Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-24 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до Редакції газети «Галичина», треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача Головний редактор газети «Галичина», Голова ліквідаційної комісії редакції газети «Тижневик Галичини» [PERSON], Івано-Франківська обласна рада про відшкодування матеріальної та моральної шкоди. Свої вимоги мотивує тим, що 01.07.1994 року його призначено заступником головного редактора газети Галичина,відповідальним за випуск газети Тижневик Галичини і роботи рекламно-комерційного відділу, а з 01.01.1997 року переведено на посаду шеф-редактора газети Тижневик Галичини-заступником головного редактора газети Галичина. 20.06.2000 року юридичні особи-редакції газет Галичина і Тижневик Галичини уклали між собою угоду, згідно з якої редакція газети Галичина перестає бути засновником Тижневика Галичини і передала правонаступництво в засновництві редакції газети Тижневик Галичини. Також, 20.06.2000 року колектив працівників редакції газети Тижневик Галичини обрав його шеф-редактором газети Тижневик Галичини. 12.10.2000 року т.в.о. Головного редактора газети Галичина [PERSON] видав накази № 80 і 81 про ліквідацію редакції газети Тижневик Галичини як самостійної юридичної особи з 06 жовтня 2000 року. Позивач вважає,що процес ліквідації редакції газети Тижневик Галичини був проведений з порушенням законодавства та в звязку з незаконною ліквідацією редакції газети Тижневик Галичини і його звільнення з роботи йому незаконними діями відповідача завдано збитків відповідно до ст.22 ЦК України, а саме упущеної вигоди, які б позивач мав реально одержати у вигляді заробітної плати за період з 01.11.2000 року по 31.05.2014 року з врахуванням індексу інфляції у розмірі 355041 грн. 68 коп., яку позивач просить стягнути з відповідача на його користь. Крім того, позивач посилаючись на завдання незаконними діями відповідача йому та членів його сімї душевних страждань, просив суд стягнути на його користь з відповідача спричинену моральну шкоду в розмірі 15000000 гривень та понесені судові витрати. У судовому засіданні позивач та його представник позовні вимоги підтримали у повному обсязі, надали пояснення,аналогічні викладеним у позовній заяві, та просили їх задовольнити.\~\~\~\~\~\~ У судовому засіданні представники відповідача позовні вимоги не визнали та просили відмовити у їх задоволенні, посилаючись на їх безпідставність та необґрунтованість, а також відмовити у задоволенні позовних вимог за пропуском строку позовної давності. У судовому засіданні третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача Головний редактор газети «Галичина», Голова ліквідаційної комісії редакції газети «Тижневик Галичини» [PERSON] позовні вимоги не визнав та просив відмовити у їх задоволенні, посилаючись на їх безпідставність та необґрунтованість. У судовому засіданні представник третьої особа, яка не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача, Івано-Франківської обласної ради позовні вимоги не визнала та просили відмовити у їх задоволенні, посилаючись на їх безпідставність. Суд, вислухавши пояснення позивача, представників позивача та відповідачів, третю особу та представника третьої особи, вивчивши матеріали справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому їх дослідженні, прийшов до висновку про відмову у задоволенні позову з наступних підстав. Відповідно до\~ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Згідно\~ст. 10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставі своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно\~ст. 60 ЦПК України\~кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до\~ст. 57 ЦПК України\~доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно\~ст. 58 ЦПК України\~належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. 30.11.1993 року було зареєстровано редакцію газету Тижневик Галичини(а.с.13-14). Засновником газети була редакція газети Галичина. Позивач [PERSON] перебував в трудових відносинах з відповідачем з 01.07.1994 року, обіймаючи посаду заступника головного редактора газети Галичина, відповідальним за випуск газети Тижневик Галичини і роботи рекламно-комерційного відділу, а з 01.01.1997 року - шеф-редактора газети Тижневик Галичини-заступником головного редактора газети Галичина, що підтверджується копією трудової книжки ( а.с.44-45) та копіями наказів (а.с.138-139). 20.06.2000 року редакції газет Галичина і Тижневик Галичини уклали між собою угоду, згідно до умов якої редакція газети Галичина перестає бути засновником газети Тижневик Галичини і передала правонаступництво в засновництві редакції газети Тижневик Галичини(а.с.15). Дані обставини встановлені\~рішенням Івано-Франківського міського суду від 08.06.2001 року по цивільній справі №2-2232/2001 року (а.с.22-23) та ухвалою апеляційного суду Івано-Франківської області від 27.09.2001 року (а.с.24-25). Наказом №81 від 12.10.2000 року головного редактора газети Галичина редакція газети Тижневик Галичини ліквідовується і створюється ліквідаційна комісія (а.с.17). Наказом № 124 від 25.12.2000 року [PERSON] звільнений з 25.12.2000 року з посади заступника головного редактора газети Галичина у звязку з одноразовим грубим порушенням трудових обовязків у відповідності з п.1 ст.41 КзпП України (а.с.18) Наказом № 129 від 29.12.2000 року наказ № 125 від 25.12.2000 року сформульований у новій редакції, відповідно до якого [PERSON] звільнений з 25.12.2000 року з посади шеф- редактора газети Тижневик Галичина у звязку з одноразовим грубим порушенням трудових обовязків у відповідності з п.1 ст.41 КзпП України (а.с.19) З досліджених матеріалів справи вбачається, що звільнення позивача [PERSON] з посади шеф- редактора газети Тижневик Галичина не повязане з ліквідацією редакції газети Тижневик Галичина. Постановою Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 05.04.2007 року визнано неправомірним та скасовано розпорядження міського голови № 736-р від 20.12.2001 року Про скасування державної реєстрації редакції газети Тижневик Галичини (а.с.29). Рішенням Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 18.05.2010 року визнано недійсним\~Свідоцтво про державну реєстрацію друкованого засобу масової\~інформації газети "Тижневик Галичини" Серії КВ № 4949 від 16.03.2001 року (а.с.30-31). Постановою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 05.11.2011 року зобовязано державного реєстратора відділу державної реєстрації Івано-Франківської міської ради анулювати та відновити державну реєстрацію Редакції газети Тижневик Галичини та зазначити форму власності колективна, а відомості про керівника головний редактор [PERSON] (а.с.36-38) Згідно виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців редакція газети Тижневик Галичина зареєстрована в Єдиному державному реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців (а.с.43). З вищенаведеного вбачається,що редакція газети Тижневик Галичина не є такою, що припинилася, оскільки запису про її припинення відповідно до ст.104 ЦК України до державного реєстру не внесено. Посилання позивача на незаконність ліквідації редакції газети Тижневик Галичини суд не приймає до уваги, оскільки наказ №81 від 12.10.2000 року головного редактора газети Галичина про ліквідацію редакції газети Тижневик Галичини у встановленому законом порядку не скасований. Позивач, як на підставу своїх вимог, посилається на\~ст. 22 ЦК України\~та на те, що він міг реально одержати заробітну плату за період з 01.11.2000 року по 31.05.2014 року з врахуванням індексу інфляції у розмірі 355041 грн. 68 коп. якби його право не було порушено відповідачем. Відшкодування збитків є однією із форм або мір цивільно-правової відповідальності, яка вважається загальною або універсальною саме в силу правил\~статті 22 ЦК України. Відповідно до ч. 1, 2\~ст. 22 ЦК України\~особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Статтею 1166 ЦК України\~передбачено, що єдиною підставою для цивільно-правової відповідальності за завдання шкоди є правопорушення, що включає як складові елементи: шкоду, протиправне діяння особи, котра її завдала, причинний зв'язок між ними, а також вину заподіювача шкоди. Таким чином, законодавством передбачено відшкодування особі майнової шкоди, зокрема збитків, за наявності порушення цивільного права особи та причинного зв'язку між порушенням права й збитками. При цьому доведення факту завдання реальних збитків та втрати доходів, які б особа могла отримати, якщо її право не було порушене, а також причинний зв'язок між цією шкодою та діями відповідача в силу ст.\~10,\~60 ЦПК України, покладається на позивача. Пред'явлення вимоги про відшкодування неодержаних доходів (упущеної вигоди) покладає на позивача обов'язок довести, що ці доходи (вигода) не є абстрактними, а дійсно були б ним отримані в разі доведеності порушення його прав. На підтвердження суми спричиненої матеріальної шкоди за період з 01.11.2000 року по 31.05.2014 року позивачем наданий аудиторський звіт про розрахунок заробітної плати ( а.с.48-55) Однак, досліджені докази не дають підстав визнати, що позивач [PERSON] мав би реальну можливість отримати доходи у визначеному ним розмірі. Позивачем не надано належних доказів згідно ст.\~ст. 57-59 ЦПК України\~наявності упущеної вигоди, яку позивач міг отримати та не отримав внаслідок незаконних дій відповідача, а тому суд приходить до висновку про недоведеність вимог позивача цієї частини. Що стосується заявлених позивачем позовних вимог про відшкодування моральної шкоди суд приходить до наступного. Відповідно до вимог ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Відповідно до ч.1 ст.1167 ЦК України моральна шкода,завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями,діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала,за наявності її вини. Оскільки \~позивачем не доведено у відповідності до вимог\~ст. 60 ЦПК України\~факту заподіяння\~шкоди та судом не було встановлено порушення прав позивача, тому не має підстав для задоволення заявлених в частині відшкодування моральної шкоди. Відповідно до ч. 1\~ст. 88 ЦПК України\~сторони, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтвердженні судові витрати. Оскільки суд не знайшов підстав для задоволення позову, стягнення судового збору згідно вимог\~ст. 88 ЦПК України\~також не підлягає задоволенню. На підставі наведеного,

Outcome: dismissed