Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-29 00:00:00

[PERSON] звернулася в суд з позовом до [PERSON], де третя особа орган опіки та піклування Тячівської районної державної адміністрації про надання дозволу на виїзд дітей за кордон без згоди батька. В позовній заяві зазначила, що шлюб між нею та відповідачем розірвано на підставі рішення Хотинського районного суду від 05 червня 2017 року. Від шлюбу в них народилося двоє дітей: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. Після розірвання шлюбу відповідач зібрав свої речі та поїхав проживати до себе додому в с.Округла Тячівського району. З того часу відповідач не підтримує зв'язок з дітьми, не відповідає на їхні листи, не приймає участі в їх вихованні та матеріально не утримує їх, тобто ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків. Вона змушена періодично їздити за кордон та заробляти гроші на утримання їхніх дітей. Однак коли вона хоче виїхати з дітьми в гості за кордон, то змушена просити відповідача, щоб він надав дозвіл на вивезення дітей. А відповідач в свою чергу вимагає від неї розписку , що вона не буде звертатися до суду про стягнення з нього аліментів на користь дітей, вимагає від неї прописати його в її будинку , де вона проживає з дітьми та її матір'ю, а також принижує її та дітей. Просить надати дозвіл на вивезення неповнолітніх дітей [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] за кордон без згоди батька [PERSON], мешканця с.Округла Тячівського району. Позивачка в судове засідання не з'явилася, однак надіслала до суду заяву про розгляд справи в її відсутності, позовні вимоги підтримує та просить позов задоволити, а тому суд в порядку ст. 223 ч.1 ЦПК України розглянув справу у її відсутності на підставі наявних у справі доказів. Відповідач в судове засідання не з'явився, хоч про час та місце розгляду справи був належним чином повідомлений, а тому суд в порядку ст.223 ч.1 ЦПК України розглянув справу у його відсутності на підставі наявних у справі доказів. Представник третьої особи орган опіки і піклування Тячівської районної державної адміністрації в судове засідання не з'явився, хоч про час та місце розгляду справи був належним чином повідомлений, а тому суд в порядку ст.223 ч.1 ЦПК України розглянув справу у його відсутності на підставі наявних у справі доказів. На підставі ст. 247 ч. 2 ЦПК України, у зв'язку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши всі обставини справи , суд дійшов наступного висновку. В судовому засіданні встановлено, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі і від шлюбу мають двох неповнолітніх дітей: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. (а.с.6,7.8). Відповідно до письмового повідомлення служби у справах дітей Тячівської РДА від 12 січня 2018 року за №04-13/14 встановлено, що позивачка [PERSON] до органу опіки та піклування Тячівської РДА з заявою про надання дозволу на виїзд за кордон неповнолітніх дітей [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] без згоди батька [PERSON] не зверталася, в зв'язку з чим дане питання на розгляд комісії з питань захисту прав дитини не виносилося, а тому висновку щодо доцільності чи не доцільності надання дозволу на виїзд за кордон неповнолітніх дітей без згоди батька орган опіки та піклування надати не може (а.с. 42) . Відповідно до ст.141 ЦК України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Згідно вимог статті 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Статтею 313 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) визначено, що фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), опікунів і в їхньому супроводі чи у супроводі осіб, які уповноважені ними. Відповідно до п.2 ст.4 Закону України "Про порядок виїзду з України та в'їзду в України громадян України", оформлення проїзного документа дитини провадиться на підставі нотаріально засвідченого клопотання батьків або законних представників батьків чи дітей у разі потреби самостійного виїзду неповнолітнього за кордон. За відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду. Проїзний документ дитини видається органами внутрішніх справ за місцем проживання дитини. Проїзний документ на дитину оформляється терміном на три роки або до досягнення нею 18-річного віку. Постановою Кабінету Міністрів України № 57 від 27 січня 1995 року зі змінами, внесеними постановою Кабінету Міністрів України № 932 від 11 липня 2007 року, затверджені Правила перетинання державного кордону громадянами України. Згідно з частиною 2 пункту 2-2 Правил, перетинання державного кордону для виїзду за межі України громадян України, які не досягли 16-річного віку, виїзд за межі України громадян, які не досягли 16-річного віку, у супроводі одного з батьків або у супроводі осіб, які уповноважені одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється у разі пред'явлення оригіналу або нотаріально посвідченої копії рішення суду про надання дозволу на виїзд за межі України громадянина, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків. У підпункті 1 пункту 4 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 27 січня 1995 року № 57, виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється за нотаріально посвідченою згодою другого з батьків із зазначенням у ній держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі, якщо другий з батьків відсутній у пункті пропуску. З аналізу вказаних правових норм випливає, що сімейне законодавство виходить із принципу повної рівноправності обох батьків - батька, і матері - у всіх правах і обов'язках відносно своїх дітей. Тимчасовий виїзд неповнолітніх дітей за межі України повинен відбуватись лише за погодженням з іншим з батьків, оскільки такий переїзд спричиняє зміну режиму спілкування дитини з іншим з батьків, порядок участі у вихованні дитини, зміну звичайного соціального, культурного, мовного середовища дитини, що впливає на її подальше життя, розвиток і виховання. Виходячи з положень зазначених норм матеріального права, дозвіл на виїзд малолітньої дитини за межі України в супроводі одного з батьків за відсутності згоди другого з батьків (на підставі рішення суду) може бути наданий на конкретний одноразовий виїзд з визначенням держави прямування та його тривалості, тобто початку та закінчення. При цьому, як вбачається із змісту позовних вимог, позивачка [PERSON] просить суд дозволити виїзд неповнолітніх дітей за кордон без згоди батька без зазначення держави прямування та часового проміжку. Враховуючи наведене, а також відсутність позитивного висновку органу опіки та піклування Тячівської райдержадміністрації (а.с.42), суд вважає , що в задоволенні позову слід відмовити.

Outcome: dismissed