Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-19 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом та просила скасувати реєстрацію земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд площею 0,10 га кадастровий номер 3222210100:01:462:0043 за адресою [ADDRESS] в Державному земельному кадастрі та зобов`язати [PERSON] за власний рахунок знести встановлений вздовж [ADDRESS] паркан біля житлового будинку за адресою [ADDRESS] . Мотивувала заяву тим, що вона згідно договору купівлі - продажу є власником житлового будинку та земельної ділянки, що розташовані за адресою [ADDRESS] . [PERSON] (далі-Відповідача) є власником житлового будинку, який розташований за адресою [ADDRESS] , що розташований майже навпроти будинку Позивача. Житловий будинок Відповідача був отриманий ним в спадок після його батька [PERSON] , який помер. Батько був власником будинку згідно договору купівлі - продажу від 02.10.1961 року, укладеного в м. Обухів Київської області, зареєстрований у реєстрі за №1997 від 02.10.1961 року, який було зареєстровано 10.10.1962 року у Фастівському БІТ Київської області. Ще до своєї смерті батько Відповідача звернувся до Кагарлицької міської ради із заявою про надання дозволу на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) за адресою [ADDRESS] . 17.07.2014 року було прийнято рішення сесії Кагарлицької міської ради № 449 - 18 - LII - VI «Про надання дозволу на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) [PERSON] по [ADDRESS] загальною площею 0,12 га для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд та ведення особистого селянського господарства». В подальшому батько Відповідача звернувся до TОВ «Кагарлицький земельно-кадастровий центр» для виготовлення технічної документації. Вказаною землевпорядною організацією було виготовлено технічну документації під час виготовлення якої в серпні 2014 року землевпорядною організацією було встановлено межі земельних ділянок в натурі (на місцевості) та складалися кадастрові плани земельних ділянок. Зокрема. ТОВ «Кагарлицький земельно- кадастровий центр» було виміряно земельну ділянку більшої площі ніж була насправді, а саме було заміряно 0.1468 га замість 0,12 га, тобто на 0,0268 га більше, як батько отримав у міській раді дозвіл на приватизацію присадибних земельних ділянок. На підставі розробленої ТОВ «Кагарлицький земельно-кадастровий центр» земельні ділянки 21.08.2014 року були зареєстровані в Державному земельному кадастрі та присвоєно кадастрові номери, а саме для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд площею 0.10 га кадастровий номер 3222210100:01:462:0043 та для ведення особистого селянського господарства площею 0,0468га кадастровий номер 3222210100:01:462:0044. Збільшення площі земельної ділянки біля житлового будинку Відповідача сталось у зв`язку з тим, що його батько без будь-яких дозволів самовільно зайняв земельну ділянку комунальної власності шляхом установлення паркану поза межами існуючої межі на землях загального користування, а тому площа його земельної ділянки, збільшилась з 0,12 га до 0,1468 га. У зв`язку з чим, Кагарлицька міська рада звернулась до Кагарлицького районного суду Київської області з позовом про зобов`язання Відповідача звільнити самовільно зайняту земельну ділянку загального користування біля житлового будинку шляхом перенесення паркану з приведенням її у придатний для використання стан за власний рахунок. Рішення Кагарлицького районного суду Київської області від 22.10.2019 р. залишеним без змін постановою Київського апеляційного суду від 11.11.2020 р. у задоволенні позовних вимог Кагарлицької міської ради було відмовлено. Відмовляючи в задоволенні позовних вимог суд зазначив. Тому, з наведених вище підстав, вимоги позивача щодо звільнення самовільно зайнятої земельної ділянки шляхом перенесення паркану задоволенню не підлягають, оскільки позивачем не надано жодних належних та допустимих доказів тим обставинам, що саме відповідач вчинив протиправні дії щодо самовільного зайняття земельної ділянки загального користування шляхом побудови паркану поза спільною межею вглиб земельної ділянки загального користування, що спростовується тими належними та допустимими доказами, які містяться в матеріалах справи і були надані відповідачем в рахунок заперечень на позов, і свідчать про те. що межі та площа земельної ділянки відповідача по фактичному користуванні ідентична тим межам, що були відведені в натурі згідно Кадастрового плану, що межа землі відповідача не заходить на земельну ділянку загального користування, а саме [ADDRESS], тобто накладення земельних ділянок відсутнє. До такого висновку суд дійшов тому, що з висновків експерта № 62/10 - 2018 року від 07.02.2019 року, не можливо встановити достеменно факт та розмір порушення, так як Позивачем на проведення експертизи не надано достатньо даних. Зокрема: - оскільки координати поворотних точок меж земельних ділянок за кадастровими номерами: 3222210100:01:462:0043, 3222210100:01:462:0044 не надані, встановити їх місцеположення згідно технічної документації із землеустрою на підставі, якої видавалися Витяги № НВ-3203204222014, НВ-3203204152014. не вбачається за можливе. - оскільки координати поворотних точок меж земельних ділянок за кадастровими номерами: 3222210100:01:462:0043, 3222210100:01:462:0044 не надані, встановити їх місцеположення згідно технічної документації із землеустрою на підставі, якої видавалися Витяги № НВ-3203204222014, НВ-3203204152014 , не можливо і встановити накладання даної ділянки на [ADDRESS] не вбачається за можливе. Отже, оскільки експерту не було необхідних даних встановити накладання земельної ділянки на [ADDRESS] не вбачалось за можливе. На даний час Позивачем на підставі ст. 106 Цивільного процесуального кодексу України звернулась до судового експерта Коваленко Л.А. із заявою про проведення дослідження та надала їй вищезазначені дані. За результатами дослідження було складемо висновок експерта №181/03-21 від 12.04.2021 р., відповідно до якого було встановлено, що фактичні межі земельної ділянки за кадастровим номером 3222210100:01:462:0043 повністю не відповідають координатам поворотних точок меж земельної ділянки на підставі яких видавався витяг № НВ-3203204222014 про земельну ділянку площею 0,10 га. На підставі встановлених висновком експерта обставин наявні передбачені законом підстави для скасування реєстрації земельних ділянок в Державному земельному кадастрі та зобов`язання Відповідача за власний рахунок знести встановлений паркан вздовж [ADDRESS] . Пунктом «д» частини третьої статті 152 Земельного кодексу України передбачено можливість захисту права на земельні ділянки шляхом застосування інших, передбачених законом, способів. Відповідно до ст. 79-1 Земельного кодексу України формування земельної ділянки полягає у визначенні земельної ділянки як об`єкта цивільних прав. Формування земельної ділянки передбачає визначення її площі, меж та внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру. Сформовані земельні ділянки підлягають державній реєстрації у Державному земельному кадастрі. Земельна ділянка вважається сформованою з моменту присвоєння їй кадастрового номера. Земельна ділянка може бути об 'єктом цивільних прав виключно з моменту її формування (крім випадків суборенди, сервітуту щодо частин земельних ділянок) та державної реєстрації права власності на неї. Спеціальним законом, який установлює правові, економічні та організаційні основи діяльності у сфері Державного земельного кадастру, є Закон України «Про Державний земельний кадастр» (далі - Закон). Відповідно до ст. 1 Закону державна реєстрація земельної ділянки - це внесення до Державного земельного кадастру передбачених цим Законом відомостей про формування земельної ділянки та присвоєння їй кадастрового номера. Ведення та адміністрування Державного земельного кадастру забезпечуються центральний органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин (ст. 6 Закону). За нормами ст. 9 Закону внесення відомостей до Державного земельного кадастру і надання таких відомостей здійснюються державними кадастровими реєстраторами центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин. Втручання будь-яких органів, посадових і службових осіб, громадян чи їх об`єднань у діяльність Державного кадастрового реєстратора, пов`язану із здійсненням державної реєстрації земельних ділянок, забороняється (частина 7 статті 9 Закону). Державна реєстрація земельних ділянок, обмежень у їх використанні, ведення поземельних книг, внесення до Державного земельного кадастру відомостей про земельні ділянки здійснюються Державними кадастровими реєстраторами, які здійснюють свою діяльність за місцем розташування земельної ділянки відповідно до норм, встановлених частиною 8 статті 9 та частиною 2 статті 24 Закону. Згідно п. 8 ст. 9 Закону України «Про Державний земельний кадастр» державна реєстрація земельних ділянок, обтяжень у їх використанні, ведення поземельних книг, внесення до Державного земельного кадастру відомостей про земельні ділянки здійснюється Державними земельними реєстраторами, які здійснюють свою діяльність за місцем розташування земельної ділянки (район, місто обласного значення). Процедуру та вимоги щодо ведення Державного земельного кадастру визначає Порядок ведення Державного земельного кадастру, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 17.10.2012 № 1051. Відповідно до частини 6 статті 16 Закону кадастровий номер скасовується лише у разі скасування державної реєстрації земельної ділянки. За нормою частини 10 статті 24 вищевказаного Закону державна реєстрація земельної ділянки скасовується Державним кадастровим реєстратором, який здійснює таку реєстрацію: у разі поділу чи об`єднання земельних ділянок; якщо протягом одного року з дня здійснення державної реєстрації земельної ділянки речове право на неї не зареєстровано з вини заявника, к разі ухвалення судом рішення про скасування державної реєстрації земельної ділянки. Аналогічні підстави для скасування державної реєстрації земельних ділянок містить пункт 114 Поряду ведення Державного земельного кадастру, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.10.2012 № 1051. Зокрема, державна реєстрація земельної ділянки скасовується Державним кадастровим реєстратором, який здійснює таку реєстрацію, у разі ухвалення судом рішення про скасування державної реєстрації земельної ділянки, яке набрало законної сили в установленому законодавством порядку. Слід зазначити, що реєстрація земельної ділянки відбулась на підставі розробленої технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) для подальшої передачі земельних ділянок у власність Відповідачу. Проте, включення до складу земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд площею 0,10 га кадастровий номер 3222210100:01:462:0043 земель комунальної власності, а саме частини [ADDRESS] суперечить вимогам Земельного кодексу України. Виходячи з вищезазначеної норми п. а ч. З ст. 83 Земельного кодексу України у власність громадян забороняється передавати землі загального користування, а саме проїзди, вулиці, тощо. Як вбачається з висновку експерта до кадастрового плану земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд площею 0.10 га кадастровий номер 3222210100:01:462:0043 внесено землі комунальної власності, а саме частину [ADDRESS] , а тому реєстрація вказаної земельної ділянки було здійснена незаконно та підлягає скасуванню. Згідно ст. 41 Конституції України кожен мас право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Піхти не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Згідно ст. 386 Цивільного кодексу України держава забезпечує рівний захист прав усіх суб`єктів права власності. Власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової та моральної шкоди. Згідно п. г) ч. 1 ст. 91 Земельного кодексу України землекористувачі зобов`язані не порушувати прав власників суміжних земельних ділянок та землекористувачів. Згідно ч. 1 ст. 103 Земельного кодексу України власники та землекористувачі земельних ділянок повинні обирати такі способи використання земельних ділянок відповідно до їх цільового призначення, коли власникам, землекористувачам сусідніх земельних ділянок завдається найменше незручностей (затемнення, задимлення, неприємні запахи, шумове забруднення, тощо). Відповідно до ст. 104 Земельного кодексу України власники та землекористувачі земельних ділянок можуть вимагати припинення діяльності на сусідній земельній ділянці, здійснення якої може призвести до шкідливого впливу на здоров`я людей, тварин, на повітря, земельні ділянки тощо. Самовільне зайняття земельної ділянку комунальної власності шляхом установлення паркану поза межами існуючої межі на землях загального користування [ADDRESS] порушує права Позивача, оскільки через самовільне зайняття ширина вулиці загального користування зменшилась та позбавила Позивача та її сім`ю можливості безперешкодного заїзду до власного житлового будинку, що знаходиться майже навпроти. В судовому засіданні позивач [PERSON] та її представник - адвокат Клапчук Ф.П. позов підтримали та просили задоволити в повному обсязі. Також позивач пояснила, що має легковий автомобіль розміри якого суду не повідомила для перевірки обґрунтувань позову про позбавлення можливості безперешкодного заїзду до власного житлового будинку. А послалась на інше обгрунтування позову , що там де стоїть спірний паркан проходить центральний водопровід і внаслідок монтажу електроопори лопнула труба і поступає в її будинок грязна вода та неможливо відремонтувати трубу , але вона не зверталась до відповідача з цього питання. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився. Представник відповідача - адвокат Токовенко С.А. в судовому засіданні проти позову заперечував, подав відзив в якому зазначив, що позов є незаконним та безпідставним з наступних підстав: Цивільна справа №368/1242/16-ц з даним предметом спору вже розглядалася Кагарлицьким районним судом за позовом Кагарлицької міської ради до [PERSON] , третя особа [PERSON] про звільнення самовільно зайнятої земельної ділянки загального користування шляхом перенесення паркану, в якій було прийнято рішення 22.10.2019 року про відмову в задоволенні даного позову. При чому, 11.11.2020 року дане рішення залишене без змін Київським Апеляційним судом. Апеляційний суд погодився із судом першої інстанції в тому, що можливо винести законне, обґрунтоване рішення лише в тому випадку, якби експерт чітко та ясно зазначив, що є порушення і воно має прояв в тому, що в поворотній точці (гіпотетично а) є факт порушення межі, що (гіпотетично на межі від точки а до точки б) слід перенести паркан в сторону від проїзної частини на скільки то сантиметрів чи метрів, проте цього у висновку експерта немає з огляду на ту обставину, що позивачем не надано на адресу експерта достатнього об`єму земельно-технічної документації, а суд, відповідно не мав змоги винести законне та обґрунтоване рішення. Тому з наведених вище підстав, вимоги позивача щодо звільнення самовільно зайнятої земельної ділянки шляхом перенесення паркану задоволенню не підлягають. Предметом позову є той самий спір щодо тієї ж земельної ділянки, а в справі ті самі учасники, обставини встановлені рішенням суду не доказуються при розгляді інших справ, в яких беруть участь ті ж особи, або особа, щодо якої встановлені ці обставини. В рішенні Кагарлицького районного суду від 22.10.2019 року у цивільній справі №368/1242/16-ц було встановлено такі факти, з якими погодилися всі учасники справи: будинок [ADDRESS] було куплено 02.10.1961 року [PERSON] . Відомостей про розмір присадибної земельної ділянки у договорі купівлі-продажу не міститься. Однак, судом встановлено, що сімя [PERSON] з того часу постійно користується присадибною земельною ділянкою, яку мав у користуванні попередній власник будинку. Суміжні землевласники та користувачі претензій щодо розміру та меж земельної ділянки до [PERSON] не мають. Також судом встановлено, що бетонний паркан замість деревяного було збудовано [PERSON] в 2010 році, а технічна документація та кадастровий план були виготовлені в 2014 році та 21.08.2014 року земельні ділянки були зареєстровані в ДЗК, що підтверджується витягами з ДЗК НВ-3203204152014 та НВ-3203204222014 від 21.08.2014 року.. В ході судового розгляду 07.02.2019 року було проведено земельно-технічну експертизу, яка єдине, що встановила так це те, що фактичні розміри земельних ділянок [PERSON] не відповідають розмірам, які зазначені в кадастровому планах. У зв`язку з тим, що належних та допустимих доказів щодо самовільного захоплення земельної ділянки загального користування позивач суду не надав, судом було прийнято рішення про відмову в задоволенні позову. В даній справі № 368/476/21 від 16.06.2021 року учасниками є ті самі особи, а предметом подання даного позову є той самий спір - захоплення [PERSON] земельної ділянки загального користування. Підставою для подання цього позову Позивачка вважає висновок експерта від 12.04.2021 року, який встановив, що фактичні межі земельної ділянки за кадастровим номером 3222210100:01:462:0043 повністю не відповідають координатам поворотних точок меж земельної ділянки на підставі яких видавався Витяг з Державного земельного кадастру про земельну ділянку площею 0,1000 га номер витягу НВ-3203204152014. Але, про те що фактичні межі земельної ділянки за кадастровим номером 3222210100:01:462:0043 повністю не відповідають координатам поворотних точок меж земельної ділянки на підставі яких видавався Витяг з Державного земельного кадастру про земельну ділянку площею 0,1000 га номер витягу НВ-3203204152014, на якій побудований житловий будинок, було з`ясовано і в попередній справі. Але питання тут не до [PERSON] , а до працівників ТОВ «Кагарлицький земельно-кадастровий центр», які недобросовісно виконали замовлені [PERSON] роботи по виготовленню технічної документації та кадастрових планів, причому обох земельних ділянок. А питання таке: «Чому фактичні проміри земельних ділянок не відповідають промірам, зазначеним у Витягах (арк.. 16 висновку експерта від 07.02.2019 року справа №368/1242/16-ц)». Я звертався із запитом, на що мені відповіли, що в них нічого немає. Адже, відповідно до п. 1 ст. 11 розд. III Закону України "Про державний земельний кадастр" відомості про об`єкти Державного земельного кадастру під час внесення їх до Державного земельного кадастру мають відповідати існуючим характеристикам об`єктів в натурі (на місцевості), визначеним з точністю відповідно до державних стандартів, норм і правил, технічних регламентів. Тобто, оскільки з 2014 року по час проведення експертизи жоден паркан не переносився та не будувався, кадастровий план повинен містити фактичні розміри земельної ділянки. Крім того, відповідно до вимог Земельного кодексу землі загального користування повинні бути визначені та встановлені відповідною документацією із землеустою або містобудівною, однак така документація відсутня. Також надана експертиза не відповідає вимогам, які називає в своєму рішенні Київський Апеляційний суд від 11.11.2020 року у справі №368/1242/16-ц, що зазначено на початку даного відзиву. Отже, враховуючи вищевикладене, висновок експерта 12.04.2021 року не може бути належним та допустимим доказом в розумінні ст..ст.77, 78 ЦПК України на підтвердження позиції позивача. Крім того, в позові стверджується, що перенісши паркан на землі загального користування ще попередній власник [PERSON] збільшив площу присадибної земельної ділянки з 0,12 га до 0,1468 га, тобто на 0,0268га. Це припущення не відповідає арифметичним підрахункам. У висновку експерта №181/03-21 від 12.04.2021 року та арк.. 14 приведено дані, що означають, що паркан, який має фактичну довжину 40,47 м виступає на землі загального користування відповідно на 0,41 м та 0,17 м. Отже, якщо порахувати площу трапеції за формулою: (0,41м + 0,17м) : 2 х 40,47м = 11,73 кв.м, виходить площа, яка складає 0,0012 га, що менше більш як у 22 рази за 0,0268 га, що називає Позивачка. Щодо вимоги про скасування державної реєстрації земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд площею 0,1000 га кадастровий номер 3222210100:01:462:0043 за адресою [ADDRESS] повідомляю наступне: Законом України від 05.12.2019 № 340-ІХ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо протидії рейдерству», який набув чинності 16.01.2020, було внесені відповідні зміни до земельного законодавства з питання скасування державної реєстрації земельної ділянки. Так, статтю 79-1 Земельного кодексу України доповнено частиною тринадцятою такого змісту: «Земельна ділянка припиняє існування як об`єкт цивільних прав, а її державна реєстрація скасовується в разі: поділу або об 'єднання земельних ділянок; скасування державної реєстрації земельної ділянки на підставі судового рішення внаслідок визнання незаконною такої державної реєстрації; якщо речове право на земельну ділянку, зареєстровану в Державному земельному кадастрі відповідно до Закону України «Про Державний земельний кадастр», не було зареєстровано протягом року з вини заявника. Оскільки, 26.12.2019 року Кагарлицький районний суд у цивільній справі № 368/445/19 своєю ухвалою визнав укладеною мирову угоду між [PERSON] та [PERSON] про поділ житлового будинку та землі, встановивши порядок користування земельною ділянкою, що знаходяться під [ADDRESS] , враховуючи вищезазначену норму скасування державної реєстрації відбудеться обов`язково тільки це можливо в позасудовому порядку . Адже, відповідно до ч. 10 ст.24 Закону України «Про Державний земельний кадастр» державна реєстрація земельної ділянки скасовується Державним кадастровим реєстратором, який здійснює таку реєстрацію, у разі: поділу чи об`єднання земельних ділянок. Таким чином, підстави для скасування державної реєстрації земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд площею 0,1000 га кадастровий номер 3222210100:01:462:0043 за адресою [ADDRESS] в Державному земельному кадастрі та зобов`язання [PERSON] за власний рахунок знести встановлений вздовж [ADDRESS] паркан біля житлового будинку за вищевказаною адресою відсутні. Докази, які б підтверджували вищезазначені вимоги до суду не надано. Судом встановлено, що позивач згідно договору купівлі - продажу є власником житлового будинку та земельної ділянки, що розташовані за адресою [ADDRESS] . [PERSON] (Відповідач) є власником виділеної в натурі частини житлового будинку та господарських будівель і споруд , в тому числі і 81 відсотка огорожі довжиною 42 м. , який розташований за адресою [ADDRESS] ( після впорядкування поштової адреси згідно рішення виконавчого комітету Кагарлицької міської ради від 5.04.2017 року №73-1 ), що підтверджується ухвалою суду від 26.12.2019 року про визнання мирової угоди в цивільній справі № 368/445/19 про поділ житлового будинку в натурі та встановлення порядку користування земельною ділянкою для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд , що розташовані по [ADDRESS] та витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 5.11.2020 року. Житловий будинок за адресою [ADDRESS] відповідачем і [PERSON] був отриманий в спадок після батька [PERSON] , який помер. Ще до своєї смерті батько Відповідача звернувся до Кагарлицької міської ради із заявою про надання дозволу на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) за адресою [ADDRESS] . 17.07.2014 року було прийнято рішення сесії Кагарлицької міської ради № 449 - 18 - LII - VI «Про надання дозволу на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) [PERSON] по [ADDRESS] загальною площею 0,12 га для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд та ведення особистого селянського господарства». В подальшому батько Відповідача звернувся до TОВ «Кагарлицький земельно-кадастровий центр» для виготовлення технічної документації. Вказаною землевпорядною організацією було виготовлено технічну документації під час виготовлення якої в серпні 2014 року землевпорядною організацією було встановлено межі земельних ділянок в натурі (на місцевості) та складалися кадастрові плани земельних ділянок. Зокрема. ТОВ «Кагарлицький земельно- кадастровий центр» було виміряно земельну ділянку більшої площі ніж була насправді, а саме було заміряно 0.1468 га . На підставі розробленої ТОВ «Кагарлицький земельно-кадастровий центр» земельні ділянки 21.08.2014 року були зареєстровані в Державному земельному кадастрі та присвоєно кадастрові номери, а саме для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд площею 0.10 га кадастровий номер 3222210100:01:462:0043 та для ведення особистого селянського господарства площею 0,0468га кадастровий номер 3222210100:01:462:0044. Вказані обставини визнаються відповідачем. Кагарлицька міська рада звернулась до Кагарлицького районного суду Київської області з позовом про зобов`язання Відповідача звільнити самовільно зайняту земельну ділянку загального користування біля житлового будинку шляхом перенесення паркану з приведенням її у придатний для використання стан за власний рахунок. Рішення Кагарлицького районного суду Київської області від 22.10.2019 р. залишеним без змін постановою Київського апеляційного суду від 11.11.2020 р. у задоволенні позовних вимог Кагарлицької міської ради було відмовлено. Згідно ст.1 ЗУ « Про дорожній рух» , автомобільна дорога - лінійний комплекс інженерних споруд, призначений для безперервного, безпечного та зручного руху транспортних засобів; вулиця - автомобільна дорога, призначена для руху транспорту і пішоходів, прокладання наземних і підземних інженерних мереж у межах населених пунктів. Позивачем на підставі ст. 106 Цивільного процесуального кодексу України звернулась до судового експерта Коваленко Л.А. із заявою про проведення дослідження . За результатами дослідження було складемо висновок експерта №181/03-21 від 12.04.2021 р., відповідно до якого було встановлено, що фактичні межі земельної ділянки за кадастровим номером 3222210100:01:462:0043 повністю не відповідають координатам поворотних точок меж земельної ділянки на підставі яких видавався витяг № НВ-3203204222014 про земельну ділянку площею 0,10 га. Ділянка межує з [ADDRESS] і фактична межа зміщена на [ADDRESS] на відстань 0,17 м. в точці 2 і на відстань 0,41 м в точці 1. Також зазначено, що фактична межа земельної ділянки - це межа яка фактично встановлена в натурі ( на місцевості ) може бути у вигляді паркану , або межових знаків та інше , але не зазначено конкретно, що по вказаній фактичній межі проходить паркан відповідача та не зазначено місце розташування паркану відповідача. Копією висновку експерта від 7.02.2019 року №62/10-2018 підтверджується що ширина дороги повинна бути не менше 3,5 м. і в районі місцезнаходження земельної ділянки з кадастровим номером 3222210100:01:462:0043 [ADDRESS] звужена до 3,5 м. Тому позивач не довела відповідно до ст.81 ч.1 ЦПК України , що не може безпечно та зручно проїхати легковим автомобілем по [ADDRESS] і порушення її прав відповідачем. Послання позивача на те, що там де стоїть спірний паркан проходить центральний водопровід і внаслідок монтажу електроопори лопнула труба і поступає в її будинок грязна вода та неможливо відремонтувати трубу не відповідає положенням ст. 49 ч.3 ЦПК України про право позивача змінити предмет або підставу позову шляхом подання письмової заяви до закінчення підготовчого судового засідання. Позивач фактично змінила підставу позову шляхом зазначення нових обставин на обґрунтування позову в судовому а не в підготовчому судовому засіданні і без подання про це письмової заяви. Разом з тим наданим позивачем повідомленням КП КМП « Кагарликводоканал « від 6.10.2021 року спростовуються вказані додаткові обставини на обґрунтування позову в якому зазначено, що центральний міський водопровід знаходиться по [ADDRESS] а по території по [ADDRESS] і [ADDRESS] є вуличною мережею раніше збудованою за власні кошти жителів цієї вулиці і розподільчою межею являється колодязь по [ADDRESS] із запірною арматурою. Тому відсутні підстави для захисту прав позивача відповідно до положень ст.152 ЗК України та ст. 41 Конституції України на яку посилається позивач, так як позивач не надала належних і допустимих доказів на підтвердження обставин якими обґрунтовувала позов. Посилання позивача на положення ст.83 ЗК України не є достатньо обґрунтованими так як Кагарлицька міська рада не вбачає підстав для передачі земельної ділянки в приватну власність з кадастровим номер 3222210100:01:462:0043, що підтверджується наданими позивачем доказами .

Outcome: dismissed