Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-19 00:00:00

Представник служби у справах дітей Кельменецької районної державної адміністрації Комерзан І.В. позов підтримала повністю та пояснила, що відповідач не створює належні умови для проживання малолітніх дітей. Часто змінює місце проживання. При цьому вона отримує 6000 гривень соціальної допомоги і незрозуміло, яким чином вона використовує дані кошти, оскільки під час обстеження 23.10.2018 року в їх будинку брудно, не прибрано, холодно, тому існує небезпека для дітей, особливо в зимовий період. Відповідачу пропонувалося влаштуватися разом з дітьми в Обласний центр матері і дитини, але вона категорично відмовляється. Також мати відмовляється влаштувати дітей в санаторну групу обласного дитячого будинку, а самостійно вона не може створити належні умови для проживання дітей і на даний час існує загроза для нормального проживання дітей в тих умовах, в яких вони проживають. Відповідач [PERSON] позов не визнала повністю та пояснила, що, дійсно, вона часто змінювала місця проживання, але на даний час вона постійно проживає в [ADDRESS] в господарстві своєї матері та вітчима. Вона з дітьми та співмешканцем проживає в окремому будинку. На даний час вони провели, як могли в даний період, ремонт, поставили подвійні вікна, заготували на зиму дрова. В будинку тепло, діти доглянуті та не голодні. Вона не вживає алкоголь взагалі. Тому на даний час умови для проживання дітей задовільні і весною вони продовжать ремонт, так як взимку повноцінний ремонт провести неможливо. Заяви та клопотання не надходили. Інші процесуальні дії у справі не вчинялися. Судом також встановлено, що відповідач [PERSON] є матір'ю малолітніх дітей [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], що підтверджується копіями свідоцтв про народження, серії [NUMBER] від 11.04.2017 року, серії [NUMBER] від 17.05.2018 року. До моменту відкриття провадження в справі відповідач [PERSON] зловживала алкогольними напоями, не мала постійного місця проживання та не створювала належні умови для проживання своїх малолітніх дітей, що створило загрозу для їх життя. З моменту відкриття провадження в даній справі відповідач [PERSON] створила задовільні умови для проживання дітей, відповідально ставиться до виховання дітей. [PERSON] забезпечує дітям нормальне харчування та задовільні санітарні умови. Діти не перебувають на диспансерних обліках у лікарів, проте стан здоров'я дітей порушений. Вказані обставини стверджуються показаннями свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] У преамбулі Конвенції ООН про права дитини визначено, що дитині для повного і гармонійного розвитку її особи необхідно зростати в сімейному оточенні, в атмосфері щастя, любові і розуміння. Зазначене положення також закріплено у ст. 11 Закону України „Про охорону дитинства", якою сім'я визнається природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і яка несе відповідальність за створення належних умов для цього. Згідно до ст. 150 СК України, батьки зобов'язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім'ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов'язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов'язані поважати дитину. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов'язку батьківського піклування щодо неї. Відповідно до ст. 3 Конвенції про права дитини (далі - Конвенція) в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Статтею 9 Конвенції визначено, що держави - учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки не піклуються про дитину. Відповідно до ст. 18 Конвенції , батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Статтею 170 Сімейного кодексу України передбачено, що суд може постановити рішення про відібрання дитини від батьків або одного з них, не позбавляючи їх батьківських прав, у випадках, передбачених пунктами 2-5 частини першої статті 164 цього Кодексу, а також в інших випадках, якщо залишення дитини у них є небезпечним для її життя, здоров'я і морального виховання. У цьому разі дитина передається другому з батьків, бабі, дідові, іншим родичам - за їх бажанням або органові опіки та піклування. Згідно до пунктів 2-5 статті 164 Сімейного кодексу України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини, жорстоко поводяться з дитиною, є хронічними алкоголіками або наркоманами, вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва. Враховуючи наведе, суд вважає, що дітей не слід відбирати від відповідача [PERSON] з передачею їх Кельменецькій районній державній адміністрації Чернівецької області. Відповідно, не слід стягувати з відповідача аліменти. Відповідно до ч.4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Даний висновок суду про відсутність необхідності відібрання дітей у відповідача, узгоджується з постановою Верховного Суду від 3 жовтня 2018 року справа № 682/2778/17 провадження № 61-37919св18, в якій зазначено, що відібрання дитини не завжди пов'язується з протиправною поведінкою: загроза життю та здоров'ю дитини може бути результатом психічної хвороби, відкритої форми туберкульозу чи інших небезпечних хвороб, скрутних житлових умов тощо. Відібрання дитини можливе тоді, коли умови проживання дитини суд оцінить як небезпечні для неї. Оцінювання умов проживання дитини є виключно компетенцією суду. Європейський суд з прав людини зауважив, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв'язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам'ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв'язків із сім'єю, крім випадків, коли сім'я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (Мамчур проти України, № 10383/09, § 100, ЄСПЛ, від 16 липня 2015 року). Якщо рішення мотивується необхідністю захистити дитину від небезпеки, має бути доведено, що така небезпека справді існує. При ухваленні рішення про відібрання дитини від батьків може виникнути необхідність врахування низки чинників. Можливо, потрібно буде з'ясувати, наприклад, чи зазнаватиме дитина, якщо її залишать під опікою батьків, жорстокого поводження, чи страждатиме вона через відсутність піклування, через неповноцінне виховання та відсутність емоційної підтримки, або визначити, чи виправдовується встановлення державної опіки над дитиною станом її фізичного або психічного здоров'я. З іншого боку, той факт, що дитина може бути поміщена в середовище, більш сприятливе для її виховання, не виправдовує примусового відібрання її від батьків. Такий захід не можна також виправдовувати виключно посиланням на ненадійність ситуації, адже такі проблеми можна вирішити за допомогою менш радикальних засобів, не вдаючись до роз'єднання сім'ї, наприклад, забезпеченням цільової фінансової підтримки та соціальним консультуванням («Савіни проти України», № 39948/06, § 50, ЄСПЛ, від 18 грудня 2008 року). В порушення вимог ст.81 ЦПК України представник позивача - Кельменецька районна державна адміністрація Чернівецької області не надали суду належних та допустимих доказів, які б підтверджували, що на момент розгляду даної справи відповідач [PERSON] ухиляється від виконання своїх обов'язків по вихованню дітей, жорстоко поводиться з дітьми, є хронічним алкоголіком або наркоманом, вдається до будь-яких видів експлуатації дітей, матеріально не утримує дітей, а також що залишення дітей у відповідача є небезпечним для їх життя, здоров'я і морального виховання. Суд відхиляє докази представника позивачів у вигляді показань свідка [PERSON], актів обстеження матеріально-побутових умов проживання сім'ї [PERSON] від 30 квітня 2018 року, від 7 червня 2018 року, від 6 серпня 2018 року, від 10 вересня 2018 року та від 23.10.2018 року, оскільки дані докази спростовуються показаннями свідків, які підтвердили складні побутові умови проживання відповідача, але з даних доказів вбачається, що відповідач після 23.10.2018 року і на даний час створила задовільні умови проживання для дітей, піклується про їх розвиток та здоров'я в міру свої вмінь та здібностей. Таким чином, суд вважає, що відповідач [PERSON] не ухиляється від виконання своїх обов'язків по вихованню дітей та залишення у неї дітей не є небезпечним для їх життя, здоров'я і морального виховання, залишення їх у матері, враховуючи вік, стать та рівень розвитку, а також інші істотні для вирішення справи обставини, не створить небезпеки для їх життя, здоров'я і морального виховання, тому в позові слід відмовити повністю. На підставі ст. 3,9,18 Конвенції про права дитини, ст. 11 Закону України „Про охорону дитинства", ст. ст. 164, 170 СК України,

Outcome: dismissed