Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-06 00:00:00

02\~серпня 2019\~року позивач звернувся до суду з позовом до відповідачів про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням. В позові\~зазначено,\~що на\~праві власності\~йому належить\~будинок [ADDRESS] .\~ В зазначеному будинку зареєстровані відповідач [PERSON] та її малолітня [PERSON] , 2017 року народження, які з жовтня 2017 року в ньому не проживають, добровільно знятися з реєстрації місця проживання відмовляються, їх місце проживання та перебування невідомо, а факт їхньої реєстрації у будинку перешкоджає позивачу реалізації права власності, у зв`язку із чим можуть виникнути труднощі в майбутньому при здійсненні права на відчуження нерухомості. Просив визнати відповідачів такими, що втратили право користування житловим будинком. Ухвалою судді від 05 вересня 2019 року позовна заява прийнята до розгляду, відкрито провадження, призначено розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження та до участі в справі в якості третьої особи без самостійних вимог на предмет спору залучено Березнегуватську районну державну адміністрацію Миколаївської області (а.с.11). Позивач в судове засідання направив заяву про розгляд справи у його відсутність, підтримання позовних вимог в повному обсязі та не заперечення проти розгляду справи в заочному порядку (а.с.15). Відповідачі в судове засідання також не з`явилися, але своєчасно та належним чином були повідомлені про день та час розгляду справи, про причини неявки не повідомили, відзиву на позовну заяву та заперечень до суду не надали (а.с.16). Представник третьої особи в судове засідання не з`явилася, направила письмове пояснення, в якому заперечувала проти визнання [PERSON] , [INFO] , такою, що втратила право користування житловим приміщенням, при вирішенні\~спору просить\~врахувати інтереси\~малолітньої дитини,а справу розглянути за її відсутності (а.с.17-19). Судом, за згоди позивача, ухвалено про заочний розгляд справи у відсутність відповідачів на підставі наявних у справі доказів, у відповідності до ст.280 ЦПК України. Дослідивши докази у справі, суд встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. Позивач є власником житлового будинку [ADDRESS] , про що свідчить свідоцтво про право на спадщину за заповітом, виданого 07 травня 1996 року Березнегуватською державною нотаріальною конторою Миколаївської області, зареєстрованого Березнегуватським бюро технічної інвентаризації 07 травня 1996 року за реєстровим номером 90 (а.с.5). В зазначеному будинку зареєстровані відповідачі, які не є родичами позивача, що підтверджується довідкою виконавчого комітету Висунської сільської ради Березнегуватського району Миколаївської області від 26 липня 2019 року за вих. № 1029 (а.с.7). З акту обстеження місця проживання, складеного 24 липня 2019 року депутатом Висунської сільської ради ради по виборчому округу № 8 слідує, що відповідачі в даному будинку з жовтня 2017 року не проживають (а.с.6). Суд вважає, що між сторонами мають місце цивільно-правові відносини, що виникають з житлових, щодо користування жилими приміщеннями в будинках приватного житлового фонду. Відповідно до ч.1 ст.71 ЖК УРСР при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Згідно ст.72 зазначеного Кодексу визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Стаття 391 ЦК України передбачає, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. За повідомленням позивача, відповідачі [PERSON] та малолітня [PERSON] у житловому будинку не проживають з 2017 року та не являються членами його родини. Власник має право вимагати від осіб, які не є членами його сім`ї, а також не відносяться до кола осіб, які постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство, усунення порушень свого права власності у будь-який час. Відповідно до положень пунктів 33, 35 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних та кримінальних справ Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав від 07 лютого 2014 року № 5 позов про усунення порушень права, не пов`язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов`язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння. Відповідно правової позиції, викладеної у постанові Верховного Суду від 29 травня 2019 року у справі № 755/5870/17-ц, з огляду на статтю 156 ЖК Української РСР, статтю 391\~ЦК України право членів сім`ї (зокрема колишніх членів сім`ї) власника на користування жилим приміщенням є похідним від права власника і з припиненням для власника права власності на жиле приміщення члени його сім`ї (колишні члени сім`ї - за відсутності між ними договірних відносин, зокрема найму, оренди тощо) втрачають право користування цим приміщенням. Оскільки відповідач [PERSON] не проживає у належному позивачу будинку понад встановлені законом строки, протягом яких зберігається право користування житлом, не надала суду доказів наявності поважних причин, які перешкоджали їй користуватися жилим приміщенням, відсутність права власності на житловий будинок, позовні вимоги про визнання її такою, що втратила право користування житловим приміщенням, підлягають задоволенню. Щодо позовних вимог про визнання малолітньої [PERSON] , 2017 року народження, такою, що втратила право користування житловим приміщенням, суд доходить наступного. Згідно ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Стаття 8 Закону України "Про охорону дитинства"\~визначає, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Статтею 48 Конституції України\~гарантовано, що кожен має право на достатній життєвий рівень для себе і своєї сім`ї, що включає достатнє харчування, одяг, житло. Рішення суду як найважливіший акт правосуддя покликане забезпечити захист гарантованих\~Конституцією України\~прав і свобод людини та здійснення проголошеного\~Основним Законом України\~принципу верховенства права (п.2\~Постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009, № 14 "Про судове рішення у цивільній справі").\~ Отже, беручи до уваги вік малолітньої дитини, яка не може самостійно обирати місце проживання, факт її не проживання у житловому будинку обумовлений поважними причинами і не є підставою для позбавлення дитини права користування належним позивачу майном. Відомостей про забезпечення малолітньої іншим житлом суду не надано, а тому суд дійшов висновку, що підстави для визнання малолітньої [PERSON] такою, що втратила право користування будинком [ADDRESS] , відсутні. Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України суд покладає на відповідача обов`язок по відшкодуванню позивачу судового збору пропорційно задоволеним позовним вимогам.

Outcome: approved