Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-04 00:00:00

Заявник [PERSON] звернулась до суду із заявою про встановлення факту смерті, посилаючись на те, що її мати [PERSON] померла [INFO] на території тимчасово окупованої території України, у м. Донецьк. Єдиними наявними документами, що підтверджують факт смерті матері, є довідка про смерть від 14.12.2019 року № 4870, та свідоцтво про смерть від 18.12.2019 року видані закладами, які знаходяться на території, не підконтрольній Україні. Заявник [PERSON] звернувшись із заявою про державну реєстрацію смерті матері [PERSON] до Комунарського районного у місті Запоріжжі відділу державної реєстрації актів цивільного стану Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро), отримала відмову № 442/21.16-83, згідно з якою їй було відмовлено в проведенні державної реєстрації смерті [PERSON] , оскільки надані документи про смерть є не встановленої форми. Посилаючись на вищевказане просить суд встановити факт, що має юридичне значення, а саме: встановити факт смерті [PERSON] , [INFO] , громадянки України, уродженки с. Бурлацьке, Великоновосілківського району, Донецької області, яка була зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , місце смерті: місто Донецьк, яка настала [INFO] , причина смерті «атеросклеротична хвороба серця». В судове засідання заявник не з`явилась, про дату, час та місце розгляду справи була повідомлена судом своєчасно та належним чином, надала заяву про розгляд справи за її відсутності, на задоволенні заяви наполягає у повному обсязі. Представник заінтересованої особи - Комунарський районний у місті Запоріжжі відділ державної реєстрації актів цивільного стану Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце слухання справи був повідомлений своєчасно та належним чином,причини неявки останнього суду не відомі. Дослідивши матеріали справи, надані докази, оцінивши їх у сукупності, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлені такі факти і відповідні їм правовідносини. [PERSON] , [INFO] , є громадянкою України, що підтверджується паспортом громадянина України, серії [NUMBER] , виданим 30.04.1998 року Пологівським РВ УМВС України в Запорізькій області. Померла [PERSON] , [INFO] , громадянка України, що підтверджується паспортом громадянина України, серії [NUMBER] , виданим 19.03.1996 року Великоновосілківським РВ УМВС України в Донецькій області. Місце реєстрації померлої згідно паспорту є [ADDRESS] . Судом встановлено, що померла [PERSON] є матір`ю заявника [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про народження [PERSON] (доньки померлої) зареєстрованого 01.08.1962 року актовий запис № 46, відповідно до якого [PERSON] та [PERSON] є батьками [PERSON] , свідоцтвом про укладення шлюбу щодо підтвердження дошлюбного прізвища, відповідно до якого [PERSON] уклала шлюб з [PERSON] 25.12.1982 року актовий запис № 112, у зв`язку з чим змінила прізвище на « [PERSON] ». Згідно медичного свідоцтва про смерть № 4870 від 14.12.2019, виданого Міністерством охороні здоров`я Донецької Народної Республіки, бюро судово-медичної експертизи, відділом суд мед експертизи трупів [PERSON] померла [INFO] у м.Донецьк. Причина смерті «атеросклеротична хвороба серця». Відповідно до листа Комунарського районного у місті Запоріжжі відділу державної реєстрації актів цивільного стану Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) за № 442/21.16-83 від 24.12.2020 року, [PERSON] було відмовлено в проведенні державної реєстрації смерті [PERSON] , у зв`язку невідповідністю свідоцтва про смерть формі, визначеній ЗУ «Про державну реєстрацію актів цивільного стану». Відповідно до п. 8 ч. 1 ст. 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті. Тобто з наведеного вбачається, що заявник [PERSON] , має право звернутися до суду із заявою про встановлення факту смерті матеріна тимчасово окупованій території України. Відповідно до роз`яснень, наданих в п. 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України №5 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», заяви про встановлення факту смерті особи в певний час приймаються до провадження суду і розглядаються за умови подання заявниками документів про відмову органів реєстрації актів громадянського стану в реєстрації події смерті. Заявник зобов`язаний обґрунтувати свою заяву посиланнями на докази, що достовірно свідчать про смерть особи у певний час і за певних обставин. Згідно із ст. 17 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» державна реєстрація смерті проводиться органом державної реєстрації актів цивільного стану на підставі: документа встановленої форми про смерть, виданого закладом охорони здоров`я або судово-медичною установою; рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час або про оголошення її померлою. Встановлення даного факту, що має юридичне значення, необхідно заявнику для отримання свідоцтва про смерть. Щодо можливості використання як доказ по справі свідоцтва про смерть [PERSON] , [INFO] , серії [NUMBER] , виданого Київським відділом РАЦС Донецького міського управління юстиції Міністерства юстиції Донецької Народної Республіки, слід вказати наступне. Відповідно до ст.ст. 77, 78 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Згідно із ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Статтею 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» передбачено, що будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому Законом. Будь який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, є недійсними і не створює правових наслідків. Відповідно до Розпорядження КМУ від 07 листопада 2014 року № 1085-р «Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, та переліку населених пунктів, що розташовані на лінії зіткнення» м.Донецьк є населеним пунктом, на території якого органи державної влади не здійснюють свої повноваження. Разом з цим, відповідно до висновків ЄСПЛ у справах проти Туреччини (зокрема, "Loizidou v. Turkey", "Cyprus v. Turkey"), Молдови та Росії (зокрема, Mozer v/ the Republic of Moldova and Russia", "Ilascu and Others v. Moldova and Russia"), які ґрунтуються на Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії (Namibia case), ЄСПЛ наголосив, що першочерговим завданням щодо прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної Сторони. Такий висновок ЄСПЛ слід розуміти в контексті сформульованого у згаданому Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії так званого «намібійського винятку», який є винятком із загального принципу щодо недійсності актів, у тому числі нормативних, які видані владою не визнаного на міжнародному рівні державного утворення. Зазначений виняток полягає в тому, що не можуть визнаватися недійсними всі документи, видані на окупованій території, оскільки це може зашкодити правам мешканців такої території. Зокрема, недійсність не може бути застосована до таких дій, як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів, невизнання яких може завдати лише шкоди особам, які проживають на такій території. Враховуючи наведену практику ЄСПЛ, суд вважає за можливе взяти до уваги свідоцтво про смерть, надане заявником, з метою повного та всебічного з`ясування обставин справи. Враховуючи практику ЄСПЛ, беручи до уваги, що встановлення факту смерті необхідно заявнику для реалізації прав та обов`язків, пов`язаних із смертю її дідуся, та те, що чинним законодавством не передбаченого іншої можливості державної реєстрації смерті особи на тимчасово - окупованій території України, окрім встановлення факту смерті, то заява [PERSON] про встановлення факту смерті підлягає задоволенню. Відповідно до п. 18 постанови Пленуму Верховного суду України № 5 від 31 березня 1995 року «Про судову практику у справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» рішення суду про встановлення факту, що має юридичне значення, не змінює собою документів, що видають зазначені органи, а є лише підставою для їх одержання. Згідно змісту ст. 18 ЦПК України рішення про встановлення факту, що має юридичне значення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для органів, які реєструють такі факти або оформлюють права, що виникають у зв`язку із встановленим судом фактом. На підставі викладеного,

Outcome: approved