Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-03 00:00:00

06 листопада 2015 року [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про поділ спільного майна подружжя. Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що з 11 листопада 1995 року з відповідачем [PERSON] перебувала в шлюбі. Сімейне життя з відповідачем не склалось і рішенням Нововолинського міського суду від 09 листопада 2012 року шлюб між ними розірвано. В шлюбі з відповідачем народилося трьоє дітей: [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO]. За час подружнього життя вони постійно проживали то з батьками, то з бабусею відповідача, а тому коштів на придбання речей домашнього вжитку не витрачали, рідні забезпечували їх усім необхідним. Лише в грудні 2009 року, ними у шлюбі придбано легковий автомобіль марки «Citroen Jumpy», 2000 року випуску, номер кузова [NUMBER], реєстраційний номер [NUMBER] На неодноразові звернення позивача продати транспортний засіб та розділити кошти між собою, [PERSON] не реагував, а нещодавно їй стало відомо, що спірний автомобіль відповідач без її згоди, відчужив ще в 2013 році. Зазначає, що на її утриманні перебуває троє неповнолітніх дітей, двоє з яких інваліди з дитинства.Відповідач на їх утримання сплачує аліменти в розмірі всього 969,50 грн. на місяць. Оскільки спірне майно було придбано під час шлюбу, тому просить постановити рішення про поділ спільного майна подружжя - автомобіля марки «Citroen Jumpy»,, 2000 року випуску, номер кузова [NUMBER], реєстраційний номер [NUMBER] і стягнення з останнього на її користь 68305,50 грошової компенсації за 1/2 частку вищевказаного автомобіля, а також судові витрати у справі. У судове засідання [PERSON] не з'явилася, про час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином. Представник позивача [PERSON] позов підтримала в повному обсязі з підстав зазначених у позовній заяві, просила його задоволити. У судовому засіданні відповідач [PERSON] позов не визнав, пояснив, що спірний автомобіль не належить до спільної сумісної власності подружжя, оскільки був придбаний за кошти від продажу будинку, що належав на праві власності його батькові [PERSON] та двом братам останнього. На підтвердження своїх доводів, покликається на показання свідка [PERSON] та [PERSON] Свідок [PERSON] суду показав, що він з братами, 14 травня 2009 року продав батьківську хату. Брати відмовилися від своїх часток в користь племінника і виручені від продажу кошти ним були передані синові [PERSON] для придбання автомобіля Сітроен. Зазначив, що син перебував в шлюбі і придбав автомобіль для сімі. Наголосив, що будинок відчужили за ціною 50 тисяч гривень у травні місяці 2009 року. До придбання спірного автомобіля, його син мав два автомобілі Таврію та ВАЗ 2103, а продавши Сітроен, відповідач придбав [PERSON]. Показав, що покупець [PERSON] за придбаний автомобіль розраховувався національною валютою гривнею. Жодних документів, які б підтверджували передачу грошей від [PERSON] до відповідача, чи від [PERSON] до [PERSON], не було і немає . Свідок [PERSON] в суді показавЮ що що знає сім'ю [PERSON]. Дев'ять років тому придбав у батька відповідача [PERSON], [PERSON] та у його двох братів жилий будинок. Вісім тисяч доларів передав відповідачу в себе вдома. Знав, що він за ці кошти придбає автомобіль. Договір купівлі-продажу нерухомого майна укладався у нотаріуса, зі сторони продавців були [PERSON] та його два брати. Відповідач [PERSON] не являвся стороною цього договору. Чи мав відповідач автомобіль до придбання спірного транспортного засобу, йому невідомо. Свідок [PERSON] в суді підтвердила факт придбання сторонами автомобіля Сітроен під час перебування в зареєстрованому шлюбі за спільні кошти подружжя. Зазначила, що позивачу від сторонніх осіб стало відомо про те, що відповідач відчужив спільне майно без відома [PERSON] Суд, заслухавши пояснення представника позивача, відповідача, показання свідків: [PERSON], [PERSON], [PERSON], дослідивши письмові докази, приходить до висновку, що позов підставний і підлягає до задоволення. Судом встановлено, що сторони у період з 11 листопада 1995 року перебували у зареєтрованому шлюбі. Рішенням Нововолинського міського суду від 09 листопада 2012 року шлюб між позивачем [PERSON] та відповідачем [PERSON] було розірвано (а.с.10) Відповідно до копії технічного паспорта, спірний автомобіль 11 грудня 2009 року зареєстрований на праві власності на відповідача [PERSON], що свідчить про придбання транспортного засобу в період шлюбу з позивачем [PERSON] В грудні 2013 року, тобто після розірвання шлюбу, відповідач, без відома та згоди позивача, відчужив спільне майно подружжя. Згідно довідки-рахунку № ВІА247916 від 11 грудня 2013 року, автомобіль Сітроен придбав гр.[PERSON] (а.с.13-15) Відповідно до ст.69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Саме по собі розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності подружжя на майно, набуте за час шлюбу. Проте розпорядження таким майном після розірвання шлюбу здійснюється колишнім подружжям виключно за взаємною згодою, відповідно до положень ЦК України, оскільки в таких випадках презумпція згоди одного з подружжя на укладення другим договорів з розпорядження майном, що є у спільній сумісній власності подружжя вже не діє. Рівність прав кожного із подружжя на володіння, користування і розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності (якщо інше не встановлено домовленістю між ними) та необхідність взаємної згоди подружжя на розпорядження майном, що є об'єктом спільної сумісної власності, передбачено ст.63. ст.65 СК України. Відповідно до ст.70 СК України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Згідно з пунктом 30 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу визнання його недійсним та поділ майна подружжя», у випадку коли при розгляді вимоги про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя, і не в інтересах сімї, чи не на її потреби, або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі. Відповідно до ст.71 СК України майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. У п.23 вищевказаної постанови Пленуму Верховного Суду України роз'яснено, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК, ч. 3 ст. 368 ЦК), відповідно до частин 2, 3 ст. 325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім'я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Відповідно до ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за звернення фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до вимог ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Згідно копії договору купівлі-продажу від 14 травня 2009 року, житловий будинок з надвірними будівлями, що розташований по [ADDRESS] був придбаний покупцем [PERSON] у продавців: [PERSON], [PERSON], [PERSON] У цьому договорі сторони обумовили, що кошти в сумі 79676 грн. покупець сплатив продавцям до підписання цього договору (а.с.66). З врахуванням викладеного та вимог ст.60 ЦПК України, суд дійшов висновку, що відповідачем не надано доказів на підтвердження тих обставин, що спірний автомобіль є особистою власністю [PERSON] Наведені відповідачем доводи стосовно використання особистих коштів, виручених від продажу його батьком та братами батька спадкового майна, не можуть бути взяті до уваги судом. В силу ч.2 ст.59 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Відповідачем не додано суду допустимих доказів передачі грошей з реалізації нерухомого майна покупцем [PERSON] безпосередньо [PERSON], а не продавцям, зокрема батькові відповідача [PERSON] та його рідним братам. В суді відповідач зняв клопотання про допит в якості свідків братів його батька [PERSON].І., [PERSON] в зв'язку з відмовою останніх прибути на виклик суду. Покази свідків [PERSON] та [PERSON], стосовно передачі коштів, суми та валюти, є суперечливими і не беруться судом до уваги, оскільки не є належними і допустимими доказами. Крім того, як встановлено судом, житловий будинок відчужений 14 травня 2009 року, а спірний автомобіль зареєстрований на праві власності за відповідачем [PERSON] 11 грудня 2009 року. Таким чином, суд вважає, що спірний автомобіль є спільним майном подружжя і підлягає поділу між сторонами. Постановою Пленуму Верховного Суду України №11 від 21 грудня 2007 року "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя", а саме в п.22 роз'яснено, що поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 СК України та ст. 372 ЦК України. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. Згідно звіту про незалежну оцінку суб'єкта оціночної діяльності ПП "Брусилів-Сервіс", з яким погодився відповідач, ринкова вартість автомобіля «Citroen Jumpy», 2000 року випуску, номер кузова [NUMBER], реєстраційний номер [NUMBER] становить 136611 грн. (а.с.16-26). З огляду на вищезазначене, суд приходить до висновку про підставність позовних вимог і стягує з [PERSON] в користь [PERSON] 68305,50 грн. компенсації ? частини вартості придбаного під час шлюбу автомобіля марки «Citroen Jumpy», 2000 року випуску, білого кольору, номер кузова [NUMBER], реєстраційний номер [NUMBER], що є об'єктом спільної сумісної власності сторін і який відчужений відповідачем без відома співвласника [PERSON] і не в інтересах сімї чи на її потреби. Відповідно до ст.88 ЦПК України, суд стягує з [PERSON] в користь [PERSON] 1283,05 грн. судових витрат, а саме 683,05 грн. судового збору та 600 грн. вартості звіту про незалежну оцінку транспортного засобу, що підтверджені документально (а.с.1,27).

Outcome: approved