Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-11 00:00:00

31.08.2015р. позивачі звернулися до суду із зазначеним позовом, покликаючись на те, що на підставі рішень Довгомостиської сільської ради Мостиського району, зокрема рішення №39 від 14.07.2011р. «Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для ведення ОСГ та передачі її у власність» відповідачу [PERSON] була виділена земельна ділянка площею 0,40га в с.Княжий Міст Мостиського району, яку в подальшому такий приватизував та отримав Державний акт на право власності на дану земельну ділянку серії ЯМ №327888 від 20.03.2012р. Вважають, що при виділенні вищевказаної земельної ділянки [PERSON] Довгомостиська сільська рада допустилась порушень закону, оскільки по вищевказаній земельній ділянці, яку приватизував [PERSON] проходила дорога, якою користувались всі жителі с.Княжий Міст, в тому числі і вони (позивачі). Факт проходження дороги по спірній земельній ділянці підтверджуються картографічними матеріалами. Зазначають, що в подальшому приватизовану земельну ділянку відповідач обгородив, чим створює їм (позивачам) та іншим жителям [INFO] перешкоди в користуванні дорогою загального користування. Покликаються і на те, що відповідач [PERSON] без будь-яких дозволів облаштував на вказаній земельній ділянці водойму, внаслідок чого у колодязях жителів с.Княжий Міст відсутня вода. Зазначають, що 23.05.2012 року Довгомостиська сільська рада Мостиського району прийняла рішення, яким надала відповідачу [PERSON] дозвіл на облаштування збірника збору дренажних стоків для пониження рівня ґрунтових вод на вищевказаній земельній ділянці та таким чином змінила цільове призначення даної земельної ділянки. Вважають, що відповідач - Догомостиська сільська рада Мостиського району при винесенні вищевказаних рішень діяла незаконно з огляду на наведені ними (позивачами) обставини (виділення земельної ділянки на якій проходила дорога, тобто виділення землі, яка перебуває в загальному користуванні, зміна цільового призначення), а тому просять суд ухвалити рішення, яким визнати недійсними та скасувати спірні рішення Довгомостиської сільської ради, а також визнати недійсним та скасувати Державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯМ №327888 від 20.03.2012р. Вимоги позивачами та їх представником підтримано в судовому засіданні. Представник відповідача Довгомостиської сільської ради Мостиського району [PERSON] проти позову заперечив. Пояснив, що при виділенні спірної земельної ділянки відповідачу [PERSON] сільська рада не допустилась порушень закону, оскільки згідно картографічних даних по цій ділянці не проходила дорога. Цю дорогу жителі с.Княжий Міст облаштували самовільно і користувались нею тривалий період часу. Вважає, що при наданні дозволу [PERSON] на облаштування збірника збору дренажних стоків Довгомостиська сільська рада теж діяла в межах закону, оскільки в своєму рішенні цільове призначення даної земельної ділянки не змінювала. Зазначив, що оскаржувані рішення є законними і обґрунтованими, що при їх прийнятті не були\~\~порушені права позивачів [PERSON] і [PERSON], що відсутні підстави для скасування даних рішень. Відповідач [PERSON] та його представник в судовому засіданні проти позову заперечили. [PERSON] пояснив, що скористався своїм правом на приватизацію земельної ділянки на законних підставах та у відповідності до чинного на той момент законодавства, а тому не вбачає підстав для визнання недійсними спірних рішень Довгомостиської сільської ради та Державного акту про право власності на земельну ділянку. Представник третьої особи - Відділу Держгеокадастру в Мостиському районі в судове засідання не зявився, а подав заяву, в якій зазначив, що при розробленні та складанні технічної документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право відповідача [PERSON] на земельну ділянку не було допущено будь-яких порушень вимог законодавства. З дотриманням вимог земельного законодавства, як вважає, виданий і на імя відповідача [PERSON] державний акт про право власності на земельну ділянку серії ЯМ №327888 від 20.03.2012р. Враховуючи наведене, просив в задоволенні позову відмовити. Представник третьої особи - Державної інспекції сільського господарства у Львівській області [PERSON] проти позову заперечив, вважаючи такий безпідставним та необґрунтованим з огляду на докази, подані позивачами. Представник третьої особи - Львівського обласного управління водних ресурсів - [PERSON] пояснив, що водойма, розміщена на належній відповідачу земельній ділянці, запроектована у відповідності до чинного на той час законодавства. Вказує, що покликання позивачів на відсутність води в криницях зумовлена не розміщенням вказаної водойми, а спричинена несприятливими погодними умовами. З огляду на наведені обставини просив в задоволенні даного позову відмовити. Заслухавши пояснення сторін та представників третіх осіб, дослідивши подані сторонами документи, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення проти позову, суд приходить до висновку, що заявлений позов не підлягає задоволенню з таких міркувань. Спірні відносини, які виникли по даній справі, регулюються Конституцією України, Земельним кодексом України та ЦК України (у редакціях, чинних на час виникнення спірних правовідносин), а також Законом України "Про місцеве самоврядування в Україні". Судом встановлено, що між сторонами виник спір щодо земельної ділянки в с.Княжий Міст Мостиського району Львівської області, виділеній відповідачу [PERSON] по якій нібито проходила дорога (польова дорога), якою користувалися жителі вказаного населеного пункту. Згідно зі ст.ст.13, 14 Конституції України земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Земля та її надра є обєктами права власності Українського народу, від імені якого право власності здійснюють органи державної влади і місцевого самоврядування у межах, визначених Конституцією України і законами України. Право власності на землю гарантується Конституцією України. Право власності на землю (земельну ділянку) набувається і здійснюється відповідно до закону. Відповідно до ст.158 ЗК України виключно судом вирішуються земельні спори з приводу володіння, користування, і розпорядження земельними ділянками, що перебувають у власності громадян і юридичних осіб. Згідно ст.16 ЦК України та ст.152 ЗК України захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом визнання недійсним (незаконним) рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування. З матеріалів справи вбачається, що рішенням сесії Довгомостиської сільської ради від 19.02.2010р. за №30 «Про надання дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для ведення ОСГ в с.Княжий Міст Мостиського району» відповідачу [PERSON] надано земельну ділянку площею 0,40 га. На підставі даного рішення відповідач [PERSON] розробив проект землеустрою виділеної йому земельної ділянки, якого погодив з відповідними службами. Після цього рішенням VI сесії VI демократичного скликання Довгомостиської сільської ради Мостиського району №39 від 14.07.2011р. [PERSON], відповідачу по справі, надано безоплатно у приватну власність земельну ділянку площею 0,40га для ведення особистого селянського господарства в с.Княжий Міст Мостиського району Львівської області. В подальшому на підставі згаданого рішення відповідачу видано Державний акт серії ЯМ №327888 від 20.03.2012р. на право власності на земельну ділянку площею 0,40га в с.Княжий Міст Мостиського району Львівської області. Згідно ст.12 ЗК України розпорядження землями територіальних громад, надання земельних ділянок у користування із земель комунальної власності належить до повноважень сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин на території сіл, селищ, міст. Відповідно до ст.116 ЗК України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, або за результатами аукціону. За змістом ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, не заборонених законом. Право власності вважається набутим правомірно ,якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. У відповідності до правової позиції Верховного Суду України (справа 6-57-цс13 від 19.06.2013 року) державні акти на право власності на земельні ділянки є документами, що посвідчують право власності і видаються на підставі відповідних рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень. У спорах, повязаних з правом власності на земельні ділянки, недійсними можуть визнаватися як зазначені рішення, на підставі яких видано відповідні державні акти, так і самі акти на право власності на земельні ділянки. Відповідно до п.34 ст.26 Закону України «Про місцеве самоврядування» до виключної компетенції сільських, селищних, міських рад належить вирішення відповідно до закону питань регулювання земельних відносин. У ч.ч.1, 2 ст.59 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» зазначається, що рада в межах своїх повноважень приймає нормативні та інші акти у формі рішень. Рішення ради приймається на її пленарному засіданні після обговоренню більшістю депутатів від загального складу ради, крім випадків, передбачених цим Законом. Відповідно до ст.125 ЗК України право власності та право постійного користування на земельну ділянку виникає після одержання її власником або користувачем документа, що посвідчує право власності чи право постійного користування земельною ділянкою, та його державної реєстрації. Статтею 126 ЗК України передбачається, що право власності на земельну ділянку і право постійного користування земельною ділянкою посвідчується державними актами. Проаналізувавши вищенаведені правові норми, суд вважає, що позивач в установленому законом порядку набув право власності на земельну ділянку площею 0,40 га, з дотриманням всієї передбаченої законом процедури. Разом з тим, суду не надано жодного достовірного письмового доказу в підтвердження наведених позивачами обставин про те, що вказана ними дорога (польова дорога) проходила саме через спірну земельну ділянку відповідача, що така відносилась до земель загального користування. Доводи позивачів про відсутність проїзду до їхніх земельних ділянок також не підтверджені жодним доказом. Із картографічних матеріалів с.Княжий Міст Довгомостиської сільської ради Мостиського району, наданих сторонами, не вбачається наявність дороги (польової дороги) на спірній земельній ділянці, виділеній відповідачу [PERSON] Навпаки, встановлено, що жителі с.Княжий Міст Мостиського району самовільно облаштували дорогу, якою користувались тривалий період часу і яка проходила по спірній земельній ділянці, тобто до часу виділення такої відповідачу [PERSON] Таким чином, підсумовуючи наведене, суд приходить до висновку, що відповідач [PERSON] набув та реалізував право власності на земельну ділянку виключно відповідно до Закону, дотримуючись порядку передачі земельної ділянки у приватну власність, визначеного\~Земельним Кодексом України\~і не порушив законності при набутті права власності на землю, оскільки мав право та законні підстави на одержання земельної ділянки у приватну власність. Щодо вимог позивачів про те, що відповідач [PERSON] незаконно облаштував водойму на належній йому земельній ділянці, у звязку з чим у жителів с.Княжий Міст відсутня вода в криницях, то з даного приводу слід зазначити наступне. Рішенням X сесії VI скликання Довгомостиської сільської ради Мостиського району від 23.05.2012р. за №14 [PERSON], відповідачу по справі, дано дозвіл на облаштування збірника для грунтових та стічних поверхневих вод на належній йому відповідно до Державного акуту серії ЯМ №327888 від 20.03.2012р. земельній ділянці, призначеній для ведення ОСГ в с.Княжий Міст Мостиського району для забезпечення використання земельної ділянки за цільовим призначенням. На підставі листа-замовлення відповідача [PERSON], Львівським облводресурсів розроблено проект будівництва акумулюючої водойми з використанням вод для поливу сільськогосподарських культур та осушення належної [PERSON] земельної ділянки в с.Княжий Міст Мостиського району. Відповідно до ст.79 ЗК України земельна ділянка це частина земної поверхні з установленими межами, певним місцем розташування, з визначеними щодо неї правами. Право власності на земельну ділянку поширюється в її межах на поверхневий (ґрунтовий) шар, а також на водні обєкти, ліси і багаторічні насадження, які на ній знаходяться. Право власності на земельну ділянку розповсюджується на простір, що знаходиться над та під поверхнею ділянки на висоту і на глибину, необхідні для зведення житлових, виробничих та інших будівель і споруд. Згідно ст.ст.90,95 ЗК України землекористувачі та власники земельних ділянок мають право використовувати у встановленому порядку для власних потреб наявні на земельній ділянці загальнопоширені корисні копалини, торф, ліси, водні обєкти, а також інші корисні властивості землі. З наведеного вбачається, що власник земельної ділянки може використовувати на свій розсуд все, що знаходиться над і під поверхнею цієї ділянки, якщо інше не встановлено законом та якщо це не порушує прав інших осіб. З робочого проекту будівництва акумулюючої водойми вбачається, що будівництво вказаної водойми відповідачем [PERSON] не може спричинити пониження рівня води в криницях. Відсутність води в криницях у жителів с.Княжий Міст Мостиського району спричинена несприятливими погодними умовами. Також при будівництві вищевказаної водойми відповідачем не змінювалось цільове призначення земельної ділянки. Виходячи з положень ст.21 ЗК України порушення порядку встановлення та зміни цільового призначення земель є підставою для визнання недійсним рішень органів державної влади та органів місцевого самоврядування про надання (передачу) земельних ділянок громадянам та юридичним особам, відмови у реєстрації земельної ділянки або визнання реєстрації недійсною. Надані сторонами докази не містять даних про те, що стосовно спірної земельної ділянки Довгомостиською сільською радою приймалися рішення щодо зміни її цільового призначення. Згідно ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданих відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст.ст.59-60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, а обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Крім того, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Докази мають бути належними і допустимими у відповідності до вимог ст.ст.58-59 ЦПК України. Своїми процесуальними правами сторони та їх представники розпорядились на власний розсуд. У відповідності до положень ст.214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовуються вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються.. Враховуючи вищенаведене, суд приходить до висновку що спірні рішення Довгомостиської сільської ради Мостиського району та Державний акт про право власності на земельну ділянку прийняті з дотриманням вимог земельного законодавства, інтереси третіх осіб порушені не були, інші громадяни про надання їм у власність даної земельної ділянки не звертались. З огляду на наведені обставини суд вважає, що в задоволенні позову слід відмовити за його безпідставністю. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed