Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-10 00:00:00

Позивач звернувся в суд з позовом до відповідачки про визнання її втратившою право користування жилим приміщенням. Свої вимоги мотивує тим, що він являється власником будинку [ADDRESS]. Будинок належить йому на підставі договору купівлі-продажу від 25.09.2000 року .В даному будинку зареєстрована і його дружина [PERSON], яка в даному будинку не проживає з 2002 року. З 2005 року він мешкає в даному будинку з іншою жінкою і бажає зареєструвати з нею шлюб. Позивач в судовому засіданні підтримав позовні вимоги. Пояснив, що з відповідачкою знаходиться в шлюбі, але в спірному будинку проживає з співмешканкою [PERSON] Відповідачка зареєстрована в даному будинку з 2002 року, але не проживає в ньому. Відповідачка в судове засідання не з 'явилася, про час розгляду справи повідомлена належним чином. Дослідивши матеріали справи, заслухавши позивача , покази свідків суд вважає, що позов не підлягає задоволенню. Статею 319 ЦК України передбачено ,що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Ст.391 ЦК України передбачено що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Встановлено, сторони знаходяться в шлюбі з 29 липня 1995 року, шлюб не розірваний. Встановлено, що в період шлюбу 25 вересня 2000 року відповідач придбав будинок [ADDRESS] на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого нотаріально. В той же день [PERSON] зареєстрував за собою право власності на даний будинок в Олександрійському МБТІ. Так як спірний будинок [ADDRESS] був придбаний 25 вересня 2000 року, то до зазначених правовідносин щодо виникнення права спільної сумісної власності на майно подружжя застосовуються норми КпШС . Відповідно до ст. 22 КпШС майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. Подружжя користується рівними правами на майно і в тому разі, якщо один з них був зайнятий веденням домашнього господарства, доглядом за дітьми або з інших поважних причин не мав самостійного заробітку. У ч. 1 ст. 24 КпШС передбачено, що майно, яке належало кожному з подружжя до одруження, а також одержане ним під час шлюбу в дар або в порядку успадкування, є власністю кожного з них. У п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 1998 року N 16 "Про застосування судами деяких норм Кодексу про шлюб та сім'ю України", який втратив чинність з 21 грудня 2007 року, роз'яснено, що, вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час придбання зазначеного майна. При цьому належить виходити з того, що відповідно до ст. ст. 22, 25, 27-1 КпШС України спільною сумісною власністю подружжя є нажите ними в період шлюбу рухоме і нерухоме майно, яке може бути об'єктом права приватної власності (крім майна, нажитого кожним із подружжя під час їх роздільного проживання при фактичному припиненні шлюбу). Так як спірний будинок не був одержаний позивачем в дар на підставі договору дарування, не був успадкований ним, не належав позивачеві до одруження , а був придбаний в період шлюбу за договором купівлі-продажу , то він являється спільною сумісною власністю подружжя. Згідно довідки Головківської сільради Олександрійського району №158 від 4.03.2014 року в будинку [ADDRESS] з травня 2002 року зареєстровані [PERSON] з 23.10.1999 року, його дружина [PERSON] з травня 2002 року і співмешканка [PERSON] з 2005 року. Згідно показів свідків [PERSON] , [PERSON] відповідачка не проживає в спірному будинку з 2002 року , що узгоджується з довідкою №29 від 27.01.2014 року Головківської сільради Олександрійського району. Відповідачка являється співвласницею даного будинку , але в будинку не проживає з 2002 року. Відповідач не надав суду доказів, що даний будинок є його особистою приватною власністю (наприклад, рішення суду про розділ майна і припинення права відповідачки на 1/2 частку даного будинку). Згідно ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Не можна співвласника позбавити його права користування належним йому майном, навіть якщо він не проживає в належному йому будинку. З урахуванням викладеного, суд вважає за можливе відмовити позивачу в задоволенні його позову.

Outcome: dismissed