Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-18 00:00:00

01 квітня 2014 року [PERSON] звернулась до Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області із позовом, де просить ухвалити рішення, яким визнати [PERSON] такою, що втратила право на користування житловим приміщенням у будинку [ADDRESS], а також усунути перешкоди у вільному користуванні, володінні та розпорядженні зазначеним будинком, як її власниці, шляхом зняття з реєстрації відповідача. Свої вимоги обґрунтовує тим, що являється власником зазначеного домоволодіння з 12 квітня 2012 року. При цьому, у належному їй будинку також зареєстрована відповідач, яка являлась співмешканкою її батька, померлого [INFO] року і після отримання позивачем спадщини, за власним бажанням забрала свої речі і покинула вказане житлове приміщення. Таким чином [PERSON] майже два роки не проживає у будинку, однак не бажає добровільно знятись з реєстраційного обліку, чим порушує права позивача як власника будинку у вільному користуванні та розпорядженні ним. Позивач у судовому засіданні свої вимоги підтримала у повному обсязі, надавши пояснення аналогічні викладеним у позові, просила задовольнити у повному обсязі. Відповідач у судове засідання не з`явилась, про час і місце розгляду справи повідомлялася у встановленому законом порядку. Поважних причин неявки суду не повідомила, заяву про розгляд справи за її відсутності не подала, як і заперечень щодо позову. Третя особа, будучи також належним чином повідомленою про час і місце розгляду справи, в судове засідання свого представника не направила. Представник Жовтоводського МС ГУДМС України в Дніпропетровській області Заворотній А.Г., надав заяву, щодо неможливості прийняти участь у судовому засіданні і розгляду справи за їх відсутності. Суд, вислухавши пояснення позивача, допитавши свідків, повно, всебічно та об'єктивно дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню за таких підстав. Судом встановлені такі факти і відповідні ним правовідносини. Статтею 41 Конституції України та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до Закону України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР "Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції", закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Відповідно ст.317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Згідно ч.1 ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійснені. Відповідно до ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Статті 71, 72 Жилищного Кодекса України - встановили, що: - При тимчасової відсутності наймача або членів його родини за ними зберігається житлове приміщення впродовж 6 місяців. Якщо наймач або члени його родини були відсутні по поважних причинах більше ніж шість місяців, цей строк по заяві відсутнього може бути продовжено... - Визнання особи, такою що втратила право користування житловим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи більше встановленого законом терміну здійснюється у судовому порядку. Так, згідно свідоцтва про право на спадщину за законом від 11 квітня 2012 року, посвідченого державним нотаріусом Жовтоводської державної нотаріальної контори Морозюком В.О. і зареєстрованого в реєстрі за № 608, [PERSON] є власником житлового будинку розташованого за адресою [ADDRESS], житловою площею 84,1 кв.м., загальною площею 148,8 кв.м., з господарськими будівлями (а.с.6). Право власності на зазначене нерухоме майно зареєстровано у встановленому законом порядку КП Жовтоводське МБТІ, що підтверджується відповідним витягом про державну реєстрацію прав (а.с.7). У подальшому позивач з'ясувала, що у належному їй будинку зареєстрована також відповідач [PERSON], яка проживала у домоволодіння як співмешканка її батька [PERSON], померлого [INFO] року. Даний факт підтверджується довідкою СГІРФО Жовтоводського МВ ГУМВС України в Дніпропетровській області (а.с.8). Також судом встановлено, що після отримання позивачем свідоцтва про право власності на спірний будинок, відповідач залишила його і за власним бажанням змінила місце проживання. Отже, відповідач добровільно висилилась із вказаного будинку, забравши усі належні їй речі, і не виявляла бажання повернутись для проживання за місцем реєстрації 2 роки, що підтверджується також поясненнями у судовому засіданні свідків [PERSON] та [PERSON], які підтвердили, факт не проживання у житловому будинку розташованому за адресою [ADDRESS], [PERSON] з березня 2012 року. Зі слів позивача встановлено, що остання зверталась до відповідача із проханням знятись з реєстрації за вказаною адресою, оскільки дана обставина створює перешкоди у користуванні, володінні та розпорядженні майном у повному обсязі. Однак, належного реагування [PERSON] не здійснено. Оскільки відповідач, не являючись власником житла, і членом сім'ї власника, не проживає і не користується житловою площею будинку 16 по вул. Українська у місті Жовті Води Дніпропетровської області, що належить позивачу на праві приватної власності більше шести місяців, та наявність реєстрації за вказаною адресою перешкоджає позивачу вільно користуватись та розпоряджатись належним останній житлом, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] щодо усунення їй перешкод у користуванні спірною квартирою є обґрунтованими і підлягають задоволенню і [PERSON] слід визнати такою що втратила право користування належним позивачу на праві приватної власності жилим приміщенням. При цьому, суд враховує, що обставин, які б свідчили, що позивач та/або будь-які інші особи коли-небудь перешкоджали відповідачу в користуванні квартирою, та/або що з цього питання відповідач зверталася до суду або до правоохоронних органів (до звернення [PERSON] до суду із даним позовом) судом не встановлено. Крім того, судом не встановлено обставин, які б свідчили, що відповідно до пунктів 1-7 ст.71 ЖК України за відповідачем зберігається спірне жиле приміщення понад шести місяців. Що стосується вимог позивача про зняття з реєстраційного обліку відповідача, суд зазначає, що згідно зі ст. 7 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні", рішення суду про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, є підставою для зняття відповідача з реєстраційного обліку у цьому житловому приміщенні, а відтак відсутні визначені законом підстави для задоволення позову в цій частині. У відповідності до вимог ч.1 ст. 88 ЦПК України, оскільки позов задовольняється частково, судові витрати необхідно присудити позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Outcome: partial