Jurisdiction: civil
Date: 2020-08-09 00:00:00

У червні 2019 року ТОВ «Ковальська-Житлосервіс» звернулася в Дарницький районний суд м. Києва із позовною заявою до [PERSON] , в якій просила суд стягнути з відповідача на свою користь 66 254,77 грн. основного боргу , 24 788,58 грн. інфляційної складової боргу та 5 724,22 грн. 3% річних. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] на підставі договору купівлі-продажу квартири від 25.01.2006 року. ТОВ «Ковальська-Житлосервіс» є експлуатуючою організацією вказаного будинку згідно Розпорядження Дарницької районної у м. Києві державної адміністрації від 29.06.2005 року № 534 та виконує функції з утримання будинків, споруд та прибудинкових територій, надання житлово-комунальних послуг. Відповідач жодним чином не реагує на звернення позивача щодо укладення типового договору про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових території, однакотримує житлово-комунальні послуги, при цьому не виконує зобов`язання по їх оплаті, у зв`язку з чим станом на 01.05.2019 року виникла заборгованість у розмірі 66 254,77 грн. У грудні 2016 році позивач звертався до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення з [PERSON] заборгованості за надані житлово-комунальні послуги, однак ухвалою суду від 13.03.2017 року було скасовано судовий наказ, у зв`язку з чим позивач звернувся до суду з даною позовною заявою. Ухвалою судді Дарницького районного суду м. Києва від 19.07.2019 року відкрито провадження за вказаною позовною заявою, справу призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження. Ухвалою суду від 23.09.2019 року відмовлено у задоволенні заяви відповідача про розгляд справи за правилами загального позовного провадження, надано додатковий строк для подання відзиву на позовну заяву. 31.10.2019 року відповідач подала до суду відзив. Просила у задоволенні позовних вимог відмовити. Посилалася на те, що з моменту придбання у 2006 році квартири і до жовтня 2013 року сплачувала всі комунальні послуги, однак у зв`язку з неналежним виконанням позивачем своїх послуг та не реагуванням на звернення щодо якості наданих послуг, після 2013 року перестала сплачувати за комунальні послуги, намагаючись хоч якимось способом вплинути на позивача для виправлення недоліків в комунальному обслуговуванні будинку. Зазначила, що позивач обманює суд, оскільки саме позивач навмисно на протязі 9 років не хотів укладення договору з відповідачем. Позивач не надав жодного доказу, що надавав якісь комунальні послуги і конкретно які саме та що відповідач ними користувалася, відсутні докази про строк оплати, не надано документального підтвердження тарифу за житлово-комунальні послуги за 2017 рік. Оскільки між сторонами відсутній укладений договір, яким встановлено умови та строки оплати, таким чином нараховувати індекс інфляції та 3% річних немає підстав. Також відповідач просила застосувати строки позовної давності. Під час розгляду справи в суді представник позивача виступив із вступним словом, однак у наступне судове засідання не прибув, подав до суду заяву про розгляд справи у його відсутність, заявлені позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив їх задовольнити. Відповідач також не прибула в судове засідання, подала до суду клопотання про відкладення розгляду справи, однак суд, враховуючи те, що судом вже було розпочато розгляд справи по суті, сторони оголосили вступне слово по справі та розпочато дослідження матеріалів справи, не вбачає підстав для відкладення розгляду справи та вважає за можливе закінчити розгляд справи у відсутність сторін. Суд, вислухавши учасників справи, дослідивши матеріали справи, дійшов наступного висновку. Судом встановлено, що відповідно до розпорядження Дарницької районної в м. Києві державної адміністрації від 29.06.2005 № 534 будинок [ADDRESS] передано в експлуатацію та обслуговуванням ТОВ «Ковальська-Житлосервіс» (а. с. 8 - 9). Власником квартири [ADDRESS] , є [PERSON] , що підтверджується договором купівлі-продажу квартири від 25.01.2006 року, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кравченко І.В. (а. с. 4, 5). Відповідно до ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та/або перебування осіб у житлових і нежитлових приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил, що здійснюється на підставі відповідних договорів про надання житлово-комунальних послуг. Відповідно до ч. 2-4 ст. 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин), учасниками відносин у сфері житлово-комунальних послуг є: власник, споживач, виконавець, виробник. Виробник послуг може бути їх виконавцем. За правилами частини четвертої статей 319 та 322 ЦК України власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Пунктом ч. 1 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачене право споживача одержувати вчасно в відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно з законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг, при цьому такому праву прямо відповідає визначений пунктом 5 частини третьої ст. 20 цього Закону обов`язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строк, встановлені договором або законом. Згідно зі статтею 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», залежно від функціонального призначення житлово-комунальні послуги поділяються на: 1) комунальні послуги (централізоване постачання холодної та гарячої води, водовідведення, газо- та електропостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо); 2) послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій (прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, санітарно-технічне обслуговування, обслуговування внутрішньобудинкових мереж, утримання ліфтів, освітлення місць загального користування, поточний ремонт, вивезення побутових відходів тощо); 3) послуги з управління будинком, спорудою або групою будинків (балансоутримання, укладання договорів на виконання послуг, контроль виконання умов договору тощо); 4) послуги з ремонту приміщень, будинків, споруд (заміна та підсилення елементів конструкцій та мереж, їх реконструкція, відновлення несучої спроможності несучих елементів конструкцій тощо). Відповідно до п. 7 Правил користування приміщеннями житлових будинків і гуртожитків, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 572 від 08.10.1992 року, власник та наймач квартири зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги у строки, визначені законом або договором. За період з лютого 2014 року по квітень 2019 року позивачем, як обслуговуючою організацією, в указаний період щоденно надавались житлово-комунальні послуги відповідачу. Відповідач щомісяця отримував від позивача рахунки на оплату вказаних комунальних послуг із зазначенням суми, однак платежі фактично не здійснював, що призвело до утворення заборгованості за вказаний період у розмірі 66 254,77 грн. Відповідач, заперечуючи проти позовних вимог, вказує про те, що Договір між сторонами не був укладений, що унеможливлює визначити розмір заборгованості та відповідно розрахувати індекс інфляції та 3% річних, а також про те, послуги надавалися неналежної якості. Пункт 6 частини першої статті 20 Закону України «Про житлово комунальні послуги» встановлює, що споживач має право на несплату вартості житлово-комунальних послуг лише за період тимчасової відсутності споживача та/або членів його сім`ї при відповідному документальному оформленні, а також за період фактичної відсутності житлово-комунальних послуг, визначених договором у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Таким чином, згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Водночас, відсутність договору про надання житлово-комунальних послуг не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг. Порядок оформлення претензій споживачів до виконавців визначено статтями 27, 28 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги», якими передбачено, що у разі ненадання, надання не в повному обсязі або неналежної якості комунальних послуг, складається атк-претензія. Зазначені положення також містилися у ст. 18 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин. Відповідно до ч. 1 ст. 16 Закону України "Про житлово-комунальні послуги", порядок надання житлово-комунальних послуг, їх якісні та кількісні показники мають відповідати умовам договору та вимогам законодавства. Відсутність претензій, щодо надання житлово-комунальних послуг позивачем, підтверджує дотримання позивачем при наданні послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій вимог, щодо якості та кількості послуг, встановлених Правилами утримання жилих будинків та прибудинкових територій, затверджених Наказом Державного комітету України з питань житлово-комунального господарства № 76 від 17.05.2005 р. Матеріали справи не містять жодних актів-претензій відповідача з приводу ненадання чи надання неналежної якості послуг, а подані відповідачем копії заяв та звернень до директора ТОВ «Ковальська-Житлосервіс», не відповідають вищевказаним вимогам закону, тому доводи відповідача з даного приводу суд не приймає до уваги. Надані відповідачем копії фотографій не є належним доказом невиконання позивачем своїх обов`язків щодо утримання будинку та прибудинкової території, оскільки неможливо встановити коли та де були зроблені ці знімки. Щодо застосування строків позовної давності, про які заявлено відповідачем, то суд вважає за необхідне зазначити наступне. Згідно положень ст. ст. 256, 257 ЦК України особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу, у межах строку позовної давності, загальна тривалість якого встановлюється в три роки. У відповідності до ч. ч. 1, 5 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Як вбачається з наданого позивачем розрахунку заборгованість виникла за період з лютого 2014 р. по квітень 2019 р. Позивач звернувся до суду з позовом 05.06.2019 р. Однак, відповідно до ст. 264 ЦК України, позовна давність переривається у разі пред`явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Відповідно до матеріалів справи, 27.01.2017 року Дарницьким районним судом м. Києва було видано судовий наказ № 753/23131/16-ц за заявою ТОВ «Ковальська-Житлосервіс» про стягнення з [PERSON] заборгованості за оплатуж житлово-комунальних послуг з урахуванням індексу інфляції та 3% річних в загальній сумі 57 828,55 грн. 13.03.2017 року ухвалою Дарницького районного суду м. Києва вказаний наказ було скасовано. Також у 2018 році ТОВ «Ковальська-Житлосервіс» зверталася до суду із позовною заявою про стягнення з [PERSON] заборгованості, яка за заявою позивача була залишена без розгляду ухвалою суду від 10.12.2018 року. Вказані обставини свідчать про те, що строк позовної давності був перерваний. З огляду на викладені обставини посилання відповідача на пропуск позивачем строків звернення до суду є безпідставним. З матеріалів справи вбачається, що внаслідок неналежного виконання відповідачем свої зобов`язань перед позивачем станом на 01.05.2019 року виникла заборгованість за оплату житлово-комунальних послуг в загальному розмірі 96 767,57 грн., що складається з основного боргу - 66 254,77 грн., інфляційної складової боргу - 24 788,58 грн., 3 % річних - 5 724,22 грн. Суд погоджується з розрахунком заборгованості наданим позивачем, та звертає увагу на те, що відповідачем даний розрахунок не спростовано, та не доведено належне виконання своїх зобов`язань щодо внесення плати за надані житлово-комунальні послуги. Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором. Частиною другою статті 625 ЦК Україниa, передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Таким чином, у зв`язку з простроченням щодо оплати спожитих житлово-комунальних послуг, відповідач зобов`язана сплатити на користь позивача 3 % річних та інфляційні втрати за весь час прострочення. Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності суд приходить до висновку, що заявлені позовні вимоги ґрунтуються на вимогах закону, тому слід позов задовольнити повністю та стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за спожиті житлово-комунальні послуги, з урахуванням індексу інфляції та 3 % річних. Судові витрати розподілити між сторонами у відповідності до вимог ст. 141 ЦПК України. Враховуючи наведене та

Outcome: approved