Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-29 00:00:00

У травні 2021 року представник ККП «Маріупольтепломережа» звернувся до суду з позовом, в обґрунтування якого зазначив, що [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] зареєстровані у квартирі [ADDRESS] (особовий рахунок № [NUMBER] ), опалювальна площа квартири складає 62,2 кв.м. Позивачем надаються відповідачам послуги з постачання теплової енергії та гарячого водопостачання, за що проводяться нарахування згідно до тарифів на всю опалювальну площу. Між тим, у порушення чинних законодавчих та нормативних актів, оплата за надані послуги за даною адресою не здійснювалась, в результаті чого, станом на 01.05.2021 року утворилася заборгованість у сумі 24929,11 грн. За таких підстав, підприємство було вимушено звернутися до суду із позовом та просили стягнути з відповідачів у солідарному порядку заборгованість за користування тепловою енергією та гарячим водопостачанням в сумі 24929,11 грн., 3% річних у сумі 1651,04 грн., інфляційні витрати, які складають 3608,08 грн., а також судовий збір у розмірі 2270,00 грн. В листопаді 2020 року позивач звертався до суду із заявою про видачу судового наказу щодо стягнення з відповідачів заборгованості за наданими послугами з постачання теплової енергії та гарячого водопостачання., проте виданий судовий наказ 24.11.2020 року скасовано ухвалою Іллічівського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 27.01.2021 року. 08.11.2021 року до суду надійшло клопотання представника позивача про уточнення позовних вимог, відповідно до якого заборгованість за послуги теплопостачання змінилась та складає 14000 грн., 3% річних у розмірі 1651,04 грн., інфляційні витрати 3608,08грн. Представник позивача у підготовче судове засідання не з`явилась, надала заяву про можливість розгляду справи за її відсутності, позовні вимоги підтримала та просила задовольнити. Відповідачі [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] у судове засідання не з`явились, надали до суду заяви, у яких просили провести підготовче судове засідання за їх відсутності та вказали, що визнають позовні вимоги. Відповідачка [PERSON] у своїй заяві вказала, що сплачує комунальні послуги самостійно, хоча й має дохід лише у вигляді пенсії у розмірі 3750 гривень, інші зареєстровані у квартирі особи не надають допомоги по сплаті послуг, та також вказала, що частково сплатила заборгованість у розмірі 10000 гривень. Відповідач [PERSON] вказав, що сплатив заборгованість в солідарному порядку та надав до суду дві копії квитанції на суму 10062,70 грн., просив врахувати вказану оплату при винесені рішення. Фіксування судового процесу технічними засобами не проводилось у відповідності до ч.2 ст.247 ЦПК України у зв`язку з розглядом справи за відсутності осіб, які беруть участь у справі. Суд дослідивши матеріали справи, приходить до висновку про необхідність задоволення позовних вимог виходячи з такого. Статтею 129 Конституції України встановлено, що основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. За загальним правилом ч.1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Судом встановлено, що [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] зареєстровані у квартирі [ADDRESS] , таким чином відповідачі є споживачами теплової енергії та гарячого водопостачання. Закон України «Про житлово-комунальні послуги» №1875-IV від 24 червня 2004 року в редакції, чинній на момент спірних правовідносин, визначав основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їхні права та обов`язки. Разом з тим, ст.4 даного Закону передбачено, що законодавство України у сфері житлово-комунальних послуг, крім цього Закону, базується на Конституції України і складається з нормативно-правових актів у галузі цивільного, житлового законодавства та інших нормативно-правових актів, що регулюють відносини у сфері житлово-комунальних послуг. Аналіз цього Закону дає підстави для висновку, що він належить до нормативного акта спеціальної дії, який регулює відносини, що виникають між виробниками, виконавцями, споживачами у процесі створення, надання та споживання житлово-комунальних послуг. Відповідно до положень статті першої Закону України «Про житлово-комунальні послуги» №1875-IV від 24 червня 2004 року, у редакції, чинній на момент спірних правовідносин, житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та перебування осіб у жилих і нежилих приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил. Також, даною нормою було визначено, що споживачем житлово-комунальної послуги являється фізична чи юридична особа, яка отримує або має намір отримати таку послугу. Як вбачається зі змісту статті 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», залежно від функціонального призначення житлово-комунальні послуги поділяються, зокрема, на комунальні послуги (централізоване постачання холодної води, централізоване постачання гарячої води, водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем), газопостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо); послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій (прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, санітарно-технічне обслуговування, обслуговування внутрішньобудинкових мереж, утримання ліфтів, освітлення місць загального користування, поточний ремонт, вивезення побутових відходів тощо); послуги з управління будинком, спорудою або групою будинків (балансоутримання, укладання договорів на виконання послуг, контроль виконання умов договору тощо); послуги з ремонту приміщень, будинків, споруд (заміна та підсилення елементів конструкцій та мереж, їх реконструкція, відновлення несучої спроможності несучих елементів конструкцій тощо). Примірні переліки житлово-комунальних послуг та їх склад залежно від функціонального призначення визначаються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері житлово-комунального господарства. В силу ч.1 ст.29 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» договір на надання житлово-комунальних послуг (крім послуг з централізованого опалення, послуг з централізованого постачання холодної води, послуг з централізованого постачання гарячої води, послуг з водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем) у багатоквартирному будинку укладається між власником квартири, орендарем чи квартиронаймачем та балансоутримувачем або уповноваженою ним особою. При цьому пунктом першим частини першої статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» прямо передбачене право споживача одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг. Натомість, відповідно до пункту п`ятого частини третьої статті 20 цього Закону на споживача покладено обов`язок оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Аналіз вищезазначених норм дає підстави для висновку про те, що споживачі зобов`язані оплатити отримані ними житлово-комунальні послуги. Відсутність письмового договору щодо надання житлово-комунальних послуг сама по собі не може бути підставою для звільнення споживача від встановленого законом обов`язку оплати послуг у повному обсязі, якщо він фактично користується ними зі згоди постачальника послуг. За таких обставин зобов`язання відповідача оплатити надані послуги виникає на підставі закону з узгоджених дій постачальника і споживача послуг. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 20 квітня 2016 року у справі № 6-2951цс15. Згідно із положеннями ст.19 Закону України «Про теплопостачання» споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію. Дана норма закріплена також змістом ч.3 ст.20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», відповідно до якої споживач зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Пунктом 18 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року №630 (із змінами), передбачено, що розрахунковим періодом для оплати послуг є календарний місяць. Плата за послуги вноситься не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим, якщо договором не встановлено інший строк. Згідно з розшифровкою особового рахунку № [NUMBER] , наданого ККП «Маріупольтепломережа», заборгованість за користування тепловою енергією за адресою: [ADDRESS] (мешканців [ADDRESS] , пільга відсутня, опалювана площа 62,2 кв.м.), за період з листопада 2017 року по вересень 2021 року становить 14000,00 грн., 3 % річних 1651,04 грн., інфляційні витрати 3608,08 грн. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. З огляду на те, що правовідносини, які склалися між сторонами, є по суті грошовим зобов`язанням, в якому, серед інших прав і обов`язків сторін, на боржників покладено виключно певний цивільно-правовий обов`язок з оплати отриманих житлово-комунальних послуг, якому кореспондує право вимоги кредитора (частина перша статті 509 ЦК України) - вимагати сплату грошей за надані послуги, суд вважає, що на них поширюється дія частини другої статті 625 ЦК України як спеціальний вид цивільно-правової відповідальності за прострочення виконання зобов`язання. Відповідно до положень ч. 3 ст. 12, ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Згідно з вимогами ст.ст. 76-78 ЦПК України засобами доказування в цивільній справі є письмові, речові і електронні докази, висновки експертів і показання свідків. Суд приймає до розгляду лише ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Позивачем було доведено належними доказами заявлений розмір заборгованості відповідачів за послуги теплопостачання. Проте відповідачі визнали позов та сплатили частину заборгованості у розмірі 10062,70 гривень, що підтверджується копіями квитанцій про сплату заборгованості, які наявні в матеріалах справи. Щодо посилання відповідача [PERSON] про солідарну сплату його частини заборгованість за користування тепловою енергією слід зазначити, що в наявній в матеріалах справи копії квитанції відсутнє підтвердження сплати саме ним вказаної суми. У зв`язку з чим суд прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню оскільки відповідачі неналежно виконують свої зобов`язання зі сплати послуг теплопостачання, а тому з них у солідарному порядку підлягає стягненню заборгованість за користування тепловою енергією та гарячим водопостачанням в сумі 14000,00 грн., 3% річних у сумі 1651,04 грн., інфляційні витрати, які складають 3608,08 грн., оскільки це підтверджується письмовими матеріалами справи. При зверненні до суду з даним позовом позивач сплатив судовий збір в сумі 2270,00 грн. Разом з тим, відповідно до ч.1 ст. 142 ЦПК України та згідно ч.3 ст. 7 Закону України "Про судовий збір" у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. На підставі викладеного, з відповідачів підлягає солідарному стягненню на користь позивача судовий збір в розмірі 1135,00 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved