Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-04 00:00:00

У червні 2014 року Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк», Банк, позивач) звернулось до Центрального районного суду м. Миколаєва з позовом до [PERSON] (далі [PERSON] , відповідач) про стягнення заборгованості. В обгрунтування позовних вимог позивач вказує на те, що відповідачем не були виконані взяті на себе зобов`язання за кредитним договором, внаслідок чого у нього утворилася заборгованість у розмірі 46 532 грн 82 коп., яка складається з заборгованості за кредитом - 9862 грн 73 коп.; відсотками за користування кредитом - 33 978 грн 05 коп.; штраф (фіксована частина) - 500 грн; штраф (процентна складова) - 2 192 грн 04 коп. Заочним рішенням Центрального районного суду м. Миколаєва від 26 січня 2015 року позов Публічного акціонерного товариства до [PERSON] задоволено частково. Стягнуто з [PERSON] на користь ПАТ КБ «Приватбанк» заборгованість за кредитним договором в розмірі 44340 грн. 78 коп. Надалі [PERSON] 28 лютого 2017 року звернувся до Центрального районного суду м. Миколаєва із заявою про перегляд заочного рішення, в якій просив скасувати заочне рішення Центрального районного суду м. Миколаєва від 26 січня 2015 року. Ухвалою Центрального районного суду м. Миколаєва від 29 липня 2019 року скасовано заочне рішення Центрального районного суду м. Миколаєва від 26 січня 2015 року та призначено справу до розгляду у порядку спрощеного провадження. У період з лютого 2017 року по 09 лютого 2021 року справа перебувала в провадженні іншого складу суду. Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 10 лютого 2021 року для розгляду справи визначено головуючого суддю Шолох Л.М . Ухвалою Центрального районного суду м. Миколаєва від 09 березня 2021 року справу прийнято до провадження суддею Шолох Л.М. та призначено розгляд справи у порядку спрощеного провадження. Представник позивача просив суд розглядати справу у його відсутність, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач станом на час розгляду справи бажання брати участь у судових засіданнях не виявив, правом на подання відзиву не скористався. Враховуючи думку позивача, який просить розглядати справу за його відсутності та не заперечує проти винесення заочного рішення, належним чином повідомлення відповідача про дату та час слухання справи, суд відповідно до частини першої статті 280 ЦПК України ухвалив провести розгляд справи у заочному порядку. Дослідивши матеріали справи, надавши оцінку доказам, суд приходить до висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до частини першої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства (частина друга статті 207 ЦК України). За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до частини другої статті 639 ЦК України якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). Згідно з частинами першою та другою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. Відповідно до частини 1 статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Так, позивач вказує, що відповідно до укладеного договору № б/н від 26 серпня 2005 року [PERSON] отримав кредит у розмірі 4000 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36% на рік на суму залишку заборгованості кредитом. З матеріалів справи слідує, що заява [PERSON] від 26 серпня 2005 року виконана за допомогою технічних засобів (комп`ютерної техніки) та на ній відсутній підпис [PERSON] . Зазначена обставина була встановлена судом і під час розгляду справи № 2-4755/2011. Так з рішення Центрального районного суду м. Миколаєва від 15 листопада 2012 року (набрало законної сили 27 листопада 2012 року) у справі № 2-4755/2011 слідує, що ПАТ КБ «Приват Банк» у 2011 році звернувся до суду з позовом про стягнення з [PERSON] тіла кредиту - 9862 грн 73 коп., процентів - 13 013 грн 91 коп. та штрафів 500 грн (фіксована ставка), 1143 грн 73 коп. (процентна ставка) на підставі договору кредиту від 26 серпня 2005 року. Суд виходячи із того, що [PERSON] не підписував заяву від 26 серпня 2005 року, відмовив у задоволенні позову ПАТ КБ «Приватбанк» про стягнення означених сум. Надалі, 19 червня 2014 року ПАТ КБ «Приватбанк» звернувся до суду з позовом про стягнення з [PERSON] 46 532 грн 82 коп. за кредитним договором від 26 серпня 2005 року, з них: 9862 грн 73 коп. заборгованість за кредитом; 33 978 грн 05 коп. - заборгованість за процентами за користування кредитом; штрафи 500 грн 00 коп. (фіксована частина) та 2192 грн 04 коп. (процентна ставка). Підставою для звернення із таким позовом є заява від 26 серпня 2005 року. Із наведеного слідує, що рішенням Центрального районного суду м. Миколаєва від 15 листопада 2012 року ПАТ КБ «Приват Банк» відмовлено у стягненні, зокрема, тіла кредиту у сумі 9862 грн 73 коп. Однак не зважаючи на це позивач, збільшивши суму штрафних санкцій, знову звернувся до суду із даним позовом у 2014 році у справі № 490/7784/14-ц. Відповідно до частини четвертої статті 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням Центрального районного суду м. Миколаєва від 15 листопада 2012 року у справі № 2-4755/2011 не підлягають доказуванню під час розгляду цієї справи. Зважаючи на те, що судом вже вирішено питання про стягнення тіла кредиту у розмірі 9862 грн 73 коп. та суд дійшов висновку про відсутність підстав для стягнення цієї суми, у задоволенні позову у справі № 490/7784/14-ц слід відмовити. Суд зазначає, що відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України). Відповідно до пункту 62 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України затвердженого постановою Правління Національного банку України № 75 від 04 липня 2018 року 62 виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту. Доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно вказаної норми Закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це не можливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Матеріали справи не містять належних та допустимих доказів укладання між [PERSON] та ПАТ КБ "Приватбанк" кредитного договору та наявність у відповідача заборгованості по ньому. Розрахунок заборгованості, виконаний позивачем, з огляду на вище викладене не може бути належним та допустимим доказом у цій справі. Підсумовуючи викладене, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову. Відповідно до частини другої статті 141 ЦПК України судові витрати у даній справі покладаються на позивача.

Outcome: dismissed