Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-05 00:00:00

У травні 2014 року позивач [PERSON] звернувся до Рівненського міського суду Рівненської області із позовом до відповідача [PERSON] про захист честі, гідності, ділової репутації, шляхом спростування поширеної недостовірної інформації та стягнення моральної шкоди. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач посилався на те, що у березні 2014 року відповідач звернувся до Федерації футболу України (далі - ФФУ) із відкритим зверненням, зміст якого порочить честь, гідність, ділову репутацію позивача, в частині посилань відповідача на неправомірну відмову позивача проводити засідання виконавчого комітету Рівненської обласної федерації футболу (далі - РОФФ), головою якої є позивач; а також в частині заяви відповідача щодо неправомірних дій позивача по направленню листа до ФФУ без погодження із членами виконкому РОФФ та вчинення позивачем фінансових зловживань на посаді голови РОФФ, факт чого розглядатиметься на найближчому засіданні РОФФ. Вказане звернення було направлено відповідачем на електронну адресу Рівненської обласної державної телерадіокомпанії, яка цього ж дня опублікувала його зміст на своїй офіційній Інтернет - сторінці, що зумовило поширення такого звернення серед широкого кола осіб. У судовому засіданні представник позивача підтримала позовні вимоги у повному обсязі, позов просила задовольнити. Належним чином повідомлений про час та місце судового розгляду справи відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився, подавши у липні 2014 року до суду письмові заперечення проти позову та заяву про розгляд справи без його участі. Свої заперечення відповідач [PERSON] мотивував тим, що він не є автором відкритого звернення, яке стало підставою для звернення позивача до суду; вказаного звернення ніколи та ніде не публікував, нікуди не направляв, жодного відношення до нього не має, телефонних розмов, з приводу цього звернення, в яких би підтверджував факт його існування, не вів. За наведених обставин у вересні 2014 року представником позивача [PERSON] було заявлено і судом задоволене клопотання про заміну неналежного відповідача - [PERSON], на належного - Державне підприємство «Рівненська обласна державна телерадіокомпанія (далі - РОДТК). До клопотання було додано позовну заяву [PERSON] у новій редакції, що змінилася у частині кола осіб, які беруть участь у справі, а також у частині позовних вимог. У зміненому позові [PERSON] остаточно просив суд визнати недостовірними, такими, що не відповідають дійсності, порушують права, свободи, ганьблять честь, гідність, ділову репутацію позивача поширені відповідачем відомості щодо неправомірної відмови позивача від проведення засідання виконкому у відповідь на звернення членів виконкому від 05.03.14, що надійшло [INFO]; неправомірності дій позивача по направленню листа вих. №25 від 07.03.14 на ім. виконкому ФФУ без погодження із членами виконкому РОФФ; вчинення позивачем як головою РОФФ фінансових зловживань та розгляд цього питання на засіданні виконкому РОФФ; зобов'язати відповідача, протягом семи календарних днів, з дня набрання законної сили рішенням у справі, спростувати недостовірну інформацію по позивача у спосіб, найближчий до її поширення, шляхом публікації на офіційній Інтернет - сторінці статті із зазначенням факту неправдивості вказаних вище відомостей, а також і самого факту направлення [PERSON] відкритого звернення від [INFO] до ФФУ. Неналежний відповідач [PERSON] залучений до участі у справі у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, оскільки рішення суду у даній справі може вплинути на обсяг цивільних прав та обов'язків [PERSON] Повноважний представник відповідача РОДТК визнав позовні вимоги у повному обсязі. Пояснив суду, що підписане, як вважав відповідач, [PERSON] відкрите звернення від [INFO], публікація якого на офіційній Інтернет - сторінці відповідача стала підставою для звернення позивача до суду, надійшло на електронну адресу РОДТК у вигляді електронного листа. Факт підготовки такого документу [PERSON] підтвердив у попередній телефонній розмові, у зв'язку із чим у відповідача РОДТК не виникло сумнівів щодо походження вказаного документу та достовірності інформації, викладеної у ньому. Третя особа [PERSON] для участі у судовому засіданні не з`явився, про час та місце судового розгляду справи повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив, що унеможливило оцінку судом поважності таких причин, з метою вирішення питання про доцільність відкладення судового розгляду справи, у зв'язку із його неявкою, та дало підстави проводити судовий розгляд справи без його участі. Заслухавши пояснення представників сторін, показання свідка, повно, всебічно та об'єктивно дослідивши письмові докази, що містяться у справі, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог у повному обсязі, виходячи, при цьому, із такого. [INFO] Року на офіційній Інтернет - сторінці РОДТК було опубліковано статтю «[INFO]», скрін-шот якої міститься у матеріалах справи. Факт розміщення вказаної публікації підтверджено і самим відповідачем у направленому позивачеві листі вих. №207 від 07.04.14 року, підписаному Генеральним директором РОДТРК Велесиком А.П., у відповіді вих.№455 від 11.09.14 року на адвокатський запит [PERSON] від 28.09.14 року, а також допитаним у судовому засіданні у якості свідка автором статті [PERSON]. У статті констатувався факт направлення [INFO] року першим заступником голови РОФФ [PERSON] відкритого звернення до Виконавчого комітету Федерації футболу України наступного змісту: «Шановні колеги! Ми, як і всі футбольні фахівці та громадськість України, занепокоєні інформацією про ситуацію в стінах національної Федерації футболу. Конфлікт за владу у керівництві Федерації в цей непростий для країни час безумовно матиме негативні наслідки для українського футболу. Хочу повідомити вас, що частина членів Рівненської обласної Федерації футболу, усвідомлюючи необхідність якнайшвидшого пошуку конструктивних шляхів вирішення проблеми, ініціювала проведення позачергового засідання Виконкому обласної федерації. Однак, на превеликий жаль, на заваді нашій нормальній роботі став голова РОФФ [PERSON], який неправомірно відмовився проводити засідання. Більше того, голова РОФФ вдався до підкилимних маніпуляцій. Без обговорення та погодження з членами обласної Федерації, він самовільно втягнув Рівненську організацію у конфлікт, висловивши підтримку одній з сторін. Доводжу до вашого відома, що 11 березня 2014 року в мережі Інтернет з'явилося повідомлення, що Рівненська обласна федерація ще 7 числа висловила підтримку діючому президенту ФФУ [PERSON]. В телефонній розмові [PERSON] підтвердив мені, що він дійсно звернувся з відповідним листом до національної Федерації футболу України. Це звернення не було погоджене з членами Виконкому. Таким чином голова РОФФ грубо порушив демократичні принципи керування громадською організацією та, нехтуючи думкою членів організації, неправомірно використав рівненську Федерацію для досягнення власних цілей. Зважаючи на те, що [PERSON] блокує роботу Виконкому, єдиним шляхом розпочати нормальну роботу Федерації є проведення засідання на вимогу 14 з 20 членів Виконкому, що передбачено Статутом РОФФ. Необхідні для проведення засідання Виконкому підписи уже зібрано та передано голові РОФФ. Зважаючи на неприпустимість даної ситуації, колективне рішення з приводу подій у ФФУ буде висловлене на найближчому засіданні Виконкому. Також під час засідання буде розглянуто питання фінансових зловживань голови РОФФ. [INFO] [PERSON]». В ході перевірки обставин, викладених у статті, на предмет того, чи мали місце юридичні факти, зазначені у ній, судом встановлено та прийнято до уваги наступне. [INFO] Року до РОФФ, на ім. Позивача як особи, яка обіймає посаду Голови РОФФ, надійшло письмове звернення із зазначеною у ньому датою від 05.03.14 року, під якою значились підписи 13 осіб - членів виконкому та підписи 27 осіб - арбітрів на окремому аркуші. У зверненні вимагалося «терміново провести позачергове засідання виконкому, на якому розглянути питання ситуації, що склалася в Україні, ФФУ та обласній федерації футболу». Згідно ч.1 ст.24 Статуту РОФФ, який знаходиться у відкритому доступі на офіційній Інтернет - сторінці РОФФ за посиланням [INFO], на вимогу 2/3 членів Виконавчого комітету Голова РОФФ повинен скликати засідання Виконавчого комітету протягом двох тижнів з дати вимоги. З наведеного вбачається, що вимога про скликання засідання від 05.03.14 року, яка надійшла [INFO] року позивачеві, як Голові РОФФ, повинна була бути виконаною у строк до 27.03.14 року включно. Із протоколу Виконкому РОФФ №11 від 17.03.14 року вбачається, що протягом чотирьох днів, що слідували за датою надходження вимоги до РОФФ, таке засідання було скликано та проведено позивачем як головою РОФФ. Отже, позивач належним чином відреагував на звернення членів виконкому РОФФ від 05.03.14 року, отримане [INFO] року, у зв'язку із чим 17.03.14 року було проведено засідання виконкому РОФФ, про що свідчить протокол №11 від 17.03.14 року. Наведене дозволяє суду дійти висновку, що неправомірна відмова позивача від проведення засідання, інформацію про яку поширив відповідач, не мала місця. Відтак, і поширена відповідачем інформація про те, що позивач блокує роботу Виконкому, є неправдивою. Звертаючись до Виконкому ФФУ з листом вих. №25 від 07.03.14 року, без погодження із членами Виконкому, Позивач не вийшов за межі повноважень, наданих йому статутом РОФФ, та тих, що передбачені його посадовою інструкцією, у зв'язку із чим, всупереч поширеній відповідачем інформації, діяв правомірно. Такого висновку суд дійшов, виходячи із того, що згідно ч.7 ст.28 Статуту РОФФ, Голова РОФФ має сукупність невід`ємних прав та обов`язків, а саме: особисто керує діяльністю РОФФ (п.7.1.); без довіреності представляє РОФФ у Федерації футболу України(п.7.2.); має право першого підпису фінансових та інших документів РОФФ(п.7.9.). Отже, направляючи будь-які листи до Федерації футболу України, Позивач як Голова РОФФ не повинен узгоджувати їх зміст із виконавчим комітетом РОФФ, оскільки відповідний обов'язок не покладається на нього Статутом РОФФ. Відтак, поширена відповідачем інформація про «неправомірні», тобто, - такі, що порушують приписи діючого законодавства України, дії позивача щодо направлення листа від 07.03.14 року, не відповідає дійсності, оскільки, направляючи лист, позивач слідував повноваженням, наданим йому п.7.1., 7.2., 7.9. Статуту РОФФ. При цьому, позивач не переслідував жодних цілей, окрім статутних цілей РОФФ. Так, згідно пп.2.1.-2.7. ч.2 ст.2 Статуту РОФФ, цілями РОФФ є: вирішення питань, що стосуються футболу в області, на засадах демократичного управління; організація взаємодії та співпраці громадян і організацій, зацікавлених у розвитку футболу в області та Україні в дусі миру, взаємодії та Чесної гри, без дискримінації за політичними міркуваннями, ознаками статі, віросповідання та раси; забезпечення гідного представництва Рівненської області у Всеукраїнському футбольному співтоваристві; впровадження (поширення) єдиної політики розвитку футболу; поширення єдиних принципів дисциплінарної практики щодо членів РОФФ; удосконалення системи підготовки футболістів і методології гри у футбол; розвиток системи пропаганди і популяризації футболу; задоволення та захист інтересів членів РОФФ. Поширена відповідачем інформація щодо фінансових зловживань позивача, питання яких, нібито, повинно було розглядатись на найближчому до дати публікації засіданні Виконкому РОФФ, також не знайшла свого підтвердження у матеріалах справи. Так, із матеріалів справи вбачається, що найближчим до дати публікації - [INFO] року - засіданням Виконкому РОФФ стало засідання від 17.03.14 року, хід якого, зокрема, - порядок денний, зафіксовано у протоколі такого засідання №11 від 17.03.14. Також вказане питання не розглядалося і на позачерговій конференції РОФФ від 30.04.14 року, оскільки порядок денний такої конференції було затверджено 17.03.14 тим же протоколом №11. Питання фінансових зловживань Позивача у порядку денному відсутнє, що підтверджується рішенням виконкому РОФФ №37 від 17.03.14 року про затвердження порядку денного конференції РОФФ, яка відбулася 30.04.14 року. В той же час, суд бере до уваги доводи позивача відносно того, що поширені відповідачем відомості про те, що такі фінансові зловживання існували або існують та винесені на розгляд Виконкому РОФФ, створює вкрай негативний імідж для позивача як найвищої посадової особи РОФФ та завдає шкоди його діловій репутації. Оскільки посада позивача у РОФФ є виборною, поширена інформація підриває авторитет позивача перед членами РОФФ, посадовими особами РОФФ, футбольною громадськістю області. Окрім того, суд приймає до уваги, що розгляд питання щодо будь-чиїх фінансових зловживань є компетенцією правоохоронних органів, а не виконавчого комітету РОФФ, проте таких доказів суду ненадано і фактів не встановлено. Так, повноваження виконавчого комітету РОФФ визначені у п.2.1.-2.14. ч.2 ст. 22 Статуту РОФФ, у відповідності до якої Виконавчий комітет має такі повноваження: загальне управління РОФФ і здійснення контролю за її діяльністю; визначення організаційної структури РОФФ, затвердження штатного розкладу, посадових окладів і структури Адміністрації; призначення і відкликання Виконавчого директора; контроль за діяльністю Адміністрації, включаючи Виконавчого директора, особливо щодо виконання вимог Статуту, регламентів, положень, директив, рішень і наказів; затвердження регламентних документів обласних змагань, а також планів, рішень, правил, положень та інших нормативних документів; затвердження розмірів вступних, заявкових членських внесків для команд-учасниць обласних змагань та інших внесків колективних членів РОФФ і вирішення всіх інших фінансових питань; здійснення господарського управління коштами та майном РОФФ; формування та контроль фінансової звітності; забезпечення правового та соціального захисту футболістів, тренерів та інших фахівців з футболу; надання благодійної та матеріальної допомоги ветеранам футболу; прийняття рішень про утворення госпрозрахункових підприємств, установ та громадських організацій зі статусом юридичної особи, заснування благодійних фондів, інших юридичних осіб та затвердження їхніх статутів (положень); заснування печатного органу, ведення іншої видавничої діяльності; затвердження зразків нагородної, пам'ятної символіки та атрибутики, печаток і штампів; затвердження рішень, прийнятих Президією. Допитаний у судовому засіданні у якості свідка [PERSON]. пояснив суду, що, працюючи у РОДТК на посаді головного редактора ТВО «Новини», він, одночасно, працює і в інформаційному відділі РОФФ. Вранці [INFO] року він мав особисту телефонну розмову із [PERSON], який повідомив йому, що готує відкрите звернення до виконавчого комітету ФФУ, в якому міститиметься скарга на позивача. Текст звернення [PERSON] обіцяв направити ввечері [PERSON]. на електронну пошту РОДТК, з метою його оприлюднення. Саме з цієї причини, ні [PERSON]., який готував статтю, ні відповідач не поставили під сумнів походження та достовірність електронного листа із текстом відкритого звернення, під яким значились прізвище та ініціали [PERSON] Свідок повідомив суду, що [PERSON], починаючи з дати публікації - [INFO] року, жодного разу не звертався до РОДТК із вимогою спростувати поширену інформацію щодо направлення ним до виконкому ФФУ відкритого звернення, зміст якого було наведено РОДТК у публікації від [INFO] року, та не вимагав пояснень з цього приводу. Свідок зазначив, що додаткової впевненості у достовірності отриманої інформації додав і той факт, що зміст відкритого звернення, із зазначенням його автором [PERSON], у цей же день з`явився на офіційних веб-сайтах Рівненської міської федерації футболу, видання «Рівне вечірнє», інформаційного агентства «Ервеюей» та ін. Вказав, що лише окремі видання посилалися на передрук матеріалу з офіційної Інтернет - сторінки відповідача, в той час, як деякі із них надрукували такий матеріал, хоч і у цей же день, однак, значно раніше від нього. Остання обставина у повному обсязі визнана і позивачем, в особі його представника [PERSON], яка підтвердила, що відповідач був не єдиною юридичною особою, яка поширила вказану інформацію, в підтвердження чого посилалася, зокрема, на наявний у матеріалах справи лист, підписаний шеф-редактором ІА «Ервеюей» [PERSON], наданий у відповідь на її адвокатський запит від 26.08.14 року. При цьому представник позивача [PERSON] зазначила, що право вибору відповідача належить позивачеві, у зв'язку із чим не ініціювала залучення решти суб'єктів, які поширили інформацію, до участі у справі у якості співвідповідачів. В той же час, згідно листа ФФУ №881 від 08.05.14року, наданого у відповідь на адвокатський запит від 28.04.14 року, слідує, що відкрите звернення від [INFO] року, зміст якого наведений [INFO] на офіційній Інтернет - сторінці РОДТК у статті «[INFO]», до ФФУ від [PERSON] ніколи не надходило. Наведене дозволяє дійти висновку про неправдивість поширеної відповідачем інформації і щодо самого факту звернення [PERSON] до ФФУ із листом відповідного змісту. Відповідно до статті 68 Конституції України ( 254к/96-ВР ) кожен зобов'язаний неухильно додержуватися Конституції та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей. Праву на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань відповідає обов'язок не поширювати про особу недостовірну інформацію та таку, що ганьбить її гідність, честь чи ділову репутацію. У зв'язку з цим статтею 32 Конституції України ( 254к/96-ВР) передбачено судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе. Вибір способу захисту особистого немайнового права, зокрема права на повагу до гідності та честі, права на недоторканість ділової репутації, належить позивачеві(п.3 Постанови Пленуму ВСУ №1 від 27.02.09 року «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи»). Чинне законодавство не містить визначення понять гідності, честі чи ділової репутації, оскільки вони є морально-етичними категоріями й одночасно особистими немайновими правами, яким закон надає значення самостійних об'єктів судового захисту. Разом із тим, за змістом п.4 Постанови №1 від 27.02.09 року, під гідністю слід розуміти визнання цінності кожної фізичної особи як унікальної біопсихосоціальної цінності, з честю пов'язується позитивна соціальна оцінка особи в очах оточуючих, яка ґрунтується на відповідності її діянь (поведінки) загальноприйнятим уявленням про добро і зло, а під діловою репутацією фізичної особи розуміється набута особою суспільна оцінка її ділових і професійних якостей при виконанні нею трудових, службових, громадських чи інших обов'язків. Під діловою репутацією юридичної особи, у тому числі підприємницьких товариств, фізичних осіб - підприємців, адвокатів, нотаріусів та інших осіб, розуміється оцінка їх підприємницької, громадської, професійної чи іншої діяльності, яку здійснює така особа як учасник суспільних відносин. Відповідно до статей 94, 277 ЦК ( 435-15) фізична чи юридична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації. Згідно п.9 Постанови №1 від 27.02.09, відповідачами у справі про захист гідності, честі чи ділової репутації є фізична або юридична особа, яка поширила недостовірну інформацію . Згідно абзацу 1 п.15 Постанови №1 від 27.02.09 року, при розгляді справ зазначеної категорії суди повинні мати на увазі, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в)поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право. Згідно абзацу 2 п.15 Постанови №1 від 27.02.09, під поширенням інформації слід розуміти: опублікування її у пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації; поширення в мережі Інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв'язку; викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам; повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі. Згідно абзацу 5 п.15 Постанови №1 від 27.02.09, недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені). Згідно з частиною третьою статті 277 ЦК ( 435-15) негативна інформація, поширена про особу, вважається недостовірною, якщо особа, яка її поширила, не доведе протилежного (презумпція добропорядності). Негативною слід вважати інформацію, в якій стверджується про порушення особою, зокрема, норм чинного законодавства, вчинення будь-яких інших дій (наприклад, порушення принципів моралі, загальновизнаних правил співжиття, неетична поведінка в особистому, суспільному чи політичному житті тощо) і яка, на думку позивача, порушує його право на повагу до гідності, честі чи ділової репутації. Згідно з положеннями статті 277 ЦК ( 435-15) і статті 10 ЦПК ( 1618-15 ) обов'язок довести, що поширена інформація є достовірною, покладається на відповідача, проте позивач має право подати докази недостовірності поширеної інформації. Позивач повинен довести факт поширення інформації відповідачем, а також те, що внаслідок цього було порушено його особисті немайнові права. Згідно п.19 Постанови №1 від 27.02.09 року, вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначати характер такої інформації та з'ясовувати, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням. Відповідно до частини другої статті 471 Закону України "Про інформацію"( 2657 12) оціночними судженнями, за винятком образи чи наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, зокрема критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, з огляду на характер використання мовних засобів, зокрема гіпербол, алегорій, сатири. Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості. Таким чином, відповідно до статті 277 ЦК ( 435-15 ) не є предметом судового захисту оціночні судження, думки, переконання, критична оцінка певних фактів і недоліків, які, будучи вираженням суб'єктивної думки і поглядів відповідача, не можна перевірити на предмет їх відповідності дійсності (на відміну від перевірки істинності фактів) і спростувати, що відповідає прецедентній судовій практиці Європейського суду з прав людини при тлумаченні положень статті 10 Конвенції ( 475/97-ВР). Згідно п.24 Постанови №1 від 27.02.09, задовольняючи позов, суд повинен у резолютивній частині рішення зазначити, чи було порушено особисте немайнове право особи, яка саме інформація визнана недостовірною та порочить гідність, честь чи ділову репутацію позивача, а також вказати на спосіб захисту порушеного особистого немайнового права. У судовому рішенні також має бути зазначено строк, у межах якого відповідь чи спростування повинно бути оприлюднено. Оцінкою вищенаведених досліджених доказів, з урахуванням положень чинного законодавства та керівних роз'яснень Постанови Пленуму Верховного суду України№1 від 27.02.09 року, суд прийшов до висновку про обґрунтованість і доведеність позовних вимог [PERSON], які підлягають до здоволення рішенням суду в повному обсязі. Відповідно до ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати пропорційно до задоволених позовних вимог. З врахуванням даної вимоги ЦПК України та встановлених судом доказів і обставин, підлягає до задоволення вимога позивача про стягнення документально підтверджених понесених ним судових витрат на сплату судовго збору в справі в розмірі 730,80 грн. На підставі наведеного вище,

Outcome: approved