Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-04 00:00:00

До Малиновського районного суду м. Одеси звернулося з позовом Головне управління Національної поліції в Одеській області до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , третя особа - Орган\~опіки та\~піклування Малиновської\~районної адміністрації\~ОМР про виселення з гуртожитку. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що з 10.10.2016 року Головне управління Національної поліції в Одеській області є балансоутримувачем гуртожитку по вул. Академіка Філатава, 70 (далі ГУНП). Наказом Головного управління Національної поліції в Одеській області від 05.11.2016 року № 2730 «Про затвердження Положення про гуртожитки ГУНП, Положення про комісію ГУНП в Одеській області з розподілу житлової площі в гуртожитках та складу комісії», затверджено Положення про гуртожиток ГУНП в Одеській області, розташований по вул. Ак. Філатова, 70, та затверджено Положення про комісію ГУНП в Одеській області з розподілу житлової площі в гуртожитках та складу комісії ГУНП в Одеській області з розподілу житлової площі в гуртожитках. Позивач зазначив, що з 15.10.2013 року, відповідачі: [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] зареєстровані та проживають за адресою: [ADDRESS] . Як вказує позивач, 18 вересня 2017 року наказом ГУНП в Одеській області № 1483 о/с у відповідності до Закону України «Про Національну поліцію», звільнено зі служби в поліції за п. 7 ч. 1 ст. 77 (за власним бажанням) старшого сержанта поліції [PERSON] , поліцейського взводу № 1 роти № 3 батальону поліції особливого призначення ГУНП в Одеській області, з 29 вересня 2017 року. 23 травня 2018 року на засіданні комісії з розподілу житлової площі в гуртожитках Головного управління Національної поліції в Одеській області, було прийнято рішення про виселення з гуртожитку, розташованого по [ADDRESS] [PERSON] зі складом сім`ї 3 особи. Підставою для виселення стало те, що [PERSON] та [PERSON] не являються працівниками ГУНП в Одеській області, пенсіонерами ОВС та не сплачують комунальні послуги. Надано термін для виселення - 1 (один) місяць. У зв`язку із зазначеним, позивач просить суд виселити [PERSON] , [PERSON] та неповнолітню дитину [PERSON] з гуртожитку, розташованого за адресою: [ADDRESS] , без надання іншого жилого приміщення та стягнути заборгованість, у розмірі 7844,91 грн. та судові витрати. Представник позивача\~Головного управління Національної поліції в Одеській області в судове засідання не прибув, надав до канцелярії суду заяву про розгляд справи без його участі, просив позовні вимоги задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не прибув, надав до суду заяву, в якій просив суд відмовити в задоволенні позовних вимог, справу розглядати без його участі. Відповідач [PERSON] , яка є також представником неповнолітньої доньки - [PERSON] в судове засідання не прибула, надала до суду заяву про розгляд справи без її участі, в задоволенні позову просила відмовити. Також, [PERSON] , надала відзив на позовну заяву, в якому зазначила, що дійсно, її чоловік [PERSON] з 29 вересня 2017 року звільнився з поліції за власним бажанням по сімейним обставинам. Проте, він поновився на роботі та з 01 грудня 2018 року він працює в Управлінні поліції охорони в Одеській області. Відповідачка також вказала, що вона є пенсіонером - інвалідом 3-ї групи та отримує пенсію, у розмірі 1450,00 грн.. З чоловіком виховують доньку [INFO] , у зв`язку з її станом здоров`я та скрутним матеріальним становищем, у них дійсно виникла заборгованість за комунальні послуги. Однак, на час розгляду справи, вони сплатили повністю заборгованість за комунальні послуги та її чоловік [PERSON] працює в Управлінні поліції охорони в Одеській області, у зв`язку з чим, просить суд в задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі. Представник третьої особи Орган\~опіки та\~піклування Малиновської\~районної адміністрації\~ОМР в судове засідання не прибув, надав до суду заяву в якій заперечував проти задоволення позову в частині виселення малолітньої [PERSON] , [INFO] та її законного представника, оскільки будуть порушені права неповнолітньої дитини.(а.с.62). Суд, оцінивши доводи позивача,\~ встановивши обставини, якими обґрунтовуються вимоги позивача, з`ясувавши характер та взаємовідносини сторін, визначившись щодо правовідносин, зумовлених\~ встановленими фактами,\~а також щодо правових норм, якими врегульовано ці правовідносини, приходить до наступного. Відповідно до постанови Кабінету Міністрів від 16.09.2015 № 730 «Про утворення територіальних органів Національної поліції та ліквідацію територіальних органів Міністерства внутрішніх справ», ліквідовано як юридичну особу публічного права Головне управління Міністерства внутрішніх справ України в Одеській області та утворено Головне управління Національної поліції в Одеській області. 07.11.2015 року в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб- підприємців та громадських формувань зареєстровано юридичну особу Головне управління Національної поліції в Одеській області. Ідентифікаційний код юридичної особи: 40108740. Правові відносини щодо виселення із службових приміщень регулюються нормами ЖКУ.(а.с. 12) Відповідно до норм ст. 118 ЖКУ, службові жилі приміщеним призначаються для заселення громадянами, які у зв`язку з характером їх трудових відносин повинні проживати за місцем роботи або поблизу від нього. Жиле приміщення включається до числа службових рішенням виконавчою комітету районної, міської, районної в місті Ради народних депутатів. Під службові жилі приміщення виділяються, як правило, окремі квартири. В ч. 2 ст. 119 ЖКУ зазначено, що перелік категорій працівників, яким може бути надано службові жилі приміщення, встановлюється законодавством Союзу РСР і Української РСР. \~ \~ \~ \~Так, даний перелік затверджено\~постановою Ради Міністрів УРСР від 04.02.1988 № 37 «Про службові жилі приміщення»\~(далі\~Перелік) п. 35 якого встановлено коло службових осіб органів державної податкової служби, яким може бути надано службове приміщення. Нормами ст. 128 ЖКУ встановлено, що порядок надання жилої площі в гуртожитках визначається цим Кодексом та іншими актами законодавства України. Жила площа в гуртожитку надається одиноким громадянам і сім`ям, які мають право проживати у гуртожитках, за рішенням адміністрації підприємства, установи, організації або органу місцевого самоврядування, у власності чи управлінні яких перебуває гуртожиток. Судом встановлено, що 12.08.2016 року, спільним наказом Міністерства внутрішніх справ України та Національної поліції України «Про передачу гуртожитків в Одеській області до сфери управління Національної поліції України» було передбачено передати зі сфери управління Міністерства внутрішніх справ до сфери управління Національної поліції України гуртожитки з господарськими будівлями, які розташовані за адресою: [ADDRESS] - з балансу ГУМВС України в Одеській області. Пунктом 2 цього наказу передбачено Головному управлінню Національної поліції в Одеській області створити комісії з приймання-передачі зазначених гуртожитків. Передачу здійснити за Актом приймання-передачі. 10.10.2016 року заступник Голови Національної поліції України полковник поліції Бушуєв К.В. затвердив Акт приймання-передачі гуртожитку з господарськими будівлями, що розташований за адресою: [ADDRESS] . Тобто, з 10.10.2016 року Головне управління Національної поліції в Одеській області є балансоутримувачем гуртожитку по [ADDRESS] . 05.11.2016 року Наказом Головного управління Національної поліції в Одеській області № 2730 «Про затвердження Положення про гуртожитки ГУНП, Положення про комісію ГУНП в Одеській області з розподілу житлової площі в гуртожитках та складу комісії», затверджено Положення про гуртожиток ГУНП в Одеській області (далі Положення про гуртожиток № 2730), розташований по [ADDRESS] , та затверджено Положення про комісію ГУНП в Одеській області з розподілу житлової площі в гуртожитках та складу комісії ГУНП в Одеській області з розподілу житлової площі в гуртожитках. Згідно виписки з домової книги про склад сім`ї та прописку № 43, [PERSON] 1983 року народження, [PERSON] , 1988 року народження та [PERSON] 2011 року народження прописані та постійно проживають з 13.10.20143 року за адресою: [ADDRESS] . (а.с. 7) Наказом ГУНП в Одеській області від 18 вересня 2017 року № 1483 о/с у відповідності до Закону України «Про Національну поліцію» було звільнено зі служби в поліції за п. 7 ч. 1 ст. 77 (за власним бажанням) старшого сержанта поліції [PERSON] , поліцейського взводу № 1 роти № 3 батальону поліції особливого призначення ГУНП в Одеській області, з 29 вересня 2017 року. (а.с. 8) Згідно до ч. 2 ст. 132 Житлового кодексу Української PCP, працівників підприємств, установ, організацій, які поселилися в гуртожитку в зв`язку з роботою, може бути виселено без надання іншого жилого приміщення, в разі звільнення за власним бажанням без поважних причин, за порушення трудової дисципліни або вчинення злочину. Однак, статтею 125 ЖК України зазначено категорію осіб, яких не може бути виселено з службових жилих приміщень, без надання іншого жилого приміщення. Так, згідно до п. 2 ч. 1 ст. 125 ЖК України, без надання іншого жилого приміщення у випадках, зазначених у статті 124 цього Кодексу, не може бути виселено осіб, які пропрацювали на підприємстві, в установі, організації, що надали їм службове жиле приміщення, не менш як десять років. Відповідно до долученої до матеріалів справи, довідки, від 18.09.2017року №1483о/с, старший сержант поліції [PERSON] працював в Управлінні Національної поліції в Одеській області поліцейським взводу №1 роти № 3 батальону поліції та був звільнений з посади - 18.09.2017 року, його вислуга років на посаді на час звільнення складає 10 років 2 місяці і 22 дні. (а.с. 48). Тобто, вислуга [PERSON] на посаді поліцейського на час звільнення складає більше 10 років. Отже, виходячи з положень п. 2 ч. 1 ст. 125 ЖК України, [PERSON] з сім`єю не може бути виселено, без надання іншого жилого приміщення. Крім того, відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 125 ЖК України, без надання іншого жилого приміщення у випадках, зазначених у статті 124 цього Кодексу, не може бути виселено осіб, що звільнені з посади, у зв`язку з якою їм було надано жиле приміщення, але не припинили трудових відносин з підприємством, установою, організацією, які надали це приміщення. До суду надано довідку від 07.12.2018 року, вих. № 169-43/35-2018 про те, що [PERSON] дійсно працює в Управлінні поліції охорони в Одеській області на посаді охоронника батальону з фізичної безпеки Управління поліції охорони в Одеській області з 01.12.2018 року. (а.с. 48) Тобто, з матеріалів справи вбачається, що відповідач [PERSON] не припинив трудових відносин з установою, яка надала житлове приміщення, він працює в Управлінні поліції охорони в Одеській області. Крім того, відповідачем долучено до матеріалів справи лист Управління поліції охорони в Одеській області до Заступника наальника ГУНП в Одеській області, про надання житла у гуртожитку, який розташовано за адресою: [ADDRESS] , для проживання співробітника [PERSON] з його родиною. Отже, виходячи з положень п. 3 ч. 1 ст. 125 ЖК України, [PERSON] з сім`єю не може бути виселено, оскільки він звільнений з посади, у зв`язку з якою йому було надано жиле приміщення, але не припинив трудових відносин з Управлінням поліції в Одеській області та, на час розгляду справи судом, працює в Управлінні поліції охорони в Одеській області на посаді охоронника батальону з фізичної безпеки Управління поліції охорони в Одеській області. Окрім того, звернувшись з позовом до суду про виселення, позивач не врахував інтереси малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] . Так, судом встановлено, що в спірній кімнаті проживає малолітня [PERSON] , [INFO] , яка проживає та зареєстрована з батьками: [PERSON] та [PERSON] та має право на користування спірним житловим приміщенням, її виселення із гуртожитку буде мати наслідком втрати права користування житлом малолітньою дитиною.(а.с. 7, 51) Згідно\~статті 11 Закону «Про охорону дитинства», сім'я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. У відповідності до\~статті 18 вказаного Закону,\~діти\~члени сім`ї наймача або власника жилого приміщення мають право користуватися займаним приміщенням нарівні з власником або наймачем. Факт проживання малолітньої [PERSON] , [INFO] за вищезазначеною адресою підтверджується випискою з домової книги про склад сім`ї та прописку. (а.с. 7) Згідно ст. 12 Закону України "Про основи соціального захисту бездомних громадян і безпритульних дітей", держава охороняє і захищає права та інтереси дітей при вчиненні правочинів щодо нерухомого майна. Органи опіки та піклування здійснюють контроль за дотриманням батьками та особами, які їх замінюють, житлових прав і охоронюваних законом інтересів дітей. В статті 12 Закону України «Про основи соціального захисту бездомних громадян і безпритульних дітей» зазначено, що держава охороняє і захищає права та інтереси дітей при вчиненні правочинів щодо нерухомого майна. Неприпустимо зменшення або обмеження прав і охоронюваних законом інтересів дітей при вчиненні будь-яких правочинів стосовно жилих приміщень. Відповідно до\~статті 1 Закону України «Про охорону дитинства»\~та\~статті 2 Закону України «Про державну допомогу сім`ям з дітьми», дитина, \~це особа віком до 18 років (повноліття), якщо згідно з законом, застосовуваним до неї, вона не набуває прав повнолітньої раніше. Малолітня дитина, [PERSON] , [INFO] , зареєстрована за вказаною адресою та має право користування житлом. Відомостей про те, що малолітня [PERSON] , [INFO] , є власником або має право користування іншим житлом, не має. Враховуючи, що в кімнаті [ADDRESS] , зареєстрована та проживає малолітня дитина, [PERSON] , [INFO] , виселення її із житлового приміщення безумовно впливає на її права та інтереси. Також, згідно\~статті 8 Закону України «Про охорон удитинства», \~кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Відповідно до\~статті 18 Закону України «Про охорону дитинства»,\~діти\~члени сім`ї наймача або власника житлового приміщення мають право користуватися займаним приміщенням нарівні з власником або наймачем. Крім того, суд звертає увагу на те, що одним з основних компонентів державної політики України у сфері захисту дитинства є, зокрема, імплементація норм міжнародного права. Результатом цієї діяльності є те, що на сьогодні Україна є учасницею цілого ряду міжнародних документів у сфері забезпечення прав дитини. Свідченням наміру нашої держави забезпечувати захист прав дитини є, серед іншого, приєднання України до міжнародних договорів у сфері сімейного права. Слід відзначити, що Конвенція ООН про права дитини, яка є основним документом, що визначає правові стандарти у сфері захисту прав дитини, була ратифікована Україною ще 27 лютого 1991 року і набула чинності 27 вересня 1991 року. В цьому контексті необхідно врахувати статтю 3 Конвенції ООН про права дитини, згідно якої, найкращі інтереси дитини мають бути пріоритетом при прийнятті публічними органами будь-яких заходів відносно дітей. Також, у Постанові Європейського Суду з прав людини у справі «Нойлінгер та Шурук проти Швейцарії» (Neulinger and Shuruk v. Switzerland), скарга №41615/07, §135, ECHR2010), Европейський суд зазначив, що не впевнений в тому, що влада діяла в межах свого розсуду, прагнучи встановити справедливу рівновагу між публічним інтересом та потребами дітей в їх найкращих інтересах. Ок рім того, у відповідності до\~статті 47 Конституції України, кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Відповідно до ст. 126 ЖКУ, надаване громадянам у зв`язку з виселенням з службового жилого приміщення інше жиле приміщення має відповідати вимогам, передбаченим частиною другою\~статті 114 цього Кодексу. Згідно до статті 64 ЖКУ, члени сім`ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов`язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Відповідно до ст. 113 ЖКУ, надаване громадянам у зв`язку з виселенням інше благоустроєне жиле приміщення повинно знаходитись у межах даного населеного пункту і відповідати вимогам статті 50 ЖКУ. Виходячи з системного аналізу наведених норм права та доказів, вивчених у судовому засіданні, суд прийшов до висновку, що, звернувшись з позовом до суду, позивач, вимагаючи виселення, у тому числі і дитини - [PERSON] , [INFO] , не врахував інтереси малолітньої дитини, не запропонував відповідачам іншого житлового приміщення, що вказує на порушення норм, у тому числі, і міжнародного права. Щодо вимоги про стягнення заборгованості з відповідачів, суд, дослідивши доводи представника позивача, відповідачів та третьої особи, оцінивши докази, які були надані до суду, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Позивач посилається на те, що відповідачі не сплачують комунальні послуги та мають заборгованість у розмірі 7844,91 грн., про що вказує розрахунок від 13.07.2018 року.(а.с.11). Однак, відповідачами було надано до суду копії квитанцій про сплату комунальних послуг та погашення заборгованості після 13.07.2018 року. (а.с. 34-47) Тобто, на час розляду справи, вказана позивачем заборгованість, була сплачена відповідачами. Згідно зі\~статтею 264 ЦПК України,\~під час ухвалення рішення суд, зокрема, вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати. Відповідно до \~ст.\~263 ЦПК України,\~рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Частина 1\~статті 4 ЦПК України, передбачає, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до\~ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У відповідності до ч. 1\~ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, які мають значення для вирішення справи. Згідно\~ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Виходячи з викладеного, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні вимог позивача. Питання щодо розподілу витрат по сплаті судового збору, суд вирішує на підставі\~ст. 141 ЦПК України. Оскільки в задоволенні позовних вимог суд відмовляє, то судові витрати з відповідачів не можуть бути стягнуті.

Outcome: dismissed