Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-15 00:00:00

25.05.2020 року позивач, [PERSON] , звернувся до суду з позовом до відповідача, Управління патрульної поліції в Полтавській області про стягнення моральної шкоди. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач посилався на те, що 11.10.2019 року близько 03 год. 45 хв. по вул. Європейській, 57 у м. Полтаві його мати [PERSON] керувала автомобілем Toyota RAV4 індивідуальний номерний знак [NUMBER] , який належить позивачу на праві приватної власності, та була зупинена черговим екіпажем патрульної поліції №305 (Mitsubishi Outlander д.н.з. [NUMBER] ). Працівники поліції пояснили причину зупинки необхідністю перевірки документів з метою виконання орієнтування по викраденню схожого транспортного засобу який їм довели вранці усно на ранковому інструктажі. Інспектор [PERSON] , службове посвідчення №000012 попросив пред`явити йому для фотографування свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу. Так як позивач, будучи власником даного автомобіля категорично забороняє своїй матері показувати даний документ у випадках не передбачених законом, вона зателефонувала йому о 03 год. 59 хв. після чого він негайно приїхав на місце зупинки. З місця зупинки позивач неодноразово телефонував до чергової частини (102) та намагався з`ясувати, чи знаходиться схожий автомобіль в розшуку чи будь якому орієнтуванні по викраденню схожого транспортного засобу, де йому повідомили, що орієнтування на схожий за ознаками транспортний засіб - відсутнє. Після того, як дана обставина була з`ясована, інспектор [PERSON] службове посвідчення №000027, повідомив йому, що його мати не порушувала правила дорожнього руху та підстав зупиняти її відповідно ст. 35 ЗУ національну поліцію не було, але екіпаж діяв для профілактики злочинності "на всякий випадок", так як їм було відомо, що дані марки машин часто викрадають. Позивач показав свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу, після чого йому та його матері дозволили залишити місце зупинки близько 05.00 год. ранку. Вважав, що дії працівників чергового екіпажу патрульної поліції №305 не відповідають вимогам чинного законодавства, так як порушують ст. 33 Конституції України та обмежують його право та право його матері на вільне пересування. Внаслідок незаконних дій працівників поліції щодо нього позивач був змушений звернутися до відповідача зі скаргою на незаконні дії працівників поліції. Службовим розслідуванням факт порушення службової дисципліни поліцейськими визнано таким, що знайшов своє, хоча і часткове, підтвердження. Жодної правової оцінки підстав затримання його транспортного засобу поліцейські інспектори роги № 3 батальйону УПП в Полтавській області ДПП лейтенанти поліції [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] не надали, будь якого правопорушення не виявили, із чого слідує, що і сама підстава для зупинки транспортного засобу під керуванням його матері була позбавлена законності. Незаконне затримання та безпідставне втручання поліцейських у право на мирне володіння майном завдало йому моральної шкоди, яка полягала у сильних душевних стражданнях від несправедливого та принизливого поводження. Незаконні дії поліцейських викликали необхідність вживати додаткові зусилля щоб довести свою невинуватість, які полягали в тому, що позивач, будучи інвалідом 2-ї групи, був змушений прокинутися посеред ночі, перервати свій відпочинок, а потім діставшись додому, звернутися до лікаря, надав консультаційного висновок спеціаліста невропатолога від 11.10.2019 року в нього був зафіксований гіпертонічний криз, підвищений тиск 180/100, головний біль, нудота, головокружіння. Всі ці обставини завдали йому моральної шкоди, яка виразилася у протиправній поведінці з боку патрульних поліцейських щодо нього під час незаконного затримання його транспортного засобу. Сильні душевні хвилювання були підсилені тими обставинами, що нічний спокій його сім`ї був порушений та те, що це свавілля поліцейських, спричинило душевні хвилювання і його матері. Ураховуючи викладене, прохав суд стягнути з Управління патрульної поліції у Полтавській області на мою користь завдану йому моральну шкоду у розмірі 15000 (п`ятнадцять тисяч) гривень. Стягнути з відповідача на його користь судові витрати, понесені ним на професійну правничу допомогу (на оплату послуг адвоката) 5000 грн. Ухвалою суду від 26.05.2020 року відкрито провадження у справі, призначено справу на 25.06.2020 року до підготовчого судового засідання в порядку загального позовного провадження, надано відповідачам строк для надання відзиву на позовну заяву. 25.06.2020 року відповідачем подано відзив на позовну заяву, в якому представник відповідача прохала відмовити в задоволенні позову, вказувала, що зупинка транспортного засобу під керуванням гр. [PERSON] жодним чином не могла завдати моральної втрати позивачу та не могла призвести до порушення його нормальних життєвих зв`язків. Позивачем не надано доказів на підтвердження завданої йому моральної шкоди, а також не надано доказів на підтвердження заподіяних йому страждань внаслідок фізичного чи психічного впливу та причинний зв`язок між шкодою, на наявність якої посилається позивач, та діями інспекторів патрульної поліції. Ухвалою суду від 03.02.2021 року закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до розгляду на 03.03.2021 року. У судовому засіданні позивач та його представник позовні вимоги підтримали у повному обсязі, просили їх задовольнити з підстав, викладених у позові. Представник відповідача проти задоволення позову заперечувала, з підстав викладених у відзиві. Заслухавши пояснення сторін, розглянувши матеріали справи, дослідивши та оцінивши подані сторонами належні та допустимі докази окремо та в їх сукупності, встановивши фактичні обставини справи, проаналізувавши законодавство, що регулює спірні правовідносини між сторонами, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позову з наступних підстав. Судом встановлено, що 11.10.2019 близько 03 год 30 хв. за адресою: м. Полтава, Європейська, буд. 57, під час патрулювання інспекторами патрульної і було зупинено автомобіль «TOYOTA RAV4» із закріпленим номерним м «TANK» під керуванням гр. [PERSON] . Підійшовши до інспекторами було повідомлено, що дана марка транспортного засобу викрадалася на території України, тому вказаний автомобіль може знаходитися в розшуку. На що громадянка [PERSON] повідомила, що правил дорожнього нею порушено не було, тому причина зупинки транспортного засобу незаконна та попрохала зачекати приїзду свого сина [PERSON] . Близько 04 год 00 хв. на місце події прибув [PERSON] та намагався з`ясувати причину зупинки та суть вчиненого правопорушення водієм, на що отримав відповідь від патрульних, що правопорушення відсутнє, а підставою для зупинки послугувало орієнтування. Після перемовин тривалістю близько 15 хв. між гр. [PERSON] та поліцейськими, всі покинули місце події. Надалі позивач звернувся до УПП в Полтавській області ДПП із скаргою на дії працівників патрульної поліції. Проведеним службовим розслідуванням було встановлено, що факти, описані у зверненні гр. [PERSON] , знайшли своє часткове підтвердження. Так, висновком службового розслідування встановлено, що поліцейські зупинили транспортний засіб 5 «TOYOTA RAV4», номерний знак [NUMBER] , посилаючись на п. 4 ч. 1 ст. 35 Закону України «Про Національну поліцію», але всупереч вимог ч. 3 ст. 35 Закону України «Про Національну поліцію» патрульні поліцейські не змогли надати конкретні факти з детальним описом підстави зупинки автомобіля, що як наслідок, свідчить про безпідставну зупинку транспортного засобу «TOYOTA RAV4», номерний знак [NUMBER] . За результатом службового розслідування дисциплінарна комісія прийняла рішення обмежитись застосуванням до інспекторів роти № 3 батальйону УПП в Полтавській області ДПП лейтенанта поліції Громи Д.Ю., лейтенанта поліції Савченка С.А., лейтенанта поліції [PERSON] усного попередження щодо необхідності суворого додержання службової дисципліни, про що повідомлено позивача. Відповідно до ч.1 ст.23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Відповідно до ч. 2 ст. 23 ЦК України моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості ( ч. 3 ст. 23 ЦК України). Виникнення такої шкоди тісно пов`язане і з обставинами справи, і з самою особою, оскільки різні протиправні дії чи бездіяльність тягнуть за собою неоднакові негативні наслідки емоційно - психологічного характеру для різних потерпілих залежно від їхнього темпераменту, психологічних особливостей тощо. Наявність моральної шкоди є фактом конкретного випадку. Відповідно, вчинення лише протиправного діяння стосовно особи свідчить про можливість, але не обов`язковість виникнення моральної шкоди. Судова практика виходить із того, що об`єктивними обставинами, які підтверджують негативний емоційний стан особи, права якої порушені (потерпілого), є, зокрема, неможливість продовження активного суспільного життя, втрата певної роботи, вимушена зміна чи обмеження у виборі професії, погіршення або позбавлення реалізації фізичною особою своїх звичок та бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми тощо. Так, зокрема відповідно до п.3 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» за №4 від 31.03.1995 ( далі Постанова) під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Згідно п.п.2 п.5 Постанови відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Згідно ч.2 ст.1167 ЦК України моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: 1) якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки; 2) якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт; 3) в інших випадках, встановлених законом. За змістом ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Згідно вимог ч.ч. 1, 5, 6, 7 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Відповідно до ст. 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Положеннями ст. 80 ЦПК України встановлено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Згідно зі ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). 09.03.2021 року позивачем надано до суду копію документації на 1 арк. з його медичної картки, однак даний документ, не завірений належним чином, не має печатки медичної установи, а тому суд не приймає його до уваги, визнаючи неналежним доказом. Стороною позивача не надано суду доказів, які б свідчили про те, що йому дійсно була заподіяна моральна шкода. Зокрема, не наведено підтверджуючих фактів заподіяння позивачу моральної шкоди, з яких міркувань він виходив визначаючи розмір заподіяної шкоди. До позову не додається жодних доказів, які б підтверджували спричинення моральної шкоди позивачу. Ураховуючи викладене в задоволенні позову слід відмовити.

Outcome: dismissed