Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-15 00:00:00

позивачка [PERSON] звернулась до суду із указаним позовом. Просить визнати недійсним договір купівлі-продажу будинку у с. Старий Милятин Буського району Львівської області, укладений від 16.05.1981 року між нею та [PERSON], який посвідчений секретарем виконкому Милятинської сільської ради Буського району Львівської області. В обгрунтування заявлених вимог позивачка покликається на те, що спірний договір купівлі-продажу будинку від 16.05.1981 року вона не підписувала, а до серпня 2013 року про нього нічого не знала та не здогадувалась. Спірний житловий будинок в с. Старий Милятин Буського району Львівської області за вказаним договором не відчужувала, а тому вважає його недійсним, оскільки на спірному договорі відсутній підпис позивачки як продавця. Крім цього, позивачка зазначає, що про існування спірного договору вона дізналася лише в серпні 2013 року під час того, як апеляційним судом Львівської області розглядалась її скарга на рішення Буського районного суду за її позовом до [PERSON], Милятинської сільської ради, Буської РДА про визнання свідоцтва на право власності [PERSON] на житловий Будинок в с. Старий Милятин Буського району Львівської області недійсним. В судовому засіданні [PERSON] подала суду копію договору купівлі-продажу спірного будинку у с. Старий Милятин Буського району Львівської області, укладеного 16.05.1981 року між нею та [PERSON], який посвідчений секретарем виконкому Милятинської сільської ради Буського району Львівської області. Оскільки, вказаного договору позивачка не підписувала, на договорі стоїть не її підпис, від її імені підписалась інша особа, а тому вважає наведене беззаперечною підставою для визнання спірного договору недійсним. [PERSON] звернулась в суд із письмовою заявою про вступ її в справу в якості третьої особи із самостійними вимогами на предмет спору, заявивши суду зустрічний позов до [PERSON], в якому просить визнати недійсним договір про довічне утримання, укладений від 02.01.1975 року між [PERSON] та [PERSON]. Ухвалою Буського районного суду Львівської області від 03.12.2013 року зустрічну позовну заяву [PERSON] до [PERSON] про визнання недійсним договору про довічне утримання - прийнято до спільного розгляду із первісним позовом [PERSON] до [PERSON], з участю третьої особи Милятинської сільської ради Буського району Львівської області про визнання договору купівлі - продажу недійсним. Ухвалою Буського районного суду Львівської області від 16.04.2015 року вищевказану зустрічну позовну заяву [PERSON] було залишено без розгляду. В судове засідання сторони та треті особи не з'явились, незважаючи на те, що були належним чином повідомлені про час і місце судового розгляду справи. Представник відповідачки [PERSON] адвокат Волошин С.В. в судовому засіданні заявлений позов [PERSON] заперечив повністю та просив суд у його задоволенні відмовити. Зокрема, під час розгляду справи покликався на доцільність визнання факту, що підпис на договорі купівлі-продажу будинку у с. Старий Милятин Буського району Львівської області, укладений від 16.05.1981 року між [PERSON] та [PERSON], який посвідчений секретарем виконкому Милятинської сільської ради Буського району Львівської області від імені продавця виконано [PERSON], в порядку ч. 1 ст. 146 ЦПК України, так як [PERSON] ухилилась від участі в експертизі, призначеній за її клопотанням, а саме не надала експертам необхідних документів та не провела оплати експертизи. Крім того зазначив, що позивачка [PERSON] просить суд визнати недійсним договір купівлі-продажу житлового будинку, що був укладений більше тридцяти років тому. Сам житловий будинок знаходиться у тому самому селі, де проживає позивачка. Їй було відомо, що у спірному житловому будинку весь цей час проживала [PERSON], котра обслуговувала вказаний житловий будинок. Крім цього, 10.10.2013 року Апеляційним судом Львівської області винесено рішення за апеляційною скаргою [PERSON] на рішення Буського районного суду Львівської області від 04.07.2012 року у справі за позовом [PERSON] до [PERSON], Милятинської сільської ради, Буської РДА про визнання недійсним свідоцтва про право власності на спірний житловий будинок в с. Старий Милятин Буського району Львівської області, яким у задоволенні позову [PERSON] відмовлено. Відтак, просить суд у задоволенні позову [PERSON] відмовити повністю за його недоведеністю. Вислухавши думку учасника судового процесу, дослідивши матеріали цивільної справи, всебічно, повно та об'єктивно оцінивши докази в їх сукупності, суд приходить до наступного висновку. Нормами статей 10, 11, 60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 ЦПК України. Відповідно до вимог ст. 59 ЦПК України суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. За договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму (ст. 655 ЦК України). Згідно ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Судом встановлено, що 16 травня 1981 року секретарем виконкому Милятинської сільської ради Буського району Львівської області посвідчено Договір купівлі-продажу житлового будинку із господарськими будівлями, що знаходиться в селі Старий Милятин Буського району Львівської області. Будинок дерев'яний, критий оцинкованою бляхою, в цілому складається з трьох кімнат, розмір жилої площі 50 кв.м. Продавцем вказаного житлового будинку за даним договором є позивачка [PERSON], а покупцем - відповідач [PERSON]. Житловий будинок належить [PERSON] на підставі запису в погосподарській книзі виконавчого комітету Милятинської сільської ради народних депутатів за № [NUMBER], продаж вчинено за суму триста карбованців, які покупець сплатив повністю. Усі витрати, пов'язані із складанням та оформленням цього договору сплатив покупець. Під договором стоять підписи продавця [PERSON] та покупця [PERSON] В справі є оригінал вказаного договору, що витребовувався судом, а також копія, що відповідає оригіналові (а.с. 6). Крім цього, в матеріалах справи наявне Свідоцтво на право особистої власності на житловий будинок від 21.06.1989 року, який розташований в [ADDRESS]. Згідно вказаного Свідоцтва зазначений у ньому житловий будинок належить на праві особистої власності [PERSON]. Свідоцтво видане на підставі рішення виконкому Буської районної ради народних депутатів від 15.06.1989 року №145, зареєстроване у Львівському МБТІ 21.06.1989 року в реєстрову книгу №1 за реєстром №7 (а.с. 25). Нормами статті 61 ЦПК України передбачено, що обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлені ці обставини. Так, рішенням Апеляційного суду Львівської області від 10.10.2013 року було відмовлено у задоволенні позову [PERSON] до [PERSON], Милятинської сільської ради, Буської районної державної адміністрації Львівської області про визнання недійсним вищевказаного свідоцтва про право власності на житло. Цим рішення, яке набрало законної сили, встановлено наступні обставини (а.с. 30-31). Зокрема встановлено, що факт відчуження у травні 1981 року [PERSON] спірного будинку [PERSON] відповідає інформації, що зазначена в погосподарській книзі (особовий рахунок [NUMBER]). Крім того, з листа Милятинської сільської ради від 29.06.2011 року встановлено, що відповідно до погосподарської книги №13, особовий рахунок [NUMBER] господарство рахувалося за [PERSON] В цій книзі (1974-1976 роки) зроблено відмітку, що [PERSON] з дочкою вибули під № 823. Головою двору до 1998 року був [PERSON], який помер [INFO]. В погосподарській книзі №3, особовий рахунок [NUMBER], зроблено відмітку, що [PERSON] прибула 16.05.1981 року з № 483 разом з дочкою і по сьогоднішній день проживає в цьому господарстві. Відповідно до інформації Милятинської сільської ради від 22.06.2012 року, згідно із записами в погосподарських книгах 1971-1973 роках, господарство (спірний будинок) рахувалося за [PERSON] За 1974-1976 роки погосподарські книги в сільській раді відсутні. В подальшому спірний будинок рахувався за [PERSON] до травня 1981 року, коли вона вибула проживати в інший будинок (господарство під № [NUMBER]) в тому ж селі. З травня 1981 року до січня 1982 року в спірному будинку проживав [PERSON] із своєю сім'єю, який 01.01.1982 року вибув в інше село. З 1983 року по 2011 рік господарство рахувалось за [PERSON] Відповідно до свідоцтва на право особистої власності на жилий будинок від 21.06.1989 року, жилий будинок в [ADDRESS] належить [PERSON] (а.с. 31). Таким чином, покликання [PERSON] на те, що вона не підписувала спірного договору, як і не відчужувала за ним спірного житлового будинку ґрунтуються виключно на її показаннях, котрі не підтверджуються жодними іншими доказам по справі. Відтак, оцінюючи докази у їх сукупності, суд вважає, що позивачем не доведено того, що спірний договір купівлі-продажу житлового будинку у с. Старий Милятин Буського району Львівської області, укладений від 16.05.1981 року між [PERSON] та [PERSON], який посвідчений секретарем виконкому Милятинської сільської ради Буського району Львівської області, не був вчинений та не підписувався [PERSON], як продавцем, оскільки доказування в силу вимог ч. 4 ст. 60 ЦПК України не може ґрунтуватись на припущеннях. Разом із тим, суд враховує і ту обставину, що позивачка [PERSON] впродовж тридцяти років не оспорювала вказаного договору купівлі-продажу будинку від 16.05.1981 року, як і не висловлювала протягом цього часу будь-яких претензій на спірний житловий будинок у [ADDRESS], а з травня 1981 року вона взагалі вибула зі спірного будинку та залишилась проживати в тому ж селі, як це встановлено рішенням Апеляційного суду Львівської області від 10 жовтня 2013 року, яке набрало законної сили. Відповідно до п. 7 Постанови Пленуму Верховного Суду України N 9 від 06.11.2009 року "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними" правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав, визначених законом та із застосуванням наслідків недійсності, передбачених законом. В силу п. 8 вищевказаної Постанови, відповідно до частини першої статті 215 ЦК підставою недійсності правочину є недодержання стороною (сторонами) вимог, які встановлені статтею 203 ЦК, саме на момент вчинення правочину. Не може бути визнаний недійсним правочин, який не вчинено. Встановивши ці обставини, суд відмовляє в задоволенні позову про визнання правочину недійсним. Наслідки недійсності правочину не застосовуються до правочину, який не вчинено. З наведеного слідує, якщо сторона не підписувала договір, як про це стверджує сама [PERSON], такий договір суд вправі лише визнати неукладеним (таким, що не відбувся), а тому визнаватися недійсним в судовому порядку він не може. Нормами статті 146 ЦПК України передбачено, що у разі ухилення особи, яка бере участь у справі, від подання експертам необхідних матеріалів, документів або від іншої участі в експертизі, якщо без цього провести експертизу неможливо, суд залежно від того, хто із цих осіб ухиляється, а також яке для них ця експертиза має значення, може визнати факт, для з'ясування якого експертиза була призначена, або відмовити у його визнанні. Як вбачається із матеріалів даної справи, ухвалою Буського районного суду Львівської області від 16.01.2014 року та ухвалою Буського районного суду Львівської області від 01.12.2014 року за клопотанням представників позивачки [PERSON] та [PERSON] в інтересах позивачки [PERSON] судом у даній справі двічі призначалась судово-почеркознавча експертиза, на яку були поставлені запитання щодо виконання підпису позивачкою чи іншою особою на спірному договорі. Проведення даних експертиз було доручено експертам Львівського відділення НДІСЕ (а.с. 46, 65). Проте, як вбачається із листів експертної установи № 889 від 25.02.2014 року та № 854 від 16.02.2015 року, вказані вище ухвали суду щодо проведення судово-почеркознавчого дослідження підпису [PERSON] на спірному договорі купівлі-продажу залишились невиконаними у зв'язку із неоплатою рахунку [PERSON] та неподання нею запитуваних експертом документів (а.с. 55, 58, 69, 70). Оскільки, [PERSON] двічі ухилилася від проведення призначеної за її клопотанням судово-почеркознавчої експертизи, а відтак в силу вимог ч. 1 ст. 146 ЦПК України, враховуючи ухилення позивачки від проведення експертизи, суд визнає факт того, що підпис від імені продавця будинку у с. Старий Милятин Буського району Львівської області, укладений 16.05.1981 року між [PERSON] та [PERSON], який посвідчений секретарем виконкому Милятинської сільської ради Буського району Львівської області, виконаний [PERSON] Враховуючи те, що у ході судового розгляду справи позивачкою не подано належних та допустимих доказів щодо підтвердження недійсності спірного договору купівлі-продажу, а тому суд приходить до висновку, що у задоволенні позовних вимог слід відмовити за їх безпідставністю. Ураховуючи викладене, та

Outcome: dismissed