5-ої стоматологічної поліклініки м. Львова відзив на позовну заяву у встановлений судом строк та порядок подано не було. Процесуальні дії у справі. Ухвалою судді Шевченківського районного суду м. Львова від 02 лютого 2021 року відкрито провадження у справі та призначено розгляд у спрощеному позовному провадженні з викликом сторін. У судове засідання позивач [PERSON] не з`явився, у позовній заяві просив проводити розгляд справи у його відсутності та не заперечував проти заочного рішення. Представник відповідача Комунальної 5-тої стоматологічної поліклініки м. Львова в судове засідання не з`явився повторно з невідомих суду причин, хоча належним чином повідомлявся про час та місце розгляду справи, заяви про розгляд справи у його відсутності не подав, причин неявки не повідомив, а тому оскільки в матеріалах справи достатньо доказів для розгляду справи без його участі, суд у відповідності до вимог статтей 280-283 ЦПК України вважає за можливе провести заочний розгляд справи на підставі наявних доказів. У відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Встановивши фактичні обставини справи, повно та всебічно дослідивши усі докази у справі, суд приходить наступного висновку. Відповідно до ст. 2 ЦПК України, завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. За змістом ч. 1ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Згідно з вимогами п. п.1, 2, 3 ч. 1 ст. 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин. Відповідно до ст. 3 КЗпП України, законодавство про працю регулює трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами. Статтею 4 КЗпП України визначено, що законодавство про працю складається з КЗпП України та інших актів законодавства України, прийнятих відповідно до нього. Статтею 43 Конституції України закріплено право на працю і заробітну плату, кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. На підставі вимоги ст. 21 Закону України "Про оплату праці", працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору. Відповідно до ч. 1 ст. 94 КЗпП України та ч. 1 ст. 1 Закону України "Про оплату праці", заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошову виразі, які власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу. Згідно ч. 1 ст. 115 КЗпП України, заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. Згідно трудової книжки [NUMBER] позивач [PERSON] перебуває у трудових відносинах з Комунальною 5-ою стоматологічною поліклінікою м. Львова на посаді лікаря стоматолога ортопеда, що підтверджується записами в трудовій книжці (а. с. 9). Позивачем в позові зазначено, що за період з 01 квітня 2000 року по 30 серпня 2020 року заробітна плата йому, як працівнику Комунальної 5-ої стоматологічної поліклініки м. Львова відповідачем не нараховувалась та не виплачується, хоча він за весь цей період виконував свої обов`язки лікаря-стоматолога ортодента. Період заборгованості по невиплаті заробітної плати складає з 04 квітня 2000 року по 30 серпня 2020 року та заборгованість становить 331795,00 грн. (триста тридцять одну тисячу сімсот дев`яносто п`ять гривень 00 копійок), на підтвердження якої позивачем подано розрахунок мінімальної заробітної плати в Україні з 01.04.2000 по 31.08.2020 (а. с. 1-4). Позивачем на підтвердження суми, яка стягується, не надано суду належно оформлених документів, що вказували б на розмір нарахованої заробітної плати, але не виплаченої, зокрема, довідки бухгалтерії боржника, розрахункового листа чи копії платіжної відомості тощо. Проте останній подав суду довідки про доходи № 88, № 89, № 90 від 30.09.2020, згідно яких загальна суму доходу за період з 01.01.2018 по 31.12.2018 становить 406,28 грн., загальна сума доходу за період з 01.01.2019 по 31.12.2019 становить 62,22 грн., загальна суму доходу за період з 01.01.2020 по 31.08.2020 становить 0,00 грн. У ході розгляду даної справи позивач [PERSON] у порядку ст. 81 ЦПК України, не надав суду належних і допустимих доказів на підтвердження заявлених позовних вимог, а також не було обґрунтовано наявність передбачених ст. 82 ЦПК України обставин, які б зумовлювали звільнення від доказування наявності наведених ним обставин. Відповідно до ч. ч. 1-4 ст.12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Згідно ч. ч. 1, 2, 3 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у пункті 11 постанови від 18 грудня 2009 року № 14 «Про судове рішення у цивільній справі», у мотивувальній частині рішення слід наводити дані про встановлені судом обставини, що мають значення для справи, їх юридичну оцінку та визначені відповідно до них правовідносини, а також оцінку всіх доказів, розрахунки, з яких суд виходив при задоволенні грошових та інших майнових вимог. Встановлюючи наявність або відсутність фактів, якими обґрунтовувалися вимоги чи заперечення, визнаючи одні та відхиляючи інші докази, суд має свої дії мотивувати та враховувати, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Статтею 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ч.1 ст.89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Відповідно до ч.1 ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Таким чином, належними вважатимуться докази, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення сторін або мають інше значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Вони мають належати до складу підстав позову або підстав заперечень проти нього і характеризуватися значущістю для визначення спірних правовідносин та зумовленістю цих фактів нормами матеріального права. Відтак, позивач, заявляючи вимоги про стягнення заборгованості по заробітній платі має довести порушення відповідачем законодавства про працю згідно з вимогами ч. 3 ст. 12 та ч. 1 ст. 81 ЦПК України. Відповідно до ч. 2 ст. 83 та ч. 5 ст. 177 ЦПК України, позивач зобов`язаний подати суду всі наявні в нього докази, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, разом з позовною заявою, а якщо певний доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, то він повинен про це письмово повідомити суд у порядку, визначеному у ч. 4 ст. 83 ЦПК України. Разом з тим, позивач, звертаючись до суду, всупереч вищенаведеним вимогам діючого законодавства не надав належних та допустимих доказів існування заборгованості по заробітній платі; розмір заборгованості по заробітній платі та за які конкретно місяці виникла вказана заборгованість, що є суттєвими обставинами для правильного вирішення справи, суд також вважає неможливим виходити з розрахунків, наданих позивачем, оскільки підставою для встановлення розміру заробітної плати може бути лише достовірні точні дані про обсяг фактично виконаної роботи. Права та обов`язки учасників справи врегульовані ст. ст. 43, 44 ЦПК України. Нормою ч. 1 ст. 44 ЦПК України визначено, що учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається. Під час розгляду справи ні від позивача [PERSON] , ні від представника відповідача до суду клопотань щодо витребування доказів в порядку ст. 84 ЦПК України на підтвердження їх позиції заявлено не було. Навпаки, позивач [PERSON] , скориставшись своїм правом, передбаченим ч. 3 ст. 211 ЦПК України, у позовній заяві просив розгляд справи проводити у його відсутності. Враховуючи викладене, у зв`язку з ненаданням позивачем доказів на підтвердження обставин, на які він посилається в позовній заяві та факту порушення його права відповідачем, а доказування не може ґрунтуватись на припущеннях, суд не знаходить правових підстав для задоволення вимог позивача. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, судові витрати компенсуються за рахунок держави.

Outcome: dismissed