Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-25 00:00:00

В апеляційних скаргах [PERSON] та [PERSON] просять скасувати рішення Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 15 січня 2015 року, посилаючись на його незаконність, необґрунтованість, порушення судом норм матеріального та процесуального права. Апеляційний суд, вивчивши скаргу, справу, вважає скаргу обґрунтованою, а оскаржуване рішення таким, що підлягає скасуванню з відмовою в задоволенні позовних вимог, виходячи з наступного. Судом першої інстанції встановлено, що згідно попередніх договорів від 11.12.2012, 12.12.2012 року, 26.01.2013 року позивачка як майбутній покупець будинку та земельної ділянки № [ADDRESS] передала продавцям-власникам [PERSON] та [PERSON] грошові кошти, а вони прийняли від неї суму авансу у розмірі 16 500 доларів США, що еквівалентно (на той час) 136 950грн. 20.12.2013 року відповідач [PERSON], діюча в інтересах співвласника [PERSON], продала за договором купівлі-продажу належну йому частину житлового будинку та земельної ділянки у власність [PERSON], а тому у січні 2014 року позивачка звернулася до Самарського районного суду м. Дніпропетровська із позовом до [PERSON], [PERSON], [PERSON] про стягнення суми завдатку та у окремій заяві просила забезпечити позов. Ухвалою Самарського суду заборонено відчуження будинку [ADDRESS] та земельної ділянки. Крім того, Рішеннями Самарського та Апеляційного судів було стягнуто солідарно з [PERSON] та [PERSON] на її користь 192 175 грн. 50 коп. Під час виконання рішення 06.10.2014. на запит державного виконавця надійшла інформаційна довідка з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, відповідно до якої право власності на будинок [ADDRESS] та на земельну ділянку за [PERSON] було припинено у зв'язку з укладенням нею договору дарування від 08.09.2014 року з [PERSON] Після ознайомлення з матеріалами цивільної справи 15.10.2014. з'ясувалося, що Реєстраційною службою Дніпропетровського міського управління юстиції не була виконана Ухвала у суду щодо забезпечення позову, а саме заборони відчуження спірного будинку. На даний час, вона, позивачка, залишилась без житла та не може отримати стягнуті на її користь за рішенням суду гроші, оскільки забезпечений судом будинок та земельна ділянка вже не є власністю боржника та звернути на них стягнення неможливо. Посилаючись на зазначені обставини, на те, що відповідачам [PERSON] та [PERSON] було відомо про забезпечення позову, однак з метою ухилення від виконання рішення суду будинок та земельна ділянка, які перебувають у забороні на відчуження, були відчужені, - позивачка на підставі ст.ст. 16, 717 ЦКУ просила скасувати договори дарування будинку та земельної ділянки. Районний суд, задовольняючи частково вимоги та скасовуючи договори дарування житлового будинку та земельної ділянки, виходив із доведеності обставин, на які посилалась позивачка, вирішував спір за правилами ст. 203 ЦК України, ч.ч. 1, 3 ст. 215 ЦК України та враховував роз*яснення, що містяться у пункті 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними" від 06 листопада 2009 року, № 9, згідно яких- суди відповідно до статей 215 та 216 ЦК розглядають справи за позовами: про визнання оспорюваного правочину недійсним із застосуванням наслідків його недійсності. Між тим, рішення суду ухвалене в порушення вимог матеріального та процесуального законів, зокрема, ч.1 ст.11 ЦПК, згідно якої- суд розглядає цивільні справи в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь справі. Районний суд, розглядаючи справу, з одного боку, вийшов за межі позовних вимог, а з другого,- скасувавши договори, ухвалив рішення, яке не передбачене законом. Так, із позовної заяви вбачається, що позивачка не просила визнати договори недійсними за статтями 203, 215, 216 ЦК, а заявила вимоги про скасування договорів (що законом не передбачено) з посиланням на ст.717 ЦК, яка не регулює відносини щодо скасування договору, а визначає поняття договору дарування і не має відношення до обставин, на які посилається у позові [PERSON] Правилами ст.16 ЦК передбачено, що способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права, визнання правочину недійсним, припинення дії, яка порушує право, відновлення становища, яке існувало до порушення і т. д. Із наведеного слідує, що позовні вимоги [PERSON] про скасування договорів не відповідають вимогам закону. Між тим, і райсуд порушив матеріальний та процесуальний закон задовольнивши такі позовні вимоги. Враховуючи зазначене, зокрема, те, що суд, ухвалюючи рішення у повному об*ємі, невірно керувався матеріальним законом, воно підлягає скасуванню повністю з відмовою новим рішенням у задоволенні позовних вимог як заявлених не у відповідності з вимогами закону.

Outcome: dismissed