Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-02 00:00:00

Позивач звернувся до Київського районного суду м. Харкова з позовною заявою до Дзержинського відділу ДВС Харківського міського управління юстиції про виключення з акту опису майна та звільнення з-під арешту. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що рішенням Дзержинського районного суду міста Харкова від 04 листопада 2010 року позовні вимоги ПАТ КБ «ПриватБанк» задоволено у повному обсязі та стягнуто з [PERSON] на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» 444 941, 21 грн. Передано в заклад ПАТ КБ «ПриватБанк» шляхом вилучення у [PERSON] належного йому на праві власності заставленого майна, а саме автомобіль ВАЗ 21213, рік випуску 2003, кузов [NUMBER], державний номер [NUMBER]. В рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № НАН2А000І40088 від 23 травня 2003 року у розмірі 103 735,17 грн. звернуто стягнення на автомобіль ВАЗ 21213, рік випуску 2003, кузов [NUMBER], державний номер [NUMBER], шляхом безпосереднього продажу конкретному покупцю з правом укладання заставодержателем договору купівлі - продажу предмету застави від імені заставодавця зі зняттям вказаного автомобіля з обліку в органах ДАІ України, а також наданням ПАТ КБ «ПриватБанк» всіх повноважень необхідних для здійснення продажу. 08 вересня 2016 року державним виконавцем Дзержинського відділу державної виконавчої служби Харківського міського управління юстиції Мирною Т.В. при примусовому виконанні в/п 2-381/10, виданого 28 лютого 2011 року Дзержинським районним судом міста Харкова про стягнення з [PERSON] на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» суми боргу було складено акт опису й арешту майна ВТ7 № 2597400, згідно з яким було описано та накладено арешт на наступне майно: крісло шкіряне чорного кольору - 2 шт; стіл вугловий коричневого кольору; диван сірого кольору; стіл письмовий; тумбочка до письмового столу; шафа сірого кольору; стіл журнальний; крісло сірого кольору; стілець офісний; ноутбук сірого кольору; обігрівач сірого кольору. Хоча дане майно не належить [PERSON], а було передано Товариству з обмеженою відповідальністю «СпецКомЮст», в якому [PERSON] є генеральним директором, у користування на підставі договору оренди позивачем. Позивач зазначив, що накладення арешту на вище зазначене майно є незаконним, оскільки дане майно належить йому на праві приватної власності та було передано ТОВ «СпецКомЮст» в особі [PERSON] за договором оренди меблів та комп'ютерної техніки від 01 липня 2014 року у тимчасове платне користування. У зв'язку з чим позивач змушений звернутися до суду з позовом за захистом своїх прав та законних інтересів. В судове засідання позивач не з'явився, був належним чином повідомлений про дату, час та місце судового розгляду, представник позивача, яка діє на підставі довіреності надала до суду заяву про розгляд справи за відсутності позивача, просила задовольнити позовні вимоги на підставах викладених в позовній заяві. В судове засідання представник відповідача не з'явився, був належним чином повідомлений про дату, час та місце судового розгляду, клопотань про відкладення розгляду справи або розгляд справи за його відсутності до суду не надходило. Суд, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи, на яких ґрунтується позовна заява, проаналізувавши надані сторонами докази, приходить до наступного. Відповідно до копії договору оренди меблів та комп'ютерної техніки від 01 липня 2014 року [PERSON] з одного боку, і ТОВ «СпецКомЮст» в особі генерального директора [PERSON], що діж на підставі статуту, з іншого боку уклали даний договір, та орендодавець зобов'язався надати в тимчасове користування, а орендар прийняти, оплатити користування й вчасно повернути комп'ютерну техніку та меблі, що належать на праві власності орендодавцеві в справному стані з урахуванням нормального зношування (арк. справи 6). Згідно з копією акту прийому - передачі меблів та комп'ютерної техніки від 02 липня 2014 року відповідно до договору оренди меблів та комп'ютерної техніки від 01 липня 2014 року [PERSON] передав, а ТОВ «СпецКомЮст» в особі генерального директора [PERSON] прийняв майно (акр. справи 7). Відповідно до копії опису та арешту майна від 08 вересня 2016 року складеного державним виконавцем Мирною Т.В. при примусовому виконанні в/п 2-381/10, виданого 28 лютого 2011 року Дзержинським районним судом міста Харкова про стягнення з [PERSON] на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» суми боргу було накладено арешт на наступне майно: крісло шкіряне чорного кольору - 2 шт; стіл вугловий коричневого кольору; диван сірого кольору; стіл письмовий; тумбочка до письмового столу; шафа сірого кольору; стіл журнальний; крісло сірого кольору; стілець офісний; ноутбук сірого кольору; обігрівач сірого кольору (акр. справи 8). Згідно з довідкою від 22 лютого 2017 року № 42/02-Д виданою спеціалізованим підприємством «СпецКомЮст» станом на 01 лютого 2017 року поза балансом підприємства на відповідальному зберіганні у ТОВ «СпецКомЮст» знаходиться офісне майно та устаткування, яке було передане у користування за договором оренди меблів та комп'ютерної техніки від 01 липня 2014 року (арк. справи 20). Відповідно до п. 5.6.6 Інструкції про проведення виконавчих дій, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 15 грудня 1999р. №74/5, при проведенні виконавчих дій щодо опису та арешту майна боржника державний виконавець складає акт опису й арешту майна. Перший примірник акта опису й арешту майна складається з використанням бланка документів виконавчого провадження, для інших примірників використовуються бланки для копій документів виконавчого провадження. Акт опису й арешту майна підписується державним виконавцем, понятими, зберігачем майна, боржником та стягувачем, іншими особами, які були присутні при накладенні арешту на майно. У разі відмови від підпису сторін чи інших осіб, що були присутні при виконанні, про це робиться відмітка в акті. Акт опису і арешту майна складається в двох примірниках. Перший залишається в провадженні державного виконавця, а другий - видається боржнику під розписку на першому примірнику, що залишається у державного виконавця. Згідно з п. 5.6.11 вказаної Інструкції державний виконавець роз'яснює сторонам та зацікавленим особам, які вважають, що майно, на яке накладено арешт, належить їм, що вони мають право оскаржити дії державного виконавця, а також звернутися до суду з позовом про визнання права на майно і про звільнення майна з-під арешту. Відповідно до ч. 1 ст. 60 Закону України «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. Згідно зі статей 10, 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. З урахуванням наведеного, на основі повно та всебічно з'ясованих обставин справи, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача не знайшли своє доведення в ході судового розгляду, а тому задоволенню не підлягають. В матеріалах справи відсутні належні та достатні письмові докази в обгрунтування заявлених позовних вимог, копії документів наданих представником позивача не спростовують обмумовленість дій державного виконавця під час вчиення виконавчих дій, які відповідають положенням Закону України "Про виконавче провадження", дії позивача суд сприймає такими, що спрямовані на усунення майна по виконавчому провадженню на яке в майбутньому можливо звернути стягення під час примусового виконання судового рішення.. На підставі наведеного,

Outcome: dismissed