Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-07 00:00:00

Публічне акціонерне товариство ''Українська залізниця" (далі - ПАТ «Українська залізниця») звернулося до суду з вказаним позовом, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що приватне підприємство «Ріга» виготовило Технічну документацію із землеустрою щодо інвентаризації земельної ділянки ДТГО «Львівська залізниця» під існуючими обєктами залізничного транспорту за напрямком Чернівці Вадул-Сирет від 273+314 м до 276 км + 736 м в адміністративних межах населеного пункту с. Чагор Чагорської сільської ради Глибоцького району Чернівецької області. В результаті проведення інвентаризації було встановлено, що земельна ділянка на 276 км+420м до 276км+500м, що перебуває у власності [PERSON] частково накладається на смугу відведення залізниці, зокрема. площею 0,0227 га. Посилається на те, що вказана ділянка передана безоплатно у власність відповідачу, рішенням Чагорської сільської ради від 13 червня 1997 року за №64, а тому просить визнати вказане рішення сільської ради незаконним та скасувати його та визнати недійсним державний акт про право власності на землю, виданий [PERSON] серії І-ЧВ № 006754 та скасувати запис у поземельній книзі щодо вказаної земельної ділянки. Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримала повністю, просила позов задовільними, посилаючись на обставини, які викладені в позовній заяві. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні просив відмовити у задоволенні позову, посилаючись на його безпідставність та недоведеність, зокрема, вказував на те, що позивачем не доведено факту накладання спірної земельної ділянки на землі залізниці, так як спірна земельна ділянки не внесена в систему кадастру у неї взагалі відсутній кадастровий номер. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні просила суд відмовити в задоволенні позовних вимог, посилаючись на те, що спірна земельна ділянка знаходиться далеко від залізно дорожнього полотна, зовсім в іншому місці, крім того, приватизовану нею земельну ділянку площею 0,14 га, згідно Державного акту серії І-ЧВ № 006754 вона продала, хто новий власник вона не знає. Крім того, вказувала на те, що вона на даний час проживає в успадкованому будинку, який знаходиться на земельній ділянці, яка межує із землями залізниці, однак, право власності на земельну ділянку нею не оформлено. Представник відділу Держгеокадастру у Глибоцькому районі Чернівецької області в судове засідання не зявився, хоча належним чином повідомлялися про час та місце розгляду справи, причину неявки в судове засідання не повідомляли та не просили суд відкласти розгляд справи. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що у задоволенні позову слід відмовити з наступних підстав. Нормами ч.1 ст.16 ЦК України встановлено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, а відповідно до ч.2 п.10 ст.16 ЦК України одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади АРК або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Відповідно до ст.68 ЗК України до земель залізничного транспорту належать землі смуг відведення залізниць під залізничним полотном та його облаштуванням, станціями з усіма будівлями і спорудами енергетичного, локомотивного, вагонного, колійного, вантажного і пасажирського господарства, сигналізації та зв'язку, водопостачання, каналізації; під захисними та укріплювальними насадженнями, службовими, культурно-побутовими будівлями та іншими спорудами, необхідними для забезпечення роботи залізничного транспорту. Згідно Ст.6 Закону України ''Про залізничний транспорт", ч.1 ст.23 Закону України «Про транспорт» передбачено, що до земель залізничного транспорту належать землі, надані в користування підприємствам і організаціям залізничного транспорту відповідно до чинного законодавства України. Відповідно до ст.68 Земельного Кодексу України, ст.11 Закону України «Про транспорт», ст.6 Закону України «Про залізничний транспорт», до земель залізничного транспорту належать землі смуг відведення залізниць під залізничним полотном та його облаштуванням, станціями з усіма будівлями і спорудами енергетичного, локомотивного, вагонного, колійного, вантажного і пасажирського господарства, сигналізації та зв'язку, водопостачання, каналізації; під захисними та укріплювальними насадженнями, службовими, культурно-побутовими будівлями та іншими спорудами, необхідними для забезпечення роботи залізничного транспорту. Такі землі призначені для виконання покладених на підприємства і організації залізничного транспорту завдань щодо експлуатації, ремонту, вдосконалення, забезпечення безпеки руху і розвитку об'єктів залізничного транспорту. Судом встановлено, що при проведенні робіт ПП «Ріга»з інвентаризації земель та виготовлення державних актів на право постійного користування земельними ділянками для ПАТ «Українська залізниця» стало відомо про те, що під час виконання робіт в адміністративних межах Чагорської сільської ради Глибоцького району в смузі відведення залізниці на 276 км+420м до 276км+500м частково знаходиться земельна ділянка, площею 0,0227 га. Встановлено, що на даній земельній ділянці знаходиться житловий будинок з господарськими спорудами, який належить відповідачці [PERSON], який вона успадкувала. Право власності на спірну земельну ділянку ні за ким не зареєстровано, кадастровий номер земельній ділянці не присвоювався, її межі на місці не виносилися. Також встановлено, що на підставі рішення виконкому Чагорської сільської ради Глибоцького району Чернівецької області № 64 від 13 червня 1997 року відповідачка [PERSON] отримала Державний акт про право власності на земельну ділянку площею 0,14 га. Однак, як встановлено в судовому засіданні з пояснень представника відповідача [PERSON] та відповідачки [PERSON], вказана земельна ділянка знаходиться в іншому місці та не межує із землями залізниці. Крім того, як вбачається із самого оскаржуваного державного акту конфігурація земельної ділянки та суміжні землекористувачі є іншими, ніж на зведеному інвентаризаційному плані земельної ділянки смуги відведення ДТГО «Львівська залізниця», який надано позивачем. Отже, в судовому засіданні не було доведено належними та допустимими доказами факт того, що земельна ділянка, передана у власність відповідачці [PERSON] площею 0,14 га на підставі оскаржуваного рішення виконкому сільської ради, накладається на землі позивача. За ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Аналогічним чином питання обов'язків доказування і подання доказів регулює ст. 60 ЦПК України, за якою кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. За ст. 11 ЦПК України про диспозитивність цивільного судочинства, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Під час розгляду справи, судом було роз'яснено сторонами вищевказані норми закону, а також ту обставину, що суд, згідно з вимогами цивільно-процесуального закону, позбавлений права самостійно збирати та витребовувати докази. При цьому сторона, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Отже, виходячи із того, що в судовому засіданні не було доведено, що спірна земельна ділянка межує із землями залізниці та частково на них накладається, як і не було доведено, що оскаржуване позивачем рішення Чагорської сільської ради від 13 червня 1997 року за № 64 порушує права та законні інтереси позивача, а тому, суд приходить до висновку, що у задоволенні позову слід відмовити. Враховуючи наведене,

Outcome: dismissed