Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-22 00:00:00

У червні 2019 року позивач звернувся до суду з даним позовом та просив суд стягнути з відповідача на його користь грошові кошти у сумі 5\~000,00\~доларів США, що є еквівалентом 133\~750,00 гривень за офіційним курсом Національного Банку України на день звернення до суду. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що 25.04.2019 між сторонами було укладено договір завдатку, на виконання умов якого позивач сплатив відповідачу завдаток у розмірі 5\~000,00 доларів США. В порушення зобов`язань за договором завдатку відповідач відмовилась укласти договір купівлі-продажу майна з позивачем, в зв`язку з чим, на думку позивача, зобов`язана додатково сплатити на користь позивача суму у розмірі 5\~000,00 доларів США. 16.05.2019 позивач надіслав на адресу відповідача претензію про сплату суми коштів у розмірі завдатку, сплаченого згідно з договором завдатку від 25.04.2019, проте відповідач жодним чином не відреагувала на вказану претензію. З огляду на викладене позивач звернувся до суду з даним позовом. Ухвалою судді від 06.08.2019 було відкрито провадження, постановлено розглядати справу за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання. Ухвалою суду від 06.07.2020 було закрито підготовче провадження, призначено справу до розгляду по суті. 23.03.2020 відповідачем було надано відзив на позовну заяву, в якому вона обставини укладення договору завдатку заперечила, звернула увагу на те, що позивач не надає оригінал спірного договору, вважала позовні вимоги необґрунтованими та безпідставними, просила суд у задоволені позовних вимог відмовити та стягнути з позивача на її користь витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 18\~000 грн. Представник позивача в судове засідання 10.02.2021 не з`явився. Представник позивача - [PERSON] подав до суду клопотання про розгляд справи у відсутності представника позивача, позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити у повному обсязі. Відповідач та її представник в судове засідання 10.02.2021 не з`явилась. Представник відповідача адвокат Порхун Сергій Володимирович подав клопотання про розгляд справи у відсутності відповідача та представника, просив в задоволенні позову відмовити в повному обсязі. У зв`язку з неявкою сторін в силу ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. У відповідності до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення. Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню, з огляду на наступне. Судом встановлено, що 25.04.2019 між сторонами було укладено договір завдатку, згідно з п. 1 якого завдаткодавець сплачує завдаткоодержувачу завдаток у розмірі 5\~000\~доларів США, що згідно із середнім комерційним курсом на момент підписання договору завдатку становить 133\~750,00 гривень, курс української гривні по відношенню до долара США на момент підписання становить 26,75 грн. за 1 долар США. Завдаток сплачується у рахунок суми 149\~999 (сто сорок дев`ять тисяч дев`ятсот дев`яносто дев`ять) доларів США, що згідно із середнім комерційним курсом на момент підписання договору завдатку складає 4\~012\~473,25 грн., яку завдаткодавець повинен сплатити за договором купівлі нерухомого майна, а саме\~\~тваринницький комплекс, розташований за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до п. 2 даного договору сторони зобов`язуються на умовах і в порядку визначених цим договором завдатку укласти і належним чином нотаріально посвідчити договір купівлі-продажу наступного нерухомого майна\~\~тваринницький комплекс, розташований за адресою: [ADDRESS] . При цьому Товариство з обмеженою відповідальністю "С21 Інвестмент Україна" буде покупцем, а [PERSON] буде продавцем. З огляду на п. 4 договору сторони зобов`язуються укласти і належним чином нотаріально посвідчити договір купівлі-продажу не пізніше 14.05.2019. Пунктом 6 договору завдатку завдаткоодержувач у випадку своєї відмови від укладення договору купівлі-продажу майна з вини завдаткоодержувача зобов`язується сплатити завдаткодавцю суму завдатку, що становить 5\~000, тисяч доларів США, що згідно із середнім комерційним курсом на момент підписання договору завдатку становить 133\~750,00 гривень. Позивач в позовній заяві вказує на те, що відповідач 15.06.2019 повернула йому суму завдатку за договором у розмірі 5\~000 доларів США, що також підтверджується розпискою на самому договорі завдатку. Відповідно до договору купівлі-продажу нежитлового приміщення від 14.05.2019, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кравцем\~Я.М. за реєстровим №\~530, відповідач продала [PERSON] нежитлове приміщення\~\~тваринницький комплекс за адресою: [ADDRESS] , що також підтверджується й інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 16.05.2019 №\~166850786. Зважаючи на встановлені обставини, суд вважає за необхідне проаналізувати наступні правові норми. У відповідності до ст. 1 Протоколу № 1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Статтею 41 Конституції України проголошено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Громадяни для задоволення своїх потреб можуть користуватися об`єктами права державної та комунальної власності відповідно до закону. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Як передбачено ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1)\~визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3)\~припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5)\~примусове виконання обов`язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7)\~припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9)\~відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Суд може відмовити у захисті цивільного права та інтересу особи в разі порушення нею положень частин другої - п`ятої статті 13 цього Кодексу. Відповідно до частини першої статті 546 ЦК України виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Згідно із статтею 570 ЦК України завдатком є грошова сума або рухоме майно, що видається кредиторові боржником у рахунок належних з нього за договором платежів, на підтвердження зобов`язання і на забезпечення його виконання. Якщо не буде встановлено, що сума, сплачена в рахунок належних з боржника платежів, є завдатком, вона вважається авансом. За приписами ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до частини першої статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Частина перша статті 628 ЦК України передбачає, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України). Відповідно до частин першої, другої статті 635 ЦК України попереднім є договір, сторони якого зобов`язуються протягом певного строку (у певний термін) укласти договір у майбутньому (основний договір) на умовах, встановлених попереднім договором. Сторона, яка необґрунтовано ухиляється від укладення договору, передбаченого попереднім договором, повинна відшкодувати іншій стороні збитки, завдані простроченням, якщо інше не встановлено попереднім договором або актами цивільного-законодавства. Частиною четвертою статті 635 ЦК України передбачено, що договір про наміри (протокол про наміри тощо), якщо в ньому немає волевиявлення сторін щодо надання йому сили попереднього договору, не вважається попереднім договором. Попередній договір укладається у формі, встановленій для основного договору, а якщо форма основного договору не встановлена, - у письмовій формі. Відповідно до статті 657 ЦК України договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню, крім договорів купівлі-продажу майна, що перебуває в податковій заставі. З огляду на правовий висновок Верховного Суду України, викладений у постановах від 13.02.2013 у справі № 6-176цс12 та від 25.09.2013 у справі №6-82цс13, підтриманий неодноразово Верховним Судом, в тому числі і в постановах від 28.08.2019 у справі №\~128/1885/14-ц, твід 27.11.2019 у справі №520/6286/16-ц та від 13.01.2021 у справі №\~686/6823/14-ц, ознакою завдатку є те, що він слугує доказом укладення договору, на забезпечення якого його видано, одночасно є способом платежу та способом забезпечення виконання зобов`язання. Аванс не має забезпечувальної функції. Якщо основний договір не укладено з ініціативи будь-якої зі сторін, то аванс повертається його власникові. Внесення завдатку як способу виконання зобов`язання може мати місце лише у разі наявності зобов`язання, яке повинно було виникати на підставі договору купівлі-продажу.\~ У разі видачі авансу кредитор не може бути зобов`язаний до повернення авансу у подвійному розмірі і, відповідно, до відшкодування збитків. У разі коли сторони лише домовилися укласти договір, але відповідно його не оформили, сплачені в рахунок виконання договору платежі повертаються в тому розмірі, в якому вони надавалися. Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Суд сприяє всебічному та повному з`ясуванню обставин по справі, роз`яснює їх права та обов`язки, попереджує про наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їх прав у випадках передбачених цим Кодексом. З огляду на ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Статтею 77\~ЦПК України\~визначено,\~що належними\~є докази,\~які містять\~інформацію щодо\~предмета доказування. Предметом\~доказування є\~обставини,\~що підтверджують\~заявлені вимоги\~чи заперечення\~або мають\~інше значення\~для розгляду\~справи і\~підлягають встановленню\~при ухваленні\~судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Відповідно до\~ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених\~статтею 82 цього Кодексу. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд сприяє всебічному і повному з`ясуванню обставин справи: роз`яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов`язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом. Згідно з\~ч.ч.\~1-5\~ст.\~263\~ЦПК України\~судове рішення\~повинно ґрунтуватися\~на засадах\~верховенства права,\~бути законним\~і обґрунтованим. Законним\~є рішення,\~ухвалене судом\~відповідно до\~норм матеріального\~права із\~дотриманням норм\~процесуального права. Судове\~рішення має\~відповідати завданню\~цивільного судочинства,\~визначеному цим\~Кодексом. При\~виборі і\~застосуванні норми\~права до\~спірних правовідносин\~суд враховує\~висновки щодо\~застосування відповідних\~норм права,\~викладені в\~постановах Верховного\~Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Тобто, в результаті аналізу правових норм та судової практики Верхового Суду, з огляду на встановлені у ході розгляду справи обставини суд приходить до наступних висновків. Так як суду не було надано доказів укладання сторонами нотаріально посвідчених попереднього договору купівлі-продажу спірного нежитлового приміщення або самого договору купівлі-продажу, в забезпечення виконання зобов`язань за якими сторони могли б укласти договір завдатку, передана позивачем відповідачу сума за спірним договором є лише авансом. Сам спірний договір завдатку містить ознаки попереднього договору купівлі-продажу нежитлового приміщення, проте він не посвідчений нотаріально, тому не можна вважати його таким. Отже, між сторонами не виникло ніяких зобов`язань щодо купівлі-продажу вище згаданого тваринницького комплексу, відповідно, не існує ніяких зобов`язань, які могли б бути забезпечені завдатком і які б могли бути порушені відповідачем. Тобто, позивач не може вимагати від відповідача сплати завдатку у подвійному розмірі у зв`язку із невиконанням зобов`язань. Так як з матеріалів справи вбачається, що відповідач повернула позивачу, отримані нею кошти за договором завдатку від 25.04.2019, у розмірі 5\~000 доларів США, то вимоги позивача про стягнення з неї ще 5\~000 грн. є безпідставними. З огляду на ч. 1, п. 2 ч. 2 ст. 141 ЦПК України суд, відмовляючи у задоволенні позову, залишає судовий збір та витрати на професійну правничу допомогу за позивачем. Щодо вимог відповідача про стягнення на її користь з позивача витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 18\~000 грн., то суд зважає на наступне. Відповідно до п. 2 ч. 2 ст.141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в позові - на позивача. Частиною 3 статті 137 ЦПК України передбачено, що для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Суду в підтвердження витрат відповідача на професійну правничу допомогу було надано, договір про надання професійної правничої (правової) допомоги, укладений відповідачем та АБ «Порхуна Сергія», ордер, специфікацію з детальним описом робіт, копію квитанції на суму 18\~000 грн., сплаченої [PERSON] не відповідачем, а [PERSON] . Тобто, суду не було надано доказів того, що саме відповідач понесла витрати на професійну правничу допомогу у даній справі та що нею були отримані заявлені у специфікації правничі послуги на суму 18\~000 грн., тому суд відмовляє відповідачу у її клопотанні про стягнення таких витрат. При цьому, з огляду на низку тверджень сторін, що не стали предметом аналізу в даному рішенні, суд вважає за необхідне зазначити, що Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10.02.2010). З огляду на вищенаведене,

Outcome: dismissed