Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-10 00:00:00

06 травня 2020 року позивач [PERSON] , в інтересах якого діє адвокат Карнаух Т.В., звернувся з вказаним позовом до публічного акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат» про відшкодування моральної шкоди у зв`язку з ушкодженням здоров`я. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що з 17 березня 1997 року по 07 травня 2018 року працював машиністом електровоза шахти «Родіна» ПАТ «Кривбасзалізрудком», в умовах, які характеризувались перевищенням гранично допустимого рівня небезпечних та шкідливих факторів виробничого середовища. У січні 2020 року рішенням ЛЕК Українського науково-дослідного інституту, протоколом №127 промислової медицини йому були встановлені професійні захворювання: хронічне обструктивне захворювання легень першої-другої стадії (пиловий бронхіт першої-другої стадії, емфізема легень першої-другої стадії), нейросенсорна приглухуватість справа першого ступеня (з легким зниженням слуху), зліва другого ступеня (з помірним зниженням слуху). Відповідно до Акту розслідування його професійного захворювання, обставинами які послугували виникненню профзахворювання є те, що внаслідок недосконалості технології підземного видобутку руди та недосконалості робочого місця, позивач підпадав під вплив підвищених параметрів аерозолів фіброгенної дії та шуму. Висновком МСЕК від 23 березня 2020 року, серії 12 ААА № 078819 позивачу встановлена втрата професійної працездатності 30% первинно - безстроково. Вважає, що з вини підприємства, яке не створило безпечних умов праці, позивач втратив своє здоров`я та йому завдана моральна шкода, яка полягає у тому, що він не має змоги вести звичне життя, відчуває задишку при незначному фізичному навантаженні, частий сухий приступоподібний кашель впродовж дня, періодичне затруднення дихання за типом задухи, важкість та свистячі хрипи у грудях, підвищену втому. Розмір моральної шкоди позивач оцінює у розмірі 188 920, 00 гривень, яку просить стягнути з відповідача та просить стягнути судові витрати, пов`язані з наданням професійної правничої допомоги у розмірі 3900,00 гривень. 28 травня 2020 року представник відповідача Коломоєць О.Г. подала до суду відзив на позов, в якому просила у задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі, вважає їх необґрунтованими. Зазначає, що сума моральної шкоди за працю на підприємстві відповідача ПАТ «Кривбасзалізрудком» в розмірі 188920,00 гривень є необгрунтованою, а також не відповідає засадам розумності, виваженості та справедливості. Документи на які посилається позивач, як на підставу заподіяння моральної шкоди, зокрема: акт розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання, довідки МСЕК, є лише документами, що підтверджують виникнення професійного захворювання, проте останні жодним чином не можуть бути беззаперечними доказами заподіяння моральної шкоди позивачу. Звертає увагу суду на той факт, що у пункті 20 (особи, які порушили законодавство про охорону праці, гігієнічні регламенти і нормативи) акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання від 11 лютого 2020 року, взагалі не вказано конкретних посадових осіб ПАТ «Кривбасзалізрудком», які відповідальні за виникнення професійного захворювання у позивача. Крім того звертає увагу суду на те, що позивач, виконував роботу у шкідливих умовах праці й на інших підприємствах, зокрема, підземним машиністом електровозу у РУ ім. Кірова (у період з 18 серпня 1986 року по 31 грудня 1987 року), підземним машиністом електровозу тресту "Кривбасшахтобуд" (у період з 01 січня 1988 року по 31 грудня 1989 року), підземним машиністом електровозу у РУ ім. Кірова ВПО "Южруда" (у період з 01 січня 1990 року по 01 лютого 1993 року). Таким чином, позивач перебував у трудових відносинах з шкідливими умовами праці на інших підприємствах протягом 6 років 5 місяців. Зазначає, що позивач, укладаючи трудовий договір, свідомо приймав запропоновані умови праці і усвідомлював можливість ушкодження його здоров`я та наслідки. За роки праці у шкідливих умовах, позивач з метою отримання більшої заробітної плати, більш тривалої відпустки відносно інших професій та виходу на пенсію на пільгових умовах з власної волі виконував дану роботу, що і призвело до значної втрати його здоров`я. Разом з відзивом на позов представником відповідача Коломоєць О.Г. подано до суду клопотання про зменшення витрат на правничу допомогу, вважає, що позивачем не доведено розмір витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 3900, 00 гривень. Зазначає, що прибутковий касовий ордер на оплату послуг адвоката за договором № 34/20 від 01 квітня 2020 року, наданий представником позивача, [PERSON] , в якості доказу передачі грошових коштів за надання правової допомоги, вважає неналежним доказом, так як він не оформлений у встановленому законом порядку. Звертає увагу суду на те, що витрати на правову допомогу в частині стягнення з відповідача адвокатських послуг за представництво інтересів у суді, не може бути стягнуто з відповідача, оскільки у даній справі відкрито спрощене провадження без повідомлення сторін, за наявними у справі матеріалами. Ухвалою суду від 12 травня 2020 року прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. Ухвалою суду від 11 червня 2020 року у задоволенні клопотання представника позивача про особисту участь позивача та надання оригіналів документів відмовлено. Згідно ст. 279 ЦПК України суд проводить розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. Справа розглядається за відсутності учасників справи, тому у відповідності до ст. 247 ч. 2 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково з наступних підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Статтею 89 ЦПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Рішенням Європейського суду з прав людини від 19 квітня 1993 року у справі «Краска проти Швейцарії» закріплено: «Ефективність справедливого розгляду досягається тоді, коли сторони процесу мають право представити перед судом ті аргументи, які вони вважать важливими для справи. При цьому такі аргументи мають бути «почуті», тобто ретельно розглянуті судом. Іншими словами, суд має обов`язок провести ретельний розгляд подань, аргументів та доказів, поданих сторонами». Судом встановлено, що позивач [PERSON] з 17 березня 1997 року по 07 травня 2018 року працював машиністом електровоза шахти «Родіна» ПАТ «Кривбасзалізрудком», що підтверджується копією його трудової книжки (а. с. 15-18). Медичним висновком ЛЕК Українського науково-дослідного інституту промислової медицини від 21 січня 2020 року №127, позивачу встановлені професійні захворювання: хронічне обструктивне захворювання легень першої-другої стадії (пиловий бронхіт першої-другої стадії, емфізема легень першої-другої стадії), нейросенсорна приглухуватість справа першого ступеня (з легким зниженням слуху), зліва другого ступеня (з помірним зниженням слуху) (а. с. 12). Згідно до довідки МСЕК серії 12 ААА №078819 від 23 березня 2020 року [PERSON] первинно встановлено 30 % втрати професійної працездатності безстроково (а. с. 11). Відповідно до п. 17 Акту розслідування хронічного професійного захворювання від 11 лютого 2020 року за формою П-4, зазначено, що обставинами за якими у позивача виникло хронічне професійне захворювання, послугувала недосконалість технології підземного видобутку руди та робочого місця, внаслідок чого позивач підпадав під вплив підвищених параметрів аерозолів фіброгенної дії та шуму. Згідно статті 3 Конституції України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Відповідно до статті 4 Закону України «Про охорону праці» державна політика в галузі охорони праці базується, зокрема, на принципах пріоритету життя і здоров`я працівників, повної відповідальності роботодавця за створення належних, безпечних і здорових умов праці, соціального захисту працівників, повного відшкодування особам, які потерпіли від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань. У відповідності зі ст. 237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Конституційний Суд України у своєму рішенні від 08 жовтня 2008 року № 20-рп/2008 також роз`яснив про право застрахованих громадян, що потерпіли на виробництві від нещасного випадку або професійного захворювання, на відшкодування моральної шкоди за рахунок власника або уповноваженого ним органу (роботодавця). У відповідності зі ст.ст.23,1167 ЦК України моральних шкода потерпілого від нещасного випадку на виробництві або внаслідок профзахворювання складається, зокрема, у фізичному болі, душевних стражданнях, які він поніс у зв`язку з ушкодженням здоров`я внаслідок нещасного випадку. Наведені вище докази свідчать про те, що ушкодження здоров`я, заподіяне позивачеві під час виконання ним трудових обов`язків, заподіює моральні й фізичні страждання, які обмежують можливість вести звичний спосіб життя, тягнуть за собою не відновлення здоров`я, відчуття болю. Відповідно до роз`яснень, викладених у п.9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди, розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає у межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням у кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин. Зокрема враховується характер і тривалість страждань, стан здоров`я потерпілого, тяжкість завданої травми, наслідки тілесних ушкоджень, істотних вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках». Зазначені обставини наступили у [PERSON] у зв`язку із отриманням професійних захворювань, що призвело до встановлення первинно 30 % втрати професійної працездатності, що було встановлено судом, тому суд приходить до висновку про те, що позивачу заподіяна моральна шкода. При цьому, суд враховує, що період роботи позивача в шкідливих умовах на підприємстві відповідача понад 21 рік та 1 місяць, характер та тривалість отриманого професійного захворювання, відсоток втрати позивачем професійної працездатності, тяжкість вимушених змін в його життєвих і виробничих стосунках, що позивачу первинно встановлено \-\-\-\-\-\-\-\-30 % втрати професійної працездатності в зв`язку з професійним захворюванням безстроково, без встановлення групи інвалідності, що вказує на неможливість покращення стану здоров`я позивача в подальшому, незворотність негативних наслідків профзахворювання на житті позивача, та виходячи з цих обставин, суд, вважає за необхідне визначити розмір моральної шкоди 50000,00 гривень. Щодо вимог про стягнення судових витрат, пов`язаних з наданням професійної правничої допомоги у розмірі 3900,00 гривень, суд виходить з наступного. Між позивачем [PERSON] та адвокатом Карнаух Т.В., 01 квітня 2020 року укладено договір № 34/20 про надання правової допомоги, згідно якого [PERSON] надана правова допомога, яка полягає у наданні усної консультації, опрацюванні матеріалів, законодавчої бази, зборі документів, підготовки документів та позовної заяви, тощо (а. с. 24). Відповідно до розрахунку судових витрат по договору про надання правової допомоги від 01 квітня 2020 року [PERSON] сплачено [PERSON] винагороду в сумі 3900,00 гривень, що підтверджується актом приймання-передачі правової допомоги (а.с.27,28). Відповідачем не доведено не співмірності витрати позивача на правничу допомогу. Позивача згідно п.2 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» звільнено від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях. Частина 1 статті 133 ЦПК України передбачає, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до п.1 ч.3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема на професійну правничу допомогу. Згідно ч.2 ст.137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. З огляду на те, що позовні вимоги задоволено частково, враховуючи норми ст. 141 ЦПК України, суд приходить до висновку, що з відповідача підлягають стягненню судові витрати пов`язані зі сплатою судового збору на користь держави в сумі 840,80 гривень, та витрати пов`язані з правничою допомогою в сумі 3900,00 гривень. На підставі ст. ст. 23, 1167 ЦК України, ст. 237-1 КЗпП України,

Outcome: partial