Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-10 00:00:00

У липні 2015 року позивач [PERSON] звернулась до суду із позовом до відповідача - Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації "Миколаївгаз", в обґрунтування якого вказала наступне. 13.04.2006 р. між сторонами по даній справі був укладений договір про надання послуг з газопостачання № 222499, згідно якого відповідач зобов'язувався надавати позивачці послуги з газопостачання до належної їй квартири [ADDRESS]. Вказана квартира не обладнана кухнею, і кухня знаходиться у загальному користуванні мешканців 5 поверху багатоквартирного житлового будинку, у якій було встановлено декілька газових плит. Через суперечки між мешканцями цього поверху з приводу користування та оплати послуг з газопостачання, деяким із них відповідач перестав нараховувати плату за ці послуги. У 2010 році позивачка провела ремонт у своїй квартирі, встановила душову кабіну разом із бойлером для підігріву води, та вирішила відмовитися від послуг відповідача. У зв'язку із цим, представник позивачки її син [PERSON], який на даний час проживає у цій квартирі, звернувся до відповідача із заявою про встановлення на кухні системи попередньої оплати послуг за допомогою СМАРТ-карти на кожну із газових плит для можливості справедливої оплати спожитих послуг. Однак відповідач проігнорував цю заяву та продовжував нараховувати плату за свої послуги. 05.01.2015 р. відповідач направив позивачці листа із вимогою про погашення заборгованості за надані послуги та попередив її про можливість відключення послуг у випадку не проведення оплати. 18.03.2015 р. представник позивачки звернувся до відповідача із заявою про відключення від послуг та здійснення перерахунку заборгованості із врахуванням акту від 15.01.2015 р., у якому було зафіксовано той факт, що позивачка та її син не користуються послугами на кухні загального користування. Однак відповідач відмовився розірвати договір на газопостачання, мотивуючи це тим, що газова плита знаходиться на кухні загального користування і здійснити відключення позивача від послуг технічно неможливо. На думку позивачки відповідач своїми діями порушує її права як споживача на розірвання договору, а тому через неможливість в позасудовому порядку вирішити виниклий спір, позивачка була змушена звернутись до суду із даним позовом, у якому просить: ●розірвати договір надання послуг з газопостачання № 222499 від 13.04.2006 р. та зобов'язати відповідача здійснити відповідний перерахунок заборгованості за надані послуги. У судове засідання по справі позивачка не з'явилася, її представник у судовому засіданні підтримав позовні вимоги у повному обсязі з вищевикладених підстав, просив його задовольнити. Представник відповідача у судовому засіданні заперечував проти задоволення позову та пояснив, що мешканці поверху, де проживає позивачка, користуються послугами з газопостачання на кухні, що є в загальному користуванні, а тому відключити позивачку окремо є технічно неможливим. Крім цього, встановити на кухні систему попередньої оплати послуг за допомогою СМАРТ-карти на даний час є неможливо через її значну вартість. Представник третьої особи без самостійних вимог КП ДЄЗ «Корабел» у судовому засіданні не заперечувала проти задоволення позову. Заслухавши пояснення осіб, які приймають участь у справі, та дослідивши надані ними письмові докази по справі, суд прийшов до наступного висновку. Частина перша статті 3 ЦПК України визначає, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ч.1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст. 1 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Судовим розглядом встановлено, що позивачка є власницею квартири [ADDRESS] на підставі договору купівлі-продажу від 12.08.2004 р., посвідченого приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу [PERSON] (а.с.25). Із копії технічного паспорту на вказану квартиру (а.с.5) вбачається, що вона розташована на п'ятому поверсі багатоквартирного житлового будинку, має загальну площу 17,40 кв.м. і складається із: однієї житлової кімнати, площею 12,40 кв.м.; вбиральні, площею 0,90 кв.м.; коридору, площею 3,90 кв.м.; та вбудованої шафи, площею 0,20 кв.м. Окремої кухні вказана квартира не має. Судовим розглядом встановлено, що кухня знаходиться у загальному користуванні мешканців п'ятого поверху багатоквартирного житлового будинку, на якій було встановлено декілька газових плит. Прилад обліку газу на цій кухні не встановлений. Із довідки, виданої КП ДЄЗ «Корабел» (а.с. 7) вбачається, що у квартирі позивачки на даний час зареєстрований та проживає її син [PERSON] Позивачка є споживачем послуг з газопостачання, які надає відповідач на підставі договору № 222499 від 13.04.2006 р. (а.с. 29-36). Згідно даного договору відповідач взяв на себе зобов'язання безперервно надавати позивачці та членам її сім'ї послуги з газопостачання природного газу для побутового споживання з гарантованим рівнем надійності, безпеки, якості та тиску, а позивачка зобовязувалася своєчасно здійснювати оплату за спожиті послуги згідно із законодавством в термін і на умовах, передбачених цим договором. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч. 2 ст. 598 ЦК України припинення зобов'язання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених договором або законом. Статтею 634 ЦК України визначено, що договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Договір приєднання може бути змінений або розірваний на вимогу сторони, яка приєдналася, якщо вона позбавляється прав, які звичайно мала, а також якщо договір виключає чи обмежує відповідальність другої сторони за порушення зобов'язання або містить інші умови, явно обтяжливі для сторони, яка приєдналася. Сторона, яка приєдналася, має довести, що вона, виходячи зі своїх інтересів, не прийняла б цих умов за наявності у неї можливості брати участь у визначенні умов договору. Пунктом 5.1.5 укладеного між сторонами договору визначено, що позивачка як споживач має право на розірвання договору та/або відшкодування збитків згідно з Порядком відшкодування збитків, завданих споживачеві природного газу внаслідок порушення газопостачальною або газотранспортною організацією Правил надання населенню послуг з газопостачання та умов цього договору. Відповідно до ст. 651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. Крім цього, відносини між газопостачальною організацією та споживачами регулюються Правилами надання населенню послуг з газопостачання, які затверджені Постановою КМУ № 2246 від 09.12.1999 р. (зі змінами, внесеними Постановою КМУ № 476 від 14.04.2004 р.). Так, відповідно до п. 11 Правил у разі відсутності лічильників газу плата за послуги з газопостачання розраховується відповідно до встановлених законодавством норм споживання та цін на газ. Постановою КМУ № 619 від 08.06.1996 р. «Про затвердження норм споживання природного газу населенням у разі відсутності газових лічильників» (яка втратила чинність на підставі Постанови КМУ №204 від 23.03.2016 р), було визначено, що під час нарахування плати за природний газ приймається норма споживання на наймача або власника житла і кожного члена сім'ї. Пунктом 28 Правил надання населенню послуг з газопостачання визначено, зокрема, право споживача на розірвання договору та/або відшкодування збитків згідно з Порядком відшкодування збитків, завданих споживачеві природного газу внаслідок порушення газопостачальною або газотранспортною організацією цих Правил. Це цілком узгоджується із п. 5.1.5 укладеного між сторонами договору. Аналізуючи вищевказані положення у сукупності із положеннями інших норм цивільного законодавства, суд приходить до висновку, що підставою для розірвання договору між сторонами по даній справі може бути, зокрема, порушення відповідачем своїх обов'язків за даним договором. Судовим розглядом такого не встановлено. Крім цього, пунктом 7 Правил надання населенню послуг з газопостачання передбачено, що припинення постачання газу споживачеві в житлових будинках залежно від обставин здійснюється шляхом перекриття запірних пристроїв та встановлення пломби та/або інвентарної заглушки перед газовим приладом (пристроєм) або на ввідному газопроводі. Враховуючи викладене, а також те, що газовий прилад знаходиться у кухні, що є у загальному користуванні мешканців поверху, на якому розташована квартира позивачки, і окремого газового приладу позивачка не має, то на думку суду, припинення відповідачем газопостачання у даному випадку матиме негативні наслідки для інших мешканців, які користуються такими послугами. Доказів того, що припинення газопостачання можливе іншим способом, позивачка суду не представила. Щодо доводів представника позивача про необхідність встановлення відповідачем приладу обліку газу із системою попередньої оплати послуг за допомогою СМАРТ-карти, то суд вважає необхідним зазначити таке. Правові, економічні та організаційні засади забезпечення всіх категорій споживачів вузлами обліку природного газу з метою запровадження повного комерційного (приладового) обліку природного газу та здійснення контролю за використанням ресурсів імпортованого природного газу природного газу власного видобутку визначає Закон України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу» № 3533-VI від 16.06.2011 року. Так, відповідно до статті 4 вказаного Закону виконавцями робіт із встановлення вузлів обліку природного газу є суб'єкти господарювання, що: здійснюють розподіл природного газу на відповідній території; отримали відповідні дозволи для виконання робіт із встановлення вузлів обліку природного газу. Статтею 6 цього ж Закону передбачено обов'язок суб'єкта господарювання, що здійснює розподіл природного газу на відповідній території забезпечити встановлення лічильників газу для населення, що проживає у квартирах та приватних будинках, у строки, що визначені цією статтею для відповідних категорій споживачів. Однак ні цей Закон, ні інші нормативно-правові акти цивільного законодавства, не зобовязують суб'єкта господарювання, що здійснює розподіл природного газу, встановити прилад обліку саме із системою попередньої оплати послуг за допомогою СМАРТ-карти, на встановленні якого наполягає позивачка та її представник. Тому такі доводи суд знаходить безпідставними та необгрунтованими. Суд також знаходить необґрунтованими вимоги позивачки про зобов'язання відповідача здійснити перерахунок заборгованості за послуги з газопостачання через те, що позивачка та її представник не довели необґрунтованість нарахованої відповідачем плати за надані послуги. З огляду на викладене, суд не вбачає підстав для задоволення позову [PERSON] та відмовляє у його задоволенні у повному обсязі. На підставі ст. 88 ЦПК України суд не відшкодовує позивачці понесені нею судові витрати через відмову у задоволенні її позову у повному обсязі.

Outcome: dismissed