overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-21 00:00:00

У лютому 2017р. позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить стягнути з відповідача на свою користь 30895,45грн., посилаючись в обґрунтування вимог на те, що 19.08.2016р. за генеральною угодою про реструктуризацію заборгованості була встановлена кредитна заборгованість відповідача перед банком у розмірі 25105,72грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 24% на рік; умови повернення кредитної заборгованості порушені, існуюча заборгованість відповідачем не погашена. У судове засідання представник позивача не прибув. Згідно вимог позову, позивач просив розглянути справу за відсутності його представника. Відповідач повідомлявся у встановленому порядку про час і місце судового розгляду, до суду не з'явився. За таких обставин суд за згодою позивача ухвалив провести заочний розгляд справи та постановити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. З'ясувавши обставини справи, дослідивши їх доказами, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до вимог статей 525,526,625,1054 Цивільного кодексу України зобов'язання повинні виконуватися належним чином, в установлений строк, одностороння відмова від виконання зобов'язань не допускається, а також боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. За кредитним договором позичальник зобов'язується повернути банку кредит та сплатити проценти у розмірі та на умовах, встановлених договором, при цьому неможливість виконання грошових зобов'язань не звільняє боржника від відповідальності. З матеріалів справи вбачається та судом встановлено, що відповідно до наявної в справі копії заяви [PERSON] від 04.11.2010р. відповідачу надавався кредит. Генеральною угодою про реструктуризацію заборгованості від 19.08.2016р. сторони домовились, що кредитна заборгованість відповідача перед ПАТ КБ "ПриватБанк" у розмірі 26505,73грн має бути повернута та сплачені 24% річних остаточно 31.08.2019р. шляхом щомісячної сплати 984,97грн. За твердженнями банку умови повернення кредиту, визначені генеральною угодою, позичальником порушені, існує заборгованість, яка згідно розрахунку позивача на 25.01.2017р. становить: за кредитом - 25105,72грн, за відсотками - 2677,94грн, штраф - 1199,13грн, комісія - 1912,66грн, - а всього - 30895,45грн, За умовами угоди сторін та відповідно до положень ст.1050 ЦК України позивач через невиконання перед ним зобов'язань має право вимагати дострокового повернення кредиту. Доказів, які б спростовували викладені факти, відповідачем не надано. Отже, встановлені фактичні обставини свідчать про порушення договірних прав позивача, а тому на їх захист з відповідача підлягають стягненню певні суми грошових коштів. На підставі ст.88 ЦПК України позивачу суд також присуджує з відповідача понесені і документально підтверджені судові витрати.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-03 00:00:00

У лютому 2017р. позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить стягнути з відповідача на свою користь 37008,54грн., посилаючись в обґрунтування вимог на те, що 11.09.2007р. за договором банк надав відповідачу кредит у розмірі 2900грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36% на рік, терміном, що відповідає строку дії картки; умови повернення кредиту порушені та існуюча заборгованість відповідачем не погашена. У судовому засіданні представник позивача був відсутній, надав заяву, просив розглянути справу за його відсутністю, позов підтримав. Відповідач повідомлявся у встановленому порядку про час і місце судового розгляду, до суду не з'явився. За таких обставин суд за згодою представника позивача ухвалив провести заочний розгляд справи та постановити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. З'ясувавши обставини справи, дослідивши їх доказами, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до вимог статей 525,526,625,1054 Цивільного кодексу України зобов'язання повинні виконуватися належним чином, в установлений строк, одностороння відмова від виконання зобов'язань не допускається, а також боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. За кредитним договором позичальник зобов'язується повернути банку кредит та сплатити проценти у розмірі та на умовах, встановлених договором, при цьому неможливість виконання грошових зобов'язань не звільняє боржника від відповідальності. З матеріалів справи вбачається та судом встановлено, що відповідно до наявної в справі копії заяви [PERSON] від 11.09.2007р. ПАТ КБ "ПриватБанк" надав відповідачу [PERSON] у кредит грошові кошти у розмірі 2900грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36% на рік, терміном, що відповідає строку дії картки. За твердженнями банку умови повернення кредиту позичальником порушені, існує заборгованість, яка згідно розрахунку позивача станом на 31.12.2016р. становить 34770,04грн., яка складається з наступного: за кредитом - 2889,37грн., процентами - 28480,67грн., пеня, комісія - 3400грн. Крім того, за умовами договору за прострочення зобов'язань відповідачу нараховано штраф (фіксована частина) - 500грн., штраф (процентна складова) - 1738,50грн. Таким чином, встановлені фактичні обставини свідчать про порушення договірних прав позивача, а тому на їх захист з відповідача підлягають стягненню неповернені кредитні суми, заборговані відсотки, сума штрафу, комісії, пені. На підставі ст.88 ЦПК України позивачу, на користь якого ухвалюється рішення, суд присуджує з відповідача понесені і документально підтверджені судові витрати, які складають з судового збору в розмірі 1600грн., а також витрат, пов'язаних з публікацією в пресі оголошення про виклик відповідача в розмірі 243грн., а всього 1843грн.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-29 00:00:00

У лютому 2018 року [PERSON] звернувся до Шевченківського районного суду м. Києва із позовом, в якому просив розірвати шлюб між ним та [PERSON], посилаючись на те, що спільне життя у нього з відповідачем не склалось, між ними виникла стійка психологічна несумісність, що призвела до частих сварок, які повністю руйнують їх відносини, фактичні шлюбні відносини вони не підтримують тривалий час, проживають окремо, у них різні погляди на шлюб та сім»ю. В даний час сім»я сторін розпалась остаточно, спільних інтересів не мають. Спору щодо місця проживання дітей та їх утримання на даний час немає. Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 19 березня 2018 року по справі відкрито провадження та призначено підготовче судове засідання за участю сторін. В судове засідання Позивач не з"явився, але надав до суду письмову заяву про розгляд справи у його відсутність. Відповідач в судове засідання не з"явилась, надала до суду письмову заяву, в якій позовні вимоги визнала. Відповідно до вимог ч.3 ст.200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Суд, дослідивши зібрані в справі письмові докази, вважає за можливе винести рішення у підготовчому судовому засіданні у зв»язку з існуванням визначених ч.3 ст.200 ЦПК України умов та позовні вимоги задовольнити з огляду на наступне. Судом встановлено, що сторони зареєстрували шлюб 19 серпня 2011 року у Відділі реєстрації актів цивільного стану Деснянського районного управління юстиції в м. Києві, актовий запис №985 від 19 серпня 2011 року (а.с. 4). Від шлюбу у сторін народились донька - [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] (а.с. 4). Відповідно до ст.ст. 21, 24 СК України, шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Шлюб грунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Частиною 3, 4 ст. 56 СК України передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Згідно ст. 112 Сімейного кодексу України шлюб розривається, якщо судом буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Доказів примирення стороною відповідача надано не було. Беручи до уваги наведене, суд прийшов до висновку, що шлюб між сторонами існує формально, вони проживають окремо тривалий час та не підтримують сімейні стосунки, сім'я сторін розпалась остаточно і подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б їх інтересам та інтересам їх дитини,а тому позовну заяву можливо задовольнити і шлюб потрібно розірвати. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2018-08-16 00:00:00

У лютому 2018 року [PERSON] звернулася до суду з вищевказаним позовом. На обгрунтування своїх позовних вимог позивачка посилається на те, що 23 січня 1993 року вона зареєструвала шлюб з відповідачем по справі. Від шлюбу з відповідачем мають п»ятеро дітей: сина [PERSON], [INFO], сина [PERSON], [INFO], сина [PERSON], [INFO], дочку [PERSON], [INFO], сина [PERSON], [INFO]. Подружні відносини склалися погано, причиною тому стало те, що у них із відповідачем різні погляди на життя, неможливість дійти єдиної думки при вирішенні сімейних та побутових проблем, вони неодноразово припиняли подружні стосунки, ведення спільного господарства, проте відновлення подружніх стосунків були невдалими, вона остаточно вирішила припинити спільне проживання з відповідачем, примирення між ними виключається, шлюб існує формально, тому просить шлюб розірвати. В судове засідання позивачка подала заяву про розгляд справи у її відсутності, позовні вимоги просить задовольнити. Відповідач в судове засідання не з»явився, про день і час розгулу справи повідомлений належним чином, що дає підстави для розгляду справи у його відсутності. Дослідивши матеріали справи, суд визнає необхідним, позов задовольнити. Відповідно до ч.1 ст.110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред»явлений одним із подружжя. Як передбачено ст. 112 ч.2 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Судом об"єктивно встановлено, що сторони припинили подружні стосунки, спільного господарства не ведуть, тому примирення між ними виключається. Подальше спільне життя і збереження шлюбу суперечить інтересам кожної із сторін. При таких обставинах, суд приходить до висновку, що сім"я розпалась і не може бути збережена.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2018-07-08 00:00:00

У лютому 2018 року заявниця звернулась до суду із вказаною заявою в порядку окремого провадження, якою просила суд встановити юридичний факт належності їй трудової книжки. Зокрема, заявниця зазначила, що в зв'язку із досягненням нею пенсійного віку, вона звернулась до органу пенсійного фонду із заявою про призначення пенсії за віком, однак їй було відмовлено у цьому оскільки виявлена помилка у трудовій книжці. Так, трудова книжка первинно видана на ім'я [PERSON]. Таким чином, наявна помилка у правовстановлюючому документі, яку заявниця виправити не має можливості, оскільки підприємства в яких заявниця працювала вже не існують. Встановлення юридичного факту заявниці необхідно із метою призначення пенсійної допомоги. Заявниця подала заяву про розгляд справи у свою відсутність, просила свої вимоги задовольнити. Представник заінтересованої особи у судове засідання не з'явився, сповіщений належним чином, неявка не перешкоджає розгляду справи. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов до висновку, що заява підлягає задоволенню з наступних підстав: За правилом п.6 ч.1 ст. 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення юридичного факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім'я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім'ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті. Згідно п. 12 Постанови Пленуму Верховного Суду України N 5 від 31.03.95 року "Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення", при розгляді справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім'я, по батькові, місце і час народження якої зазначені в документі, на збігаються з ім'ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, вказаним у свідоцтві про народження або в паспорті, в тому числі, факту належності правовстановлюючого документа, в якому допущені помилки у прізвищі, імені, по батькові або замість імені чи по батькові зазначені ініціали, суд повинен запропонувати заявникові подати докази про те, що правовстановлюючий документ належить йому і що організація, яка видала документ, не має можливості внести до нього відповідні виправлення. Суд встановив, що за паспортом [NUMBER], який виданий 19.11.1996 року Київським РВ УМВС України в Одеській області прізвище заявниці [PERSON], рік народження [INFO]. Трудова книжка [NUMBER], від 15.07.1982 року, видана на ім'я [PERSON], [INFO] підприємством Приморський продторг. У цій же трудовій книжці здійснений запис про зміну прізвища з [PERSON] на [PERSON] на підставі свідоцтва про шлюб від 15.10.1983 року. В теперішній час заявник не має можливості внести зміни до трудової книжки, оскільки підприємства вже не існує. Отже у суду не має сумнівів в тому, що [PERSON] належить трудова книжка [NUMBER], яка видана 15.07.1982 року. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-22 00:00:00

У лютому 2018 року надійшла до суду позовна заява [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу. Позивач у судове засідання не з"явилася та подала до суду заяву, у якій позов підтримала та просила розглянути справу без її участі. Відповідач у судове засідання не з"явився, подав до суду заяву, у якій позов визнав. Суд, дослідивши матеріли справи та заяви сторін, прийшов до наступного висновку. Згідно із ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Як роз'яснив Пленум Верхового Суду України у п. 24 постанови від 12 червня 2009 року № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з'ясування і дослідження інших обставин справи. Оскільки відповідачем було подано до суду заяву про визнання позову у повному обсязі і таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення позову у повному обсязі.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-30 00:00:00

У лютому 2018 року ПАТ КБ "ПриватБанк" звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості. В судове засідання не з'явився представник позивача, але надіслав до суду заяву про те, що позовні вимоги він підтримує в повному обсязі та просить справу розглянути у його відсутність. Відповідач у судове засідання не з'явилася, не повідомивши суду про причини своєї неявки, хоча завчасно та належним чином повідомлялася про час і місце розгляду справи, зокрема, і через оголошення на сайті суду. 31.05.2018 року судом винесено ухвалу про проведення заочного розгляду даної цивільної справи. Суд, дослідивши письмові докази, що є в матеріалах справи, проаналізувавши надані докази, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що згідно позовної заяви ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» та [PERSON] 28.08.2012 року уклали кредитний договір № б/н, відповідно до якого остання отримала кредит у розмірі 2000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок зі сплатою відсотків за користування кредитом. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами Банку», які викладенні на банківському сайті www.privatbank.ua, складає між ним та Банком Договір про надання банківських послуг (далі - Договір), що підтверджується підписом у заяві. Щодо до встановлення та зміни кредитного ліміту Банку керуються п. 2.1.1.2.3, 2.1.1.2.4 Договору, на підставі яких Відповідач при укладенні Договору дав свою згоду, щодо до прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту та його зміну за рішенням та ініціативою Банку. Власник картрахунку зобов'язаний слідкувати за витратами коштів в межах платіжного ліміту з метою запобігання виникнення Овердрафту, згідно п. 2.1.1.5.7 Договору. Овердрафт (п. 1.1.1.63 Договору) - короткостроковий кредит, який надається Банком Клієнту у разі перевищення суми операції за платіжною карткою над сумою залишку коштів на його Рахунку в розміру ліміту кредитування. Відносини між банком і клієнтом, які регулюються Договором про надання банківських послуг можуть вирішуватися як шляхом підписання окремих договорів або додаткових угод до цього Договору, так і шляхом обміну інформацією/узгодження про питання банківського обслуговування з клієнтом через web - сайт банку (www.privatbank.ua) або інших інтернет/SMS - ресурс, назначений банком. Відповідно до положень Умов та Правил надання банківських послуг, які розміщені на офіційному сайті Позивача (www.privatbank.ua) ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК», що діє на підставі Ліцензії НБУ №22 від 29.07.2009 року, а зараз діє на підставі Ліцензії НБУ №22 від 05.10.2011 року

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-06 00:00:00

У лютому 2018 року позивач [PERSON] звернулася до суду в порядку цивільного судочинства з позовом до відповідача фізичної особи-підприємця [PERSON] про стягнення заборгованості. 07 березня 2018 року представником позивача подано до суду заяву про забезпечення позову, в якій він просив суд в межах суми заборгованості у розмірі 859968,04 грн накласти арешт на квартиру [ADDRESS] що належить на праві власності [PERSON] Дослідивши матеріали справи, суддя вважає, що заява представника позивача [PERSON] про забезпечення позову підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених ст. 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Згідно з ч. 3 ст. 149 ЦПК України забезпечення позову допускається як до пред'явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду. Ч. 1 ст. 151 ЦПК України передбачено, що заява про забезпечення позову повинна містити, зокрема, предмет позову та обгрунтування необхідності забезпечення позову; захід забезпечення позову, який належить застосувати, з обгрунтуванням його необхідності. Відповідно до абз. 1 ч. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року №9 "Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову" суд (суддя), розглядаючи заяву про забезпечення позову, має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. Як вбачається з матеріалів справи, квартира [ADDRESS] належить на праві власності відповідачу [PERSON], а тому останній може вчинити дії щодо відчуження зазначеного майна на користь третіх осіб. Отже, невжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду у разі задоволення позову. Суд вважає, що заходи забезпечення позову, які просить вжити позивач, а саме арешт квартири [ADDRESS] є співмірними із заявленими позивачем вимогами, а тому приходить до висновку про необхідність задовольнити заяву про забезпечення позову. Враховуючи вищевикладене,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2018-06-13 00:00:00

\~ \~ \~ \~У лютому 2018 року позивач звернувся до суду із зазначеною вище позовною заявою, в якій зазначив, що 06 жовтня 1990 року між ним та відповідачкою, відділом реєстрації актів громадянського стану сектору Ботаніка м. Кишинів було зареєстровано шлюб, актовий запис № 1344. \~ \~ \~ \~Від шлюбу сторони неповнолітніх дітей не мають. \~ \~ \~ \~Позивач посилаючись на те, що вони з відповідачкою однією сім"єю не проживають та спільне господарство не ведуть, просить суд зазначений шлюб розірвати. \~ \~ \~ \~Сторони в судове засідання не з"явилися, кожен окремо звернувся до суду із заявами про розгляд справи у їхню відсутність, при цьому відповідачка проти задоволення позову не заперечувала. \~ \~ \~ \~ Згідно з вимогами ч.1 та ч.4 ст.206 ЦПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. \~ \~ \~ \~Так судом встановлено, що 06 жовтня 1990 року між позивачем та відповідачкою, відділом реєстрації актів громадянського стану сектору Ботаніка м. Кишинів було зареєстровано шлюб, актовий запис № 1344. \~ \~ \~ \~Від шлюбу сторони неповнолітніх дітей не мають. \~ \~ \~ \~Відповідно до ч.1 ст.110 СК України шлюб може бути розірваним за заявою одного з подружжя. \~ \~ \~ \~У судовому засіданні встановлено, що спільне проживання сторонами фактично припинено, подальше спільне проживання чоловіка і жінки і збереження шлюбу суперечить істотним інтересам позивача, відповідача, тобто наявність підстав для розірвання шлюбу, передбачених ст.112 ч.2 СК України. \~ \~ \~ \~При цьому суд враховує, що визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, в звязку з чим вважає, що наявні правові підстави для задоволення позову.

Outcome: approved