Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-12 00:00:00

26 грудня 2014 року ПАТ комерційний банк «Приватбанк» звернулось в суд з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, Позивач обґрунтовував свої вимоги тим, що згідно договору №DOXRFF26342383 від 2 вересня 2008 року, укладеного між банком і [PERSON], остання отримала кредит в розмірі 2762грн.09коп. зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 0,12% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідно до умов укладеного договору він складається з заяви позичальника, Умов надання споживчого кредиту фізичним особам «Розстрочка». Відповідач [PERSON] свої кредитні зобов'язання не виконувала, у зв'язку з чим рішенням Костянтинівського міськрайонного суду від 30 січня 2012 року з неї на користь Банку була стягнута заборгованість за кредитним договором в розмірі 2906грн.17коп. У зв'язку з порушенням зобов'язань станом на 28 листопада 2014 року заборгованість відповідача по пені за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором складає 15563грн.26коп., а також нараховані штрафи відповідно до пункту 5.3. Умов та Правил надання банківських послуг у розмірі 500грн. (фіксована частина), 778грн.16коп.(процентна складова), а всього заборгованість складає 16841грн.42коп. У зв'язку з цим позивач просив стягнути з відповідача вказану заборгованість. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі, посилаючись на обставини, викладені в позові. Відповідач [PERSON] позов не визнала та пояснив суду, що мала заборгованість за кредитним договором, укладеним з позивачем, яка була стягнута з неї за рішенням суду від 30 січня 2012 року. Ця заборгованість, у тому числі нараховані штрафи, нею сплачена у повному обсязі, у зв'язку з чим ще 18 листопада 2013 року виконавче провадження було закрито. Під час прийняття рішення судом, позовні вимоги щодо стягнення пеня були залишені без розгляду по заяві представника позивача, а у теперішній час вона просить застосувати до цих вимог позовну давність і відмовити у задоволенні вимог в частині стягнення пені. Заслухавши сторони, дослідивши докази у справі, суд вважає, що у задоволенні позову слід відмовити з наступних підстав. Судом встановлено, що 2 вересня 2008 року між ПАТ КБ "ПриватБанк" та [PERSON] був укладений договір №DOXRFF26342383, відповідно до якого відповідач отримав кредит в розмірі 2762грн.09коп. зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 0,12% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідно до умов укладеного договору він складається з заяви позичальника, Умов надання споживчого кредиту фізичним особам «Розстрочка» (а.с.5-8). Відповідно до ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно з частиною 1 статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Частиною 2 статті 6 ЦК України передбачено, що сторони мають право врегулювати у договорі, який передбачений актами цивільного законодавства, свої відносини, які не врегульовані цими актами. Відповідно до статті 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (стаття 627 ЦК України). Згідно зі статтею 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Відповідач [PERSON] станом на 3 березня 2011 року свої кредитні зобов'язання не виконала і рішенням Костянтинівського міськрайонного суду від 30 січня 2012 року з [PERSON] на користь позивача була стягнута заборгованість за вказаним кредитним договором в розмірі 2906грн.17коп., у тому числі, заборгованість за кредитом - 2096грн.92коп., заборгованість по відсоткам за користування кредитом - 1грн.33коп., заборгованість по комісії за користування кредитом - 193грн.34коп.; штраф (фіксована сума) - 500грн., штраф (відсоткова складова) - 114грн.58коп.(а.с.48-49). Виконавчий лист №2-1829 про стягнення з [PERSON] на користь позивача заборгованості за кредитним договором в розмірі 2906грн.17коп. знаходився на виконанні у відділі державної виконавчої служби Костянтинівського міськрайонного управління юстиції у Донецькій області і 18 листопада 2013 року державним виконавцем була винесена постанова про закінчення виконавчого провадження згідно п.8ст.49 Закону України «Про виконавче провадження» у зв'язку з повним погашенням боргу (а.с.25). Тому, не підлягають задоволенню вимоги Банку до [PERSON] щодо стягнення з останньої штрафу в розмірі 500грн. (фіксована частина), 778грн.16коп.(процентна складова), оскільки вказаним рішенням суду вказані штрафи вже були стягнуті відповідно до умов кредитування, а повторне їхнє стягнення не передбачено ні законом, ні Умовами надання споживчого кредиту фізичним особам «Розстрочка». У вказаному рішенні суду йдеться також про те, що до [PERSON] пред'являлись вимоги щодо стягнення пені за несвоєчасне виконання зобов'язань за договором в розмірі 15715грн.94коп. Але, в судовому засіданні представник позивача заявив клопотання про залишення цих вимог без розгляду, що і було зроблено за ухвалою суду. Суд вважає, що у задоволенні вимог щодо стягнення з [PERSON] пені в розмірі 15563грн.26коп. слід відмовити у зв'язку із спливом строку позовної давності, про застосування якої заявив відповідач. Так, відповідно до ст.257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Відповідно до ч.3,4,5 ст.267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту. Судом встановлено, що позовні вимоги обґрунтовані умовами, викладеними в заяві позичальника №DOXRFF26342383 від 2 вересня 2008 року, відповідно до якої Банк надає позичальнику строковий кредит у сумі 2762грн.09коп. на строк 12 місяців з 02.09.2008р. по 02.09.2009р. включно з умовами сплати за користуванням кредитом відсотків у розмірі 1,0% на місяць на суму залишку заборгованості по кредиту. Погашення заборгованості здійснюється щомісяця в період сплати за який приймається період з 2 по 7 число кожного місяця. Позичальник повинен надавати банку грошові кошти (щомісячний платіж) у сумі 257грн.95коп. для погашення заборгованості за кредитом, яка складається із заборгованості за кредитом, відсотків, винагороди, комісії а також інших витрат згідно з Умовами (а.с.5). Отже, сторони встановили строки виконання зобов'язань щомісячним погашенням платежів. Наслідки прострочення позичальником повернення позики визначені у ст.1050 ЦК України, а саме, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу (частина друга статті 1050 ЦК України). Таким чином, умовами договору погашення кредитної заборгованості та строки сплати чергових платежів визначено місяцями. Отже, поряд з установленням строку дії договору сторони встановили й строки виконання боржником окремих зобов'язань (внесення щомісячних платежів), що входять до змісту зобов'язання, яке виникло на основі договору. Строк виконання кожного щомісячного зобов'язання згідно із частиною третьою статті 254 ЦК України спливає у відповідне число останнього місяця строку. Перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок (стаття 253 ЦК України). Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки, для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність. Зокрема, частина друга статті 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). Статтею 259 ЦК України передбачено, що позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі і відповідно до п.5.5. Умов надання споживчого кредиту, з яким ознайомлена відповідачка, строк позовної давності по вимогам про стягнення заборгованості за отриманим кредитом встановлений сторонами тривалістю 5 років. За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України). Так, за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частина п'ята статті 261 ЦК України). Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться у статтях 252-255 ЦК України. При цьому початок перебігу позовної давності пов'язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, скільки з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи (стаття 261 ЦК України). За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення в заінтересованої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Судом встановлено, що згідно з умовами кредитного договору позичальник зобов'язаний здійснити остаточне повернення кредиту не пізніше 2 вересня 2009 року. Оскільки умовами договору передбачені окремі самостійні зобов'язання, які деталізують обов'язок боржника повернути весь борг та встановлюють самостійну відповідальність за невиконання цього обов'язку, то право кредитора вважається порушеним з моменту недотримання боржником строку погашення кожного чергового платежу, а отже і початок перебігу позовної давності за кожний черговий платіж починається з моменту порушення строку його погашення. Таким чином, ураховуючи, що за умовами договору погашення як основного зобов'язання, так і процентів повинно здійснюватись позичальником частинами щомісяця, то початок перебігу позовної давності для стягнення цих платежів необхідно обчислювати з моменту (місяця, дня) невиконання позичальником кожного із цих зобов'язань. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] не виконувала щомісячні зобов'язання з погашення кредиту та процентів. Погашення відбувалося до вересня 2009 року (а.с.4, 32-47) шляхом зарахування коштів на картковий рахунок, у зв'язку із чим у неї утворилась заборгованість за кредитним договором. У свою чергу, банк звернувся до суду з позовом до [PERSON] грудня 2014 року, тобто пропустив строк звернення в суд з позовом, оскільки у разі неналежного виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів і процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, а також неустойки (пені) повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу.

Outcome: dismissed