Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-15 00:00:00

Позивач звернувся до суду із позовом, мотивуючи тим, що він є власником земельної ділянки, площею 0,04 га, розташованої за адресою: [ADDRESS] відповідно до договору купівлі-продажу від 05.08.2009 року. Відповідач - його сусід, займає земельну ділянку, суміжну із ділянкою позивача, площею 0,048 га, розташовану за адресою: [ADDRESS]. З 2012 року відповідач своїми діями незаконно перемістив межу, що розділяє суміжні земельні ділянки вглиб ділянки позивача, шляхом встановлення огороджувальних стовпчиків, внаслідок чого остання зменшилась до 0,0392 га. Крім того, відповідач здійснив на своїй земельній ділянці самочинне будівництво без дотримання встановлених норм, у зв'язку із чим істотним чином погіршив стан сараю-підвалу позивача, чим завдав позивачу матеріальної та моральної шкоди. Вважає дії відповідача незаконними, таким, що порушують його права як землекористувача, та зауважуючи на ефективності обраного ним способу захисту порушених прав, просить суд зобов'язати [PERSON] усунути перешкоди у користуванні земельною ділянкою [PERSON] за адресою: [ADDRESS] шляхом демонтажу огороджувальних стовпчиків по всій довжині земельної ділянки з боку межі з земельною ділянкою по [ADDRESS], встановлених вглиб земельної ділянки позивача, та перенесення огороджувальних конструкцій на межу між земельними ділянками відповідно до плану відводу земельної ділянки від 13.08.1976 року № 422/21 на відстань, встановлену за результатами судової будівельно-технічної експертизи, а також зносу самочинно збудованого об'єкту, розташованого на земельній ділянці за адресою: [ADDRESS]; стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] грошові кошти в сумі 7000,00 грн. в рахунок відшкодування майнової шкоди, з урахуванням вартості відновлювальних ремонтних робіт, встановленої за результатами судової будівельно-технічної експертизи; стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] в рахунок відшкодування моральної шкоди 6090,00 грн; покласти на відповідача судові витрати. В ході розгляду справи, після проведеної у справі судової будівельно-технічної експертизи, позивач уточнив раніше висунуті позовні вимоги, остаточно просив суд: зобов'язати [PERSON] усунути перешкоди у користуванні земельною ділянкою [PERSON] за адресою: [ADDRESS] шляхом демонтажу огороджувальних стовпчиків по всій довжині земельної ділянки з боку межі з земельною ділянкою по [ADDRESS], встановлених вглиб земельної ділянки позивача, та перенесення огороджувальних конструкцій на межу між земельними ділянками відповідно до плану відводу земельної ділянки від 09.09.1976 року згідно рішення виконавчого комітету Суворовської районної ради депутатів трудящих м. Херсона від 13.08.1976 року № 422/21 на відстань, встановлену за результатами судової будівельно-технічної експертизи, а також зносу самочинно збудованого об'єкту, розташованого на земельній ділянці за адресою: [ADDRESS]; для усунення перешкод у користуванні будівлями та спорудами по [ADDRESS], зобов'язати [PERSON] виконати заходи згідно судово-будівельної експертизи, а саме: провести обстеження грунтів основи, фундаментів та конструкцій першого поверху будівель на земельній ділянці [NUMBER] на предмет їх здатності сприймати додаткові навантаження від будівництва та аналізу їх впливу на оточуючі споруди. Обстеження провести силами спеціалізованої організації, що має відповідну ліцензію; розробити проект забудови земельної ділянки № [NUMBER] з погодженням його в установленому порядку в органах архітектурного та протипожежного контролю. Забудову проводити виключно згідно розробленого проекту; стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] грошові кошти в сумі 16051 грн. в рахунок відшкодування майнової шкоди, з урахуванням вартості відновлювальних ремонтних робіт, згідно складеного експертом кошторису; стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] в рахунок відшкодування моральної шкоди 6090,00 грн; покласти на відповідача судові витрати. В ході розгляду справи, ухвалою що занесена до журналу судового засідання до участі у справі у якості третьої особи було залучено Херсонську міську раду. Позивач та його представник у судовому засіданні позовні вимоги підтримали в повному обсязі, просили їх задовольнити з підстав викладених у позові та заяві про уточнення позовних вимог. Відповідач у судовому засіданні позовні вимоги не визнав, вважав їх необґрунтованими, просив суд відмовити у задоволенні позову. Посилався на відсутність з його сторони будь-яких дій пов'язаних із порушенням прав позивача. Вказав, що з часу придбання ним домоволодіння за адресою: [ADDRESS] переміщення меж із сусідньою земельною ділянкою по [ADDRESS] не здійснював. Проведену у справі експертизу вважав неналежною, оскільки експертом не здійснювались заміри земельної ділянки, що перебуває у його користуванні та відповідно не було встановлено, за рахунок якої земельної ділянки відбулося зменшення земельної ділянки, що перебуває у користуванні позивача.. Треті особи у судове засідання не з'явились, про день, час та місце слухання справи повідомлені у встановленому законом порядку. Дослідивши матеріали справи, заслухавши учасників процесу, суд встановив наступне. Відповідно до договору купівлі-продажу ВМІ № 084765 від 05.08.2009 року, [PERSON] придбав у власність житловий будинок № [ADDRESS], на земельній ділянці площею 400 кв.м. Право власності [PERSON] зареєстровано відповідно до витягу про реєстрацію прав власності на нерухоме майно № 23546309 від 11.08.2009 року. Земельна ділянка, на якій розташований будинок позивача за адресою: [ADDRESS], надана відповідно до рішення Суворовської районної ради депутатів трудящих м.Херсона виконавчого комітету № 422/21 площею 400 кв.м. за адресою: [ADDRESS]. Технічними планами земельної ділянки за адресою: [ADDRESS] остання позначена схематично без визначення її межі. Відповідно до свідоцтва ВТВ № 408461 від 04.12.2012 року, [PERSON] належить на праві власності майно, яке складається з житлового будинку, який розташований на земельній ділянці площею 480,0 кв.м. та знаходиться за адресою: [ADDRESS]. Земельна ділянка, закріплена за вказаною адресою за користувачем відповідно до рішення райвиконкому Суворовської ради депутатів трудящих № 702/31 від 24.12.1997 року, схематично земельна ділянка визначена за її загальними розмірами периметру без встановлення межі відносно сусідніх ділянок, як вбачається з матеріалів інвентарної справи № 18349. З наданих у судовому засіданні пояснень сторін вбачається, що на умовній межі між земельними ділянками, належними [PERSON] та [PERSON] наявна розподільча межа, на місці якої встановлені стовпчики. Як пояснив відповідач, придбав домоволодіння на земельній ділянці вже з цією розподільчою межею. Відповідач в свою чергу підтвердив цю обставину та вказав, що ще з часів попередніх власників земельної ділянки, розташованої за адресою: [ADDRESS] за його згодою було встановлено умовну розподільчу межу. Також у судовому засіданні сторони не повідомили про наявне між ними погоджене та встановлене розмежування їх ділянок. Питання про визначення у встановленому порядку меж суміжних земельних ділянок сторонами шляхом звернення до компетентних органів не вирішено. Документів або матеріалів, які б свідчили про неможливість такого визначення меж земельних ділянок позивачем до суду не надано. Відповідно до вимог ст.ст. 60, 61 ЦПК України, сторони зобов'язані надати докази та довести ті обставини, які обґрунтовують їх вимоги і заперечення та мають значення для справи, крім тих, які визнаються сторонами, є загальновідомими та встановлені рішенням суду. Відповідно до ч.2 ст.152 ЗК України, власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його права на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою. Згідно зі ст. 158 ЗК України, виключно судами вирішуються земельні спори з приводу володіння, користування і розпорядження земельними ділянками, що перебувають у власності громадян і юридичних осіб, а також спори щодо розмежування територій сіл, селищ, міст, районів та областей. Органи місцевого самоврядування вирішують земельні спори у межах населених пунктів щодо меж земельних ділянок, що перебувають у власності і користуванні громадян, та додержання громадянами правил добросусідства, а також спори щодо розмежування меж районів у містах. Відповідно до п.4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 16.04.2004 року № 7 "Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ" згідно зі ст. 158 ЗК України суди розглядають справи за спорами про межі земельних ділянок, що перебувають у власності чи користуванні громадян - заявників, які не погоджуються з рішенням органу місцевого самоврядування чи органу влади з питань земельних ресурсів. Тобто встановлення меж земельної ділянки не є компетенцією суду. Згідно з п.п. 4.1, 4.3, 4.4 Інструкції встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) та їх закріплення межовими знаками, затвердженою Наказом Державного комітету України із земельних ресурсів від 18.05.2010 року № 376, відновлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) здійснюється при повній (частковій) втраті в натурі (на місцевості) межових знаків, їх пошкодженні, яке унеможливлює використання межових знаків, а також при розгляді земельних спорів між власниками (користувачами) суміжних земельних ділянок. Відновлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) здійснюється на підставі раніше зробленої та затвердженої відповідно до ст. 186 ЗК України документації із землеустрою. У разі відсутності такої документації розробляється технічна документація із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості). У разі неможливості виявлення дійсних меж їх встановлення здійснюється за фактичним використанням земельної ділянки. Якщо фактичне використання ділянки встановити неможливо, то кожному виділяється однакова за розміром частина спірної ділянки. Відповідно до ч.2 ст. 106 ЗК України види межових знаків і порядок відновлення меж визначаються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування держаної політики у сфері земельних відносин. Статтею 107 ЗК України визначено, що основою для відновлення меж є дані земельно-кадастрової документації. У разі неможливості виявлення дійсних меж їх встановлення здійснюється за фактичним використанням земельної ділянки. Якщо фактичне використання ділянки неможливо встановити, то кожному виділяється однакова за розміром частина спірної ділянки. З аналізу зазначених вище обставин та наведених норм, вбачається, що позивач вважає порушенням своїх прав факт розташування на умовній межі між його та відповідача земельними ділянками розподільчих стовпчиків, які просить зобов'язати демонтувати [PERSON], однак за відсутності фактично та в натурі визначених меж земельних ділянок [PERSON] та [PERSON] у передбаченому для того порядку, за відсутності встановлених обставин дійсного порушення відповідачем прав позивача саме фактом наявності умовної межі, яка вже були визначена на момент придбання земельної ділянки відповідачем, суд не вбачає порушення прав позивача з боку відповідача, у зв'язку із чим позовні вимоги в частині зобов'язання демонтажу та перенесення огороджувальних конструкцій на межу між земельними ділянками відповідно до плану відводу земельної ділянки від 09.09.1976 року на відстань, встановлену за результатами судової будівельно-технічної експертизи, вважає необґрунтованими. Вирішуючи питання про наявність порушень прав позивача з боку відповідача, спричинених внаслідок зведення останнім самовільного будівництва, суд виходить з наступного. Відповідно до ч.4 ст. 376 ЦК України, якщо власник(користувач) земельної ділянки заперечує проти визнання права власності на нерухоме майно за особою, яка здійснила(здійснює) самочинне будівництво на його земельній ділянці, або якщо це порушує права інших осіб, майно підлягає знесенню особою, яка здійснила(здійснює) самочинне будівництво, за її рахунок. Позивач у судовому засіданні зазначав, що у зв'язку із здійсненням відповідачем самочинного будівництва з порушенням встановлених норм та правил, розташований на його земельній ділянці сарай прийшов до незадовільного стану, у зв'язку із чим запланована позивачем реконструкція сараю неможлива, а його відновлення потребує витрат, у зв'язку із чим позивачу завдано шкоди. Судом встановлено, що в обґрунтування порушення відповідачем прав позивача у зв'язку із здійсненням самочинного будівництва, останній посилається на лист ІДАБК у Херсонській області № 7121-07-02-121575 від 04.12.2013 року, у якому зазначено, що інспекцією здійснено позапланову перевірку з питань дотримання вимог законодавства в сфері містобудування за адресою: [ADDRESS], та встановлено, що [PERSON] провадить роботи без повідомлення про початок виконання будівельних робіт. З зазначеного суд порушення прав позивача не вбачає. Крім іншого, з зазначеного листа вбачається, що [PERSON] було видано припис про усунення встановлених інспекцією порушень, відомості про його не виконання у суду відсутні, як і відомості про притягнення [PERSON] до адміністративної відповідальності за невиконання припису. Доводи позивача, що у зв'язку із здійсненням відповідачем самочинного будівництва, він зазнав матеріальної шкоди в результаті руйнування та погіршення технічного стану розташованого на його земельній ділянці сараю, обґрунтовуючи зазначене технічними висновками, виконаними на замовлення [PERSON] приватним підприємством «Комлекспроект», суд відхиляє як такі, що не можуть бути прийняті в якості належного та допустимого доказу, оскільки зазначені висновки проведені без безпосереднього дослідження об'єкту самочинного будівництва, без наявності повних даних щодо зазначених обох об'єктів, висновок про задовільний стан сараю виконаний без його безпосереднього огляду, на підставі одного фото-зображення, в той час як висновок про незадовільний стан проведений при безпосередньому огляді та зняттям певних зразків. Зазначені висновки суд вважає суперечливими та такими, що не свідчать про порушення прав позивача. На підтвердження позиції позивача та за його заявою у справі була проведена судова будівельно-технічна експертиза, висновком № 33/2014 від 15.12.2014 року встановлено, що дефекти та пошкодження будівлі сараю, розташованого на земельній ділянці позивача за адресою: [ADDRESS]. могли бути спричинені реконструкцією житлового будинку, розташованого на земельній ділянці відповідача, експертом не встановлено будь-яких об'єктів самочинного будівництва. Надавши пояснення у судовому засіданні експерт за проведеною у справі будівельно-технічною експертизою та складеним висновком роз'яснив, що дослідження проведене ним за відсутності документації щодо земельної ділянки та об'єкту, розташованого на земельній ділянці відповідача, без матеріалів інвентарних справ на обидва домоволодіння, без дослідження та безпосереднього огляду об'єкта будівництва, розташованого за адресою: [ADDRESS] на підставі тих документів, які знаходились в матеріалах справи, що на вимогу експерта були йому надані судом. Має місце розбіжностей у технічній документації, що надані відповідачем. За наявності суперечливих даних, які містяться у документах що надані відповідачем і позивачем та для усунення розбіжностей у них, експерту необхідно провести додаткове дослідження. Судом, в силу вимог ст. ст.10,11 ЦПК України, сторонам роз'яснено право на вчинення процесуальних дій та про наслідки їх не вчинення. Сторони, не вчинили процесуальних дій, що пов'язані із клопотанням у проведенні додаткової експертизи. З огляду на викладене, відповідно до положень ч. 6 ст. 147, ст. 212 ЦПК України та пояснень експерта, суд не може прийняти висновок як належний та допустимий доказ. За вказаних обставин, враховуючи, що позивачем не надано суду доказів на підтвердження наявності обставин порушення його прав відповідачем, суд підстав для задоволення позову в частині зобов'язання [PERSON] знести самочинне будівництво не вбачає. Враховуючи, що вимоги про усунення перешкод у користуванні будівлями, розташованими на суміжних земельних ділянках сторін, позивачем не ставились, за відсутності встановлених обставин об'єктивної наявності таких перешкод, вимоги [PERSON] зобов'язати [PERSON] виконати заходи згідно судово-будівельної експертизи, а саме: провести обстеження грунтів основи, фундаментів та конструкцій першого поверху будівель на земельній ділянці [NUMBER] на предмет їх здатності сприймати додаткові навантаження від будівництва та аналізу їх впливу на оточуючі споруди. Обстеження провести силами спеціалізованої організації, що має відповідну ліцензію; розробити проект забудови земельної ділянки № [NUMBER] з погодженням його в установленому порядку в органах архітектурного та протипожежного контролю. Забудову проводити виключно згідно розробленого проекту, суд вважає недоведеними та такими, що не ґрунтуються на вимогах закону. Судом, в ході вирішення справи, не встановлено безпосереднього та дійсного спричинення діями відповідача шкоди правам, інтересам та свободам позивача, які б підтверджувались належними, допустимими та беззаперечними доказами, з огляду на що суд вважає, що відсутні підстави для задоволення вимог [PERSON] про стягнення з відповідача шкоди, як матеріальної, так і моральної. Враховуючи наведене, виходячи з принципу диспозитивності, неприпустимості порушення прав жодної із сторін, суд вважає, що заявлений [PERSON] позов задоволенню не підлягає в повному обсязі. Відповідно до ст. 88 ЦПК України, підстави для стягнення з відповідача понесених позивачем судових витрат у суду відсутні.

Outcome: dismissed