Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-20 00:00:00

Позивачка як в своїх інтересах, так і в інтересах своєї малолітньої дитини звернулась до суду з позовом до відповідачів про виділення в натурі жилого приміщення, встановлення порядку користування квартирою, зобов'язання не порушувати правила користування жилим приміщенням. В судовому засіданні позивач [PERSON] та її представник [PERSON] позовні вимоги підтримали, просили їх задовольнити, пояснивши, що позивач [PERSON] є співвласницею 1/3 частини квартири [ADDRESS], а її малолітній син [PERSON] - співвласником 1/6 частини цієї ж квартири. Інша 1/2 частина вказаної квартири належить відповідачам [PERSON] (1/6 частина) та [PERSON] (1/3 частина). Вказана спірна квартира складається з 3 окремих кімнат жилою площею 12,3 м2 , 12,3 м2 та 17,4 м2. На даний час в квартирі є зареєстрованими вказані учасники справи. Протягом тривалого часу між сторонами існують суперечки та конфлікти щодо поділу користування жилими приміщеннями в спірній квартирі та оплати житлово-комунальних послуг. Тому просять виділити в натурі в квартирі [ADDRESS] позивачці [PERSON] кімнату жилою площею 12,3 м2 (приміщення №6 на плані технічного паспорта), а її сину [PERSON] - іншу кімнату жилою площею 12,3 м2 (приміщення №7 на плані технічного паспорта), також встановити порядок користування спірною квартирою, виділивши [PERSON] кімнату жилою площею 12,3 м2 (приміщення №6 на плані технічного паспорта), її сину [PERSON] - іншу кімнату жилою площею 12,3 м2 (приміщення №7 на плані технічного паспорта), відповідачам [PERSON] та [PERSON] - кімнату жилою площею 17,4 м2 (приміщення №8 на плані технічного паспорта). Крім того, просять зобов'язати відповідачів не порушувати правила користування жилими приміщеннями. Відповідачі [PERSON] та [PERSON], а також їх представник [PERSON] позовні вимоги не визнали, пояснивши, що запропонований позивачкою та її представником порядок користування жилим приміщенням порушує визначені частки власності сторін, оскільки при виділені двох вказаних у позові кімнат позивачці та її сину і залишення іншої кімнати у користування відповідачам за своєю жилою площею будуть більше, ніж 1/2 частина власності позивачки та її сина в даній квартирі, і відповідно меншою, ніж 1/2 частина власності відповідачів в даній квартирі. Крім того, в квартирі не виділяється в натурі будь-яке жиле приміщення, оскільки відсутні технічні можливості зробити окремі входи для кожного із співвласників. Також наперед неможливо зобов'язувати виконати будь-які дії, так як не встановлено порушене право позивачів в майбутньому. Тому просять відмовити в задоволенні позову в повному обсязі. Представник 3-тьої особи Комунального концерну „Центр комунального сервісу" в судове засідання не з'явився, але у направлених поясненнях до суду просив розглянути справу у відсутність свого представника. Заслухавши сторони та їх представників, дослідивши матеріали цивільної справи, суд вважає, що в задоволенні позову необхідно відмовити з наступних підстав. Як наголошує ч.1, ст.356 ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Суд в межах заявлених позовних вимог та наданих сторонами доказів по справі встановив наступні обставини та правовідносини. Як встановлено у судовому засіданні, 6.11.2006 року відділом приватизації житла Дарницької районної у м. Києві державної адміністрації було видано свідоцтво про право власності на житло, за змістом якого [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] є співвласниками квартири [ADDRESS] в рівних долях, тобто по 1/6 частині квартири кожному (а.с.4). [INFO] [PERSON], яка була матір'ю позивача [PERSON] та відповідача [PERSON], померла, що підтверджується витягом про реєстрацію в Спадковому реєстрі (а.с.49). 16.10.2014 року державним нотаріусом Сьомої Київської державної нотаріальної контори Конончук Т.В. було видано свідоцтво про право на спадщину за законом, на підставі якого [PERSON] і [PERSON] отримали у власність по 1/12 частині спірної квартири кожна як спадкоємці майна померлої своєї матері [PERSON], при цьому чоловік померлої [PERSON] відмовився від отримання спадщини своєї дружини (а.с.48). Того ж дня, тобто 16.10.2014 року право власності на 1/12 частину вказаної квартири [PERSON] було зареєстроване у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за №7350062, про що свідчить його витяг (а.с.47). [INFO] [PERSON], який був батьком позивача [PERSON] та відповідача [PERSON], помер, що підтверджується витягом про реєстрацію в Спадковому реєстрі (а.с.46). 16.10.2014 року державним нотаріусом Сьомої Київської державної нотаріальної контори Конончук Т.В. було видано свідоцтво про право на спадщину за законом, на підставі якого [PERSON] і [PERSON] отримали у власність по 1/12 частині спірної квартири кожна як спадкоємці майна померлого свого батька [PERSON] (а.с.45). Того ж дня, тобто 16.10.2014 року право власності на 1/12 частину вказаної квартири [PERSON] було зареєстроване у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за №7350082, про що свідчить його витяг (а.с.44). Таким чином, на момент розгляду даної цивільної справи позивач [PERSON] є співвласницею 1/3 частини квартири [ADDRESS], а її малолітній син [PERSON] - співвласником 1/6 частини цієї ж квартири, що в сумі складає 1/2 частину від усієї квартири. Інша 1/2 частина вказаної квартири належить відповідачам [PERSON] (1/6 частина) та [PERSON] (1/3 частина). Вказані обставини не заперечувались сторонами по справі, тому вони не підлягають доказуванню на підставі ч.1, ст.82 ЦПК України. У відповідності до ч.1, ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Спірна квартира [ADDRESS] є трьохкімнатною, ізольованою квартирою, загальною площею 71,3 м2, жилою площею 42,0 м2, розташованою на 7 поверсі 16-типоверхового будинку, і має три окремі ізольовані кімнати жилою площею 12,3 м2 , 12,3 м2 та 17,4 м2, про що свідчить копія технічного паспорту на дану квартиру (а.с.5). Як не заперечували сторони по справі зареєстрованими в квартирі є сторони та малолітній син позивача. Згідно ст.150 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати укладати інші не заборонені законом угоди. У відповідності до ч.4, ст.41 Конституції України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Як зазначає ч.1, ст.321 ЖК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно ч.3, ст.358 ЦК України кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. За змістом позову та виходячи з пояснень сторін та їх представників, протягом тривалого часу сторони не змогли добровільно дійти згоди щодо порядку володіння та користування спірною квартирою та між ними існують непорозуміння щодо сплати житлово-комунальних послуг, позивачка з малолітнім сином бажає окремо сплачувати за користування своїм житлом, як і відповідачі. Аналізуючи докази, зібрані у судовому засіданні, та виходячи із часток власності кожного із співвласників, позивачці [PERSON] разом з її малолітнім сином [PERSON] як і відповідачам [PERSON] і [PERSON] належить на праві власності сумарно по 1/2 частині від усієї спірної квартири, тому, враховуючи загальну жилу площу спірної квартири, що складає 42,0 м2, кожному із співвласників припадає для окремого користування по 10,5 м2 (42,0 м2 : 4 особи) жилої площі, тобто 21 м2 жилої площі позивачу з малолітнім сином і 21 м2 жилої площі обом відповідачам. З цього приводу, вимога позивачки [PERSON] про виділення їй з сином у користування 2-х ізольованих кімнат жилою площею 12,3 м2 та 12,3 м2, а відповідачам [PERSON] і [PERSON] - іншої окремої кімнати жилою площею 17,4 м2, є безпідставною і такою, що порушує право власності відповідачів, оскільки є більшим розміром (12,3 м2 + 12,3 м2 = 24,6 м2), а ніж відповідні 21 м2 жилої площі на двох співвласників, виходячи із розміру визнаної частки власності, при цьому запропоновані 17,4 м2 жилої площі іншої кімнати для [PERSON] і [PERSON] (17,4 м2 : 2 = 8,7 м2) є значно меншим розміром, ніж зазначений відповідний розмір жилої площі позивачці з сином у 24,6 м2, і не відповідає їх розміру частки власності. За таких обставин суд не може виділити у володіння та користування позивачці з сином саме 2-х кімнат жилою площею 12,3 м2 та 12,3 м2, тому в задоволенні позову в цій частині необхідно відмовити за вказаних обставин. Як рекомендує п.6 Постанови Пленуму Верховного Суду України „Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок" №7 від 4.10.1991 року зі змінами від 25.12.1992 року №13 та від 25.05.1998 року №15 при вирішенні справ про виділ в натурі часток жилого будинку, що є спільною частковою власністю, судам належить мати на увазі, що, виходячи зі змісту ст.115 ЦК, це можливо, якщо кожній із сторін може бути виділено відокремлену частину будинку з самостійним виходом (квартиру). Виділ також може мати місце при наявності технічної можливості переобладнати приміщення в ізольовані квартири. Якщо виділ частки будинку в натурі неможливий, суд вправі за заявленим про це позовом встановити порядок користування відособленими приміщеннями (квартирами, кімнатами) такого будинку. У цьому разі окремі підсобні приміщення (кухня, коридор тощо) можуть бути залишені в загальному користуванні учасників спільної часткової власності. Порядок користування жилим будинком може бути встановлено також і між учасниками спільної сумісної власності. В своєму позові позивач просить виділити в натурі в квартирі [ADDRESS] їй кімнату жилою площею 12,3 м2 (приміщення №6 на плані технічного паспорта), а її сину [PERSON] - іншу кімнату жилою площею 12,3 м2 (приміщення №7 на плані технічного паспорта). Однак вона не надала доказів в розумінні ст.76-80 ЦПК України, що такий виділ є можливим і кожний із співвласників буде мати відокремлену частину квартири з самостійним виходом, а також такий виділ має технічну можливість переобладнати приміщення в окремі ізольовані квартири. За таких обставин дана позовна вимога не підлягає задоволенню. Як передбачає ч.1, ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. За правилами ч.1-2, ст.16 ЦК Українни кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права. У відповідності до ч.1, ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. За змістом ч.1, ст.5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Оскільки суд розглядає в даному цивільному провадженні порушені, невизнані або оспорювані права, свободи чи інтереси позивача та її малолітнього сина, тому він не вправі зобов'язувати відповідачів в даному випадку [PERSON] і [PERSON] в майбутньому не порушувати визначений порядок користування квартири [ADDRESS], так як факт порушених прав не відбувся. Тому в задоволенні вказаної частини позову також необхідно відмовити.

Outcome: dismissed