Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-02 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про припинення дій, що порушують авторське право. В судовому засіданні позивач [PERSON] позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити, пояснивши, що позивачем протягом серпня 2018 року здійснено наукове дослідження проекту змін в Українському правописі, які пропонуються Українською національною комісією з питань правопису при Міністерстві освіти і науки України. Зазначений проект українського правопису 2018 року доступний в мережі Інтернет за посиланням:[INFO]. Позивачем було досліджено всі основні зміни, які комісія пропонує внести до чинної редакції правопису, здійснено порівняння таких змін із текстом чинної редакції правопису, підготовлено та наведено власні коментарі та зауваження. [INFO] зазначений твір, авторство якого належить позивачу, було оприлюднене позивачем на веб-сайті позивача з посиланням: [INFO] - Український багатомовний он-лайн словник©. Посилання на твір позивача було таким: [INFO]. Водночас твір [INFO]був оприлюднений і на офіційній сторінці словника „[INFO]" у соціальній мережі „Facebook" за посиланням: [INFO] . [INFO] позивачем з адреси електронної пошти словника „[INFO]" [INFO] (посилання: [INFO]) здійснено розсилку повідомлення цілій низці засобів масової інформації України з запрошенням ознайомитись з дослідженням, проведеним на сайті словника „[INFO]". Таке повідомлення було надіслано позивачем і Інтернет виданню „[INFO]" (сайт Інтернет-газети: [INFO]) на адресу електронної пошти [INFO] (посилання на сторінку контактів „[INFO]": [INFO]. Засновником „[INFO]", її головним редактором та власником сайту [INFO] - є відповідач [PERSON] [INFO] на сайті „[INFO]" опубліковано новину „[INFO]". Новину було опубліковано за посиланням: [INFO]. Фактично за наведеним посиланням без дозволу автора - позивача в повному обсязі було використано весь твір позивача, опублікований [INFO] на сайті [INFO]. Копію сторінки, яка була опублікована [PERSON] на веб-сайті „[INFO]" [INFO], позивачем збережено за допомогою незалежного сервісу „[INFO]". Посилання на зазначений архівний файл є таким: [INFO]. [INFO], виявивши таке порушення авторського права, позивач з метою врегулювання спору надіслав на адреси електронної пошти ЗМІ „[INFO]" [INFO] та [INFO] листи, якими просив усунути таке порушення. В подальшому [PERSON] намагався зв`язатись з відповідачем за допомогою мобільного зв`язку. В решті [PERSON] визнав факт порушеного авторського права [PERSON] і запевнив про усунення з його боку такого порушення. Однак своєї обіцянки він не виконав. Тому просить зобов`язати [PERSON] припинити порушення авторського права [PERSON] шляхом вилучення в повному обсязі з веб-сайту [PERSON] „[INFO]" ([INFO]) твору [PERSON] , який розміщено за посиланням: [INFO], зобов`язати відповідача опублікувати на своєму сайті „[INFO]" інформацію, що опублікований на цьому ж сайті [INFO] твір є порушенням авторського права [PERSON] через неправомірне копіювання текстів веб-сайту [INFO] з одночасним наведенням тексту рішення Дарницького районного суду м. Києва від 3.12.2019 року у цивільній справі №753/17250/18, провадження №2/753/330/19, а також стягнути з відповідача на користь позивача всі судові витрати. Представник відповідача [PERSON] адвокат ГринищакМ.М. в судовому засіданні позов не визнав, пояснивши, що вказаний український правопис був у вільному доступі і кожний мав право з ним ознайомитись. Бажаючи могли внести до нього правки. Але позивач необґрунтовано вважає, що він є автором такого твору, не надавши для цього належних доказів. Заслухавши позивача, представника відповідача, дослідивши матеріали цивільної справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. За змістом ч.1, ст.3 Конституції України визначено, що людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканість і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Положеннями ст.28 Конституції України передбачено, що кожен має право на повагу до його гідності, яка кореспондується. Як наголошує ст.54 Конституції України громадянам гарантується свобода літературної, художньої, наукової і технічної творчості, захист інтелектуальної власності, їхніх авторських прав, моральних і матеріальних інтересів, що виникають у зв`язку з різними видами інтелектуальної діяльності. Кожний громадянин має право на результати своєї інтелектуальної, творчої діяльності; ніхто не може використовувати або поширювати їх без його згоди, за винятками, встановленими законом. Згідно ч.1, ст.68 Конституції України кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції України та Законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей. Як рекомендує п.7 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 4.06.2010 року №5 „Про застосування судами норм законодавства у справах про захист авторського права і суміжних прав" усправах про захист авторського права і (або) суміжних прав позивачами є: автори творів, їх спадкоємці та особи, які набули права на твори відповідно до договору чи закону (суб`єкти авторського права); виконавці творів, їх спадкоємці та особи, які набули суміжні права відповідно до договору чи закону щодо виконань; виробники фонограм, їх спадкоємці (правонаступники) та особи, яким на законних підставах передано суміжні майнові права щодо фонограм; виробники відеограм, їх спадкоємці (правонаступники) та особи, яким на законних підставах передано суміжні майнові права щодо відеограм; організації мовлення та їх правонаступники (суб`єкти суміжних прав); інші заінтересовані особи мають право в разі смерті автора та за відсутності уповноваженої ним особи звернутися до суду з позовом про охорону недоторканності твору (частина друга статті 439 ЦК). Як встановлено у судовому засіданні, позивачем [PERSON] протягом серпня 2018 року здійснено наукове дослідження проекту змін в Українському правописі, які пропонуються Українською національною комісією з питань правопису при Міністерстві освіти і науки України. Зазначений проект українського правопису 2018 року доступний в мережі Інтернет за посиланням:[INFO]. Позивачем було досліджено всі основні зміни, які комісія пропонує внести до чинної редакції правопису, здійснено порівняння таких змін із текстом чинної редакції правопису, підготовлено та наведено власні коментарі та зауваження. Відповідно до ст.440 ЦК України майновими правами інтелектуальної власності на твір є: право на використання твору; виключне право дозволяти використання твору; право перешкоджати неправомірному використанню твору, в тому числі забороняти таке використання; інші майнові права інтелектуальної власності, встановлені законом. Майнові права на твір належать його авторові, якщо інше не встановлено договором чи законом. За змістом ч.1, ст.443 ЦК України використання твору здійснюється лише за згодою автора, крім випадків правомірного використання твору без такої згоди, встановлених цим Кодексом та іншим законом. Вказані норми права кореспондуються з ч.1, ст.15 Закону України „Про авторське право і суміжні права". Згідно до п.п.3-4, п.12 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 4.06.2010 року №5 „Про застосування судами норм законодавства у справах про захист авторського права і суміжних прав" позивач повинен довести факт наявності в нього авторського права і (або) суміжних прав, факт порушення його прав відповідачем або загрозу такому порушенню, розмір шкоди (за винятком вимоги виплати компенсації), якщо вона завдана, та причинно-наслідковий зв`язок між завданою шкодою і діями відповідача. При цьому суду слід виходити із наявності матеріально-правової презумпції авторства (частина перша статті 435 ЦК, стаття 11 Закону № 3792-ХІІ). Зокрема, первинним суб`єктом, якому належить авторське право, є автор твору. За відсутності доказів іншого автором твору вважається особа, зазначена як автор на оригіналі або примірнику твору (презумпція авторства). Це положення застосовується також у разі опублікування твору під псевдонімом, який ідентифікує автора. Відповідач, який заперечує проти позову, зобов`язаний довести виконання вимог Закону № 3792-ХІІ при використанні ним об`єкту авторського права і (або) суміжних прав, а також спростувати передбачену цивільним законодавством презумпцію винного завдання шкоди (статті 614 та 1166 ЦК). [INFO] зазначений твір, авторство якого належить позивачу, було оприлюднене позивачем на веб-сайті позивача з посиланням: [INFO] - Український багатомовний он-лайн словник©. Посилання на твір позивача було таким: [INFO]. Водночас твір [INFO]був оприлюднений і на офіційній сторінці словника „[INFO]" у соціальній мережі „Facebook" за посиланням: [INFO] . [INFO] позивачем з адреси електронної пошти словника „[INFO]" [INFO] (посилання: [INFO]) здійснено розсилку повідомлення цілій низці засобів масової інформації України з запрошенням ознайомитись з дослідженням, проведеним на сайті словника „[INFO]". Таке повідомлення було надіслано позивачем і Інтернет виданню „[INFO]" (сайт Інтернет-газети: [INFO]) на адресу електронної пошти [INFO] (посилання на сторінку контактів „[INFO]": [INFO]. Як зазначено в ч.1, ст.32 Закону України „Про авторське право і суміжні права" автору та іншій особі, яка має авторське право, належить виключне право надавати іншим особам дозвіл на використання твору будь-яким одним або всіма відомими способами на підставі авторського договору. Використання твору будь-якою особою допускається виключно на основі авторського договору, за винятком випадків, передбачених статтями 21-25 цього Закону. Засновником інтернет ресурсу „[INFO]", її головним редактором та власником сайту [INFO] - є відповідач [PERSON] , вказані обставини не заперечувались представником відповідача. [INFO] на сайті „[INFO]" опубліковано новину „[INFO]". Новину було опубліковано за посиланням: [INFO]. Фактично за наведеним посиланням без дозволу автора - позивача в повному обсязі було використано весь твір позивача, опублікований [INFO] на сайті [INFO]. Копію сторінки, яка була опублікована [PERSON] на веб-сайті „[INFO]" [INFO], позивачем збережено за допомогою незалежного сервісу „[INFO]". Посилання на зазначений архівний файл є таким: [INFO]. За правилами ч.3, ст.12 та ч.1, ст.81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст.82 ЦПК України. [INFO], виявивши таке порушення авторського права, позивач з метою врегулювання спору надіслав на адреси електронної пошти ЗМІ „[INFO]" [INFO] та [INFO] листи, якими просив усунути таке порушення. В подальшому [PERSON] намагався зв`язатись з відповідачем за допомогою мобільного зв`язку. В решті [PERSON] визнав факт порушеного авторського права [PERSON] , виходячи зі змісту його відповідей, однак не усунув такого порушення. Аналізуючи докази, зібрані у судовому засіданні, суд вважає, що оскільки позивач є автором наукового дослідження проекту змін в Українському правописі, а відповідач без дозволу автора, позивача по справі, незаконно розмістив на своєму сайті його твір, тому відповідача необхідно зобов`язати припинити порушення авторського права позивача [PERSON] шляхом вилучення в повному обсязі з веб-сайту відповідача „[INFO]" ([INFO]) твору [PERSON] , який розміщено за посиланням: [INFO], також зобов`язати відповідача опублікувати на своєму сайті „[INFO]" інформацію, що опублікований на цьому ж сайті [INFO] твір є порушенням авторського права [PERSON] через неправомірне копіювання текстів веб-сайту [INFO] з одночасним наведенням тексту рішення Дарницького районного суду м. Києва від 3.12.2019 року у цивільній справі №753/17250/18, провадження №2/753/330/19. Згідно ст.133; 137; 141 ЦПК України при задоволенні позову в повному обсязі з відповідача на користь позивача необхідно стягнути всі судові витрати, які поніс останній, а саме: 1409 грн. 60 коп. судового збору, 1500 грн. вартості надання правової допомоги, а всього 2 909 грн. 60 коп., які є документально підтвердженими.

Outcome: approved