Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-20 00:00:00

[PERSON] звернувся до Новоайдарського районного суду Луганської області з даною позовною заявою в інтересах [PERSON] до [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], КП «Щастинська теплова енергетична компанія», КП «Жилбудсервіс» про визначення порядку користування квартирою, що є спільною власністю. В обгрунтування позовних вимог зазначив, що квартира, яка розташована за адресою: [ADDRESS], належить на праві спільної часткової власності [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] Відповідачі у вищевказаній квартирі не проживають, плату за комунальні послуги не сплачують, позивач з відповідачами не може досягти домоволенності у користуванні квартирою. З метою вирішення спору про оплату комунальних послуг, виникла необхідність у встановлені порядку користування квартирою, з метою поділу особового рахунку на окремі рахунки для кожного із співвласників. Посилаючись на вказані обставини, [PERSON] просив суд встановити порядок користування квартирою №12 в будинку 9 на пл. Міру в м. Щастя Новоайдарського району Луганської області та розподілити особові рахунки по сплаті комунальних послуг на окремі особові рахунки. Представник позивача [PERSON] у судове засідання не з`явився, надав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав, просив суд їх задовольнити. Відповідачі [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON], КП «Щастинська теплова енергетична компанія» у судове засідання не з`явилися, про причину неявки суд не повідомили, хоча були належним чином сповіщені про час та місце судового засідання, що підтверджується судовим викликом, розміщенним безпосередньо на офіційній сторінці Новоайдарського районного суду веб-порталу судової влади України (а.с.43). Представник відповідача КП «Жилбудсервіс» [PERSON] у судове засідання не з`явилася, надала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності, заперечень з приводу позовних вимог до суду не надала. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши надані суду докази, приходить до таких висновків. Згідно ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Згідно ст. 150 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності квартиру користуються нею для особистого проживання і мають право розпоряджатись цією власністю на свій розсуд. Відповідно до ч. 1 ст. 316, ч. 1, 2 ст. 317 ЦК України право власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать право володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. За ч. ч. 1, 2 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Згідно ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до вимог ст.355 ЦК України, майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Право спільної власності виникає з підстав, не заборонених законом. Спільна власність вважається частковою, якщо договором або законом не встановлена спільна сумісна власність на майно. Пленум Верховного Суду України в п.14 постанови від 22.12.1995р. №20 «Про судову практику у справах за позовами про захист приватної власності» роз`яснив, що квартира, яка є спільною сумісною чи спільною частковою власністю, на вимогу учасника (учасників) цієї власності підлягає поділу в натурі, якщо можливо виділити сторонам ізольовані жилі та інші приміщення з самостійними виходами, які можуть використовуватися як окремі квартири або які можна переобладнати в такі квартири. У протилежному випадку може бути встановлено порядок користування приміщеннями квартири, якщо про це заявлено позов. Вирішуючи спір про визначення порядку користування житловим приміщенням, що належить особам на праві спільної часткової власності, суд повинен перевірити, яка частина житлової площі належить кожному із співвласників, встановити ідеальну частку кожного із них, з`ясувати, чи можливо виділити ці частки їм у користування та чи відповідає частка, виділена кожному із співвласників, його частці у спільному майні та чи не порушуються при цьому права співвласників на їхні частки у спільному майні. Судовим розглядом встановлено, що відповідно до копії свідоцтва про право на спадщину за законом від 08.08.2013 р., спадкоємцями квартири №12 в будинку №9 на пл. Міру в м. Щастя Луганської області, після смерті [PERSON] є: його сестра [PERSON], якій належить 1\\2 частка квартири; його брат [PERSON], якому належить 1/4 частка квартири; його брат [PERSON], якому належить 1/6 частка квартири. [PERSON] помер 29.05.2015 р., а [PERSON] помер 12.07.2013 р. Проте, позивачем не надано до суду жодних відомостей щодо спадкування майна померлих [PERSON] та [PERSON] Доказів того, що співвласниками вищевказаної квартири є відповідачі [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON], позивачем до суду не надано, у зв`язку з чим суду не вдається можливим встановити, яка частина житлової площі квартири належить кожному із співвласників, яка ідеальна частка кожного із них, чи можливо виділити ці частки їм у користування. Встановлення порядку користування квартирою на вимогу учасника власності можливо лише після того, коли визначені частки кожного співвласника. Тобто, не встановлення вищевказаних обставин справи може призвести до порушення прав інших співвласників. Відповідно до ч. 1 ст. 356 ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Згідно ст. 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється між співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитись про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. Але надання у володіння та користування можливе за умови, що це майно подільне. Даних про те, що спірна квартира може бути поділена між співвласниками відповідно до їх часток у праві власності на цю квартиру відсутні. Суд також звертає увагу на те, що відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорення. Таким чином, у розумінні закону, суб'єктивне право на захист - це юридично закріплена можливість особи використати заходи правоохоронного характеру для поновлення порушеного права і припинення дій, які порушують це право. За змістом наведених норм, позовне провадження характеризується наявністю матеріально-правового спору між сторонами, відповідачем у справах позовного провадження є особа - учасник цивільних правовідносин, яка порушує, не визнає або оспорює відповідні права позивача. За відсутності згоди порядок володіння та користування майном визначається судом за позовом одного або декількох співвласників. Таким чином, підставою для звернення до суду з позовом про визначення порядку володіння та користування майном, яке перебуває у спільній частковій власності одного із співвласників, є відсутність згоди щодо порядку володіння та користування таким майном з іншими співвласниками. Звернення до суду із позовом про визначення порядку володіння та користування майном є одним із прав власника, передбаченим ст. ст. 319, 358 ЦК України. Фактично з наведених вище обставин справи вбачається, що позивачем не надано до суду доказів про наявність цивільно-правового спору між ним та відповідачами, щодо порядку користування квартирою та оплати комунальних послуг. Позовні вимоги про зобов`язання відповідачів КП «Жилбудсервіс» та ТОВ «Теплкомуненерго» розподілити особові рахунки на оплату житлово-комунальних послуг, що надаються в спірну квартиру, суд вважає за необхідне залишити без задоволення, оскільки вони є похідними від вимог про визначення порядку користування квартирою, в задоволенні яких судом відмовлено. На основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які посилався представник позивача, як на підставу своїх вимог, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв'язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги [PERSON] в інтересах [PERSON] до [PERSON] Вячеслава Михайловича, [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], КП «Щастинська теплова енергетична компанія», КП «Жилбудсервіс» про визначення порядку користування квартирою, що є спільною власністю, є необґрунтованими та не підлягають задоволенню. Висновки суду підтверджуються письмовими доказами, дослідженими у судовому засіданні. На підставі ст. 317, 319, 321, 356, 358 ЦК України, ст. 150 ЖК України, Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.1995 р. № 20 "Про судову практику у справах за позовами про захист приватної власності",

Outcome: dismissed