Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-04 00:00:00

У листопаді 2015 року ПАТ КБ «Правекс-Банк» звернулось до суду з позовом до [PERSON] та просило суд стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором, з врахуванням остаточної заяви про уточнення позовних вимог від 17.03.2017 року, у сумі 20237,81 доларів США. Позивач свої вимоги обґрунтовує тим, що між АКБ «Правекс-Банк» (правонаступником якого є ПАТ КБ «Правекс-Банк») та [PERSON] 14.12.2007 року було укладено кредитний договір №149-026/07Р, згідно умов якого позивач надав відповідачу кредит у сумі 31592,00 доларів США для оплати вартості автомобіля, що купується, а відповідач у свою чергу зобов"язувався погасити кредит до 14.12.2014 року та сплатити відсотки за користування кредитом у розмірі 11,99% річних. Позивач виконав умови кредитного договору та надав [PERSON] зазначені грошові кошти у повному обсязі. Вказана в позовній заяві заборгованість відповідача перед позивачем виникла у зв'язку з неналежним виконанням відповідачем умов кредитного договору від 14.12.2007 року, а саме через порушення строків сплати платежів в рахунок погашення кредиту та нарахованих відсотків. Представник позивача у судове засідання не з'явився, про день, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, подав заяву про розгляд справи у його відсутності, просив про задоволення позову у повному обсязі. Відповідач та його представник в судове засідання з'явилиси, подали до суду клопотання, в якому позовних вимог не визнали, просили суд відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі, крім того, подали клопотання про застосування строку позовної давності. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню виходячи з наступних підстав. Судом встановлено, що між АКБ «Правекс-Банк» (правонаступником якого є ПАТ КБ «Правекс-Банк») та [PERSON] 14.12.2007 року було укладено кредитний договір №149-026/07Р, згідно умов якого позивач надав відповідачу кредит у сумі 31592,00 доларів США для оплати вартості автомобіля, що купується, а відповідач у свою чергу зобов"язувався погасити кредит до 14.12.2014 року та сплатити відсотки за користування кредитом у розмірі 11,99% річних. Частиною 1 ст.1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредити) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Позивач виконав умови згаданого кредитного договору та надав відповідачу [PERSON] у кредит грошові кошти у сумі 31592,00 доларів США, вказаний факт не заперечується сторонами у справі. ПАТ КБ «Правекс-Банк» є правонаступником всіх прав та обов'язків АКБ «Правекс-Банк». Також судом встановлено, що відповідач [PERSON] умови кредитного договору належним чином не виконує, у зв'язку з чим заборгувала позивачу станом на 16.11.2015 року кошти у сумі 20237,81 доларів США, що складається із заборгованості по кредиту у сумі 9349,00 доларів США, заборгованості за відсотками у сумі 6932,19 доларів США, пені за прострочення плати за кредитом у сумі 2273,44 доларів США, несплачених відсотків за користування кредитом у сумі 1683,18 доларів США. Наявність вказаної заборгованості підтверджується наданим позивачем розрахунком (а.с.134, т.2), який перевірено судом. Відповідно до ст.ст. 525, 526, 530 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, при цьому зобов'язання має виконуватися належним чином і у встановлений строк відповідно до умов договору. Частиною 2 ст. 615 ЦК України передбачено, що одностороння відмова від зобов'язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов'язання. Приписами статті 629 ЦК України визначено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами. Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір не встановлений договором або законом, що встановлено ст.625 ЦК України. Відповідно до ст.610 ЦК України порушення зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Згідно ст.611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Згідно зі ст.1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Частиною 2 статті 1050 ЦК України передбачено, що якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позика частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася. та сплати процентів, належних йому відповідно до кредитного договору. У відповідності до ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ч.ч.1, 4 ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Повно та всебічно з'ясувавши обставини справи, оцінивши зібрані у справі докази, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ґрунтуються на вимогах закону, обставини справи підтверджені певними засобами доказування, а тому позовну заяву необхідно задовольнити. Щодо заяви про застосування строку позовної давності, вважаю зазначити наступне. Статтями 256, 257 ЦК України визначено, що позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Ч.1, ч.5 ст.261 ЦК України передбачено, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. Згідно з положеннями ч.3, ч.4 ст.267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Враховуючи викладене, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про відсутність підстав для застосування строку позовної давності, оскільки з остаточної заяви позивача про уточнення позовних вимог від 17.03.2017 року вбачається, що ним розраховано суму боргу в межах строків позовної давності за період з 16.11.2012 року по 16.11.2015 року. Відповідно до ст. 88 ч. 1 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Враховуючи вищенаведене та

Outcome: approved