Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-29 00:00:00

Позивач звернувся до суду із позовною заявою і просить стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором б/н від 01.08.2013 в сумі 55937 грн. 44 коп. та судовий збір в сумі 2102 грн. 00 коп., мотивуючи тим, що з метою отримання банківських послуг відповідач 01.08.2013 підписав заяву № б/н від 01.08.2013. Відповідач при підписанні анкети-заяви підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Тарифами», які викладені на банківському сайті складає між ним та банком договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві. Відповідачеві було відкрито кредитний рахунок та встановлено початковий кредитний ліміт. Для користування кредитним картковим рахунком відповідач отримав кредитну картку. У подальшому розмір кредитного ліміту збільшився до 2000 грн.. Щодо встановлення та зміни кредитного ліміту банк керувався п.п. 2.1.1.2.3, 2.1.1.2.4 договору, на підставі яких відповідач при укладенні договору дав свою згоду щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту та його зміну за рішенням та ініціативою банку. Згідно п.п. 1.1.6.1, 1.1.6.2 договору зміни в «Умови та правила надання банківських послуг» вносяться банком щомісячно в односторонньому порядку, а у випадках, коли в односторонньому порядку внесення змін неможливо, банк повідомляє клієнтів про внесені зміни шляхом використання різних каналів зв`язку, серед яких: офіційний сайт банку www.privatbank.ua, SМS-повідомлення клієнтам про зміни даних правил, клієнтські виписки, інші канали інформування. У разі незгоди зі змінами «Умов та правил надання банківських послуг» або «Тарифів Банку» клієнт має право надати банку заяву про розірвання договору, виконавши умови п.2.1.1.5.4 договору. Відповідно до п. 2.1.1.12.7.2. договору в разі непогашення клієнтом боргових зобов`язань за кредитом до 25 числа місяця, що слідує за місяцем, в якому були здійснені трати, за користування кредитом, клієнт сплачує банку проценти в розмірі, зазначеному в тарифах, що діють на дату нарахування та викладені на банківському сайті, з розрахунку 360 календарних днів на рік, що підтверджується п.2.1.1.12.6 договору. У разі виникнення прострочених зобов`язань за кредитом згідно п. 2.1.1.12.6.2. договору клієнт сплачує банку пеню в розмірі визначеному в тарифах, що діють на дату нарахування. При порушенні позичальником строків платежів по якомусь з грошових зобов`язань, передбачених цим договором більше ніж на 30 днів, позичальник зобов`язаний сплатити штраф в розмірі 500 грн. + 5% від суми позову, що встановлено п. 2.1.1.7.6 договору. Взяті на себе зобов`язання відповідач не виконує і тому заборгованість по кредиту станом на 27.04.2020 становить вищевказану суму. Крім того, на підтвердження дійсності відповідної редакції Умов та правил надання банківських послуг АТ КБ «ПриватБанк», яка діяла на день приєднання відповідача до відповідних умов, представником позивача надано клопотання про огляд веб-сайту, в якому останній просить здійснити огляд та фіксування змісту розділу 2.1 Умов та правил надання банківських послуг, які розміщені на офіційному веб сайті АТ КБ «ПриватБанк», та які доступні за наступним шляхом: «Архів договорів», перейти за посиланням «більше», обрати сторінку №5, повний текст за посиланням «Повний договір (актуальний на 01.08.2013)», розділ 2.1 знаходиться на сторінках 186-206 повного договору. Відповідач надав відзив на позовну заяву, в якому просить у задоволенні позову в частині стягнення відсотків за користування кредитом, штрафів та пені відмовити за безпідставністю позовних вимог, а в задоволенні позову про стягнення заборгованості за тілом кредиту - у зв`язку з пропуском строків давності, посилаючись на те, що 01.08.2013 ним було підписано анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку, в зв`язку з чим йому було видано платіжну картку № [NUMBER] з терміном дії до 7 місяця 2015 року. З доданих до позову документів не зрозуміло за якими тарифами йому було надано кредитну картку та з врахуванням якої відсоткової ставки здійснювався розрахунок, оскільки будь-які відмітки у підписаній анкеті-заяві відсутні. Матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці Витяг з Тарифів та Витяг з Умов розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до умов та Правил надання банківських послуг ПриватБанк, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та щодо сплати неустойки (пені, штрафів) та, зокрема саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви, розмірах і порядках нарахування. Тому, позовні вимоги про стягнення з нього пені та відсотків за користування кредитом належним чином не вмотивовані. Підписаною анкетою-заявою нарахування пені та її розміру визначено не було, як і не було передбачено право позивача в односторонньому порядку змінювати розмір плати за користування кредитом. Після закінчення терміну дії картки, тобто починаючи з 01.08.2015 будь-яких інших карток він не отримував, платіжною карткою не користувався, оскільки така можливість відсутня. Позовні вимоги в частині стягнення заборгованості по тілу кредиту заявлені з пропуском строків позовної давності. Так, відповідно до наданого позивачем розрахунку заборгованості, прострочена заборгованість за кредитом виникла з 01.07.2015, в зв`язку з чим було нараховано штраф. Будь-яких нових карток він не отримував, а тому і не міг в подальшому користуватися послугами установи, в тому числі і поповнювати картку в терміналах самообслуговування. Тому право на звернення до суду банківської установи виникло на наступний день після закінчення терміну дії картки, тобто з 01.08.2015. Відповідно до позовних вимог про стягнення тіла кредиту, слід застосувати загальний термін позовної давності - 3 роки. Тобто, останнім днем строку було 02.08.2018. Однак, банк звернувся з вказаним позовом до суду лише 10 червня 2020 року, тобто через 1 рік та 10 місяців після спливу строків позовної давності. Представником позивача надано відповідь на відзив, в якій він просить задовольнити позовні вимоги в повному обсязі, зазначивши, що відповідачем було підписано заяву про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг. Підписавши заяву банк та клієнт приєднуються і зобов`язуються виконувати умови, викладені в Умовах та правилах надання банківських послуг, Тарифах банку - договорі банківського обслуговування в цілому. На підставі поданої заяви, що разом з Умовами та Правилами зі зразками підписів та відбитком печатки, Тарифами, що розташовані на офіційному сайті банку складають договір про надання банківських послуг. Відповідачеві було відкрито картковий рахунок № [NUMBER] . З копії анкети-заяви вбачається, що [PERSON] висловив згоду про укладення договору, шляхом отримання кредитної картки «Універсальна». Також до матеріалів позовної заяви долучено «Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна»», з якого чітко вбачається, що відповідачеві встановлено поточну проценту ставку у розмірі 2,5% (30% на рік), вказано розмір комісій та штрафів. Тобто, сторонами при укладенні договору були обговорені усі істотні умови. Щодо отримання відповідачем кредитних карток зазначено, що 01.08.2013 [PERSON] було відкрито картковий рахунок та видано кредитну картку «Універсальна» № [NUMBER] зі строком дії до 07.2015 року та кредитну картку № [NUMBER] зі строком дії до 11.2016. З матеріалів справи не вбачається, а відповідачем не доведено відсутність заборгованості та відповідно виконання умов договору належним чином, а тому вимоги позовної заяви підлягають задоволенню в повному обсязі. Відповідачем розрахунок заборгованості не спростований, контррозрахунок не наданий, судові-економічні експертизи по справі не призначались. Відповідно до Правил користування карткою строк дії картки вказано на лицевій стороні картки. Картка діє до останнього календарного дня вказаного місяця. Отже, строк перевипущеної картки до останнього дня - 11.2016. Позивач же звернувся до суду з позовом до відповідача 30.05.2020 - до спливу строку позовної давності. Розгляд справи проводиться відповідно до положень ст.279 ЦПК України в порядку спрощеного провадження, з повідомленням сторін. Представник позивача в судове засідання не з`явився, але надав клопотання, в якому просить справу слухати у його відсутність. Позовні вимоги підтримав. В судовому засіданні представник відповідача щодо задоволення позову заперечив, з підстав зазначених у відзиві. Вислухавши пояснення представника відповідача та дослідивши письмові докази в справі, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч.ч.1-3 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, визначених законом. Кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з ч.ч. 5-6 ст.81 ЦПК України докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. В ст.89 ЦПК України законодавець закріпив, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. В судовому засіданні встановлено, що 01.08.2013 [PERSON] , тобто відповідач, звернувся до ПАТ КБ «Приватбанк» із заявою про отримання кредиту у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку. На підтвердження позовних вимог позивачем надано Анкету-заяву відповідача про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку, Витяг з тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в Приватбанку ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті https://privatbank.ua/terms/. Причому, суд відмічає, що вказана анкета-заява (а. с. 44) не місить відмітки, яку саме картку виявив бажання оформити на своє ім`я позивач, ознайомившись з Умовами та Правилами надання банківських послуг та Тарифами ПриватБанку. Відповідно до п.2.1.1.5.6. Умов та правил надання банківських послуг ПАТ КБ «Приватбанк» у разі невиконання зобов`язань за кредитним договором, на вимогу банку відповідач зобов`язаний виконати зобов`язання з повернення кредиту (у тому числі простроченого кредиту та овердрафту), оплати винагороди. Згідно п.2.1.1.12.2 Умов за користування кредитом протягом пільгового періоду клієнт сплачує банку відсотки по пільговій відсотковій ставці в розмірі 0,01% річних в рамках встановленого пільгового періоду по кожній платіжній операції. Відповідно до п. 2.1.1.12.6 Умов за користування кредитом и овердрафтом банк нараховує відсотки в розмірі, встановленому тарифами банку, з розрахунку 360 календарних днів на рік, якщо інше не передбачене п. 2.1.1.12.13. В п. 2.1.1.12.6.1. Умов в разі виникнення прострочених зобов`язань, включаючи прострочені зобов`язання, передбачені п.п. 2.1.1.12.6.2, 2.1.1.12.8.1, клієнт сплачує банку пеню. Відповідно ж до п. 2.1.1.7.6 Умов при порушенні клієнтом строків платежів по будь-якому із грошових зобов`язань, передбачених договором, більше ніж на 30 днів, клієнт зобов`язаний сплатити банку штраф в розмірі 500 грн.(в еквіваленті 500 грн. за кредитними картками, відкритими у валюті USD) + 5% від суми заборгованості по кредитному ліміту з врахуванням нарохованих і прострочених відсотків і комісій. З розрахунку заборгованості за кредитним договором б/н від 01.08.2013 вбачається, що станом на 27.04.2020 за відповідачем обліковується заборгованість, яка в загальному розмірі становить 55937 грн. 44 коп., із них: 1713 грн. 54 коп. заборгованості за простроченим тілом кредиту, 616 грн. 52 коп. заборгованості за відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно ст. 625; 50467 грн. 50 коп. заборгованості по пені та 3139 грн.88 коп. штрафи. Крім того, дані розрахунку підтверджують, що відповідач, користуючись кредитними коштами, сплачував заборгованість з урахуванням пені і загальна сума погашення за наданим кредитом склала 4161 грн. 00 коп.. Згідно зі ст. 526 ЦПК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Статтею 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти ( кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до ч.1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором. У відповідності до ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. АТ КБ «ПРИВАТБАНК», пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просить у тому числі, крім заборгованості за простроченим тілом кредиту, стягнути складові його повної вартості, зокрема заборгованість за відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно ст. 625; заборгованість по пені та штрафи. Обґрунтовуючи право вимоги в цій частині, в тому числі їх розмір і порядок нарахування, позивач, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором, посилається на Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» «Універсальна, 55 днів пільгового періоду» та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті: https://privatbank.ua/terms/ як невід`ємні частини спірного договору. Проте, матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці Витяг з Тарифів та Витяг з Умов розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до умов та Правил надання банківських послуг ПриватБанку, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та щодо сплати неустойки (пені, штрафів), та, зокрема, саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви, розмірах і порядках нарахування. При огляді судом веб-сайту розділу 2.1 Умов та правил надання банківських послуг, які розміщені на офіційному веб-сайті АТ КБ «ПриватБанк» встановлено, що на сторінках 186-206 повного договору будь-яка інформація відсутня. Крім того, роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, що підтверджено й у постанові Верховного Суду України від 11.03.2015 (провадження № 6-16цс15) і не спростовано позивачем при розгляді даної справи. Отже, в даному випадку також неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України за змістом якої - договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ "ПриватБанк" в період - з часу виникнення спірних правовідносин до моменту звернення до суду із вказаним позовом, тобто кредитор міг додати до позовної заяви Витяг з Тарифів та Витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову. За таких обставин, без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачкою кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин. Обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 принципу справедливості розгляду справи судом. В Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй, що прямо передбачено у ст. 8 Конституції України. Відповідно до ч. 4 ст. 42 Конституції України держава захищає права споживачів. Одним із основоположних принципів цивільного судочинства є справедливість, добросовісність та розумність, що передбачено у пункті 6 частини першої статті 3 ЦК України. Тобто, дії учасників цивільних правовідносин мають відповідати певному стандарту поведінки та характеризуватися чесністю, відкритістю та повагою до інтересів іншої сторони чи сторін договору. У ч.ч.1, 3 ст. 509 ЦК України вказано, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. У даному випадку договірні правовідносини виникли між банком та фізичною особою - споживачем банківських послуг (частина перша статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів»). У п.19 Резолюції Генеральної Асамблеї ООН «Керівні принципи для захисту інтересів споживачів», прийнятої 09.04.1985 №39/248 на 106-му пленарному засіданні Генеральної Асамблеї ООН, зазначено, що споживачі повинні бути захищені від таких контрактних зловживань, як односторонні типові контракти, виключення основних прав в контрактах і незаконні умови кредитування продавцями. Конституційний Суд України у рішенні у справі за конституційним зверненням громадянина щодо офіційного тлумачення положень другого речення преамбули Закону України від 22.11.1996 № 543/96-В «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» від 11.07.2013 у справі №1-12/2013 зазначив, що з огляду на приписи ч.4 ст. 42 Конституції України участь у договорі споживача як слабшої сторони, яка підлягає особливому правовому захисту у відповідних правовідносинах, звужує дію принципу рівності учасників цивільно-правових відносин та свободи договору, зокрема у договорах про надання споживчого кредиту. У постанові від 03.07.2019 по справі № 342/180/17 Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що з урахуванням основних засад цивільного законодавства та необхідності особливого захисту споживача у кредитних правовідносинах, пересічний споживач банківських послуг з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності, не може ефективно здійснити свої права бути проінформованим про умови кредитування за конкретним кредитним договором, який укладений у вигляді заяви про надання кредиту та Умов та правил надання банківських послуг, оскільки Умови та правила надання банківських послуг - це значний за обсягом документ, що стосується усіх аспектів надання банківських послуг та потребує як значного часу, так і відповідної фахової підготовки для розуміння цих правил тим більше співвідносно з конкретним видом кредитного договору. Тому відсутні підстави вважати, що при укладенні договору з [PERSON] АТ КБ «ПриватБанк» дотримався вимог, передбачених ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» в частині повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, які вважав узгодженими банк. Відповідно до ст.257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. За змістом ч.3 ст.267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленої до винесення ним рішення. Відповідач у своєму відзиві, а його представник у судовому засіданні заявляли, про застосування строку позовної давності щодо стягнення заборгованості по тілу кредиту. У правовій позиції Верхового Суду України, викладеній у постанові № 6-14цс14 від 19.03.2014 зазначено, що відповідно до правил користування платіжною карткою, які є складовою кредитного договору, картка діє в межах визначеного нею строку. За таким договором, що визначає щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту перебіг позовної давності (ст. 257 ЦК України) щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі зі спливом останнього дня місяця дії картки (ст. 261 ЦК України), а не закінченням строку дії договору. Довідка ПриватБанку (а. с. 45) свідчить, що 01.08.2013 [PERSON] було надано кредитку картку № [NUMBER] , з терміном дії до 07.2015 року, а також кредитну картку № [NUMBER] , з терміном дії до 11.2016. Представник відповідача в судовому засіданні заперечив факт отримання відповідачем будь-яких інших карт, окрім кредитної картки № [NUMBER] , і стверджує, що він користувався лише кредитною карткою № [NUMBER] . Долучені позивачем виписки по рахунку відповідача (а.с. 12, 47-50) узгоджуються з твердженням сторони відповідача, оскільки відображають рух лише по картці № [NUMBER] . Відповідно до п. 2.1.1.2.11 Умов карта діє до останнього дня місяця, зазначеного на лицьовій стороні карти, включно. Забороняється використання карти (її реквізитів) з закінченням строку дії. Тобто, термін виконання зобов`язання по сплаті кредиту визначено останнім днем місяця терміну дії платіжної картки № [NUMBER] - 31 липня 2015 року. Позов подано до суду 10.06.2020, тобто банк звернувся з позовом до відповідача після закінчення строку позовної давності. Відповідно до роз`яснень, що містяться в абзаці третьому п.11 постанови Пленуму Верховного Суду України за №14 від 18.12.2009 «Про судове рішення у цивільній справі», встановивши, що строк для звернення з позовом пропущено без поважної причини, суд у рішенні зазначає про відмову у позові з цих підстав, якщо про застосування позовної давності заявлено стороною у спорі, зробленою до ухвалення ним рішення, крім випадків, коли позов не доведено, що є самостійною підставою для цього. З аналізу зазначених положень можна зробити висновок про те, що недоведеність позовних вимог є самостійною підставою для відмови в задоволенні позову та не потребує застосування строків позовної давності. За встановлених судом обставин, позивачем не доведено позовні вимоги в частині стягнення заборгованості по процентах, штрафах, пені, а в частині позовних вимог щодо стягнення заборгованості за тілом кредиту пропущено строк позовної давності. Таким чином, аналізуючи та оцінюючи правовідносини, що склалися; норми права, що їх регулюють; всі докази в їх сукупності, суд приходить до висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову і до висновку про відмову у позові в частині стягнення заборгованості по процентах штрафах, пені за безпідставністю, а в частині стягнення тіла кредиту - за пропуском строку позовної давності. Позивачем сплачено судовий збір в розмірі 2102 грн.00 коп. в доход держави.

Outcome: dismissed