Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-15 00:00:00

Позивач у грудні 2019 року звернувся до Індустріального районного суду м. Дніпропетровська з позовом до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про стягнення боргу кредитором спадкодавця. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач посилався на те, що відповідно до укладеного договору № б/н від 12.08.2013 року [PERSON] отримав кредит у розмірі 13259,76 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, зі сплатою відсотків за користування кредитом згідно умов договору. [INFO] [PERSON] помер, що підтверджується копією свідоцтва про смерть від 06.05.2015 року. Спадкоємцями, які постійно проживали разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини є [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , що підтверджується копіями паспортів. 17.01.2019 року позивачем до Шостої дніпровської державної нотаріальної контори було направлено претензію кредитора, на що 03.05.2019 року позивачем було отримано відповідь в якій зазначалось, що спадкоємці померлого [PERSON] із заявами про прийняття чи відмову від спадщини до нотаріальної контори не звертались, а спадкова справа після смерті спадкодавця була заведена на підставі претензії АТ КБ «Приватбанк». Таким чином, відповідачі прийняли спадщину, до складу якої входять, у тому числі, кредитні зобов`язання померлого. Спадкування обов`язків відбулося відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України, оскільки відповідачі не відмовились від спадщини у передбачені цивільним законодавством строки. 30.08.2019 року відповідачам у справі було направлено лист-претензію, який не було виконано. Станом на дату смерті [PERSON] загальна сума заборгованості за кредитним договором № б/н від 12.08.2013 року становить 13624,49 грн. Посилаючись на ст. 526, 527, 530, 1054, 1218, 1219, 1268-1270, 1273, 1282 ЦК України, позивач просить стягнути з відповідачів вказану заборгованість та понесені судові витрати. Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями визначено суддю Мачуського О.М. для розгляду справи про стягнення заборгованості. Ухвалою судді Індустріального районного суду м. Дніпропетровська Мачуського О.М. від 24 січня 2020 року справу прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження. Ухвалою Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 20 березня 2020 року витребувано у Шостої дніпровської державної нотаріальної контори Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області міністерства юстиції України, копію спадкової справи, відкритої після смерті [PERSON] , [INFO] , який помер [INFO] . 26 травня 2020 року до суду надійшла копію спадкової справи, заведеної після смерті [PERSON] . Представник позивача у судове засідання не з`явився. В матеріалах справи наявна заява представника позивача про те, що він просить розглядати справу без його участі, проти розгляду справи в заочному порядку та ухвалення заочного рішення не заперечує. Відповідачі у судове засідання не з`явились, про розгляд справи повідомлялись належним чином у відповідності до вимог ст. 128 ЦПК України, будь-яких заяв, заперечень, клопотань до суду не надали, у зв`язку з чим суд вважає за можливе розглянути справу за їх відсутності та ухвалити заочне рішення, відповідно до вимог ст. ст. 280-282 ЦПК України, на підставі наявних у справі доказів. У відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, вивчивши матеріали справи, приходить до наступного. Судом встановлено, що 12 серпня 2013 року [PERSON] підписала анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку № б/н від 12.08.2013 року, на підставі якої останній отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом згідно умов договору. Датою укладання договору є дата підписання позичальником заяви. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Правилами користування платіжною карткою» та «Тарифами банку», які викладені на банківському сайті, складає між ним та банком договір, що підтверджується підписом у заяві. [INFO] [PERSON] помер, що підтверджується належним чином завіреною копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого 06 травня 2015 року Індустріальним відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Дніпропетровського міського управління юстиції. Відповідно до наданого позивачем розрахунку заборгованості за № б/н від 12.08.2013 року, укладеного між Приватбанк та [PERSON] , станом на 12.01.2018 року розмір заборгованості складає 12624,49 з яких: загальний залишок заборгованості за наданим кредитом (тілом кредиту) - 13259,76 гривень; залишок заборгованості за відсотками на прострочену заборгованість - 364,73 гривень. Отримавши на виконання ухвали суду копію спадкової справи №108/2016 року, заведеної після смерті [PERSON] , який помер [INFO] , встановлено, що 23 лютого 2016 року до Шостої дніпровської державної нотаріальної контори надійшла претензія кредитора - ПАТ КБ «Приватбанк» від 01.02.2016 року в якій зазначено про смерть [PERSON] та наявність за останнім заборгованості за кредитним договором № б/н від 12.08.2013 року. 21 січня 2019 року АТ КБ «Приватбанк» знову звернулось до нотаріальної контори з претензією кредитора, у якій повідомлено про заборгованість [PERSON] . Також встановлено, що спадкоємці [PERSON] до нотаріальної контори не звертались, свідоцтво про право на спадщину не видавалось - про що зазначено у відповіді завідувача Шостої дніпровської державної нотаріальної контори Гайворонською Т.О. на претензію ПАТ КБ «Приватбанк» від 20.12.2018 року, яка міститься в матеріалах спадкової справи. Вказана спадкова справа не містить відомостей про осіб, які звернулись із заявами про прийняття або відмови від прийняття спадщини у встановленому законом порядку. Згідно з ст. 608 ЦК України зобов`язання припиняється смертю боржника, якщо воно є нерозривно пов`язаним з його особою і у зв`язку з цим не може бути виконане іншою особою. За приписами ст. ст.1216, 1218 ЦК України спадкування є перехід прав та обов`язків (спадщини від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 1219 ЦК України не входять до складу спадщини права та обов`язки, що нерозривно пов`язані з особою спадкодавця, зокрема права та обов`язки особи як кредитора або боржника, передбачені статтею 608 цього Кодексу. За змістом зазначених норм у разі смерті фізичної особи, боржника за зобов`язаннями у правовідносинах, що допускають правонаступництво в порядку спадкування, обов`язки померлої особи (боржника) за загальним правилом переходять до іншої особи - її спадкоємця, таким чином, відбувається передбачена законом заміна боржника за зобов`язанням. Порядок пред`явлення кредитором спадкодавця вимог до спадкоємців і порядок їх задоволення регулюються нормами ст.ст.1281,1282 ЦК України. У зв`язку зі смертю боржника зобов`язання з повернення кредиту включаються до складу спадщини, умови кредитного договору щодо строків повернення кредиту не застосовуються, а підлягають застосуванню норми статей 1281,1282 ЦК України щодо строків пред`явлення кредитором вимог до спадкоємців і порядку задоволення цих вимог кредитора. Відповідно до статті 1281 ЦК України, кредиторові спадкодавця належить протягом шести місяців від дня, коли він дізнався або міг дізнатися про відкриття спадщини, пред`явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, незалежно від настання строку вимоги. Якщо кредитор спадкодавця не знав і не міг знати про відкриття спадщини, він має право пред`явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, протягом одного року від настання строку вимоги. Кредитор спадкодавця, який не пред`явив вимоги до спадкоємців, що прийняли спадщину, у строки, встановлені частиною другою та третьою цієї статті, позбавляється права вимоги. За положеннями ст.1282 ЦК України спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов`язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині. Вимоги кредитора спадкоємці зобов`язані задовольнити шляхом одноразового платежу, якщо домовленістю між спадкоємцями та кредитором інше не встановлено. У разі відмови від одноразового платежу суд за позовом кредитора накладає стягнення на майно, яке було передане спадкоємцям у натурі. Таким чином, при вирішенні спору про стягнення зі спадкоємця коштів для задоволення вимог кредитора, судом підлягає встановленню, яке саме майно спадкоємець отримав у спадщину та яка його вартість. У пункті 32 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ "Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин" №5 від 30.03.2012 року роз`яснено, що з урахуванням положення ст. 1282 ЦК України спадкоємці боржника за умови прийняття спадщини є боржниками перед кредитором у межах вартості майна, одержаного у спадщину. При цьому спадкоємці несуть зобов`язання погасити нараховані відсотки і неустойку тільки в тому випадку, якщо вони вчинені позичальникові за життя. Інші нараховані зобов`язання фактично не пов`язані з особою позичальника і не можуть присуджуватися до сплати спадкоємцями. Аналіз зазначених норм права дає можливість зробити висновок про те, що спадкоємці можуть задовольняти вимоги кредиторів лише: у разі прийняття майна у спадщину; у межах вартості успадкованого майна; у розмірі, який виник за життя спадкодавця. Позивач в своїй позовній заяві як на підставу для задоволення позову посилається на те, що відповідачі постійно проживали разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини і не відмовились від спадщини в передбачені цивільним законодавством строки, а тому вважаються такими, що прийняли спадщину і повинні нести цивільно-правову відповідальність за борги спадкодавця. Відповідно до ч.2 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст.1270 цього Кодексу він не заявив про відмову від неї. Аналіз зазначеної норми дає підстави для висновку, що обов`язковою умовою для прийняття спадщини є фактичне проживання із спадкодавцем на час відкриття спадщини. Згідно долучених до матеріалів справи копій паспортів, підтверджено те, що відповідачі у справі [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] на момент смерті спадкодавця - [PERSON] , були зареєстровані за одною адресою: [ADDRESS] , тобто вважаються такими, що постійно проживали разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини.. Однак, оскільки відомостей про те, що відповідачі в установленому законом порядку дійсно прийняли спадщину, позивачем не надано, а факт реєстрації відповідачів за адресою реєстрації спадкодавця на момент його смерті, не дозволяє суду прийти до беззаперечного висновку, що відповідачі дійсно є спадкоємцями померлого [PERSON] . Таким чином, позивачем не надано належних та допустимих доказів того, що відповідачі є спадкоємцями померлого. Крім того, позивачем не надано доказів на підтвердження відомостей про наявність будь-якого спадкового майна, яке спадкоємці отримали у спадщину, його вартість, частки кожного спадкоємця у спадковому майні. Такі відомості відсутні й у витребуваній судом копії спадкової справи. Згідно з вимогами статті 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Як зазначено в частині 6 статті 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. За приписами статті 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Відповідно до частини 1 статті 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. За правилами статті 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Аналіз наведених норм процесуального права дає підставу вважати, що кожна сторона сама визначає зміст своїх вимог і заперечень, тягар доказування лежить на сторонах спору, сторона, яка звернулася до суду, повинна довести належними та допустимими доказами вимоги, що нею заявлені, суд розглядає справу виключно у межах заявлених ними вимог та наданих доказів. Саме позивач мав довести в ході розгляду справи обґрунтованість кожного свого посилання. Оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, враховуючи те, що обставини, на які посилається позивач як на підставу для задоволення позову, не знайшли свого підтвердження доказами, що наявні в матеріалах справи, суд приходить до висновку, що позовна заява АТ КБ «ПриватБанк» до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про стягнення боргу кредитором спадкодавця, є необґрунтованою та не підлягає задоволенню. За правилами ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог. Оскільки в задоволенні позову відмовлено, відсутні підстави для стягнення судового збору з відповідачів.

Outcome: dismissed