Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-17 00:00:00

Позивач ПАТ КБ «ПриватБанк» у листопаді 2013 року звернувсядо суду з позовом, в якому просив суд стягнути з [PERSON] , [PERSON] на свою користь заборгованість за кредитним договором № dnd0au03115292 від 30.11.2005 року у розмірі 14602,67 дол. США, що відповідно до повідомлення НБУ складає 116675,30 грн.; з ПАТ "Акцент - банк", [PERSON] , [PERSON] солідарно на свою користь заборгованість у розмірі 10 000,00 грн., з [PERSON] стягнути витрати на юридичну допомогу у розмірі 3200,00 грн. та стягнути з [PERSON] , [PERSON] судовий збір. В обґрунтування своїх вимог зазначив, що відповідно до договору № dnd0au03115292 від 30.11.2005 року відповідач [PERSON] отримала кредит у розмірі 10272,28 дол. США, зі сплатою за користування ним відсотків 12,48% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 30.11.2010 року. Проте, в порушення умов договору відповідач [PERSON] свої зобов`язання належним чином не виконала, що стало підставою для звернення до суду. Вимоги до відповідача [PERSON] , що випливають зі згаданого договору, були забезпечені шляхом укладання з відповідачем ПАТ «А-Банк» договору поруки № 167 від 20.10.2010 року, договором поруки з [PERSON] , у зв`язку з чим вони є солідарними відповідачами за пред`явленим до стягнення боргом. Заочним рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 25 грудня 2013 року позовні вимоги ПАТ КБ «ПриватБанк» задоволено частково. 08 грудня 2020 року [PERSON] було подано заяву про перегляд заочного рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 25 грудня 2013 року. Ухвалою Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 22 грудня 2020 року заочне рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 25 грудня 2013 року скасовано і справу призначено до розгляду в загальному порядку. 20 січня 2021 року від представника відповідача [PERSON] - [PERSON] надійшов відзив на позов. Вказав, що [PERSON] підтверджує факт укладання з АТ КБ «ПриватБанк» кредитного договору № dnd0au03115292 від 30.11.2005 року, відповідно до якого вона отримала в кредит 10 272,28 дол. США, за умовами повернення кредиту до 30.11.2010 року та сплати відсотків у розмірі 12,48%. Однак позивач 29.04.2009 року переуступив право вимоги за кредитним договором ТОВ «Українське фінансове агентство «Верус», а тому звертаючись з позовом до суду був позбавлений відповідної правосуб`єктності виступати позивачем по справі. Однак в разі наявності інших доказів щодо прав вимоги АТ КБ «ПриватБанк» за кредитним договором №dnd0au03115292 від 30.11.2005 року просили суд застосувати наслідки спливу позовної давності до заявлених позовних вимог та відмовити в задоволенні позовних вимог. При новому розгляді справи представник позивача АТ КБ «ПриватБанк» в судове засідання не з`явився. Про час і місце слухання справи повідомлявся належним чином, що підтверджується Довідкою про доставку електронного листа. В матеріалах справи наявна заява про слухання справи без участі представника позивача, в якій просив суд задовольнити позовні вимоги позивача. Представник відповідача [PERSON] - [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнав з підстав наведених в відзиві на позовну заяву. Просив суд в задоволенні позову відмовити. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] в судове засідання не з`явилися. Про час і місце слухання справи повідомлялись належним чином. Представник відповідача АТ «Акцент-Банк» в судове засідання не з`явився. Про час і місце слухання справи повідомлявся належним чином. Про причини неявки суд не повідомив. Суд, заслухавши представника відповідача, дослідивши матеріали справи, вважає позовні вимоги такими, що не підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що між Закритим акціонерним товариством комерційний банк «ПриватБанк» (правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» та Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк») та [PERSON] був укладений кредитний договір № dnd0au03115292 від 30.11.2005 року, згідно з яким [PERSON] отримала кредит у розмірі 10272,28 дол. США зі сплатою за користування ним відсотків 12,48 % в місяць, строком на 60 місяці, тобто кінцевий термін повернення 30.11.2010 року. Щомісячний платіж 264,78 дол. США. Період сплати з 21 по 28 число кожного місяця. Вимоги відповідача [PERSON] були забезпечені шляхом укладання з відповідачем [PERSON] договору поруки № dnd0au03115292 від 30.11.2005 року. Відповідно до договору поруки [PERSON] зобов`язалася солідарно з боржником відповідати за виконання зобов`язань за кредитним договором № dnd0au03115292 від 30.11.2005 року. Крім того, вимоги до відповідача [PERSON] були забезпечені шляхом укладання з відповідачем ПАТ «А-Банк» (правонаступником якого є АТ «Акцент Банк» договору поруки № 167 від 20.10.2010 року. Відповідно до договору поруки № 167 від 20.10.2010 року ПАТ «Акцент-банк» зобов`язався солідарно з боржником відповідати перед банком за виконання зобов`язань за кредитним договором № dnd0au03115292 від 30.11.2005 року, розмір відповідальності 10 000 грн. 00 коп. Строк, в межах якого сторони можуть звернутися до суду з вимогою про захист свого порушеного права або законного інтересу за цим договором, встановлюється протягом п`яти років, у зв`язку з чим вони є солідарними відповідачами за пред`явленим до стягнення боргом. Як вказує у своїй позовній заяві позивач, у зв`язку з неналежним виконанням відповідачем [PERSON] умов кредитного договору № dnd0au03115292 від 30.11.2005 року заборгованість станом на 02.09.2013 р. склала 15854,23 дол. США, в тому числі 5112,26 дол. США - заборгованість за кредитом; 7089,52 дол. США - заборгованість по процентам за користування кредитом; 418,41 дол. США - заборгованість по комісії за користування кредитом; 3234,04 дол. США - пеня за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором. Відповідно до листа АТ КБ «ПриватБанк» №20.1.0.0.0/7-201130/5386 від 04.12.2020 р. АТ КБ «ПриватБанк» повідомив, що 29.04.2009 року був укладений договір про відступлення права вимоги за кредитним договором № dnd0au03115292 від 30.11.2005 року укладеним з [PERSON] з ТОВ «Українське фінансове агентство «Верус». Відповідно до копії свідоцтва про шлюб Серії [NUMBER] , [PERSON] 03 вересня 2005 року зареєструвала шлюб з [PERSON] , актовий запис №389, прізвище дружини після одруження « [PERSON] ». Аналізуючи спірні правовідносини, суд доходить наступних висновків. Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послуги, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. За змістом ст. ст. 610, 612 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. Боржник вважається таким, що прострочив виконання, якщо він не виконав його у строк, передбачений умовами договору або встановлений законом. Згідно ст. 1054 ЦК України, обов`язком Позичальника за кредитним договором є зокрема повернення кредиту та сплата процентів за користування ним. Статтею 1049 ЦК України визначено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно зі ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до ст.599 ЦК України, зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Згідно зі статтею 554 ЦК України у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником (ч. 1 ст. 553 ЦК України). У разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором в тому ж обсязі, що й боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування-збитків, якщо інше не встановлено договором поруки (ч. 1,2 ст. 554 ЦК України). Щодо заяви відповідача про застосування строків позовної давності до позовних вимог позивача, заявленої в відзиві на позовну заяву, слід зазначити наступне. Відповідно до ч.ч. 2,3 ст. 264 ЦК України позовна давність переривається у разі пред`явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Згідно із ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. При цьому початок перебігу позовної давності пов`язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, як з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи (ст. 261 ЦК України). За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Відповідно до частини четвертої статті 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові. За змістом норми початок перебігу позовної давності пов`язується не тільки зі строком дії (припинення дії) договору, як з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи (ст. 261 ЦК України). Несплачені до моменту звернення кредитора до суду платежі підлягають стягненню у межах позовної давності по кожному із платежів. Зазначена правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 6 листопада 2013 року №6-116цс13, та постанові Верховного суду України по справі 6-31 цс15. Як вбачається із матеріалів справи, кредитний договір був укладений 30.11.2005 року, строк дії договору до 30.11.2010 року, з даним позовом про стягнення заборгованості позивач звернувся до Індустріального районного суду м. Дніпропетровська 18.11.2013 року, тобто в межах строку позовної давності щодо платежу за останній місяць. Однак, як вбачається із наданих відповідачем відповідей АТ КБ «ПриватБанк» на запити [PERSON] АТ КБ «ПриватБанк» відступив 29.04.2009 року право вимоги за кредитним договором № dnd0au03115292 від 30.11.2005 року ТОВ «Українське фінансове агентство «Верус». Позивачем жодного доказу щодо укладання вищевказаного договору чи його не укладання суду не надано. Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (ч.1 ст. 4 ЦПК України). Принцип захисту судом порушеного права особи будується при встановленні порушення такого права. Так, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч.1 ст. 15 ЦК України). Згідно принципу диспозитивності суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ч.1 ст. 13 ЦПК України). Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (ст. 5 ЦПК України). З урахуванням принципу диспозитивності цивільного судочинства, який зводиться до права осіб цивільних правовідносин вільно розпоряджатися своїми матеріальними правами та процесуальними засобами їх здійснення, суд розглядає спір в межах заявлених позовних вимог. В судовому засіданні встановлено, що АТ КБ «ПриватБанк» звернувся 18.11.2013 року (більше ніж через 4 роки після відступлення права вимоги) з позовною заявою до Індустріального районного суду м. Дніпропетровська та відповідно не є належним позивачем у справі, оскільки відступив право грошової вимоги (факторинг) за кредитним договором ТОВ «Українське фінансове агентство «Верус». Статтею 81 ЦПК України на сторони покладено обов`язок довести ті обставини, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Однак суду позивачем АТ КБ «ПриватБанк» не надано жодних доказів в розумінні ст.ст. 79-78 ЦПК України, якими би спростовувалися доводи відповідача. Виходячи із вищевикладеного, та оцінюючи докази в їх сукупності, суд не вбачає законних підстав для задоволення позовних вимог позивача в повному обсязі, та вимушений в позові відмовити у зв`язку з тим, що право позивача не порушено. За приписами ст.ст. 137, 141 ЦПК України витрати на правову допомогу відносяться до судових витрат. Відповідно до ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Відповідно до ст. ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Виходячи із вищевикладеного, оскільки позивачу відмовлено в задоволенні позовних вимог, тому за таких обставин, підстави для стягнення з відповідача витрат, пов`язаних з розглядом справи, а саме: судового збору та витрат на правничу допомогу - відсутні.

Outcome: dismissed