Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-25 00:00:00

04.10.2019 р. до суду надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу. Позивач зазначає, що з відповідачем вони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 11.10.1997 р. Від шлюбу неповнолітніх дітей не мають. Останнім часом між подружжям склалися відносини, що призвели до неможливості збереження сім`ї, між ними відсутні взаєморозуміння та взаємоповага один до одного, чоловік постійно зловживає алкогольними напоями, ображає її, сумісне життя стало нестерпним. Майнового спору між ними немає. Просить розірвати шлюб. Ухвалою від 11.10.2019 р. суд відкрив провадження у справі за вищезазначеним позовом і призначив розгляд справи в порядку загального позовного провадження. Ухвалою суду від 11.11.2019 р. закрито підготовче провадження по даній справі і справу призначено до розгляду по суті. Позивач [PERSON] подала до суду письмову заяву 26.11.2019 р., в якій просила розглянути дану справу без її участі, позов підтримує та просить задовольнити, не заперечує проти ухвалення заочного рішення. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином у встановленому законом порядку, відповідно до ст.ст. 128, 130 ЦПК України, копію позовної заяви з додатком отримав (а.с.11,17,18). Заяв про відкладення розгляду справи від нього до суду не надходило, як і відзиву на позов. Відповідно до вимог ч.1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Враховуючи вищевикладене та наявність одночасного існування умов, передбачених ч.1 ст. 280 ЦПК України, суд вважає можливим провести заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів. Згідно з ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Суд, вивчивши матеріали справи, приходить до висновку про задоволення позову з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони перебувають у шлюбі з 11.10.1997 року, який був зареєстрований Глушківською сільською радою Куп`янського району Харківської області, актовий запис № 3, що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу серії [NUMBER] , виданим 11.10.1997 р. (а.с.3). Від шлюбу дітей не мають. Між подружжям склалися відносини, що призвели до неможливості збереження сім`ї, між ними відсутні взаєморозуміння та взаємоповага один до одного, чоловік постійно зловживає алкогольними напоями, ображає дружину, сумісне життя для неї стало нестерпним, сім`я фактично розпалась. Причин, які б дали суду підстави вважати, що сторони мають можливість примиритися, немає. Майновий спір на час розгляду справи відсутній. Згідно зі ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст. 6 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Відповідно до ч.1 ст. 110 Сімейного Кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Дана стаття стосується випадків, коли один із подружжя заперечує проти розірвання шлюбу, у зв`язку з чим полегшений спосіб розірвання шлюбу є неможливим, або коли він не заперечує проти розірвання шлюбу, але ухиляється від подання відповідної спільної заяви до органу РАЦСу або до суду. Другий із подружжя - відповідач у справі може заперечувати проти розірвання шлюбу, робити кроки до виправлення ситуації, вживати інших заходів щодо примирення. Відповідно до ч.1 ст. 110 Сімейного Кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Ст. 111 Сімейного Кодексу України передбачає, що суд вживає заходи щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства. Згідно ст. 112 Сімейного Кодексу України суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу та інші обставини. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Вирішуючи позов про розірвання шлюбу, суд виходить з того, що добровільність шлюбу - одна з основних його засад. Шлюб - це сімейний союз, при цьому слово "сімейний" засвідчує, що шлюб створює сім`ю, а слово "союз" підкреслює договірну природу шлюбу, яка зумовлює його добровільний характер. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Принцип добровільності шлюбу є чинним не лише на стадії реєстрації шлюбу. Саме добровільністю шлюбу зумовлена можливість його розірвання. Шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Право на повторний шлюб виникне тільки у разі припинення попереднього шлюбу у зв`язку, зокрема, з його розірванням. Розірвання шлюбу засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Для поваги до права дружини або чоловіка на пред`явлення вимоги про розірвання шлюбу потрібен прояв другим з подружжя власної гідності, поваги до себе. За час, протягом якого справа перебувала в провадженні суду, сторони не досягли спільної згоди і не повідомили суду про відновлення шлюбно-сімейних відносин, примирення не відбулось. Отже, суд встановив, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам позивача та порушує його права і свободи, що має істотне значення, у зв`язку з чим, на підставі ст. 112 Сімейного Кодексу України, шлюб між позивачем і відповідачем підлягає розірванню, а позов задоволенню. Статтею 113 СК України визначено, що особа, яка змінила прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Відповідно до ч. 8 ст. 294 ЦПК України у рішенні суду про розірвання шлюбу зазначається про вибір прізвища тим з подружжя, який змінив прізвище під час державної реєстрації шлюбу, що розривається. Позивач у поданій нею заяві вказала, що просить залишити їй шлюбне прізвище - [PERSON] . На підставі викладеного,

Outcome: approved