Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-24 00:00:00

Позивач звернувся до Дарницького районного суду м. Києва з позовом, в якому просив стягнути на користь позивача з відповідача страхове відшкодування в порядку регресу в сумі 5047 грн. та судовий збір. В обґрунтування позовних вимог у позові, зокрема зазначено, що постановою Шевченківського районного суду м. Києва від 27 березня 2013 року встановлено, що з вини [PERSON], як водія автомобіля з номерним знаком [NUMBER], сталася дорожньо-транспортна пригода 12.03.2013 року на вул. Воровського, 20 в м. Києві, внаслідок вказаної дорожньо-транспортної пригоди, зокрема, отримав механічні пошкодження автомобіль з номерним знаком [NUMBER], у зв"язку з чим страхувальнику - Вищому адміністративному суду України було заподіяно матеріальну шкоду, яка в обсязі 5047 грн. була відшкодована позивачем цьому страхувальнику на виконання умов договору страхування, укладеного між позивачем та Вищим адміністративним судом України 19.12.2012 року. Представник позивача підтримав позовні вимоги. Відповідач заперечував проти задоволення позову. Проаналізувавши наведені дані, всі інші матеріали справи, в тому числі копії: вказаного договору (з додатками щодо страхового випадку); заяви про настання страхового випадку; платіжного доручення, суд встановив наступні факти та відповідні ним правовідносини. Постановою Шевченківського районного суду м. Києва від 27 березня 2013 року встановлено, що з вини [PERSON], як водія автомобіля з номерним знаком [NUMBER], сталася дорожньо-транспортна пригода 12.03.2013 року на вул. Воровського, 20 в м. Києві, внаслідок вказаної дорожньо-транспортної пригоди, зокрема, отримав механічні пошкодження автомобіль з номерним знаком [NUMBER] (а.с.17). Відповідно до ст. 509 ЦК України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов»язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу, відповідно до якої, цивільні права та обов'язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства. Відповідно до ст.979 ЦК України, за договором страхування страховик зобов'язується у разі настання страхового випадку виплатити другій стороні, або іншій особі страхову виплату. Згідно з положеннями п.1 ст.1166 ЦК України майнова шкода, завдана майну фізичної особи відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Відповідно до ст.993 ЦК України, до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового відшкодування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки. Проте, відповідно до положень ст.60 ЦПК України: кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу; докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі; доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір; доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. При цьому, позивачем не надано належних та допустимих доказів щодо укладення договору страхування між позивачем та Вищим адміністративним судом України 19.12.2012 року, а також щодо виплати позивачем страхового відшкодування на користь Вищого адміністративного суду України у сумі 5047 грн., оскільки з копії відповідного платіжного доручення вбачається відсутність на ньому будь-яких підписів та печаток, в тому числі, підпису та печатки від імені Банку щодо фактичного проведення вказаного платежу (а.с.15), при цьому, з наданих копій проектів договору страхування між позивачем та Вищим адміністративним судом України 19.12.2012 року вбачається, що жоден з них сторонами не підписаний (а.с.4-8). Відповідно до вимог п.1) ч.1 ст.208 ЦК України - правочини між юридичними особами належить вчиняти у письмовій формі. Відповідно до абз.2 ч.3 ст.202 ЦК України - односторонній правочин може створювати обов"язки лише для особи, яка його вчинила. Відповідно до ч.2 ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його сторонами. При цьому, відповідно до вимог ст.16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Враховуючи викладене, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню, і факт знаходження у позивача проекту вказаного договору страхування не спростовує такого висновку суду. Відповідно до ст.88 ЦПК України належить судові витрати у виді судового збору зарахувати в доход держави. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed