Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-04 00:00:00

04.10.2018 року позивач звернулась до суду з вказаним позовом мотивуючи тим, що 07.11.2015 року у відділі державної реєстрації актів цивільного стану Білоцерківського міськрайонного управління юстиції у Київській області, актовий запис №1798, був зареєстрований шлюб між нею та відповідачем. Від цього шлюбу у них [INFO] року народилася дочка [PERSON]. Відповідач з 09.12.2015 року був зареєстрований і проживав з нею у квартирі [ADDRESS]. Вказана квартира належить їй на праві приватної власності на підставі договору купівлі-продажу від 17.12.2012 року, посвідченого приватним нотаріусом Білоцерківського міського нотаріального округу Київської області [PERSON] зареєстрованого в реєстрі №2387. Сімейне життя у неї з відповідачем не склалося, на початку жовтня 2016 року останній залишив її вагітну, добровільно забрав свої речі, залишив ключі від вхідних дверей її квартири та виїхав проживати до своєї матері за адресою: [ADDRESS]. Рішенням Білоцерківського міськрайонного суду від 19.02.2018 року, у справі №357/13942/17, 2/357/234/18, шлюб між нею,[PERSON], та [PERSON] було розірвано. Рішення суду набрало законної сили 21.03.2018 року. Дочка [PERSON] з дня народження і по даний час проживає разом з нею у квартирі [ADDRESS]. Батько дитини [PERSON] фактично від дня народження дочки з нею не проживає. 27.12.2017 року Білоцерківським міськрайонним судом було ухвалено рішення, у справі №357/13940/17, 2/357/4218/17, згідно якого було визнано [PERSON] таким, що втратив право на користування житловим приміщенням квартири [ADDRESS]. Рішення суду набрало законної сили 26.01.2018 року. Даним рішення підтверджується, що вона є власником квартири [ADDRESS], квартира набута до реєстрації шлюбу між сторонами, відповідач зареєстрований та проживав в квартирі, як член сім'ї власника житла, але більше року не проживає у [ADDRESS] без поважних причин. Малолітня дочка [PERSON], [INFO], від дня народження і по даний час знаходиться виключно на її утриманні. Відповідно до судового наказу від 07.12.2017 року, у справі №357/13937/17, 2-н/357/1810/17, з [PERSON] стягнуто аліменти на користь [PERSON] на утримання дочки [PERSON], [INFO], в розмірі 1/4 частини всіх видів його заробітку /доходу/, але не менше 50% прожиткового мінімуму та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку щомісячно, починаючи з 16.11.2017 року, до досягнення дитиною повноліття. Згідно довідки-розрахунку від 18.06.2018 року №252, виданої старшим державним виконавцем Білоцерківського районного відділу державної виконавчої служби головного територіального управління юстиції у Київській області Горобець І.В. заборгованість по аліментам за період з 16.11.2017 року по 31.05.2018 року становить 10 099,37 грн., а згідно довідки про наявність заборгованості зі сплати аліментів від 03.09.2018 року, станом на 31.08.2018 року заборгованість відповідача по сплаті аліментів становить 14 760 грн. 62 коп. На даний час вказана заборгованість по аліментам відповідачем не погашена. У липні 2018 року вона звернулася до виконавчого комітету Узинської міської ради Білоцерківського району Київської області, як до органу опіки та піклування, із заявою щодо вирішення питання про доцільність позбавлення [PERSON] батьківських прав стосовно його малолітньої дочки [PERSON]. 20.09.2018 року органом опіки та піклування в особі виконавчого комітету Узинської міської ради Білоцерківського району Київської області прийнятий висновок про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON], [INFO]. У вказаному висновку зазначено, що [PERSON], який являється батьком малолітньої [PERSON], [INFO], не виконує свої обов'язки по вихованню дитини, не працює, не сплачує аліменти, не допомагає матеріально утримувати дитину, відповідач не цікавиться розвитком та здоров'ям дитини, протягом року жодного разу не відвідав дочку, а тому виконком Узинської міської ради Білоцерківського району Київської області вважає за доцільне позбавити батьківських прав [PERSON], [INFO], відносно його малолітньої дочки [PERSON], [INFO], а також у висновку просить суд позбавити батьківських прав [PERSON], [INFO], відносно його малолітньої дочки [PERSON], [INFO]. Усі питання пов'язані з вихованням дочки [PERSON], вона вирішує самостійно без участі та підтримки з боку відповідача і дитина повністю перебуває на її утриманні. Відповідач є працездатним і не має інвалідності, однак тривалий час ніде не працює і не виявляє бажання працевлаштуватися, зловживає спиртними напоями і веде антисоціальний спосіб життя, здоров'я та розвиток малолітньої дочки [PERSON] взагалі не цікавлять відповідача. Так, відповідач повністю самоусунувся від виконання своїх батьківських обов'язків стосовно малолітньої [PERSON]. Відповідач від дня народження дитини і на даний час не надає дитині матеріального утримання, аліменти, які стягуються судом також не сплачує. Більше, як півтора роки відповідач не відвідує дитину, не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, її підготовку до самостійного життя, не забезпечує дитині необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання. Відповідач більше, як півтора роки взагалі не спілкується з дитиною, що в майбутньому може зашкодити розвитку духовних цінностей дитини, не надає дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей, не сприяє засвоєнню дитиною загальновизнаних норм моралі, не виявляє інтересу до внутрішнього світу. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, вона розцінює як умисне ухилення відповідача від виховання дитини. Вищевказані фактори та обставини відбуваються з вини відповідача, який свідомо нехтує батьківськими обов'язками. Вона, як мати дитини, жодного разу не чинила відповідачу перешкод у спілкуванні дочки з батьком, а також у вихованні останнім своєї дочки. Навпаки вона неодноразово просила відповідача приймати участь у вихованні дочки та спілкуватися з нею, однак відповідач на її прохання жодним чином не реагував. Тому, просила позбавити [PERSON], [INFO], батьківських прав стосовно малолітньої дочки [PERSON], [INFO]. Ухвалою суду від 06.11.2018 року відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження. Позивач [PERSON] в судове засідання не з'явилась, про дату, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином. Представник позивача, адвокат Голуб Алла Вікторівна, в судовому засіданні позов підтримала в повному обсязі та просила позбавити батьківських прав [PERSON], [INFO], стосовно малолітньої дочки [PERSON], [INFO]. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, в тому числі шляхом опублікування оголошення на офіційному сайті Судової влади України, причини неявки суд не повідомив, заяв про розгляд справи за його відсутності та відзив на позов до суду не подав. Представник третьої особи, за довіреністю у справі, [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що позов підтримує повністю, оскільки відповідач дійсно не цікавиться дитиною, не виконує свої батьківські обов'язки, не сплачує аліменти, тому не заперечує щодо позбавлення батьківських прав [PERSON], [INFO], стосовно його малолітньої дочки [PERSON], [INFO]. Представник третьої особи, за довіреністю у справі, [PERSON] в судовому засіданні позов підтримала повністю та вважає, що [PERSON], [INFO], необхідно позбавити батьківських прав стосовно його малолітньої дочки [PERSON], [INFO]. На підставі ст. 280 ЦПК України та суд ухвалив провести заочний розгляд справи. Суд, заслухавши учасників справи, покази свідків [PERSON], [PERSON], дослідивши матеріали справи, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Одним із принципів цивільного судочинства є диспозитивність, який полягає у тому, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявленою нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. Учасник справи, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд (ст. 13 ЦПК України). Ст. 12 ЦПК України передбачено, що учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом та кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до ст.165 Сімейного Кодексу України, право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім'ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров'я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Судом встановлено, що позивач [PERSON] та відповідач - [PERSON] з 07.11.2015 року перебували у зареєстрованому шлюбі, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб (а.с. 11), шлюб між ними було розірвано рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 19.02.2018 року (а.с. 13). Згідно свідоцтва про народження серії [NUMBER] (а.с.12) батьками [PERSON], [INFO], є сторони у справі [PERSON] та [PERSON]. Згідно, Судового наказу Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 07.12.2017 року, у справі №357/13937/17, 2-н/357/1810/17 (а.с.19-20), з [PERSON], [INFO], стягнуто аліменти на користь [PERSON], [INFO], на утримання доньки [PERSON], [INFO] в розмірі 1/4 частини всіх видів його заробітку /доходу/, але не менше 50% прожиткового мінімуму та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, починаючи з 16.11.2017 року та до досягнення дитиною повноліття. 27.12.2017 року Рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області, у справі №357/13940/17, 2/357/4218/17 (а.с.15-16), [PERSON] було визнано таким, що втратив право на користування житловим приміщенням квартири [ADDRESS], та згідно відомостей відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання ТО ДМС УДМС України в Київській області ( а.с. 27), відповідач зареєстрованим по м. Києву та Київській області не значиться, знятий з реєстраційного обліку за вказаною адресою на підставі рішення суду. Як вбачається з довідки-розрахунку від 18.06.2018 року №252, що видана старшим державним виконавцем Білоцерківського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції Горобець І.В. (а.с.21), заборгованості по аліментам [PERSON], за виконавчим листом №2-н/357/1810/17 від 07.12.2017 року, починаючи з 16.11.2017 року по 31.05.2018 року становила 10 099 грн. 37 коп. Згідно із довідкою про наявність заборгованості зі сплати аліментів від 03.09.2018 року, що видана старшим державним виконавцем Білоцерківського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції Горобець І.В. (а.с.22) станом на 31.08.2018 року заборгованість [PERSON] по сплаті аліментів, за виконавчим листом №2-н/357/1810/17 від 07.12.2017 року, становить 14 760 грн. 62 коп. Згідно із довідкою про наявність заборгованості зі сплати аліментів від 21.01.2019 року, що видана старшим державним виконавцем Білоцерківського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції Горобець І.В. (а.с.47) станом на 21.01.2019 року заборгованість [PERSON] по сплаті аліментів, за виконавчим листом №2-н/357/1810/17 від 07.12.2017 року, становить 22 028 грн. 16 коп. З довідки про наявність заборгованості зі сплати аліментів від 01.03.2019 року, що видана старшим державним виконавцем Білоцерківського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції Горобець І.В. (а.с.53) вбачається, що станом на 01.03.2019 року заборгованість [PERSON] по сплаті аліментів, за виконавчим листом №2-н/357/1810/17 від 07.12.2017 року, становить 23 581 грн. 91 коп. З довідки Управління адміністративних послуг Білоцерківської міської ради про склад сім'ї або зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб від 20.06.2018 року №2987 (а.с.18) вбачається, що [PERSON] зареєстрована за адресою: [ADDRESS], за даною адресою також зареєстровані та проживають її доньки [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO]. Відповідно до ст. 141 СК України батько і мати мають рівні права й обов'язки у відношенні своїх дітей. Згідно ст. 154 СК України захист прав і інтересів неповнолітніх дітей належить їхнім батькам. Відповідно до ст.150 Сімейного Кодексу України, батьки зобов'язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім'ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини; зобов'язані піклуватись про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток; зобов'язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя; зобов'язані поважати дитину; передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов'язку батьківського піклування щодо неї. Відповідно до ч. 1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров'я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини. Тобто, перелік підстав позбавлення батьківських прав є вичерпним. Верховний суд України в ч. 2 п. 16 Пленуму «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» від 30.03.2007 року наголосив, що ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток, не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей, не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі, не виявляють інтересу до її внутрішнього світу, не створюють умов для отримання нею освіти. Позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, тощо), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Особа, яка подала позов про позбавлення батьківських прав із підстав, передбачених п. 2 ч.1 ст.164 СК України, повинна довести, що батьки (один із батьків) ухиляються від виконання своїх обов'язків з виховання дитини. У свою чергу батьки (один із батьків) мають довести, що вони належним чином виконують свої батьківські обов'язки. 20.09.2018 року виконавчий комітет Узинської міської ради надав висновок про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON], [INFO] (а.с.17), з якого вбачається, що [PERSON], зареєстрований у [ADDRESS], але фактично проживає [ADDRESS], має малолітню дочку [PERSON], [INFO], яка проживає разом з матір'ю [PERSON], [INFO] в [ADDRESS]. На даний час батько дитини не виконує свої обов'язки по вихованню дитини, не працює, не сплачує аліменти, не допомагає матеріально утримувати дитину, відповідач не цікавиться розвитком та здоров'ям дитини, а тому виконком Узинської міської ради Білоцерківського району Київської області вважає за доцільне позбавити батьківських прав [PERSON], [INFO], відносно його малолітньої дочки [PERSON], [INFO]. Допитана в судовому засіданні в якості свідка [PERSON] пояснила, що позивача вона знає близько 8-10 років, з відповідачем позивач її познайомила перед їхнім весіллям. Із відповідачем у неї нормальні стосунки, вона його вже довгий час не бачила та не спілкувалась із ним. [PERSON] її похресниця, тому вона буває у позивача часто в гостях, близько 1-2 рази на місяць. Дитиною займається мама, допомагає бабуся, няня. Відповідача з дня народження дитини вона не бачила, він дитиною не займається та жодного разу її не бачив. Зі слів позивача їй відомо, що відповідач нічим дитині не допомагає. Допитана в судовому засіданні в якості свідка [PERSON] пояснила, що позивача вона знає більше 10 років, відповідача знає 5 років. Її чоловік хрещений батько [PERSON]. Від дня народження дитина проживає з мамою. Відповідач з дитиною не живе, не бачиться з нею, не спілкується, не допомагає ніяким чином та зовсім нею не цікавиться. Два місяці тому, вона спілкувалася з відповідачем, так як передавала йому із суду документи. Вона йому повідомила, що його викликають в суд. Дитина називає папою її чоловіка, однак відповідача це не цікавить. Він телефонує до позивача тільки тоді коли йому потрібні гроші, і він сказав, що [PERSON] не його дитина. Більше двох років обіцяє заїхати до дитини, але так і не з'являється. Відповідно до ст.3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року (ратифікована постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року №789-ХІІ і набула чинності для України 27 вересня 1991 року), в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини. А відповідно до ст. 27 цієї Конвенції, держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Європейський суд з прав людини (рішення у справі "Хант проти України" від 07.12.2006, рішення у справі Olsson v. Sweden (№2) від 27.11.1992) нагадує, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Рішення Європейського Суду з прав людини згідно з ст. 17 ЗУ "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" мають в Україні значення джерела права. Ураховуючи положення ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, ратифікованої Постановою Верховної Ради Української Радянської Соціалістичної Республіки від 27 лютого 1991 р., частин 7, 8 ст.7 Сімейного кодексу України, під час вирішення будь-яких питань щодо дітей суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення інтересів дітей. Згідно із ч. 1 ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Згідно з ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства», виховання в сім'ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На батьків покладається відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Згідно ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно вимог ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 77 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Відповідач не надав до суду жодних належних та допустимих доказів, які б спростовувати доводи позивача. Суд, даючи оцінку встановленим обставинам та доказам в їх сукупності, виходячи з якнайкращого забезпечення інтересів дитини, приходить до висновку про позбавлення батьківських прав [PERSON], [INFO], щодо малолітньої дочки [PERSON], [INFO], оскільки ухилення від виконання юридичного обов'язку - завжди акт свідомої поведінки, коли особа має реальну можливість виконати його, але не вчиняє відповідних дій, а в бездіяльності відповідача вбачається свідоме ухилення від виконання батьківських обов'язків в обсязі необхідному для повноцінного розвитку дочки, розвитку її особистості та уявлення про навколишній світ, засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі та нормального самоусвідомлення. Згідно ст. 141 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Позивач при подачі позову до суду сплатила судовий збір в розмірі 704,80 грн. ( а.с. 1), та заявила клопотання про залишення даних витрат за нею без відповідного відшкодування.

Outcome: approved