Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-24 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення боргу, вказуючи, що у 2010 році він на підставі усного договору продав відповідачеві більярдний стіл за 800 доларів США. Зважаючи на те, що усю суму грошей відповідач одразу сплатити позивачу не мав змоги, сторони домовилися про розстрочку. Так [PERSON] сплатив [PERSON] 500 доларів США, а потім ще 100 доларів США. Залишок у 200 доларів США, що еквівалентно 1 598 грн. 60 коп. зобов'язався повернути до кінця 2012 року, однак відповідач усіляко ухиляється від повернення боргу, через що позивач навіть звертався із відповідною заявою до міліції. У зв'язку із викладеним [PERSON] просить суд стягнути з [PERSON] на його користь борг у сумі 1 598 грн. 60 коп. В судовому засіданні позивач свої позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити. Відповідач у судове засідання не з'явився, про час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином, причини неявки суду не відомі, в матеріалах справи є його заява, в якій останній зазначає, що дійсно придбав у [PERSON] більярдний стіл, однак розрахувався із позивачем одразу та будь-яких боргів перед ним не має. Просить справу розглядати у його відсутності. Вивчивши матеріали справи, ретельно дослідивши надані докази, суд прийшов до наступного. Судом встановлено, що між позивачем та відповідачем було укладено усний договір купівлі-продажу рухомого майна, відповідно до якого позивач продав відповідачеві більярдний стіл. Факт купівлі-продажу більярдного стола визнають обидві сторони по справі. Позивач стверджує, що він із відповідачем досягли домовленості щодо продажу більярдного столу за ціною 800 доларів США. [PERSON] сплатив позивачу 500 доларів США та згодом ще 100 доларів США, залишок зобов'язався сплатити до 2012 року, однак досі свого зобов'язання не виконав. Однак, суд не може погодитися з даними твердженнями позивача та вважає, що позовні вимоги [PERSON] не підлягають задоволенню з огляду на наступне. Так, згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ч. 2 ст. 59 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Відповідно до ч. 1 ст. 206 ЦК України усно можуть вчинятися правочини, які повністю виконуються сторонами у момент їх вчинення, за винятком правочинів, які підлягають нотаріальному посвідченню та (або) державній реєстрації, а також правочинів, для яких недодержання письмової форми має наслідком їх недійсність. Законодавством не передбачена обов'язкова письмова форма договору купівлі-продажу рухомого майна. Відповідно до ч. 3 ст. 208 ЦК України у письмовій формі належить вчиняти правочини фізичних осіб між собою на суму, що перевищує у двадцять і більше разів розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, крім правочинів, передбачених частиною першою статті 206 цього Кодексу. Пунктом 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 28 квітня 1978 р. N 3 "Про судову практику у справах про визнання угод недійсними" (зі змінами, внесеними згідно з постановами Пленуму Верховного Суду України N 13 від 25.12.92, N 3 від 04.06.93 та N 15 від 25.05.98) передбачено, що недодержання передбаченої законом простої письмової форми угоди не тягне визнання її з цих підстав недійсною, а тільки виключає можливість доказування сторонами наявності угоди показаннями свідків. Сам факт вчинення правочину щодо купівлі-продажу більярдного столу сторонами не оспорюється та не підлягає доказуванню судом, однак доводи позивача, про те що відповідач заборгував останньому гроші за проданий йому позивачем більярдний стіл суд вважає голослівними та безпідставними, оскільки будь-яких належних та допустимих доказів наявності боргу відповідача перед позивачем [PERSON] до суду не надав. Посилання відповідача на те, що наявність боргу може підтвердити свідок [PERSON] суд також не бере до уваги, оскільки показання свідка в даному випадку не є належним та допустимим доказом по справі. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що позов [PERSON] до [PERSON] про стягнення боргу не підлягає задоволенню.

Outcome: dismissed