Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-27 00:00:00

17.09.2018 [PERSON], [PERSON], [PERSON] звернулися з позовною заявою до суду, в якій просили стягнути з відповідача на їх користь по 400,00 Євро кожному, як компенсацію за скасування авіаційного рейсу. В обгрунтування позовних вимог зазначають, що позивачами придбано квитки на авіаційний рейс YE 5017, з датою вильоту 05.03.2018, аеропорт відправлення Бориспіль України, аеропорт кінцевого призначення Шарм ель Шейх, Єгипет, авіаційний перевізник ТОВ ЯНЕІР ЛТД. 05.03.2018 вказаний рейс було скасовано, про що відповідач не повідомив позивачів завчасно. У звязку із скасуванням рейсу, 19.03.2018 року до відповідача подана скарга, якою позивачі просили виплатити компенсацію в сумі 1200,00 Євро. Враховуючи, що відповідач не виплатив компенсацію за скасування авіаційного рейсу, тому позивачі звернулися до суду за захистом своїх прав. Ухвалою судді від 21.09.2018 відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження (а.с.25). 12.10.2018 року представник позивачів подав до суду заяву з проханням розглядати справу у відсутність позивачів та представника, позовні вимоги підтримали повністю (а.с.30). 16.10.2018 представником відповідача подано до суду відзив на позовну заяву, в якому останній зазначив про безпідставність позову. Вказав, що позивачі придбали туристичний продукт у туроператора ТОВ ДЖОІН АП, а не окремо авіаційні квитки у відповідача. В реалізований позивачам туристичний продукт, крім проживання в готелі, також входило повітряне перевезення чартерним рейсом 5017, фрахтувальником (замовником) якого виступив ТОВ ДЖОІН АП. Відповідальність за виконання чартерного рейсу 5017 від 05.03.2018 перед замовником несе саме замовник-фрахтувальник чартерного рейсу, який продав послуги перевезення позивачам, а не ТОВ ЯНЕІР ЛТД. Таким чином позивачі звернулися з позовними вимогами до неналежного відповідача по справі, оскільки позивачі не доводять факт укладення договору повітряного перевезення безпосередньо з відповідачем, не надають жодного доказу оплати вартості квитків на користь ТОВ ЯНЕІР ЛТД. Крім того, зазначає, що рейс 5017 не скасовувався, а виконувався авіакомпанією з затримкою на 09 год. 25 хв. у звязку з дією форс-мажорних обставин - усунення технічної несправності повітряного судна, які виключають відповідальність будь-якого перевізника. Надана суду довідка Державіаслужби про скасування рейсу 5017 ніким не підписана і є неналежним доказом (а.с.32-34). Ухвалою суду від 28.01.2019 до участі у справі в якості третьої особи , яка не заявляє самостійних вимог залучено ТОВ ДЖОІН АП. (а.с.64) В судове засіданні представник відповідача не зявився, про час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином (а.с.66). Дослідивши матеріали у їх сукупності, суд дійшов висновку, що в позові слід відмовити з огляду на таке. Статтею 908 Цивільного кодексу України\~передбачено, що перевезення вантажу, пасажирів, багажу, пошти здійснюється за договором перевезення. Загальні умови перевезення визначаються цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них. Умови перевезення вантажу, пасажирів і багажу окремими видами транспорту, а також відповідальність сторін щодо цих перевезень встановлюються договором, якщо інше не встановлено цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них. Відповідно до правил повітряних перевезень (Наказ Мінінфраструктури №735 від 30.11.2012 договір чартеру (фрахтування) повітряних суден - договір, за яким одна сторона (фрахтівник) зобовязується надати іншій стороні (фрахтувальникові) за плату всю або частину місткості в одному чи кількох повітряних суднах на один або кілька рейсів для перевезення пасажирів, багажу; Відповідно до\~\~статті 5 Закону України «Про туризм»\~учасниками відносин, що виникають при здійсненні туристичної діяльності, є юридичні та фізичні особи, які створюють туристичний продукт, надають туристичні послуги (перевезення, тимчасового розміщення, харчування, екскурсійного, курортного, спортивного, розважального та іншого обслуговування) чи здійснюють посередницьку діяльність із надання характерних та супутніх послуг, а також громадяни України, іноземці та особи без громадянства (туристи, екскурсанти, відвідувачі та інші), в інтересах яких здійснюється туристична діяльність. Суб'єктами, що здійснюють та/або забезпечують туристичну діяльність є: - туристичні оператори (далі - туроператори) - юридичні особи, створені згідно із законодавством України, для яких виключною діяльністю є організація та забезпечення створення туристичного продукту, реалізація та надання туристичних послуг, а також посередницька діяльність із надання характерних та супутніх послуг і які в установленому порядку отримали ліцензію на туроператорську діяльність; - туристичні агенти (далі - турагенти) - юридичні особи, створені згідно із законодавством України, а також фізичні особи - суб'єкти підприємницької діяльності, які здійснюють посередницьку діяльність з реалізації туристичного продукту туроператорів та туристичних послуг інших суб'єктів туристичної діяльності, а також посередницьку діяльність щодо реалізації характерних та супутніх послуг. Відповідно до\~ст. 20 Закону України "Про туризм"\~за договором на туристичне обслуговування одна сторона (туроператор, який укладає договір безпосередньо або через турагента) зобов'язується надати за замовленням іншої сторони (туриста) комплекс туристичних послуг (туристичний продукт), а турист зобов'язується оплатити його. Згідно з частинами першою, другою, десятою статті\~20, частини другої статті\~30, частин першої та другої статті\~32, частини першої статті\~33 Закону України «Про туризм», частини четвертої\~статті 10 Закону України «Про захист прав споживачів», статей\~610\~і\~611, частини п'ятої статті\~653, частини першої статті\~901 ЦК України\~майнову відповідальність несе суб'єкт туристичної діяльності, який порушив законодавство в галузі туристичної діяльності при наданні туристичної послуги, порушив умови договору між туристом і суб'єктом туристичної діяльності з надання туристичних послуг, та за вини якого замовнику (туристу) завдано збитків. Відповідно до\~ст. 910 Цивільного кодексу України, за договором перевезення пасажира одна сторона (перевізник) зобов'язується перевезти другу сторону (пасажира) до пункту призначення, а в разі здавання багажу - також доставити багаж до пункту призначення та видати його особі, яка має право на одержання багажу, а пасажир зобов'язується сплатити встановлену плату за проїзд, а у разі здавання багажу - також за його провезення. Укладення договору перевезення пасажира та багажу підтверджується видачею відповідно квитка та багажної квитанції, форми яких встановлюються відповідно до транспортних кодексів (статутів). При цьому згідно п.п. 1,2 глави 1 розділу ІV Правил повітряних перевезень пасажирів і багажу, затверджених\~Наказом Міністерства інфраструктури України від 30.11.2012 року за № 735, який зареєстровано в Міністерстві юстиції України 28.12.2012 року за № 2219/22531 (надалі - «Правила»), пасажирський квиток та багажна квитанція є підтвердженням укладення договору про перевезення та відображають його умови. Квиток надає право пасажиру на переліт відповідним рейсом (рейсами) і зобов'язує перевізника здійснити відповідне перевезення пасажира та його багажу, а також надати інші послуги, пов'язані з перевезенням, згідно з умовами договору перевезення, крім випадків, визначених у пункті 4 цієї глави. Так, перевіряючи обставини справи судом встановлено, що позивачі придбали туристичний продукт подорожі у туроператора ТОВ ДЖОІН АП на подорож до Шарм ель Шейх, Єгипет. В реалізований позивачам туристичний продукт, крім проживання в готелі, також входило повітряне перевезення чартерним рейсом 5017 фрахтувальником (замовником), якого виступив ТОВ ДЖОІН АП (а.с.5,6,7,8). \~ \~ \~ \~Як убачається із матеріалів справи, позивачі звернулися до суду з вимогою про стягнення компенсації за скасування авіаційного рейсу. \~ \~ \~ \~19.03.2018 позивачі звернулися до ТОВ ЕЙР АДВІЗОР зі скаргою на скасування авіарейсу YE 5017 від 05.03.2018 та просили сплатити грошову компенсацію у розмірі 1200 Євро (а.с.10). \~ \~ \~ \~На підтвердження своїх доводів про скасування авіаційного рейс YE 5017 позивачами надано довідку Державної авіаційної служби України, однак судом до уваги такий доказ прийнятий бути не може, оскільки довідка не підписана і не завірена належним чином, у ній відсутня дата видачі, що свідчитьпро неналежність доказу (а.с.9). За правилами статі 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Статтею 89 ЦПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Згідно з частиною першою\~статті 13 ЦПК України\~суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. За теоретичним визначенням «відповідач» - це особа, яка має безпосередній зв'язок зі спірними матеріальними правовідносинами та, на думку позивача, порушила, не визнала або оспорила його права, свободи чи інтереси і тому притягується до участі у цивільній справі для відповіді за пред'явленими вимогами. Частиною другою\~\~статті 51 ЦПК України\~передбачено, що якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі. Отже, із аналізу статей\~51,\~175 ЦПК України, убачається, що саме на позивача покладено обов'язок визначати відповідача у справі. При цьому суд при розгляді справи має виходити із складу осіб, які залучені до участі у справі позивачем. У разі пред'явлення позову до відповідача, суд не вправі зі своєї ініціативи і без згоди позивача залучати інших відповідачів до участі у справі як співвідповідачів та зобов'язується вирішити справу за тим позовом, що пред'явлений, і відносно того відповідача, який зазначений у ньому. Якщо позивач не заявляє клопотання про заміну неналежного відповідача (або залучення інших співвідповідачів в окремих справах згідно специфіки спірних правовідносин), суд відмовляє у задоволенні позову. Доказів про те, що саме визначений позивачем відповідач узяв на себе зобов'язання повітряного перевезення, матеріали справи не містять, разом із цим позивачі вказують на особу, до якої звернулися із заявою про компенсацію вартості за скасування авіарейсу - ТОВ ЯНЕІР ЛТД. Отже, чинне законодавство наділяє суд правом залучити співвідповідача та/або замінити первісного відповідача належним, лише за умови наявного клопотання позивача. За відсутності такого клопотання позивачів, судом 18.10.2018 року до участі у справі, як третю особу залучено Товариство з обмеженою відповідальністю ДЖОІН АП (а.с.38-39). Користуючись своїми процесуальними правами на власний розсуд, позивачі із вказаним клопотанням до суду не зверталися. За таких обставин, враховуючи те, що позивачі звернулися до суду із вимогами до особи, яка є неналежним відповідачем за шкоду, заподіяну позивачам, суд не вбачає підстав для задоволення позовних вимог. Відповідно до положень\~ст.141 Цивільного процесуального кодексу України, суд не вирішує питання розподілу судових витрат, оскільки судом ухвалене рішення про відмову у задоволенні позову в повному обсязі, а позивачі були звільнені від його сплати при подачі позову.

Outcome: dismissed