Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-20 00:00:00

У серпні 2017 року [PERSON] звернувся до суду з вищевказаним позовом. На обґрунтування своїх вимог позивач зазначив, що він є власником житлового будинку, що розташований на садибі в м.Красилові по вул. Береговій, 5 у порядку спадкування. В склад садиби входить житловий будинок з надвірними будівлями та присадибна земельна ділянка, яка приватизована його батьком [PERSON] у відповідності з Державним актом на право приватної власності на земельну ділянку. 11.02.2011 [PERSON] помер і після його смерті відкрилась спадщина на житловий будинок і присадибну земельну ділянку площею 0,086 га. Спадщину на будинок № 5 по вул. Береговій у м.Красилові він оформив, а спадщину на присадибну земельну ділянку оформити не має можливості, оскільки для оформлення земельної ділянки в порядку спадкування він має отримати документ про присвоєння присадибній земельній ділянці кадастрового номеру. Однак, вказану дію зробити неможливо, оскільки при обмірі було встановлено, що фактична площа земельної ділянки становить не 0.086 га, як вказано в Державному акті, виданому на ім'я спадкодавця, а 0.0837 га. З часу приватизації земельної ділянки батьком її межі не змінювались, огорожа садиби не переносилась. Присадибна земельна ділянка за вищевказаною адресою була отримана на законних підставах [PERSON] на підставі Державного акту, однак оформити її на праві власності на себе він не має змоги внаслідок розбіжності між площею земельної ділянки, зазначеної в Державному акті та площею земельної ділянки, що є на місцевості. Просить визнати недійсним Державний акт на право приватної власності на землю серії І-ХМ № 005710, виданий [PERSON] міською радою 11.03.1998 на ім'я [PERSON], який помер 11.02.2011, в зв'язку з невідповідністю площі земельної ділянки, вказаної в акті, площі земельної ділянки в натурі (на місцевості). У судове засідання позивач надіслав заяву про розгляд справи за його відсутності. Представник відповідача [PERSON] міської ради Хмельницької області, належним чином повідомлена про час і місце судового розгляду справи, в судове засідання не прибула, надіслала заяву про те, що проти позову не заперечує і справу просить розглядати за її відсутності. Дослідивши надані докази, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом достовірно встановлено, що 11.02.2011 помер [PERSON] Після його смерті відкрилась спадщина на житловий будинок і присадибну земельну ділянку площею 0.086 га, що розташована в м.Красилові по вул. Береговій, 5, яка була приватизована [PERSON] відповідно до Державного акту на право приватної на землю серії 1-ХМ № 005710, виданого [PERSON] міською радою 11.03.1998. Спадщину на житловий будинок на себе оформив його син [PERSON], а оформити спадщину на присадибну земельну ділянку він не має можливості в зв'язку з невідповідністю площі (0.086 га) земельної ділянки, вказаної в Державному акті з площею (0.0837 га) земельної ділянки в натурі (на місцевості). Ці обставини підтверджуються: постановою про відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину від 01.08.2017, довідкою № 26 від 04.06.2017 ФОП [PERSON], кадастровим планом, державним актом серії І-ХМ № 005710 від 11.03.1998, свідоцтвом про смерть [PERSON], свідоцтвом про народження [PERSON] серії І-ЯК № 926723 від 24.12.1966, свідоцтвами про право на спадщину від 07.07.2017, витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 91448694 від 07.07.2017. Згідно ст. 158 Земельного кодексу України виключно судом вирішуються земельні спори з приводу володіння, користування і розпорядження земельними ділянками, що перебувають у власності громадян і юридичних осіб. У відповідності до ч. 1 ст. 116 ЗК України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом. Відповідно до ст. 155 ЗК України у разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належної їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним. Згідно стст. 16, 393 Цивільного Кодексу України способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання правочину недійсним, визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади або органу місцевого самоврядування; правовий акт органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, який не відповідає законові і порушує права власника, за позовом власника майна визнається судом незаконним та скасовується. У відповідності до п. 7 постанови Пленуму Верховного Суду України від 16 квітня 2004 року N 7 "Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ" власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його права, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою; захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється згідно з частиною третьою статті 152 ЗК шляхом: визнання прав; відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; визнання угоди недійсною; визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; відшкодування заподіяних збитків; застосування інших, передбачених законом, способів захисту. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що оскільки розмір земельної ділянки в Державному акті на право власності на землю, виданому на ім'я [PERSON] не відповідає дійсним розмірам, тому вказаний Державний акт слід визнати недійсним.

Outcome: approved