Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-04 00:00:00

Заявник звернулася до суду із заявою про видачу обмежувального припису, вказуючи, що вона з 23.01.2018 року перебуває у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] . Під час перебування у шлюбі у них народилася донька [PERSON] , [INFO] . Заявник вказала, що з спільне життя між нею та чоловіком не склалося, у зв`язку із зловживанням останнім алкогольними напоями, вчиненням відносно неї та матері чоловіка останнім психологічного та фізичного насильства в сім`ї. Ці обставини також стали підставою для подання нею до суду позову про розірвання шлюбу з [PERSON] . Заявник зазначила, що на даний час вона вимушена з дитиною проживати за однією адресою з чоловіком та його матір`ю, оскільки іншого житла вона не має. Право власності на квартиру, де вони проживають. за адресою: [ADDRESS] , належить матері [PERSON] на 1/2 частину, [PERSON] на 1/4 частину та його брату [PERSON] на 1/4 частину. Заявник вказала, що неодноразово викликали поліцію у зв`язку із вчиненням її чоловіком домашнього насильства і відносно останнього поліцією складалися заборонні приписи, однак він не змінив поведінки. У зв`язку з цим, заявник просила суд видати обмежувальний припис відносно [PERSON] , яким заборони [PERSON] перебувати в місці спільного проживання з нею, заявником за адресою: [ADDRESS] строком на шість місяців. В обґрунтування необхідності застосування до її чоловіка саме такого обмеження заявник вказала, що у неї іншого житла немає, а єдиним її доходом є соціальна допомога у розмірі 860,00 грн. на місяць, у зв`язку з чим вона не має іншого житла, аніж з чоловіком, та не має можливості винайняти інше житло. Натомість, у її чоловіка у власності є дача, де останній може проживати. Заявник в судове засідання не з`явилася, її представник, адвокат Фурман В.О. надала на адресу суду додаткові пояснення, у котрих просила розглянути справи за її та заявника відсутності (а.с. 34-35). [PERSON] в судове засідання не з`явився, про розгляд справи повідомлений належним чином (а.с. 33). Суд, дослідивши письмові докази у справі, вважає, що заявлені вимоги не підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] з 23.01.2018 року перебувають у зареєстрованому шлюбі. На даний час сімейні відносини між ними припинені, однак сторони проживають за однією адресою: [ADDRESS] . Під час перебування у шлюбі у них народилася донька [PERSON] , [INFO] (а.с. 13,17). За змістом ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь; 6) кривдник - особа, яка вчинила домашнє насильство у будь-якій формі; 7) обмежувальний припис стосовно кривдника - встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов`язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи; 8) особа, яка постраждала від домашнього насильства (далі - постраждала особа), - особа, яка зазнала домашнього насильства у будь-якій формі; 9) оцінка ризиків - оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи; 14) психологічне насильство - форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи; 17) фізичне насильство - форма домашнього насильства, що включає ляпаси, стусани, штовхання, щипання, шмагання, кусання, а також незаконне позбавлення волі, нанесення побоїв, мордування, заподіяння тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості, залишення в небезпеці, ненадання допомоги особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані, заподіяння смерті, вчинення інших правопорушень насильницького характеру. Відповідно до ст. 3 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», дія законодавства про запобігання та протидію домашньому насильству незалежно від факту спільного проживання поширюється, зокрема, на таких осіб: 1) подружжя; 2) колишнє подружжя. Згідно зі ст. 20 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» суб`єкти, що здійснюють заходи у сфері запобігання та протидії домашньому насильству, відповідно до компетенції забезпечують надання дієвої допомоги та захисту постраждалим особам з урахуванням основних засад запобігання та протидії домашньому насильству, визначених статтею 4 цього Закону. Надання допомоги та захисту постраждалим особам здійснюється, зокрема, за такими напрямами: 4) забезпечення постраждалим особам доступу до правосуддя та інших механізмів юридичного захисту, у тому числі шляхом надання безоплатної правової допомоги у порядку, встановленому Законом України "Про безоплатну правову допомогу". Відповідно до положень ст. 21 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», постраждала особа має право на: 1) дієвий, ефективний та невідкладний захист в усіх випадках домашнього насильства, недопущення повторних випадків домашнього насильства; 10) звернення до правоохоронних органів і суду з метою притягнення кривдників до відповідальності, застосування до них спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству; 11) своєчасне отримання інформації про остаточні рішення суду та процесуальні рішення правоохоронних органів, пов`язані з розглядом факту вчинення стосовно неї домашнього насильства, у тому числі пов`язані з ізоляцією кривдника або його звільненням. Статтею 24 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» визначено, що до спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству належать, зокрема: 2) обмежувальний припис стосовно кривдника. Як зазначено у ст. 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», право звернутися до суду із заявою про видачу обмежувального припису стосовно кривдника мають, зокрема: постраждала особа або її представник. Обмежувальним приписом визначаються один чи декілька таких заходів тимчасового обмеження прав кривдника або покладення на нього обов`язків: 1) заборона перебувати в місці спільного проживання (перебування) з постраждалою особою; 2) усунення перешкод у користуванні майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності або особистою приватною власністю постраждалої особи; 3) обмеження спілкування з постраждалою дитиною; 4) заборона наближатися на визначену відстань до місця проживання (перебування), навчання, роботи, інших місць частого відвідування постраждалою особою; 5) заборона особисто і через третіх осіб розшукувати постраждалу особу, якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому кривднику, переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею; 6) заборона вести листування, телефонні переговори з постраждалою особою або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб. Рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків. Обмежувальний припис видається на строк від одного до шести місяців. Відповідно до положень ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. За змістом ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Дослідивши зібрані у справі докази, суд вважає, що у задоволенні заяви [PERSON] необхідно відмовити, оскільки в матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази, які б підтверджували вчинення [PERSON] відносно заявника домашнього насильства та притягнення його до адміністративної відповідальності за вказані діяння. Надані заявником копії термінових заборонних приписів від 10.07.2020 року та 30.01.2021 року, складених поліцією, свідчать про виникнення між подружжям міжособистісного конфлікту, однак не є належними та допустимими доказами того, що [PERSON] продовжує на час розгляду справи вчиняти відносно заявника домашнє насильство. У наданих представником заявника, адвокатом Фурман В.О. додаткових поясненнях остання зазначає про притягнення [PERSON] до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 173-2 КУпАП за вчинення домашнього насильства та накладення на нього адміністративного стягнення у вигляді громадських робіт на сорок годин постановою суду. Однак представником заявника не надано жодного доказу на підтвердження зазначеної обставини. Враховуючи викладене, суд не вбачає підстав для видачі обмежувального припису відносно [PERSON] , у зв`язку з чим суд приходить до висновку про відмову заявникові у задоволенні заяви.

Outcome: dismissed