Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-27 00:00:00

19 січня 2016 року позивач ПАТ КБ «ПриватБанк» звернувся до суду із позовом до відповідача [PERSON] про стягнення заборгованості у розмірі 14280,08 грн. за кредитним договором № KTXRFF10010124 від 02 листопада 2010 року, посилаючись при цьому на наступні обставини. Відповідно до укладеного договору № KTXRFF10010124 від 02 листопада 2010 року, відповідач отримав кредит у розмірі 4708,00 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 0,12% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Позивач належним чином виконав своє зобовязання, прийняті на себе зобовязання відповідач не виконує, в звязку з чим утворилася заборгованість станом на 24 грудня 2015 року, яка складається з наступного: заборгованість за кредитом 278,96 грн., заборгованість за відсотками за користування кредитом 1,92 грн., заборгованість по комісії за користування кредитом 612,04 грн., пеня за несвоєчасність виконання зобовязань за договором 10030,97 грн., штраф (фіксована частина) 500,00 грн., штраф (відсоткова складова) 656,19 грн., загалом в сумі 14280,08 грн. Позивач просить стягнути з відповідача зазначену заборгованість за кредитним договором та стягнути на його користь судові витрати. Представник позивача в судове засідання не зявився, про явку в суд повідомлявся належним чином, причини неявки суду не повідомив, в позовній заяві в разі неявки в судове засідання відповідача не заперечував проти розгляду справи за його відсутності та винесення заочного рішення судом (а.с.3), в супровідному листі № 30.1.0.0/2-20160330/2611 до наданої письмової виписки щодо руху коштів на рахунку відповідача просив дослідити надані докази для повного та всебічного розгляду справи (а.с.39), будь-яких клопотань про відкладення розгляду справи в звязку з неможливістю прибути у судове засідання від представника позивача не надходило. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявився, надав заяву про розгляд справи у його відсутності, позов визнав, проте просив застосувати строк позовної давності та врахувати ту обставину, що він є особою, яка зареєстрована та мешкає у зоні проведення АТО (а.с.32). Зясувавши позицію відповідача, дослідивши матеріали цивільної справи у їх сукупності, суд встановив наступні обставини справи та відповідні до них правовідносини. Судом встановлено і з матеріалів справи вбачається, що 02 листопада 2010 року між позивачем та відповідачем [PERSON] укладено кредитний договір № KTXRFF10010124, згідно якого банк надав відповідачу кредит в розмірі 4708,00 грн. з умовами сплати за користування кредитом відсотків у розмірі 0,12% на рік на суму залишку заборгованості по кредиту, із кінцевою датою погашення заборгованості не пізніше ніж 02 листопада 2012 року (а.с.6). Відповідач [PERSON]Ю, підтвердив свою згоду на те, що підписана заява позичальника разом з Умовами надання споживчого кредиту фізичним особам («Розстрочка») (Стандарт), а також Тарифами складає між ним та позивачем договір про надання банківських послуг, що підтверджується його підписом у заяві (а.с.6). Проте доказів ознайомлення відповідача з Умовами надання споживчого кредиту фізичним особам («Розстрочка») (Стандарт), а також Тарифами суду не надано. ПАТ КБ «ПриватБанк» свої зобов'язання за кредитним договором № KTXRFF10010124 від 02 листопада 2010 року виконав в повному обсязі, надавши відповідачу у справі кредит у розмірі 4708,00 грн. Однак, в порушення умов вказаного кредитного договору відповідач [PERSON] свої зобов`язання перед ПАТ КБ «ПриватБанк» належним чином не виконував, своєчасно позивачу грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками та іншим витратам згідно умов договору не надав, чим порушив умови договору, що й призвело до виникнення заборгованості станом на 24 грудня 2015 року, яка складається з наступного: заборгованість за кредитом 278,96 грн., заборгованість за відсотками за користування кредитом 1,92 грн., заборгованість по комісії за користування кредитом 612,04 грн., пеня за несвоєчасність виконання зобовязань за договором 10030,97 грн., штраф (фіксована частина) 500,00 грн., штраф (відсоткова складова) 656,19 грн., загалом в сумі 14280,08 грн. (а.с.4-5). Згідно зі статтями 526, 530, 610, ч.1 ст. 612 ЦК України зобовязання повинні виконуватись належним чином, у встановлений термін, відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання). Кредитним договором № KTXRFF10010124 від 02 листопада 2010 року встановлений строк виконання основного зобовязання 02 листопада 2012 року включно (а.с.6). Частиною 2 ст. 1050 ЦК України надано право позикодавцю у разі невиконання або неналежного виконання позичальником зобовязання за договором стосовно повернення позики частинами, в разі прострочення повернення чергової частини, вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилась та сплати процентів відповідно умов договору. Суд прийшов до висновку, що оскільки зобовязання по поверненню заборгованості за кредитом та відсотків відповідач не виконав належним чином, то має місце порушення зобовязання, а отже й прав позивача. Водночас, суд відзначає, що порушене право підлягає судовому захисту протягом встановленого законом строку. Відповідачем [PERSON] заявлено письмову вимогу про застосування строку позовної давності до вимог позивача. Так, відповідно до вимог ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Стаття 257 ЦК України передбачає, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. В свою чергу ч. 5 ст. 261 ЦК України вказує, що за зобовязаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. Матеріалами справи підтверджується, що відповідачем було здійснено погашення кредиту в терміналах самообслуговування 21 березня 2012 року (а.с.57). Відповідно до ч. 1 ст. 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обовязку. А частина 3 цієї статті передбачає, що після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується. Таким чином, внаслідок внесення відповідачем готівки на погашення кредиту 21 березня 2012 року на суму 400,00 грн. (а.с.57), строк позовної давності перервався та його необхідно обраховувати заново, тобто до 21 березня 2014 року. Однак, як вбачається з відмітки про отримання позовної заяви, позивач звернувся до суду лише 19 січня 2016 року, тобто із пропуском трьох річного строку позовної давності, а також не ставив перед судом питання про його поновлення. За змістом ч. 4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Вирішуючи питання застосування строку позовної давності суд враховує розяснення, які містяться у п. 31 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року №5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», де зазначено, що враховуючи положення пункту 7 частини тринадцятої статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів», суди мають виходити з того, що у спорах щодо споживчого кредитування кредитодавцю забороняється вимагати повернення споживчого кредиту, строк давності якого минув. У звязку із цим позовна давність за позовом про повернення споживчого кредиту застосовується незалежно від наявності заяви сторони у спорі. Суд не бере до уваги автоматичне погашення простроченої заборгованості в сумі 73,75 грн., яке відбулось 31 жовтня 2015 року (а.с.57), оскільки відсутність особистої згоди відповідача на списання коштів з одного кредитного рахунку в рахунок погашення заборгованості по іншому кредиту суперечить вимогам глави 71 «Позика. Кредит. Банківський вклад» Цивільного кодексу України, ст.203 ЦК України та загальним звичаям ділового обороту. Слід також зазначити, що хоча в заяві позичальника (а.с.6) й міститься пункт про доручення позичальником банку здійснювати погашення заборгованості за кредитом у передбачені строки за рахунок коштів, розміщених на рахунку «№___», що відповідає платіжній картці «№___», емітованої ПриватБанком та відповідно до Умов п.3.2.5 Умов, проте відсутність даних про номер такого рахунку та номер картки не дають можливості вважати доведеним факт наявності відкритого рахунку на імя [PERSON] та платіжної картки, з яких могло бути проведене списання. При цьому, суд не приймає до уваги ту обставину, що п.6.6 Умов надання споживчого кредиту фізичним особам ("Розстрочка") (Стандарт) установлено позовну давність тривалістю в п'ять років, оскільки вказані Умови не містять підпису відповідача, а у заяві позичальника від 02 листопада 2010 року домовленості сторін щодо збільшення строку позовної давності немає. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч.4 ст. 267 ЦК України). Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом України в постановах № 6-1707цс15 та № 6-1926цс15. Враховуючи те, що позивач, як вже зазначалося, до суду з позовом звернувся 19 січня 2016 року, тобто після спливу трирічного строку загальної позовної давності, клопотання про поновлення строку не заявляв, в той час як відповідач заявив клопотання про застосування строку позовної давності, суд відмовляє в задоволенні позовних вимог з підстав пропуску позивачем строку позовної давності. Щодо вирішення питання про розподіл судових витрат на підставі ст. 88 ЦПК України, та приймаючи до уваги, що в задоволені позовних вимог позивачу відмовлено повністю, то судові витрати по сплаті судового збору понесені ним при подачі позову відшкодуванню не підлягають.

Outcome: dismissed