Jurisdiction: civil
Date: 2020-12-02 00:00:00

позивач [PERSON] звернулася до суду з вказаним позовом, який в подальшому було змінено та уточнено. Позивач підтримує позовні вимоги викладені в уточненому позові від 22 11 2019 року ( том № 1, а.с. 103-108 ) та заявах від 15 05 2020 та 20 05 2020 року ( том №1 , а.с. 233-234, 240-241). Свої позовні вимоги позивач підтримала в судовому засіданні та обґрунтувала тим, що 07.12.2018 року до її робочого місця приїхав наряд патрульної поліції, вона дійсно зачинилась в своєму робочому кабінеті і відмовилась розмовляти з ними, вказавши їм про те, що буде вести розмову виключно з в.о. головного лікаря [PERSON] , який особисто відповідає за те свавілля, що відбувається в диспансері. Вона зазначала про те, щоб він не ховався за спинами поліцейських, не втягував їх в свої «розбірки» з працівниками, щоб сумлінно виконував свої трудові обов`язки, з повагою та справедливістю відносився до своїх працівників та не доводив їх своїми незаконними діями та наказами до гіпертонічних кризів та інфарктів; виконував умови колективного договору; не ділив працівників на «чужих» та «своїх». З 2010 року у головного лікаря [PERSON] відсутній графік прийому відвідувачів, хворих, їх родичів та працівників диспансеру. В цей же день в.о. головного лікаря [PERSON] прислав до її робочого кабінету заступника головного лікаря (начмед) [PERSON] , юристконсульта Коваленко С.І. , системного адміністратора [PERSON] . При цьому, медична сестра Металургійного кабінету [PERSON] разом зі своєю рідною сестрою, санітаркою, [PERSON] , під диктовку [PERSON] , писали доповідну записку зі скаргами на неї. В присутності ліцейських, [PERSON] виламав двері її робочого кабінету та погрожував здійснити відрахування з її заробітної плати грошових коштів на відновлення дверного замка, який щойно було пошкоджено. Юристконсульт Коваленко С.І. погрожувала їй «відкрити кримінальну справу». Системний адміністратор [PERSON] весь час здійснювала відеозапис та фотографування тих подій. Після входження до її робочого кабінету, начмед почав здійснювати його обшук, оглядав особисті речі, які були у пакеті, не допускав на прийом до неї хворих та відвідувачів, які очікували в коридорі. Присутні поліцейські повідомили начмеду, що не вбачають в її діях порушень норм діючого законодавства України та про відсутність підстав для притягнення її до адміністративної чи кримінальної відповідальності, але останній їх не відпустив. Через мить троє невідомих чоловіків, які не представились, запросили у неї паспортні данні, не запитали у неї скарги та анамнез, не оглянули її, не оформили усвідомлену згоду відповідно до ст.ст.11,12 Закону України «Про психіатричну допомогу», силоміць вштовхнули до автомобілю з написом «Швидка медична допомога» та без її волі відвезли до прийомного відділення «КПНД» , де лікар психіатричної бригади швидкої медичної допомоги (який не представився) почав оформлювати документи для її примусової госпіталізації. Через 10 хвилин на місце прибули її адвокати, які викликали наряд поліції. Після прибуття на місце поліцейських їй було дозволено залишити прийомне відділення ПНД, але начмед запросив її адвокатів до свого робочого кабінету, де видав Наказ №185к від 07.12.2018 року «Про відсторонення від роботи [PERSON] » та надав їй медичну карту огляду осіб для визначення спроможності займатися відповідним видом діяльності за станом здоров`я «лікар- нарколог». Пізніше нею було повністю пройдено медичний огляд, однак висновок про можливість продовжувати свою роботу їй не підписали, так як в.о.гол.лікаря «КПНД» [PERSON] звернувся до головного лікаря ЦПМСД №5 («Перша міська лікарня») з проханням, щоб її оглянув психіатр, завідомо знаючи, що у цьому закладі лікар - психіатр відсутній. Таким чином були створені умови, за яких вона , з метою завершення проходження медичного огляду, повинна булазвернутись до лікаря-психіатра «КПНД», який у свою чергу, знаходиться в безпосередній підлеглості [PERSON] у зв`язку із чим, було марно розраховувати на законний та неупереджений висновок такого лікаря - психіатра. Щодо її оголошення про «Військовий переворот» пояснила, що дійсно вивісила оголошення «військовий стан, а потім військовий переворот». Вважає це оголошення доречним, адекватним та своєчасним відповідно до Указу Президента України від 26.11.2018 року . Після проходження нею повного медичного огляду у грудні 2018 року, [PERSON] , погрожуючи їй звільненням з роботи, організував медичну комісію із лікарів-психіатрів: [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , які не встановивши жодного психіатричного діагнозу, з невідомої підстави, прийняли Висновок №1445 від 18.12.2018 року, змістом якого вирішили, що вона потребує раціонального перепрацевлаштування з виключенням робіт пов`язаних з безпосереднім обслуговуванням хворих та рекомендацією працевлаштування її на посаду лікарем-статистом. А в.о.гол.лікаря [PERSON] поставив її на консультативний облік, як психічно хвору особу. Залишившись незадоволеною вказаним Висновком ЛКК, у відповідності до вимог Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо надання психіатричної допомоги» від 14.11.2017 року, №2205-У1ІІ, вона звернулась до адміністрації підприємства з питання надання епікризу (виписки з амбулаторної картки) із зазначенням діагнозу. Ця інформація була необхідна для звернення до незалежного лікаря- психіатра з метою проведення незалежної психіатричної експертизи. Однак, їй було відмовлено у такому запиті. Турбуючись про збереження свого робочого місця вона звернулась із заявою до КЗ «Гейківська психоневрологічна лікарня Дніпропетровської обласної ради» та « Полтавського обласного наркологічного диспансеру» (амбулаторна карта №141) для проходження психіатричної експертизи. Однак, ЛКК обох закладів їй повідомили, що не маючи первісного діагнозу, вбачаючи ознаки кримінального правопорушення в її конкретній ситуації, не мають можливості провести незалежну психіатричну експертизу та рекомендували звернутись до суду та в рамках судової справи клопотати про призначення судово-психіатричної експертизи, висновок якої поставить крапку в питанні психіатричного стану здоров`я. Вважає наказ № 34к від 20 03 2019 року незаконним та просить його скасувати, поновити на попередньому місці роботи . Стягнути заробітну плату за час вимушеного прогулу у розмірі 57566,76 грн. У зв`язку із складанням незаконного та безпідставного Наказу №34к вона зазнала значних нервових хвилювань, що виражається у постійному нервовому стані, відчутті недоброзичливості з боку адміністрації закладу, змушена звертатися до суду, тому вона має право на відшкодування моральної шкоди , завданої внаслідок порушення її прав, яку оцінює в 100000 грн. і просить стягнути з відповідача на її користь, а також просить стягнути сплачений нею судовий збір у розмірі 1536,80 грн. 15 05 2020 року позивач уточнила позовні вимоги відповідно до яких п. 2 прохальної частини позивної заяви, виклала у наступній редакції: «Поновити на місці роботи лікарем наркологом відділення обов`язкових профілактичних наркологічних оглядів КП «Криворізька багатопрофільна лікарня з надання психіатричної допомоги» Дніпропетровської обласної ради « з дня ухвалення рішення ( том №1 , а.с. 233-234). Ухвалою суду від 01 07 2019 року позивачу було надано строк для усунення недоліків. Після усунення недоліків позивачем ухвалою суду від 11 07 2019 року відкрито провадження у справі. Ухвалою суду від 05 12 2019 року прийнято уточнений позов. 20 05 2020 року до суду надійшла заява про уточнення позовних вимог. Ухвалою суду від 23 січня 2020 року залучено до участі у справі правонаступника відповідача по справі Комунальний заклад "Криворізький психоневрологічний диспансер" Дніпропетровської обласної ради - Комунальне підприємство «Криворізька багатопрофільна лікарня з надання психіатричної допомоги» Дніпропетровської обласної ради». Ухвалою суду від 23 січня 2020 року задоволено клопотання сторін про допит свідків, перегляду в судовому засіданні відеозапису з бодікамери працівника патрульної поліції та витребування доказів. Ухвалою від 03 липня 2020 року закрито підготовче засідання та справу призначено до судового розгляду по суті. У судовому засіданні позивач [PERSON] вимоги позову підтримала з підстав, викладених в уточненому позові, заявах що зазначені вище. Представник відповідача Коваленко С.І. вимоги позову не визнала з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву, відзиві на уточнену позовну заяву . Відповідно до письмових пояснень, які підтримані представником відповідача в судовому засіданні, просить в задоволенні позову відмовити, посилаючись на їх необґрунтованість. Пояснила, що [PERSON] працювала на посаді лікаря-нарколога (дільничний) диспансерного відділення №2 з 2003 року. 07 грудня 2018 року о 08 год. лікар-нарколог дільничний диспансерного відділення №2 [PERSON] за місцем основної роботи в наркологічному кабінет Довгинцівського району (вул. В. Бизова, 32) не приступила до виконання своїх функціональних обов`язків, вилучила медичну документацію, вивісила оголошення «Військовий переворот», влаштувала погром в кабінеті, забарикадувалась в своєму кабінеті, була збуджена, поводилась агресивно, кидала медичні картки в обличчя співробітникам, погрожувала підлеглим медичним працівникам фізичною розправою та заважала їм виконувати свої функціональні обов`язки, таким чином блокувавши роботу підрозділу. В результаті таких дій, після доповіді керівництву, сестрою медичною [PERSON] , був викликаний наряд патрульної поліції. Позивач зачинилася в своєму кабінеті і на перемовини з поліцією та керівництвом (в.о головного лікаря [PERSON] ) не піддавалась . У зв`язку із неадекватною та агресивною поведінкою позивача на робочому місці, працівниками патрульної поліції було прийнято рішення про виклик бригади швидкої медичної допомоги, яка доставила позивача до приймального відділення КП «КПНД» ДОР». У приймальному відділенні позивач від огляду лікаря-психіатра відмовилась, пояснити свою поведінку на робочому місці також відмовилась, про що зафіксовано у Журналі відмовлень від госпіталізації. Оскільки позивач, відповідно до ст.ст.1, 11 Закону України «Про психіатричну допомогу», не надала усвідомленої письмової згоди на психіатричний огляд і були відсутні підстави для невідкладної госпіталізації, тому 07.12.2018р. [PERSON] разом з адвокатами залишила приймальне відділення . Адміністрацією пропонувалось [PERSON] надати письмові пояснення з приводу її поведінки на робочому місці та блокування роботи наркокабінету, проте остання від надання будь-яких пояснень відмовилась, про що складено відповідний Акт . Відповідно до наказу №185к від 07.12.2018р. [PERSON] була відсторонена від роботи з 07.12.2018р. по 17.12.2018р. з метою проходження позачергового медичного огляду. В цей же день в присутності адвоката [PERSON] ознайомлена з даним наказом . Наказом №187к від 10.12.2018р. виправлено описку, внесено зміни і доповнення в наказі №185к та визначено період проходження медичного огляду з 07.12.по 19.12.2018р., зобов`язано виплатити позивачу середній заробіток на час проходження позачергового медогляду. Наказом №197к від 20.12.2018р. [PERSON] продовжено термін проходження позачергового медогляду з 20.12. по 26.12.2018р. з виплатою середнього заробітку. З даним наказом позивач була ознайомлена, проте від підпису відмовилась, що підтверджується Актом від 21.12.2018р. В період з 27.12.18 по 29.12.2018р. та 31.12.2018р. позивач перебувала у відпустці без збереження заробітної плати, а з 02.01.2019р. по 02.02.2019р. перебувала у щорічній відпустці . Наказом №13к від 04.02.2019р. [PERSON] , на підставі ст.46 КЗпП України, відсторонено від роботи без збереження заробітної плати до надання висновку медичної комісії. З наказом позивач ознайомлена, що підтверджується її підписом від 04.02.2019р. Наказом №34к від 20.03.2019р., у зв`язку з невиконанням [PERSON] вище вказаних наказів про проходження позачергового медичного огляду та не надання висновку медичної комісії щодо проходження позачергового медичного огляду, позивача було відсторонено від роботи без збереження заробітної плати на термін до надання висновку медичної комісії. Після відсторонення [PERSON] 07.12.2018р. від роботи, адміністрацією на адресу головного лікаря ЦПМСД №5 було направлено листа з проханням про проведення позачергового медичного огляду позивача із залученням лікаря-психіатра. 18.12.2018р. [PERSON] пройшла періодичний психіатричний огляд у лікаря-психіатра та лікарем-психіатром видано медичну довідку форми №122-2/о (сертифікат) з урахуванням висновку ЛКК. Проте медичну довідку із висновком щодо наявності/відсутності протипоказань до виконання окремих видів робіт [PERSON] отримувати відмовилась. Зазначений сертифікат позивач повинна була надати до ЦПМСД №5 (1 міська лікарня), де вона проходила позачерговий медичний огляд для визначення придатності до роботи лікарем-наркологом. Таким чином, [PERSON] не пройшла медичний огляд в повному обсязі в ЦПМСД №5, тому відсутність висновку лікарської комісії, де позивач проходила медогляд, перешкоджає адміністрації допустити її до роботи. У зв`язку із незгодою з рішенням ЛКК та результатами психіатричного огляду, позивач звернулася до Полтавського обласного психоневрологічного диспансеру. Проте від стаціонарного обстеження (на підтвердження або спростування психічного захворювання) відмовилась. На запит Полтавського психоневрологічного диспансеру про надання виписки з амбулаторної карти з вказанням діагнозу та виробничої характеристики, адміністрацією запитувані документи були надіслані для проходження психіатричного огляду [PERSON] у «незалежній, непідлеглій» психіатричній лікарні. Однак, позивач в порушення вимог Порядку, затвердженого постановою КМУ №1465 від 27.09.2000р., відмовилась пройти додаткове психіатричне обстеження амбулаторно або в умовах стаціонару, що підтверджується копією листа з Полтавського психоневрологічного диспансеру . На теперішній час [PERSON] висновок про проходження позачергового медичного огляду до адміністрації не надала і вона вважається відстороненою від роботи. Помилковим є визначення позивачем період з 20.03.2019р. часом вимушеного прогулу та стягнення заробітної плати за цей період. Згідно ст.34 КЗпП України, простій - це зупинення роботи, викликане відсутністю організаційних або технічних умов, необхідних для виконання роботи, невідворотною силою або іншими обставинами. Так, в оспорюваному наказі №34к від 20.03.2019р. п.1 визначено період відсторонення від роботи [PERSON] з 21.03.2019р. вважати часом простою з вини працівника згідно ч.4 ст.113 КЗпП України, яка передбачає, що час простою з вини працівника не оплачується. Вважають, що накази про відсторонення [PERSON] від роботи є законними, підстави для проведення позачергового медичного огляду обґрунтовані агресивною, зухвалою і неадекватною поведінкою позивача, погрозами у бік підлеглого медичного персоналу, а тому час з 20.03.2019р. з якого [PERSON] не працює не є вимушеним прогулом. Відсутні підстави також і для стягнення моральної шкоди оскільки такі позовні вимоги не обґрунтовані. Також зазначила в судовому засіданні , що наказом № 333ос від 22 06 2020 року [PERSON] звільнена від займаної посади в зв`язку з скороченням штату згідно п. 1 ст. 40 КЗпП України 22 06 2020 року. За таких обставин взагалі відсутні підстави поновлювати на посаді яка скорочена. Допитаний в судовому засіданні свідок [PERSON] , пояснив, що утой день про який йде мова у даній справі, він заміняв головного лікаря, який був у відпустці. Від співробітників наркокабінету дізнався, що [PERSON] прийшовши на роботу кинула картки в обличчя однієї із співробітниць, потім взявши картки та особисті речі співробітниць, замкнулася у своєму кабінеті де співає пісні, та написала «Военный переворот». Прибувши на місце, там вже був наряд поліції, який викликали співробітники. Він наполегливо просив [PERSON] відчинити двері кабінету, на що вона висловлювала багато безглуздих речей, зокрема зазначила, що не відчинить дверей доки не прийде головний лікар диспансеру Солонський, та вона буде розмовляти лише з ним. Працівники поліції повідомили його, що вході спілкування з [PERSON] вважають її неадекватною та вони викликали швидку. Оскільки [PERSON] на неодноразові прохання двері не відчиняла, він викликав слюсарів - теслярів, та вони відчинили двері кабінету. Зайшовши до кабінету та побачивши [PERSON] , він зрозумів, що її такі дії викликані на підставі хвороби. Так у кабінеті на столі були розкидані картки, а друга частина карток була розкидана під столом біля сміттєвого відра, він підійшов до [PERSON] та запитав її про це, але вона сприйняла це як проведення обшуку у її кабінеті. [PERSON] неодноразово ставилися питання, що вона хоче, та чому написала «Военный переворот». Потім приїхала швидка допомога, деякий час працівники швидкої перебували разом із [PERSON] у кабінеті за зачиненими дверима. В подальшому [PERSON] , швидкою, була доставлена на приймальний покій лікарні, та оскільки виникла ситуація є неординарною, він попрохав щоб підійшли завідувачі цієї лікарні. В ході спілкування з [PERSON] було зроблено висновки, що вона має проблеми психічного плану. Від проходження огляду, [PERSON] у присутності свого адвоката відмовилася. Також [PERSON] була запропонована допомога медичного характеру, від якої вона також відмовилася, після чого був виданий наказ за яким [PERSON] було відсторонено від роботи до проходження нею медичного огляду. Також свідок додав, що швидка допомога мала право ставити [PERSON] попередній діагноз. Питання щодо проходження психіатра вирішує сімейний лікар, який знає історію хвороби особи. Після події [PERSON] пройшла один амбулаторний психіатричний огляд, та комісією ВКК їй був встановлений діагноз хронічний бредовий розлад. [PERSON] повинна була пройти незалежну експертизу у тій установі якій вона довіряє, але стаціонарне обстеження вона не пройшла. Перепони у проходженні [PERSON] даного експертного обстеження адміністрацією диспансеру не чинилися, а навпаки просили [PERSON] пройти обстеження, та на її прохання неодноразово надавалися оплачувані відпустки, але вона так і не пройшла обстеження. Судом в судовому засіданні переглянутий відеозапис з бодікамери працівника патрульної поліції від 07 12 2018 року про події, які відбулися в наркологічному кабінеті Довгинцівського району (вул. В. Бизова, 32 , м. Кривого Рогу ). Вислухавши позивача, представника відповідача, свідка , переглянувши в судовому засіданні відеозапис, дослідивши матеріали справи , суд дійшов таких висновків. Згідно ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Згідно ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Положеннями статті 3 КЗпП України визначено, що трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами, регулюються законодавством про працю. У судовому засіданні встановлено , що позивач [PERSON] працювала на посаді лікаря-нарколога (дільничний) диспансерного відділення № 2 Комунального закладу «Криворізький психоневрологічний диспансер» Дніпропетровської обласної ради» з 2003 року . 07 грудня 2018 року лікар-нарколог дільничний диспансерного відділення №2 [PERSON] за місцем основної роботи в наркологічному кабінет Довгинцівського району (вул. В. Бизова, 32, м. Кривий Ріг ) вивісила оголошення «Військовий переворот» , зачинилася в кабінеті , чого не заперечувала сама [PERSON] та вбачається з переглянутого відеозапису . За вищезазначеною адресою був викликаний наряд патрульної поліції та згодом було викликано бригаду швидкої медичної допомоги, яка доставила позивача до приймального відділення КП «КПНД» ДОР» (том № 1, а.с. 42-43 - копія даного оголошення , 44-рапорт працівника патрульної поліції , а.с. 45 - супровідний лист № 197 ). У приймальному відділенні [PERSON] від огляду лікаря-психіатра відмовилась, пояснити свою поведінку на робочому місці також відмовилась, про що зафіксовано у Журналі відмовлень від госпіталізації , в заяві та акті від 07 12 2018 року ( том № 1, а.с. 46-47- витяг з журналу, 48- заява позивача про відмову у проходженні огляду , 49 - акт про відмову надати пояснення ). Відповідно до наказу №185к від 07.12.2018р. [PERSON] була відсторонена від роботи з 07.12.2018р. по 17.12.2018р. з метою проходження позачергового медичного огляду. В цей же день [PERSON] ознайомлена з даним наказом ( том № 1, а.с. 50 - копія наказу). Наказом №187к від 10.12.2018р. виправлено описку, внесено зміни і доповнення в наказі №185к та визначено період проходження медичного огляду з 07.12. 2018 р. по 19.12.2018р., зобов`язано виплатити позивачу середній заробіток на час проходження позачергового медогляду, з яким також позивач ознайомлена (том № 1, а.с. 51 - копія наказу). Наказом №197к від 20.12.2018р. [PERSON] продовжено термін проходження позачергового медогляду з 20.12. 2018р. по 26.12.2018р. з виплатою середнього заробітку (том № 1, а.с. 52 - копія наказу ). З даним наказом позивач була ознайомлена, проте від підпису відмовилась, що підтверджується Актом від 21.12.2018р. (том № 1, а.с. 53 - копія акту) . В період з 27.12.18 по 29.12.2018р. та 31.12.2018р. позивач перебувала у відпустці без збереження заробітної плати, а з 02.01.2019р. по 02.02.2019р. перебувала у щорічній відпустці (том № 1, а.с. 54-55 копія наказу № 190к). Наказом №13к від 04.02.2019р. [PERSON] , на підставі ст.46 КЗпП України, відсторонено від роботи без збереження заробітної плати на термін до надання висновку медичної комісії про проходження позачергового медичного огляду відповідно до ст.. 46 КЗпП України , вважаючи період відсторонення від роботи [PERSON] з 04 02 2019 року часом простою з вини працівника згідно ч 4 ст. 113 КЗпП України (том № 1, а.с. 56 ). З наказом позивач ознайомлена, що підтверджується її підписом від 04.02.2019р. У період з 01.03. 2019р. по 20.03.2019р. [PERSON] перебувала у щорічній відпустці (том № 1, а.с. 57-58- копія наказу № 19к від 14 02 2019 р. ). Наказом №34к від 20.03.2019р. (том № 1, а.с. 59 ) у зв`язку з невиконанням [PERSON] вище вказаних наказів про проходження позачергового медичного огляду та не надання висновку медичної комісії щодо проходження позачергового медичного огляду, позивача було відсторонено від роботи без збереження заробітної плати на термін до надання висновку медичної комісії про проходження позачергового медичного огляду відповідно до ст.. 46 КЗпП України вважаючи період відсторонення від роботи [PERSON] з 21 03 2019 року часом простою з вини працівника згідно з ч 4 ст. 113 КЗпП України. Відповідно до ст..46 КЗпП України відсторонення працівників від роботи власником або уповноваженим ним органом допускається у разі: появи на роботі в нетверезому стані, у стані наркотичного або токсичного сп`яніння; відмови або ухилення від обов`язкових медичних оглядів, навчання, інструктажу і перевірки знань з охорони праці та протипожежної охорони; в інших випадках, передбачених законодавством. Щодо позовних вимог про поновлення позивача на посаді та стягнення заробітної плати суд вказує, що за змістом норми ст. 46 КЗпП України при відстороненні від посади трудові відносини не припиняються, також не припиняється і дія трудового договору, а працівник лише тимчасово не допускається до роботи. Вiдсторонення вiд роботи - це тимчасове позбавлення працiвника, який перебуває в трудових правовiдносинах iз пiдприємством, установою, органiзацiєю, можливостi реально здiйснювати право на працю за рiшенням уповноважених на це компетентних органiв з пiдстав, передбачених чинним законодавством. Вiдсторонення вiд роботи або iншої дiяльностi провадиться власником або уповноваженим ним органом на пiдставi виявленого ним факту через видавання наказу (розпорядження) та вжиття заходiв щодо контролю за його виконанням. Пiд час вiдсторонення вiд роботи трудовий договiр продовжується, але працiвник тимчасово до роботи не допускається. При цьому на перiод усунення вiд роботи за працiвником зберiгається його робоче мiсце. Рішення про відсторонення оформлюється розпорядчим документом. На період дії відсторонення працівник не може бути переведений на іншу посаду. Працівник допускається до роботи лише після видання окремого наказу про скасування відсторонення. Статтею 9 Закону України «Про психіатричну допомогу» передбачені обмеження, пов`язані з виконанням окремих видів діяльності . Згідно зі ст. 9 Закону України «Про психіатричну допомогу» особа може бути визнана тимчасово (на строк до п`яти років) або постійно непридатною внаслідок психічного розладу до виконання окремих видів діяльності (робіт, професій, служби), що можуть становити безпосередню небезпеку для неї або оточуючих. З метою встановлення придатності особи до виконання окремих видів діяльності (робіт, професій, служби) з особливими вимогами до стану її психічного здоров`я вона підлягає обов`язковому попередньому (перед початком діяльності) та періодичним (у процесі діяльності) психіатричним оглядам. Порядок проведення попередніх і періодичних психіатричних оглядів затверджується центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони здоров`я. Рішення про визнання особи внаслідок психічного розладу тимчасово або постійно непридатною до виконання окремих видів діяльності (робіт, професій, служби), що можуть становити безпосередню небезпеку для неї або оточуючих, приймається відповідною лікарською комісією за участю лікаря-психіатра на підставі оцінки стану психічного здоров`я особи відповідно до переліку медичних психіатричних протипоказань і може бути оскаржено до суду. Перелік медичних психіатричних протипоказань щодо виконання окремих видів діяльності (робіт, професій, служби), що можуть становити безпосередню небезпеку для особи або оточуючих, затверджується Кабінетом Міністрів України і підлягає періодичному (не рідше одного разу на п`ять років) перегляду. Постановою Кабінету Міністрів України від 27 вересня 2000 року № 1465 затверджено Порядок проведення обов`язкових попередніх та періодичних психіатричних оглядів і перелік медичних психіатричних протипоказань щодо виконання окремих видів діяльності (робіт, професій, служби), що можуть становити безпосередню небезпеку для особи, яка провадить цю діяльність, або оточуючих (далі - Порядок). У цьому Порядку визначено перелік медичних психіатричних протипоказань щодо виконання окремих видів діяльності (робіт, професій, служби), що можуть становити безпосередню небезпеку для особи, яка провадить цю діяльність, або оточуючих (далі - Перелік). Загальними медичними психіатричними протипоказаннями для зазначених у цьому переліку видів діяльності (в тому числі медичних працівників закладів охорони здоров`я, які здійснюють безпосереднє обслуговування хворих), що можуть становити безпосередню небезпеку для особи, яка провадить таку діяльність, або оточуючих, є хронічні та затяжні психічні розлади (захворювання), що супроводжуються затьмаренням свідомості, порушенням сприйняття, мислення, волі, емоцій, інтелекту чи пам`яті, який позбавляє або істотно обмежує здатність особи адекватно усвідомлювати оточуючу дійсність, свій психічний стан і поведінку. Згідно з приміткою до Переліку працівники, які провадять види діяльності, зазначені у графі «Категорія працівників та види діяльності» цього Переліку, в тому числі медичні працівники закладів охорони здоров`я, які здійснюють безпосереднє обслуговування хворих, перед влаштуванням на роботу проходять обов`язковий попередній психіатричний огляд. Відповідно до пунктів 1, 2, 3, 4, 6, 7 Порядку проведення обов`язкових попередніх та періодичних психіатричних оглядів і перелік медичних психіатричних протипоказань щодо виконання окремих видів діяльності (робіт, професій, служби), що можуть становити безпосередню небезпеку для особи, яка провадить цю діяльність, або оточуючих, метою проведення обов`язкових попередніх та періодичних психіатричних оглядів є встановлення придатності особи до виконання окремих видів діяльності (робіт, професій, служби) з особливими вимогами до стану її психічного здоров`я. Обов`язковий попередній психіатричний огляд проводиться перед початком діяльності (влаштуванням на роботу), а обов`язковий періодичний - у процесі діяльності. Періодичність проведення цих психіатричних оглядів визначається переліком медичних психіатричних протипоказань щодо виконання окремих видів діяльності (робіт, професій, служби), що можуть становити безпосередню небезпеку для особи, яка провадить цю діяльність, або оточуючих. Обов`язкові попередній та періодичний психіатричні огляди проводяться лікарем-психіатром у державних та комунальних психіатричних закладах, закладах охорони здоров`я, що мають у своєму складі спеціалізовані психоневрологічні центри, відділення, кабінети, за місцем постійного проживання громадянина. Обов`язкові попередній та періодичний психіатричні огляди проводяться за програмою, яка передбачає обов`язкове та у разі потреби додаткове обстеження. Обсяги обов`язкового обстеження встановлюються Міністерством охорони здоров`я. У разі виявлення в особи ознак психічного захворювання (розладу), зазначеного у Переліку, яке є протипоказанням для виконання окремих видів діяльності, або якщо вона страждала на тяжкий психічний розлад в минулому (не менш як 5 років тому), а також у разі незгоди особи з результатами психіатричного огляду, вона повинна пройти додаткове психіатричне обстеження амбулаторне або в умовах стаціонару. Рішення про наявність психіатричних протипоказань для виконання окремих видів діяльності після додаткового психіатричного обстеження приймається лікарсько-консультативною комісією. Після проведення обов`язкових попереднього або періодичного психіатричних оглядів, а у разі потреби - додаткового психіатричного обстеження особі видається довідка про проходження обов`язкових попереднього або періодичного психіатричних оглядів, в якій зазначається наявність чи відсутність у неї психіатричних протипоказань для виконання окремих видів діяльності. Термін дії довідки встановлюється відповідно до періодичності психіатричних оглядів. Відповідно до пунктів 12, 13 Інструкції про проведення обов`язкових попередніх та періодичних психіатричних оглядів, затвердженої наказом Міністерства охорони здоров`я України від 17 січня 2002 року № 12, після додаткового психіатричного обстеження особи амбулаторно або в умовах стаціонару рішення про наявність або відсутність психіатричних протипоказань для виконання окремих видів діяльності приймає лікарсько-консультативна комісія психоневрологічного закладу з відповідним письмовим висновком у медичній документації та подальшим заповненням протоколу. Після проведення обов`язкових попереднього та періодичного психіатричних оглядів, а при потребі - додаткового амбулаторного чи стаціонарного обстежень та огляду лікарсько-консультативною комісією, особі видається медична довідка про проходження обов`язкових попереднього та періодичного психіатричних оглядів, засвідчена круглою печаткою психоневрологічного закладу, в якій зазначається наявність чи відсутність у неї психіатричних протипоказань для виконання окремих видів діяльності (робіт, професій, служби), згідно з Переліком протипоказань. Виключно компетенцією лікаря-психіатра або комісії лікарів-психіатрів є встановлення діагнозу психічного захворювання, прийняття рішення про необхідність надання психіатричної допомоги в примусовому порядку або надання висновку для розгляду питання, пов`язаного з наданням психіатричної допомоги в примусовому порядку. 18.12.2018р. [PERSON] пройшла періодичний психіатричний огляд у лікаря-психіатра та лікарем-психіатром видано медичну довідку форми №122-2/о (сертифвкат)( том № 1, а.с. 157 ) з урахуванням висновку ЛКК № 1445 ( том. № 1 , а.с. 15 ) відповідно до якого [PERSON] працювати на посаді лікаря - нарколога дільничного, виконувати роботу пов`язану з безпосереднім обслуговуванням хворих не може. Може працювати лікарем - статистом. Зазначений сертифікат позивач повинна була надати до ЦПМСД №5 (1 міська лікарня), де вона проходила позачерговий медичний огляд для визначення придатності до роботи лікарем-наркологом, однак його не надала. [PERSON] не пройшла медичний огляд в повному обсязі в ЦПМСД №5, тому вона не була допущена до роботи. У зв`язку із незгодою з рішенням ЛКК та результатами психіатричного огляду, [PERSON] звернулася до Полтавського обласного психоневрологічного диспансеру. Проте додаткове психіатричне обстеження амбулаторно або в умовах стаціонару не пройшла. Суд вважає, що відповідачем дотримані вимоги ст.. 46 КЗпП України що регламентують порядок відсторонення позивача від роботи, вимоги законодавства про підстави та порядок проходження медичного огляду, а тому підстав для скасування оскаржуваного наказу не має. [PERSON] просить поновити її на посаді лікаря нарколога відділення обов`язкових профілактичних наркологічних оглядів КП «Криворізька багатопрофільна лікарня з надання психіатричної допомоги» Дніпропетровської обласної ради «, однак [PERSON] працювала на посаді лікаря-нарколога (дільничний) диспансерного відділення №2 і не може бути поновлена на посаді на якій не працювала. Крім того , оскаржуваним наказом № 34к вона була відсторонена від роботи лікаря - нарколога дільничного диспансерного відділення № 2 до надання висновку медичної комісії про проходження позачергового медичного огляду відповідно до ст.. 46 КЗпП України , а не звільнена. Звільнення - в трудовому праві припинення трудових відносин між працівником і роботодавцем, такого припинення трудових відносин між закладом та [PERSON] не відбулося. Крім того, [PERSON] наказом від 22 06 2020 року № 333ос ( том 2 , а.с. 228 ) звільнена від займаної посади лікаря нарколога дільничного диспансерного відділення № 2 в зв`язку зі скороченням штату згідно п. 1 ст. 40 КЗпП України. Судом неодноразово роз`яснювалося [PERSON] її право звернутися до суду з позовом про оскарження даного наказу в судовому порядку, оскільки в судових засіданнях вона усно висловлювала свою незгоду з даним наказом вважаючи його незаконним та необґрунтованим. Однак з таким позовом до суду вона не звернулася. В оспорюваному наказі №34к від 20.03.2019р. п.1 визначено період відсторонення від роботи [PERSON] з 21.03.2019р. без збереження заробітної плати на термін до надання висновку медичної комісії про проходження позачергового медичного огляду вважаючи період відсторонення часом простою з вини працівника згідно ч 4 ст. 113 КЗпП України. Відповідно до ст.. 113 ч 4 КЗпП України час простою з вини працівника не оплачується. Згідно з ч. 2 ст. 235 КЗпП при ухваленні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Відповідно до оскаржуваного наказу [PERSON] було відсторонено від роботи без збереження заробітної плати, а не звільнено, крім того з її вини нею не надано висновку медичної комісії про проходження позачергового медичного огляду , а тому підстав для стягнення заробітної плати не має. Згідно частини 1 статті 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Відповідно до ст.. 1167 ч 1 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті . Оскільки суд не знайшов підстав для скасування оскаржуваного наказу, відсутні підстави і для задоволення позовних вимог в частині стягнення моральної шкоди. Відповідно до ч.1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до приписів ст. 141 ЦПК України, та враховуючи, що у задоволенні позовних вимог відмовлено, суд дійшов висновку, що сплачений позивачем судовий збір відшкодуванню не підлягає.

Outcome: dismissed