Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-01 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому після уточнення позовних вимог, просив визнати за ним право власності на пошкоджений автомобіль ВАЗ 2103, реєстраційний номер [NUMBER], ідентифікаційний номер [NUMBER] та зобов'язати відповідача передати вищезазначений автомобіль позивачу. Позов мотивував тим, що Позивач у судовому засіданні уточнені позовні вимоги підтримав, дав пояснення, аналогічні викладеному у позові. Представник позивача уточнені вимоги і викладене у позову підтримав. Відповідач позов не визнав, суду пояснив, що пошкоджений автомобіль належить його доньці, автомобіль він передав їй у серпні 2014 р.. 3-я особа у судове засідання не з'явилася, про причину неявки суд не повідомила, клопотання про відкладення розгляду справи не надала. У судовому засіданні досліджені наступні докази: копія висновку № 38/01 експертного автотоварознавчого дослідження по визначенню розміру завданих збитків власнику транспортного засобу; копія калькуляції вартості ремонту; копія контрольного листа калькуляції № 38 від 27.01.2011 р.; фото таблиця; копія протоколу огляду транспортного засобу; копія свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу; копія ухвали суду; копія постанови про закінчення виконавчого провадження; довідка МРЕВ.. Суд, вислухавши пояснення сторін та їх представників, дослідивши письмові докази, вважає позов таким, що не підлягає задоволенню В судовому засіданні встановлено, що на підставі рішення Лисичанського міського суду Луганської області від 04.12.2012 р. з позивача на користь [PERSON] в рахунок відшкодування майнової шкоди внаслідок ДТП, що сталося 30 липня 2010 р., стягнуто 13 422, 57 грн.. Вказана сума визначена висновком № 38/01 від 27.01.2011 р. експертного автотоварознавчого дослідження про визначення матеріального збитку, спричиненого пошкодженням автомобілю ВАЗ 2103, реєстраційний номер [NUMBER], і є ринковою вартістю вказаного автомобілю. Згідно п.14 абз.2 постанови Пленуму ВССУ №4 від 01.03.2013 р. "Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки" після повного відшкодування шкоди, особа, що її заподіяла, має право на передачу майна, що не може використовуватися за призначенням, але має певну цінність. З рішення Лисичанського міського суду від 04 грудня 2012 р. в частині, що набрала законної сили, вбачається, що рішення про передачу залишків пошкодженого автомобілю ВАЗ-2103, д.н.з. [NUMBER] не приймалося. З довідки МРЕВ видно, що власником вказаного автомобілю є 3-я особа у справі - [PERSON]. Оскільки позивачем у якості способу захисту своїх порушених прав обрано визнання права власності на юридично існуючий автомобіль, суд вважає, що належним відповідачем у справі повинен бути тільки його власник, а не будь-яка інша особа, хоч би вона і володіла ним на законних підставах і отримала відшкодування шкоди. Тому суд відмовляє у задоволенні позову, як заявленого не до належного відповідача (хоча приписи ст.1 Конвенції про захист прав і основних свобод людини, ч.4 ст.41 Конституції України, чіткий перелік підстав для припинення права власності у ч.1 ст.346 ЦК України і необхідність наявності відповідного закону в інших випадках згідно ч.2 цієї ж статті не залишають жодного шансу для застосування роз'яснень п.14 абз.2 постанови Пленуму ВССУ №4, в яких відсутнє посилання на будь-які норми, що дозволяють позбавити особу права власності на хоч і пошкоджене, але все ще його майно. Хіба що інерційна сила застосування роз'яснень суду вищої інстанції знову візьме гору над діючим законодавством). На підставі викладеного,

Outcome: dismissed