Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-19 00:00:00

26.10.2018р. АТ КБ «Приватбанк» звернулося до суду з зазначеним позовом, посилаючись на те, що 23.11.2012 року з відповідачем був укладений договір б/н, відповідно до умов якого [PERSON] отримав кредит у розмірі 2000,00 грн., у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою 30% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Оскільки [PERSON] зобов'язання за кредитним договором належним чином не виконує, позивач просив стягнути з нього на користь банку заборгованість у загальному розмірі 111553,32 грн., що складається з: 1996,82 грн. - заборгованість за кредитом, 109556,50 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом, а також судові витрати по сплаті судового збору в сумі 1762,00 грн. Справу розглянуто згідно ч.3 ст.211 ЦПК України у відсутності представника позивача, який заявою просив розглянути справу за його відсутності, позовні вимоги підтримав та просив позов задовольнити. Відповідач у судовому засіданні позовні вимоги не визнав та просив в їхньому задоволенні відмовити у зв'язку з пропущенням позивачем строку позовної давності. Заслухавши пояснення відповідача, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом установлено, що 23 листопада 2012 року ПАТ КБ "ПриватБанк" та [PERSON] уклали договір про надання банківських послуг (який складається: з анкети-заяви, з Умов та правил надання банківських послуг, пам'ятки клієнта та тарифів банку), за яким останній отримав кредит у розмірі 2000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки (а. с. 9-10). Згідно розрахунку, наданого банком, станом на 30 вересня 2015 року заборгованість [PERSON] становить 179047,41 грн., з яких позивач просить стягнути частину в розмірі 111553,32 грн., що складається з заборгованості за кредитом - 1996,82 грн. та заборгованості по процентам за користування кредитом - 109556,50 грн. Під час розгляду справи в судовому засіданні [PERSON] заявив клопотання про застосування до спірних правовідносин строку позовної давності. Згідно зі статтею 1054 ЦК Україниза кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Оскільки кредитний договір є двостороннім договором, то права й обов'язки виникають у кожного контрагента. Відповідно до статті 256 ЦК Українипозовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Згідно із частиною четвертою статті 267 ЦК Українисплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України). Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність. Згідно зі статтею 253 ЦК Україниперебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок. За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України). Початок перебігу строку давності збігається з моментом виникнення в зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Таким чином, у разі неналежного виконання позичальником зобов'язання за кредитним договором, позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу. Згідно тарифів обслуговування кредитних карт, обов'язковий щомісячний платіж становить 7% від суми заборгованості, але не менше 50 грн. та не більше залишку заборгованості. Обов'язковий мінімальний платіж складається з нарахованих до сплати процентів та частини заборгованості по кредиту (п. 1.1.1.50 Умов та правил надання банківських послуг). Крім цього, п. 2.1.1.2.11, 2.1.1.2.12 визначено, що картка діє до останнього дня місяця, зазначеного на лицьовій стороні карти, включно. По закінченню строку дії відповідна карта продовжується на новий строк (шляхом надання клієнту карти з новим строком дії). Перевидання карти на новий строк здійснюється при дотримання клієнтом умов обслуговування карти, які передбачені договором. Аналіз наданого позивачем розрахунку заборгованості свідчить про те, що видана відповідачу картка фактично діяла та використовувалась позичальником до квітня 2014 року. Після цього суми по сальдо поточної та простроченої заборгованості не змінювалися. Згідно ч.4 ст. 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. У постанові від 07.02.2018р. по справі №751/5977/17 Верховний Суду складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду вказав. Кредитна картка діє в межах визначеного нею строку. За договором, що визначає щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту перебіг позовної давності (стаття 257 ЦК України) щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі зі спливом останнього дня місяця дії картки (стаття 261 ЦК України), а не закінчення строку дії договору. Аналогічна позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 19 березня 2014 року N 6-14цс14. Враховуючи встановлені вище обставини та беручи до уваги, що позивачем не доведено перевидання [PERSON] кредитної карти з новим строком дії, суд приходить до висновку, що про порушення своїх прав банку стало відомо в 2014 році, однак з позовом до суду він звернувся лише в 2018, тобто поза межами трирічного строку позовної давності. Згідно ч.1 ст. 264 ЦК України, перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку. Зі змісту розрахунку заборгованості встановлено, що останній платіж на погашення кредитної заборгованості в сумі 130,00 грн. був здійснений 22.01.2013р. Таким чином, відсутні підстави вважати наявність обставин для переривання позовної давності. Згідно зі статтею 266 ЦК Українизі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги. Такий же висновок застосування норм матеріального права викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року N 14-10цс18, у якій також вказано, що для забезпечення прогнозованості правозастосовної практики Велика Палата Верховного Суду відступає від висновку Верховного Суду України, викладеного у постанові від 02 грудня 2015 року у справі N 6-249цс15. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed