Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-12 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовними вимогами, якими просив визначити йому додатковий строк для прийняття спадщини після смерті сестри [PERSON], померлої 19.09.2006 року, мотивуючи тим, що 19.11.1997 року рішенням № 1092 виконавчого комітету Ізмаїльської міської ради [PERSON] передана безкоштовно у приватну власність земельна ділянка по вул. Шишкіна, 63 в м. Ізмаїлі площею 0,0400 га. 19.09.2006 року [PERSON] померла, спадкоємцем спадкового майна після смерті [PERSON] став її чоловік [PERSON], за яким за рішенням Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області визнано право власності на житловий будинок № 63 по вул. Шишкіна в м. Ізмаїлі. 04.01.2012 року [PERSON] помер. Позивач лише у 2015 році дізнався про те, що після смерті [PERSON] є спадкове майно у вигляді земельної ділянки по вул.Шишкіна, 63 в м. Ізмаїлі площею 0,0400 га. Із-за необізнаності про зазначену інформацію щодо складу спадкової маси, та у звязку із специфікою роботи позивача у сфері сільського господарства та мешкання в іншій області, позивач був позбавлений можливості своєчасно надати заяву про прийняття спадщини після смерті [PERSON] до нотаріальної контори. З наведених підстав позивач просить визнати причину пропуску строку подачі заяви про прийняття спадщини до нотаріальної контори поважною та визначити йому додатковий строк для подачі заяви до нотаріуса про прийняття спадщини за законом після смерті [PERSON] Також, наголошується на тому, що позивач з 2012р. хворів, що унеможливило його своєчасне звернення із відповідною заявою після того, як він узнав про смерть сестри. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав в повному обсязі та наполягав на їх задоволенні. В судовому засіданні [PERSON], яка є тіткою померлої [PERSON], проти задоволення позовних вимог не заперечувала, оскільки причини пропуску строку, які були зазначені позивачем не є поважними. Вислухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, вивчивши положення чинного законодавства, суд приходить до наступних висновків. Судом встановлено, що згідно свідоцтва про смерть серії І-ЖД № 066246, виданого 20.09.2006 року відділом реєстрації актів цивільного стану по м. Ізмаїл Ізмаїльського міськрайонного управління юстиції Одеської області [PERSON] померла 19.09.2006 року. Позивач з наведених у позовній заві та зазначених під час судового розгляду підстав до нотаріальної контори своєчасно протягом шести місяців з дня відкриття спадщини не звернувся. Як вбачається з листа державного нотаріуса [PERSON] від 12.03.2015р. №636/01-16 спадкова справа після померлої М.К. не заводилася. Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкування є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно з ч. 2 ст. 1220 ЦК України часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою. Частинами 1, 2 ст. 1258 ЦК України передбачено, що спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги. Згідно зі ст.1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Відповідно до ст. 1262 ЦК України у другу чергу право на спадкування за законом мають рідні брати та сестри спадкодавця, його баба та дід як з боку батька, так і з боку матері. Згідно до ч.1 ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. У відповідності до ч. 3 ст. 1272 Цивільного кодексу України, за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. Аналізуючи ч. 1 ст. 1269 ЦК України та ч. 1 ст. 1272 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини, в разі якщо спадкоємець не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її, тобто закон зобовязує спадкоємця, який постійно не проживав із спадкодавцем подати заяву про прийняття спадщини. Відповідно до п. 24 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» № 7 від 30.05.2008 року, вирішуючи питання про визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, повязані з обєктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Додатковий строк, достатній для подання заяви про прийняття спадщини, не може перевищувати шестимісячного строку, встановленого статтею 1270 ЦК України для прийняття спадщини. Так, в позовній заяві позивач зазначив, що причинами пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини є, зокрема, те, що він зареєстрований та фактично проживає в [INFO]; працює керівником фермерського господарства, тому постійно зобовязаний бути за місцем здійснення підприємницької діяльності. Доказів в підтвердження зазначеного позивач суду не надав. На думку суду, проживання позивача в Київській області не може бути визнано поважною причиною пропуску строку звернення із заявою про прийняття спадщини з моменту відкриття спадщини 19.09.2006р. Зі змісту п. 207 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України вбачається, що письмову заяву про прийняття спадщини та відмову від неї може бути надіслано поштою (втратила чинність на підставі наказу Міністерства юстиції України N 296/5 від 22 лютого 2012 року). Надіслання заяви про прийняття спадщини поштою передбачено п. 3.5 гл. 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року N 296/5. Отже позивач не був позбавлений можливості своєчасно звернутися до нотаріуса із відповідною заявою про прийняття спадщини засобами поштового звязку. Маючи обєктивну можливість направити заяву про прийняття спадщини поштою [PERSON] не скористався своїм правом. Крім того, позивачем зазначається у позовній заяві про те, що він тимчасово приїжджає до Ізмаїлу. Специфіка господарської діяльності позивача (за словами позивача - керівництво фермерським господарством) не може свідчити про безпомічний стан позивача та виключати реальної можливості своєчасного звернення із заявою про прийняття спадщини відповідно до вимог ЦК України. У судовому засіданні представник позивача зазначив, що позивач дізнався про смерть спадкодавця лише у 2012р. Мотивуючи причини незвернення до нотаріальної контори за період з 2012р. по день звернення до суду із вказаним позовом, представник позивача наголосив на хворобі [PERSON], однак з доданих до матеріалів справи документів із медичних установ не вбачається неможливість позивача пересуватися; йому рекомендовано періодичний огляд, а також зазначено про проходження ним амбулаторного лікування. Зазначення у якості протипоказань поїздок на дальні відстані не заважало позивачу періодично приїжджати до Ізмаїла, як він зазначає у позовній заяві, та не позбавило його можливості звернутися до нотаріальної контори через засоби поштового звязку. Отже факт хвороби позивача в даному випадку не свідчить про повне позбавлення його можливості своєчасного звернення до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини, у тому числі засобами поштового звязку. Крім того, суд звертає увагу на те, що такі причини пропуску строку звернення до нотаріуса із заявою як необізнаність щодо смерті спадкодавця, а також наявність хвороби, були озвучені лише під час судового розгляду справи, та жодним чином на них не наголошувалось у позовній заяві. Вказане також викликає сумніви у тому, що саме вказані обставини унеможливили своєчасне звернення [PERSON] із заявою про прийняття спадщини. Щодо посилань позивача на необізнаність про склад спадщини, що він не знав та не міг знати про приватизацію земельної ділянки, суд зазначає наступне. Відповідно до листа № 24-753/0/4-13 від 16.05.2013 року Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ судом не можуть бути визнані поважними такі причини пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини як юридична необізнаність позивача щодо строку та порядку прийняття спадщини, необізнаність особи про наявність спадкового майна, похилий вік, непрацездатність, незнання про існування заповіту, встановлення судом факту, що має юридичне значення для прийняття спадщини, невизначеність між спадкоємцями, хто буде приймати спадщину, відсутність коштів для проїзду до місця відкриття спадщини, несприятливі погодні умови. Також, суд зазначає, що відповідно до ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Крім того, аналізуючи положення чч. 2, 3 ст. 1272 ЦК України, на підставі яких вирішується питання щодо наслідків порушення строку для прийняття спадщини, слід дійти висновку, що цією нормою встановлено два способи продовження строку для прийняття спадщини: позасудовий і судовий. Згідно із ч. 2 цієї норми позасудовий порядок прийняття спадщини спадкоємцем, який пропустив строк, встановлений ст. 1270 ЦК України, для прийняття спадщини, застосовується за наявності згоди на це всіх інших спадкоємців, які прийняли спадщину. Така згода викладається в письмовій заяві та подається нотаріусу до видачі свідоцтва про право на спадщину. Судовий порядок продовження строку для прийняття спадщини відповідно до ч. 3 ст. 1272 ЦК України застосовується у випадках, коли інші спадкоємці, які прийняли спадщину, або хоча б один із них заперечують проти вступу у спадщину особи, що пропустила цей строк. За наявності умов у спадкоємця для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину, позовні вимоги про визнання права на спадщину задоволенню не підлягають. Особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження в разі порушення, невизнання або оспорювання її прав, свобод чи інтересів, зокрема в разі відмови нотаріуса у вчиненні відповідних нотаріальних дій. Згідно п. 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 "Про судову практику у справах про спадкування" при розгляді цих справ слід перевіряти наявність або відсутність спадкової справи стосовно спадкодавця у державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини, наявність у матеріалах справи обґрунтованої постанови про відмову нотаріуса у вчиненні нотаріальної дії, зокрема відмови у видачі свідоцтва про право на спадщину. Однак судом встановлено, що [PERSON] не звертався до нотаріальної контори з вказаного питання та йому не видавалась відмова нотаріуса у вчиненні нотаріальних дій. Відповідно до ст.ст. 10, 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Але не зважаючи на це, в ході розгляду справи позивачем не надано доказів наявності причин, пов'язаних з об'єктивними, непереборними, істотними труднощами для подання заяви до нотаріуса у шестимісячний строк позивачем суду, не надано доказів в підтвердження поважності пропуску позивачем строку звернення із заявою про прийняття спадщини. Враховуючи, що зазначені позивачем причини пропуску строку для звернення із заявою про прийняття спадщини не є обєктивними, непереробними, істотними труднощами, суд визнає їх неповажними та приходить до висновку про відмову в задоволенні позову [PERSON] у звязку із необґрунтованістю та недоведеністю.

Outcome: dismissed