Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-07 00:00:00

Уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації ПАТ «Всеукраїнський [PERSON]» [PERSON] звернулась до суду з позовною заявою до [PERSON], по якій просить в рахунок погашення заборгованості перед Публічним акціонерним товариством «Всеукраїнський [PERSON]» за кредитним договором № 233/2007/Ж від 25.09.2007 року, що становить 78\~094,19 дол. США та 41\~939, 96 грн., що складається з: 37\~274,51 дол. США заборгованості за кредитом, 40\~819,68 дол. США відсотків за користування кредитом, 5\~217,35 грн. заборгованості за комісією по обслуговуванню кредиту, 36\~722, 61 грн. штраф за несвоєчасне погашення кредиту, звернути стягнення на нерухоме майно, яке є предметом договору іпотеки від 25.09.2007 року, який був укладений між банком та [PERSON], посвідчений приватним нотаріусом Кіровоградського міського нотаріального округу [PERSON] за реєстровим № 3106, а саме: двокімнатну квартиру за номером 97, в будинку під номером 14, що розташована в м. Кіровограді, по проспекту Перемоги, загальною площею 48,4 кв.м., у томі числі житловою площею 26,6 кв.м., шляхом його продажу Публічним акціонерним товариством «Всеукраїнський [PERSON]» від свого імені будь-якій особі-покупцю за початковою ціною, визначеною на рівні не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна на підставі оцінки, проведеної суб'єктом оціночної діяльності під час його реалізації у порядку, передбаченому ст. 38 Закону України «Про іпотеку», з наданням Публічному акціонерному товариству «Всеукраїнський [PERSON]» всіх прав продавця, у тому числі, але не виключно: укладати договір купівлі - продажу, отримувати дублікати правовстановлюючих документів на вказаний предмет іпотеки в органах БТІ, органах нотаріату та інших органах державної влади, місцевого самоврядування та у будь-яких установах незалежно від форм власності; отримувати всі необхідні документи та довідки (в тому числі витяг з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності) для продажу вищезазначеного предмета іпотеки у Державній реєстраційній службі України та всіх підпорядкованих структурних підрозділах, в органах нотаріату або у інших органах, які будуть здійснювати функції з реєстрації речових прав на нерухоме майно; здійснювати будь-які платежі у якості продавця в процесі укладання договору купівлі - продажу предмету іпотеки; звертатися до суб'єктів оціночної діяльності із заявою про проведення експертної оцінки предмету іпотеки, а також ставити підписи від свого імені за одержання експертної оцінки; отримувати довідки та документи, які необхідні для укладання та нотаріального посвідчення договору купівлі - продажу; надати приватному нотаріусу право відкрити розділ на предмет іпотеки та зареєструвати право власності на предмет іпотеки, отримувати в органа місцевою самоврядування за місцезнаходженням предмета іпотеки довідки, технічну документацію і ін. В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 25.09.2007 року між ВАТ «Всеукраїнський акціонерний банк» та [PERSON] було укладено кредитний договір № 233/2007/Ж, згідно з яким відповідачу було надано кредит в сумі 37\~870 доларів США строком до 25.09.2026 р. зі сплатою 13 процентів річних за користування кредитними коштами. Рішенням Кіровського районного суду м. Кіровограда від 10.02.2014 року стягнуто з [PERSON] на користь банку заборгованість за кредитним договором №233/2007/Ж від 25.09.2007 року у розмірі 526\~867 грн. 62 коп. та 3\~441 грн. судових витрат. Однак, боржником рішення суду не виконується та станом на 01.08.2016 р. заборгованість за кредитним договором становить 78\~094,19 дол. США та 41\~939, 96 грн., що складається з: 37\~274,51 дол. США заборгованості за кредитом, 40\~819,68 дол. США відсотків за користування кредитом, 5\~217,35 грн. заборгованості за комісією по обслуговуванню кредиту, 36\~722, 61 грн. штраф за несвоєчасне погашення кредиту. В забезпечення виконання зобов'язання за кредитним договором № 233/2007/Ж від 25.09.2007 року, між банком і [PERSON] року було укладено іпотечний договір, посвідчений приватним нотаріусом Кіровоградського міського нотаріального округу [PERSON] за реєстровим № 3106. Відповідно до іпотечного договору предметом іпотеки є нерухомість, а саме: двокімнатна квартира за номером 97, в будинку під номером 14, що розташована в м. Кіровограді, по проспекту Перемоги, загальною площею 48,4 кв.м., у томі числі житловою площею 26,6 кв.м. Пунктом 6.2 вищевказаного іпотечного договору встановлено, що звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється за вибором іпотекодержателя на підставі: рішення суду; виконавчого напису нотаріуса; переходу до іпотекодержателя права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання зобов'язання по кредитному договору в порядку, встановленому статтею 37 Закону України «Про іпотеку» та умовами цього договору; продажу іпотекодержателем від свого імені предмета іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу в порядку, встановленому статтею 38 Закону України «Про іпотеку». Пунктом 6.3 іпотечного договору передбачено, що іпотекодержатель має право на свій розсуд обрати порядок звернення стягнення на предмет іпотеки в межах, передбачених Іпотечним договором. 03 серпня 2016 року банком на адресу відповідача було направлено вимогу про усунення порушення зобов'язань за кредитним договором, згідно яких відповідач мав повністю погасити кредит, проценти за користування коштам кредиту, штрафні санкції за неналежне виконання взятих на себе зобов'язань. Однак, станом на дату подання позову заборгованість за кредитним договором залишається не погашеною, а вимога банку не виконаною. Представник позивача надав до суду заяву, якою просить судове засідання проводити без його участі, позовні вимоги підтримав в повному обсязі. Відповідач у судове засідання не з'явилася, про час та дату судового засідання повідомлялася судом за місцем її реєстрації, а тому суд вважає, що відповідач належним чином повідомлена про день розгляду справи, причини неявки суду не повідомила, заяви про перенесення розгляду справи суду не надіслала, заяви про розгляд справи у її відсутність до суду не надходило. Відповідно до ст. 197 ЦПК України в звязку з неявкою в судове засідання усіх осіб, які приймають участь в справі, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, прийшов до висновку щодо відмови у задоволенні позовних вимог, виходячи з наступного. Судом встановлено, що 25.09.2007 року між ВАТ «Всеукраїнський акціонерний банк» та [PERSON] було укладено кредитний договір № 233/2007/Ж, згідно з яким відповідачу було надано кредит в сумі 37\~870 доларів США строком до 25.09.2026 р. зі сплатою 13 процентів річних за користування кредитними коштами /а.с. 11-18/. Згідно із п. 2.5.1. договору, позичальник зобов'язується щомісячно до дати, встановленої в графіку, поповнювати свій поточний рахунок шляхом внесення готівкових коштів через касу банку або безготівковим перерахуванням, у сумі не меншій суми чергового погашення відповідної частини кредиту та процентів, встановлених в графіку. Відповідно до п. 4.5 кредитного договору за несвоєчасне повне чи часткове повернення кредитних коштів та за несвоєчасну повну чи часткову сплату процентів, та за несвоєчасну повну чи часткову сплату плати за обслуговування кредиту, позичальник зобов'язаний сплатити кредитодавцю штраф у розмірі 20 процентів від суми неналежно виконаного зобов'язання. Відповідно до ст. ст. 1049, 1050, 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Рішенням Кіровського районного суду м. Кіровограда від 10 лютого 2014 року позов Публічного [PERSON] Товариства «Всеукраїнський [PERSON]» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором задоволено, стягнуто з [PERSON] на користь Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський [PERSON]»\~ заборгованість за кредитним договором\~ № 233/2007/Ж від 25.09.2007 р. в сумі\~ 526\~867, 65 грн. /а.с. 46-48/. В забезпечення виконання зобов'язання за кредитним договором № 233/2007/Ж від 25.09.2007 року, між банком і [PERSON] року було укладено іпотечний договір, посвідчений приватним нотаріусом Кіровоградського міського нотаріального округу [PERSON] за реєстровим № 3106. Відповідно до іпотечного договору предметом іпотеки є нерухомість, а саме: двокімнатна квартира за номером 97, в будинку під номером 14, що розташована в м. Кіровограді, по проспекту Перемоги, загальною площею 48,4 кв.м., у томі числі житловою площею 26,6 кв.м. /а.с. 33-39/. Станом на 01.08.2016 р. заборгованість за кредитним договором становить 78\~094,19 дол. США та 41\~939, 96 грн., що складається з: 37\~274,51 дол. США заборгованості за кредитом, 40\~819,68 дол. США відсотків за користування кредитом, 5\~217,35 грн. заборгованості за комісією по обслуговуванню кредиту, 36\~722, 61 грн. штраф за несвоєчасне погашення кредиту. Частиною другою статті 16 ЦК України передбачено, що одним із способів захисту цивільних прав та інтересів судом може бути визнання права, в тому числі права власності на майно. Суд також може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Відповідно до ч. 1 ст. 33 Закону України «Про іпотеку», у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Відповідно до ч. 3 ст. 33 Закону України "Про іпотеку"звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. Статтею 36 Закону передбачені способи позасудового звернення стягнення на предмет іпотеки, якими є передача іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання у порядку, встановленому ст. 37 цього Закону та право іпотекодержателя від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу у порядку, встановленому ст. 38 цього Закону. Порядок реалізації предмета іпотеки за рішенням суду врегульований статтею 39 цього Закону, якою передбачено, що у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначається, зокрема, спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої статтею 38 цього Закону. Можливість виникнення права власності за рішенням суду передбачено лише у статтях 335 та 376 ЦК України. У всіх інших випадках право власності набувається з інших не заборонених законом підстав, зокрема із правочинів (частина перша статті 328 ЦК України). Стаття 392 ЦК України, у якій ідеться про визнання права власності, не породжує, а підтверджує наявне в позивача право власності, набуте раніше на законних підставах, у тому випадку, якщо відповідач не визнає, заперечує або оспорює наявне в позивача право власності, а також\~;у\~разі\~втрати позивачем документа, який посвідчує його право власності. Отже, проаналізувавши положення статей 33, 36, 37, 39 Закону України «Про іпотеку», статей 328, 335, 376, 392 ЦК України, можна зробити висновок, що законодавцем визначено три способи захисту задоволення вимог кредитора на виконання\~забезпечених іпотекою зобов»язань шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки: судовий (на підставі рішення суду) та два позасудові (на підставі виконавчого напису нотаріуса та згідно з договором про задоволення вимог іпотеко держателя). У свою чергу позасудовий спосіб захисту за договором про задоволення вимог іпотекодержателя або за відповідним застереженням в іпотечному договорі реалізується шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки або надання права іпотекодержателю від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу. Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом України у постанові від 14 вересня 2016 року у справі № 6-1219цс16. При цьому договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, що передбачає передачу іпотекодержателю права власності, є правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно (частина перша статті 37 Закону України «Про іпотеку»). Стаття 392 ЦК України, у якій йдеться про визнання права власності, не породжує, а підтверджує наявне в позивача право власності, набуте раніше на законних підставах, у тому випадку, якщо відповідач не визнає, заперечує або оспорює наявне в позивача право власності, а також у разі втрати позивачем документа, який посвідчує його право власності. При цьому, відповідно до правової позиції, яка міститься в постанові Верховного Суду України від 30 березня 2016 року у справі № 6-1851цс15, яка з огляду на положення ст. 360-7 ЦПК Україниє обов'язковою для застосування судами України, при вирішенні даної категорії справ судам слід встановити наявність чи відсутність згоди іпотекодавця на позасудовий спосіб врегулювання питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання забезпечених іпотекою зобов'язань, а також здійснення виконавчого напису нотаріусом, як правову підставу для реєстрації права власності іпотекодержателя, якщо такі умови передбачені умовами договору іпотеки. Звернення стягнення передбачено статтею 6 договору іпотеки від 25.09.2007 року. Пунктом 6.2 іпотечного договору встановлено, що звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється за вибором іпотекодержателя на підставі: рішення суду; виконавчого напису нотаріуса; переходу до іпотекодержателя права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання зобов'язання по кредитному договору в порядку, встановленому статтею 37 Закону України «Про іпотеку» та умовами цього договору; продажу іпотекодержателем від свого імені предмета іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу в порядку, встановленому статтею 38 Закону України «Про іпотеку». Пунктом 6.3 іпотечного договору передбачено, що іпотекодержатель має право на свій розсуд обрати порядок звернення стягнення на предмет іпотеки в межах, передбачених Іпотечним договором. Згідно п. 6.4.2. іпотечного договору, за рішенням іпотекодавця задоволення його вимог може здійснюватися в позасудовому порядку шляхом продажу іпотекодержателем предмета іпотеки від свого імені будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу з дотриманням умов, визначених в Законі України «Про іпотеку». При цьому ціною продажу предмета іпотеки є сума заборгованості позичальника по кредитному договору на дату укладення іпотекодержателем договору купівлі-продажу предмета іпотеки. Оскільки сторони визначили позасудовий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки, законом не передбачено звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом продажу майна від свого імені за рішенням суду, суд, з урахуванням висновків правової позиції викладеної в постанові Верховного Суду України від 30 березня 2016 року у справі № 6-1851цс15, дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову. За таких обставин, суд вважає, що позивачем порушена процедура, встановлена для вирішення позасудового врегулювання спору. За вказаного, позовні вимоги не підлягають до задоволення у повному обсязі.

Outcome: dismissed