Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-25 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовною заявою, мотивуючи свої вимоги тим, що житловим будинком, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] вона як добросовісний набувач права на цей будинок, фактично та безперервно користується з січня 1985 року по дійсний час. У січні 1985 року вона [PERSON] домовилась з громадянкою [PERSON], яка мешкала за адресою [ADDRESS] придбати у неї за домовленістю житловий будинок. Ціну за придбання житлового будинку було визначено у сумі 1460 рублів (на той час). Будинок належить [PERSON] на підставі Свідоцтва про право на спадщину за законом виданого Синельниківською Державною нотаріальною конторою 22 травня 1966 року за реєстром № 1274 після померлого чоловіка. Свідками придбання нею житлового будинку у громадянки [PERSON] є громадяни: [PERSON], [PERSON], [PERSON]. У присутності свідків було засвідчено, що будинок їй продано за ціною 1460 рублів, про що складено розписку. У присутності свідків власниця будинку передала їй правовстановлюючі документи на будинок та документи про сплату комунальних послуг. З цього періоду вона та її сім'я постійно та безперервно сплачували усі податки та комунальні послуги і сплачують безперервно по сьогоднішній день. Будинок та прилеглу територію постійно приходилося приводити у належний санітарний стан, було виконано ряд серйозних робіт по його відновленню, що вимагало багато часу та значних фінансових витрат. [PERSON] підготувала документи для оформлення купівлі-продажу житлового будинку нотаріально. В Синельниківському БТІ вона отримала довідку від 04.02.1985 року для відчудження житлового будинку як продавець, але здійснити свій намір не встигла. Так як вона була в літньому віці, стан її здоров'я погіршився, вона занемогла та [INFO] - померла. Вищевказана довідка БТІ від 04.02.1985 року - це яскравий доказ того, що власниця будинку [PERSON] мала намір та бажання його продати, та все для цього документально підготувала. Вищевказані обставини підтверджують той факт, що угода відповідала волі особи [PERSON] та її намірам щодо продажу, але нотаріальному посвідченню угоди завадили обставини, котрі не залежали від її волі. У її випадку сторони досягли бажаного результату: продавець будинку [PERSON] одержала гроші за проданий житловий будинок та передала його їй у володіння та користування, а вона, [PERSON], як покупець, отримала його у своє користування і з 04.02.1985 року мешкає в придбаному житловому будинку зі своєю сім'єю по сьогоднішній день. Згідно довідки Синельниківського БТІ на сьогоднішній день дійсна вартість житлового будинку становить 46168 грн. На сьогоднішній день інших претендентів на вищевказаний будинок не існує. У зв'язку з чим просить суд визнати за нею право приватної власності на житловий будинок, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] на земельній ділянці площею 400 кв.м. з надвірними побудовами та спорудами за набувальною давністю. У відкритому судовому засіданні позивач та її представник позовні вимоги підтримали у повному обсязі та просили їх задовольнити. У відкрите судове засідання представник відповідача не з'явився, але до його початку надав заяву в якій просить суд справу розглянути без його участі, заперечень проти позову не мають, просять прийняти рішення в межах чинного законодавства. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що позивач її колишня сусідка, знає, що позивач домовилась з бабусею [PERSON], щодо купівлі-продажу будинку вона їй сплатила вартість будинку і вони підписали документи про це, але переоформити будинок не встигли, бо бабуся померла, вона як свідок підписала документ про передачу коштів. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що у 1985 році позивач купила у [PERSON] будинок, при них як свідках передала кошти [PERSON] та одразу там стала проживати одна. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що позивач її подруга, яка купила будинок у [PERSON]. Вона була присутньою при передачі коштів 1500 руб., це було у 1985 році, будинок знаходиться по [ADDRESS], [PERSON] потім померла. Таким чином, суд, заслухавши думку позивача та представника позивача, свідків, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги задоволенню не підлягають з наступних підстав. Згідно копії свідоцтва про право на спадщину по закону від 26.05.1966 року [PERSON] належить житловий будинок за адресою: [ADDRESS]. (а.с.14). В матеріалах справи є копія технічного паспорту на індивідуальний житловий будинок за адресою [ADDRESS], виданого КП «Синельниківське міжміське бюро технічної інвентаризації» станом на 25.12.2013 року, в якому власника зазначено [PERSON]. (а.с.16-18). Згідно розписки на а.с.10, вбачається, що в присутності свідків між [PERSON] та [PERSON] був здійснений розрахунок в рахунок угоди купівлі-продажу житлового будинку за адресою: [ADDRESS] в сумі 1460 руб. (одна тисяча чотириста шістдесят рублів), та передані правовстановлюючі документи на будинок. (а.с.10). В матеріалах справи є довідка видана квартальним комітетом №7 м. Синельникове від 13.02.2014 року, згідно якої вбачається, що за адресою: [ADDRESS], з лютого 1985 року проживає [PERSON] зі своєю сім'єю: сином [PERSON], невістка [PERSON], онук [PERSON] (а.с.11). В матеріалах справи є копія свідоцтва про смерть [PERSON], з якої вбачається факт смерті [INFO], актовий запис №86 від 28.02.1988 року. (а.с.15). З повідомлення наданого нотаріусом Першої синельниківської державної нотаріальної контори від 29.09.2014 року та інформаційної довідки зі Спадкового реєстру №38804439 від 04.11.2014 року, вбачається, що спадкова справа після смерті [INFO] [PERSON] не заводилась. (а.с.37-38). Відповідно до ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом; - п. 10 додатка 1 Тимчасового положення про порядок реєстрації прав власності на об'єкти нерухомого майна, який передбачає, що рішення суду про встановлення факту набуття права власності на об'єкт нерухомого майна є правовстановлюючим документом, на підставі якого проводиться реєстрація прав власності на об'єкти нерухомого майна; - ч. 1 ст. 344 ЦК України, передбачає, що особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність); - ч. 3 ст. 344 ЦК України, визначає, якщо особа заволоділа майном на підставі договору з його власником, який після закінчення строку договору не пред'явив вимоги про його повернення, вона набуває право власності за набувальною давністю на нерухоме майно через п'ятнадцять років; - ч. 4 ст. 344 ЦК України, визначає, що право власності за набувальною давністю на нерухоме майно набувається за рішенням суду. У ЦК набувальна давність розглядається як спосіб набуття права власності. Набувальна давність поширюється на випадки фактичного безпідставного володіння чужим майном за певних умов. Для набуття права власності на майно за набувальною давністю згідно з правилами ст. 344 ЦК, по-перше, необхідно, щоб заволодіння майном було добросовісним, тобто особа при заволодінні майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності. Разом з тим факт обізнаності особи про те, що вона не є власником речі, не виключає добросовісності володіння за умови, що заволодіння майном не відбулося з порушенням норм права (викрадення, шахрайство). По-друге, таке володіння повинно бути відкритим, тобто очевидним для всіх інших осіб, при цьому володілець має ставитись до цього майна як до власного (експлуатувати, вживати необхідні заходи для утримання майна в належному стані тощо). Приховування володільцем свого володіння майном є порушенням цієї вимоги. По-третє, володіння майном повинно бути безперервним протягом встановлених законом строків (відповідно до ч. 2 ст. 344 ЦК особа, яка володіє майном, до часу свого фактичного володіння може приєднати час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є). Цей строк відповідно до ст. 344 ЦК для нерухомого майна встановлений тривалістю десять років, для рухомого майна - п'ять років. Інші строки за набувальною давністю встановлені на випадки, коли особа заволоділа майном на підставі договору з його власником, але після закінчення строку договору власник не пред'явив вимоги про повернення майна. У цьому випадку право власності за набувальною давністю виникає через 15 років на нерухоме майно та через п'ять років на рухоме (ч. 3 ст. 344 ЦК). Цей строк обчислюється з дня спливу позовної давності, протягом якої власник мав право витребувати своє майно. Перерви у володінні таким майном (ч. 3 ст. 344 ЦК) не впливають на перебіг строків набувальної давності, якщо володілець протягом одного року пред'явить вимоги про повернення майна або фактично поверне своє майно. За загальним правилом право власності за набувальною давністю виникає з моменту спливу строків, визначених у частинах 1, 3 ст. 344 ЦК. Позивачем у справах про набуття права власності за набувальною давністю є володілець чужого майна. Відповідачем за позовом про визнання права власності за набувальною давністю є попередній власник майна або особа, яка вважає себе власником майна. Пунктом 9 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, від 07.02.2014, № 5 "Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав" роз'яснено, що при вирішенні спорів, пов'язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке: - володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; - володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна; - володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. У разі втрати не із своєї волі майна його давнісним володільцем та повернення цього майна протягом одного року або пред'явлення протягом цього строку позову про його витребування набувальна давність не переривається (частина третя статті 344 ЦК). Не переривається набувальна давність, якщо особа, яка заявляє про давність володіння, є сингулярним чи універсальним правонаступником, оскільки в цьому разі вона може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є (частина друга статті 344 ЦК). З матеріалів справи вбачається, що спірний будинок належить на праві власності [PERSON] з 26 травня 1966 року, котра померла, після її смерті спадщину ніхто не приймав. Позивач [PERSON] в спірному будинку за адресою: [ADDRESS] зареєстрована не була. Набувальна давність поширюється на випадки, фактичного, без титульного (незаконного) володіння чужим майном. Наявність у володільця певного юридичного титулу, наприклад договору найму, оренди, зберігання, тощо, виключає застосування набувальної давності. Володіння має бути добросовісним, тобто якщо володілець не знав і не міг знати про те, що він володіє чужою річчю, інакше кажучи обставини, у зв'язку з якими виникло володіння чужою річчю, не давали найменшого сумніву стосовно правомірності набуття майна (наприклад, покупець, купуючи річ у продавця, не знав, що той не мав права її продавати, а обставини купівлі-продажу не давали підстав для сумніву в правомірності такого правочину). Зважаючи на вищевикладене, суд вважає, що вимоги [PERSON] не підлягають задоволенню, оскільки в даних спірних правовідносинах відсутня така необхідна умова визнання права власності за набувальною давністю, як безпідставне набуття майна, а в даному випадку вбачаються договірні відносини. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed