Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-05 00:00:00

У листопаді 2019 року [PERSON] звернувся до Миколаївського районного суду Миколаївської області з позовною заявою до ДПІ у Миколаївському районі Миколаївської області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Товарна біржа "Ізумруд", про визнання договору купівлі - продажу дійсним. В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що 25 серпня 2005 року між ДПІ у Миколаївському районі Миколаївської області, від якої діє брокер ТБ «Ізумруд» Приватний підприємець [PERSON] на підставі «Угоди-доручення» між ДПІ у Миколаївському районі Миколаївської області та брокером ТБ «Ізумруд» за №6959/10/24-02 від 18.08.2005 та згідно з «Актом опису активів ВАТ «Ковалівський» ДПІ у Миколаївському районі Миколаївської області за №6954/10/24-02від 18.08.2005 року та [PERSON] було укладено договір купівлі - продажу майна, а саме: будівель корівника, свиноферми, складу - кормоцеху, корпуса, літнього табору, бригадного домика, трансформатора, КТП, розукомплектованої техніки (ЮМЗ-6, Т-74, 2ПТС, ГАЗ - 53, ДЕР №8624), Бочки ВР-3, пасіки з павільйонами, яке належало Відкритому акціонерному товариству «Ковалівський» та перебувало у податковій заставі. Вказаний договір зареєстровано Товарною Біржею «Ізумруд» за реєстраційним №104,однак не було посвідчено нотаріально,таким чином просить суд визнати зазначений договір дійсним. Позивач та його представник у судове засідання не з`явилися, при цьому представник позивача [PERSON] - [PERSON] подала суду заяву, в якій позовні вимоги підтримала і просила задовольнити їх у повному обсязі; розгляд справи проводити за їх з позивачем відсутності. Представник відповідача у судове засідання не з`явився, без повідомлення причин; відзив не подавав. Представник третьої особи - товарна біржа «Ізумруд» у судове засідання не з`явився, причини неявки суду не повідомив. Відповідно до положень ст. 280 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) суд ухвалив розглядати справу в заочному порядку, на підставі наявних у справі доказів. Дослідивши матеріали справи, суд встановив таке: 25 серпня 2005 року між ДПІ у Миколаївському районі Миколаївської області, від якої діє брокер ТБ «Ізумруд» Приватний підприємець [PERSON] на підставі «Угоди-доручення» між ДПІ у Миколаївському районі Миколаївської області та брокером ТБ «Ізумруд» за №6959/10/24-02 від 18.08.2005 та згідно з «Актом опису активів ВАТ «Ковалівський» ДПІ у Миколаївському районі Миколаївської області за №6954/10/24-02від 18.08.2005 року та [PERSON] було укладено договір купівлі - продажу майна, а саме: будівель корівника, свиноферми, складу - кормоцеху, корпуса, літнього табору, бригадного домика, трансформатора, КТП, розукомплектованої техніки (ЮМЗ-6, Т-74, 2ПТС, ГАЗ - 53, ДЕР №8624), Бочки ВР-3, пасіки з павільйонами, яке належало Відкритому акціонерному товариству «Ковалівський» та перебувало у податковій заставі. Вказаний договір зареєстровано Товарною Біржею «Ізумруд» за реєстраційним №104. Відповідно до положень ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право власності є непорушним. Відповідно до ч. 1ст. 19 Цивільного процесуального кодексу України, суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Згідно із п. 2постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 06.11.2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», відповідність чи невідповідність правочину вимогам законодавства має оцінюватись судом відповідно до законодавства, яке діяло на момент вчинення правочину. Положеннями ч. 1 ст.4 ЦПК України передбачено, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Частиною 1 ст. 5 ЦПК України визначено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Частиною 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантовано, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Судове рішення проголошується публічно, але преса і публіка можуть бути не допущені в зал засідань протягом усього судового розгляду або його частини в інтересах моралі, громадського порядку чи національної безпеки в демократичному суспільстві, якщо того вимагають інтереси неповнолітніх або захист приватного життя сторін, або - тією мірою, що визнана судом суворо необхідною, - коли за особливих обставин публічність розгляду може зашкодити інтересам правосуддя. Відповідно до ч. 1ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Згідно ч. 1 ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. На підставі ст. 15 Закону України «Про товарну біржу`угоди, зареєстровані на біржі, не підлягають нотаріальному посвідченню. Угода вважається укладеною з моменту її реєстрації на біржі. Згідно ст. 334 ЦК України, право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішенням суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним. Відповідно до ст. 392 ЦК України, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Згідно ч. 2 ст. 220 ЦК України якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. Позивач на теперішній час не має можливості реалізувати свої права, оскільки договір купівлі-продажу не був нотаріально посвідчений. Окрім того, відповідно до матеріалів справи та змісту вказаного вище договору вбачається, що сторони узгодили та виконали всі його суттєві умови, в тому числі й ціну, проте у зв`язку з невиконанням вимог щодо нотаріального посвідчення вказаного договору, позивач позбавлений можливості розпорядження вказаним майном, тобто здійснення всіх прав як власника. За такого, враховуючи вимогист. 16 ЦК України, та встановивши узгодження та виконання всіх суттєвих умов договору, що посвідчення вказаного договору нині в нотаріальному порядку неможливе, суд вважає, що цивільне право позивача підлягає захисту шляхом визнання дійсним вищевказаного договору купівлі-продажу. Статтею 15 ЦК України встановлено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності. Суд, оцінюючи належність, допустимість, достовірність та достатність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів приходить до висновку, що обставини, на які посилається позивач знайшли своє підтвердження у судовому засіданні, а тому позов підлягає задоволенню.

Outcome: approved