Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-16 00:00:00

У листопаді 2019 року [PERSON] , [PERSON] звернулися до суду з позовною заявою до Павлоградської міської ради Дніпропетровської області про припинення права спільної сумісної власності, визнання права власності на спадкове майно, в якій просили суд визначити, що частка померлої [INFO] [PERSON] у праві спільної сумісної власності на земельну ділянку, площею 0,0679 га, цільове призначення: для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, розташованої по [ADDRESS] , кадастровий номер 1212400000:02:034:0088, становила 1/3; визначити, що частка [PERSON] у праві спільної сумісної власності на земельну ділянку, площею 0,0679 га, цільове призначення: для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, розташованої по [ADDRESS] , кадастровий номер 1212400000:02:034:0088, становить 1/3; визначити, що частка [PERSON] у праві спільної сумісної власності на земельну ділянку, площею 0,0679 га, цільове призначення: для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, розташованої по [ADDRESS] , кадастровий номер 1212400000:02:034:0088, становить 1/3: припинити право спільної сумісної власності [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] на земельну ділянку, площею 0,0679 га, цільове призначення: для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, розташованої по [ADDRESS] , кадастровий номер 1212400000:02:034:0088; визнати за [PERSON] право власності на 1/2 частину земельної ділянки, площею 0,0679 га, цільове призначення: для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, розташованої по [ADDRESS] , кадастровий номер 1212400000:02:034:0088; визнати за [PERSON] право власності на 1/2 частину земельної ділянки, площею 0,0679 га, цільове призначення: для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, розташованої по [ADDRESS] , кадастровий номер 1212400000:02:034:0088. В обґрунтування позову позивачі посилались на те, що на підставі рішення сесії Павлоградської міської ради від 01.12.2011 року за № 384-16/VI [PERSON] 08.05.2012 року було видано державний акт на право власності на земельну ділянку Серії ЯК № 323044, площею 0,0679 га, цільове призначення: для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, розташованої по [ADDRESS] , кадастровий номер 1212400000:02:034:0088. Згідно додатку до державного акта на право власності на земельну ділянку Серії ЯК № 323044 співвласниками зазначеної земельної ділянки є [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . [INFO] [PERSON] померла. Вони є єдиними спадкоємцями за законом після померлої матері [PERSON] . У встановлений законом строк вони звернулися до нотаріальної контори із заявами про прийняття спадщини за законом після померлої матері. 03 серпня 2019 року вони отримали свідоцтво про право на спадщину за законом на 1/2 частину (по 1/4 частині кожний) житлового будинку [ADDRESS] , який розташований на земельній ділянці, яка призначена для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд, кадастровий номер 1212400000:02:034:0088, по [ADDRESS] . Однак, у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на частку земельної ділянки, кадастровий номер 1212400000:02:034:0088, по [ADDRESS] , яка належала померлій матері [PERSON] , державним нотаріусом Першої Павлоградської державної нотаріальної контори Дніпропетровської області Шкицькою Ю.А. було відмовлено, оскільки частка спадкодавця у спільному майні не визначена. У зв`язку з тим, що вони не можуть отримати свідоцтво про право власності на частину земельної ділянки після померлої матері, вони змушена звернутися до суду за захистом своїх прав. У судове засідання позивачі не з`явилися, надали суду заяви про розгляд справи за їх відсутності, позовні вимоги підтримують у повному обсязі та просять суд їх задовольнити. Представник відповідача у судове засідання не з`явився, надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності, при ухваленні рішення покладається на розсуд суду. Вивчивши матеріали справи, суд вважає за можливе задовольнити позов з наступних підстав. Статтею 263 ЦПК України визначено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Відповідно до вимог статті 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів; право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Судом по справі встановлено, що підставі рішення сесії Павлоградської міської ради від 01.12.2011 року за № 384-16/VI [PERSON] 08.05.2012 року було видано державний акт на право власності на земельну ділянку Серії ЯК № 323044, площею 0,0679 га, цільове призначення: для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, розташованої по [ADDRESS] , кадастровий номер 1212400000:02:034:0088. Згідно додатку до державного акта на право власності на земельну ділянку Серії ЯК № 323044 співвласниками зазначеної земельної ділянки є [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , частка у спільній власності: спільна сумісна. [INFO] [PERSON] померла, що підтверджується копією свідоцтва про смерть. [PERSON] та [PERSON] , які є синами [PERSON] , є єдиними спадкоємцями за законом після померлої [INFO] [PERSON] . У встановлений законом порядку позивачі звернулися до нотаріальної контори із заявами про прийняття спадщини за законом після померлої [INFO] [PERSON] . 03 серпня 2019 року державним нотаріусом Першої Павлоградської державної нотаріальної контори Дніпропетровської області Шкицькою Ю.А. позивачам було видано свідоцтво про право на спадщину за законом на 1/2 частку (по 1/4 частині кожному) житлового будинку [ADDRESS] , який розташований на земельній ділянці, яка призначена для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд, кадастровий номер 1212400000:02:034:0088, по [ADDRESS] . Однак, у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на частину земельної ділянки, кадастровий номер 1212400000:02:034:0088, по [ADDRESS] , яка належала померлій [PERSON] , державним нотаріусом Першої Павлоградської державної нотаріальної контори Дніпропетровської області Шкицькою Ю.А. позивачам було відмовлено, оскільки частка спадкодавця у спільному майні не визначена. Відповідно до частини 2 статті 124 Конституції України, юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі. Право кожної особи на захист свого права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства закріплено статтею 15 Цивільного кодексу України. Право на захист виникає з певних підстав, якими виступають порушення цивільного права, його невизнання чи оспорювання. Зміст конституційного права особи на звернення до суду за захистом своїх прав визначений статтею 16 Цивільного кодексу України, відповідно до приписів якої, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Як визначено у статті 11 Цивільного кодексу України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Згідно п. 3.4 Інформаційного листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 року №24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» у разі відмови нотаріуса видати свідоцтво про право на спадщину спадкоємці учасника спільної сумісної власності мають право звернутися з позовом про визначення частки майна, належної померлому на праві спільної сумісної власності. Відповідно до вимог частин 1 та 2 статті 355 ЦК України, майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Згідно з частиною 1 статті 368 ЦК України, спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Частина 1 статті 86 ЗК України визначає, що земельна ділянка може знаходитися у спільній власності (спільна часткова власність) або без визначення часток учасників спільної власності (спільна сумісна власність). Відповідно до статті 370 ЦК України, співвласники мають право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній сумісній власності, крім випадків, установлених законом. У разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду. Відповідно до статті 372 ЦК України, майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними, крім випадків, установлених законом. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. За рішенням суду частка співвласника може бути збільшена або зменшена з урахуванням обставин, які мають істотне значення. У разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється. Частина 5 ст. 89 ЗК України вказує на те, що при визначенні розміру земельних часток в спільній сумісній власності, ці частки є рівними, якщо інше не передбачається законом або не встановлено судом. Згідно з п. 5 постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику у справах за позовами про захист прав приватної власності» № 20 від 22.12.1995 року частка учасника спільної сумісної власності визначається при поділі майна, виділі частки зі спільного майна, зверненні стягнення на майно учасника спільної власності за його боргами, відкритті після нього спадщини. Виходячи з аналізу наведених норм, суд вважає, що частки [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] у праві спільної сумісної власності на земельну ділянку, кадастровий номер 1212400000:02:034:0088, по [ADDRESS] , складають по 1/3 частині, оскільки за життя домовленості про розмір часток кожного між [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] досягнуто не було, і цей факт визнається сторонами. Крім того, суд зазначає, що згідно з п. «г» ч. 1 ст. 81 ЗК України громадяни України набувають право власності на підставі прийняття спадщини. Стаття 131 ЗК України визначає, що громадяни та юридичні особи України, а також територіальні громади та держава мають право набути у власність земельні ділянки на підставі міни, ренти, дарування, успадкування та інших цивільно-правових угод. Відповідно до статті 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно зі статтею 1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою (стаття 1220 ЦК України). Відповідно до статті 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Стаття 1225 ЦК України встановлює, що право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. Відповідно до частини 1 статті 1226 Цивільного кодексу України, частка у праві спільної сумісної власності спадкується на загальних підставах. Пункт 10 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику у справах про спадкування" № 7 від 30.05.2008 року встановлює, що відповідно до статті 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (зі збереженням її цільового призначення) при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом. Згідно п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», свідоцтво про право власності на спадок видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадок в порядку встановленим цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформлені права на спадок особа може звернутись в суд за правилами позовного провадження. У зв`язку з тим, що у судовому засіданні встановлено, що позивачі є єдиними спадкоємцями за законом після померлої [INFO] [PERSON] , у встановлені строки звернулися до нотаріуса із заявами про прийняття спадщини, до складу якої входить і спірна земельна ділянка (а саме 1/3 частина), враховуючи, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності на земельну ділянку, площею 0,0679 га, цільове призначення: для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, розташованої по [ADDRESS] , кадастровий номер 1212400000:02:034:0088, є рівними, тому суд вважає, що позовні вимоги позивачів доведені матеріалами справи, обґрунтовані та підлягають задоволенню у повному обсязі. На підставі викладеного вище,

Outcome: approved