Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-09 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про визнання договір №001807 фінансового лізингу від 29.06.2015 року договором купівлі-продажу автомобіля марки Рено-Дастер експресіон 1598 механіка 4Х2 з бензиновим двигуном; визнати правомірною відмову позивача від договору №001807 від 29.06.2015 року на підставі ч. 1 ст. 665 ЦК України внаслідок відмови відповідача передати проданий товар позивачу; визнати суму 42360 грн. як авансовий платіж частини вартості автомобіля Рено-Дастер експресіон 1598 механіка4Х2 з бензиновим двигуном; визнати не правочинною та недійсною статтю 12 договору №001807 від 29.06.2015 року, як таку, що протирічить принципам розумності, справедливості, а також такий, що чинить дисбаланс прав та обов»язків по договору на користь відповідача; стягнути суму авансової оплати частини вартості придбаного автомобіля в розмірі 42\~360 грн. та суму 423, 60 грн., які були сплачені відповідачу та банку за проведення фінансової операції; стягнути з відповідача на свою користь моральну шкоду за вчинення незаконних дій та відмову від виконання договору №001807 від 29.06.2015 року в сумі 20000 грн. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав та в обґрунтування зазначив, що із метою придбання конкретного автомобіля марки Рено -Дастер експресіон 1598 механіка 4X2 з бензиновим двигуном, позивач, за рекламою звернувся до відповідача. Відповідач повідомив позивача, що такий автомобіль в нього є і він може продати його позивачу, але для цього позивач повинен укласти із відповідачем договор фінансового лізінгу, який, за твердженнями відповідача, і є договором купівлі-продажу вищевказаного автомобіля. Позивач уклав із відповідачем договір фінансового лізінгу № 001807 від 29.06.2015 року, та сплатив на рахунок відповідача аванс за автомобіль в сумі 42360 грн., що підтверджується квитанціями №№ 58 та 59. Ціна автомобіля встановлена в евро в статті № 8 цього договору. Відповідач свої зобов'язання не виконав і автомобіль вищевказаної марки по обумовленій ціні позивачу до цього часу не надав, посилаючись на те, що автомобіль, за його словами, знаходиться у непридатному стані. Позивач вимушений був відмовитися від вищевказаного договору на підставі ч. 1 ст. 665 ЦК України. Оскільки, внаслідок дій відповідача, між відповідачем та позивачем був укладений правочин, який, фактично, є правочином купівлі -продажу, згідно ч. 2 ст. 235 ЦК України, то між сторонами діють правовідносини купівлі - продажу, які регулюються, також, ст.ст. 4, 5, 15, 18, 19, 21, 22 Закону України "Про захист прав споживачів". Згідно вищевказаних правових норм є недійсною стаття 12 договору № 001807, як такий, що встановлює дисбаланс прав та обов'язків сторін на користь відповідача і який не передбачений законодаством як обов'язковий для договорів. Внаслідок дій відповідача позивач переніс великі моральні та фізичні страждання, сильно хворів, а тому, позивач просить стягнути моральну шкоду в сумі 20000 грн. До судового засідання представником відповідача надано клопотання про розгляд справи без їх участі та заперечення проти позову з зазначенням, що жодного належного та допустимого доказу щодо факту введення позивача в оману, наявності в діях відповідача умислу позивачем не надано. Позивач власноручно підписав кожну сторінку договору і кожний додаток. На кожній сторінці зазначено, що це договір лізингу, а не купівлі-продажу. Щодо визнання договору Лізингу іншим договором, дане прохання суперечить способам захисту цивільних прав, відповідно до ст. 16 ЦК України. Лізингова компанія не є магазином і магазином за рішенням суду не стане. Щодо правомірності відмови від Договору, дане прохання суперечить способам захисту цивільних прав, відповідно до ст. 16 ЦКУ. Позивач вже скористався своїм правом розірвати договір Лізингу в односторонньому порядку. Договір лізингу є розірваним з 08.07.2015 року. Відповідно до умов договору, позивачу повернута частина коштів. Решта утримана в якості компенсації на сплату податків, оформлення договору, витрат на пошук товару, акумулювання коштів. Відповідач діяв у чіткій відповідності до умов договору. Щодо визнання сплачених коштів авансовим платежем, дане прохання суперечить способам захисту цивільних прав, відповідно до ст. 16 ЦКУ. Відповідно до п. 9.7. Договору встановлено послідовність зарахування коштів, незалежно від того, що Позивач вказав у призначенні платежу. Суд не може адміністративний платіж визнавати авансовим. Щодо визнання пункту договору недійсним, недійсність одного пункту договору не тягне недійсність Договору в цілому. Щодо моральної шкоди, відповідно до ст. 23 ЦК У відсутня підстава для задоволення моральної шкоди з підстав виконання договірних зобов'язань. Позивач не надає жодних доказів своїх моральних страждань та причинного зв'язку, що його хвороба безпосередньо є наслідком дій відповідача, а не поважний і пенсійний вік позивача - 62 року, а тому просить відмовити в задоволенні позову повністю. Судом встановлено наступні факти. 29 червня 2015 року [PERSON] подав письмову заяву ТОВ «Євролізінг Україна» про придбання автомобіля марки Рено Дастер експресіон 1598, механіка 4Х2 з бензиновим двигуном за ціною 331813 грн. (а.с.37). В цей же день позивач перерахував відповідачу як адміністративний платіж 42360 грн. (а.с.38). 29 червня 2015 року сторони підписали договір №001897 фінансового лізингу та додатки №1 та №2 до договору (а.с.31-37). Предметом лізингу є автомобіль марки Рено Дастер експресіон 1598, механіка 4Х2 з бензиновим двигуном. Відповідно до частини другої статті 6 Закону України «Про фінансовий лізинг» істотними умовами договору лізингу є: предмет лізингу; строк, на який лізингоодержувачу надається право користування предметом лізингу (строк лізингу); розмір лізингових платежів; інші умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Крім того, з огляду на юридичну природу договору фінансового лізингу та положень статті 692 ЦК України споживач послуг, укладаючи такий договір, має право знати обсяг своїх фінансових зобовязань та ціну транспортного засобу, який лізингодавець передає йому в користування за плату з правом викупу. При цьому ціна предмета лізингу є істотною умовою такого договору відповідно до статей 638, 655, 691 ЦК України. Пунктом 8.2 договору визначено, що вартість предмета лізингу на момент укладення договору становить 13272,52 євро з урахуванням ПДВ. На дату укладення договору гривневий еквівалент вартості предмета лізингу становить 331813 грн. \~\~\~\~\~\~\~\~ В постанові від 08 червня 2016 року у справі №6-330 цс 16 Верховним Судом України викладена така правова позиція:«Визначення поняття «несправедливі умови договору» закріплено в частині другій статті 18 Закону України від 12 травня 1991 року № 1023-XII «Про захист прав споживачів» (далі Закон № 1023-XII). Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обовязків на шкоду споживачу. Аналізуючи норму статті 18 цього Закону, суд дійшов висновку, що умови договору кваліфікуються як несправедливі, якщо вони, по-перше, порушують принцип добросовісності (пункт 6 частини першої статті 3, частина третя статті 509 ЦК України); по-друге, призводять до істотного дисбалансу договірних прав та обовязків сторін; по-третє, завдають шкоди споживачеві. За частиною третьою статті 18 Закону № 1023-XII несправедливими є, зокрема, умови договору про: виключення або обмеження прав споживача стосовно продавця (виконавця, виробника) або третьої особи у разі повного або часткового невиконання чи неналежного виконання продавцем (виконавцем, виробником) договірних зобовязань, включаючи умови про взаємозалік, зобовязання споживача з оплати та його вимог у разі порушення договору з боку продавця (виконавця, виробника); встановлення жорстких обов»язків споживача, тоді як надання послуги обумовлене лише власним розсудом виконавця (пункти 2, 3); надання можливості продавцю (виконавцю, виробнику) не повертати кошти на оплату, здійснену споживачем, у разі відмови споживача укласти або виконати договір, без встановлення права споживача на одержання відповідної компенсації від продавця (виконавця, виробника) у звязку з розірванням або невиконанням ним договору (пункт 4)». Дослідивши матеріали справи , заслухавши пояснення позивача та його представника , оцінивши докази в їх сукупності , в межах заявлених позовних вимог, суд дійшов висновку, щодо відмови в задоволенні позову повністю. Згідно ст. 3 ЦПК України особа має право звернутися до суду за захистом свого порушеного, оспорюваного чи не визнаного права. Згідно позову позивач зазначає про порушення його прав в тому числі і як споживача послуг і посилається на ст. 216 ЦК України щодо недійсності правочину , не ставлячи вимогу про визнання недійсним договору чи його частини, на ст. 229 ЦК України щодо правових наслідків правочину , який вчинено під впливом помилки , на ст. 230 ЦК України щодо правових наслідків вчинення правочину під впливом обману , на ст. 235 ЦК України щодо правових наслідків удаваного правочину, ст. ст..655,656 ЦК загальні положення про договір купівлю-продаж, ст.ст. 662-663 ЦК щодо обов»язків продавця і строків передачі товару продавцем. При цьому, позивач та його представник надали суду як доказ лише сам договір фінансового лізингу і з посиланням на Ухвалу Колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 06.04.2016 року, зробленої з державного реєстру судових рішень та стверджують, що дана ухвала прийнята по їх справі , між тими ж сторонами, що розглядається в іншому провадженні, вважають, що суд має на підставі даної ухвали задовольнити їх позов саме з такими вимогами чи, як зазначив представник, визнати договір нікчемним і вирішити питання про стягнення коштів з відповідача. За таких обставин , суд дійшов висновку що позов є необґрунтованим і безпідставним, оскільки згідно ст. 11 ЦПК України , суд виносить рішення в межах позовних вимог і на підставі доказів , наданих сторонами. За відсутності вимоги про визнання договору недійсним з тих чи інших підстав за відсутності будь-яких доказів у справі , суд не може вирішувати питання щодо недійсності чи нікчемності договору відповідно до статей 203, 215 ЦК України, ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» . Статею 16 ЦК України чітко визначено способи захисту цивільних прав та інтересів, та в інший спосіб, що встановлений договором чи законом. Обраний позивачем спосіб захисту , як він вважає порушених його прав, статею 16 ЦК України та умовами договору між сторонами не передбачений , тому позов є безпідставний та необґрунтований . Що стосується моральної шкоди, то суду не надано доказів того, що наслідки, які настали для позивача у вигляді моральної шкоди , яку він оцінив в 20000 грн., пов»язані з тими чи іншими діями відповідача для вирішення питання про відшкодування цієї шкоди відповідно до ст..ст. 23, 1167 ЦК України. Згідно ст.88 ЦПК України, суд вирішує судові витрати залишити по фактичному їх понесенню сторонами. Керуючисть ст.. ст.. 16,23, 203,215,216,230,235,655,656,1167 ЦК України, ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів», ст.ст.11,88, 212-218 ЦПК України, суд, -

Outcome: dismissed