Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-01 00:00:00

В грудні 2017 року до суду звернувся позивач з позовом до [PERSON] про повернення надміру нарахованих сум допомоги переміщеним особам на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг, мотивуючи його тим, що громадянка [PERSON], яка мешкає у [ADDRESS], що підтверджено довідкою про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи №1421009341 від 10.12.2014 року, була призначена і виплачувалась щомісячна адресна допомога внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг відповідно до Порядку надання щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеної особам для покриття витрат проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 01 жовтня 2014 року №505. 17.12.2014 року з метою отримання щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг, відповідно до Порядку. [PERSON] звернулась до Управління, власноручно заповнила в Управлінні заяви, в одному із пунктів вказавши, що має тільки один транспортний засіб, та скріпила дану заяву власним підписом, що підтверджено заявою про надання грошової допомоги від 17.12.2014 року 25.12.2014 року Управлінням було прийнято рішення про призначення [PERSON] грошової допомоги, з 17.12.2014 року по 16.06.2015 року в розмірі 884 грн. щомісяця, що підтверджено рішенням про призначення допомоги переміщеним особам на проживання від 25.12.2014 року. Натомість, за результатами перевірки було встановлено, що [PERSON] позивачеві надала недостовірні відомості, а саме, не зазначила, що має у власності два транспортних засоби. Призначення допомоги за таких обставин пункту 6 Порядку надання щомісячної адресної допомоги особам, які переміщуються з тимчасово окупованої території України та районів проведення антитерористичної операції, для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 01.10.2014 року №505, не відповідає. Наведене стало приводом для звернення позивача до суду за захистом порушеного права шляхом стягнення з відповідача надмірно виплачених коштів в розмірі 5319,21 грн. за період часу з 17.12.2014 року по 16.06.2015 року. Представник позивача в судове засідання не прибув, надав до суду заяву з проханням справу слухати за його відсутністю, заявлені вимоги підтримав повністю, наполягав на їх задоволенні. Відповідач в судове засідання не прибула з невідомої суду причини, про день та час слухання справи була повідомлена належним чином. Справа розглядається на підставі ч.1 ст. 280 ЦПК України заочно. Ухвалою суду від 07 лютого 2018 року відкрито спрощене провадження у даній справі. Цього ж дня ухвала про відкриття провадження у справі була направлена учасникам справи. Таким чином у відповідності до положень ч. 8 ст. 178 ЦПК України суд вважає можливим вирішити справу за наявними матеріалами. Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню з огляду на таке. Відповідно до ст. 177 ЦК України, об'єктами цивільних прав є речі, у тому числі гроші. Відповідно до п. 2 Порядку надання щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 1.10.2014 року № 505 (на далі - Порядок), грошова допомога надається внутрішньо переміщеним особам, які стоять на обліку в структурних підрозділах з питань соціального захисту населення районних, районних у м. Києві держадміністрацій, виконавчих органах з питань соціального захисту населення міських, районних у містах (у разі утворення) рад (далі - уповноважені органи), з дня звернення за її призначенням і виплачується по місяць зняття з такого обліку включно, але не більше ніж шість місяців. Грошова допомога виплачується шляхом перерахування на поточний рахунок, відкритий відповідно до цього Порядку безоплатно в установі уповноваженого банку. Судом встановлено, що 17.12.2014 року [PERSON] звернулась до Управління соціального захисту населення військово-цивільної адміністрації м.Торецьк Донецької області з заявою про призначення щомісячної адресної допомоги особам, які переміщуються з тимчасово окупованої території України та районів ведення антитерористичної операції, для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг. При складанні вказаної заяви відповідач зазначила, що у її власності знаходиться автомобіль марки ВАЗ 21043, 2002 року випуску, придбаний у 2007 році. (а.с.4-5) Рішенням зазначеного вище органу від 25.12.2014 року відповідачеві таку допомогу було надано на період з 17.12.2014 року по 16.06.2015 року в розмірі 884 грн. щомісячно. (а.с.6) Відповідно до п. 10 Порядку надання щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплачу житлово-комунальних послуг, затвердженого постановою КМУ від 1 жовтня 2014 року № 505 передбачено, що уповноважені органи мають право перевіряти обґрунтованість видачі та достовірність документів, поданих для призначення грошової допомоги, а також здійснювати запити та безоплатно отримувати відомості від підприємств, установ та організацій усіх форм власності, необхідні для призначення грошової допомоги та контролю за правильністю її надання. 06.09.2016 року, на виконання Постанови Кабінету Міністрів України від 18 лютого 2016 №136 "Про затвердження порядку здійснення верифікації та моніторингу достовірності інформації, поданої фізичними особами для нарахування та отримання соціальних виплат, пільг, субсидій, заробітної плати, інших виплат, що здійснюється за рахунок коштів державного та місцевих бюджетів, коштів Пенсійного фонду України, фондів загальнообов'язкового державного соціального страхування", міністерством фінансів України було здійснено верифікацію виплат грошової допомоги внутрішньо переміщеним особам, за результатами якої стало відомо, що у власності [PERSON] станом на 17.12.2014 року (тобто, на час звернення за допомогою) перебували два автомобілі: марки ВАЗ 111830, рік випуску 2008; марки ВАЗ 21043, рік випуску 2002 року (а.с.8).\~\~ Відповідно до п.6 Порядку надання щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг, затвердженого постановою КМУ від 01.10.2014 року №505, грошова допомога не призначається у разі, коли у володінні сімї є два або більше транспортних засобів (механізмів), що підлягають державній реєстрації та обліку в Державтоінспекції (автобусів, вантажних та легкових автомобілів). При цьому не враховуються транспортні засоби, одержані чи придбані на пільгових умовах через уповноважені органи, а також транспортні засоби вітчизняного виробництва, які перебувають в експлуатації протягом більш як 10 років з дати випуску, та інші транспортні засоби, що перебувають в експлуатації протягом більш як 15 років з дати випуску. Пунктом 12 вказаного Порядку передбачено, що виплата грошової допомоги припиняється з наступного місяця у разі: виявлення уповноваженим органом факту подання недостовірної інформації або неповідомлення про зміну обставин, які впливають на призначення грошової допомоги. Відповідно до розрахунку переплати [PERSON] у період з часу з 17.12.2014 по 16.06.2015 року незаконно отримала грошові кошти у сумі 5319,21 грн. 21 коп. Однак у відповідності до п.11 Порядку, уповноважений представник сімї, якому призначено грошову допомогу, зобовязаний повідомляти уповноваженому органу про зміну обставин, які впливають на призначення грошової допомоги, протягом трьох днів з дня настання таких обставин. Суми грошової допомоги, виплачені надміру внаслідок подання документів з недостовірними відомостями, повертаються на вимогу уповноваженого органу. У разі відмови добровільного повернення надміру перерахованих сум грошової допомоги вони стягуються у судовому порядку. Однак, в матеріалах справи відсутні будь які докази того, що відповідач був належним чином повідомлений працівниками Управління соціального захисту населення військово-цивільної адміністрації м.Торецьк Донецької області, про те що у останнього є переплата грошових коштів та про необхідність повернути надмірно отримані кошти в сумі 5319,21 грн. Крім того, відповідно до рішення від 25.12.2014 року відповідачеві таку допомогу було надано на період з 17.12.2014 року по 16.06.2015 року, а вертифікація виплати грошової допомоги внутрішньо переміщеним особам була зроблена 06.09.2016 року тобто після закінчення виплати щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг. Також в матеріалах справи відсутні будь які докази того, що [PERSON] володіла двома видами транспорту на момент призначення вище значеної допомоги. Відповідно до ч.2 ст.13 ЦПК України, збирання доказів у цивільних справах не є обовязком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 129 Конституції України основними засадами судочинства є, зокрема змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Згідно ст.89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). При цьому слід зазначити, що у своїй позовній заяві Управління соціального захисту населення військово-цивільної адміністрації м.Торецьк Донецької області не посилається на жодні обставини, які б свідчили про зловживання з боку відповідача або подання ним недостовірних даних чи про будь-яку іншу форму недобросовісності з його боку. Враховуючи встановлені по справі обставини, суд прийшов до висновку про відсутність підстав для задоволення позову. Оскільки позивача в силу п. 19 ч. 1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» звільнено від сплати судового збору та в звязку з відмовою в задоволенні позову, судові витрати по справі відповідно до ст.141 ЦПК України слід компенсувати за рахунок держави.

Outcome: dismissed