Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-21 00:00:00

Позивач [PERSON] у квітні-місяці 2019 року звернувся до Каланчацького районного суду Херсонської області з позовом, в якому просив: - Визнати об`єктом спільної сумісної власності, набутою під час шлюбу [PERSON] та [PERSON] - майно Фермерського господарства «Південне» (ідентифікаційний код юридичної особи 30924247). - Визнати недійсним договір купівлі-продажу, серії та номер: 445, посвідчений 24.03.2017 року державним нотаріусом Каланчацької державної нотаріальної контори І.В. Омельчук критого зернового току з господарськими будівлями, який складається з будівлі критого зернотоку. Літ. А, загальною площею 4414,9 кв.м., та будівлі критого зернотоку, літ. Б, загальною площею 1615.3 кв. м., що знаходяться за адресою: [ADDRESS] ; реєстраційний номер майна:1206005065232, укладений між ФГ «Південне» (продавець) та [PERSON] (покупець) та повернути сторони у первинний стан. - Визнати за [PERSON] (реєстраційний номер облікової картки платника податків: [NUMBER] ) право власності на Ѕ частину критого зернотоку з господарсько-побутовими будівлями, який складається з будівлі критого зернотоку. Літ «А», загальною площею 4414,9 кв. м. та будівлі критого зернотоку, літ. «Б», загальною площею 1615.3 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS] ; реєстраційний номер майна: [NUMBER] , а також на Ѕ частину усього належного майна фермерського господарства «Південне» (ідентифікаційний код юридичної особи 30924247). - Стягнути з відповідачів солідарно на користь [PERSON] (реєстраційний номер облікової кртки платника податків: [NUMBER] ) витрати по сплаті судового збору у сумі 9605,00 грн. та витрати на правничу допомогу у сумі 25000 грн. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 24.01.1998 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено шлюб, який зареєстровано Олешківською сільською радою Каланчацького району Херсонської області, актовий запис №1. 10.08.2018 року рішенням Каланчацького районного суду Херсонської області шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано. У вказаному рішенні зазначено, що подружні відносини між сторонами фактично припинено з 01.01.2016 року. У період перебування у шлюбі [PERSON] за спільні кошти подружжя заснувала фермерське господарство «Південне» ідентифікаційний код юридичної особи 30924247 за адресою: 75841, Херсонська область, Каланчацький район, с. Олексіївка, вул. Перемоги, буд. 2А. 24 липня 2000 року було проведено державну реєстрацію ФГ «Південне», номер запису: 14911200000000287. За період з моменту заснування ФГ «Південне» та до припинення між сторонами шлюбних стосунків та ведення спільного господарства у власність ФГ «Південне» було набуто певне майно, як рухоме так і нерухоме, яке є об`єктом спільної сумісної власності подружжя. За час погіршення відносин з дружиною позивачу стало відомо про факт незаконного відчуження нерухомого майна одному із членів ФГ «Південне», а саме [PERSON] по вкрай заниженій оцінці, а усе рухоме майно було передано безкоштовно на користь ТОВ «Південне+», що на думку [PERSON] і було ціллю відповідача [PERSON] . Відповідно до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно вказаний вище об`єкт нерухомого майна (1206005065235) перейшов у власність до відповідача2 - [PERSON] 24.03.2017 року на підставі договору купівлі-продажу, серія та номер 445, виданий 24.03.2017 року державним нотаріусом Каланчацької державної нотаріальної контори І.В.Омельчук. 14.06.2018 року протоколом № 7/2017 від 20.10.2017 року позачергових зборів засновника та членів фермерського господарства «Південне» було передано на користь ТОВ`Південне+», засновником якого також є [PERSON] все рухоме майно , а саме: -автомобіль ЗИЛ ММ3 554 1986 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER] ; -автомобіль МАЗ 5334 1991 року випуску, реєстраційний номер не відомий; - автомобіль ЗИЛ ММ3 554М 1991 року випуску, реєстраційний номер не відомий; -Причіп ГКБ 819 1990 року випуску, реєстраційний номер не відомий; -трактор колісний БЕЛАРУС-892 реєстраційний номер [NUMBER] ; -трактор колісний БЕЛАРУС-892 реєстраційний номер [NUMBER] ; - трактор колісний БЕЛАРУС-892 реєстраційний номер [NUMBER] ; -трактор колісний DEUTZ-FAHR AGROTRON Х720 реєстраційний номер [NUMBER] ; - трактор колісний New Holland Т 8040 реєстраційний номер [NUMBER] ; - трактор колісний БЕЛАРУС-892 реєстраційний номер [NUMBER] ; - трактор колісний БЕЛАРУС-892 реєстраційний номер [NUMBER] ; - трактор колісний БЕЛАРУС-892 реєстраційний номер [NUMBER] ; - комбайн зернозбиральний LEVERDA М306 реєстраційний номер [NUMBER] ; - комбайн зернозбиральний LEVERDA 296 LCS (Т) рессграційний помер [NUMBER] ; - комбайн зернозбиральний LEVERDA М306 реєстраційний номер [NUMBER] ; -комбайн зернозбиральний NEW HOLLAND 317 реєстраційний номер [NUMBER] ; -комбайн зернозбиральний CHALLENGER 647 С реєстраційний номер [NUMBER] ; -комбайн зернозбиральний LEVERDA М306 реєстраційний номер [NUMBER] ; -навантажувач телескопічний JCB 535-95 реєстраційний номер [NUMBER] ; - автогрейдер KOMATSU GD650A реєстраційний номер [NUMBER] ; -екскаватор гусеничний KOMATSU PC216NLC7K реєстраційний номер16226ВТ; -трактор колісний БЕЛАРУС-1221 реєстраційний номер [NUMBER] ; -комбайн зернозбиральний LEVERDA М306 реєстраційний номер [NUMBER] ; -комбайн зернозбиральний РСМ-142 ACROS-530 реєстраційний номер [NUMBER] ; -комбайн зернозбиральний ДОН-1500Б реєстраційний номер [NUMBER] ; -трактор колісний МТЗ-80 реєстраційний номер [NUMBER] ; - трактор гусеничний Т-150 реєстраційний номер [NUMBER] ; - трактор колісний К-701 реєстраційний номер [NUMBER] ; - трактор колісний Т-150К реєстраційний номер [NUMBER] ; - агрегат дисковий ALH-3.3 за серійним номером №944; -ваги електронні 80т автомобільні за серійним номером АВТ232345; -глибокорозрихлювач KF9-400 за серійним номером №000039322; -дискова борона Horsch 6 RT за серійним номером №28072376: - жниварка 8-ми рядна OptiSun-870 за серійним номером №245/2016: - жниварка Zaffrani N600N за серійним номером №600 N; - зерносушилка PRT 250 FE за серійним номером №48968; - ківш JCB за серійним номером №17154; - мульчувач навісний Tristot ТТ9728 за серійним номером №000036708; - - мульчувач навісний Alpego за серійним номером №000036787; - оприскувач причіпний Арроіо за серійним номером №14818; - плуг «Мастер» за серійним номером №64; -протравлювач насіння камерний ПСК 3-15 ТУВУ, серійний номер № [NUMBER] ; -пружинна борона Активатор 9м, серійний номер №2273; - рисовий завод у складі: двохвальцова рисошліфувальна машина дві штуки (1 комплект), серійні номери №933/934, лущильник рису дві штуки (1 комплект), серійний номер №920, гравітаційний сепаратор дві штуки (1 комплект), серійний номер №000817 та комбінований очищувач одна штука, серійний номер відсутній; -сівалка FLEXI-COIL 2340 ST 820, серійний номер №Y6S003075; -сівалка вакуум Gaspardo sp 5408RSPA2R62C, серійний номер № [NUMBER] ; -зчіпка борін, серійний номер №2273; -глибокорозпушувач навісний UNIA, серійний номер №651; -жатка ЖВК-5 серійний номер №126, 2011 року випуску; -жатка ЖВУ-5, 1/2 серійний номер №083; -жатка валкова ЖРВ, серійний номер №25 ( 240): -компресор С-415М1; -коток КЗК-6-01, серійний номер №46; -коток КЗК-6-/1, серійний номер №1429; -культиватор К-5 «AGROLAND», серійний номер №39; -оприскувач ОП-ЗООО причіпний, серійний номер №110968; -планувальник ґрунту МАРАТА, серійний номер №10010750; -планувальник ґрунту МАРАТА, серійний номер №14110760; -погрузчик, серійний номер FL6D-30057; -погрузчик «Штавлер», серійний номер 20317035; -прес-підбирач, серійний номер №83346; -прес-підбирач Z-511, серійний номер №6859; -розкидач мінеральних добрив 5т причіпний, серійний номер №651; -розкидач мінеральних добрив 5т причіпний, серійний номер №709; -свердлильний станок, серійний номер №4077282; -сіялка СЗМ 4, серійний номер №0581; -сіялка СЗМ 4, серійний номер №0053; -сіялка СЗМ 4, серійний номер №0533; -стогокидач МЗС-90, серійний номер №021; -токарний станок «Красний пролетар», серійний номер №03152; -універсальний дисковий агрегат UNIA, серійний номер № [NUMBER] ; -універсальний дисковий агрегат HORSCH, серійний номер № [NUMBER] ; Після розлучення сторони не можуть дійти згоди щодо розподілу спільного майна, зокрема зазначеного ФГ «Південне», як окремого об`єкта спільної сумісної власності подружжя. 11.05.2019 року подано відзив на позовну заяву про поділ спільного майна подружжя, визнання правочину недійсним та застосування наслідків недійсності правочину представником відповідача [PERSON] 21.05.2019 року представником позивача [PERSON] подано відповідь на відзив. Ухвалою судді від 22.04.2019 року відкрито провадження по справі призначено підготовче судове засідання та вирішено розглядати справу за правилами загального позовного провадження. Ухвалою суду від 29.07.2020 року закрито підготовче провадження по справі та призначено справу до розгляду. Ухвали про проведення справи в режимі відеоконференції: 06.05.2019 року; 11.05.2019 року; 05.06.2019 року; 09.07.2019 року; 02.10.2019 року; 07.10.2019 року; 11.11.2019 року; 15.01.2020 року; 17.03.2020 року. Ухвала від 22.04.2019 року. Ухвала про витребування доказів від 29.07.2019 року. Ухвала від 04.10.2019 року. Ухвала про зупинення провадження 10.10.2019 року. Ухвала про відновлення провадження від 22.10.2019 року. Ухвала від 25.10.2019 року. Будь-яких інших процесуальних дій по справі не вчинялося. Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явився, причину неявки суду не повідомив. Про час, дату та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Представник позивача [PERSON] (діє згідно довіреності 24.09.2018 року, договір доручення про надання правничої допомоги від 21.09.2018 року, додаток до договору про надання правової допомоги від 21.09.2018 року, свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю №2114 серії ХВ №000409 від 12.07.2017 року, витяг з єдиного реєстру адвокатів України серія АХ № 002954) в судове засідання не з`явився, однак подав заяву про розгляд справи за його відстутності та відсутності позивача та занчив, що позовні вимоги підтримує у повному обсязі та наполягає на їх задоволенні. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявилась. Однак подавала до суду заяви про розгляд судових засідань без її участі та просила їх розгляд здійснювати за її відсутності. Позовні вимоги не визнає. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявилась. Однак подавала до суду заяви про розгляд судових засідань без її участі та просила їх розгляд здійснювати за її відсутності. Позовні вимоги не визнає. Представник відповідача ФГ «Південне» - адвокат Мельниченко М.С. (діє згідно ордеру серія ХС №79367 від 16.04.2020 року, про надання правової допомоги від 16.04.2019 року, свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю серія ХС № 000146 від 02.03.2012, витяг з Єдиного реєстру адвокатів України серія ВТ №000637 - час формування 20.03.2018 від 13:33 год.) в судове засідання не з`явився, однак подав заяву про розгляд справи за його відсутності та зазначив, що позов не визнає та просив у його задоволенні відмовити у повному обсязі. Третя особа державний нотаріус Омельчук Ірина Василівна в судове засідання не з`явилась, про час та місце судового засідання повідомлялась належним чином. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, вивчивши матеріали справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків. Відповідно до ч. 1 ст. 15 Цивільного кодексу України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.ч. 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Судом встановлено, що 24.01.1998 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено шлюб, який зареєстровано Олешківською сільською радою Каланчацького району Херсонської області, актовий запис №1. 10.08.2018 року рішенням Каланчацького районного суду Херсонської області шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано. У вказаному рішенні зазначено, що подружні відносини між сторонами фактично припинено з 01.01.2016 року. Згідно з ч. 3 статті 368 ЦК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно зі статтею 60 Сімейного кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Об`єктом права спільної сумісної власності є заробітна плата, пенсія, стипендія, інші доходи, одержані одним із подружжя (стаття 61 СК України). Як вбачається з матеріалів справи, а саме реєстраційної картки: засновниками ФГ «Південне» є [PERSON] та [PERSON] ; керівником Господарства визначено - [PERSON] ; форма власності - приватна; форма фінансування - госпрозрахунок; статутний фонд не формувався. Вказані обставини вказують про те, що в процесі створення ФГ «Південне» [PERSON] не використовувала кошти або майно, які знаходились у спільній сумісній власності подружжя. Згідно ст. 4.1 статуту «Господарства, який діяв на час виникнення спірних правовідносин, майно СФГ «Південне» утворюється внаслідок господарської діяльності. Будь-який приріст майна СФГ, що настає внаслідок здійснення господарської діяльності, є власністю СФГ. Відповідно до п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визання його недійсним та поділ майна подружжя» від 21 грудня 2007 року №11, вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясувати джерело і час його придбання. Таким чином, судом встановлено, що жоден із засновників або членів ФГ «Південне» будь-якої участі у формуванні майна Господарства не приймав, а тому спірне майно, на яке вказує [PERSON] , купувалось за власні кошти ФГ «Південне» та належить ФГ "Південне" на праві приватної вланості, що підтверджується документами бухгалтерського обліку, видатковими накладними, договорами купівлі- продажу, актами приймання предачі, рахунками-фактурами. Згідно п. 1.7 та 1.9 Статуту ФГ «Південне» засновником господарства є [PERSON] , а членами [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та сформовано статутний капітал, який розподілено між засновниками та членами. Члени фермерського господарства мають право на отримання частки майна ФГ при його ліквідації або у разі припинення членства у фермерському господарстві, вартістю пропорційно його частці в статутному фонді (складеному капіталі) ( п. 5.4. Статуту). Статтею 64 Сімейного кодексу України закріплено право подружжя на укладення договорів між собою, а саме: дружина та чоловік мають право на укладення між собою усіх договорів, які не заборонені законом, як щодо майна, що є їхньою особистою приватною власністю, так і щодо майна, яке є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Договір про відчуження одним із подружжя на користь другого з подружжя своєї частки у праві спільної сумісної власності подружжя може бути укладений без виділу цієї частки. Право подружжя на поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, встановлено статтею 69 СК України, згідно якої дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Дружина і чоловік мають право розділити майно за взаємною згодою. Договір про поділ житлового будинку, квартири, іншого нерухомого майна, а також про виділ нерухомого майна дружині, чоловікові зі складу усього майна подружжя має бути нотаріально посвідчений. Як вбачається зі змісту ст. 70 СК України при поділі майна подружжя розміри часток майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначене домовленістю між ними або шлюбним договором. Згідно з частинами першою, дев`ятою статті 7 СК України сімейні відносини регулюються цим кодексом та іншими нормативно-правовими актами на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Серед загальних засад регулювання сімейних відносин у частині другій статті 7 СК України закріплена можливість урегулювання цих відносин за домовленістю (договором) між їх учасниками. Як вбачається з матеріалів справи 20.10.2015 року позивачем [PERSON] було написано заяву на ім.»я Голови ФГ «Південне» [PERSON] в якій він присив його вилучити зі складу ФГ за вланим бажанням та належну частку прибутку не претендує. Данна заява завірена 20.10.2015 року сектерарем виконавчого комітету Олексіївської Ради народних депутатів Каланчцького району Херсонської області О.Л. Мельник. Згідно положень п. 28 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21 грудня 2007 року № 11, встановлено, що влаником майна, преданого йому засновниками і учасниками, є саме товариство. Виходячи зі змісту ч. 2,3 ст. 61 СК, якщо вклад до статутного фонду господарського товариства зроблено за рахунок спільного майна подружжя, в інтересах сім`ї, той із подружжя, хто не є учасником товариства, має право на поділ одержаних доходів. Таким чином, з моменту внесення грошових коштів до статутного капіталу господарського товариства (підприємства) вони є власністю самого товариства, зазначені спільні кошти (майно) подружжя втрачають ознаки об`єкта права спільної сумісної подружжя. Право на компенсацію вартості частини коштів виникає в іншого подружжя лише щодо спільних коштів, а не статутного капіталу, при цьому лише в тому разі, коли спільні кошти всупереч нормам ст. 65 СК України були використані одним із подружжя саме для внесення вкладу до статутного капіталу. У Постанові Верховного Суду України від 02 жовтня 2013 року у справі № 6-79 цс 13 викладено правовий висновок про те, що навіть і в разі предання подружжям свого спільного сумісного майна до статутного фонду приватного підприємства, заснованого одним із них, майно переходить у приватну вланість цього підприємства, а в іншого з подружжя право власності на майно (тобто речове право) трансформується в право вимоги (зобов`язальне право), сутність якого полягає у праві вимоги виплати половини вартості внесного майна в разі поділу майна подружжя ( а не право власності на саме майно) або право вимоги половини отриманого доходу від діяльності підприємства, або половини майна, що залишилось після ліквідації підприємства. Згідно вищевикладеного поділ майна ФГ «Південне» можливий виключно за умови, що воно сформоване, як внесок до статутного капіталу за рахунок спільного сумісного майна подружжя. При цьому суд враховує правові позиції ВСУ з аналогічних спорів, в яких ВСУ роз`яснює, що у процесі розгляду спорів про поділ майна подружжя необхідно враховувати такі обставини: час придбання майна; кошти, за які таке майно було придбано (джерело придбання); мета придбання майна, яка дозволяє визначити правовий статус сумісної власності подружжя. При цьому суд підкреслює, що тільки у випадку, якщо придбання майна відповідало зазначеним критеріям, таке майно може бути визнане спільно нажитим і підлягає розподілу між подружжям на підставі ст.60 СК України. Відповідно до ст. 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Оскільки позивач не спростував поданих стороною відповідача доказів щодо Заяви від 20.10.2015 року, затвердженої секретарем Виконавчого комітету Олексіївської ради народних депутатів Каланчацького району Хероснської області О.Л. Мельник 20.10.2015 року № 52 про виключення [PERSON] зі складу членів ф/г «Південне» за власним бажанням та з відміткою, що на наналежну частку прибутку не претендує, не надав доказів того, що спірне майно було придбано саме за спільні сімейні кошти, тому позовні вимоги задоволенню не підлягають. Таким чином, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, оцінив їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у сукупності, з`ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, з урахуванням того, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичної особи, суд дійшов висновку про необхідність відмови в задоволенні поданого позову. Обґрунтовуючи своє рішення, суд приймає до уваги вимоги ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», відповідно до якої суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини зазначені в рішенні у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А , № 303А, п. 2958. Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення. Враховуючи викладене,

Outcome: dismissed