Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-21 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з вказаним позовом, зазначивши, що 1 вересня 2014 між нею та [PERSON] було досягнуто згоди про продаж належного останній відповідно до погосподарської книги Красносільської сільської ради житлового будинку з надвірними спорудами, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] Чигиринського району, за який вона сплатила кошти в повному обсязі, що підтверджується розпискою від 01.09.2014 року. Згідно до договору купівлі-продажу будинку з надвірними спорудами від 01.09.2014 року, відповідачка зобов'язалася до 01.11.2014 року посвідчити даний договір нотаріально, але до цього часу будинок в нотаріальному порядку не переоформлений. Відповідно до ст.206 ЦК України правочини можуть вчинятися усно, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах. Посилаючись на те, що усний правочин зафіксований в розписці від 01.09.2014 року та договорі купівлі-продажу від 01.09.2014 року, але відповідачка ухиляється від його нотаріального посвідчення за станом здоров`я, позивачка прохала визнати дійсним договір купівлі-продажу житлового будинку, укладений від 01.09.2014 року між нею та [PERSON], та визнати за нею право власності на даний будинок. В судовому засіданні позивачка підтримала свої позовні вимоги та прохала їх задовольнити, пояснивши суду, що відповідачка не виконує своїх обов`язків по нотаріальному посвідченню договору купівлі-продажу будинку, хоча вона кошти за нього сплатила повністю. А тому просить визнати договір купівлі-продажу будинку, укладений між нею та [PERSON], дійсним. Відповідачка в судове засідання не з`явилася, надавши суду заяву про розгляд справи у її відсутність, вказавши, що вона не заперечує, щоб власником належного їй будинку було визнано позивачку. Вислухавши позивачку, вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позов задоволенню не підлягає. Як встановлено судом і вбачається з матеріалів справи (довідка № 196/02-26 від 17.06.2014 року, видана Красносільською сільською радою Чигиринського району), [PERSON] має на праві власності жилий будинок з надвірними спорудами за адресою: [ADDRESS] Чигиринського району, згідно до запису в погосподарській книзі № 10. Разом з тим правовстановлюючі документи, які б підтверджували право власності на даний будинок за відповідачкою, відсутні. Згідно зі ст.658 ЦК України, право продажу майна належить власникові майна. Відповідачка, не маючи даних документів, позбавлена права без їх оформлення в законному порядку виконувати будь-які дії щодо його відчуження. Також судом встановлено і вбачається з розписки від 01.09.2014 року, що [PERSON] вище вказане домоволодіння продала позивачці, отримавши від останньої кошти в сумі 15000 гривень. Договір купівлі-продажу зазначеного домоволодіння, укладений 01.09.2014 року між позивачкою та [PERSON] в простій письмовій формі, про визнання дійсним якого заявлено позов, з врахуванням положень ст. 202 ЦК України є двосторонньою угодою, оскільки створює обов'язки для обох сторін, які його вчиняють. Разом з тим, як передбачено ч. 1 ст. 220 ЦК України, в разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним. Відповідно до ч. 2 ст. 220 ЦК України, якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається. Однак, як зазначено в п. 13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 2009 року № 9 "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними", вирішуючи спір про визнання правочину, який підлягає нотаріальному посвідченню, дійсним, судам необхідно враховувати, що норма частини другої статті 220 ЦК України не застосовується щодо правочинів, які підлягають і нотаріальному посвідченню, і державній реєстрації, оскільки момент вчинення таких правочинів відповідно до статей 210 та 640 ЦК України пов'язується з державною реєстрацією, а тому вони не є укладеними і не створюють прав та обов'язків для сторін. Відповідно до ч.1 ст.210 ЦК України правочин підлягає державній реєстрації лише у випадках, встановлених законом. Такий правочин є вчиненим з моменту його державної реєстрації. Згідно до ч.3 ст. 640 ЦК України, договір, який підлягає нотаріальному посвідченню або державній реєстрації, є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення або державної реєстрації, а в разі необхідності і нотаріального посвідчення, і державної реєстрації - з моменту державної реєстрації. У відповідності до п.1 ч.1 ст.4 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» право власності на нерухоме майно підлягає обов`язковій державній реєстрації. А згідно до ч.3 ст.3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. Також в ч.1 ст. 182 ЦК України зазначено, що право власності та інші речові права на нерухомі речі, обмеження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Таким чином, договір купівлі-продажу житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню та державній реєстрації, у зв`язку з чим до даних правовідносин норми ч. 2 ст. 220 ЦК України не поширюються на них. Більше того суду не встановлено, що відповідачка ухиляється від посвідчення договору купівлі-продажу будинку в нотаріальному порядку, а, отже, в даному випадку відсутній спір між сторонами. Виходячи з цього та оцінюючи докази в їх сукупності, суд не вбачає підстав для визнання договору купівлі-продажу будинку, укладеного між сторонами 01.09.2014 року, дійсним та визнання за позивачкою права власності на дане домоволодіння. На підставі викладеного та,

Outcome: dismissed