Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-04 00:00:00

У червні 2017 року позивачка звернулася до суду до із позовом до відповідача про позбавлення його батьківських прав стосовно їх доньки [PERSON], [INFO]. Позивачка вказує на те, що відповідач є батьком неповнолітньої доньки [PERSON], [INFO], яка проживає з позивачкою. Відповідач не виконує батьківського обов'язку щодо виховання доньки, не піклується про її стан здоров'я, фізичний та моральний розвиток, не надає матеріальної допомоги, не цікавиться її життям, після виїзду з зони АТО відмовився їхати з ними та переїхав до Російської федерації , з 2015 року бачив доньку один раз і свідомо нехьує своїми батьківськими обовязками. Дитина взагалі не памятає і не знає батька. Посилаючись на зазначені обставини, позивачка просила позбавити відповідача батьківських прав стосовно неповнолітньої доньки. Представник позивача надав суду заяву про розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги підтримала в повному обсязі, проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач в судове засідання не з'явився, про дату, час та місце слухання справи повідомлявся судом належним чином, про причини неявки суду не повідомив. Як вбачається з його листування зі Службою у справах дітей за допомогою електронної пошти, він відмовлявся повідомити адресу місця свого проживання (перебування). В його електронному листі на адресу Служби у справхз дітей від 22.02.2018 року зазначив, що на теперішній час безробітний, намагався налагодити стосунки з колишньою дружиною, проте йому не вдалос, в листі від 12.03.2018 року зазначив, що знає про перебування у суді справи про позбавлення його батьківських прав та слухання справи 26.03.2018 року, проте зазначив, що не знає як йому сплачувати аліменти з території Росії.. 17.07.2017 року [PERSON] надав службі у справах дітей пояснення, написано в присутності зав. сектору ССД, в яких вказав, що просить суд розглядати справу без його участі, заперечує щодо позбавлення його батьківських прав та пояснив, що з вересня 2014 року проживає на території Російської Федерації і періодично літіє в Республіку Кіпр для побачень з дружиною та донькою (грудень 2014 р., лютий 2015 р. та серпень 2016 р.). Проте будь-яких електронних листів, заяв, пояснень на адресу суду відповідач не надав, як і не надав доказів відвідувань дитини та надання фінансової допомоги дружині на утримання доньки. Представник третьої особи просив суд слухати справу у його відсутність, підтримав позовні вимоги, вважав їх обгрунтованими. Ухвалою суду справу розглянуто за відсутності сторін в порядку заочного розгляду, оскільки у відповідності до вимог ч.1 ст. 280 ЦПК України відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання (зворотні повідомлення наявні в матеріалах справи), відповідач не з'явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин, відповідач не подав відзив та позивач не заперечує проти такого вирішення справи, а також у справі достатньо даних про права та взаємини сторін. Вивчивши доводи позову, дослідивши матеріали справи, судом встановлені наступні факти та відповідні ним правовідносини. Як вбачається з матеріалів справи, [INFO] року народилась [PERSON], батьками якого є: батько - [PERSON], мати - [PERSON] (Свідоцтво про народження Республіки Кіпр, персональний ідентифікаційний номер [NUMBER]). З 12.02.2014 року по 28 березня 2017 року сторони перебували у зареєстрованому шлюбі. Згідно Довідки від 12.01.2017 р. №1751 про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, [PERSON] зареєстрована [ADDRESS]. Відповідач ухиляється від виконання батьківських обов'язків по вихованню і утриманню доньки, оскільки не цікавиться її життям, не займається її вихованням, не піклується про стан її здоров'я, не надає ніякої матеріальної допомоги на її утримання. Відповідно до висновку Органу опіки та піклування виконкому Миколаївської області про доцільність позбавлення батьківських прав відповідача відносно його малолітньої доньки [PERSON], [INFO], орган опіки та піклування виконкому Миколаївської міської ради, вважає за доцільне позбавити батьківських прав [PERSON] відносно його малолітньої доньки [PERSON], [INFO] Згідно характеристики ТОВ "Соляні" від 09.12.2017 р., у житловому будинку [ADDRESS] мешкає та зареєстрована [PERSON] разом зі своєю донькою [PERSON], [INFO] За час проживання [PERSON] зарекомендувала себе відповідальною мешканкою, знаходить взаємопорозуміння з іншими мешканцями будинку, з повагою ставиться до суспільних інтересів, що сприяє створенню належних умов для проживання у вказаному будинку. У відповідності до ст.150 СК України батьки зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про стан здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Відповідно до ч.2 ст. 157 СК України, той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. В даній ситуації Суд звертає увагу, що право батьків і дітей бути поряд один з одним становить основоположну складову сімейного життя і що заходи національних органів, спрямовані перешкодити цьому, є втручанням у права, гарантовані (далі Конвенція) (пункт 47 рішення Європейського Суду з прав людини (далі Європейський Суд) у справі «Савіни проти України», пункт 49 рішення у справі «Хант проти України»). Так, відповідачеві, як батьку неповнолітньої дитини в провину ставиться ухилення від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини, що є правовою підставою для позбавлення батьківських прав (пункт 2 частини першої ст. 164 СК України ). Дане поняття є «оціночним» і підлягає дослідженню в кожному конкретному випадку з урахуванням цілої сукупності чинників і факторів. Зокрема, відповідно до роз'яснень, викладених в пункті 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. На думку суду врахування обставин, які підпадають під визначення дій особи, як «ухилення від виконання батьківських обов'язків» не вичерпуються наведеним вище переліком і підлягають розширеному тлумаченню залежно від особливостей кожної конкретної ситуації. При цьому, в даній конкретній ситуації Судом враховується, що з іншої сторони держава має позитивний обов'язок вживати виважених і послідовних заходів зі сприяння возз'єднанню дітей зі своїми біологічними батьками, дбаючи при досягненні цієї мети про надання їм можливості підтримувати регулярні контакти між собою та якщо це можливо, не допускаючи розлучення братів і сестер (пункт 52 згаданого вище рішення Європейського Суду у справі «Савіни проти України»). Але реалізація таких обов'язків держави також вимагає від відповідача активних дій, які б свідчили про їх бажання скористатись такою допомогою держави. Проте, в даній справі відповідач жодного разу не звернувсь до уповноважених органів держави з метою захисту прав своєї дитини, сприянні будь-яким чином реалізувати свої батьківські обов'язки. Суд зауважує, що навіть протягом розгляду справи в суді він таких дій не вчинив . Зокрема, в даному випадку позбавлення батьківських прав не призведе до відібрання дитини у батька, оскільки вона з ним не проживає та майже не спілкується протягом тривалого часу, так само даний захід не виключає можливість побачення батька із своєю дитиною, про що не заперечуєв електронному листуванні сам відповідач. Тобто, позбавлення батьківських прав відповідачів фактично не змінить тривалу існуючу ситуацію між батьками та дитиною. Окремо Суд наголошує, що застосовуваний захід не є виключно безстроковим і відповідач має право у випадку зміни його поведінки на поновлення батьківських прав в порядку передбаченому (стаття 169 СК України). Отже, зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, Суд розцінює як ухилення від виховання дитини відповідачем , свідомого нехтування ним своїми обов'язками і не бажанням виконувати їх, що є підставою для позбавлення батьківських прав. Таким чином, в даній конкретній ситуації існують виключні обставини, за яких відповідач може бути позбавлений батьківських прав, що не суперечить статті 9 Конвенції про права дитини, статті 8 Конвенції (див. наприклад пункт 59 рішення Європейського Суду у справі «Ньяоре проти Франції»), і в такому випадку Судом на перше місце ставляться «якнайкращі інтереси дитини» оцінка яких включала в себе оцінку і знаходження балансу між усіма елементами, необхідними для прийняття рішення в даному випадку стосовно даної особи (див. пункт 47 Зауважень загального порядку Комітету ООН з прав дитини № 14 (2013) про право дитини на приділення першочергової уваги якнайкращому забезпеченню його інтересів (Пункт 1 статті 3)). Враховуючи зазначені обставини, суд вважає за доцільне позбавити відповідача його батьківських прав щодо доньки [PERSON], [INFO], відповідно до п.п.1,2 ч.1 ст.164 СК України. Відповідно зі ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягає стягнення судовий збір у розмірі 704 грн. 80 коп.

Outcome: approved