Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-17 00:00:00

01.11.2019 року [PERSON] звернувся із позовом до [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - орган опіки та піклування Приморської районної адміністрації Одеської міської ради, в якому просив визнати недійсним усиновлення [PERSON] неповнолітньої дитини - [PERSON] , [INFO] , яке встановлене рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 17.06.2014 року у справі №522/9586/14-ц. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 17.06.2014 року у справі №522/9586/14-ц було встановлено факт усиновлення неповнолітньої дитини - [PERSON] , [INFO] . Позивач посилався на ті обставини, що позивач та відповідач проживали однією сім`єю без реєстрації шлюбу приблизно з 2013 року близько двох років. Під час спільного проживання з [PERSON] та після позбавлення батьківських прав рідного батька [PERSON] - [PERSON] , відповідач попросила позивача усиновити [PERSON] з метою унеможливлення поновлення батьківських прав [PERSON] . Позивач погодився на таку пропозицію, однак не бажав настання прав та обов`язків, які виникають у результаті усиновлення. Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 12.11.2019 року відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження з проведенням підготовчого засідання на 12.12.2019 року. У підготовче засідання, 12.12.2019 року учасники справи не з`явилися, про час та дату судового засідання повідомлялися належним чином. Підготовче засідання відкладено на 23.01.2020 року. У підготовче засідання 23.01.2020 року з`явилися позивач та представник органу опіки та піклування Приморської районної адміністрації Одеської міської ради. Відповідач не з`явилася. Підготовче засідання відкладено на 11.02.2020 року. У підготовче засідання 11.02.2020 року учасники справи не з`явилися, про час та дату судового засідання повідомлялися належним чином. Підготовче засідання відкладено на 12.03.2020 року. 26.02.2020 року представник відповідача надав відзив, в якому позовні вимоги не визнав, просив відмовити у їх задоволенні. У відзиві відповідач зазначила, що постановою Одеського апеляційного суду від 31.10.2019 року у справі №522/11014/18 за позовом [PERSON] до [PERSON] про визнання усиновлення недійсним було відмовлено у задоволенні позовних вимог. Крім того, у відзиві зазначено, що усиновлення не здійснювалося з метою уникнення поновлення батьківських прав [PERSON] , оскільки в ухвалі Апеляційного суду Одеської області від 10.07.2014 року зазначено, що [PERSON] погодився із усиновленням дочки іншою особою та надавав заяву про визнання позову в частині позбавлення батьківських прав. У підготовче засідання на 12.03.2020 року учасники справи не з`явилися, про час та дату судового засідання повідомлялися належним чином. Підготовче засідання відкладено на 13.04.2020 року. У підготовче засідання 13.04.2020 року учасники справи не з`явилися, про час та дату судового засідання повідомлялися належним чином. Підготовче засідання відкладено на 09.06.2020 року. 25.05.2020 року до суду надійшла відповідь на відзив. У підготовче засідання 09.06.2020 року з`явилися представники учасників справи, сторонам роз`яснено права та обов`язки, за клопотанням представника позивача оголошено перерву на 24.06.2020 року. У підготовче засідання 24.06.2020 року з`явилися представники учасників справи, протокольною ухвалою суду закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду по суті на 04.08.2020 року. 24.06.2020 року представник органу опіки та піклування Приморської районної адміністрації Одеської міської ради надав заяву, в якій підтримав позовні вимоги та просив розглянути справу у його відсутність. У судове засідання 04.08.2020 року з`явилися представники учасників справи, надали пояснення, оголошено перерву на 07.10.2020 року. У судове засідання 07.10.2020 року з`явилися представники учасників справи та надали пояснення, оголошено перерву на 28.10.2020 року. У зв`язку із знаходженням судді Свяченої Ю.Б. на лікарняному, розгляд справи справи відкладено на 03.12.2020 року. У судове засідання 03.12.2020 року з`явилися представник позивача та представник відповідача, від представника третьої особи - Органу опіки та піклування Приморської районної адміністрації Одеської міської ради надійшла заява про розгляд справи за відсутності, оголошено перерву на 09.02.2021 року. 09.02.2021 року, у зв`язку із замінуванням приміщення Приморського районного суду по справі оголошено перерву на 16.03.2021 року. У судове засідання 16.03.2021 року з`явилися представник позивача та представник відповідача, від представника третьої особи - Органу опіки та піклування Приморської районної адміністрації Одеської міської ради надійшла заява про розгляд справи за відсутності, судом було задоволено заяву представника позивача про виклик свідка, оголошено перерву на 28.04.2021 року. У судове засідання 28.04.2021 року з`явився представник позивача, інші учасники не з`явилися, оголошено перерву на 16.06.2021 року. У судове засідання 16.06.2021 року з`явилися представник позивача та представник відповідача, в якості свідка був допитаний [PERSON] , який повідомив, що перебуває із [PERSON] в дружніх відносинах, та йому відомо, що [PERSON] хотів фіктивно всиновити дитину співмешканки. З [PERSON] ніколи не зустрічався, про обставини особистого життя [PERSON] та [PERSON] йому невідомо. По справі оголошено перерву на 11.10.2021 року. У період з 30 серпня 2021 року по 20 вересня 2021 року суддя Свячена Ю.Б. знаходилася у щорічній відпустці. 11.10.2021 року у зв`язку зі знаходженням судді Свяченої Ю.Б. у відпустці, розгляд справи відкладено на 18.11.2021 року. 12. 10.2021 року до суду від представника відповідача надійшов проект висновку служби у справах дітей Одеської міської ради про недоцільність визнання усиновлення недійсним з підстав його фіктивності. У судове засідання 18.11.2021 року учасники справи не з`явилися, до суду надали заяви про розгляд справи за їх відсутністі. Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного. Судом встановлено, що рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 06.02.2014 року у справі №522/1251/14-ц (а.с.56), яке залишено без змін ухвалою Апеляційного суду Одеської області від 10.07.2014 року (а.с. 57) [PERSON] було позбавлено батьківських прав відносно [PERSON] . У вказаній справі відповідач [PERSON] надав до суду нотаріально посвідчену заяву про визнання позову та не заперечував проти усиновлення [PERSON] іншою особою. Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 27.05.2014 року (а.с.53) встановлено факт проживання однією сім`єю [PERSON] та [PERSON] . Як зазначено у мотивувальній частині вказаного рішення [PERSON] пояснив суду, що з [PERSON] він веде спільне господарство, вони разом проживають та вважають себе чоловіком та дружиною. Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 17.06.2014 року (а.с.6) у справі №522/9586/14- ц встановлено факт усиновлення [PERSON] неповнолітньої дитини - [PERSON] , [INFO] . Як зазначено у мотивувальній частині зазначеного рішення [PERSON] виконує обов`язки батька дитини, водить її до дитячого садка, разом із матір`ю виховує її та піклується про неї, дитина вважає його своїм батьком. Постановою Одеського апеляційного суду від 31.10.2019 року (а.с.61) у цивільній справі №522/11014/18 залишено без змін рішення Приморського районного суду від 19.11.2018 року у справі за позовом [PERSON] до [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - орган опіки та піклування Приморської районної адміністрації Одеської міської ради, про визнання усиновлення недійсним, яким відмовлено у задоволенні позову. Відмовляючи у задоволенні позовних вимог суд виходив із недоведеності позовних вимог. Відповідно до ст. 76 ЦПК України, доказами є будь які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин ( фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ч.1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.4., 5 ст.82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, проте можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені. Таким чином, обставини, які встановлені у рішенні Приморського районного суду м. Одеси від 06.02.2014 року у справі №522/1251/14-ц, рішенні Приморського районного суду м. Одеси від 17.06.2014 року у справі №522/9586/14-ц та постанові Одеського апеляційного суду від 31.10.2019 року у цивільній справі №522/11014/18 не підлягають доказуванню у справі, що розглядається. Позивачем не було надано достатніх, належних та допустимих доказів на підтвердження фіктивності усиновлення, а саме доказів того, що він не бажав настання прав та обов`язків, які виникають у результаті усиновлення Крім цього, доводи позивача спростовуються рішеннями судів які набрали законної сили. Відповідно до змісту статті 51 Конституції України, статті 5 Сімейного кодексу України, держава охороняє сім`ю, дитинство, материнство, батьківство, забезпечує охорону прав матері та батька, створює умови для зміцнення сім`ї. Ніхто не може зазнавати втручання в його сімейне життя, крім випадків, встановлених Конституцією України. Згідно статті 207 Сімейного кодексу України, усиновленням є прийняття усиновлювачем у свою сім`ю особи на правах дочки чи сина, що здійснене на підставі рішення суду, крім випадку, передбаченого статтею 282 цього Кодексу (усиновлення дитини, яка є громадянином України, але проживає за межами України). Усиновлення дитини провадиться у її найвищих інтересах для забезпечення стабільних та гармонійних умов її життя. Згідно з положеннями частини 2 ст. 236 Сімейного кодексу України усиновлення визнається недійсним за рішенням суду, якщо усиновлювач не бажав настання прав та обов`язків, які виникають у результаті усиновлення (фіктивне усиновлення). Фіктивне усиновлення - це усиновлення, яке хоч формально і відповідає всім вимогам закону, але проведено лише «про людське око», не маючи на меті встановлення передбачених законом відносин з усиновлення, тобто без наміру створювати між усиновленим і усиновлювачем відносин батьків і дітей. Відповідно до роз`яснень, що містяться у п. 13 постанови № 3 Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» із змінами і доповненнями, суд, відповідно до ч. 1, 2 ст. 236 СК обов`язково визнає усиновлення недійсним, якщо воно було здійснене без згоди дитини і батьків, яка була необхідна, або якщо усиновлювач не бажав настання прав та обов`язків, що виникають унаслідок усиновлення (фіктивне усиновлення). Виходячи з системного аналізу зазначених приписів законодавства, визнання усиновлення недійсним - це припинення відносин, які виникають із факту усиновлення на майбутній час, якщо цього потребують інтереси дитини на підставі серйозних обставин, передбачених законом. Враховуючи положення частини 1 статті 3 Конвенції про права дитини, частини 7 статті 7 Сімейного кодексу України, при вирішенні будь-яких питань щодо дітей суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення інтересів дітей, що також свідчить про те, що він не бажав настання прав та обов`язків, пов`язаних з усиновленням. Відповідно до статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року, визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до пункту 12 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 30 березня 2007 року "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав", усиновлення може бути скасовано або визнано недійсним тільки за рішенням суду за позовами батьків, усиновлювача, опікуна, піклувальника, органу опіки та піклування, прокурора, а також усиновленої дитини, яка досягла чотирнадцяти років. Відповідно до частин 1, 2 статті 14 Європейської конвенції про усиновлення дітей, яка ратифікована Законом № 3017-VI від 15 лютого 2011 року із застереженням та заявою, усиновлення може бути скасовано або визнано недійсним лише за рішенням компетентного органу. Найвищі інтереси дитини завжди мають перевагу. За таких обставин, суд доходить висновку про необгрунтованість позовних вимог [PERSON] .

Outcome: dismissed