Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-06 00:00:00

12.05.2016 позивач звернулась до суду з вказаним позовом до відповідачів, в якому просить визнати недійсним договір відступлення прав за договором іпотеки від 10.12.2014, укладений між ПОВ «Інланд Транзіт» та [PERSON] з підстав, передбачених ч.2 ст. 203, ст.215 ЦК України. Позов мотивовано тим, що 22.01.2007 між позивачем та ПАТ «Банк Камбіо», в забезпечення зобов'язань перед ПАТ «Банк Камбіо», за кредитним договором №88ф-2007/840 від 22.01.2007, укладено Договір іпотеки належного позивачу на праві власності будинку за адресою: [ADDRESS], загальною площею 346,5кв.м, земельна ділянка, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS], площею 0,12га, кадастрочий номер [NUMBER]. В подальшому, право вимоги за Кредитним договором від 22.01.2007 та Договором іпотеки від 22.01.2007 ПАТ «Банк Камбіо» було передано відповідачу ПОВ «Інланд Транзіт» на підставі Договору застави майнових прав та відступлення прав вимоги від 12.09.2014. 10.12.2014 право вимоги відповідача ПОВ «Інланд Транзіт» за Договором іпотеки від 22.01.2007 було передано відповідачу [PERSON] на підставі Договору відступлення прав за договором іпотеки, посвідченим приватним нотаріусом КМНО Макаровою О.П. за реєстровим №495. Позивач, посилаючись на недотримання при передачі 12.09.2014 прав за Договором іпотеки від 22.01.2007 вимог ч.3 ст.24 Закону України «Про іпотеку» щодо нотаріального оформлення та відповідно відсутність письмової згоди позивача на укладення цього правочину, стверджує про відсутність наслідків у вигляді переходу прав іпотекодержателя від ПАТ «Банк Камбіо» до відповідача ПОВ «Інланд Транзіт». За таких обставин, позивач просить суд визнати оспорюваний Договір відступлення прав за договором іпотеки від 10.12.2014 недійсним на підставі ч.1 ст.215, ч.1 ст.203 ЦПК України, оскільки ПОВ «Інланд Транзіт» не мало прав його вчиняти. У судовому засіданні представник позивача позов підтримав, посилаючись на викладені в позові обставини та доводи, просив позов задовольнити. У судовому засіданні представник відповідача [PERSON] та ПОВ «Інланд Транзіт» позов не визнав, посилаючись на викладене в письмових запереченнях, просив відмовити у задоволенні позову. Заперечуючи проти задоволення позову, представник відповідача зазначив, що ПОВ «Інланд Транзіт» набув права кредитора та іпотекодержателя в силу приписів п.3 ч.1 ст. 512 ЦК України та ч.5 ст.20 ЗУ «Про заставу», внаслідок виконання обов'язку боржника перед Банком. Жодних змін або доповнень до договору відступлення прав за договором іпотеки від 10.12.2014, укладеного між ПОВ «Інланд Транзіт» та [PERSON] не вносилось, а тому твердження позивача про необхідність відповідно до умов іпотечного договору та вимог закону надання її згоди на укладення вказаного договору є безпідставними. Крім того, зазначив, що позивач не наділена суб'єктивним правом відповідно до ч.3 ст. 215 ЦК України оспорювати вказаний договір, оскільки остання не є стороною оспорюваного договору і закон не вимагає її згоди як боржника та іпотекодавця на заміну кредитора та іпотекодержателя у зобов'язанні. Також зазначив, що оспорюваний договір підписаний уповноваженою особою ПОВ «Інланд Транзіт», Попеско О., яка діяла на підставі Генеральної довіреності від 27.10.2014, а тому твердження позивача про відсутність у ПОВ «Інланд Транзіт» необхідного обсягу цивільної дієздатності для укладення вказаного договору є безпідставними та необгрунтованими. Відповідач ПАТ «Банк Камбіо», повідомлений належним чином про час та місце розгляду справи в судове засідання свого уповноваженого представника не направив та не повідомив про причини неявки відповідача, заяви про розгляд справи за відсутності представника відповідача до суду не надходило. Суд, на підставі ч.2 ст. 169 ЦК України, визнав можливим розгляд справи за відсутності представника відповідача ПАТ «Банк Камбіо». Суд, заслухавши думку представника позивача, представника відповідачів, з'ясувавши обставини справи, перевіривши їх шляхом дослідження письмових доказів, приходить до наступного. Відповідно до ст.4 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Як встановлено судом, 22.01.2007 між ПАТ «Банк Камбіо» та [PERSON] було укладено кредитний договір №88ф-2007/840, відповідно до умов якого Банк зобов'язався відкрити відзивну кредитну лінію і надав кредит на поточні потреби, купівлю земельних ділянок та по погашенню заборгованості по кредиту у ВАТ «Банк «БІГ Енергія» зі сплатою 15% річних в сумі 350 000 доларів США. (а.с.8-10) З метою забезпечення виконання зобов'язань за вказаним кредитним договором, 22.01.2007 між ПАТ «Банк Камбіо» та [PERSON] було укладено іпотечний договір, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Занудіною О.І., зареєстрований в реєстрі за №120, за яким в забезпечення вимог Банку за кредитним договором передано в іпотеку житловий будинок, який знаходиться за адресою: [ADDRESS], загальною площею 346,5кв.м, земельна ділянка, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS], площею 0,12га, кадастрочий номер [NUMBER].(а.с.11-14) 12.09.2014 між ПАТ «Банк Камбіо» та ПОВ «Інланд Транзіт» було укладено договір застави майнових прав та відступлення права вимоги, за яким в забезпечення вимог Банку за кредитним договором №88ф-2007/840 від 22.01.2007 ПОВ «Інланд Транзіт» передало в заставу майнові права-право вимоги грошових коштів по Договору інвестиційного вкладу №08д/978EURO від 21.06.2006 на суму 372 760,22 Євро. (а.с.15-16) Як вбачається з листа ПАТ «Банк Камбіо» від 12.09.2014, адресованого [PERSON], ПОВ «Інланд Транзіт», 12.09.2014 в зв'язку з порушенням умов Кредитного договору Позичальником, Банком здійснено договірне списання грошових коштів в сумі 372760,44Євро, що еквівалентно 481 904,69 доларів США, в рахунок погашення заборгованості Позичальника перед Банком. Цим листом Банк також повідомив про набуття останнім прав кредитора за Кредитним договором у сумі 481 904,69 доларів США, прав Іпотекодержателя та Заставодержателя за договорами забезпечення кредитних зобов'язань./а.с.141/ 10.12.2014 між ПОВ «Інланд Транзіт» та [PERSON] було укладено договір відступлення права вимоги, відповідно до якого [PERSON] набув право вимоги до [PERSON] за кредитним договором №88ф-2007/840 від 22.01.2007 в сумі 481904,69 доларів США. (а.с.20-22) 10.12.2014 між ПОВ «Інланд Транзіт» та [PERSON] було укладено договір відступлення права вимоги за договором іпотеки, відповідно до умов якого Первісний іпотекодержатель- ПОВ «Інланд Транзіт» передав, а Новий іпотекодержатель [PERSON] прийняв всі права за іпотечним договором, посвідченим 22.01.2007 Занудіною О.І. приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу за реєстровим №120, відповідно до якого [PERSON] передала в іпотеку житловий будинок, який знаходиться за адресою: [ADDRESS], загальною площею 346,5кв.м, земельна ділянка, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS], площею 0,12га, кадастровий номер [NUMBER].(а.с.17-19) Як вбачається з Витягу за результатом пошуку інформації про зареєстровані речові права, їх обтяження на об'єкт нерухомого майна у порядку доступу нотаріусів до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 10.12.2014 №79901432 підставою відступлення прав ПОВ «Інланд Транзіт» за Договором іпотеки від 22.01.2007 зазначено вищезгаданий Договір застави та відступлення прав вимоги, укладений від 12.09.2014 між відповідачем ПАТ «Банк Камбіо» та відповідачем ПОВ «Інланд Транзіт». (а.с.112-113 ) Відповідно до ч.2 ст.215 ЦК України недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Відповідно до ч.1 ст.220 ЦК України у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним. Відповідно до п.3 ч.1 ст.512 ЦК України кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок виконання обов'язку боржника поручителем або заставодавцем (майновим поручителем). Відповідно до ч.1, ч.2 ст.513 ЦК України правочин щодо заміни кредитора у зобов'язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов'язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові. Правочин щодо заміни кредитора у зобов'язанні, яке виникло на підставі правочину, що підлягає державній реєстрації, має бути зареєстрований в порядку, встановленому для реєстрації цього правочину, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до ч.1 ст.18 Закону України «Про іпотеку» іпотечний договір укладається між одним або декількома іпотекодавцями та іпотекодержателем у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню. Відповідно до ч.3 ст.24 Закону України «Про іпотеку» правочин про відступлення прав за іпотечним договором підлягає нотаріальному посвідченню. Відомості про таке відступлення підлягають державній реєстрації у встановленому законодавством порядку. Таким чином, недотримання сторонами ПАТ «Банк Камбіо» та ПОВ «Інланд Транзіт» вимог ст.513 ЦК України та ст.24 Закону України «Про іпотеку» про нотаріальне посвідчення правочину про заміну кредитора (іпотекодержателя) у зобов'язанні за Договором іпотеки від 22.01.2007 вказує на його нікчемність з підстав, визначених ч.1 ст.220 ЦК України. Разом з тим, позов задоволенню не підлягає, виходячи з наступного. Відповідно до ч.3 ст.215 ЦК України якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Відповідно до ч.1 ст.516 ЦК України заміна кредитора у зобов'язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. За правилами ст. 24 Закону України «Про іпотеку» відступлення прав за іпотечним договором здійснюється без необхідності отримання згоди іпотекодавця, якщо інше не встановлено іпотечним договором, і за умови, що одночасно здійснюється відступлення права вимоги за основним зобов'язанням. Якщо не буде доведено інше, відступлення прав за іпотечним договором свідчить про відступлення права вимоги за основним зобов'язанням. Іпотекодержатель зобов'язаний письмово у п'ятиденний строк повідомити боржника про відступлення прав за іпотечним договором і права вимоги за основним зобов'язанням. Правочин про відступлення прав за іпотечним договором підлягає нотаріальному посвідченню. Відомості про таке відступлення підлягають державній реєстрації у встановленому законодавством порядку. Як вбачається з матеріалів справи, 15.12.2014 [PERSON] на адресу позивача було направлено повідомлення про відступлення права вимоги. (а.с.142) Таким чином, [PERSON] набув право іпотекодержателя за іпотечним договором від 22.01.2007. Доводи представника позивача про необхідність відповідно до п.6.6 Іпотечного договору від 22.01.2007 надання згоди позивача на передачу ПОВ «Інланд Транзіт» прав іпотекодержателя суд вважає безпідставними, оскільки базуються на власний розсуд та суб'єктивному тлумаченні вказаного пункту Іпотечного договору. Так, згідно п.6.6 Іпотечного договору від 22.01.2007 доповнення до цього Договору та/або зміна окремих його положень здійснюється за письмово оформленою згодою сторін, що повинна бути засвідчена нотаріально. Разом із тим, як встановлено судом, будь-яких змін або доповнень до вказаного Іпотечного договору не вносилося. Відповідно до ч.3 ст. 24 Закону України «Про іпотеку» правочин про відступлення прав за іпотечним договором підлягає нотаріальному посвідченню; відомості про таке відступлення підлягають державній реєстрації у встановленому законодавством порядку. Як встановлено судом, вказаний договір відступлення права вимоги за договором іпотеки посвідчений нотаріально і зареєстрований в установленому законом порядку. (а.с.112-113) Згідно частин 2, 3 ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства, та скріплюється печаткою. За змістом ч.1,ч.3 ст. 92 ЦК України юридична особа набуває цивільних прав та обов'язків і здійснює їх через свої органи, які діють відповідно до установчих документів та закону. Орган або особа, яка відповідно до установчих документів юридичної особи чи закону виступає від її імені, зобов'язана діяти в інтересах юридичної особи, добросовісно і розумно та не перевищувати своїх повноважень. Згідно наявних в матеріалах справи даних, ПОВ «Інланд Транзіт» є юридичною особою за законодавством Англії та Уельсу Сполученого Королівства Великої Британції та Північної Ірландії, було утворено в 2004році, реєстраційний номер партнерства №ОС 310732. Як вбачається з матеріалів справи, оспорюваний договір підписаний уповноваженою особою ПОВ «Інланд Транзіт» Попеско О., яка діяла на підставі Генеральної довіреності від 27.10.2014. та скріплений гербовими печатками. (а.с.79-82) Відповідно до ст.3 ЦК України загальними засадами цивільного законодавства є: свобода договору та свобода підприємницької діяльності, яка не заборонена законом. Статтею 6 ЦК України закріплено принцип свободи договору, який передбачає право суб'єкта цивільного права на укладення й інших договорів, прямо не передбачених актами цивільного законодавства, але відповідають загальним засадам цивільного законодавства. Сторони договору мають право врегулювати у договорі, який передбачений актами цивільного законодавства, свої відносини, які не врегульовані цими актами. Сторони в договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд. Як зазначено в п.7 постанови Пленуму Верховного суду України "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними" № 9 від 06 листопада 2009 року правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав, визначених законом, та із застосуванням наслідків недійсності, передбачених законом. У разі якщо під час розгляду спору про визнання правочину недійсним як оспорюваного та застосування наслідків його недійсності буде встановлено наявність підстав, передбачених законодавством, вважати такий правочин нікчемним, суд, вказуючи про нікчемність такого правочину, одночасно застосовує наслідки недійсності нікчемного правочину. За змістом статті 216 ЦК та виходячи із загальних засад цивільного законодавства суд може застосувати з власної ініціативи реституцію як наслідок недійсності оспорюваного правочину. Інші наслідки недійсності оспорюваного правочину (відшкодування збитків, моральної шкоди тощо) суд застосовує відповідно до статті 11 ЦПК України. Крім того, як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в п.26 своєї постанови від 06.11.2009року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» особами, які беруть участь у справі про визнання правочину недійсним, є насамперед сторони правочину. Виходячи з вищевикладеного, оскільки позивач не є стороною оспорюваного Договору відступлення прав за договором іпотеки від 10.12.2014 і закон не вимагає його згоди як боржника та іпотекодавця на заміну кредитора та іпотекодержателя у зобов'язанні, іншого Договором про іпотеку від 22.01.2007 не передбачено, оспорюваний договір не стосується інтересів позивача, а тому позивач не відноситься до кола осіб, які наділені суб'єктивним правом відповідно до ч.3 ст.215 ЦК України оспорювати Договір відступлення прав за договором іпотеки від 10.12.2014. Таким чином, оскільки судом не встановлено порушення оспорюваним Договором відступлення прав за договором іпотеки від 10.12.2014 прав і інтересів позивача, позов задоволенню не підлягає.

Outcome: dismissed