Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-25 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася до суду з даним позовом, в якому просила: 1) поновити їй строк позовної давності для звернення з позовом до суду про визнання права на земельну частку (пай); 2) встановити факт, що померла [INFO] [PERSON] мала право на земельну частку (пай) площею 3,85 умовних кадастрових гектарах без визначення меж в натурі у межах розпайованих земель КСП ім. Горького на території Нехворощанської (Лівенської) сільської ради Новосанжарського району Полтавської області; 3) визнати за нею право на земельну частку (пай) площею 3,85 умовних кадастрових гектарах, без визначення меж в натурі, цільове призначення якої для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території Нехворощанської (Лівенської) сільської ради Новосанжарського району Полтавської області, як за спадкоємицею за законом після померлої [INFO] матері [PERSON] ; 4) зобов`язати Нехворощанську сільську раду Новосанжарського району Полтавської області виділити їй земельну ділянку в розмірі земельної частки (паю) по КСП ім. Горького площею 3,85 га без визначення меж в натурі із земель державної власності на території Нехворощанської (Лівенської) сільської ради Новосанжарського району Полтавської області. В обгрунтування позову зазначила, що [INFO] померла її мати [PERSON] , яка на день смерті проживала разом із нею за адресою [ADDRESS]. З 1925 року по 1969 роки [PERSON] працювала в колгоспі ім. Горького Новосанжарського району Полтавської області різноробочою, у 1968 році вийшла на пенсію та продовжувала працювати в колгоспі ім. Горького Новосанжарського району Полтавської області. Державий акт на право колективної власності на землю серії ПЛ № 0027 був виданий КСП імені Горького 28 грудня 1995 року. Позивачка зазначає, що листом та архівною довідкою об`єднаного трудового архіву селищної, сільських рад Новосанжарського району підтверджено, що [PERSON] працювала в КСП імені Горького. Фактом того, що остання дійсно була членом КСП ім. Горького є пенсійне посвідчення члена колгоспу № [NUMBER] видане 01.01.1968 року, тобто станом на 01.01.1968 рік [PERSON] була членом КСП ім. Горького та не була виключена з членів КСП. Проте, державний архів Полтавської області повідомив, що неможливо підтвердити прийняття [PERSON] в члени КСП ім. Горького з тих підстав, що в зв`язку з тимчасовою нацистською окупацією території Полтавської області документи колгоспу ім. Горького с. Лівенське, Новосанжарського району Полтавської області за період до 1944 року в Державному архіві не збереглися, саме за той період коли [PERSON] була прийнята в члени КСП ім. Горького. Також, державним архівом не підтверджено, що [PERSON] після отримання пенсійного посвідчення члена колгоспу № [NUMBER] виданого 01.01.1968 року, була виключена з членів КСП ім. Горького. Таким чином можна зробити висновок, що [PERSON] на момент видачі КСП імені Горького державного акту на право колективної власності на землю серія ПЛ № 0027 від 28 грудня 1995 року, була членом КСП ім. Горького. Крім того, ще одним з підтверджень того факту, що остання була членом КСП ім. Горького є письмові пояснення громадян - членів (жителів с. Лівеньске) КСП ім. Горького, які добре знали та працювали разом з [PERSON] в КСП ім. Горького. В жовтні 2016 року позивачка отримала всеукраїнську щотижневу газету «Сільські НОВИНИ» № 42 (1125) від 20 жовтня 2016 року та ознайомившись зі статтею «Заради інтересів держави?», з того часу почала цікавитися, спілкуватися з жителями с. Лівенське Новосанжарського району, які працювали разом з її матір`ю в КСП ім. Горького, та працівниками і головою Лівенської сільської ради Новосанжарського району. Внаслідок чого їй було рекомендовано звернутися до суду з позовом про визнання права на земельну частку (пай), що розташована на території Нехворощанської (Лівенської) сільської ради Новосанжарського району Полтавської області. Позивачка вважає, що [PERSON] помилково не була включена до списку громадян - членів КСП ім. Горького, що додається до державного акту. Причиною її невнесення до списку громадян - членів КСП ім. Горького було те, що вона з 1990 року по день смерті [INFO] проживала разом з нею, позивачкою, за адресою: [ADDRESS] , та при складанні списків, про неї, як про члена КСП ім. Горького, просто забули. Ухвалою суду від 19.03.2019 року відкрито провадження у справі та призначено підготовче судове засідання на 07.05.2019 року (а.с.35). Ухвалою суду від 07.05.2019 року було закрито підготовче провадження та справа призначена до розгляду по суті на 11.06.2019 року (а.с.44). Позивач та представник позивача в судовому засіданні підтримували позовні вимоги, надавши пояснення аналогічні викладеним в позові. Просили позов задвольнити в повному обсязі. В подальшому надали заяви про розгляд справи в їх відсутність. Представник відповідача Нехворощанської сільської ради Новосанжарського району Полтавської області в судове засідання не з'явився, будучи належним чином повідомленим про дату, час і місце розгляду справи. Надав заяву про розгляд справи в їх відсутність (а.с.40). Вислухавши пояснення у вступному слові позивача, представника позивача, допитавши свідків, дослідивши наявні в матеріалах справи письмові докази, встановивши на їх підставі фактичні обставини та характер спірних правовідносин між сторонами спору, визначивши правові норми, що підлягають застосуванню, суд вважає, що позовні вимоги задоволенню не підлягають у зв`язку з наступним. [PERSON] померла [INFO] , що вбачається із свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від [INFO] (а.с.6). Позивач [PERSON] є дочкою [PERSON] , що вбачається із свідоцтва про народження серії [NUMBER] (а.с.7). Згідно з пунктами 4, 5, 6 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України у редакції від 16 січня 2003 року, ЦК України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності ЦК України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов`язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності. Правила книги шостої ЦК України застосовуються також до спадщини, яка відкрилася, але не була прийнята ніким із спадкоємців до набрання чинності цим Кодексом. Правила цього Кодексу про позовну давність застосовуються до позовів, строк пред`явлення яких, встановлений законодавством, що діяло раніше, не сплив до набрання чинності цим Кодексом. Правовідносини, що є предметом розгляду у цій справі, виникли до набрання чинності ЦК України, отже для вирішення даної справи підлягають застосуванню норми ЦК Української РСР. Відповідно до положень статті 524 ЦК Української РСР спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом. Стаття 548 ЦК Української РСР визначає для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. За змістом частин першої, другої статті 549 цього Кодексу спадкоємець визнається таким, що прийняв спадщину, як у разі подання ним у шестимісячний строк відповідної заяви до державної нотаріальної контори, так і в разі фактичного його вступу в управління або володіння спадковим майном, що означає можливість спадкоємця мати майно у своєму віданні, вчинення ним відповідних дій стосовно зазначеного майна до закінчення шестимісячного строку з часу відкриття спадщини. Згідно з копією свідоцтва про право на спадщину за заповітом (а.с.60) спадкоємцем після смерті [PERSON] є [PERSON] , яка прийняла спадщину та отримала вказане свідоцтво. Таким чином, позивач прийняв спадщину після смерті своєї матері [PERSON] . Пунктом 2 Указу Президента України від 08.08.1995 720/95 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» встановлено, що право на земельну частку (пай) мають члени колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства, в тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишаються членами зазначеного підприємства відповідно до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю. При паюванні вартість і розміри в умовних кадастрових гектарах земельних часток (паїв) всіх членів підприємства, кооперативу є рівними. Відповідно до п.3 Постанови Кабінету Міністрів України "Про організацію робіт та методику розподілу земельних ділянок між власниками земельних часток (паїв)" у разі виявлення після розробки проекту факту не включення одного чи кількох громадян, які відповідно до законодавства набули право на земельну частку (пай), до списку власників земельних часток (паїв), на підставі якого був складений проект, сільська рада чи райдержадміністрація приймає одне з рішень (розпоряджень) або про коригування проекту землеустрою організацією з метою забезпечення громадян необхідною кількістю земельних ділянок (на підставі відповідного договору); або про надання зазначеним громадянам земельних ділянок із земель запасу чи резервного фонду у розмірі відповідної земельної частки (паю). Пунктом 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 16 квітня 2004 року № 7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ», роз`яснено, що сертифікати на право на земельну частку (пай) є дійсними до виділення земельної ділянки в натурі (на місцевості) та видачі державного акта на право власності на землю. Член колективного сільськогосподарського підприємства, включений до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю, набуває права на земельну частку (пай) з дня видачі цього акта і в разі його смерті успадкування права на земельний пай здійснюється за нормами ЦК України, у тому числі й у випадку, коли з різних причин ця особа не отримала сертифікат на право на земельну частку (пай). Невнесення до зазначеного вище списку особи, яка була членом КСП на час передачі у колективну власність землі, не може позбавити її права на земельну частку. За змістом ст. 23 ЗК України (в редакції 1990 року) та Указу № 720/95 особа набуває право на земельний пай за наявності трьох умов: перебування в членах колективного сільськогосподарського підприємства на час паювання, включення до списку осіб, доданого до державного акта на право колективної власності на землю, одержання колективним сільськогосподарським підприємствам державного акту. Як визначено в п.6 Листа-роз`яснення Верховного Суду України від 29.10.2008 №19-3767/0/8-08, при розгляді справ про визнання права на земельну частку (пай) судам необхідно: а) перевіряти наявність підстав, передбачених Указом Президента України від 8 серпня 1995 р. №720/95 «Про порядок паювання земель переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам, організаціям», відповідно до п.2 якого право на земельну частку (пай) мають члени колективного сільськогосподарського підприємства (далі - КСП), сільськогосподарського кооперативу (далі-СК), сільськогосподарського акціонерного товариства (далі - САТ), в тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишаються його членами відповідно до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю. При цьому слід мати на увазі, що трудова книжка свідчить не про членство в КСП, СК чи САТ, а про наявність трудових відносин з ними; б) досліджувати статут підприємства, оскільки відповідно дост.4 Закону України від 14 лютого 1992 р. №2114-XII «Про колективне сільськогосподарське підприємство» підприємство діє на основі статуту, в якому вказується порядок вступу до підприємства і припинення членства в ньому, принципи формування спільної власності та права членів щодо неї; в) з`ясовувати, коли було видано державний акт на право колективної власності на землю, оскільки член КСП, включений до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю, набуває права на земельну частку (пай) з дня видачі цього акта (п.24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 16 квітня 2004 року N7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ»). Судом встановлено, що згідно довідки КУ «Об'єднаний трудовий архів селищної, сільських рад Новосанжарського райоу» (а.с.18) [PERSON] працювала в колгоспі імені Горького Новосанжарського району в 1944-1956 роках, звідки вийшла на пенсію як колгоспний пенсіонер в 1968 році. На підтвердження чого було надано копію пенсійного посвідчення члена-колгоспу (а.с.8). Згідно з листа Державного архіва Полтавської області від 21.11.2018 року (а.с.26) документи колгоспу ім.Горького с.Лівенське Новосанжарського району Полтавської області за період по 1944 року в Державному архіві не зберігаються. Свідки [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] в судовому засіданні показали, що вони були членами КСП ім.Горького, [PERSON] також була членом КСП ім.Горького, вона приймала участь в загальних зборах. Згідно з листа 02-34/3-76 від 08.02.2019 року виконавчого комітету Нехворощанської сільської ради (а.с.20) державний акт сереї ПЛ 0016 на право колективної власності на землю КСП ім.Горького на території Лівенської сільської ради був виданий 28.12.1995 року. А відповідно до відповіді відділу у Новосанжарському районі Головного управління Держгеокадастру у Полтавській області від 23.01.2019 року №35/173-19 (а.с.23) в списку громадян - членів КСП ім.Горького, що додається до державного акта на право колективної власності на землю, громадянка [PERSON] не значиться (т.1 а.с.23). Обгрунтовуючи позовні вимоги, позивач посилалась на те, що її мати на момент отримання державного акта на право колективної власності на землю була членом КСП ім.Горького, отже мала право на земельну частку (пай), однак помилково не була включена в списки громадян-членів, що додаються до акту. Перевіряючи вказані доводи позивача, судом встановлено таке. [PERSON] проживала в с.Лівенське Новосанжарського району Полтавської області до 1990 року. З 1990 року й до смерті [INFO] вона проживала разом з дочкою, позивачкою у справі, за адресою: [ADDRESS] . Вказана обставина зазначена позивачем в позові та підтверджується актом обстеження від 01.11.2018 року (а.с.22), за даними якого вбачається, що [PERSON] з 1990 року по день смерті в 1996 році проживала разом з [PERSON] в смт Солоне Солонянського району Дніпропетровської області. Згідно з п.3.8. Статуту КСП імені Горького Новосанжарського району Полтавської області (а.с.61-84) членство в підприємстві зберігається також за громадянами при припинені роботи по старості або інвалідності, якщо вони не виїхали на постійне місце проживання в іншу місцевість. В даному випадку встановлено, що [PERSON] в 1990 році виїхала з с.Лівенське на постійне місце проживання в іншу місцевість а саме: в смт Солоне Дніпропетровської області, де проживала до дня смерті [INFO] . На підтвердження того, що [PERSON] проживала саме в смт Солоне Дніпропетровської області свідчить також й те, що й заповіт нею складався в смт Солоне та спадщина відкривалась за вказаним місцем проживання (а.с.60). Отже, на час передачі земель у колективну власність КСП імені Горького та одержання останнім державного акта на право колективної власності на землю 28.12.1995 року, за [PERSON] не збереглось членство у вказаному підприємстві, оскільки в 1990 році вона виїхала на постійне місце проживання в іншу місцевість, і право на земельну частку (пай) через це не набула. При цьому за час свого життя мати позивача [PERSON] із позовом про визнання за нею права на земельну частку (пай) не зверталася, дії підприємства щодо не включення її до списку громадян - членів КСП ім. Горького, які мають право на земельний пай, сама мати позивача за життя не оскаржувала та, відповідно, питання про виділення їй земельної частки (паю) і видачу правовстановлюючих документів, які б підтверджували наявність у неї права власності на земельну частку (пай), за її життя не вирішувалося. Так як право на земельну частку (пай), яке просить визнати за нею позивачка у порядку спадкування, її мати як спадкодавець не набула за життя, правові підстави для задоволення позову відсутні. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed