Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-21 00:00:00

Представник позивача звернувся з позовною заявою до суду та пояснює, що 17.02.2011 року між Акціонерним товариством Комерційний банк "ПриватБанк" та [PERSON] був укладений кредитний договір № б/н, за умовами якого відповідачу був наданий кредит на суму 2000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 27.60% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідно до умов укладеного договору відповідач зобов`язався погашати заборгованість за ним в установлені в ньому терміни і порядку та сплачувати банку нараховані проценти та комісію в розмірах, визначених у договорі. Станом на 11.07.2019 року у відповідача склалася прострочена сума заборгованості в розмірі 12065,13 грн., яку представник позивача просить стягнути з відповідача на користь позивача, та - судові витрати. У відзиві відповідачка заперечила проти позовних вимог, просила відмовити у задоволенні позовних вимог з наступних підстав. Умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. В разі укладення договору кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі), у заяві позичальника процентна ставка не зазначена. У заяві відсутні умови договору погодження сторонами кредитного ліміту, про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру. Позивачем не надано до позовної заяви доказів, що саме ці Витяг з Тарифів та Витяг з Умов були надані відповідачці для ознайомлення, вона розуміла їх зміст, і погодилася з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до умов та Правил надання банківських послуг ПриватБанку, а також те, що вказані документи на момент підписання заяви від 17.02.2011 року взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та щодо сплати неустойки (пені, штрафів), та, зокрема саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви розмірах і порядках нарахування. Анкета-заява про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг у ПриватБанк від 17.02.2011 року, надана АТ КБ «ПриватБанк» на підтвердження своїх вимог про стягнення кредитної заборгованості, жодним чином не підтверджує наміру відповідачки отримати саме кредитну картку, про що свідчить відсутність необхідної відмітки у графі суми бажаного кредитного ліміту за платіжною карткою кредитка «Універсальна». Наданий позивачем витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» не містить підпису відповідачки, так як нею не підписувався, як то передбачено анкетою-заявою. Позивачем не надано копії кредитного договору № б/н від 17.02.2011 року, на який посилається позивач у своєму позові, що засвідчували б моє бажання отримати кредитні кошти на умовах дії кредитки «Універсальна», а також відповідних доказів про отримання кредитних коштів саме за цим договором. Факт користування кредитною карткою та часткове погашення коштів не свідчить про обізнаність відповідачки, як це передбачено вимогами законодавства, про суму кредитного ліміту, умови зміни розміру такого ліміту, порядку та розміру нарахування відсотків, тощо. Отже, сам по собі факт користування такими коштами не породжує виникнення зобов`язання, яке витікає з кредитного договору б/н від 17.02.2011 року. Зазначене узгоджується з позицією Верховного Суду, викладеною в постанові від 18.03.2019 у справі № 751/861/17-ц. У судове засідання учасники справи не з`явились, про час та місце судового засідання повідомлені належним чином. Суд, дослідивши письмові докази по справі, приходить до наступних висновків. Судом встановлено, що 17.02.2011 року [PERSON] було підписано анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку (а.с.7). У тексті вказаної заяви зазначено, що відповідачка погодилася із тим, що ця заява разом із Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами складає між нею та Банком договір про надання банківських послуг. Зазначено, що вона ознайомилась та згодна з Умовами та Правилами надання банківських послу, а також Тарифами банку, які були надані їй для ознайомлення в письмовому вигляді. Зобов`язалась виконувати вимоги Умов та Правил надання банківських послуг, а також регулярно ознайомлюватись із їхніми змінами на сайті ПриватБанку www.privatbank.ua. Відповідно до п. 2.1.1.1, 2.1.1.2.1 Умов та Правил надання банківських послуг, затверджених наказом від 06.03.2010 № СП-2010-256 (а.с.9-32), дані Умови регулюють відносини між банком і клієнтом по випуску і обслуговуванню карт. Банк випускає клієнту карту на підставі заяви, належним чином заповненої і підписаної клієнтом. Для надання послуг банк видає клієнту карту, її вид визначено в Пам`ятці клієнта/Довідці про умови кредитування и Заяві, підписанням якої клієнт і банк укладають договір про надання банківських послуг. Згідно п. 2.1.1.3.2 Правил Банк зобов`язаний обслуговувати картрахунок в порядку і на умовах, передбачених цим договором, правилами Міжнародних платіжних систем, за якими обслуговуються карти, діючим законодавством. Позовну заяву про стягнення з відповідачки кредитної заборгованості, позивач обґрунтовує тим, що відповідачка отримала кредит у розмірі 2000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 27,60% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Згідно з розрахунком заборгованості (а.с. 5-6) станом на 11.07.2019 р. заборгованість за кредитним договором становить 12065,13 грн. та складається з: заборгованості за кредитом в сумі 1955,44 грн., заборгованості по відсоткам в сумі 7859,42 грн., заборгованості за комісією в сумі 1199,21 грн., штрафу в сумі 1050,72 грн. Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «Приватбанк»). Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно зі статтею 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. За змістом статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Частинами першою, другою статті 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Згідно із частиною першою статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Таким чином, в разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі). У анкеті-заяві позичальника від 17.02.2011 року процентна ставка не зазначена. Крім того, у цій анкеті - заяві, підписаній сторонами, взагалі відсутні відомості щодо наміру позичальника отримати кредитну картку, немає даних щодо типу кредитування, відсутні умови договору погодження сторонами кредитного ліміту, дані про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру. Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив у тому числі, крім тіла кредиту, стягнути складові його повної вартості, зокрема, пеню і штрафи. Обґрунтовуючи право вимоги в цій частині, в тому числі їх розмір і порядок нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором від 17.02.2011, посилався на Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» (а.с. 8), де визначені умови щодо кредитних карт «Універсальна, 30 днів пільгового періоду», Універсальна, 55 днів пільгового періоду», «Універсальна CONTRACT», «Універсальна GOLD» та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку як невід`ємні частини спірного договору. Витягом з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» та Витягом з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку, що надані позивачем на підтвердження позовних вимог, визначені, в тому числі: пільговий період користування коштами, процентна ставка, права та обов`язки клієнта (позичальника) і банку, відповідальність сторін, зокрема пеня за несвоєчасне погашення кредиту та/або процентів, штраф за порушення строків платежів за будь-яким із грошових зобов`язань та їх розміри і порядок нарахування, а також містяться додаткові положення, в яких зокрема визначено дію договору (12 місяців з моменту підписання), позовну давність щодо вимог банку - 50 років (пункт 1.1.7.31 згаданих Умов), та інші умови. При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, чи отримувала відповідачка кредитну карту «Універсальна», який її вид - «Універсальна, 30 днів пільгового періоду», Універсальна, 55 днів пільгового періоду», «Універсальна CONTRACT» чи «Універсальна GOLD». Крім того, позивачем не доведено належними та достатніми доказами, що саме ці Витяг з Тарифів та Витяг з Умов розуміла відповідачка та ознайомилася і погодилася з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до умов та Правил надання банківських послуг Приватбанку, а також те, що вказані документи на момент підписання відповідачкою заяви від 17.02.2011 взагалі містили умови, зокрема, й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та щодо сплати неустойки (пені, штрафів), та, зокрема саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви розмірах і порядках нарахування. В оцінці доводів позивача про те, що саме заява позичальника разом з цими Умовами та Правилами становить укладений між ними кредитний договір, суд вважає за необхідне дотриматися правового висновку Великої Палати Верховного Суду від 03.07.2019 у справі №342/180/17, ухваленій у аналогічних правовідносинах, зміст якого зводиться до того, що роздруківка Умов та Правил із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, що підтверджено й у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (провадження № 6-16цс15), та що неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України за змістом якої - договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПриватБанк» в період - з часу виникнення спірних правовідносин до моменту звернення до суду із вказаним позовом, тобто кредитор міг додати до позовної заяви Витяг з Тарифів та Витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ст. 79, 80 ЦПК України). Згідно приписів ч. 1 ст. 81, ч. 1 ст. 89 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Анкета-заява про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг у ПриватБанк від 17.02.2011, надана АТ КБ «Приватбанк» на підтвердження своїх вимог про стягнення кредитної заборгованості, не підтверджує наміру відповідача отримати саме кредитну картку, про що свідчить відсутність необхідних відміток в заяві та суми бажаного кредитного ліміту за платіжною карткою КРЕДИТКА «Універсальна». Наданий позивачем витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» не містить підпису відповідача, як то передбачено анкетою-заявою. Належних доказів того, що відповідачці по її заяві від 17.02.2011 була видана будь-яка кредитна картка матеріали справи не місять. Посилання банку на фактичне користування відповідачкою кредитними коштами з використанням отриманої кредитної карти, що підтверджується випискою про рух грошових коштів по рахунку відкритого на її ім`я, суд не приймає до уваги, оскільки вказане не свідчить про наявність між сторонами кредитних правовідносин за відсутності доказів укладення саме кредитного договору, а сам факт користування відповідачкою кредитною лінією та часткове погашення коштів не свідчить про достеменну обізнаність відповідачки, як це передбачено діючим законодавством, про суму кредитного ліміту, умови зміни розміру такого ліміту, порядку та розміру нарахування відсотків тощо. Отже сам по собі факт користування такими коштами не породжує виникнення між сторонами кредитного зобов`язання, а має іншу правову природу. Виходячи із встановлених обставин справи, наданих сторонами доказів на підтвердження своїх вимог та заперечень, оцінених судом в сукупності згідно з приписами процесуального закону, суд приходить до висновку, що позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження укладення між сторонами кредитного договору, у зв`язку з чим у задоволенні позову АТ КБ «Приватбанк» належить відмовити.

Outcome: dismissed