Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-29 00:00:00

У травні 2015 року позивач звернулась до суду з даним позовом, вказуючи, що з 27.09.2011 року по 23.03.2015 року перебував у трудових відносинах з відповідачем, 23.03.2015 року був звільнений за власним бажанням, проте відповідач систематично порушував трудове законодавство в частині своєчасної виплати заробітної плати, у звязку з чим утворилась заборгованість по виплаті заробітної плати за період з серпня 2014 року по березень 2015 року в розмірі 10398,27 грн., яку він просить стягнути з відповідача. Крім того при його звільнення відповідачем не була виплачена компенсація за невикористану відпустку в розмірі 1343,95 грн., а також на підставі ст.117 КЗпП України просить стягнути з відповідача середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в розмірі 2844,80 грн. В судове засідання позивач не зявився, надав суду заяву з проханням про розгляд даного позову за його відсутності, та з проханням про його задоволення, не запереченням проти ухвалення заочного рішення. Відповідач в судове засідання не зявився з невідомих суду причин, хоча про день та час розгляду справи був повідомлений у встановленому законом порядку, не сповістив суд про причини неявки, проте надавши письмові пояснення по справі в яких зазначено, що заборгованість із заробітної плати перед [PERSON] з урахуванням утриманих податків за період серпня 2014 року по березень 2015 року складає 11742,23 грн. у тому числі 1343,95 грн. компенсація за невикористану відпустку, та визнає розрахунок позивача щодо розміру середньоденної заробітної плати - 71,12 грн. Враховуючи те, що у справі достатньо матеріалів про права та взаємовідносини сторін, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи у відсутність сторін, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що позивач [PERSON] перебував у трудових відносинах з ПАТ «Азовзагальмаш» з 27.09.2011 року по 23.03.2015 року, та 23.03.2015 року на підставі наказу №13 був звільнений на підставі ст. 38 КЗпП України. Як вбачається з наданої копії розрахункового листа [PERSON] за березень 2015 року невиплачена заробітна плата становить: за серпень 2014 року 952,33 грн., за вересень 2014 року 1881,08 грн., за жовтень 2014 року 1666,90 грн., за листопад 2014 року 1087,81 грн., за грудень 2014 року 1610,47 грн., за січень 2015 року 538,88 грн., за лютий 2015 року 1808,10 грн., за березень 2015 року з урахуванням компенсації за невикористану відпустку в розмірі 1343,95 грн. 2196,66 грн., а всього в розмірі 11742,23 грн. Дана сума заборгованості та період її утворення повністю співпадає з надою відповідачем довідкою головного бухгалтера ПАТ «Азовзагальмаш» № 238/ро-518 від 08.06.2015 року. Відповідно до ст.15 ЦПК у порядку цивільного судочинства суди розглядають справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із трудових відносин. У відповідності до ст.16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого права. Частиною 2 статті 233 КЗпП України передбачено, що в разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком. Вказаним правом обґрунтовано скористався [PERSON] звернувшись до суду з даним позовом. Відповідно до вимог ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, при цьому доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ч. 1 ст. 21 Закону України «Про оплату праці» працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору. Відповідно до ст.1 Закону України "Про оплату праці" заробітною платою є винагорода у грошовому виразі, яку за трудовим договором власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану роботу. Частиною 1 ст.115 КЗпП України заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. У відповідності до ч.1 ст.116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Відповідно до статті 83 Кодексу Законів про Працю та статті 24 Закону України «Про відпустки» від 15.11.1996 №504/96-ВР у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі не використані ним дні щорічної відпустки. Таким чином, відповідачем були порушені вищевказані трудові права позивача, тому суд вважає за необхідне відповідно до заявлених позовних вимог стягнути з відповідача на користь [PERSON] суму заборгованості по заробітній платі за період з серпня 2014 року по березень 2015 року в розмірі 10398,27 грн., та суму компенсації за невикористану відпустку в розмірі 1343,95 грн. Положеннями ст.117 КЗпП України передбачено, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. \~Згідно розяснень Пленуму Верховного Суду України від 24.12.1999 року №13 «Про практику застосування законодавства про оплату праці» передбачено, що суд встановивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у звязку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства суми, в день звільнення, коли ж він в цей день не був на роботі, - наступного дня після предявлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст. 117 КЗпП України стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутність в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. Так згідно з постановою КМУ від 08.02.1995 року №100 «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати» середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана відповідна виплата. У відповідності до п.8 вищевказаної постанови КМУ нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. У разі коли середня місячна заробітна плата визначена законодавством як розрахункова величина для нарахування виплат і допомоги, вона обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати, розрахованої згідно з абзацом першим цього пункту, на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді. Середньомісячне число робочих днів розраховується діленням на 2 сумарного числа робочих днів за останні два календарні місяці згідно з графіком роботи підприємства, установи, організації, встановленим з дотриманням вимог законодавства. Аналізуючи вищенаведені норми законодавства, розрахунок позивача про розмір середнього заробітку за весь період затримки розрахунку при його звільненні, який становить 2844,80 грн., виходячи з розмірі середньоденного заробітку в сумі 71,12 грн., який, в свою чергу, визнаний відповідачем, з останнього підлягає стягненню на користь [PERSON] 2844,80 грн. Також з відповідача відповідно до ст. 88 ЦПК України на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 243 гривні 60 копійок.

Outcome: approved