Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-06 00:00:00

В травні 2018 року позивач звернувся до суду із зазначеним позовом, в якому просив зменшити розмір аліментів, які утримуються з нього на користь [PERSON] на утримання доньки [PERSON], [INFO], на підставі рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 21.08.2014 року, з 1/4 частини до 1/6 частини. В обґрунтування позову вказував, що після ухвалення рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 21.08.2014 року про стягнення з нього аліментів на утримання неповнолітньої дочки [PERSON], змінився його сімейний стан та погіршився його матеріальний стан, оскільки на його утриманні почали перебувати непрацююча дружина та малолітня дочка [PERSON]. Позивач в судовому засіданні позов підтримав та просив його задовольнити. Відповідач в судовому засіданні позов не визнала, в задоволенні позову просила відмовити. Надала до суду відзив на позовну заяву та довідку-розрахунок заборгованості по аліментах. Третя особа в судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсягу. Заслухавши пояснення сторін та дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне. Сторони мають спільну дочку, [PERSON] [INFO]. 21.08.2014 року рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області вирішено стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання неповнолітньої доньки [PERSON], [INFO] аліменти в розмірі 1/4 частини всіх видів його заробітку, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, до повноліття дитини, починаючи з 28.05.2014 року. 20.10.2017 року між позивачем та [PERSON] укладений шлюб, зареєстрований в Білоцерківському міськрайонному відділі державної реєстрації актів цивільного стану ГТУЮ у Київській області, актовий запис № 1622. Від спільного життя з [PERSON] в них народилася дочка [PERSON], [INFO]. Згідно довідки №25 від 14.03.2018 року [PERSON] з 12.03.2018 року працює на ПП «Меблева фабрика Веста» вантажником виробничого цеху №1. Доходи позивача за місцем роботи за період з 12.03.2018 року по 31.08.2018 рік становили 21329,27 грн. Згідно довідки-розрахунку №274 від 04.07.2018 року, виданої Біллоцеркеівським районним відділом ДВС ГТУЮ в Київській області, заборгованість [PERSON] по аліментам за період з 25.05.2016 року по 30.06.2018 року становить 31909,18 грн. З матеріалів справи вбачається, що відповідач [PERSON] одружилась 04.03.2016 року з [PERSON], змінила прізвище на [PERSON]. Від шлюбу має ще одну дочку [PERSON], [INFO]. Зазначені обставини підтверджуються наявними в матеріалах справи письмовими доказами. Статтею 180 СК України передбачено обов'язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до статті 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. У пункті 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України про розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» роз'яснено, що розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв'язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров'я когось із них. У новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням законної сили. При розгляді позовів, заявлених із зазначених підстав, застосуванню підлягає не тільки ст. 192 СК України, але й низка інших норм, присвячених обов'язку батьків утримувати своїх дітей (стаття 182 СК України «Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів», стаття 183 СК України «Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини»). Так, п. 3 ч. 1 ст. 182 СК України передбачено, що при визначені розміру аліментів суд враховує наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина. З матеріалів справи вбачається, що з часу ухвалення рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 21.08.2014 року змінився сімейний стан позивача, а саме народилася дитина від іншої жінки. З наданих в судовому засіданні пояснень позивача вбачається, що на час прийняття рішення від 21.08.2014 року про стягнення аліментів позивач працював вантажником в ПП «Меблева фабрика Веста», тобто на тій самій посаді, що обіймає на час розгляду даної справи. Відповідно до ч. 1 ст. 70 Закону України «Про виконавче провадження» розмір відрахувань із заробітної плати, пенсії, стипендії та інших доходів боржника вираховується із суми, що залишається після утримання податків, зборів та єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування. Частиною 3 ст. 70 вказаного Закону загальний розмір усіх відрахувань під час кожної виплати заробітної плати та інших доходів боржника не може перевищувати 50 відсотків заробітної плати, що має бути виплачена працівнику, у тому числі у разі відрахування за кількома виконавчими документами. Це обмеження не поширюється на відрахування із заробітної плати у разі відбування боржником покарання у виді виправних робіт і стягнення аліментів на неповнолітніх дітей. У таких випадках розмір відрахувань із заробітної плати не може перевищувати 70 відсотків. Таким чином, розмір аліментів, що підлягає стягненню з [PERSON] не перевищує відсоток стягнень, передбачених зазначеною статтею, при цьому позивачем не надано доказів, що його матеріальне становище після прийняття рішення про стягнення аліментів погіршилося. Крім того, суд критично оцінює посилання позивача на те, що він утримує дружину та свою матір, яка проживає окремо від нього та часто хворіє, оскільки вказані обставини не підтверджені відповідними доказами, при цьому третя особа в судовому засіданні зазначила, що працює оператором зв'язку № 13 "Укрпошта". Згідно ч. 1 ст. 141 СК України мати та батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Відповідно до частин першої, другої статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789ХІІ (78912) та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Таким чином, суд дійшов висновку, що визначений рішенням суду розмір аліментів на одну дитину - 1/4 частки від доходу позивача, є доцільним, а зменшення його розміру виключно з підстав наявності у позивача іншої дитини призведе до порушення прав доньки ([PERSON]) на утримання та забезпечення належного рівня життя, необхідного для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку. Згідно вимог ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Враховуючи вищевикладене, суд вважає за необхідне відмовити в задоволенні позову.

Outcome: dismissed