Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-23 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом, в якому зазначає, що між ним та [PERSON] було досягнуто усної домовленості про купівлю-продаж житлового будинку з господарсько побутовими будівлями по вулиці Незалежності України (Островського), 18 с.Преображенка Оріхівського району. При укладенні угоди ними було погоджено усі належні умови купівлі- продажу будинку, зокрема щодо ціни, передачі будинку у власність, оформлення договору в нотаріальній конторі, на підтвердження якої ним було сплачено під розписку 1750 на той час крб.( розписка від 09.02.1964 року). Після виконання зобовязань покупця [PERSON] передала йому ключі від будинку і позивач вселився в нього. Куди переїхала жити [PERSON] позивачу невідомо. Договір купівлі-продажу нотаріально сторони не оформили, так як позивач не мав звязку з продавцем, та наскільки йому відомо, [PERSON] вже померла. Між ним та [PERSON], як зазначає позивач були встановлені всі потрібні для цієї угоди умови договору, які він повністю виконав, про що свідчить розписка про сплату грошей за будинок. [PERSON] в позові зазначає, що відповідно до ч.1 ст.344 ЦК України, особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито і безперервно володіти нерухомим майном протягом 10 років, набуває право власності на це майно (набувальна давність) та вказані обставини підтверджується витягом із по господарської книги. Позивач прохає визнати право власності на житловий будинок по вулиці Незалежності (Островського), будинок 18 с.Преображенка Оріхівського району Запорізької області за набувальною давністю. В судовому засіданні представник позивача на задоволенні позовних вимог наполягає, прохає задовольнити їх в повному обсязі. Представник відповідача з позовними вимогам згодна, не заперечує проти їх задоволення. Суд, заслухавши сторони по справі, вивчивши матеріали на надані суду докази, вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Відповідно до ч. 1 ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Набуття права власності на земельну ділянку за набувальною давністю регулюється законом. Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації. Частиною 4 ст. 344 ЦК України визанчено, що право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду. Частиною 8 розділу "Прикінцеві та перехідні положення" ЦК України передбачено, що правила статті 344 ЦК України про набувальну давність поширюються також на випадки , коли володіння майном почалося за три роки до набрання чинності цим Кодексом, тобто з 01.01.2004 року. Виходячи зі змісту ст. 344 ЦК України обставинами, які мають значення для справи, і, які повинен довести сам позивач ( ч.1 ст. 60 ЦПК України), є законний об'єкт володіння , добросовісність володіння, відкритість володіння, давність володіння та його безперервність ( тобто строк володіння). Враховуючи положення статей 335 і 344 ЦК України право власності за набувальною давністю може бути набуто на майно, яке належить на праві власності іншій особі (а не особі, яка заявляє про давність володіння), а також на безхазяйну річ. Отже, встановлення власника майна або безхазяйності речі є однією з обставин, що має юридичне значення і підлягає доведенню під час ухвалення рішення суду (стаття 214 ЦПК України). Судом установлено, що спірний будинок ні за ким не рахується, відповідно до технічного паспорту, виготовленого КП «Імпульс» Пологівської райради 27.07.2016 року на замовлення позивача, на будинок № 18 по вулиці Незалежності України с.Преображенка Оріхівського району Запорізької області право власності не зареєстроване. Відповідно до ч.1 ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. В ч.2 ст.331 ЦК України зазначено, якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. Згідно з ч.4 ст.331 ЦК України якщо договір про відчуження майна підлягає державній реєстрації, право власності у набувача виникає з моменту такої реєстрації. Відповідно до п. 13 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ» № 5 від 7 лютого 2014 року, можливість пред'явлення до суду позову про визнання права власності за набувальною давністю випливає з положень статей 15, 16 ЦК України, а також ч. 4 ст. 344 ЦК України, згідно з якими захист цивільних прав здійснюється судом шляхом визнання права. У зв'язку з цим особа, яка заявляє про давність володіння і вважає, що у неї є всі законні підстави бути визнаною власником майна за набувальною давністю, має право звернутися до суду з позовом про визнання права власності. Частина 2 статті 59 ЦПК України передбачає, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Стаття\~60 ЦПК України наголошує, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Таким чином, оскільки судом встановлено, що житловий будинок № 18 по вулиці Незалежності України (Островського) в с.Преображенка Оріхівського району Запорізької області у встановленому законом порядку ні за ким не зареєстрований, а також не визнано безхазяйним, правові підстави для визнання за позивачем права власності на будинок за набувальною давністю відсутні, тому позовні вимоги задоволенню не підлягають. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed