Jurisdiction: civil
Date: 2019-08-18 00:00:00

До Кузнецовського міського суду Рівненської області звернулося Акціонерне товариство комерційний банк ПриватБанк (далі - АТ КБ ПриватБанк) із позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості по кредитному договору б/н від 03.11.2008 року в сумі 11148,88 грн. Позовні вимоги обґрунтовуються тим, що відповідно заяви № б/н від 03.11.2008р. [PERSON] отримала кредит в розмірі 900 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Позивач, надавши відповідачу кредит, свої зобов`язання за договором виконав у повному обсязі. У порушення закону та умов договору [PERSON] свої зобов`язання по погашенню кредиту за договором належним чином не виконала, не надавала своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості по зобов`язаннях. Внаслідок порушення відповідачем своїх зобов`язань станом на 13.06.2019р. утворилася заборгованість по кредитному договору в загальній сумі 11148,88 грн., з яких: заборгованість за тілом кредиту 5082,83 грн., заборгованість за простроченим тілом кредиту 1881,77 грн., пеня 2665,29 грн., пеня за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100 грн. - 750,00 грн. , фіксована складова штрафу - 250 грн., процентна складова штрафу 518,99 грн. Тому заявлено АТ КБ ПриватБанк позов до суду. Представник позивача в судове засідання не з`явився. У справі є клопотання від представника позивача Чепіги Д. О. про розгляд справи у відсутності представника позивача та про повне підтримання заявлених позовних вимог. Відповідач [PERSON] якій у встановленому порядку надсилався виклик до суду, в судове засідання не з`явилась, проте подала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності, вказала, що визнає позовні вимоги не визнала, оскільки сплатила борг. Суд, дослідивши та оцінивши надані у справі докази, встановив наступні обсатвини. Судом із копії анкети-заяви відповідача від 03.11.2008р. встановлено, що між ПАТ КБ ПриватБанк та [PERSON] укладено договір про надання банківських послуг. Відповідач ознайомилась з умовами та правилами надання банківських послуг в ПАТ КБ ПриватБанк. Згідно із ст.526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Частиною 1ст. 1054 ЦК встановлено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до поданого позивачем розрахунку станом на 13.06.2019р. має місце заборгованість по кредитному договору [PERSON] в сумі 11148,88 грн., з яких: заборгованість за тілом кредиту 5082,83 грн., заборгованість за простроченим тілом кредиту 1881,77 грн., пеня (1) 2665,29 грн., пеня за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100 грн. - 750,00 грн., фіксована складова штрафу - 250 грн., процентна складова штрафу 518,99 грн. Отже, враховуючи, наявність копії заяви відповідача від 03.11.2008 року, розрахунку заборгованості за договором кредиту та те, що відповідач не оспорює отримання кредиту,суд вбачає підстави для стягнення із [PERSON] заборгованості по тілу кредиту у розмірі, що зазначений у письмовому розрахунку, а саме заборгованість за тілом кредиту у сумі 5 082,83 грн. та заборгованість за простроченим тілом кредиту у сумі 1881,77 грн. Вирішуючи питання щодо позовної вимоги про стягнення пені та штрафів за порушення строків платежів суд керується тим, що відповідно до статті 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення строків виконання грошових зобов`язань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення. Крім того, зі змісту копії заяви [PERSON] від 04.11.2008 року випливає, що за несвоєчасне погашення з неї стягується пеня, яка складається з пені (1), тобто базової процентної ставки за договором поділеної на 30, яка нараховується за кожен день прострочки кредиту, та пені (2), тобто 1% від заборгованості, але не менше 10 грн. в місяць, яка нараховується 1 раз у місяць, при наявності прострочки по кредиту або процентам 5 і більше днів при виникненні прострочки на суму більше 50 грн. З аналізу вказаного пункту заяви випливає, що за одне й теж порушення умов договору відповідач повинна сплачувати як пеню (1), так і пеню (2), що також свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення. Аналогічну позицію висловлено Верховним Судом України у постанові від 21.10.2015 р. у справі № 6-2003цс15. За таких обставин суд не вбачає правових підстав для покладення на відповідача подвійної відповідальності за прострочення виконання грошових зобов?язань, а тому вимогу позивача в частині стягнення з [PERSON] пені (2) та штрафу вважає такою, що не підлягає до задоволення, через необґрунтованість. Отже, із відповідача необхідно стягнути на користь позивача заборгованість за кредитним договором від 03 листопада 2008 року на загальну суму 9 629,85 грн., а саме: 5082 грн 83 коп. тіла кредиту, 1881 грн 77 коп. простроченого тіла кредиту та 2665 грн 25 коп. пені (1). Проте, відповідач [PERSON] , на підтвердження сплати заборгованості за кредитним договором, подала до суду квитанцію від 19.08.2019 року про оплату 10000,00 грн. з призначенням платежу: надходження готівки за платіжними картками, банк отримувача АТ КБ "ПриватБанк". Вказаню квитанцією доводиться, що борг за кредитним договором від 03.11.2008 року, станом на 13.06.2019 року відповідач сплатила, а тому відсутні підстави для задоволення позову та стягнення коштів з відповідача на користь позивача. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed