Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-23 00:00:00

01 грудня 2014 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про відшкодування матеріальної і моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди. Свої вимоги позивач мотивував тим, що 23 вересня 2014 року о 09 годині 10 хвилин в м. Білопілля по вулиці Леніна [PERSON], керуючи автомобілем ВАЗ-2107, р. н. [NUMBER], не витримав безпечного інтервалу та скоїв наїзд на його автомобіль Volkswagen - Passat, державний реєстраційний номер [NUMBER], який стояв на правому узбіччі проїзної частини. Внаслідок ДТП його автомобілю були завдані механічні пошкодження. Згідно висновків ДАІ та постанови Білопільського районного суду Сумської області від 20 жовтня 2014 року вказана дорожньо-транспортна пригода сталася з вини водія [PERSON] Вартість відновлювального ремонту його автомобіля після ДТП склала 9 817 грн. 50 коп. Крім цього, він поніс наступні витрати: 400 грн. - на проведення оцінки вартості матеріального збитку, 199 грн. 97 коп. - на транспортування автомобіля до місця проведення оцінки та 35 грн. 52 коп. витрат на повідомлення [PERSON] про проведення оцінки. Загальна сума понесених ним матеріальних збитків становить 10 452 грн. 99 коп. Також, внаслідок вищевказаної дорожньо - транспортної пригоди йому було завдано моральну шкоду, яка виразилась у необхідності пошуку грошей на ремонт автомобіля. Крім того, він і його близькі втратили засіб для пересування, що спричинило значні незручності в здійсненні планів. Все це викликало пригнічення його стану та розлад стосунків у сім'ї, а тому розмір моральної шкоди він оцінює в 5 000 грн. Посилаючись на вищевказані обставини, позивач просив стягнути з [PERSON] 10 452 грн. 99 коп. матеріальної шкоди та 5 000 грн. моральної шкоди. В судовому засіданні позивач [PERSON] позов підтримав, просив його задовольнити. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з'явився, хоча належним чином був сповіщений про час, день та місце розгляду справи, причин неявки не повідомив. Згідно ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки або якщо зазначені ним причини визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Враховуючи вищевикладене, а також те, що позивач проти заочного вирішення справи не заперечує, суд вважає за можливе ухвалити заочне рішення. Заслухавши позивача, повно, всебічно і об'єктивно дослідивши матеріали цивільної справи та адміністративної справи №573/2087/14, оцінивши їх в сукупності з точки зору належності, допустимості і взаємозв'язку, суд приходить до наступних висновків. У відповідності до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно із вимогами частини першої статті 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Частиною четвертою статті 61 Цивільного процесуального кодексу України визначено, що постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкова для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Відповідно до ст. 22 Цивільного кодексу України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є витрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі. Частиною першою статті 1166 Цивільного кодексу України передбачено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов'язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди, тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання. Згідно п. 1 ч. 1 ст. 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою. За змістом статті 1192 ЦК України з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов'язати особу, яка завдала шкоду майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. У відповідності до абз. 1 п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України №6 від 27 березня 1992 року "Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди" із змінами і доповненнями, шкода заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, незалежно від наявності вини. За змістом абз. 1 п. 4 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №4 від 01 березня 2013 року "Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки" визначено, що розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 1166, 1187 ЦК шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов'язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини. Згідно абз. 1 п. 14 вказаної Постанови при визначенні розміру та способу відшкодування шкоди, завданої майну потерпілого, судам слід враховувати положення статті 1192 ЦК. Наприклад, з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов'язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ такого ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Коли відшкодування шкоди в натурі неможливе, потерпілому відшкодовуються в повному обсязі збитки відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Судом встановлено, що на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії [NUMBER], виданого Сумським РЕР УДАІ УМВС України в Сумській області, позивач [PERSON] є власником легкового автомобіля Volkswagen - Passat 1.8, р. н. [NUMBER], 1997 року випуску (а. с. 7). З постанови Білопільського районного суду від 20 жовтня 2014 року вбачається, що 23 вересня 2014 року о 09 годині 10 хвилин в м. Білопілля по вул. Леніна відповідач [PERSON], керуючи автомобілем ВАЗ-2107, р. н. Російської Федерації [NUMBER], не витримав безпечного інтервалу та скоїв наїзд на автомобіль Volkswagen - Passat, р. н. [NUMBER], який стояв на правому боці проїзної частини, внаслідок чого вказані автомобілі зазнали механічних пошкоджень. Своїми вищевказаними діями [PERSON] порушив п. 13.1 Правил дорожнього руху України та скоїв адміністративне правопорушення, передбачене статтею 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення, за що був підданий адміністративному стягненню у виді штрафу (а. с. 8). У відповідності до протоколу огляду транспортного засобу від 20 жовтня 2014 року в автомобілі Volkswagen - Passat, р. н. [NUMBER], 1997 року випуску виявлено наступні пошкодження: розбита ліва фара, деформація лівого заднього крила, пошкодження обшивки заднього бамперу та розрив бокового лівого заднього молдінгу (а. с. 20-21). Згідно звіту №342 від 21 жовтня 2014 року вартість матеріального збитку, завданого власнику КТЗ Volkswagen - Passat, д. н. [NUMBER], з урахуванням коефіцієнта фізичного зносу 0,7 та ПДВ за ставкою 20% на замінні частини становить 4 216 грн. 77 коп. (а. с. 14-30). За проведення оцінки завданих пошкодженням транспортного засобу матеріальних збитків [PERSON] сплатив 400 грн., що підтверджується квитанцією №57 від 21 жовтня 2014 року з (а. с. 12). Згідно довідки ФОП [PERSON] від 26 листопада 2014 року належний позивачу автомобіль Volkswagen - Passat, д. н. [NUMBER] знаходився в ремонті на станції технічного обслуговування за адресою: [ADDRESS] з 20 жовтня по 25 листопада 2014 року (а. с. 48). У відповідності до рахунку - фактури №47 від 20 жовтня 2014 року та товарного чеку від 26 листопада 2014 року за проведення ремонту пошкодженого автомобіля позивач сплатив 9 817 грн. 50 коп., що становить вартість деталей і роботи (а. с. 9, 49). Таким чином, суд вважає, що внаслідок протиправних дій [PERSON] [PERSON] була завдана матеріальна шкода в загальній сумі 10 217 грн. 50 коп., з яких 9 817 грн. 50 коп. - реальна вартість виконаних робіт, необхідних для відновлення пошкодженого автомобіля, і 400 грн. - витрати за проведення оцінки завданих пошкодженням транспортного засобу матеріальних збитків. Вказана сума підлягає стягненню із відповідача на користь позивача в повному обсязі. Що стосується позовних вимог [PERSON] про стягнення із [PERSON] витрат за транспортування автомобіля до місця проведення оцінки для визначення розміру матеріального збитку, завданого внаслідок його пошкодження, в сумі 199 грн. 97 коп. та витрат за повідомлення відповідача про проведення оцінки автомобіля в сумі 35 грн. 52 коп., то вони задоволенню не підлягають, оскільки всупереч ст. 60 ЦПК України позивач не надав суду належних і допустимих доказів щодо неможливості проведення оцінки в м. Білопілля, за місцем знаходження транспортного засобу. А наявні в матеріалах справи квитанції за відправлення відповідачу електронного повідомлення в сумі 22 грн. 92 коп. та за заяву в сумі 12 грн. 60 коп., а також невідомо ким видана довідка про відправлення електронного повідомлення без номера і дати не є безперечними доказами того, що цим електронним повідомленням позивач повідомляв відповідача саме про дату, час та місце проведення оцінки пошкодженого автомобіля (а. с. 12-13). Стосовно позовних вимог [PERSON] про стягнення із [PERSON] моральної шкоди суд приходить до висновку, що вони підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. У відповідності до статті 23 Цивільного кодексу України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов'язана з розміром цього відшкодування. Частиною першою статті 1167 Цивільного кодексу України визначено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями, бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Судом встановлено, що порушення відповідачем [PERSON] Правил дорожнього руху України, призвело до настання дорожньо-транспортної пригоди, в якій автомобіль [PERSON] зазнав механічних ушкоджень, у зв'язку з чим позивачу була завдана моральна шкода, яка виразилась у душевних стражданнях, яких останній зазнав у результаті пошкодження його майна, небажанням відповідача відшкодовувати завдану шкоду, необхідністю відшукання грошей для ремонту пошкодженого транспортного засобу, а також спричиненням незручностей у здійсненні їх планів. На підставі викладеного, виходячи з засад розумності, виваженості та справедливості, враховуючи характер і обсяг душевних страждань позивача, а також і те, що моральну шкоду не можна відшкодувати у повному обсязі, так як немає точних критеріїв майнового виразу душевного болю, спокою, гідності особи, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача [PERSON] на користь позивача [PERSON] в рахунок відшкодування моральної шкоди 1 000 грн., а у задоволенні решти позовних вимог про стягнення моральної шкоди відмовити. Відповідно до ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Судом встановлено, що при зверненні з даним позовом до суду позивач [PERSON] сплатив судовий збір у розмірі 487 грн. 20 коп. - по 243 грн. 60 коп. за кожну позовну вимог, одна з яких майнового характеру, а друга - немайнового, що підтверджується квитанціями №25 від 01 грудня 2014 року та №79 від 08 грудня 2014 року (а. с. 1, 40). Зважаючи на те, що позовні вимоги майнового характеру задоволені частково на 98% стягненню з відповідача на користь позивача підлягає судовий збір у розмірі 238 грн. 73 коп. Згідно роз'яснень, які містяться в абз. 2 п. 36 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №10 від 17 жовтня 2014 року «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» якщо вимогу пропорційності розподілу судових витрат при частковому задоволенні позову точно визначити неможливо (наприклад, при частковому задоволенні позову немайнового характеру), то судові витрати розподіляються між сторонами порівну. З огляду на вищевикладене, враховуючи, що пропорційність розподілу судових витрат за позовні вимоги немайнового характеру визначити неможливо, а також те, що позов задоволено частково, суд приходить до висновку про рівний розподіл судових витрат між сторонами у справі, а тому стягненню із [PERSON] на користь [PERSON] підлягають 121 грн. 80 коп. судових витрат. Всього з відповідача на користь позивача необхідно стягнути 360 грн. 53 коп. судових витрат. На підставі викладеного,

Outcome: partial