Jurisdiction: civil
Date: 2015-01-19 00:00:00

Позивач звернувся з позовом в якому просить визнати незаконним і скасувати рішення виконавчого комітету Житомирської міської ради №653 від 14.12.1995р. в частині передачі [PERSON] у приватну власність земельну ділянку для обслуговування житлового будинку і господарських будівель площею 0,0360га за адресою [ADDRESS] та визнати недійсним державний акт на право власності на землю від 22.01.1996р., виданого на ім'я [PERSON] згідно вказаного вище рішення (заява про уточнення позовних вимог від 21.03.14р., уточнена позовна заява від 02.10.2014р. (а.с. 12-15, 86-88). Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач та відповідач [PERSON] є співвласниками будинку за адресою [ADDRESS] і спільно користуються прилеглою земельною ділянкою, проте остання без згоди позивача приватизувала частину вказаної земельної ділянки. В судовому засіданні позивач позов підтримав, вказав, що угоду (акт) від 04.10.1995р. щодо встановлення зовнішніх меж земельної ділянки не підписував, посилання відповідача на наявність його підпису вважає безпідставними, призначення судової почеркознавчої експертизи з цього питання не підтримав. Крім того, позивач зазначив, що про приватизацію відповідачем земельної ділянки дізнався лише в березні 2012 році, а тому строк позовної давності не пропустив. Відповідач [PERSON] щодо позову заперечила. Вказала, що приватизацію земельної ділянки здійснювала виходячи з порядку, який існував на той час та на підставі документів, які просили її надати відповідні органи. При цьому, зазначила, що позивач пропустив строк позовної давності, у зв'язку з чим подала заяву про його застосування (а.с. 71). Представник відповідача - виконавчого комітету Житомирської міської ради в заяві від 12.12.14р. просила відмовити в позові, а розгляд справи здійснити без участі представника (а.с. 111). КП «Житомирський міський центр земельних відносин» Житомирської міської ради свого представника в судове засідання не направило, причини неявки суд не повідомило, про розгляд справи повідомлене належним чином. Присутня в судовому засіданні [PERSON], співвласниця квартири №1, яка також була залучена до участі у справі в якості третьої особи, просила в задоволенні позову відмовити за безпідставністю. Третя особа - [PERSON] в судовому засіданні щодо позову заперечила. Вказала, що є співвласником квартири [ADDRESS] та будь-яких заперечень щодо приватизації земельної ділянки [PERSON] не має. Залучені до участі у справі співвласники квартири [ADDRESS] [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] в судове засідання не з'явилися. З'ясовано, що [PERSON] та [PERSON] вибули на постійне місце проживання за кордон, обставини чого сторонам відомі та ними не заперечується, а [PERSON] та [PERSON] померли, що підтверджується свідоцтвами про смерть (а.с. 132, 146). Третя особа - [PERSON], яка є співвласницею квартири [ADDRESS] в судове засідання також не з'явилася. Позивач пояснив її відсутність тим, що згідно рішення суду вона визнана безвісно відсутньою (а.с. 154). Заслухавши осіб, які беруть участь у справі, дослідивши наявні в матеріалах справи докази в їх сукупності, суд вважає, що позов задоволенню не підлягає виходячи з наступного. Рішенням виконавчого Житомирської міської ради народних депутатів від 14.12.1995р. №653 "Про надання земельних ділянок громадянам в користування та передачу у власність" [PERSON] була надана у власність земельна ділянка площею 0,0360га за адресою [ADDRESS] (п. 31 додатку №1 рішення №653) (а.с. 45-49). На підставі вказаного рішення 22.01.1996р. [PERSON] було видано державний акт на право власності на земельну ділянку площею 0,0360га за адресою [ADDRESS] (а.с. 16). З наявних матеріалів справи вбачається, що рішення про приватизацію земельної ділянки приймалося на підставі плану поновлених меж земельної ділянки, довідки Житомирського обласного державного комунального підприємства по технічній інвентаризації від 02.10.1995р. №А-16787, акту встановлення існуючих зовнішніх меж земельної ділянки в натурі від 04.10.1995р. та довідки - угоди по обстеженню земельної ділянки та оплати (а.с. 96, 97). Згідно довідки Житомирського обласного державного комунального підприємства по технічній інвентаризації від 02.10.1995р. №А-16787, на яку здійснено посилання в рішенні №653, право власності на житловий будинок [ADDRESS] зареєстровано за [PERSON] в розмірі 36/100 ід.ч. та за міською радою народних депутатів в розмірі 64/100 ід.ч., при цьому фактичний розмір земельної ділянки становить 1162 кв.м. (а.с. 96 - зворотна частина аркуша). Разом з тим, з наявних в матеріалах справи правовстановлюючих документів вбачається, що на момент набуття у власність відповідачем земельної ділянки, будинок [ADDRESS] був розподілений на три окремі квартири, дві з яких були приватизовані. Зокрема, згідно свідоцтва про право власності на житло №3426 від 12.07.1993р. квартира №3 за вказаною вище адресою була передана у спільну власність [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] (а.с. 153). В свою чергу, відповідно до свідоцтва про право власності на житло №9253 від 28.12.1993р. квартира [ADDRESS] передана у спільну власність [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] (а.с. 147). При цьому, квартира №2 у вказаному будинку була приватизована сім'є [PERSON] лише 07.04.2000р. (довідка а.с. 111). Згідно Земельного кодексу України від 18.12.1990 року, а саме статті 42 в редакції чинній на момент приватизації відповідачем земельної ділянки, громадяни, яким жилий будинок, господарські будівлі та споруди і земельна ділянка належать на праві спільної сумісної власності, використовують і розпоряджаються земельною ділянкою спільно. Використання і розпорядження земельною ділянкою, що належить громадянам на праві спільної часткової власності, визначаються співвласниками цих об'єктів і земельної ділянки пропорційно розміру часток у спільній власності на даний будинок, будівлю, споруду. Наступні зміни в розмірі часток у спільній власності на жилий будинок і господарські будівлі, що сталися у зв'язку з прибудовою, надбудовою або перебудовою, не тягнуть за собою змін установленого порядку використання та розпорядження земельною ділянкою. Угода про порядок використання і розпорядження земельною ділянкою є обов'язковою для особи, яка згодом придбала відповідну частку в спільній власності на жилий будинок і господарські будівлі. Якщо згоди на використання та розпорядження спільною земельною ділянкою не досягнуто, спір вирішується судом. Таким чином, виходячи з наведених вище положень Земельного кодексу країни, умовою використання земельної ділянки на підставі укладеної угоди між співвласниками житлового будинку є належність земельної ділянки на праві спільної сумісної власності співвласникам такого житлового будинку. Крім того, порядок використання такої земельною ділянки визначається виходячи з розміру часток у спільній власності на даний будинок. Як вбачається з свідоцтва про право власності на житло №3426, а також з відміток на звороті свідоцтва, позивач на час прийняття оспорюваного рішення мав у власності лише 1/5 частини квартири №3. Разом з тим, з п.31 додатку №1 до рішення №653 від 14.12.1995р. вбачається, що земельна ділянка за адресою [ADDRESS] не зареєстрована, а відповідачу було надано у власність земельна ділянка у розмірі, що не перевищує частки у праві власності на будинок вказаної в довідці Житомирського обласного державного комунального підприємства по технічній інвентаризації від 02.10.1995р. №А-16787. Виходячи з матеріалів справи, в судовому засіданні було встановлено, що виділ земельної ділянки відповідачу [PERSON] було здійснено виходячи з фактичного землекористування, яке склалося між співвласниками будинку, і обставини того, що саме такий фактичний поділ земельної ділянки на момент приватизації землі порушував права позивача, останнім не доведено. У відповідності до вимог ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Частиною 4 статті 267 ЦК України визначено, що сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Незважаючи на те, що позивач пропустив строк позовної давності щодо оскарження в судовому порядку прийнятого виконавчим комітетом Житомирської міської ради рішення, оскільки даний позов було подано 03.03.14р., проте з матеріалів цивільної справи №2/2887/09, зокрема зі змісту позовної заяви від 01.09.2009р. вбачається, що звертаючись з позовом про виділення частки будинковолодіння в натурі та встановлення порядку користування земельною ділянкою [PERSON] уже було відомо про приватизацію відповідачем земельної ділянки (а.с. 71-75), суд вважає, що в задоволенні позову слід відмовити з підстав недоведеності позовних вимог, а саме недоведеності порушення відповідачами прав позивача рішенням №653 від 14.12.1995р. Відмова в задоволенні позову в частині визнання недійсним рішення виконкому виключає можливість задоволення позову щодо визнання недійсним державного акту на право власності на землю.

Outcome: dismissed