Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-03 00:00:00

28.11.2016 року позивачі [PERSON] , [PERSON] звернулися до Херсонського міського суду Херсонської області із позовом до [PERSON] , третя особа приватний нотаріус Херсонського міського нотаріального округу Тетієвська Т.В., про усунення особи від права на спадкування за законом, вимоги якого обґрунтовані тими обставинами, що [INFO] померла [PERSON] , [INFO] . Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина, що складається з квартири [ADDRESS] . [PERSON] була людиною похилого віку, хворіла. У березні .2009 року погіршився стан її здоров`я, через що [PERSON] частково втратила здатність до самостійного пересування. У 2014 році через значне погіршення стану здоров`я [PERSON] втратила здатність до самостійного пересування та перебувала в безпорадному стані, через що потребувала сторонньої допомоги. Позивачі [PERSON] та [PERSON] здійснювали догляд за [PERSON] , після смерті останньої проводили церемонію поховання. Відповідач дізнавшись про смерть [PERSON] заявила про свої права на спадщину за законом, хоча особисто у догляді та піклуванні за померлою участі не приймала, її не відвідувала та будь-якої допомоги, у тому числі на ремонт квартири не надавала. Будучи обізнаною про необхідність надання допомоги [PERSON] відповідач умисно ухилялась та уникала обов`язку забезпечити їй підтримку та незважаючи на те, що в силу хвороби та безпорадного стану, потребувала такої допомоги, а [PERSON] мала можливість таку допомогу надати. Посилаючись на положення ст. 1224 ЦК України позивачі просили усунути [PERSON] від права на спадкування. 29.11.2016 року ухвалою відкрито провадження по справі. Відповідно до розпорядження Херсонського міського суду Херсонської області №01-09/2723/20 від 23.04.2020 року суддя Дорошинська В.Е. не може продовжувати розгляд справи. 23.04.2020 року судді Херсонського міського суду Херсонської області Єпішину Ю.М. повторно автоматизовано розподілено дану справу. Ухвалою від 27.04.2020 року справу прийнято до провадження в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання. Відзив на позовну заяву до суду не надано. Ухвалою від 24.09.2020 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду. Позивачі [PERSON] , [PERSON] та їх представник адвокат Радінович В.І. в судовому засіданні позовні вимоги підтримали в повному обсязі, наполягали на їх задоволенні та надали пояснення, аналогічні тим, що викладені у наданій до суду позовній заяві. Представник відповідача адвокат Смельська В.В., позов не визнала, проти його задоволення заперечувала, вважала що відсутні законні підстави для усунення [PERSON] від права на спадкування. Суд, дослідивши матеріали справи, надані сторонами докази, заслухавши пояснення учасників справи, допитавши свідків, дійшов висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з огляду на наступне. Судом встановлено такі факти та відповідні їм правовідносини. Згідно свідоцтва про смерть серії [NUMBER] виданого Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Дніпровського районного управління юстиції у м. Херсоні 18.03.2016 року [PERSON] померла [INFO] у віці 82 років, актовий запис № 343 (а.с. 9). Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина у виді квартири [ADDRESS] , яка належала останній на праві приватної власності, згідно свідоцтва про право власності на житло від 31.01.1994 року № [NUMBER] , виданого Фондом комунального майна м. Херсона (а.с. 11). Позивачі у справі [PERSON] , [PERSON] та відповідач [PERSON] є онуками померлої [PERSON] , про що свідчать наявні в матеріалах копії документів, та відносяться до кола спадкоємців за законом. Приватним нотаріусом Херсонського міського нотаріального округу Татієвською Т.В. 24.03.2016 року заведено спадкову справу за № 5/2016 до майна померлої [INFO] [PERSON] (а.с. 51-91). З матеріалів спадкової справи №5/2016, яка заведена після смерті [PERSON] , вбачається, що позивач [PERSON] спадщину за законом прийняла, подавши до приватного нотаріуса Херсонського міського нотаріального округу Татієвської Т.В. 24.03.2016 року відповідну заяву (а.с. 52). 24.03.2021 року позивачем [PERSON] було подано заяву до приватного нотаріуса Херсонського міського нотаріального округу Татієвської Т.В. про відмову від прийняття частки у спадщині після смерті [PERSON] (а.с.66). В подальшому, 06.01.2018 року [PERSON] звернулася до приватного нотаріуса Херсонського міського нотаріального округу Кралі С.С. із заявою про прийняття спадщини, яка адресована приватному нотаріусу Херсонського міського нотаріального округу Татієвській Т.В. Відповідач [PERSON] спадщину за законом після смерті [PERSON] прийняла, подавши 11.05.2016 року до приватного нотаріуса Херсонського міського нотаріального округу Татієвської Т.В. заяву про прийняття спадщини (а.с.74). Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Положеннями ч.ч. 3, 5 ст. 1224 ЦК України, на яку позивачі посилаються як на підставу для задоволення позову, визначено, що не мають права на спадкування за законом батьки (усиновлювачі) та повнолітні діти (усиновлені), а також інші особи, які ухилялися від виконання обов`язку щодо утримання спадкодавця, якщо ця обставина встановлена судом. За рішенням суду особа може бути усунена від права на спадкування за законом, якщо буде встановлено, що вона ухилялася від надання допомоги спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані.. Вказане кореспондується із положеннями п.6 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику у справах про спадкування" від 30.05.2008 року №7, якими роз`яснено, що правило абзацу другого частини третьої статті 1224 ЦК України стосується особи, яка зобов`язана була утримувати спадкодавця згідно з нормами Сімейного кодексу України. Факт ухилення особи від виконання обов`язку щодо утримання спадкодавця встановлюється судом за заявою заінтересованої особи (інших спадкоємців або територіальної громади). При цьому слід враховувати поведінку особи, розуміння нею свого обов`язку щодо надання допомоги, її необхідність для існування спадкодавця, наявність можливості для цього та свідомого невиконання такою особою встановленого законом обов`язку. Непред`явлення спадкодавцем, який мав право на утримання, позову про стягнення аліментів до особи, яка претендує на спадщину, не є достатньою підставою для відмови у позові про усунення від права на спадкування. Правило частини п`ятої статі 1224 ЦК стосується всіх спадкоємців за законом, зокрема і тих, які відповідно до СК України не були зобов`язані утримувати спадкодавця. Безпорадним слід розуміти стан особи, зумовлений похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом, коли вона не може самостійно забезпечити умови свого життя, потребує стороннього догляду, допомоги та піклування. Аналіз зазначених вище норм вказує на те, що у справах про усунення від права на спадкування відповідно до ч.5 ст.1224 ЦК України має значення сукупність обставин: ухилення особи від надання спадкодавцеві допомоги при можливості її надання, що характеризується умисною формою вини; перебування спадкодавця в безпорадному стані; потреба спадкодавця в допомозі саме цієї особи. Лише при одночасному настанні наведених обставин і доведеності зазначених фактів в їх сукупності спадкоємець може бути усунений від спадкування. Згідно довідки КП «Дніпровський» у квартирі [ADDRESS] на день смерті [PERSON] зареєстрованих осіб немає (а.с.61). Згідно акту КП «Дніпровський» від 29.03.2016 року [PERSON] проживає у квартирі [ADDRESS] без реєстрації (а.с.72). В судовому засіданні встановлено, що позивачі надавали допомогу [PERSON] , зазначені обставини не були спростовані представником, а також підтверджується поясненнями свідків, заявлених з боку позивача, які були допитані в судовому засіданні. Так, допитана в судовому засіданні в якості свідка [PERSON] пояснила, що вона та позивачі [PERSON] , [PERSON] за три роки до смерті [PERSON] здійснювали належний догляд за останньою, в достатній мірі забезпечували ліками та продуктами харчування. Після смерті [PERSON] здійснювали витрати на її поховання. Відповідач [PERSON] тривалий час мешкає у м. Одеса. Відповідач, будучи обізнаною про безпорадний стан [PERSON] допомогу останній не надавала. Про факт звернення [PERSON] до [PERSON] за допомогою свідку не відомо. Допитані в судовому засіданні свідки [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , які заявлені позивачем, надали суду свої пояснення, які зводяться до того, що [PERSON] та [PERSON] належним чином здійснювали догляд за [PERSON] , повністю забезпечували її якісними продуктами харчування та ліками. В судовому засіданні допитані свідки [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , які заявлені з боку відповідача. Свідок [PERSON] пояснила, що [PERSON] є її донькою, яка на рівні з позивачами має право на спадщину, що залишилася після смерті [PERSON] . Останні 24 роки [PERSON] постійно проживає у м. Одеса. Підтвердила ті обставини, що позивачами надавалася допомога померлій [PERSON] та факт проживання [PERSON] у належній їй квартирі та проведення ремонтних робіт. Пояснення свідків [PERSON] , [PERSON] зводяться до їх знайомства з [PERSON] та фактичним підтвердженням наданих нею до суду пояснень. Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач в наданому нею позові зазначає, що відповідач ухилялася від надання допомоги померлій, яка перебувала у безпорадному стані, не проживала разом та не спілкувалася з нею. Безпорадним слід розуміти стан особи, зумовлений похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом, коли вона не може самостійно забезпечити умови свого життя, потребує стороннього догляду, допомоги та піклування. Аналогічні правові висновки викладено Верховним Судом у постановах від 14 листопада 2018 року у справі № 712/4709/15-ц (провадження № 61-8023св18), від 04 березня 2019 року у справі № 321/1573/17-ц (провадження № 61-45879св18) та від 17 липня 2019 року у справі № 676/5086/15-ц (провадження № 61-25032св19). Крім того, у постановах Верховного Суду від 21 березня 2018 року у справі № 337/6000/15-ц (провадження № 61-1302св 18) та від 04 липня 2018 року у справі № 404/2163/16-ц (провадження № 61-15926св18) зроблено висновок, що ухилення особи від надання допомоги спадкодавцеві, який потребує допомоги, полягає в умисних діях чи бездіяльності особи, спрямованих на ухилення від обов`язку забезпечити підтримку та допомогу спадкодавцю, тобто ухилення, пов`язане з винною поведінкою особи, яка усвідомлювала свій обов`язок, мала можливість його виконувати, але не вчиняла необхідних дій. Згідно із частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України). Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України). Відповідно до положень частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно із частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. У частинах першій та другій статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. На підтвердження перебування [PERSON] у безпорадному стані позивачами надано медичний документ, а саме: епікриз (а.с. 17). Зазначений доказ свідчать про наявність у [PERSON] певних захворювань але не підтверджують і не вказують в достатній мірі на факт перебування [PERSON] саме у безпорадному стані. Під час розгляду справи також не знайшли свого підтвердження доводи позивачів щодо ухилення відповідача від утримання померлої. З пояснень сторін та свідків не встановлено фактів звернення [PERSON] до відповідача за допомогою та свідоме ухилення останньої від надання такої допомоги. Зазначені позивачами обставини, що відповідач за життя [PERSON] протягом тривалого часу не проживала, не спілкувалася з останньою та не приймала участь в її похованні, самі по собі не можуть свідчити про факт умисного ухилення від надання допомоги і не є підставою для задоволення позову. Таким чином, позивачем не надано належних, допустимих та безспірних доказів, що є її процесуальним обов`язком (ст.ст. 12, 81 ЦПК України), щодо ухилення відповідача від надання спадкодавцеві допомоги при можливості її надання; перебування спадкодавця в безпорадному стані; потреба спадкодавця в допомозі саме відповідача. Проаналізувавши встановлені фактичні обставини по справі, оцінивши представлені сторонами докази, в тому числі пояснення свідків, в їх сукупності, суд дійшов до висновку про відсутність підстав для задоволення позову. Судові витрати, у виді судового збору, суд розподіляє відповідно до положень ст. 141 ЦПК України та у зв`язку з відмовою у задоволенні позову покладає їх на позивача, який ним сплачено до подання позову. На підставі викладеного, ст. ст. 1217, 1224, 1233, 1235, 1241 ЦК України,

Outcome: dismissed