Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-10 00:00:00

Представник АТ КБ "Приватбанк" звернувся до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом, в якому просить стягнути з [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] на свою користь заборгованість у розмірі 589826,64 грн. Позовні вимоги обґрунтовано тим, що 23.05.2007 року між АТ КБ «Приватбанк» та [PERSON] укладено кредитний договір №K2HCG00000108. Згідно договору АТ «Приватбанк» зобов`язався надати [PERSON] кредит у розмірі 84690 дол. США на термін до 23.05.2017 р., а [PERSON] повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку, встановлених кредитним договором. В забезпечення виконання зобов`язання за кредитним договором між АТ КБ «Приватбанк» було укладено з [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . 16.09.2016 р. було укладено додаткову угоду №3 до кредитного договору №K2HCG00000108 від 23.05.2007 р. змінити валюту на гривню. В зв`язку з чим заборгованість [PERSON] зазначена в п.1.1 додаткової угоди на дату укладення додаткової угоди та становить 5008577,46 грн. Відповідно договору, погашення заборгованості здійснюється в наступному порядку: щомісяця в період сплати, [PERSON] повинен надавати банку грошові кошти (щомісячний платіж) для погашення заборгованості за кредитом, яка складається із заборгованості за кредитом, за відсотками, комісією, а також інші витрати згідно кредитного договору. В порушення умов кредитного договору, [PERSON] свої зобов`язання не виконав, а саме не здійснював погашення заборгованості за кредитом у встановленому договором порядку та строки. У зв`язку з зазначеними порушеннями зобов`язань за кредитним договором [PERSON] станом на 12.02.2020 р. має заборгованість - 1872983,80 грн., яка складається з наступного: 1283157,16 грн. - заборгованість за кредитом (тілом кредиту); 416629,73 грн. - заборгованість за відсотками за користування кредитом; 173196,91грн. - пеня за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором. Проте, позивач виявив бажання стягнути лише заборгованість у розмірі 589826,64 грн., яка складається: 416629,73 грн. - заборгованість за відсотками за користування кредитом та 173196,91грн. - пеня за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором. 08.04.2020 р. відкрито провадження у даній справі, з урахуванням положень ст.ст. 19,274 ЦПК України вирішено питання про її розгляд за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. В подальшому представником позивача подано заяву про уточнення позовних вимог, згідно якої просив стягнути солідарно з [PERSON] , [PERSON] на користь АТ КБ «Приватбанк» заборгованість у розмірі 589826,64 грн. станом на 12.02.2020 р. за кредитним договором №K2HCG00000108 від 23.05.2007 р., яка складається з суми заборгованості по відсоткам за користування кредитом у розмірі 416629,73 грн. та пеня несвоєчасність виконання зобов`язань за договором у розмірі 173196,91 грн. Представник позивача в судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи без його участі, позовну заяву підтримав та просив задовольнити, проти ухвалення заочного рішення не заперечував. Відповідачі в судове засідання не з`явились, про день та час розгляду справи повідомлялись належним чином, причини неявки не повідомили. Заяв та клопотань від них в адресу суду не надходило. Відзив на позовну заяву від відповідачів до суду не надходило. За таких обставин, за відсутності заперечень представника позивача, суд вважає за можливе провести заочний розгляд справи на підставі наявних доказів відповідно до положень ст.ст. 223, 280 ЦПК України та ухвалити заочне рішення. Дослідивши матеріали справи та надавши належну оцінку наявним доказам, суд приходить до висновку, що позов задоволенню не підлягає, виходячи з наступного. Частиною 1 ст. 1054 ЦК України встановлено, що за кредитним договором Банк або інша фінансова установа зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Встановлено, що 23.05.2007 року між АТ КБ «Приватбанк» та [PERSON] укладено кредитний договір №K2HCG00000108, відповідно до якого позивач взяв на себе зобов`язання надати [PERSON] кредит у розмірі 84690 дол. США на термін до 23.05.2017 р., а [PERSON] зобов`язався повернути повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку, встановлених кредитним договором. Згідно ч. 1 ст. 546 ЦК України, виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Відповідно до ч.1 ст. 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором за порушення зобов`язання боржником. 23.05.2007 р. між АТ КБ «Приватбанк» та [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] укладено договори поруки до кредитного договору №K2HCG00000108. 16.09.2016 р. між АТ КБ «Приватбанк» та [PERSON] укладено додаткову угоду №3 до кредитного договору №K2HCG00000108 від 23.05.2007 р. та змінено валюту кредитування на гривню. Представник позивача зазначає, що банком виконано умови кредитного договору та надані обумовлені угодою кошти, в той час, як позичальник не виконує взяті на себе зобов`язання та не здійснює повернення кредиту у встновленому договором порядку. За наданим представником позивача розрахунком [PERSON] станом на 12.02.2020 р. має заборгованість - 1872983,80 грн., яка складається з наступного: 1283157,16 грн. - заборгованість за кредитом (тілом кредиту); 416629,73 грн. - заборгованість за відсотками за користування кредитом; 173196,91грн. - пеня за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором. Згідно ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Частиною 1, 2 ст. 554 ЦК України передбачено, що у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно положень ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Статтею 611 ЦК України передбачено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки. Положеннями ч. 3 ст. 12 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. За змістом ст.ст. 76, 77 ЦПК України, суд встановлює наявність або відсутність обставин, котрими обґрунтовують свої вимоги і заперечення сторони, на підставі доказів, які містять інформацію щодо предмета доказування. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно правового висновку КЦС у складі ВС у постанові від 30 січня 2018 року у справі № 161/16891/15-ц доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Відповідно до ч. 1 ст. 9 ЗУ «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі та повинні мати такі обов`язкові реквізити, якщо інше не передбачено окремими законодавчими актами України: назву документа (форми); дату складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення ; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції. Зі змісту Положення про організацію бухгалтерського обліку та звітності в банках України, затвердженого Постановою НБ України від 30 грудня 1998 року № 566, що діяло на момент виникнення спірних правовідносин 03 квітня 2015 року, а також Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління НБ України 04 липня 2018 № 75, що діяло станом на дату визначення заборгованості 27 серпня 2020 року вбачається, що підставою для бухгалтерського обліку операцій банку є первинні документи.Первинні документи складаються на бланках форм, затверджених відповідно до законодавства України. Документування операцій може здійснюватися з використанням бланків, виготовлених банком самостійно, які повинні містити обов`язкові реквізити чи реквізити форм, затверджених відповідно до законодавства України. Первинні та зведені облікові документи в паперовій/електронній формі повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату складання; найменування банку, від імені якого складений документ; зміст та обсяг операції (підстави для її здійснення) та одиницю її виміру; посади осіб, відповідальних за здійснення операції та правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні операції. Відповідно до п. 5.6 Положення про організацію операційної діяльності в банках України, затвердженого постановою Правління НБ України № 254 від 18 червня 2003 року, а також п. 62 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління НБ України 04 липня 2018 № 75, виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту. До аналогічного правового висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 16 вересня 2020 року у справі № 200/5647/18 та від 28 жовтня 2020 року у справі № 760/7792/14-ц. Так, представник позивача на підтвердження наявної заборгованості надав суду розрахунок заборгованості за договором №K2HCG00000108 від 23.05.2007 р. станом на 12.02.2020 р. Проте, вказаний розрахунок не може підтверджувати існування кредитної заборгованості, оскільки не є касовим документом та документом первинного бухгалтерського обліку відповідно до ст. 9 ЗУ «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». З огляду на викладене та за відсутністю інших доказів суд позбавлений можливості встановити та перевірити визначену позивачем суму заборгованості, як й перевірити сам факт надання кредитних коштів позичальникові у відповідному розмірі. На підставі викладеного, суд приходить до висновку, що позивачем не надано суду жодних належних та допустимих доказів на підтвердження як надання кредитних коштів відповідачу, так й щодо наявності у відповідача заборгованості у розмірі, вказаному у розрахунку вимог банку, з огляду на що у задоволенні позовних вимог слід відмовити. Розподіляючи судові витрати суд керується приписами ст. 141ЦПК України. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed