Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-25 00:00:00

У червні 2016 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до ТОВ «Лізингова Компанія «Ваш Авто» про захист прав споживача, застосування наслідків недійсності правочину та стягнення коштів, просив стягнути 49 000 грн. Позовні вимоги мотивовані тим, що 16 жовтня 2015 року між сторонами укладено договір фінансового лізингу № 001627, відповідно до якого відповідач повинен передати трактор МТЗ 82.1.26, вартістю 20 851,06 доларів США, що становить на дату підписання договору 490\~000,00 грн. Позивач сплатив відповідачу авансовий платіж у розмірі 49 000 грн. Проте, вказаний договір фінансового лізингу, на думку позивача, підлягає визнанню недійсним, оскільки існує істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача, містить несправедливі умови, що є порушенням\~ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів». Предмет як істотна умова договору не визначений, що є підставою для визнання договору недійсним. Позивач [PERSON] в судовому засіданні позов підтримав та просить його задовольнити. Представник відповідача в судове засідання не зявився хоча про час та день розгляду справи повідомлений належним чином. Про причини неявки суд не повідомив. За таких обставин, враховуючи згоду позивача, суд вважає за можливе ухвалити у справі заочне рішення, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України, відповідно до якої у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Вислухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, суд приходить до переконання, що позов підлягає до задоволення виходячи з таких підстав. 16 жовтня 2015 року між позивачем та відповідачем був укладений договір фінансового лізингу № 001627, за умовами якого відповідач зобов'язався придбати та передати на умовах фінансового лізингу у користування транспортний засіб, а позивач зобов'язався прийняти предмет лізингу та сплачувати лізингові платежі та інші платежі згідно з умовами договору. Предметом договору є трактор МТЗ 82.1.26, вартістю 20 851,06 доларів США. Позивач посилаючись на те, що умови договору фінансового лізингу є несправедливими, оскільки всупереч принципу добросовісності наслідком договору є істотний дисбаланс договірних прав та обовязків на його, як споживача шкоду. Стверджує, що ним було сплачено частину коштів за купівлю трактора у розмірі 49\~000 грн., однак предмет договору йому передано так і не було. Згідно квитанції № 2 від 16.10.2015 року, позивачем було здійснено оплату платежу згідно договору фінансового лізингу в розмірі 49 000 (сорок девять тисяч) гривень (а. с. 16). Статтею 806 ЦК України\~передбачено, що за договором лізингу одна сторона (лізингодавець) передає або зобов'язується передати другій стороні (лізингоодержувачеві) у користування майно, що належить лізингодавцю на праві власності і було набуте ним без попередньої домовленості із лізингоодержувачем (прямий лізинг), або майно, спеціально придбане лізингодавцем у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов (непрямий лізинг), на певний строк і за встановлену плату (лізингові платежі). Згідно\~ст. 1 Закону України "Про фінансовий лізинг") лізингодавець зобов'язується набути у власність річ у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов і передати її у користування лізингоодержувачу на визначений строк не менше одного року за встановлену плату (лізингові платежі). Згідно з п. 1.3 оспорюваного договору фінансового лізингу, лізингодавець бере на себе зобов'язання придбати предмет лізингу (трактор МТЗ 82.1.26), зазначений у п. 1.1 договору та специфікації, що є додатком № 2 до договору у власність та передати предмет лізингу у користування лізингоодержувачу на строк та на умовах, передбачених договором, а пунктом 1.7 договору передбачено, що предмет лізингу передається в користування лізингоодержувачеві протягом строку, який становить не більше 120 (сто двадцяти) робочих днів з моменту сплати лізингоодержувачем на рахунок лізингодавця адміністративного платежу, авансового платежу, комісії за передачу предмета лізингу, у разі наявності сплати різниці до вже сплаченого авансового платежу на умовах викладених у п. 9.4 ст. 9 даного договору, або різниці вже сплаченого авансового платежу на умовах, викладених у п. 9.6 ст. 9 даного договору. Суд, виходячи із правових підстав укладення договору фінансового лізингу, вважає, що споживач, укладаючи такий договір, має право знати обсяг фінансових зобов'язань та ціну транспортного засобу, який лізингодавець передає йому в користування за плату з правом викупу. За таких обставин, та відповідно до положень ст. 655\~ЦК України, суд вважає, що погоджена сторонами ціна предмету лізингу є істотною умовою такого договору. Із договору вбачається, що сторони остаточно не визначились з вартістю предмета лізингу. У пункті 8.2 оспорюваного договору вартість погоджена в сумі 20851,06 доларів США, але лише на момент укладання договору, згідно п.8.3, якого вона може бути змінена, в залежності від зміни обмінного курсу долара США до української гривні або у разі зміни відпускної ціни транспортного засобу у продавця. Крім цього із оспорюваного договору випливає, що лізингоодержувач не може вплинути на вибір продавця та підбір товару за вигідною для нього ціною. Таке обмеження лізингоодержувача та невизначеність з обсягом майбутніх лізингових платежів ставить позивача в повну залежність від відповідача, інтерес якого полягає в отриманні більшого прибутку від якомога дорожчого предмета лізингу. Також,із договору та додатку № 2 до нього вбачається, що предмет фінансового лізингу належним чином не визначений, зокрема відсутні технічні та індивідуальні характеристики трактора, рік його випуску, продавець (постачальник), ціна у грошовій одиниці України. У пункті 4.3 договору вказано, що разом з підписанням акту приймання передачі лізингодавець передає лізингоодержувачу графік сплати лізингових платежів (план відшкодування або додаток №3 до даного договору), який сторони зобов'язані підписати до моменту підписання акту приймання передачі предмета лізингу. Згідно пунктів 12.1; 12.13 договору лізингоодержувач не має права відмовитись від запропонованого та повинен пристати на пропозицію відповідача, а у разі відмови договір може бути розірваний. Адміністративний платіж в такому випадку поверненню не підлягає, крім того на лізингоодержувача накладаються додаткові фінансові санкції. Відповідно до п. 3.2.7 договору лізингодавець має право в односторонньому порядку розірвати оспорюваний договір у випадку неможливості придбання предмета лізингу або відмови продавця здійснити продаж/або поставку предмета лізингу та у разі не обрання предмета лізингу лізингоодержувачем протягом одного року. У такому випадку лізингодавець повертає лізингоодержувачу кошти на умовах п.12.1 ст.12 договору, що стосується обсягу повернення коштів, а адміністративний платіж взагалі поверненню не підлягає. Згідно з п. 1.4 договору лізингодавець не відповідає перед лізингоодержувачем за невиконання будь-якого зобов'язання щодо якості, комплектності, справності предмета лізингу, його заміни, введення в експлуатацію, усунення несправностей протягом гарантійного строку, своєчасного та повного задоволення гарантійних вимог, монтажу тощо. За вищенаведеними зобов'язаннями відповідає продавець. За змістом\~статті 808 ЦК України, якщо відповідно до договору непрямого лізингу вибір продавця (постачальника) предмета договору лізингу був здійснений лізингоодержувачем, продавець (постачальник) несе відповідальність перед лізингоодержувачем за порушення зобов'язання щодо якості, комплектності, справності предмета договору лізингу, його доставки, монтажу, запуску в експлуатацію, тощо. Якщо вибір продавця (постачальника) предмета договору лізингу був здійснений лізингодавцем, продавець та лізингодавець несуть перед лізингоодежувачем солідарну відповідальність за зобов'язанням щодо продажу (поставки) предмета договору лізингу. Оскільки вибір продавця предмета лізингу за договором здійснює відповідач, так як в договорі лізингу відсутні будь-які відомості про продавця товару, його найменування та місцезнаходження, куди має завертатись споживач у випадку порушення якості, комплектності та інших умов з продажу товару, то пункт 1.4 договору, щодо усунення лізингодавця від відповідальності в частині якості, комплектності, справності тощо суперечить положенням\~статті 808 ЦК України. Всі вищевказані обставини та умови оспорюваного договору є, на думку суду, істотним порушенням принципу справедливості та добросовісності, а укладення такого договору може поставити покупця, яким і є позивач по справі, у невигідні для нього фінансові умови. Вказаного він не знав в момент підписання договору, а тому не міг передбачити максимальну вартість предмета лізингу, який йому запропонує відповідач, який в даному випадку діяв недобросовісно. Відповідно до положень\~ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів». Продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Визначення поняття «несправедливі умови договору» закріплено в ч. 2\~ст. 18 цього Закону\~- умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача. Для кваліфікацій умов договору несправедливими необхідна наявність одночасно таких ознак: по-перше - умови договору порушують принцип добросовісності; по-друге - умови договору призводять до істотного дисбалансу договірних прав та обов'язків сторін; по-третє - умови договору завдають шкоди споживачеві. В суді підтверджено, що предмет оспорюваного договору лізингу не був визначеним, оскільки відсутні його індивідуальні ознаки, що є порушенням положень ч. 1\~ст. 807 ЦК України, за якими предметом договору лізингу може бути неспоживна річ, визначена індивідуальними ознаками, віднесена відповідно до законодавства до основних фондів. В суді також було підтверджено, що в договорі відсутні будь-які відомості про продавця товару, не обґрунтовано співмірність розміру платежу за організацію даного договору виконаній послузі та порушено принцип добросовісності.\~Позивачу не було роз'яснено призначення платежу, який виявився комісійною винагородою лізингодавцю за організаційні заходи, пов'язані з підготовкою та укладенням договору, а сам позивач необачно вважав, що це є частковою оплатою вартості автомобіля. З матеріалів справи вбачається, що відповідно до договору лізингу у випадку розірвання даного договору лізингоодержувачем до сплати останнім на рахунок лізингодавця авансового платежу, лізингодавець повертає сплачені кошти за вирахуванням штрафу за дострокове розірвання 30 % від сплаченої суми авансових платежів. У такому випадку комісія за організацію даного договору лізингоодержувачу не повертається. Тобто, в цьому випадку порушується принцип добросовісності, оскільки відповідач не обґрунтував співмірність розміру платежу за організацію даного договору виконаній послузі, яка згідно ст. 16 Закону України «Про фінансовий лізинг» є не лізинговим платежем, а фактично полягає у виготовленні стандартної форми договору. Крім того, умова договору про неповернення цього платежу у випадку розірвання договору призводить до істотного дисбалансу договірних прав та обов'язків сторін, що спричинило позивачу шкоди у вигляді неповернення сплачених коштів у розмірі 49 000 грн. Отже, враховуючи те, що в договорі № 001627 фінансового лізингу укладеному між позивачем та відповідачем від 16.10.2015 року обмежені права позивача, як споживача, передбачені Законами України «Про захист прав споживача», «Про фінансовий лізинг» та ЦК України, не відповідають принципу добросовісності та рівності сторін у договорі, містять істотний дисбаланс прав та обов'язків сторін договору на шкоду споживача, і є несправедливими, суд знаходить, що є підстави відповідно до вимог ч. 1 ст. 215, ч. 1 ст. 203 ЦК України та ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» визнати договір недійсним в цілому. Тому суд приходить висновку, що позовні вимоги про визнання недійсним вищезазначеного договору і про стягнення з відповідача на користь позивача сплаченого платежу в 49 000 грн. є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Відповідно до ст. 88 ЦПК України судовий збір у розмірі 551 грн. 20 коп. підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Outcome: approved