Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-06 00:00:00

Позивач 20.07.2015 року звернувся в суд з позовом до відповідачів про визнання правочину недійсним, посилаючись на те, що він з дружиною [PERSON] в 1960-1962 р.р. на присадибній земельній ділянці в [ADDRESS], побудували житловий будинок з господарськими спорудами, в якому були зареєстровні як фізичні особи та проживали разом з трьома дітьми. Правовстановлюючі документи на житловий будинок були оформлені на його ім»я. [INFO] року [PERSON] померла. Дві дочки та син мають свої сім»ї, житлові будинки. Усім дітям він надав допомогу фінансову та фізичну у придбанні житла. Особливо значну допомогу він надав сину - [PERSON], який побудував в [ADDRESS] двохповерховий будинок. В літку 2014 року його син [PERSON] повідомив, що житловий будинок в [ADDRESS], в якому позивач проживає, належить [PERSON] На запитання позивача на якій правовій підставі житловий будинок належить йому, [PERSON] відповів, що позивач підписав договір дарування, який посвідчений державним нотаріусом. Позивач звернувся в сільську раду з цього питання, де йому було повідомлено, що по сільській раді будинок рахується за позивачем. Після цього позивач звернувся до адвоката Бебешка М.М., який у приватного нотаріуса Монастирищенського районного нотарільного округу з»ясував, що мається зареєстрований договір дарування, згідно якого позивач обдарував житловим будинко свого сина [PERSON] Надати позивачу будь-яку інформацію з приводу договору дарування нотаріус відмовився. 08.06.2015 року позивач звернувся з заявами до прокуратури Монастирищенського району та в державну нотаріальну контору Монастирищенського районного нотаріального округу з проханням допомогти йому захистити своє право власності на житловий будинок, повідомивши, що він ошуканий, він не дарував житловий будинок сину [PERSON], як мінімум просив надати копію договору дарування. З державної натаріальної контори відповідь на звернення не надана. З прокуратури Монастирищенського району надійшла відповідь від 02.07.2015 року про те, що він може захищати свої права в судовому порядку. Позивачу 86 років, він без освіти, хворий, без документів та права на житловий будинок, який побудував, та проживав в ньому у не визначеному статусі, беззахистний. Вважає, що договір дарування житлового будинку, згідно якого він подарував житловий будинок в [ADDRESS], [PERSON] про існування якого він дізнався влітку 2014 року слід визнати недійсним. Відповідно до ст. 203 ЦПК України зміст правочину не може суперечити кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Вважає, що волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, обумовлених ним. Його волевиявлення на відчуження житлового будинку у формі дарування не малося. У позивача троє дітей - [PERSON], [PERSON] та [PERSON], всі діти для нього рівні, він не робив виключень у правах на спадщину щодо [PERSON], всі троє дітей мають рівне право на майно, яке залишиться післі смерті позивача, про що він повідомив усім дітям. Крім того, житловий будинок необхідний йому особисто для проживання. Крім того, наявність будинку гарантує позивачу забезпечення стороннього догляду як зі сторони дітей, так і у формі укладання договіру довічного утримання з сторонньою особою. Позивач немічний, та потребує сторонньої допомоги. Крім того, правочин укладався під впливом обману. Позивач памятає, що [PERSON] приїзджав до нього з якоюсь жінкою та вимагав у нього документи на житловий будинок. Позивач відповів, що в нього не має ніяких документів. Після цього [PERSON] запрапонував підписати якийсь бланк, запевняючи, що це в інтересах позивача, що він повинен довіряти синові, будуть менші страхові платежі на будинок. Позивач не має освіти та не міг прочитати текс бланку, позивач має знижений зір та слух. Пд впливом обману щодо невеликого розміру страховки підписав бланк, цим бланком напевне був договір дарування. Відповідно до ст. 230 ЦПК України, якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу в оману щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин визнається судом не дійсним. Отже підпис на договорі дарування поставлений під впливом обману та помилки з сторони позивача, оскільки він сприйняв обман за дійсні обставини з договору страхування нерухомого майно. Нотаріус державної наторіальної контори діяв узгоджено з [PERSON] всупереч закону України «Про нотаріат», інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, він не проінформований нотаріусом про його посадове становище, ціль прибуття в помешкання позивача, про зміст правочину, не з»ясовано його волевиявлення на відчуження житлового будинку, не прочитаний договір дарування та інше. За таких обставин договір дарування слід визнати недійсним. [PERSON], приховуючи факт посвідчення під впливом обману, не переоформив на себе платіжні книжки по оплаті послуг електропостачання за коиристування телефоном, тощо. Просить визнати договір дарування житлового будинку недійсним. Під час слухання справи позивач позовні вимоги, зазначені у позовній заяві, підтримав повністю та пояснив, що він не підписував договір дарування житлового будинку, що розташований в [ADDRESS], в якому він проживає. Син дійсно приїжджав до нього з якоюсь жінкою, робили якісь обміри, але він не думав, що це були дії направлені на укладення договору дарування. Він підписував документи в гаражі, де було темно і він не міг їх прочитати, але, підписуючи документи, він був впевнений у тому, що підписує документи на те, щоб платити менші податки. Просить визнати договір дарування житлового будинку недійсним. На запитання суду про прочини пропуску строку позовної давності і причини з яких він не звертається до суду з клопотанням про поновлення строку позовної давності ні у позовній заяві, ні у клопотанні викладеному окремим документом, пояснити не може. На неодноразові пропозиції суду про укладення договору з адвокатом, або надання доручення на захист своїх прав будь-кому із осіб, які мають певні юридичні знання і можуть відповідним чином захистити його інтереси категорично відмовився. Відповідач [PERSON] в судове засідання з"явився, надав суду запереечення, в якому зазначив, що [PERSON] звернувся з позовом до нього, [PERSON], Державної нотаріальної контори Монастирищенського районного нотаріального округу про визнання правочину недійсним. Вважає даний позов безпідставним та необгрунтованим з огляду на наступне: У 1996 році його батько, [PERSON] (позивач), прийняв рішення подарувати належний йому будинок в с. Терлиця йому, рідному синові [PERSON]. Дане рішення він пояснив тим, що на той час вже подарував кошти двом іншим дочкам [PERSON] та [PERSON], за які кожна з них придбали собі по житловому будинку в с. Аврамівка Монастирищенського району. В Терлицькій сільській раді Монастирищенського районну позивач оформив довіреність, якою уповноважив його оформити договір дарування будинку. Відповідно до виданої довіреності він звернувся до Монастирищенської районної державної нотаріальної контори. Він не має юридичної освіти, в тонкощах оформлення документів не розбираеться. Нотаріусом було перевірено документи та оформлено відповідний договір дарування будинку, а тому вважає договір дійсним. Твердження позивача про те, що договір дарування нібито не відповідає його внутрішній волі не заслуговують на увагу у зв"язку із тим, що не відповідають дійсним обставинам справи. Батько сам прийняв рішення подарувати саме йому свій будинок. За весь цей час батько проживає в будинку, він постійно відвідував батька, допомагав по господарству, купував продукти ліки, збудував огорожу біля будинку. Батько з моменту дарування будинку вважав будинок його. Коли він будував огорожу батько наголошував на тому, що цю огорожу та інші господарські роботи він робить для себе, а не для нього. До моменту подання позову батько до нього не пред'являв будь - яких вимог. Чим виникло звернення батька до суду не розуміє. Просить відмовити в задоволені позову повністю, застосувавши до даних правовідносин строк позовної давності. В судовому засіданні відповідач дав суду пояснення про те, що істинною причиною укладення договору дарування було те, що батько притягувався до кримінальної відповідальності за незаконні дії з наркотичними засобами та незаконною торгівлею самогоном і боявся конфіскації майна. Але коли він оформив договір дарування і став виконувати біля будинку різні роботи по покращенню його стану, то батько став говорити про те, що вказаний будинок подарований йому і він є його повноправним власником, тому у нього не виникло будь-якого сумніву у істинності намірів батька на дарування йому будинку. Представник державної нотаріальної контори Монастирищенського нотаріального округу (обов'язки виконує державний нотаріус Жашківського нотаріального округу) в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений в установленому законом порядку. Звернувся до суду з заявою про розгляд справи у його відсутність. У позові просить відмовити. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню і виходить з наступного: Свідок [PERSON] дала суду показання про те, що вона є громадянською дружиною [PERSON], з яким проживає з середини 90-х років та ведуть спільне господарство. Дійсно в 1997 році син позивача [PERSON] приїжджав до них з якоюсь жінкою. Вони проводили якісь обміри. Для чого вони їх проводили вона не знає. Через деякий час [PERSON], [PERSON] та вказана жінка заходили в гараж. Що вони там робили вона не знає. [PERSON] повідомив їй, що підписував якісь документи, але які саме не уточнив. З даних показів суд робить висновок про те, що виготовлення документів для укладення договору дарування проводилось відкрито, без будь-якого впливу на позивача. З договору дарування вбачається, що [PERSON] уклав договір дарування, яким обдарував житловим будинком свого сина [PERSON], 31 березня 1997 року, тобто з моменту укладення спірного договору пройшло більше шістнадцяти років.(а.с. 27). Відповідно до пункта 6 «Прикінцевих та перехідних положень ЦК України» № 435-1У від 16 січня 2003 року, який вступив в дію 1 січня 2004 року правила ЦК України про позовну давність застосовуються до позовів, строк пред'явлення яких, встановлений законодавством, що діяло раніше, не сплив до набрання чинності цим Кодексом. Таким чином, при розгляді даної справи при вирішення питання про застосування строків позовної давності суд керується положеннями ЦК України від 18 липня 1963 року. Відповідно до статті 71 ЦК України у редакції 1963 року строк позовної давності для захисту права особи, право якої порушено, встановлюється у три роки. Відповідно до статті 75 ЦК України у редакції 1963 року позовна давність застосовується судом незалежно від заяви сторони. Оскільки позивачем не надано суду доказів поважності пропущення строків давності, з моменту укладення спірного договору пройшло більше 16 років, позивач не звернувся до суду з клопотанням про поновлення строку позовної давності, суд вважає, що позивач міг мати і мав реальну можливість знати про порушення свого права, тому суд вважає, що при вирішенні вказаного спору є всі підстави для застосування строків позовної давності. Посилання позивача на його вік, юридичну та загальну неграмотність на думку суду не є підставою для поновлення строків позовної давності. Відповідно до статті 80 ЦК України у редакції 1963 року закінчення строку позовної давності до пред'явлення позову є підставою для відмови у позові. Якщо суд визнає поважними причини пропуску строку позовної давності, порушене право підлягає захистові. Відповідно до статті 10 ЦПК України сторони та інші особи, які беруть участь у справі мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. На думку суду позивач не скористався своїм правом щодо надання доказів поважності причин пропущеного строку позовної давності. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed