Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-23 00:00:00

У своїй позовній заяві позивач просить суд ухвалити рішення, яким визнати за ним право власності на домоволодіння, що знаходиться в смт.Брошнів-Осада, вул.Б.Хвельницького,3 Рожнятівського району Івано-Франківської області. В основу своїх позовних вимог позивач зіслався на те, що 28 січня 2010 року помер його батько [PERSON] Батькам належало будинковолодіння, яке знаходиться в смт.Брошнів-Осада, вул.Б.Хмельницького,3 Рожнятівського району Івано-Франківської області. Після смерті батька відкрилася спадщина на частину вищевказаного будинковолодіння. Він, його мати та брат є спадкоємцями першої черги. Згідно складеного його батьком заповіту він є спадкоємцем всього його майна. Відповідачі не претендують на спадкове майно. Він подав до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини і таким чином прийняв спадщину. Бажаючи скористатися своїм правом на спадкування за заповітом, він звернувся в нотаріальну контору, однак нотаріус відмовив йому в оформленні спадщини, мотивуючи тим, що відсутній документ про право власності на будинковолодіння на спадкодавця. При таких обставинах, він не може в повній мірі володіти, користуватися та розпоряджатися своєю власністю, змушений звернутися в суд за захистом своїх законних прав та інтересів. Сторони у судове засідання не з»явилися, направили суду заяви про розгляд справи у їх відсутності, відповідачі позов визнали у повному обємі, а позивач уточнив позовні вимоги, просив суд визнати за ним право власності на 1\\2 частину домоволодіння. За таких обставин суд вважає за необхідне справу розглянути у відсутності сторін, у порядку, передбаченому ст. 197 ЦПК України. Суд, вивчивши матеріали справи вважає, що позов підлягає до задоволення з таких підстав. За змістом ст.10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд сприяє всебічному і повному з»ясуванню обставин справи, сприяє здійсненню прав сторін. Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно ст.57 ЦПК України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема, звуко-і відеозаписів, висновків експертів. Відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно ст.212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Копією свідоцтва про смерть (а.с.15) підтверджено, що [PERSON] помер 28 січня 2010 року. Копією заповіту від 08 грудня 2004 року (а.с.16) підтверджено, що [PERSON], на випадок своєї смерті зробив заповідальне розпорядження в користь позивача. Згідно довідки №47 виданої обласним комунальним підприємством "Івано-Франківське ОБТІ" 12 квітня 2016 року (а.с.18) [PERSON] належав житловий будинок з господарськими спорудами, який знаходиться в смт.Брошнів-Осада, вул.Б.Хмельницького,3. Відповідно до ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. Відповідно до ч.2 ст. 1274 ЦК України, спадкоємець за законом має право відмовитися від прийняття спадщини на користь іншого спадкоємця за законом не залежно від черги. Відповідно до ст. 60 Сімейного кодексу України майно набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині і чоловікові на праві спільної сумісної власності. Відповідно до ст. 70 Сімейного кодексу України у разі поділу майна що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна, дружини і чоловіка є рівними. За таких обставин, відповідачка [PERSON] є власником 1/2 частини домоволодіння, яке знаходиться в смт.Брошнів-Осада, вул.Б.Хмельницького,3, і таке визнається сторонами. Постановою нотаріуса від 17 березня 2016 року № 277/02-14 (а.с.14) підтверджено, що у видачі свідоцтва про право на спадщину позивачу відмовлено, у звязку з відсутністю документа власності на спадкове домоволодіння. Отже судом встановлено, що [PERSON], на день смерті був власником ? домоволодіння, яке знаходиться в смт.Брошнів-Осада, вул.Б.Хмельницького,3 Рожнятівського району Івано-Франківської області, позивач є спадкоємцем по заповіту, подав заяву про прийняття спадщини, таким чином прийняв спадщину, тому за позивачем слід визнати право на спадщину. На підставі ст. 41 Конституції України, ст.ст. 392, 1217, 1218, 1223 ЦК України, ст.60 СК України,

Outcome: approved