Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-10 00:00:00

У своїй уточненій позовній заяві позивачка просить постановити рішення, яким витребувати у відповідача присуджене їй за рішенням суду майно, а саме автомобіль марки «MERCEDES-BENZ VITO 109 CDI», державний номерний знак [NUMBER], 2003 року випуску, САО078369 червоного кольору, № двигуна 64698350007943, № кузова WDF63960113007916, вартістю 132206 гривень; автомобіль марки «RENAULT Trafic», 1999 року випуску, державний номерний знак [NUMBER], білого кольору, № двигуна 1988955,САА330746, № кyзова VF1TBXG0513298224, вартістю 92693 гривень; автомобіль марки «ВАЗ 2108»,\~ державний\~ номерний знак С 2784 0С, 1993 року випуску, сірого кольору, №\~ двигуна 1296415, ГЛ193493, №\~ кузова 1282084,\~ вартістю 41315 гривень; телевізор плазмовий марки «НР», вартістю 2000 гривень; спальний набір, вартістю 3500 гривень; прихожу, вартістю 2500 гривень; килими 3 штуки, загальною вартістю 6000 гривень; мікрохвильову піч марки «Самсунг», вартістю 1000 гривеь; пральну машину марки «Вірпул», вартістю 2000 гривень; кухонний набір, вартістю 13000 гривень. У судовому засіданні позивачка свої позовні вимоги підтримала та пояснила, що рішенням Рожнятівського районного суду Івано-Франківської області від 26 жовтня 2015 року частково задоволено її позов до [PERSON] про поділ спільного майна подружжя та виділено їй у власність вище перелічені транспортні засоби, меблі, килими та побутову техніку. 11 лютого 2016 року вона звернула до виконання виконавчий лист, виданий на підставі судового рішення. Однак постановою державного виконавця від 15 лютого 2016 року їй відмовлено у відкритті виконавчого провадження. У задоволенні її скарги на дії державного виконавця суд відмовив. Також суд не задоволив її заяву про постановлення додаткового рішення по справі. На даний час присуджене їй майно меблі та побутова техніка перебувають у володінні відповідача. Однак їй не відомо, де знаходяться присуджені їй транспортні засоби. Вважає, що відповідач міг відчужити їх ще до розгляду судом справи про поділ майна подружжя. Не заперечує, що на час розгляду справи про поділ майна подружжя представник відповідача заявляв, що автомобілі відсутні, відчужені за дорученнями. Однак у час, коли були припинені їхні сімейні стосунки, транспортні засоби знаходилися у відповідача, а тому вважає, що у нього їх необхідно витребувати. Відповідач [PERSON] позов визнав частково та у судовому засіданні пояснив, що присуджені позивачці рішенням суду меблі, побутова техніка та килими, про які йдеться в позовній заяві, дійсно на даний час перебувають у його володінні та фактично знаходяться у будинку його батька. Він неодноразово звертався до [PERSON] з проханням забрати вказані речі, однак вона не бажає цього робити. Що стосується транспортних засобів, то присудженими позивачці автомобілями він давно не володіє. Частину транспортних засобів вони разом з позивачкою відчужили за дорученнями ще перебуваючи у шлюбі, а один автомобіль був викрадений ще за час їхнього спільного проживання, про що позивачці достовірно відомо. У них за спільного проживання було багато автомобілів і вони їх часто відчужували, видаючи генеральні доручення, тому йому не відомо, де на даний час знаходяться спірні автомобілі. Тому витребувати їх у нього не можливо, так як він ними не володіє. Зважаючи на такі обставини просить у задоволенні позову в цій частині відмовити. Вислухавши пояснення учасників процесу та вивчивши матеріали справи суд приходить до висновку, що позов підлягає до часткового задоволення. Позивачці при поділі спільного майна подружжя виділено у автомобіль марки «MERCEDES-BENZ VITO 109 CDI», державний номерний знак [NUMBER], 2003 року випуску, САО078369 червоного кольору, № двигуна 64698350007943, № кузова WDF63960113007916, вартістю 132206 гривень; автомобіль марки «RENAULT Trafic», 1999 року випуску, державний номерний знак [NUMBER], білого кольору, № двигуна 1988955,САА330746, № кyзова VF1TBXG0513298224, вартістю 92693 гривень; автомобіль марки «ВАЗ 2108»,\~ державний\~ номерний знак С 2784 0С, 1993 року випуску, сірого кольору, №\~ двигуна 1296415, ГЛ193493, №\~ кузова 1282084,\~ вартістю 41315 гривень; телевізор плазмовий марки «НР», вартістю 2000 гривень; спальний набір, вартістю 3500 гривень; прихожу, вартістю 2500 гривень; килими 3 штуки, загальною вартістю 6000 гривень; мікрохвильову піч марки «Самсунг», вартістю 1000 гривеь; пральну машину марки «Вірпул», вартістю 2000 гривень; кухонний набір, вартістю 13000 гривень, що підтверджується копією рішення Рожнятівського районного суду івано-Франківської області від 26 жовтня 2015 року (а. с. 4-9). Відповідно до ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є охорона прав та законних інтересів фізичних, юридичних осіб та держави шляхом всебічного розгляду та вирішення цивільних справ у повній відповідності з чинним законодавством. За ст. 4 названого кодексу, усяка заінтересована особа, в порядку, встановленому законом, може звернутись до суду за захистом порушеного або оспорюваного права чи охоронюваного законом інтересу, а також для вжиття передбачених цим Кодексом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням. Статтею 15-1 цього ж кодексу визначено, що суд розглядає цивільні справи не інакше, як за заявою (скаргою) осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі наданих сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, доказів. Кожна особа, яка звернулася за судовим захистом, розпоряджається своїми вимогами на свій розсуд, не порушуючи при цьому прав і охоронюваних законом інтересів інших осіб. Таким правом користуються і особи (за винятком недієздатних і обмежено дієздатних), в інтересах яких заявлені вимоги. Відповідно до ч. 1\~ст. 316 Цивільного кодексу України\~, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно із ч. 1\~ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При зверненні до суду з даним позовом [PERSON] зазначила підставою такого звернення ст. 387 ЦК України, відповідно до якої власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним. Тобто, статтею 387 ЦК України передбачено, що способом цивільно-правового захисту права власності є право власника майна на його витребування із чужого незаконного володіння. У розумінні\~ст. 387 ЦК України\~позивач повинен довести, а суд встановити факти, які не тільки доводять право власності позивача на майно, а і його право на витребування цього майна: вибуття майна з володіння позивача і знаходження його у відповідача, незаконність володіння відповідачем майном позивача, відсутність між позивачем і відповідачем зобов'язально - правових відносин щодо спірного майна. Предметом позову на підставі\~ст. 387 ЦК України\~виступає вимога власника, який не володіє майном, до особи, яка незаконно заволоділа цим майном. Судом встановлено, що позивачка є власником перелічених у позовній заяві транспортних засобів, меблів, килимів та побутової техніки. Позовні вимоги в частині витребування плазмового телевізора марки «НР», спального набору, прихожої, килимів, мікрохвильової печі марки «Самсунг», пральної машини марки «Вірпул» та кухонного набору відповідач визнав повністю та підтвердив, що вказані речі дійсно перебувають у його володінні, тому відповідно до вимог вищенаведених правових норм перелічене рухоме майно слід витребувати з його володіння на користь позивачки, як законного власника. Відповідно до п. 19 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ "Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав" від 07 лютого 2014 року №5, застосовуючи положення статті 387 ЦК, суди повинні виходити з того, що власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним і в якої майно фактично знаходиться та є індивідуально визначеним. Позов про витребування майна, пред'явлений до особи, у незаконному володінні якої це майно знаходилось, але на момент розгляду справи в суді у неї відсутнє, не може бути задоволений. Відповідно до положень ст. ст. 10, 60, 61 \~ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх позовних вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Відповідач стверджує, що спірні транспортні засоби передані у володіння іншим особам ним спільно з позивачкою ще за час перебування у шлюбі з позивачкою, а один з автомобілів був викрадений. Позивачка не довела, що автомобілі на даний час знаходяться у володінні позивача. Зважаючи на такі обставини, суд приходить до висновку, що витребувати спірні транспортні засоби у відповідача неможливо, оскільки позивачка не довела, що на час подачі до суду позову та на час розгляду даної справи вони перебувають у його володінні. Тому позовні вимоги у цій частині суд вважає недоведеними та вважає за необхідне у їх задоволенні відмовити.

Outcome: dismissed