Jurisdiction: civil
Date: 2014-08-03 00:00:00

Позивач ПАТ КБ "ПриватБанк" (надалі Банк) звернувся в суд з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором в сумі 31629 грн. 53 коп., вказавши в заяві, що 09.07.2006р. між банком і відповідачем був укладений кредитний договір, на підставі якого відповідач отримав кредит в розмірі 3835 грн. 00 коп., зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 25.80 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. В обґрунтування позову вказує, що відповідачка підтвердила свою згоду на те, що підписана нею заява разом з Умовами надання споживчого кредиту фізичним особам , Тарифами складає між нею та банком кредитно- заставний договір. Відповідачка належним чином не виконувала свої зобов'язання, кредит та відсотки за ним вчасно не погашала, у зв'язку з чим станом на 17.03.2014р. за ним утворилася заборгованість в сумі 38236,48 грн., яка складається з заборгованості за кредитом в сумі 3222 грн. 40 коп., відсотками за користування кредитом в сумі 13421 грн. 86 коп., пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором в сумі 21592,39 грн., штрафу (фіксована частина) в сумі 500 грн. 00 коп., та штрафу (процентна складова) в сумі 1482,36 грн.. за порушення строків платежу по будь-якому з грошових зобов`язань. З урахуванням судового наказу від 16.11.2009 року, яким стягнуто з відповідачки 8589,48 грн., просить стягнути з відповідачки заборгованість за кредитом в сумі 31629 грн. 53 коп., а також витрати по оплаті судового збору в розмірі 316 грн. 30 коп. Представник позивача в судовому засіданні надав пояснення по суті позову, просить задовольнити позов в повному обсязі. Представник відповідачки адвокат [PERSON] в судовому засіданні заперечувала проти позовних вимог через пропуск строку позовної давності, бо строк дії договору скінчився, а крім того, вважає, що ще в 2009 році, коли позивач звернувся до суду із заявою про видачу судового наказу, позивачу вже було відомо про своє порушене право. Розглянувши матеріали справи, оцінивши всі представлені докази в сукупності, суд вважає, що позов задоволенню не підлягає. Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Статтею 1048 ЦК України встановлено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не установлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Згідно ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Судом встановлено, що 09 липня 2006 року Банк надав [PERSON] кредит у розмірі 3835,00 грн. зі сплатою відсотків за користуванням кредитом у розмірі 25.8% річних на суму залишку заборгованості за кредитом, на строк 42 місяці по 11.01.2010р. Відповідно до ч.1ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана ним заява разом з Умовами надання споживчого кредиту фізичним особам , Тарифами складає між нею та банком кредитно - заставний договір. На порушення умов договору позичальник взяті на себе зобов'язання не виконував, передбачені умовами договору платежі не вносив, в зв'язку з чим станом на 17.03.2014р. за ним утворилася заборгованість в сумі 38236,48 грн., яка складається з заборгованості за кредитом в сумі 3222 грн. 40 коп., відсотками за користування кредитом в сумі 13421 грн. 86 коп., пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором в сумі 21592,39 грн., штрафу (фіксована частина) в сумі 500 грн. 00 коп., та штрафу (процентна складова) в сумі 1482,36 грн.. за порушення строків платежу по будь-якому з грошових зобов`язань. Ст.257 ЦК України встановлено загальну позовну давність тривалістю у три роки. Сплив позовної давності є підставою для відмови в позові (ч.4 ст. 267 ЦК України). Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту (частина п'ята статті 267 ЦК України). Відповідно до ст.. 261 ЦК України початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов. Судом встановлено, що відповідно до умов укладеного договору строк дії договору визначений в 42 місяці по 11.01.2010 року, а тому строк позовної давності сплив 11.01.2013 року. Крім того, в судовому засіданні встановлено, що відповідачем останній платіж по договору було зроблено 28.10.2009 року, в зв'язку з чим позивач 12.11.2009 року звернувся до Ленінського районного суду м.Запоріжжя про видачу судового наказу. Тобто ще в 2009 році позивачу вже було відомо про порушення свого права. В судовому засіданні представник позивача з клопотанням про поновлення строку позовної давності до суду не звертався. Посилання представника позивача на те, що термін позовної давності не може бути застосований до зобов'язань, які не припинені їх належним виконанням, суд не бере до уваги, оскільки термін позовної давності починає свій перебіг від дня коли особа довідалась або могла довідатися про порушення свого права і не залежить від наявності юридичного факту припинення зобов'язань через належне його виконання. Таким чином, аналізуючи всі здобуті докази у справі, суд приходить до висновку, що в задоволенні позову повинно бути відмовлено через пропуск строку позовної давності звернення до суду. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed