Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-20 00:00:00

13.03.2015 року НПП «Кармелюкове Поділля» звернулись до суду з позовом до [PERSON] про стягнення безпідставно отриманої заробітної плати, вказавши, що відповідно до наказу №19-К від 01.04.2013 року [PERSON] був прийнятий на роботу конюхом, а наказом від 16.09.2013 року №55-К звільнений з даної посади за власним бажанням. Після цього Державною фінансовою інспекцією у Вінницькій області було проведено ревізію фінансово-господарської діяльності НПП «Кармелюкове Поділля» за період з 01.01.2011 року до 31.12.2013 року та складено акт №07-13/3 від 04.04.2014 року. Згідно даного акту в порушення вимог п.1ст.3 Закону України від 16.07.1999 року №996-XIV «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» та ст.1 Закону України «Про оплату праці» від 24.03.1995 року, в частині виплати заробітної плати за фактично невідпрацьований час, [PERSON] безпідставно протабельовано та нараховано заробітну плату в сумі 10951,91грн., виплачено в сумі 9232,08грн., та перераховано до відповідних фондів 1719,83грн. 27.05.2014 року відповідачу направлена претензія №183 з вимогою повернення безпідставно отриманої заробітної плати в сумі 9232,08грн. На даний час кошти не повернуто, тому позивач просив задовольнити його позовні вимоги та стягнути з [PERSON] безпідставно отриману заробітну плату в сумі 9232,08грн. У судовому засіданні представник позивача повністю підтримав позовні вимоги, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві. Представник відповідача [PERSON], що діє на підставі довіреності, позов не визнав, пояснивши, що [PERSON] дійсно працював в НПП «Кармелюкове Поділля» конюхом, щодня добросовісно виконував свої посадові обов'язки, за що отримував зарплату. Праця конюха не має відношення до ведення бухгалтерського обліку і складання фінансових звітів. Відповідач не порушував закон, адже акт Державної фінансової інспекції у Вінницькій області стосується посадових осіб, які мають відношення до документів бухгалтерського обліку та фінансової звітності. Крім того, при нарахуванні заробітної плати [PERSON] лічильної помилки не встановлено, тому просив відмовити в позові. Відповідач в судовому засіданні позов не визнав, підтримавши раніше подані заперечення та пояснення свого представника. Судом встановлено наступні обставини та визначені відповідно до них правовідносини: Згідно ст. 60 ч. 1 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Судом встановлено, що згідно наказу №19-К від 01.04.2013 року [PERSON] було прийнято на роботу на посаду конюха з 01.04.2013 року з посадовим окладом згідно штатного розпису.(а.с.9). Звільнено [PERSON] згідно наказу №55-К від 16.09.2013 року за ст.38 КЗпП України за власним бажанням.(а.с.10). Державною фінансовою інспекцією у Вінницькій області було проведено планову ревізію фінансово-господарської діяльності НПП «Кармелюкове Поділля» за період з 01.01.2011 року по 31.12.2013 року, про що було складено відповідний акт від 04.04.2014 року за №07-13/3(а.с.4-5). За даним актом встановлено, що кошторисами доходів та видатків Парку на 2012-2013 роки за КПКВ 2401270 «Здійснення природоохоронних заходів» видатки на утримання коней не передбачені. За даними бухгалтерського обліку Парку меморіальних ордерів за 2012-2013 роки (ордер №2, ордер №3, ордер №4, ордер №6) та даними книги Головна за 2012-2013 роки придбання Парком кормів та засобів догляду не здійснювалось. Також встановлено, що використання та списання кормів та засобів догляду не здійснювалось. Листом від 28.04.2014 року №02-07-28-14/3027 про усунення порушень законодавства з фінансових питань, направленого ДФІ у Вінницькій області директору НПП «Кармелюкове Поділля», було наказано опрацювати матеріали ревізії та вжити заходи щодо усунення виявлених порушень, розглянути питання щодо притягнення до відповідальності винних осіб. Зокрема пунктом 5 зазначено: в порушення вимог п.1 ст.3 Закону №996-XIV, ст.1 Закону №108/95 в частині виплати заробітної плати за фактично невідпрацьований час, конюхам безпідставно протабельовано та нараховано заробітної плати на загальну суму 32003,45грн.(виплачено 21979,45грн.), в зв'язку з чим було зобов'язано забезпечити повернення виплачених коштів за фактично невідпрацьований робочий час на рахунок державного бюджету на суму 21979,45грн. (а.с.7). Згідно наданої копії претензії №183 від 27.05.2014 року підтверджено, що дійсно [PERSON] надсилалась претензія з вимогою повернути безпідставно нараховану та виплачену заробітну плату в сумі 9232,08грн.(а.с.8). Досліджена в якості доказу посадова інструкція конюха НПП «Кармелюкове Поділля» вказує на те, що основним завданнями та обов'язками останнього є: впровадження заходів щодо забезпечення збереження на території установи природно-заповідного фонду поголів'я диких тварин, звірів, створення сприятливих умов для їх розмноження; втілення в життя заходів, спрямованих на поліпшення оптимальної кормової бази в тваринництві тощо. Жодного пункту, який би стосувався нарахування чи виплати заробітної плати та інших винагород, в даній інструкції немає. Штатним розписом на 2013 рік, затвердженим 10.01.2013 року та введеним в дію з 01.01.2013 року підтверджено, що до штату НПП «Кармелюкове Поділля» входила посада конюха з посадовим окладом 1147,00грн. та фондом заробітної плати на 2013 рік в сумі 13764,00грн. Той факт, що [PERSON] дійсно працював на посаді конюха та виконував свої обов'язки також підтверджується табелями обліку робочого часу, оглянутими в судовому засіданні. Згідно ст. 127 ч. 2 КЗпП України відрахування із заробітної плати працівників для покриття їх заборгованості підприємству, установі і організації, де вони працюють, можуть провадитись за наказом (розпорядженням) власника або уповноваженого ним органу:1) для повернення авансу, виданого в рахунок заробітної плати, для повернення сум, зайво виплачених внаслідок лічильних помилок, для погашення невитраченого і своєчасно не поверненого авансу, виданого на службове відрядження або переведення до іншої місцевості, на господарські потреби, якщо працівник не оспорює підстав і розміру відрахування; 2) при звільненні працівника до закінчення того робочого року, в рахунок якого він вже одержав відпустку, за невідроблені дні відпустки; 3) при відшкодуванні шкоди, завданої з вини працівника підприємству, установі, організації (стаття 136 КЗпП України). Відповідно до ст. 1215 ч. 1 п. 1 ЦК України не підлягають поверненню безпідставно набуті заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача. Таким чином, законодавством не передбачено повернення працівником підприємству, установі, організації зайво виплачених коштів, крім випадків, встановлених ст. 127 ч. 2 КЗпП України і ст. 1215 ч. 1 п. 1 ЦК України. Згідно п. 24 постанови Пленуму Верховного Суду України №13 від 24.12.1999 р. "Про практику застосування судами законодавства про оплату праці" до лічильних помилок належать неправильності в обчисленнях, дворазове нарахування заробітної плати за один і той самий період тощо. Не можуть вважатися ними не пов'язані з обчисленнями помилки в застосуванні закону та інших нормативно-правових актів. Як вбачається з матеріалів справи, позивач не надав суду доказів, що з його сторони було допущено рахункову помилку при нарахуванні зарплати [PERSON] та не довів факту недобросовісності з боку відповідача. Таким чином суд дійшов до висновку про те, що [PERSON] виконував покладені на нього трудові обов`язки на належних правових підставах, а тому не можна вважати його заробітну плату як незаконно отриману. Вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що в задоволенні позову слід відмовити.

Outcome: dismissed