Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-15 00:00:00

7 липня 2015 року МП «Аліса» звернулося до суду з позовом, який 15 травня 2016 року було уточнено до [PERSON], ПП «Лазурна 19», Затоківської селищної ради Білгород-Дністровської міської ради Одеської області про визнання договорів дарування недійсними, скасування реєстраційного запису, визнання недійсним договору оренди земельної ділянки. Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що на підставі ухвали Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 2 вересня 2014 року, якою було затверджено мирову угоду між [PERSON] та [PERSON], [PERSON] набув право власності на адміністративну будівлю літ. «А» по [ADDRESS]. [PERSON] зареєструвавши право власності на вищевказаний об'єкт нерухомості, 13 жовтня 2014 року подарував, а ПП «Лазурна 19» прийняла в дар адміністративну будівлю літ. «А» по [ADDRESS], загальною площею 154,4 кв.м. шляхом укладання двох договорів дарування по ? частині вказаної будівлі. Позивач МП «Аліса» посилаючись на порушення прав позивача, як власника спірного майна, та на те, що ухвалою апеляційного суду Одеської області від 28 січня 2015 року ухвалу Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 2 вересня 2014 року, на підставі якої [PERSON] набуто право власності на об'єкт нерухомості - скасовано та справу направлено для продовження розгляду до суду першої інстанції, просить: договір дарування (серія та номер №1950) ? частини адміністративної будівлі літ. «А» по [ADDRESS], укладеного 13 жовтня 2014 року між [PERSON] та ПП «Лазурна 19», посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Фроловою Р.В. визнати недійсним; договір дарування (серія та номер №1952) ? частини адміністративної будівлі літ. «А» по [ADDRESS], укладеного 13 жовтня 2014 року між [PERSON] та ПП «Лазурна 19», посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Фроловою Р.В. визнати недійсним; скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 16427632 від 13 жовтня 2014 року, прийняте приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Фроловою Р.В., реєстраційний запис про право власності №7308062. скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 16427936 від 13 жовтня 2014 року, прийняте приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Фроловою Р.В., реєстраційний запис про право власності №7308231. Крім того, позивач МП «Аліса» просить визнати договір оренди земельної ділянки, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] м.Білгород-Дністровський, Одеської області, площею 0,6914 га, укладеного 29 грудня 2015 року між ПП «Лазурна 19» та Затоківською селищною радою Білгород-Дністровської міської ради Одеської області - недійсним, посилаючись на порушення прав позивача, як титульного володільця бази відпочинку «Зорі Тирасполя», яка знаходиться на зазначеній земельній ділянці, відповідно порушення права користування позивача такою ділянкою. Представник позивача Довганюк Л.Ф. в судовому засіданні , позов просив задовольнити в повному обсязі. Представник Затоківської селищної ради Білгород-Дністровської міської ради Одеської області в судовому засіданні позовні вимоги визнав частково, в частині визнання договору дарування недійсним, скасування реєстраційного запису, просив суд позов задовольнити, в частині визнання недійсним договору оренди просив провадження у справі закрити, оскільки спір не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства. Відповідачі [PERSON] представник ПП «Лазурна 19» в судове засідання не з'явилися, про час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином, причина неявки суду не відома. Враховуючи вимоги ст.157 ЦПК України та ст.6 Конвенції "Про захист прав людини та основних свобод", ратифікованої Законом України 17.07.1997 року, з метою недопущення затягування розгляду справи, суд вважає за необхідне розгляд справи провести за відсутності сторін без фіксування судового процесу, що відповідає положенням ст.ст.158, 169, 197ЦПК України. Вивчивши матеріали справи, ретельно дослідивши докази, суд вважає, що у задоволенні позову слід відмовити, а провадження в частині визнання недійсним договору оренди земельної ділянки підлягає закриттю з наступних підстав. Встановлено, що ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 2 вересня 2014 року затверджено мирову угоду між [PERSON] та [PERSON], за результатами якої [PERSON] набув право власності на адміністративну будівлю літ. «А» по [ADDRESS], загальною площею 154,4 кв.м. Вчинено відповідну державну реєстрацію такого права. На підставі договору дарування, посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Фроловою Р.В. 13 жовтня 2014 року [PERSON] подарував, а ПП «Лазурна 19» прийняло в дар ? частину адміністративної будівлі літ. «А» по [ADDRESS], серія та номер договору №1950 (далі - договір дарування №1950). Вчинено відповідну державну реєстрацію такого права. На підставі договору дарування, посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Фроловою Р.В. 13 жовтня 2014 року [PERSON] подарував, а ПП «Лазурна 19» прийняло в дар ? частину адміністративної будівлі літ. «А» по [ADDRESS], серія та номер договору №1952 (далі - договір дарування №1952). Вчинено відповідну державну реєстрацію такого права В подальшому, ухвалою апеляційного суду Одеської області від 28 січня 2015 року ухвалу Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 2 вересня 2014 року, на підставі якої [PERSON] набуто право власності на об'єкт нерухомості - скасовано, справу направлено для продовження розгляду. При продовженні розгляду справи, ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 26 березня 2015 року позовну заяву залишено без розгляду з підстав пункту 3 частини 1 статті 207 ЦПК України. З огляду на скасування ухвали Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 2 вересня 2014 року, позивач МП «Аліса» просить визнати договір дарування №1950 та договір дарування №1952 недійсними, та відповідно, скасувати державну реєстрацію права власності на спірний об'єкт, суд приходить до наступного. Відповідно до ст. ст. 3, 4, 10, 11, 16, 60 ЦПК України кожна особа має право звернутися до суду захистом своїх порушених прав. Суд, здійснюючи правосуддя, захищає порушені права цих осіб у спосіб, визначений законами України. Перелік можливих способів захисту міститься в ст. 16 ЦК України. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Відповідно до частини 1,2 статті 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Згідно до статті 717 ЦК України, за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов'язується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність. Відповідно до договорів дарування за №1950 та №1952, [PERSON] подарував, а ПП «Лазурна 19» прийняло в дар адміністративну будівлю літ. «А» по [ADDRESS] Позивач МП «Аліса» не є стороною договорів дарування за №1950 та №1952, які укладені між [PERSON] та ПП «Лазурна 19», тому позивач не перебуває з ними у зобов'язальних правовідносинах і обраний ним зобов'язальний спосіб захисту - визнання договорів дарування недійсними, спірних правовідносин не регулює, а тому виходячи з вищевказаних вимог законодавства, роз'яснень постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.09 р. № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», доводи МП «Аліса» щодо недійсності спірних договорів дарування не можуть бути прийняті до уваги, а позовні вимоги про визнання недійсним цих договорів дарування не підлягають задоволенню, оскільки такі вимоги можуть бути заявлені тільки стороною правочину. МП «Аліса» не є стороною правочину за №1950 та №1952 від 13 жовтня 2014 року, які укладені між [PERSON] і ПП «Лазурна 19», та посвідчені приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Фроловою Р.В., тому спосіб захисту, визначений позивачем шляхом визнання недійсними договорів дарування не є правильним. Частиною 1 статті 215 ЦК України встановлено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсність правочину може наступати лише за певні порушення закону. За ступенем недійсності правочину всі правочини поділяються на абсолютно недійсні з моменту їх вчинення (нікчемні) та відносно недійсні (оспорювані), які можуть бути визнані недійсними, але за певних умов. Оспорюваними є правочини, які ЦК не визнає в імперативній формі недійсними, а лише допускає можливість визнання їх недійсними в судовому порядку за вимогою однієї із сторін. У статті 203 ЦК України зазначені загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, зокрема, частиною 1 вказано, що Зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам, частиною 2 - Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності, частиною 3 - Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі, частиною 4 - Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом, частиною 5 - Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним, частиною 6 - Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей. Стаття 203 ЦК України встановлює умови чинності правочинів. У разі недотримання перерахованих вимог правочин є недійсним. Відповідно до частини 1 статті 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Згідно до договорів дарування №1950 та №1952 ПП «Лазурна 19» 13 жовтня 2014 року набуло право власності на адміністративну будівлю літ. «А» по [ADDRESS], загальною площею 154,4 кв.м. Предметом договорів дарування №1950 та №1952 є об'єкт нерухомого майна. Відповідно до частини 2 статті 719 ЦК України договір дарування нерухомої речі укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню. Частина 3 стаття 640 ЦК України вказує, що договір, який підлягає нотаріальному посвідченню, є укладеним з дня такого посвідчення. Отже, сторонами договорів дарування ([PERSON] та ПП «Лазурна 19») при укладанні таких договорів за №1950 та №1952 повністю дотримано вимоги ЦК України щодо нотаріальної форми укладання правочину, та відповідно їх державної реєстрації. З огляду на ту обставину, що станом на день укладання (13 жовтня 2014 року) договорів дарування за №1950 та №1952 [PERSON] був власником об'єкта нерухомого майна на підставі ухвали Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 2 вересня 2014 року, якою затверджено мирову угоду між ним та [PERSON], відповідно він мав право станом на 13 жовтня 2014 року, згідно до статей 317, 319 ЦК України, самостійно володіти, користуватися та розпоряджатися майном на власний розсуд. [PERSON] жовтня 2014 року розпорядився майном на власний розсуд, а саме на користь ПП «Лазурна 19», подарувавши таке майно - уклавши, нотаріально посвідчивши з відповідною державною реєстрацією за останніми права власності на предмет дарування. Відповідно до частини 2 статті 328 ЦК України, право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. З огляду на що, власник не зобов'язаний у кожному випадку доводити іншим особам правомірність набуття права власності на належне йому майно. Водночас окремими нормативно-правовими актами передбачаються різноманітні правовстановлюючі документи, якими має підтверджуватися право власності. В даному випадку, документом який підтверджує право власності ПП «Лазурна 19» на спірний об'єкт нерухомості є договори дарування №1950 та №1952, які у сенсі статті 202 ЦК України є правочинами. Таким чином, станом на 13 жовтня 2014 року, сторонами договорів дарування ([PERSON] та ПП «Лазурна 19») при укладанні договорів дарування за №1950 та №1952 вимоги, які перераховані у статті 203 ЦК України та інших вищевказаних статей Цивільного Кодексу України дотримані, що також було перевірено нотаріусом під час укладання таких договорів, та має наслідком посвідчення нотаріусом зазначених договорів дарування. З огляду на вищевикладене, суд вважає, що підстави для визнання договорів дарування спірного майна недійсними, особою, яка не є стороною зазначених договорів дарування відсутні. Крім того, спростовуються матеріалами справи посилання позивача на те, що МП «Аліса» відповідно до договору купівлі-продажу №11-03 майна за кордоном від 3 жовтня 2011 року, укладеного між МП «Аліса» та Міністерством економіки Придністровської Молдавської республіки є власником спірного об'єкту нерухомості , площею 154.4 кв.м., який входить до бази відпочинку «Зорі Тирасполя», оскільки відповідно до пункту 1 наказу Фонду державного майна України за №2176 від 18 жовтня 2004 року встановлено, що відповідно до Закону України «Про підприємства, установи та організації союзного підпорядкування, що розташовані на території України» від 10 вересня 1991 року за № 1540-XII та статті 1 Угоди між Урядом України та Урядом Республіки Молдова про взаємне визнання прав та регулювання відносин власності від 11 серпня 1994 року майно бази відпочинку «Зорі Тирасполя» (смт.Затока) визнано державною власністю України. Належні правовстановлюючі документи про відчуження чи будь-яку іншу передачу права розпорядження спірним майном після 1991 року на користь Придністровської Молдавської республіки у матеріалах справи немає. Доказів того, що міністерство економіки Придністровської Молдавської республіки, станом на 3 жовтня 2011 року (день укладання з МП «Алісою» договору купівлі-продажу майна №11-03) було власником спірного майна, відповідно мало право розпорядження майном, відповідно до статті 658 ЦК України, матеріали справи не містять. Стосовно земельної ділянки, що розташована у Сонячному районі смт. Затока, м. Білгород-Дністровський, Одеської області, площею 0,7499 га, яку передано МП «Аліса» у оренду терміном на 10 років на якій знаходяться спірні об'єкти нерухомості, суд приходить до наступного. Рішенням господарського суду Одеської області від 2 грудня 2011 року по справі №5/17-4110-2011 позов Затоківської селищної ради задоволено, зобов'язано МП «Аліса» звільнити вказану земельну ділянку та повернути за актом приймання-передачі вказану земельну ділянку. В подальшому, постановою Вищого господарського суду України від 12 червня 2012 року рішення господарського суду Одеської області від 2 грудня 2011 року залишено без змін. Таким чином, рішеннями господарських судів встановлено відсутність у МП «Аліса» права користування та володіння вищезазначеною земельною ділянкою, на якій розташовані спірні об'єкти нерухомості. Щодо скасування рішень про державну реєстрацію прав власності, то такі вимоги позивача є похідними вимогами від вимог визнання недійсними договорів дарування та підлягають задоволенню лише у разі задоволення позову. Оскільки, в даному випадку, у позові слід відмовити, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні вимог щодо скасування рішень про державні реєстрації прав власності. Щодо вимог позивача про визнання договору оренди земельної ділянки, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] м.Білгород-Дністровський, Одеської області, площею 0,6914 га, укладеного 29 грудня 2015 року між ПП «Лазурна 19» та Затоківською селищною радою Білгород-Дністровської міської ради Одеської області - недійсним, суд приходить до висновку про закриття провадження в цій частині з огляду на наступне. Відповідно до пункту 1.2.2 постанови №6 Пленуму Вищого господарського суду України від 17 травня 2011 року вказано, що реалізуючи повноваження власника земельних ділянок, державні органи або органи місцевого самоврядування вступають з юридичними та фізичними особами у цивільні та господарські правовідносини. Отже, у таких відносинах держава або територіальні громади є рівними учасниками земельних відносин з іншими юридичними та фізичними особами, у тому числі з суб'єктами підприємницької діяльності. Таким чином, справи у спорах за участю державних органів та органів місцевого самоврядування, що виникають з правовідносин, у яких державні органи та органи місцевого самоврядування реалізують повноваження власника землі, а також в інших спорах, які виникають із земельних відносин приватноправового характеру, за відповідності складу сторін спору статті 1 ГПК України підвідомчі господарським судам. Відповідно до статті 1 ГПК України, підприємства, установи, організації, інші юридичні особи мають право звертатися до господарського суду згідно з встановленою підвідомчістю господарських справ за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів, а також для вжиття передбачених цим Кодексом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням. ПП «Лазурна 19» є юридичною особою, Затоківська селищна рада є також юридичною особою (частина 1 статті 16 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні»), відповідно спір стосовно реалізації Затоківською селищною радою повноваження власника землі шляхом надання в оренду земельної ділянки ПП «Лазурна 19» та визнання недійсним такого рішення є спором, який у сенсі статті 1 ГПК України підвідомчий господарському суду. Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 205 ЦПК України, суд, закриває провадження у справі, зокрема, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства. Такий чином, на виконання вимог пункту 1 частини 1 статті 205 ЦПК України, провадження в частині визнання недійсним договору оренди земельної ділянки що знаходиться за адресою: [ADDRESS] м.Білгород-Дністровський, Одеської області, площею 0,6914 га, укладеного 29 грудня 2015 року між ПП «Лазурна 19» та Затоківською селищною радою Білгород-Дністровської міської ради Одеської області підлягає закриттю, та на виконання вимог частини 2 статті 206 ЦПК України судзазначає, що вказані вимоги підсудні до юрисдикції господарського суду. Відповідно до частини третьої ст. 212 Цивільного процесуального кодексу України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Враховуючи вищевикладене, на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які посилався позивач як на підставу своїх вимог, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв'язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позову, а провадження в частині визнання недійсним договору оренди земельної ділянки підлягає закриттю.

Outcome: dismissed