Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-18 00:00:00

07.05.2021р. [PERSON] звернувся з позовною до ТОВ «ФК «Є гроші ком» про визнання договору недійсним, застосування наслідків недійсного правочину шляхом повернення коштів (а.с. 2 13). Ухвалою судді від 11.05.2021р. відкрито провадження по справі та призначено розгляд в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін у відповідності до положення ч. 5 ст. 279 ЦПК України (а.с. 35). В обґрунтування позову позивач посилався на те, що наприкінці березня 2021 року телефоном від колекторів він дізнався про наявність перед ТОВ «ФК «Є гроші ком» в сумі 45 435,41 грн. На адвокатський запит до ТОВ «ФК «Є гроші ком» щодо укладення кредитного договору, отримання коштів, розміру заборгованості, листом ТОВ «ФК «Є гроші ком» № 9755 від 19.04.2021р. повідомлено, що кредитний договір між [PERSON] і ТОВ «ФК «Є гроші ком» не укладався, оскільки компанія за наявною у неї ліцензії Нацкомфінпослуг надає грошові кошти виключно у порядку укладання договорів позики. З веб-сайту https://e-groshi.com в особистому кабінеті позивач роздрукував файл download.pdf, який містить договір позики «Льготный» № 3097805470-1166672 від 21.01.2021р., зробив скриншот, в якому вказана сума заборгованості, а також суми, які сплатив відповідачеві. Таким чином дізнався про істотні умови договору позики № 3097805470-1166672 вперше лише 21.04.2021р. Зазначає, що договір він не підписував, з умовами договору не був ознайомлений, ніколи б не взяв кредитні кошти з тими умовами як у п. 1.5.2 - 730% річних. Із розрахунками заборгованості, які вказані у особистому кабінеті не згоден, оскільки договір позики «Льготный» №3097805470-1166672 від 21.01.2020р. побачив вперше 22.04.2021р. На сайті відповідача https://e-groshi.com у той час, коли він брав кошти і до цього часу містяться інші умови кредитування, які він розуміє саме так як зазначено - кредит під 0,00% на термін 30 днів. На запропонованих умовах натиснув на кнопку «отримати кредит», інших умов на сайті не було. Вважав, що не порушував умови наданої йому безвідсоткового кредиту, тим, що повертав отримані кредитні кошти по мірі можливості. Повернув частину тіла кредиту у сумі 13 436,00 грн., але відповідач зарахував до повернення тіла кредита лише суму 5 000,00 грн. Стверджує, що договір позики № 3097805470-1166672 не укладався за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, оскільки на сторінках свого веб-сайту: https://e-groshi.com відповідач пропонує укласти договір відвідувачам сайту натисканням кнопки «отримати кредит» або кнопки «реєстрація» на визначених умовах «Кредит под 0%». Вважав, що договір позики «Льготный» № 3097805470-1166672 від 21.01.2021р. укладено під впливом обману, без роз`яснення істотних умов договору, тому підлягає визнанню недійсним в силу положень ст. 230 ЦК України. На підставі викладеного, просив визнати договір позики «Льготный» № 3097805470-1166672 від 21.01.2021р., укладений між ТОВ ФК «Є Гроші ком» та [PERSON] недійсним, застосувавши наслідки нікчемного правочину, зобов`язавши ТОВ ФК «Є Гроші ком» здійснити перерахунок отриманих від [PERSON] коштів у розмірі 8 436,59 грн. Позивач і\~його представник в судове засідання не з`явилися, про дату, місце та час розгляду справи повідомлялися належним чином. При цьому, представник позивача адвокат Фірсунов А.Л. (діє на підставі ордеру від 13.07.2021р. і договору від 13.07.2021р. а.с. 38-39) надавав суду заяву про відкладення розгляду справи з метою уточнення позовних вимог, однак в подальшому відповідної заяви не надав. Представник відповідача в судове засідання не з`явився, про дату, місце та час розгляду справи повідомлявся належним чином, правом на надання відзиву не скористався. Суд, вивчивши матеріали справи, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, надавши оцінку доводам та запереченням сторін у сукупності з наданими письмовими доказами та положеннями законодавчих актів, вважає, що в задоволенні позову слід відмовити з наступних підстав. Кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів (ч.1. ст.4 ЦПК України). Суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі (ч.1. ст.13 ЦПК України). Згідно з вимогами ч. 2 ст. 77 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Відповідно до ст.80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях( ч.1,6 ст.81 ЦПК). За наявними в матеріалах справи доказами встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. Позивачем до позову долучений роздрукований з особистого кабінету договір позики «Льготный» від 21.01.2021р. № 3097805470-1166672, укладений між ТОВ «ФК «Є гроші ком» і [PERSON] , а також графік розрахунків за договором позики (а.с. 24 33), відповідно до умов якого позивач отримав кредитні кошти у розмірі 20\~000,00 грн. строком на 30 днів, з терміном повернення до 19.02.2021р. Вказаний договір укладено на сайті відповідача https://e-groshi.com, шляхом подання заяви на отримання кредитних коштів. З оспорюваного договору вбачається, що його підписано з боку позичальника за допомогою електронного підпису [PERSON] СМС - код m9YuraA (а.с. 32). Також Додатком 1 до договору є графік розрахунків, який містить розрахунок суми процентів за користування позикою та термін повернення позики, а саме: дата платежу 19.02.2021р., сума позики 20\~000,00 грн.; сума відсотків 3 600,00 грн. та комісія 1\~348,00 грн., а всього підлягає поверненню 24948 грн. Даний графік підписаний [PERSON] електронним підписом СМС - код m9YuraA (а.с. 33). Умовами п.1.2 договору визначено, що позика надається позичальнику виключно за допомогою Веб-сайту позикодавця (https://e-groshi.com) за умови ідентифікації позичальника та використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором. Встановлено, що відповідач має в мережі Інтернет сторінку з розміщеною пропозицією (офертою) на сайті https://e-groshi.com. На сторінці розміщена інформація про підприємство, скановані копії правовстановлюючих документів, фінансові звіти про діяльність підприємства, та публічну пропозицію (оферту), а також сам договір, де зазначена вся повна інформація щодо умов укладення кредитного договору, а саме визначено: порядок укладення договору та надання фінансового кредиту; предмет та строк дії договору; права і обов`язки сторін; порядок нарахування процентів за користування кредитом та механізм повернення кредиту; продовження строку користування кредитом (пролонгація); реструктуризація договору; відповідальність сторін; внесення змін і доповнень. Така інформація є відкритою та доступною для невизначеного кола осіб. Позивач мав змогу перш ніж укласти договір, детально ознайомитися з його умовами, у тому числі з розміром відсотків за користування кредитними коштами та порядком їх повернення. Відповідно до п. 1.8.1 договору, позичальник має право протягом 14 календарних днів з моменту укладення цього договору відмовитися від договору без пояснення причин , в тому числі в разі отримання грошових коштів. Відповідно до п. 7.5 договору позичальник підтверджує, що до укладення договору отримала від позикодавця інформацію зазначену в ч.2\~ст.12 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», а також повідомлена про свої права згідно ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів та ст. 8 Закону України «Про захист персональних даних». Суд відхиляє посилання позивача на те, що він не підписував договір, оскільки матеріалами справи підтверджується, що підпис договору позики був проставлений [PERSON] цифровим підписом - шляхом використання СМС-коду в якості підпису, тобто з використанням одноразового ідентифікатору. При цьому варто зауважити, що на адвокатський запит адвоката Фірсунова А.Л. до ТОВ «ФК «Є гроші ком» щодо укладення кредитного договору надана відповідь ТОВ «ФК «Є гроші ком» листом № 9755 від 19.04.2021р., якою відмовлено у наданні інформації, оскільки адвокатом не надано підтвердження повноважень (а.с. 18-19), а не про те, що договір з позивачем не укладався. Частиною 1 ст. 205 ЦК України визначено, що правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Згідно п.1. ст.207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах\~(у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного,\~електронного,\~іншого технічного засобу зв`язку. Відповідно до ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (стаття 628 ЦК України). Стаття 627 ЦК України та ст. 6 ЦК України визначають, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Статтею 638 ЦК України передбачено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Згідно абз. 2 ч. 2 ст. 639 ЦК України, якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Згідно статті 3 Закону України «Про електрону комерцію» електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства (ч.7 ст.11 Закону) Відповідно до п.1 ч.1 ст.3 Закону України «Про електронну комерцію» електронна комерція - відносини, спрямовані на отримання прибутку, що виникають під час вчинення правочинів щодо набуття, зміни або припинення цивільних прав та обов`язків, здійснені дистанційно з використанням інформаційно-телекомунікаційних систем, внаслідок чого в учасників таких відносин виникають права та обов`язки майнового характеру. Згідно із ч.ч. 12, 13 ст.11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст.12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним ст.12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронні документи (повідомлення), пов`язані з електронним правочином, можуть бути подані як докази сторонами та іншими особами, які беруть участь у судовому розгляді справи. В пунктах 6, 12 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що електронний підпис одноразовим ідентифікатором - це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору; одноразовий ідентифікатор алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Згідно із ч. 3 ст.11 Закону України «Про електрону комерцію» електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Згідно з п. 8. ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору. Частина 6 ст.11 Закону України «Про електронну комерцію» визначає, що відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: (1) надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; (2) заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; (3) вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логі чно пов`язані з нею. Відповідно до ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію», якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання, зокрема, електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом. Згідно наданої суду копій договору позики «Льготный» № 3097805470-1166672 від 21.01.2021р., Додатку 1 до договору (Графіку платежів) перетворених електронними засобами у візуальну форму, вбачається, що цей договір підписано шляхом використання СМС-коду в якості підпису, тобто з використанням одноразового ідентифікатору. Отже, договір\~позики «Льготный» № 3097805470-1166672 від 21.01.2021р. укладено між сторонами відповідно до положень ст.ст. 10, 11,12 Закону України «Про електронну комерцію», тобто шляхом пропозиції на його укладення однієї сторони та її прийняття іншою стороною та підписанням зі сторони позичальника електронним підписом одноразовим ідентифікатором. Укладання електронного договору та підписання його електронним підписом одноразовим ідентифікатором відповідає правовому висновку викладеному\~у постанові Верховного Суду від 09.09.2020р. у справі №732/670/19. Крім того, суд враховує правову позицію щодо даного спору, яка викладена у постановах Верховного Суду від 23.03.2020р. у справі №404/502/18 та від 07.10.2020р. у справі №127/33824/19, а саме:\~Що без отримання смс-повідомлення та без здійснення входу на веб-сайт товариства за допомогою логіна і пароля особистого кабінету кредитний договір між позивачем та відповідачем не був би укладений, суд першої інстанції, з висновками якого погодився апеляційний суд, обґрунтовано вважав, що укладення кредитного договору у запропонованій формі відповідало внутрішній волі позивача, цей правочин відповідно до\~Закону України\~«Про електронну комерцію»\~вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Відповідно до ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Підставою недійсності правочину у відповідності до ст. 215 ЦК України є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Згідно п.5 ч.3 ст. 18 Закону України "Про захист прав споживачів" несправедливими є, зокрема, умови договору про: встановлення вимоги щодо сплати споживачем непропорційно великої суми компенсації (понад п`ятдесят відсотків вартості продукції) у разі невиконання ним зобов`язань за договором. За змістом ст.18 Закону до договорів зі споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема про встановлення обов`язкових для споживача умов, з якими він не мав реальної можливості ознайомитися перед укладенням договору; надання продавцю (виконавцю, виробнику) права в односторонньому порядку змінювати умови договору на власний розсуд або на підставах, не зазначених у договорі; передбачення зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки. Продавець (виконавець) не повинен включати в договори зі споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінене або визнане недійсним. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору. Закон України «Про захист прав споживачів» застосовується до спорів, які виникли з кредитних правовідносин, лише в тому разі,\~якщо підставою позову є порушення порядку надання споживачеві інформації\~про умови отримання кредиту, типові процентні ставки, валютні знижки тощо, які передують укладенню договору. Відповідно до положень ст.ст. 1048-1052, 1054 ЦК України істотними умовами кредитного договору, щодо яких сторони повинні дійти згоди в належній формі, є: сума кредиту, строк кредитування, умови і порядок його видачі та повернення, відсоткова ставка, порядок зміни і припинення дії договору, відповідальність сторін за невиконання або неналежне виконання умов договору. Договір кредиту має бути укладений у письмовій формі (у вигляді паперового документу або у електронному). Договір позики «Льготный» № 3097805470-1166672 від 21.01.2021р. містить всі умови, зокрема: електронні підписи, виконані відповідно до\~ст.12 Закону України «Про електронну комерцію», строк, на який надається кредит, визначений п.1.3 договору та складає 30 днів, процентна ставка за кредитом складає 2,00 % від суми позики щоденно, орієнтовна реальна річна ставка складає 773,43 % річних, інформацію про наслідки прострочення виконання зобов`язань за сплату платежів, в тому числі неустойки, процентної ставки, інших платежів, які застосовуються чи стягуються при невиконанні зобов`язань за договором. Позивачеві було надано в повному обсязі інформацію, передбачену\~ст.12 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», підтвердженням цього є факт підписання позивачем вказаного договору та графіку розрахунку про умови повернення позики. Отже, договір\~позики «Льготный» № 3097805470-1166672 від 21.01.2021р. укладено у відповідній вимогам закону для договору в електронній формі. Позивачка підписавши договір\~електронним підписом одноразовим ідентифікатором\~засвідчила, що вона погодилася на отримання у кредит кошти саме на умовах, що визначені у запропонованому договорі, договір містить усі умови, передбачені положеннями Закону України «Про споживче кредитування», сторони узгодили всі істотні умови кредитування, а саме: суму кредиту, дату видачі кредиту, строк, умови повернення кредиту, нарахування та сплати відсотків, порядок сплати за кредит, відповідальність сторін за невиконання або неналежне виконання умов договору, а отже, волевиявлення сторін на укладення і підписання договору були вільними. Згідно з пунктом 2 ч.1, п.4 ч. 2 ст. 19 Закону України «Про захист прав споживачів» нечесна підприємницька практика забороняється.\~Нечесна підприємницька практика включає\~будь-яку діяльність (дії або бездіяльність), що вводить споживача в оману або є агресивною.\~Підприємницька практика вважається такою, що вводить в оману, якщо вона спонукає або може спонукати споживача дати згоду на здійснення правочину, на який в іншому випадку він не погодився б, шляхом надання йому неправдивої чи неповної інформації або ненадання інформації про\~… ціну або спосіб розрахунку ціни. Перед укладенням договору\~ТОВ «ФК Є гроші ком»\~до відома позичальника було доведено розмір процентної ставки, яка підлягає сплаті за користування кредитом, загальна вартість кредиту і відповідно загальний (сукупний) розмір кредиту, актуальний при умові повернення кредитних коштів і повної сплати відсотків у визначений договором строк і без допущення прострочення. Всі інші наслідки, які небажані для позичальника, за умовами договору (і це відповідає принципам цивільного договору) настають для нього лише при умові недотримання ним самим умов договору та допущення ним порушень, зокрема допущення прострочення строків виконання грошового зобов`язання. Отже, позивачка знала і усвідомлювала про наявність негативних для неї наслідків у вигляді додаткового майнового навантаження у разі порушення строків (30 днів) повернення кредиту та сплаті процентів та у разі незгоди з такими умовами мала абсолютну можливість не укладати договір на таких умовах. У даному випадку йдеться мова не про нечесність чи недобросовісність кредитодавця, який діяв в межах закону, а про зміну намірів і прагнень позичальника, який станом перед отриманням кредитних коштів вважав такі умови прийнятними для себе, а після їх отримання і використання для задоволення своїх власних потреб і з настанням строку виконання грошових зобов`язань, а також допущенням прострочення - змінив свою думку. Крім того, позивач у разі незгоди з умовами договору мав право, на підставі 1.8.1 договору, ст. 15 Закону України «Про споживче кредитування»,\~протягом 14 календарних днів з дня укладення договору відмовитися від договору без пояснення причин, у тому числі в разі отримання ним грошових коштів. Проте, у встановлений строк позивачка не відмовилася від договору та не повернула кредит. Частина 1 ст. 230 ЦК України зазначає, що\~у випадку, якщо одна зі сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (ч.1 ст.229 цього Кодексу), такий правочин визнається судом недійсним.\~Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування. В постанові Верховного Суду від 28.08.2019р. у справі №753/10863/16-ц\~викладено висновок, що правочин може бути визнаний таким, що вчинений під впливом обману, у випадку навмисного цілеспрямованого введення іншої сторони в оману стосовно фактів, які впливають на укладення правочину. Ознакою обману є умисел. Установлення у недобросовісної сторони умислу ввести в оману другу сторону, щоб спонукати її до укладення правочину, є обов`язковою умовою кваліфікації недійсності правочину за ст.230 ЦК України. У пункті 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009р. №9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» судам роз`яснено, що наявність умислу в діях відповідача, істотність значення обставин, щодо яких особу введено в оману, і сам факт обману повинна довести особа, яка діяла під впливом обману. Обман щодо мотивів правочину не має істотного значення. Підсумовуючи викладене, суд приходить до висновку, що позивачем не надано належних та допустимих доказів, які дають підстави вважати, що відповідачем перед укладенням договору було порушено порядок надання позивачці, як споживачу, інформації про умови отримання кредиту, розмір процентної ставки за користування кредитом, сукупну вартість кредиту, а також що Договір позики «Льготный» № 3097805470-1166672 від 21.01.2021р. містить несправедливі умови щодо позичальника. Враховуючи, що з підписанням оспорюваного договору, позивач погодився, що вона до його підписання ознайомилась з усіма умовами, на яких кредитор здійснює кредитування, та з загальною сукупною вартістю всіх витрат, пов`язаних з отриманням та поверненням кредиту, а отже свідомо обрав запропоновані умови кредитування, суд вважає, що відсутні підстави вважати, що кредитодавець при укладенні договору з [PERSON] застосував нечесну практику, а тому позовні вимоги [PERSON] не підлягають задоволенню. Вирішуючи питання розподілу судових витрат відповідно до положень\~ст. 141 ЦПК України, з урахуванням відмови в задоволення позову, судові витрати з відповідача не стягуються. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed