Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-30 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вищевказаним позовом посилаючись на ті обставини, що 05.10.2007 року між банком та [PERSON] був укладений кредитний договір № 001-03167-051007. Відповідно до пункту 1.1. вище вказаного Договору, Позивач зобов'язується надати Відповідачеві кредит у сумі5660,00 грн. на придбання певного майна/послуг, на умовах визначеним Договором. Відповідно до пункту 2.3. Договору за користування кредитом Відповідач слачує Кредитору проценти, виходячи зі ставки 12% в рік. А також, за ведення кредитної справи Відповідач сплачує Кредитору плату в розмірі 1,55% в місяць, п 2.5. Договору Позивач свої зобов'язання виконав, надавши кредит у сумі 5660,00 грн. Як стверджує у позові позивач відповідачка уклавши кредитний договір та отримавши грошові кошти на умовах повернення, строковості та платності [PERSON] порушила договірні зобов'язання, що призвело до виникнення заборгованості. Має станом на 25.02.2014 р. прострочену заборгованість в сумі 4242,60 грн., що складається з тіла кредиту 2849,28грн., заборгованість за відсотками 151,08грн., заборгованість за комісіями 1242,24грн. Просили суд стягнути з відповідача вказану заборгованість та судові витрати по справі, сплачені при подачі позову. У судове засідання представник позивача не з'явився, у позовній заяві викладене прохання про розгляд справи у відсутність представника позивача. Відповідач в судове засідання не з'явився, надав суду заперечення проти позову, де посилаючись на ст.256, 257 ЦК України вказує, що позовні вимоги не підлягають задоволенню в зв'язку з порушенням позивачем строків позовної давності. Вивчивши надані сторонами докази, даючи їм оцінку у їх сукупності, суд приходить до наступного. Відповідно до вимог ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень; докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. З матеріалів справи вбачається, що 02.07.2008 року сторони уклали кредитний договір № 001-03167-051007, і відповідачу був наданий кредит у сумі 5660,00грн. на придбання майна, на умовах визначених договором. (а.с.5-7). Відповідно розрахунку за кредитним договором № 001-03167-051007 від 05.10.2007року заборгованість відповідача перед банком на 25.02.2014 року склала 4242,28грн. (а.с.9-10) Згідно вимог ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Нормами ч. 1 ст. 261 ЦК України встановлено, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Останній платіж здійснений відповідачем з погашення кредиту проведений за період 06.11.2008-05.12.2008року, про останню дату сплати платежу позивач знав і міг звернутися до суду за захистом своїх порушених прав у встановлений чинним законодавством строк - 3 роки, тобто до 05.12.2012 року, але звернувся до суду з позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором лише 05 травня 2014 року, тобто після спливу трьохрічного строку позовної давності. Нормами ч. 4 ст. 267 ЦК України визначено, що сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. За викладених обставин суд приходить до висновку про те, що в задоволенні позову ПАТ "Дельта Банк" слід відмовити в зв'язку із пропуском строку позовної давності. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed