Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-16 00:00:00

Позивач звернувся з позовом до відповідача та після неодноразових уточнень до позову, остаточно просив суд стягнути безпідставно набуте майно відповідачем в сумі 169 806 грн. ( а.с. 165). В обґрунтування позову зазначено, що 07 червня 2013 року позивачем було надано грошові кошти в сумі 63570 грн., (7800 доларів США) за автомобіль марки Volkswagen Passat B5 (Фолькс Ваген Пассат В 5), 1997 року випуску, номер кузова [NUMBER], державний номерний знак [NUMBER], [PERSON]. На підтвердження отримання грошових коштів [PERSON], було складено розписку від 07.06.2013 року згідно з якою він отримав грошові кошти за вищезазначений автомобіль, про що свідок [PERSON], [INFO] паспорт [NUMBER] поставив свій підпис. В якій зазначено, що кошти отримані, автомобіль в розшуку та під арештом не знаходиться. Оскільки кошти передавалися в доларах то відповідно до офіційного курсу НБУ 2177,0381грн. за 100дол. США посить стягнути з відповідача 169 806грн. 06.08.2013 року, дізнався що автомобіль зареєстровано за [PERSON]. Ввжає, що [PERSON] безпідставно утримується належне йому майно, яке має бути повернене з посиланням на ст. ст. 1212,1213 ЦК України . Відповідач [PERSON] в суді позов не визнав, вказав, що він є безпідставний та необґрунтований. Кошти за автомобіль, які він отримав від позивача за усним дорученням [PERSON] , який в даному випадку на підставі довіреності на право розпорядження від власника продавав автомобіль, після чого йому і передав дані кошти. В той же час на виконання усного доручення передав ключі, документи та автомобіль саме позивачу. Судом встановлено наступні факти . 07 червня 2013 року позивачем [PERSON] було передано відповідачу [PERSON] - 7800дол. США вартості автомобіля Volkswagen Passat B 5, 1997 року випуску , державний номер [NUMBER], який знаходився у розпорядженні гр. [PERSON] на підставі довіреності. Свідок [PERSON] передачу коштів засвідчив( а.с. 36) . При цьому, саме цей свідок в суді зазначив, що ним було надано кошти позивачу в сумі 7800дол. США для купівлі даного автомобіля. Після певного часу, за відсутності коштів у позивача на перереєстрацію автомобіля саме позивач запропонував йому в рахунок вказаних коштів забрати автомобіль та переоформити на себе. У зв»язку з чим заборгованість по коштам була погашена. Документи на автомобіль, ключі та сам автомобіль було передано особисто від [PERSON] Після чого [PERSON] поїхав до [PERSON] , який і переоформив на нього даний автомобіль. Зазначене підтвердив в судовому засіданні і свідок [PERSON], який зазначив, що [PERSON] та його знайомий [PERSON] приїхали подивитися автомобіль, який сподобався [PERSON] Оскільки він був за межами міста, а [PERSON] зателефонував, що бажає негайно купити автомобіль і має кошти в сумі 7800дол. США та не бажає чекати його приїзду , він довірив своєму знайомому [PERSON] отримати дану суму коштів від [PERSON] та передати йому документи, ключі та сам автомобіль. По приїзду кошти в даній сумі [PERSON] йому передав. Зазначив, що сам мав доручення на повне розпорядження автомобілем без подальшого права передоручення, тому необхідно було вчиняти перереєстрацію транспортного засобу про, що було [PERSON] повідомлено. А оскільки кошти за даний автомобіль отримав у повному обсязі , коли до нього приїхав [PERSON] з документами на даному автомобілі з проханням провести перереєстрацію автомобіля , що і вчинив. Згідно відомостей Інформаційної системи ДАІ, спірний автомобіль 06.08.2013 року було оформлено на [PERSON] ( а.с. 38, 45). Надалі 10.08.2013 року власником автомобіля став [PERSON] ( а.с 39). 20.08.2013 року позивач звернувся до правоохоронних органів із заявою щодо незаконного заволодіння автомобіля Volkswagen Passat B 5, 1997 року випуску , державний номер [NUMBER] ( а.с. 37,44). Відповідно до частини першої, пункту 1 частини другої статті 11, частин першої та другої статті 509 ЦК України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. До підстав виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, належать договори та інші правочини. Зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зобов'язання повинно виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог законодавства, актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч.І ст.77 Цивільного кодексу України об'єктами цивільних прав є, зокрема, речі, у тому числі гроші. Під відсутністю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення і його юридичному змісту. Тобто відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином. Згідно п.3 ч.1 ст. 208 ЦК України, правочин фізичних осіб між собою на суму, що перевищує двадцять і більше разів розмір неоподаткованого мінімуму доходів громадян, крім правочинів, передбачених частиною першою статті 206 цього Кодексу, належить вчиняти у письмовій формі. Відповідно ч.1 ст.638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Відповідно ч.1 ст.655 ЦК за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Постанова Кабінету Міністрів України №1388 від 07.09.1998 року "Про затвердження Правил державної реєстрації та обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів,напівпричепів та мотоколясок" свідчить, що договори купівлі-продажу автомобілів підлягають обов'язковій державній реєстрації. Згідно ч.1 ст.210 ЦК України правочин підлягає державній реєстрації лише у випадках, встановлених законом. Такий правочин є вчиненим з моменту його державної реєстрації. Наведені обставини свідчать, що між позивачем та відповідачем [PERSON] не міг бути укладений договір купівлі-продажу автомобіля , оскільки останній не був власником спірного автобіля і лише став посередником між ними , збагачення [PERSON] за рахунок позивача не відбулося. Відповідно до вимог ст.1212 ч. 1,3 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цієї глави застосовуються також до вимог про: повернення виконаного за недійсним правочином; витребування майна власником із чужого незаконного володіння; повернення виконаного однією із сторін у зобов'язанні; відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи. Встановлені судом обставини , свідчать про те, що віповідач не утримував і не утримує безпідставно кошти , які просить стягнути позивач, тому позов є безпідставним та необгрунтованим. Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд дійшов висновку щодо відмови в задоволенні позову повністю, оскільки встановлені судом обставини свідчать, що між позивачем та [PERSON] не виникло жодних прав чи обов»язків на що звертав увагу Вищий Спеціалізований Суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ в ухвалі від 17.09.14 року у даній справі, зазначивши, що застосування ст.1212 ЦК України до даного спору між даними особами є безпідставним. При винесенні рішення , суд керується ст.11 ЦПК України, щодо розгляду справи в межах позовних вимог та на підставі доказів, наданих сторонами. Згідно ст.88 ЦПК України суд вирішує судові витрати залишити по їх фактичному понесенню сторонами.

Outcome: dismissed