Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-09 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення зайво виплачених коштів в сумі 6157,78 грн. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав та в обґрунтування зазначив, що з 29.03.2013 по 18.06.2013 року інспекторами Державної фінансової інспекції було проведено планову ревізію фінансово-господарської діяльності Об'єднаного автогосподарства медичних закладів за період з 01.01.2009 по 01.03.2013 року. В ході ревізії було встановлено порушення порядку проведення індексації грошових доходів працівників, в наслідок чого зайво нарахована та виплачена індексація доходів громадян 5 працівникам в тому числі і відповідачу - [PERSON]. Відповідно до реєстру перерахунку індексації за 2010-2013 рік надлишкові сплачені кошти в період з 01.06.2010-28.02.2013 рік відповідачу було виплачено 6157,78 грн. По причині звільнення відповідача з роботи 15.05.2012 р. за власним бажанням (ст. 38 КЗпП України) позивач не зміг скористатися умовами ст. 127 Кодексу законів про працю України в частині права відрахування із зарплати свого працівника суми, зайво виплачені йому внаслідок лічильних помилок. Листом № 266 від 08.07.2012 р. Автогосподарство запропонувало відповідачу повернути помилково одержані ним кошти шляхом внесення готівки в касу підприємства. Відповідачем письмові вимоги про повернення помилково одержаних коштів в сумі 6157,78 грн. залишено без задоволення, а тому просить стягнути зайво сплачені кошти в сумі 6157,78 грн. та 229,40 грн. сплаченого судового збору. В судовому засіданні відповідач позовні вимоги не визнав та в обгрунтування зазначив, що акт ревізії фінансово-господарської діяльності Об'єднаного автогосподарства медичних закладів не містить жодного посилання на прізвище відповідача, сума заявлена до стягнення 6157,78грн. виникла у зв'язку із порушенням порядку нарахування заробітної плати та індексації грошових доходів працівників, порушення зазначеного порядку продовжувалось тривалий термін, майже три роки, а тому, це не є рахунковою помилкою, посилання на заподіяння шкоди працівником підприємству ст. 136 КЗпПУ вважає безпідставним, а тому просить відмовити в задоволенні позову повністю. Судом встановлено факти та відповідні їм правовідносини . Відповідно до наказу №78-к від 13.05.2013 року [PERSON], звільнено з посади старшого механіка з 15.05.2013 року за ст.. 38 Кодексу законів про працю України за власним бажанням, бухгалтерії дано вказівку провести кінцевий розрахунок за відпрацьований період з 01.07.2012 року по 15.05.2013 року з виплатою компенсації за невикористану оплачувану щорічну відпустку в кількості 27 днів (а. с. 9). З 29.03.2013 по 18.06.2013 року інспекторами Державної фінансової інспекції було проведено планову ревізію фінансово-господарської діяльності Об'єднаного автогосподарства медичних закладів за період з 01.01.2009 по 01.03.2013 року. В ході ревізії було встановлено порушення порядку проведення індексації грошових доходів працівників, в наслідок чого зайво нарахована та виплачена індексація доходів громадян (а. с. 4-6). Згідно складеного реєстру перерахунку індексації за 2010-2013 рік надлишкові сплачені кошти в період з 01.06.2010-28.02.2013 рік відповідачу було виплачено 6157,78 грн. (а. с. 7-8) Відповідно до ст.127 КЗпП відрахування із заробітної плати можуть провадитись тільки у випадках, передбачених законодавством України. Відрахування із заробітної плати працівників для покриття їх заборгованості підприємству, установі і організації, де вони працюють, можуть провадитись за наказом (розпорядженням) власника або уповноваженого ним органу для повернення сум, зайво виплачених внаслідок лічильних помилок якщо працівник не оспорює підстав і розміру відрахування. У цих випадках власник або уповноважений ним орган вправі видати наказ (розпорядження) про відрахування не пізніше одного місяця з дня закінчення строку, встановленого для повернення авансу, погашення заборгованості або з дня виплати неправильно обчисленої суми Частиною двадцять четвертою Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.12.1999 р. № 13 "Про практику застосування судами законодавства про оплату праці", визначено, що вимоги про повернення працівником авансу, виданого в рахунок заробітної плати, і сум, зайво виплачених внаслідок лічильних помилок, розглядаються судами в тому разі, коли роботодавець не має можливості провести відрахування із заробітної плати у зв'язку з тим, що працівник оспорює підстави і розмір останнього, або минув місячний строк для видання відповідного наказу (розпорядження), або з інших причин. Ст. 1215 ЦК України передбачено, що не підлягає поверненню безпідставно набуті: заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку . Тобто з аналізу вищевикладеного вбачається, що законодавством передбачено можливість вимагати повернення зайво виплачених сум, лише у виняткових, чітко визначених випадках, а в даному випадку виключно за умови лічильної помилки. Лічильна (рахункова) помилка - це помилка яка була допущена під час проведення арифметичних підрахунків. До лічильних помилок належать неправильності в обчисленнях, дворазове нарахування заробітної плати за один і той самий період. Відповідно до ст.11 ЦПК України, суд розглядає справу в межах позовних вимог та на підставі доказів, наданих сторонами. Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін, оцінивши докази в їх сукупності , суд дійшов висновку щодо відмови в задоволенні повністю у зв»язку з його безпідставністю та не обгрунтованістю. Як по матеріалам перевірки, на які посилається представник позивача , так і на підставі свідчень працівників бухгалтерії чітко вбачається відсутність лічильної помилки, а проведення зайвих нарахувань та виплат внаслідок незнання працівниками бухгалтерії позивача порядку нарахувань та виплат, що відображено в акті ревізії (а.с. 4). Окрім того, безпідставним та таким, що не грунтується на Законі є посилання представника позивача на заподіяння шкоди працівником відповідачем у справі, завданої з вини працівника підприємству (ст.136 КЗпПУ) та на ст. 1212 ЦК України. Відповідно до ст. 88 ЦПК України , суд вирішує судові витрати залишити по їх фактичному понесенню сторонами. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed