Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-10 00:00:00

[PERSON] звернулася в суд з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на неповнолітню дитину. Обґрунтовуючи свої позовні вимоги позивач посилається на те, що із відповідачем [PERSON] перебуває у зареєстрованому шлюбі з 16 червня 2005 року, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб від 26 вересня 2008 року Серії 1-ИД №047827 та відділом реєстрації актів цивільного стану Тернопільського міського управління юстиції Тернопільської області зроблено актовий запис за №702. Від шлюбу мають малолітню дитину, [PERSON], [INFO], який проживає біля неї. Батьком дитини є відповідач по справі [PERSON]. З плином часу взаємовідносини з відповідачем зіпсувалися і на даний час разом не проживають. Відповідач матеріальної допомоги на утримання сина не надає. Їй не відомо де працює відповідач і які він отримує доходи офіційно, а тому змушена звернутися до суду з позовом про стягнення аліментів. В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала. Відповідач, будучи вчасно та належним чином повідомленим про розгляд справи, у судове засідання не з»явився, підтвердженням чому є надіслання судової повістки з рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення за №1950201778940 від 15 лютого 2018 року, №1950201793820 від 27 лютого 2018 року, №1950201843563 від 02 квітня 2018 року та оголошення про виклик до суду на розгляд справи, яке було розміщено на офіційному веб-сайті Городищенського районного суду Черкаської області 03 травня 2018 року, причину своєї неявки суду не повідомив, як і не надіслав заяв чи то клопотань про розгляд справи у його відсутності або перенесення розгляду. За таких обставин, враховуючи належне повідомлення відповідача, суд, приймає рішення про можливість розгляду справи у його відсутність. Суд, розглянувши позов в межах заявлених позовних вимог, вислухавши думку позивача, враховуючи належне повідомлення відповідача і відсутність від нього відзиву, заперечення, чи то клопотань про необґрунтованість позовних вимог, вбачає підстави до розгляду цивільної справи у підготовчому судовому засіданні, згідно до ст.200 ЦПК України, дослідивши докази у справі та вважає, що позов обґрунтований і підлягає до часткового задоволення з наступних підстав. Відповідно до ст. 6 Європейської конвенції з прав людини та основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру. Обовязок утримувати дітей є рівною мірою обовязком як матері, так і батька, причому обовязком особистим, індивідуальним, а не солідарним. Оцінюючи усі докази, що є у справі в їх сукупності, суд вважає встановленим, що між сторонами виникли спірні правовідносини, які полягають в обов'язку матері, батька утримувати дітей. Згідно зі ст. ст. 1,17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року, суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та практику Суду, як джерело права. Враховуючи положення ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, ч. 7, ч.8 ст. 7 СК України при вирішенні будь-яких питань щодо дітей, суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення інтересів дитини. Відповідно до положень ст.ст.1-3 Конвенції ООН «Про права дитини» в усіх діях щодо дітей першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Зокрема, передбачено, що дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов'язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживаються всі відповідні законодавчі і адміністративні заходи. Відповідно до ст. 8 Закону України "Про охорону дитинства" кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх заміняють, несуть відповідальність за створення необхідних умов для всебічного розвитку дитини відповідно до законів України. У відповідності до ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обов»язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов»язків щодо дитини. Статтею 181 ч.3 Сімейного Кодексу України передбачено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Згідно ч.1 ст. 184 Сімейного Кодексу України якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Із досліджених судом доказів вбачається, що відповідно до свідоцтва про шлюб Серії 1-ИД №047827, зареєстрований шлюб між сторонами не розірваний (а.с.5). Позивач в судовому засіданні пояснила, що подала позов до суду про розірвання шлюбу, але рішення по справі не набрало законної сили. Згідно свідоцтва про народження Серії 1-ИД №087161 сторони по справі є батьками [PERSON], [INFO] (а.с.6) і дана обставина у судовому засіданні не заперечується. Малолітній [PERSON], [INFO], проживає біля позивача та перебуває на її утриманні. Сімейним Кодексом України, а саме ст.182 та Постановою Пленуму Верховного Суду України „Про застосування судами окремих норм Сімейного Кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів №3 від 15.05.2006 року, визначено, що при визначенні розміру аліментів, суд враховує стан здоровя та матеріальне становище дитини, стан здоровя та матеріальне становище платника аліментів, наявність у нього інших дітей, непрацездатних дружини, батьків, і бере до уваги обставини у відношенні малолітньої дитини про її стан здоров»я, вік, потребу в належному харчуванні, забезпеченні одягом, відсутність здатності утримувати себе самостійно, та у відношенні відповідача, який, з пояснень позивача, є працюючим, інших утриманців не має, остільки син від першого шлюбу є повнолітнім, фізично здоровий, а тому слід стягнути із [PERSON] аліменти, як такого, що має можливість їх сплачувати на утримання дитини в твердій грошовій сумі, як то визначено ст.184 СК України. Оцінюючи зібрані та досліджені у справі докази, суд приходить до висновку, що позов підлягає до часткового задоволення. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, суд, вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь Держави судовий збір у розмірі 704,80 грн., остільки позивач звільнена від сплати судового збору за подання позову про стягнення аліментів. Позов підтверджується: копією свідоцтва про народження Серії 1-ИД №087161; копією свідоцтва про шлюб Серії 1-ИД №047827. На підставі вищенаведеного, та

Outcome: dismissed