Jurisdiction: civil
Date: 2015-01-11 00:00:00

В провадженні Оболонського районного суду м.Києва знаходиться цивільна справа за позовом [PERSON] до [PERSON] про визнання права спільної сумісної власності подружжя на будівельні матеріали та обладнання і стягнення грошових коштів. Через канцелярію суду представник позивача звернувся до суду із заявою про забезпечення позову у вказаній вище цивільній справі, в якій вказав, що йому з оголошення розміщеного в газеті «Aviso» стало відомо про факт намагання відповідача реалізувати належну їй земельну ділянку, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS], площею 0,0707 га, кадастровий номер 8000000000:78:336:0018 за ціною 320 000 грн., що утруднить чи зробить неможливим виконання можливого рішення суду. Враховуючи вищенаведене представник позивача просив заборонити відповідачу вчиняти дії щодо продажу, даруванню, обміну, а також продавати, дарувати, обмінювати тощо: матеріали та обладнання, які були використані в процесі будівництва дачного будинку та господарських споруд, розташованих за адресою: [ADDRESS], площею 0,0707 га, кадастровий номер 8000000000:78:336:0018 та земельну ділянку, що розташована в [ADDRESS], площею 0,0707 га, кадастровий номер 8000000000:78:336:0018. Представник позивача в судовому засіданні підтримав подану ним заяву та просив її задовольнити. Представники відповідача заперечували проти задоволення заяви представника позивача про забезпечення позову та пояснили, що відповідач жодних оголошень про продаж вказаної вище земельної ділянки в засобах масової інформації не розміщував, зазначене представником позивача майно, на яке він просить суд накласти заборону ще з 2011 року та по сьогоднішній день знаходиться під арештом на підставі ухвал суду, тому позивач не міг та не має наміру реалізовувати таке майно. Крім цього представники відповідача просили суд ставитись критично до оголошення розміщеного в газеті «Aviso», оскільки на їх точку зору, таке оголошення розміщено невідомими особами виключно з метою створити видимість активних дій зі сторони відповідача, направлених на створення обставин, що можуть свідчити про намір відповідача реалізувати належне йому майно, яке знаходиться під забороною відчуження вказавши в зазначеному оголошенні точні реквізити земельної ділянки чого, як правило, не робиться. Також представники відповідача зазначали, що позивач не перший раз звертається до суду з вимогами щодо майна, яке належить відповідачу але на стадії апеляційного розгляду, по двом рішенням, якими було відмовлено позивачу в задоволенні його позовних вимог, позивач відмовляється від своїх позовних заяв, що призводить до скасування законних рішень суду першої інстанції та свідчить про безпідставність заявлених позивачем позовних вимог. Вислухавши пояснення учасників, суд приходить до наступного висновку. Згідно ст. 151 ЦПК України забезпечення позову за заявою осіб, які беруть участь у справі, допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду. Відповідно до абз.1 ч.4 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.2006 року №9 "Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову" суд (суддя), розглядаючи заяву про забезпечення позову, має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. Дослідивши матеріали справи суд вважає, що заява представника позивача про забезпечення позову шляхом накладення заборони вчиняти дії щодо продажу, даруванню, обміну, а також продавати, дарувати, обмінювати тощо: матеріали та обладнання, які були використані в процесі будівництва спірного дачного будинку та здійснювати аналогічні дії із земельною ділянкою, яка належить відповідачу задоволенню не підлягає у зв'язку із тим, що обставини, на які посилається позивач як на підстави для забезпечення позову належними та допустимими доказами не підтверджені, а суд критично ставиться до оголошення в газеті про реалізацію відповідачем земельної ділянки, як на підставу для висновку про активні дії зі сторони відповідача, оскільки зазначена вище земельна ділянка та будівельні матеріали ще з 2011 року знаходяться під забороною їх відчуження. Факт наявності заборони на відчуження земельної ділянки, яка належить відповідачу та будівельних матеріалів, що знаходяться на ній представником позивача не заперечувався. Крім цього суд звертає увагу на те, що представником позивача не надано жодного доказу про те, що вказане вище майно є єдиним майном відповідача, на яке може бути звернуто стягнення у випадку задоволення позовних вимог. Суд також звертає увагу на те, що позивачем не надано достатніх доказів, які дають підстави вважати, що внаслідок дій відповідача може бути утруднене або неможливе виконання рішення суду. З огляду на положення п.1 ч. 2 ст. 151 ЦПК України суд вважає, що заява про вжиття заходів про забезпечення позову не обґрунтована тому не підлягає задоволенню. Таким чином, суд не вбачає підстав для вжиття заходів забезпечення позову. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed