Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-22 00:00:00

[PERSON] звернулася до Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області з позовом до [PERSON] про визнання права власності на нерухоме майно за набувальною давністю. Позов обґрунтований тим, що позивач разом із родиною з 2008 року проживає у житловому будинку, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , де зареєстрована. Вказаний житловий будинок належав [PERSON] , який помер [INFO] . Позивачка вселилась у вищевказаний будинок з дозволу доньки покійного - [PERSON] , так як вважала, що остання прийняла спадщину після батька та є законною власницею будинку. Проте, як виявилось пізніше, [PERSON] спадщину після смерті батька не прийняла, а тому будинок, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , є безхазяйною річчю. З 2008 року, тобто більше ніж 10 років, позивач із сім`єю проживає в будинку, обслуговує його, здійснює поточний ремонт, тобто відкрито, безперервно, добросовісно володіє вказаним нерухомим майном. Враховуючи це, з посиланням на ст. 344 ЦК України, позивач просить визнати за нею право власності за набувальною давністю на житловий будинок [ADDRESS] . Ухвалою Хмільницького міськрайонного суду від 22.06.2021 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито загальне позовне провадження у справі, призначено підготовче судове засідання. Ухвалою суду від 21.07.2021 закрито підготовче судове засідання та призначено справу до судового розгляду. У судовому засіданнях представник позивача підтримав позовні вимоги, з підстав викладених у позовній заяві, просила позов задоволити. Відповідачі[PERSON] та [PERSON] в судове засідання не з"явились, подавши заяви про розгляд справи у їх відсутність, позовні вимоги визнають. Представники відповідачів Хмільницької міської громади та Сьомаківської сільської ради в судове засідання не з"явились, причини неявки суду не відомі. Підстав для відкладення судового засідання суд не вбачає. Суд, заслухавши пояснення представника позивача, ознайомившись з позицією відповідачів, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази, дійшов висновку, що позов задоволенню не підлягає, з наступних підстав. Довідками Сьомаківської сільської ради Хмільницького району Вінницької області № 401 (копія на а.с. 10), № 826 від 08.12.2020 (копія на а.с. 7) підтверджено те, що будинок та земельна ділянка по [ADDRESS] належали [PERSON] , який помер [INFO] . На день смерті [PERSON] з ним без реєстрації проживали [PERSON] (донька), [PERSON] (онука) (копія на а.с. 6). Земельна ділянка, площею 0,50 га за вищевказаною адресою знаходиться у користуванні [PERSON] з 2008 року по теперішній час (копія на а.с. 11). Відповідно до довідки Сьомаківської сільської ради № 403 від 03.07.2020 (копія на а.с. 8) за адресою [ADDRESS] зареєстрована та проживає [PERSON] (голова д/г), її чоловік - [PERSON] , донька - [PERSON] . Копією паспорта позивача підтверджено, що вона зареєстрована за вказаною адресою з 16.07.2004 (копія на а.с. 4). Рішенням Хмільницького міськрайонного суду від 14.09.2015, яке набуло законної сили 25.09.2015, за позовом [PERSON] до Сьомаківської сільської ради Хмільницького району Вінницької області, [PERSON] про визнання права власності - позов задоволено. Визнано за [PERSON] право приватної власності на спадкове майно - земельну частку (пай) розміром 2,54 га, що успадкована за її дідусем [PERSON] , який помер [INFO] (копія на а.с. 14-15). При цьому в судовому рішенні встановлені обставини, відповідно до яких до дня смерті [PERSON] разом з ним проживали [PERSON] та онука [PERSON] , здійснювали за ним догляд. [PERSON] спадщину після смерті [PERSON] не приймала і відмовляється на користь позивача ( [PERSON] ). Відповідно до п. 111 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказом Міністерства юстиції України № 18/5 від 18.06.1994, яка діяла на час відкриття спадщини за [PERSON] , прийняття і відмова від спадщини можуть мати місце щодо всього спадкового майна. Спадкоємець не вправі прийняти одну частину спадщини, а від іншої частини відмовитись. Спадкоємець, який прийняв частину спадщини, вважається таким, що прийняв усю спадщину. Таким чином, враховуючи те, що [PERSON] прийняла спадщину після смерті [PERSON] на земельну частку (пай), то вважається, що вона прийняла спадщину і на житловий будинок, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , який належав покійному, що спростовує твердження позивача про безхазяйність спірного нерухомого майна. Вирішуючи позовні вимоги [PERSON] щодо набуття нею права власності на житловий будинок за набувальною давністю, суд виходить з наступного. Відповідно до ст. 41 Конституції України право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Право приватної власності є непорушним. Відповідно до ст. 328 Цивільного кодексу України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно з ч. ч. 1, 4 ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду. Норми права інституту набувальної давності регулюють один із первинних способів виникнення права власності, тобто це такий спосіб, відповідно до якого право власності на річ виникає вперше або незалежно від права попереднього власника на цю річ, воно ґрунтується не на попередньому титулі права власності та відносинах правонаступництва, а на сукупності обставин, зазначених у частині першій статті 344 ЦК України, а саме: наявність суб`єкта, здатного набути у власність певний об`єкт; законність об`єкта володіння; добросовісність заволодіння чужим майном; відкритість володіння; безперервність володіння; сплив установлених строків володіння; відсутність норми закону про обмеження або заборону набуття права власності за набувальною давністю. Для окремих видів майна право власності за набувальною давністю виникає виключно на підставі рішення суду (юридична легітимація). Аналіз категорії добросовісності заволодіння майном як умови набуття права власності за набувальною давністю відповідно до статті 344 ЦК України дає підстави для висновку, що добросовісність як одна із загальних засад цивільного права означає фактичну чесність суб`єктів у їх поведінці, прагнення сумлінно реалізовувати свої цивільні права та виконувати цивільні обов`язки. При вирішенні таких спорів має значення факт добросовісності заявника саме на момент отримання ним майна (заволодіння майном). Добросовісний володілець майна у момент заволодіння ним не знає (не може і не повинен знати) про неправомірність такого заволодіння майном. Крім того, позивач як володілець майна, повинен бути впевнений у тому, що на це майно не претендують інші особи і він отримав це майно за таких обставин і з таких підстав, які є достатніми для набуття права власності на нього. Звідси йдеться про добросовісне, але неправомірне, в тому числі безтитульне, заволодіння майном особою, яка у подальшому претендуватиме на набуття цього майна у власність за набувальною давністю. Якщо володілець знає або повинен знати про неправомірність заволодіння чужим майном, то, незважаючи на будь-який строк безперервного володіння чужим майном, він не може його задавнити, оскільки відсутня безумовна умова набуття права власності - добросовісність заволодіння майном. Відсутність добросовісності у позивача під час заволодіння ним спірним майном звільняє від потреби аналізувати інші умови набуття права власності за набувальною давністю, передбачені статтею 344 ЦК України. Такого висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 14 травня 2019 року у справі № 910/17274/17 (провадження № 12-291гс18). У постанові від 27 червня 2019 року у справі № 175/2338/16-ц (провадження № 61-2017св18) Касаційний цивільний суд у складі Верховного Суду визначив, що за набувальною давністю може бути визнано право власності на нерухоме майно, яке не має власника, або власник якого невідомий, або власник відмовився від права власності на належне йому нерухоме майно, а також на майно, що придбане добросовісним набувачем і у витребуванні якого його власнику було відмовлено. З системного аналізу вказаних норм, вбачається, що давність володіння є добросовісною, якщо особа при заволодінні майном не знала і не повинна була знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності. Зі змісту позовної заяви та із пояснень представника позивача вбачається, що [PERSON] , приймаючи за власника житлового будинку [PERSON] , замість [PERSON] , розуміла, що будинок передається їй не у власність, достовірно знала, що існує власник майна, тому не можна вважати користування позивачем спірним майном добросовісним, а відкритість і безперервність користування цим майном не є достатніми підставами для набуття права власності на нього за правилами статті 344 ЦК України. Приймаючи до уваги викладене, суд приходить висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог. Судові витрати залишити за позивачем.

Outcome: dismissed