Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-09 00:00:00

22.03.2019 року позивач [PERSON] звернулася до суду з позовною заявою до відповідача [PERSON] про усунення перешкод у користуванні житловим приміщенням та виселення, посилаючись на те, що вона є власником житлового будинку розташованого за адресою: [ADDRESS] . В будинку, крім неї, зареєстровані та проживають її донька [PERSON] , її колишній чоловік [PERSON] та їх син [PERSON] . Шлюб між донькою та її чоловіком у 1997 році було розірвано. Після розірвання шлюб, як власник житлового будинку вона погодилася на подальше тимчасове проживання в ньому відповідача. Але [PERSON] постійно вчиняє психологічне та фізичне домашнє насилля над нею, її донькою та їхнім сином. Це погрози різного характеру, в тому числі із застосуванням фізичного насильства, залякування, приниження і образи нецензурними словами. З приводу безкінечних конфліктів вона, донька та онук неодноразово зверталися з відповідними заявами до Фастівського відділення поліції. Незважаючи на заходи адміністративного впливу, відповідач своєї поведінки не змінює, через що спільне проживання з ним в одному будинку є неможливим. Рішенням Фастівського міськрайонного суду встановлено обмежувальний припис стосовно [PERSON] строком на 6 місяців, та заборонено йому перебувати в місці спільного проживання, наближатися ближче ніж на 100 метрів до місця проживання, вести листування, телефонні переговори або контактувати через інші засоби зв`язку. Всупереч вказаним обмеженням, [PERSON] порушив заборони встановлені судом та знову вчинив домашнє насильство, що стало підставою звернення до суду. Ухвалою Фастівського міськрайонного суду Київської області від 05.04.2019 року відкрито загальне позовне провадження у справі та призначено підготовче судове засідання. Ухвалою Фастівського міськрайонного суду Київської області від 29.05.2019 року закрито підготовче провадження у справі та призначено до судового розгляду по суті. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги свого довірителя підтримав та просив їх задовольнити з підстав викладених в позовній заяві. В судовому засіданні представник відповідача позовні вимоги не визнав та просив в задоволенні позову відмовити. В судовому засіданні треті особи [PERSON] та [PERSON] позовні вимоги підтримали. Заслухавши учасників судового процесу, дослідивши наявні в матеріалах справи докази у їх сукупності, суд вважає встановленими наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. При розгляді справи судом встановлено, що [PERSON] , позивач по справі є власником житлового будинку, розташованого за адресою по [ADDRESS] , що підтверджується свідоцтвом про право власності на нерухоме майно серії [NUMBER] видане 05.09.2008 року Виконкомом Пилипівської сільської ради Фастівського району та Витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 05.09.2008 року. Згідно Довідки № 67 від 15.03.2019 року Пилипівської сільської ради Фастівського району Київської області в будинку [ADDRESS] зареєстровані позивач [PERSON] , треті особи по справі - дочка [PERSON] , внук [PERSON] , та відповідач по справі [PERSON] . Відповідач зареєстрований у вказаному житловому будинку з 20.02.2018 року за згодою позивача. Вказаний факт не заперечується сторонами. Згідно ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно дост. 321 цього ж Кодексу право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Права власника житлового будинку, квартири визначені ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Відповідно до ч. 4 ст. 9 ЖК ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Звертаючись до суду з даним позовом позивачка зазначила підставу свого звернення - систематичне порушення з боку відповідача правил співжиття. Відповідно до ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Стаття 116 ЖК Української РСР передбачає, що якщо наймач, члени його сім`ї або інші особи, які проживають разом з ним, систематично руйнують чи псують жиле приміщення, або використовують його не за призначенням, або систематичним порушенням правил соціалістичного співжиття роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі чи в одному будинку, а заходи запобігання і громадського впливу виявились безрезультатними, виселення винних на вимогу наймодавця або інших заінтересованих осіб провадиться без надання іншого жилого приміщення. Відповідно до п. 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 квітня 1985 року "Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України" під час вирішення справ про виселення на підставі ст.116 ЖК України осіб, які систематично порушують правила співжиття та роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі або будинку, слід керуватися тим, що під час тривалої антигромадської поведінки виселення винного може статися під час повторного порушення, якщо раніше вжиті заходи попередження або громадського впливу не дали позитивних результатів. Серед таких визначені заходи попередження, що застосовуються судами, прокуратурами, органами внутрішніх справ, адміністративними комісіями, тощо. Під систематичністю необхідно розуміти скоєння двох і більше таких правопорушень. При цьому необхідно, щоб до винної особи попередньо були застосовані міри попередження суспільного впливу. Протиправна винна поведінка - це навмисні дії особи, безпосередньо пов`язані не тільки з явною неповагою до звичайних правил спільного проживання (скандали, дебоші, образи, заподіяння тілесних ушкоджень), але також навмисне ігнорування встановлених правил користування житловими і підсобними приміщеннями, невиконання вимог про дотримання тиші в квартирах і на подвір`ї а також інші навмисні дії, що перешкоджають нормальному проживанню в квартирі або житловому будинку. Тобто, для застосування норм цієї статті необхідна наявність двох умов: систематичне порушення правил співжиття, а також вжиття заходів попередження або громадського впливу, які не дали позитивних результатів. Перевіряючи доводи позивача про системність порушення з боку відповідача правил поведінки, судом встановлено, що позивач зверталася до Фастівського відділення поліції та 06.03.2019 року листом №1351 Фастівського відділення поліції Васильківського відділу ГУ НП України в Київській області їй було повідомлено про те, що по її зверненню було проведено перевірку, підстав щодо внесення відомостей до ЄРДР немає та рекомендовано звернутися до суду в порядку цивільного судочинства. Інших рішень, щодо відповідача Фастівським відділенням поліції Васильківського відділу поліції ГУ НП в Київській області про неправомірні дії з боку відповідача до позивача не приймалося. В матеріалах позову містяться Листи Фастівського відділку поліції адресовані [PERSON] , яка є третьою особою по справі про відсутність підстав для внесення відомостей до ЄРДР відносно вчинення правопорушення [PERSON] , а також містяться Постанови Фастівського міськрайонного суду Київської області про повернення адміністративних матеріалів про притягнення [PERSON] до адміністративної відповідальності за ст.173-2 КУпроАП від 27.12.2017 року, 02.02.2018 року. Згідно Постанови Фастівського міськрайонного суду Київської області від 22 січня 2018 року про притягнення до адміністративної відповідальності [PERSON] вбачається, що [PERSON] , за місцем проживання неправомірно поводився відносно [PERSON] , словесно погрожував фізичною розправою, кидався в бійку та ображав нецензурною лайкою. Також, позивач посилається у своєму позові на Рішення Фастівського міськрайонного суду Київської області про видачу обмежувального припису. Раом з тим, з умов вказаного рішення вбачається, що обмежувальний припис щодо заборони [PERSON] , було видано за заявою [PERSON] , за неправомірні дії які вчиняв відповідач по щодо неї. У вказаному рішенні відсутні будь-які відомості, які встановлюють факт порушення з боку відповідача правил поведінки щодо [PERSON] , позивача по даній справі. Верховний Суд роз`яснив, що при вирішенні справ про виселення на підставі статті 116 ЖК України мають враховуватися порушення правил співжиття у сфері даних житлових відносин, а не такі правопорушення, що допущені відповідачем в інших правовідносинах та не мають відношення до користування сторонами жилим приміщенням. Згідно з вимогами ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до частини 1 статті 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 58 ЦПК). Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Оцінюючи наведені обставини, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні даного позову з огляду на те що при розгляді даної справи по суті не знайшов свого підтвердження факт систематичного порушення правил співжиття та застосування у зв`язку з цим до відповідача заходів запобігання і громадського впливу з боку відповідних органів, передбачених ч.1 ст.116 ЖК України, які виявилися безрезультатними.

Outcome: dismissed