Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-18 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до Державного підприємства спиртової та лікеро-горілчаної промисловості «Укрспирт», у якому просив визнати скасувати Наказ про звільнення № 150-К від 01.07.2015 року, поновити позивача на посаді інспектора з безпеки відділу забезпечення безпеки місць провадження діяльності, стягнути з відповідача середній заробіток за час вимушеного прогулу у сумі 5 994,47 грн., компенсацію за відрядження у сумі 11 692,80 грн., моральну шкоду у розмірі 10 000 грн. Позовні вимоги обґрунтовував тим, що з 09.09.2014 року перебував у трудових відносинах з ДП «Укрспирт», працював на посаді інспектора з безпеки відділу забезпечення безпеки місць провадження діяльності. 01.07.2015 року [PERSON] звільнили із займаної посади у зв'язку зі скороченням штату. Позивач зазначає, що фактично скорочення штату не відбулося, крім того, відповідачем не попереджено позивача про наступне вивільнення за два місяці, не запропоновано зайняти вакантну посаду на підприємстві. Зазначає, що відповідачем при звільненні не проведено повного розрахунку у відповідності до вимог ст. 47 КЗпП України за відрядження позивача. На підставі викладеного звернувся до суду із відповідним позовом. Представник позивача в судовому засіданні позов підтримав у повному обсязі та просив його задовольнити з підстав, що викладені у позові. Представник відповідача проти заявлених позовних вимог заперечував та просив суд відмовити у їх задоволенні. Заслухавши пояснення представника позивача, представника відповідача, дослідивши матеріали справи, суд встановив. [PERSON] працював на посаді інспектора з безпеки відділу забезпечення безпеки місць провадження діяльності у ДП «Укрспирт» з 09.09.2014 року, що підтверджується відповідними записами у його трудовій книжці (а.с. 6). Наказом № 150-к від 01.07.2015 року, виданого ДП «Укрспирт», звільнено з роботи працівників апарату управління ДП «Укрспирт» 01.07.2015 року у зв'язку зі скороченням штату (п. 1 ст. 40 КЗпП України), у тому числі [PERSON], інспектора з безпеки відділу забезпечення безпеки місць провадження діяльності (а.с. 5). Позивач зазначає, що фактичного скорочення штату не відбулося, а відтак своє звільнення із займаної посади вважає незаконним. Згідно ч. 3 ст. 64 Господарського кодексу України підприємство самостійно визначає свою організаційну структуру, встановлює чисельність працівників і штатний розпис. Згідно п. 19 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про практику розгляду судами трудових спорів» N 9 від 06.11.1992 року розглядаючи трудові спори, пов'язані зі звільненням за п.1 ст.40 КЗпП, суди зобов'язані з'ясувати, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема, ліквідація, реорганізація або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази щодо змін в організації виробництва і праці, про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, чи не користувався вивільнюваний працівник переважним правом на залишення на роботі та чи попереджувався він за 2 місяці про наступне вивільнення. Таким чином, при виникненні судового спору між працівником і роботодавцем суд не вправі обговорювати питання про доцільність скорочення чисельності або штату працівників, проте, суд повинен перевірити наявність підстав для звільнення (чи мало місце скорочення штату або чисельності працівників) та дотримання відповідної процедури. Позивача звільнено із займаної посади на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП України у зв'язку зі скороченням штату. ДП «Укрспирт» створене відповідно до постанови Кабінету Міністрів України «Про утворення Державного підприємства спиртово та лікеро-горілчаної промисловості» № 672 від 28.07.2010 року, засноване на державній власності та входить до сфери управління Міністерства аграрної політики та продовольства України і є йому підзвітним. У відповідності до листа Міністерства аграрної політики та продовольства України № 37-32-3-13/1976 від 13.02.2015 року ДП «Укрспирт» запропоновано розглянути питання щодо проведення оптимізації кадрів ДП «Укрспирт» шляхом їх скорочення з метою зменшення адміністративних витрат підприємства (а.с. 48). Наказом ДП «Укрспирт» № 95 від 05.03.2015 року «Про внесення змін до штатного розпису» для виконання положень Закону України «Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України» від 28.12.2014 року, яким передбачено вжити заходи щодо скорочення на 20 відсотків чисельності адміністративно-управлінського персоналу підприємств державного сектору економіки, до яких відноситься і ДП «Укрспирт», наказано затвердити нову редакцію штатного розпису, начальнику відділу кадрів попередити працівників апарату управління ДП «Укрспирт» про їх можливе звільнення у зв'язку зі скороченням штату (а.с. 49). Відповідно до ч. 1, 2, 3 ст.49-2 КЗпП України, про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. При вивільненні працівників у випадках змін в організації виробництва і праці враховується переважне право на залишення на роботі, передбачене законодавством. Одночасно з попередженням про звільнення у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації. При відсутності роботи за відповідною професією чи спеціальністю, а також у разі відмови працівника від переведення на іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації працівник, на власний розсуд, звертається за допомогою до державної служби зайнятості або працевлаштовується самостійно. 23.04.2015 року на виконання вимог ст. 49-2 КЗпП України з огляду на затвердження нової редакції штатного розпису підприємства, всім працівникам, посади яких підлягали скороченню, у тому числі і позивача, було персонально повідомлено про скорочення його посади та відсутність в апараті підприємства вакантних посад, які б відповідали його кваліфікації. Так, зазначене підтверджується доповідною розпискою начальника відділу персоналу ДП «Укрспирт» Мельник Н. М., згідно якої [PERSON] був персонально повідомлений про скорочення з його подальшим звільненням в телефонному режимі та листом № 01-2-1/87 від 23.04.2015 року, який був направлений на електронну адресу та за місцем проживання [PERSON] (а.с. 68, 69, 70, 71). Згідно доповідної записки начальника комерційного управління ДП «Укрспирт» Романченко В. Г. [PERSON] було запропоновано перелік наявних (інших) на підприємстві вакантних посад, за рахунок яких вказані працівники мали можливість реалізувати належне їм право на залишення на роботу (право на праці). Однак, від ознайомлення з переліком посад [PERSON] відмовився, причин відмови не пояснив, що підтверджується, і відповідним актом від 01.07.2015 року (а.с. 73, 74). Вказані обставини свідчать про фактичне скорочення штату, а також дотримання процедурних вимог законодавства при звільненні на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП України, а саме своєчасне попередження позивача про звільнення (за два місяці) та надання можливості для ознайомлення із переліком наявних (інших) на підприємстві вакантних посад. Позивач в позовній заяві просить скасувати наказ про звільнення № 150 від 01.07.2015 року та поновити його на посаді інспектора з безпеки відділу забезпечення безпеки місць провадження діяльності, при цьому, вимоги щодо визнання зазначеного наказу незаконим позивачем не висувалося. Відповідно до п. 18 Постанови Пленуму Верховного Суду України" Про практику розгляду судами трудових спорів" від 06.11.1992 року № 9 суд, як і будь який інший орган по розгляду трудових спорів, не має адміністративних повноважень, тому він не може скасовувати накази, змінювати підстави розірвання трудового договору. Якщо звільнення з роботи проведено з порушенням закону, суд, не скасовуючи наказу і не змінюючи підстав припинення трудового договору, зобовязаний поновити працівника на попередній роботі. Враховуючи, що наказ № 150-к від 01.07.2015 року виданий з дотриманням вимог закону, вимога щодо поновлення позивача на посаді інспектора з безпеки відділу забезпечення безпеки місць провадження діяльності задоволенню не підлягає. Крім того, позивач зазначає, що відповідачем при звільненні не проведено повного розрахунку у відповідальності до вимог ст. 47 КЗпП України за його відрядження у сумі 11 692,80 грн. Згідно ч. 1 ст. 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу. За умовами ч. 1 ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Згідно наказів ДП «Укрспирт» № 349-в від 06.10.2014 року, № 465-в від 03.12.2014 року, № 364/2-в від 15.10.2014 року [PERSON] було відряджено до Вузлівського МПД з 08.10.2014 року по 15.10.2014 року, до Івано-Франківського ОДОСП з 05.12.2014 року по 15.12.2014 року, до Вузлівського МПД з 17.10.2014 року по 14.11.2014 року (а.с.9, 10). Із звітів про використання коштів, наданих на відрядження або під звіт від 22.12.2014 року, 19.01.2015 року, 20.02.2015 року, а також посвідчень про відрядження № 362 від 06.10.2014 року, № 478 від 03.12.2014 року, № 377/2 від 15.10.2014 року, № 505 від 22.12.2014 року, № 3 від 23.01.2015 року вбачається, що позивач дійсно був відряджений згідно зазначених наказів. Згідно платіжної відомості ДПР «Укрспирт» № 01.197 від 16.07.2015 року [PERSON] на банківський рахунок нараховано 22 971,19 грн. у якості оплати за відрядження. За таких обставин, вимога позивача щодо стягнення сум за його відрядження згідно наказів ДП «Укрспирт» № 349-в від 06.10.2014 року, № 465-в від 03.12.2014 року, № 364/2-в від 15.10.2014 року є безпідставною, оскільки, вказані відрядження були оплачені відповідачем. Позовна вимога про відшкодування моральної шкоди є похідною, а відтак задоволенню також не підлягає. За таких обставин, суд прийшов до висновку, що звільнення позивача з займаної посади за п. 1 ст. 40 КЗпП України відбулося з дотриманням трудового законодавства, з відповідачем проведено повний розрахунок, а відтак позовні вимоги є безпідставними та недоведеними, а тому у задоволенні позову слід відмовити.

Outcome: dismissed