Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-28 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом в якому вказує, що відповідно до укладеного договору № б/н від 05.07.2011 року [PERSON] отримав кредит у розмірі 5700.00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, зі сплатою відсотків за користування кредитом згідно умов договору. [INFO] позичальник [PERSON] помер. Позивач вважає, що спадкоємцем спадщини, що залишилася після померлого [PERSON] є його брат [PERSON] , оскільки спадкоємець постійно проживав із спадкодавцем на час відкриття спадщини та були зареєстровані за адресою: [ADDRESS] , що відповідає вимога ч.3 ст. 1268 ЦК України. Заборгованість [PERSON] перед банком за вказаним договором становить 5655, 00 грн. - 5327, 36 грн. - заборгованість за кредитом, 327, 64 грн.- заборгованість за відсотками. Просить стягнути з [PERSON] на користь АТ КБ «ПРИВАТБАНК» заборгованість у розмірі 5655,00 гривень за кредитним договором №б/н від 05.07.2011 року та судові витрати у розмірі 2102, 00 грн. Ухвалою Оріхівського районного суду Запорізької області від 28.05.2020 року відкрито спрощене позовне провадження, у якій роз`яснено відповідачу, право подати заяву із запереченнями проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження та відзив на позов протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі. Відповідач подав до суду відзив, у якому просить відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог у повному обсязі, зазначивши, що відповідно до листа -претензії від 20.09.2019 року пропущено строк для прийняття спадщини, а рішення про продовження строку прийняття спадщини не приймалося. Він спадщину не отримував, спадкове майно відсутнє. Згідно додаткового відзиву на початку листопада 2014 року невстановлена особа скоїла крадіжку грошей в сумі 5000 гривень з банківської картки [PERSON] , відомості про що були внесені до ЄРДР. Представник відповідача надав до суду відповідь на відзив, просить позовні вимоги задовольнити у повному обсязі. Відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження в судовому засіданні з повідомленням сторін. У судовому засіданні представник позивача прохає суд позов задовольнити у повному обсязі. Відповідач у судовому засіданні проти позовних вимог заперечує. Суд, заслухавши сторони по справі, вивчивши матеріали справи, оцінивши докази надані сторонами, вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що між ПАТ КБ «ПриватБанк», правонаступником якого є АТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] 05 липня 2011 року укладено кредитний договір, шляхом підписання анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг Приватбанку, отримавши платіжну картку та персональний ідентифікаційний номер для авторизації. Згідно свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 26.11 2014 року [PERSON] помер [INFO] (а.с. 35). Згідно наданого банком розрахунком заборгованість за вказаним кредитним договором становить 5655,00 грн. і складається із: 5327, 36 грн. - заборгованість за кредитом, 327, 64 грн.- заборгованість за відсотками. (а.с.7). Відповідно до ст. ст. 1216, 1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не внаслідок його смерті. Згідно ч. 1 ст. 609 ЦК України зобов`язання припиняється смертю боржника, якщо воно є нерозривно пов`язаним з його особою і у зв`язку з цим не може бути виконане іншою особою. Частиною 1 ст.1282 ЦК України передбачено, що спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Частинами 1,3 ст.1268, ч.1 ст.1269, ч.1 ст.1270 ЦК України передбачено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст. 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. За змістом зазначених норм видно, що прийняття особою спадщини обумовлюється або постійним проживанням спадкоємця зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, або в разі відсутності наведених вище обставин, - поданням до нотаріальної контори заяви про прийняття спадщини у визначений ч. 1 ст. 1270 ЦК України строк. За змістом статті 1281 ЦК України кредиторові спадкодавця належить протягом шести місяців від дня, коли він дізнався або міг дізнатися про відкриття спадщини, пред`явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, незалежно від настання строку вимоги. Якщо кредитор спадкодавця не знав і не міг знати про відкриття спадщини, він має право пред`явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, протягом одного року від настання строку вимоги. Стаття 1281 ЦК України не встановлює певного порядку пред`явлення вимог кредиторів до спадкоємців боржника. Аналогічні роз`яснення надані в абз. 2 пункту 32 Постанови Пленуму «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» №5 від 30 березня 2012 року, де зазначено, що з урахуванням положення ст. 1281 ЦК України спадкоємці боржника за умови прийняття спадщини є боржниками перед кредитором у межах вартості майна, одержаного у спадщину. Спадкові права є майновим об`єктом цивільного права, реалізувавши які спадкоємець незалежно від отримання ним свідоцтва про право на спадщину набуває прав володіння, користування на спадкове майно, а з моменту оформлення успадкованого права власності на нерухоме майно у встановленому законом порядку набуває і право розпорядження ним. Частиною 4 ст. 263 ЦПК України передбачено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Згідно постанови ВС у справі № №640/6274/16-ц від 18 вересня 2019 року при вирішенні спорів про стягнення заборгованості за вимогами кредитора до спадкоємців боржника судам для правильного вирішення справи необхідно встановлювати такі обставини: чи пред`явлено вимогу кредитором спадкодавця до спадкоємців боржника у строки, визначені в чч.2 та 3 ст.1282 ЦК, оскільки в разі пропуску таких строків на підставі ч.4 ст.1281 ЦК кредитор позбавляється права вимоги; коло спадкоємців, які прийняли спадщину; при дотриманні кредитором строків, визначених у ст.1282 ЦК, та правильному визначенні кола спадкоємців, які залучені до участі у справі як відповідачі, суд установлює дійсний розмір вимог кредитора (перевіряє розрахунок заборгованості станом на день смерті боржника, який є днем відкриття спадщини); при доведеності та обґрунтованості вимог кредитора суду належить установити обсяг спадкового майна та його вартість, визначивши тим самим межі відповідальності спадкоємця (спадкоємців) за боргами спадкодавця відповідно до ч.1 ст.1282 ЦК. Таким чином, АТ КБ «Приватбанк» як позивач, зобов`язаний довести, що саме відповідач є спадкоємцем померлого, прийняв після нього спадщину та вартість успадкованого майна. За положеннями пункту 189 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 3 березня 2004 року № 20/5, нотаріус за місцем відкриття спадщини в строк, установлений статтею 1281 ЦК України, приймає претензії від кредиторів спадкодавця. Претензії мають бути заявлені у письмовій формі і прийняті незалежно від строку настання права вимоги. Про претензію, що надійшла, нотаріус доводить до відома спадкоємців, які прийняли спадщину, або виконавця заповіту. Таким чином, за змістом наведених норм закону кредитор боржника або повинен подати вимогу безпосередньо спадкоємцям, або звернутись до нотаріуса з вимогою, яку нотаріус доводить до відома спадкоємців, що прийняли спадщину, або виконавця заповіту. Як встановлено з матеріалів справи, [PERSON] помер [INFO] (а.с.35). АТ КБ «ПриватБанк» звернувся 21.01.2019 до приватного нотаріуса Оріхівського районного нотаріального округу Запорізької області Подоляк В.Л. з претензією кредитора до спадкоємців боржника [PERSON] (а.с. 76). На підставі претензії банку приватним нотаріусом було заведено спадкову справу № 1/2019 до майна померлого [PERSON] (а.с. 75). 20.09.2019 року АТ КБ «ПриватБанк» було направлено лист-претензію [PERSON] (а.с.39). Тобто, суд вважає, що шестимісячний строк, передбачений положенням ст.1281 ЦК України кредитором пропущений. Крім того, звертаючись до суду з позовом до [PERSON] , який є братом позичальника [PERSON] , АТ КБ "ПриватБанк" посилається на те, що оскільки вони зареєстровані за однією адресою: [ADDRESS] , то [PERSON] , згідно ч. 3 ст. 1268 ЦК України, вважається таким, що прийняв спадщину після смерті брата, а тому зобов`язаний задовольнити вимогу кредитора. Проте доказів стосовно дати, коли позивачу стало відомо про смерть [PERSON] у позові не зазначено, а суду такі докази не надано, лише вказано у позові, що Позивачем 21.02.2019 року була направлена претензія кредитора до приватного нотаріуса Подоляк В.Л. У відповіді на відзив представник позивача вказав , що перша претензія була надіслана кредитору 02.02.2016 року до Оріхівської державної нотаріальної контори, але доказів , що Державна нотаріальна контора та [PERSON] отримували дану претензію суду не надано. Долучено до претензії від 02.02.2016 року/а.с.158/. реєстр згрупованих поштових відправлень з фіскальним чеком від 2.07.2020 року/а.с.159 зв./. У судовому засіданні відповідач суду пояснив , що позивачу було відомо ще про смерть [PERSON] у 2014 році, так як він звертався до банку про отримання коштів на поховання. У 2015 році, він звертався із заявою до Оріхівського РВ ГУМВС України про викрадення грошей в сумі 5000,00 гривень з банківської картки [PERSON] , який помер [INFO] , де в своїх поясненнях вказував про смерть брата /а.с.91/ та ним особисто по даній заяві було зроблено запит до позивача про надання інформації щодо крадіжки грошей з картки [PERSON] і 13.05.2015 року йому надійшла відповідь від «Приват банку»/а.с.93/, тобто ще у 2015 році позивачу було відомо про смерть [PERSON] . Суд звертає увагу на те, що згідно зі ст. 1282 ЦК України спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов`язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині. Вимоги кредитора вони зобов`язані задовольнити шляхом одноразового платежу, якщо домовленістю між спадкоємцями і кредитором не встановлено інше. У разі відмови від одноразового платежу суд за позовом кредитора накладає стягнення на майно, яке було передано спадкоємцям у натурі. Разом з тим, положення зазначеної норми застосовуються у випадку дотримання кредитором норм ст. 1281 ЦК України щодо строків пред`явлення ним вимог до спадкоємців. Недотримання цих строків, які є присічними (преклюзивними), та позбавляє кредитора права вимоги до спадкоємців. Отже, встановлені ст. 1281 ЦК України строки - це строки у межах яких кредитор здійснюючи власні активні дії, може реалізувати своє суб`єктивне право, а не є строком позовної давності. Указаний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 08 квітня 2015 року справа №6-33цс/15.\\ При цьому позивач у своєму позові не зазначає коли саме дізнався про смерть [PERSON] та не надає жодного письмового доказу на підтвердження вказаних фактів. Частиною 2 ст. 1281 ЦК України передбачено, що кредиторові спадкодавця належить протягом шести місяців від дня, коли він дізнався або міг дізнатися про відкриття спадщини, пред`явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, незалежно від дня настання строку вимоги. Враховуючи викладене, суд вважає, що саме з 26.11.2014 року, тобто з дня смерті позичальника, згідно з ч. 2 ст. 1281 ЦК України розпочався строк пред`явлення вимоги до спадкоємців. Однак АТ КБ «Приватбанк» звернулось до нотаріальної контори з претензією 21.02. 2019 року/а.с.37/, до спадкоємця з претензіями лише 20.09.2019 року (а.с.39), а з позовом до суду 20.05. 2020 року, тобто позивачем пред`явлені вимоги з пропуском визначеного законом шестимісячного строку, який є присічним (преклюзивним). Сплив визначених ст. 1281 ЦК України строків пред`явлення кредитором вимоги до спадкоємців має наслідком позбавлення кредитора права вимоги за зобов`язанням, а також припинення такого зобов`язання. Такий правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 квітня 2018 року у справі №14-53цс18. Аналогічні правові висновки також містяться в Постанові Верховного Суду України від 12 квітня 2017 року в справі №6-2962цс16, в постанові Верховного Суду України від 08 квітня 2015 року №6-33цс15 та в постанові Верховного Суду України від 17 квітня 2018 року №14-53 цс 18. Враховуючи наведені норми та обставини справи, встановлені судом, суд приходить до висновку, що шестимісячний строк для пред`явлення позивачем вимог до спадкоємців боржника, встановлений ст.1281 ЦК України, минув на момент звернення із даним позовом до суду. Оскільки кредитор пред`явив свої вимоги до спадкоємців з порушенням строків, встановлених ст.1281 ЦК України, які є присічними, що згідно з ч. 4 даної статті позбавляє його права вимоги до відповідачів. Дійти до інших висновків суд позбавлений можливості з огляду на те, що суду не надано належні та допустимі докази з частині часу (дати) виникнення права вимоги позивача до спадкоємців, оскільки суду не доведено дату, з якої позивач дізнався про смерть позичальника та звідки він дізнався про цей факт. За змістом ст. 1218, ч. 3 ст. 1231 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. До спадкоємця переходить обов`язок сплатити неустойку (штраф, пеню), яка була присуджена судом кредиторові зі спадкодавця за життя спадкодавця. 20.09.2019 року позивач направив лист-претензію спадкоємцю - відповідачу у справі - [PERSON] про повернення заборгованості померлого [PERSON] у розмірі 5655,00 грн. (а.с. 39). Позивачем до позову також надано розрахунок заборгованості, складений станом на 23.10. 2019 року, проте розрахунку заборгованості на день смерті позичальника [PERSON] до позову не додано. Однак в тексті самого позову зазначено дату смерті [PERSON] та з наданих до позову доказів (копії свідоцтва про смерть позичальника) позивачу було відомо момент відкриття спадщини, однак позивачем відповідний розрахунок заборгованості здійснено не було. Суд вважає, що не надання розрахунку суми заборгованості станом на день смерті позичальника, тобто на момент відкриття спадщини є самостійною підставою для відмови у задоволенні позову . Також позивач у своєму позові вказує на те, що спадкоємцем після померлого [PERSON] є відповідач його брат [PERSON] , який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини. На підтвердження даної обставини позивач посилається на копії паспортів позичальника та відповідача, де зазначено одну й ту ж саму адресу зареєстрованого місця проживання: [ADDRESS] (а.с. 333-34). У судовому засіданні відповідач суду пояснив, що дійсно з братом був прописаний за однією адресою, але [PERSON] проживав за іншою адресою у м.Оріхові із цивільною дружиною, її дітьми. Згідно акту обстеження житлово- побутових умов від 15.06.2020 року [PERSON] проживає за адресою: [ADDRESS] , за даною адресою разом з ним був зареєстрований його брат - [PERSON] , 1971 року народження, але за вказаною адресою [PERSON] не проживав (а.с.68). Відповідно до довідки Преображенської сільської ради від 15.06.2020 року №405 - [PERSON] проживає за адресою: [ADDRESS] - один./а.с.69/. Суд зазначає, що сам факт реєстрації місця проживання відповідачів за однією адресою із спадкодавцем на час відкриття спадщини не є належним та допустимим доказом того, що саме вони є спадкоємцями та прийняли після померлого спадщину. Тому суд вважає недоведеними твердження позивача про те, що відповідач [PERSON] постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини та має обов`язок щодо погашення заборгованості як спадкоємець померлого. Статтею 1218 ЦК України передбачено, що права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті входять до складу спадщини. Відповідно до частини третьої статті 1268, частини першої статті 1269 ЦК України, спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї; спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. За змістом наведених вище норм матеріального права задоволення вимог кредитора спадкоємцями має відбуватись у межах вартості отриманого ним у спадщину майна. У разі неотримання від спадкодавця у спадщину жодного майна, особа не набуває статусу спадкоємця, і як наслідок у неї відсутній обов`язок задовольнити вимоги кредитора померлої особи. При вирішенні спору про стягнення з спадкоємців коштів для задоволення вимог кредитора встановленню підлягають обставини, пов`язані із з`ясуванням кола спадкоємців, належності спадкодавцю будь-якого рухомого чи нерухомого майна, вартості отриманого спадкоємцями майна та дотримання кредитором законодавчо визначеного строку пред`явлення вимоги до спадкоємців боржника. Звертаючись із позовом до [PERSON] як до спадкоємця [PERSON] , позивач мав довести, що спадкоємцем всього отриманого у спадщину майна є саме відповідач. Вказане відповідає висновку Верховного Суду, що висловлений у його постанові від 28 листопада 2018 року, у справі № 332/2936/16-ц. Позивач не надав доказів на підтвердження того, що спадкодавцю за життя взагалі належало будь-яке рухоме чи нерухоме майно, яке могло бути успадковане, за рахунок, чи у межах вартості якого, можуть бути задоволені вимоги кредитора. Згідно довідки з державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна від 16.10.2020 року у [PERSON] відсутнє будь яке нерухоме майно. Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу свої вимог та заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Згідно з ч. 1 ст. 76, ч. 2 ст. 77 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Суд звертає увагу на процесуальний обов`язок позивача вчасно надавати до суду першої інстанції належні і допустимі докази, що передбачено ст. 83 ЦПК України. Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу, ч. 4 ст. 83 ЦПК України. Обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог. Таким чином, у зв`язку з відмовою в задоволенні позову, судові витрати по справі, відповідно до ст. 141 КПК України, покладаються на позивача. На підставі викладеного і

Outcome: dismissed