Jurisdiction: civil
Date: 2020-12-10 00:00:00

08.10.2020 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] , [PERSON] та просить: - визнати відповідачів, такими, що втратили право користування жилим приміщенням, а саме квартирою [ADDRESS] ; - зобов`язати Болградську міську раду Одеської області, зняти з реєстрації відповідачів за адресою: [ADDRESS] . Свої вимоги обґрунтовує тим, що 27.02.2020 року він придбав вищезазначену квартиру та є її власником. В належній йому квартирі до цього часу зареєстровані колишні власники квартири. З початку 2020 року відповідачі не проживають у купленій їм квартирі, вони обіцяли знятися з реєстрації добровільно, але до цього часу не зробили цього. Також йому нічого не відомо про їх місце знаходження, зв`язок з ними він не підтримує. Добровільно знятися з реєстрації відповідачі не бажають, а їх реєстрація перешкоджає йому в його праві на отримання субсидії, тому що відповідачі є працездатними особами та реєстровані в квартирі, належній йому, тому він змушений звернутися до суду. Позивач [PERSON] до суду не з`явився, в позовній заяві просить розглядати справу у його відсутності(а.с.2). Відповідачі [PERSON] , [PERSON] до суду не з`явилися, відзив на позовні вимоги не надали, про час та місце судового засідання повідомлялися належним чином, шляхом розміщення оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України за веб-адресою: http://bg.od.court.gov.ua/sud1507/, та надіслання судової повістки за місцем реєстрації, причину неявки суду не повідомили, відзив на позовну заяву до суду не подали, тому суд ухвалює заочне рішення на підставі наявних у справі доказів відповідно до ч.1 ст. 280 ЦПК України за відсутності заперечень до того позивача. Представник третьої особи - Болградської міської ради Одеської області, до суду не з`явився, про час, дату та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, своєї позиції з приводу позовних вимог не висловив, про причини свого нез`явлення до суду не повідомив. Розглянувши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно зі ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Зі ст. 81 ЦПК України вбачається, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом встановлено, що відповідно до договору купівлі-продажу квартири з відстроченням платежу від 27.02.2020 року [PERSON] , який діяв від свого імені та від імені [PERSON] продав [PERSON] квартиру за [ADDRESS] , договір посвідчений приватним нотаріусом Болградського районного нотаріального округу Одеської області Ажинтаревим В.В та зареєстрований в реєстрі за № 215 (а.с.5-6). Відповідно до п.п.3.1, п.п.3.3 цього договору передбачено, що право власності на квартиру у покупця виникає після сплати в повному обсязі цини квартири вказаної в п.2.1 цього договору та державної реєстрації зазначеного права. Підставою виникнення права власності Покупця на квартиру, є цей договір та заява Продавців про повний розрахунок. Про виконання цієї вимоги договору свідчить заява про повний розрахунок, серії та номер: 748, видана 16.09.2020 року приватним нотаріусом Болградського районного нотаріального округу Одеської області Ажинтаревим В.В. Як вбачається з витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №224463996, сформованого приватним нотаріусом Ажинтаревим В.В. 17.09.2020 року право власності [PERSON] на вищезазначену квартиру зареєстроване під номером 38230556 від 16.09.2020 року (а.с.7). З договору купівлі-продажу квартири з відстроченням платежу від 27.02.2020 року вбачається що відповідачі є колишніми власниками квартири та як власники квартири були в ній зареєстровані: [PERSON] - 06 травня 1993 року та [PERSON] - 24 червня 1992 року, що підтверджується будинковою книгою для прописки громадян, проживаючих в будинку [ADDRESS] (а.с.8-12). Відповідно до ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування і розпорядження своїм майном. Згідно з ч. 1 ст. 383 ЦК України, власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва. Згідно зі статтею 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності, ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності, право приватної власності є непорушним. Враховуючи положення статей 72, 71 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад пів року, провадиться в судовому порядку. Відповідно до ч.ч.1, 2 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Конституцією України та ст. 1 Першого Протоколу Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ст.ст. 316, 317, 319, 321 ЦК України). Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права хоч би ці порушення і не були поєднані з правом володіння. Права власника житлового будинку, квартири визначені в ст.383 ЦК України та ст.150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання; проживання членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання у право власника можливе лише з підстав, передбачених законом. Відповідно до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання здійснюється на підставі остаточного рішення суду, зокрема про позбавлення права власності на житлове приміщення або користування житловим приміщення, визнання особи безвісно відсутньою або померлою тощо. Відповідно до змісту зазначеної норми права, поняття "зняття з реєстрації" нерозривно пов`язане з поняттям "житлові права" (право власності на житлове приміщення, право користування житловим приміщенням, визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, виселення із займаного приміщення та інше). Відповідно до п. 34 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про захист права власності га інших речових прав» №5 від 07 лютого 2014 року, під час розгляду позовів про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, судам необхідно чітко розмежовувати правовідносини, які виникають між власником та попереднім власником житла, і правовідносини, які виникають між власником житла та членами його сім`ї, попередніми членами його сім`ї, а також членами сім`ї попереднього власника житла. Так, власник житла має право вимагати визнання попереднього власника таким, що втратив право користування житлом, що є наслідком припинення права власності на житлове приміщення (пункт 3 частини першої статті 346 ЦК України) із зняттям останнього з реєстрації. Усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, зокрема жилим приміщенням, шляхом зняття особи з реєстраційного обліку, залежить від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства: статті 71, 72, 116, 156 ЖК УРСР, стаття 405 ЦК України, а саме від вирішення однієї із таких вимог: про позбавлення права власності на жиле приміщення; про позбавлення права користування жилим приміщенням; про виселення; про визнання особи безвісно відсутньою; про оголошення фізичної особи померлою. Аналіз вказаних норм дає суду підстави дійти висновку про те, що підстави втрати права на користування житловим приміщенням, особами, які не мають родинних стосунків регулюються ст.ст. 71, 72 ЖК України, в разі користування житловим приміщенням в будинках державного і громадського фонду та застосовуючи аналогію закону враховуючи положення ст.405 ЦК України в разі користування майном (житлом) власника. Судом встановлено, що відповідачі на час розгляду справи в суді не є членами сім`ї власника житла в силу ст. 64 Житлового кодексу України, а також дані про укладення з ним договору найму житлового будинку також відсутні. Також судом встановлено, що понад установлений законом строк відповідачі [PERSON] , [PERSON] у спірному житлі не мешкають, особистих речей у житлі не мають, участі у витратах по утриманню житла не приймають, з будь-якими вимогами про усунення перешкод у користуванні житловим будинком в установленому законом порядку не зверталися. Враховуючі, що відповідачі не проживають у зазначеному будинку, суд вважає можливим визнати їх такими, що втратили право користування вказаним житловим приміщенням (квартирою), оскільки реєстрація відповідачів в зазначені квартирі створює перешкоди позивачу, як власнику домоволодіння, у вільному користуванні та розпорядженні належним йому майном.

Outcome: approved