Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-09 00:00:00

12 листопада 2014 року до суду надійшла зазначена позовна заява. В позовних вимогах позивач просить: стягнути з відповідача на користь позивача 8 191,00 долар США депозиту, 458,7 доларів США процентів за Договором депозиту; 865,00 доларів США пені; 426,58 доларів США трьох відсотків річних за прострочення виконання грошового зобов'язання та 100 000,00 грн. моральної шкоди. Свої вимоги позивач обгрунтовував тим, що 26.09.2012 року між [PERSON] та ПАТ «Банк «Таврика» був укладений Договір банківського вкладу «Ощадний плюс» з видачею купонного ощадного (депозитного) сертифікату на пред'явника серія В №003237 строком до 28.03.2013 року, сума вкладу складає 8 191,00 долар США. Позивач зазначає, що він за правом представлення отримав у спадщину після померлого дідуся , зокрема і право на отримання депозиту за вказаним Договором. Як зазначає позивач, в день закінчення строку дії договору Спадкодавець звернувся до банку із заявою про повернення коштів та процентів за користування ними, але кошти видано не було. Повторне звернення було 27.11.2013 року. Так як Банк не виконав свої зобов'язання за Договором, тому позивач просить зобов'язати відповідача виплатити йому на підставі п.5.3 Договору пеню в розмірі 865,00 доларів США. Також на підставі ч.2 ст.625 ЦК України позивач просить стягнути з відповідача три проценти річних за період з 28.03.2013 року по 17.11.2014 року, що становить 426,58 доларів США. Крім того позивач зазначає, що [PERSON] знаходився на лікуванні у Житомирському обласному онкологічному диспансері та йому потрібно було здійснити декілька операцій, але коштів на операції не було так як відповідач не виконав свої зобов'язання в частині їх повернення. Відмова від повернення коштів за депозитом спричинили дідусеві та позивачу тяжкі душевні страждання, переживання щодо долі багаторічних заощаджень сім'ї. Так і не дочекавшись повернення вкладу, хворий дідусь позивача пішов з життя. А тому позивач вважає, що він має право на відшкодування моральної шкоди, яку оцінив в розмірі 100 000,00 грн. Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити з підстав, зазначених в позовній заяві. Представник відповідача в судовому засіданні заявлені вимоги не визнав та просив відмовити в їх задоволенні на тій підставі, що відсутні законом передбачені підстави для їх задоволення. Представники третьої особи в судовому засіданні заявлені вимоги не підтримали та просили відмовити в їх задоволенні. Відповідно до ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, тобто обов'язок доказування покладений на сторони. Вислухавши думку позивача, представника відповідача, представників третьої особи, вивчивши матеріали справи, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позовних вимог, виходячи з наступного. Як встановлено в судовому засіданні, 26.09.2012 року між ПАТ «Банк «Таврика» та [PERSON] був укладений Договір банківського вкладу «Ощадний плюс» з видачею купонного ощадного (депозитного) сертифікату на пред'явника В №003237. За умовами якого Банк розмістив сертифікат строком зберігання до 28.03.2013 року. Номінал сертифікату 8 191,00 долар США, процентна ставка 11,2% річних. 26.09.2012 року між сторонами був підписаний акт прийому-передачі ощадного (депозитного) сертифікату на пред'явника до Договору банківського вкладу «Ощадний плюс» з видачею купонного ощадного (депозитного) сертифікату на пред'явника В №003237 від 26.09.2012 року. Крім того, належне виконання [PERSON] своїх зобов'язань за Договором підтверджується копією квитанції від 26.09.2012 року. 28.03.2013 року [PERSON] звернувся до уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію АТ «Банк «Таврика» із заявою в якій просив включити його до реєстру кредиторів з метою повернення суми вкладу на підставі ощадного (депозитного) сертифікату на пред'явника №003237 від 26.09.2012 року в сумі 8 191,00 долар США та відсотків. Листом від 11.07.2013 року за №2076/7 уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на тимчасову адміністрацію Соловйова Н.А. повідомила [PERSON] про те, що відповідно до ч.5 ст.49 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» його вимога включена до реєстру акцептованих вимог кредиторів та підлягає задоволенню в сумі 68 981,19 грн. згідно 7 черги. 27.11.2013 року [PERSON] звернувся до уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію АТ «Банк «Таврика» із заявою в якій зазначав, що у зв'язку з критичними сімейними обставинами просив повернути вклад. На заяву позивача від 27.11.2013 року, 06.12.2013 року уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на тимчасову адміністрацію Соловйова Н.А. повідомила про те, що кошти, одержані в результаті ліквідації та реалізації майна банку, спрямовуються уповноваженою особою Фонду на задоволення вимог кредиторів згідно встановленої законом черговості тому визначити час і місце виплат кредиторам 7 черги, та відповідно проінформувати про це буде можливо після повного задоволення вимог кредиторів 1-6 черг. [INFO] [PERSON] помер, що підтверджується копією свідоцтва про смерть. 28.11.2014 року приватний нотаріус Житомирського міського нотаріального округу [PERSON] видала [PERSON] свідоцтво про право на спадщину за законом щодо майна [PERSON], який помер [INFO], а саме: вкладів з належними відсотками та всіма видами компенсацій, які зберігаються в ПАТ «Банк «Таврика», на рахунку [NUMBER], субрахунок [NUMBER] - вклад (депозит) у сумі 8 191,00 доларів США та на рахунку [NUMBER], субрахунок [NUMBER] - нараховані відсотки у сумі 439,20 доларів США, належних померлому згідно з повідомленням ПАТ «Банк «Таврика» від 14.11.2014 вих. №6338. 20 грудня 2012 року виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення №33 про запровадження тимчасової адміністрації та призначення уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на тимчасову адміністрацію в ПАТ "БАНК „ТАВРИКА". Постановою Правління Національного банку України від 20.03.2013 року №97 «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Банк «Таврика» відкликано банківську ліцензію та вирішено ліквідувати АТ «Банк «Таврика». Рішенням Виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб №17 від 20 березня 2013р. «Про початок здійснення процедури ліквідації АТ «Банк «Таврика»» на підставі Постанови Правління НБУ від 20 березня 2013р. №97, розпочато процедуру ліквідації ПАТ «Банк «Таврика» з 21.03.2013 року. Рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 13.02.2014 року №5 продовжено процедуру ліквідації ПАТ «Банк «Таврика» на строк до 20.03.2015 року включно. З 14.03.2014 року уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Банк «Таврика» призначено [PERSON] Стаття 1 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» визначає, що цим Законом встановлюються правові, фінансові та організаційні засади функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб, повноваження Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (далі - Фонд), порядок виплати Фондом відшкодування за вкладами, а також регулюються відносини між Фондом, банками, Національним банком України, визначаються повноваження та функції Фонду щодо виведення неплатоспроможних банків з ринку і ліквідації банків. Основним завданням Фонду є забезпечення функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб та виведення неплатоспроможних банків з ринку (ч.1 ст.4 Закону). Частиною 1 ст. 26 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» визначено, що фонд гарантує кожному вкладнику банку відшкодування коштів за його вкладом. Фонд відшкодовує кошти в розмірі вкладу, включаючи відсотки, нараховані на день початку процедури виведення Фондом банку з ринку, але не більше суми граничного розміру відшкодування коштів за вкладами, встановленого на дату прийняття такого рішення, незалежно від кількості вкладів в одному банку. Сума граничного розміру відшкодування коштів за вкладами не може бути меншою 200000 гривень. Адміністративна рада Фонду не має права приймати рішення про зменшення граничної суми відшкодування коштів за вкладами. Виконання зобов'язань Фонду перед вкладниками здійснюється Фондом з дотриманням вимог щодо найменших витрат Фонду та збитків для вкладників у спосіб, визначений цим Законом, у тому числі шляхом передачі активів і зобов'язань банку приймаючому банку, продажу банку, створення перехідного банку протягом дії тимчасової адміністрації або виплати відшкодування вкладникам після ухвалення рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідації банку. Виплата відшкодування здійснюється з урахуванням сум, сплачених вкладнику протягом дії тимчасової адміністрації у банку. Гарантії Фонду не поширюються на відшкодування коштів за вкладами у випадках, передбачених цим Законом. Вкладник набуває право на одержання гарантованої суми відшкодування коштів за вкладами за рахунок коштів Фонду в межах граничного розміру відшкодування коштів за вкладами після прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку (ч.2 ст.26 Закону). Частина 1 статті 44 Закону України визначає, що вкладник набуває право на одержання гарантованої суми відшкодування коштів за вкладами за рахунок коштів Фонду в межах граничного розміру відшкодування коштів за вкладами після прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку. Частина 1 статті 51 Закону визначає, що кошти, одержані в результаті ліквідації та реалізації майна банку, спрямовуються уповноваженою особою Фонду на задоволення вимог кредиторів у такій черговості: 1) зобов'язання, що виникли внаслідок заподіяння шкоди життю та здоров'ю громадян; 2) грошові вимоги щодо заробітної плати, що виникли із зобов'язань банку перед працівниками до прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку; 3) вимоги Фонду, що виникли у випадках, визначених цим Законом, у тому числі щодо повернення цільової позики банку, наданої протягом здійснення тимчасової адміністрації з метою забезпечення виплат відповідно до пункту 1 частини шостої статті 36 цього Закону, та щодо покриття витрат Фонду, передбачених у пункті 17 частини п'ятої статті 12 цього Закону; 4) вимоги вкладників - фізичних осіб у частині, що перевищує суму, виплачену Фондом; 5) вимоги Національного банку України, що виникли в результаті зниження вартості застави, наданої для забезпечення кредитів рефінансування; 6) вимоги фізичних осіб, платежі яких або платежі на ім'я яких заблоковано (крім фізичних осіб - суб'єктів підприємницької діяльності); 7) інші вимоги, крім вимог за субординованим боргом; 8) вимоги за субординованим боргом. Стаття 3 ЦПК України визначає, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Позивач, як встановлено в судовому засіданні та не заперечувалось позивачем, після отримання свідоцтва про право на спадщину за законом до відповідача з будь-якими заявами не звертався. В судовому засіданні позивач також підтвердив, що його права відповідачем не порушені. Отже, так як права позивача на даний час не порушені, Законом визначена процедура виплати коштів за вкладами, на даний час відсутні законом передбачені підстави для стягнення коштів, тому суд не вбачає підстав для задоволення позовних вимог в частині повернення суми вкладу та виплати процентів. Так само суд не вбачає підстав для стягнення пені, трьох процентів річних та відшкодування моральної шкоди. На підставі вищевикладеного та

Outcome: dismissed