Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-21 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду із позовом до Тернопільської міської ради, в якому просить зобов`язати Тернопільську міську раду провести ремонтні роботи водопровідної мережі та відновити водопостачання [PERSON] за адресою: [ADDRESS] та стягнути з відповідача 10000 гривень моральної шкоди. В обґрунтування позовної заяви позивач посилається на наступне. У 2016 році у будинку, в якому проживає [PERSON] , мала місце аварійна ситуація, у зв`язку із якою припинено водопостачання. У відповідь на звернення позивача від 19 грудня 2016 року №11597/02 до Тернопільської міської ради із проханням провести ремонт вищезазначеної водопровідної мережі за рахунок коштів балансоутримувача, відповідач повідомив, що для відновлення водопостачання до даного житлового будинку позивачу необхідно провести ремонтні роботи за рахунок власних коштів. Вказує, що відповідач є відповідальним за стан водопровідних мереж, тому просить зобов`язати вчинити дії відповідно до позовних вимог. Крім того, позивач у зв`язку із вчиненням відповідачем неправомірних дій та бездіяльності зазнав сильних душевних хвилювань. Враховуючи дану обставину, [PERSON] вважає, що доцільним буде відшкодування моральної школи із відповідача у розмірі 10 000 гривень. Ухвалою судді від 21 жовтня 2019 року відкрито провадження у справі та призначено до розгляду за правилами загального позовного провадження. Відповідачем 18 листопада 2019 року подано відзив на позовну заяву. Ухвалою суду від 31 січня 2020 року залучено до участі у справі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору Комунальне підприємство «Тернопільводоканал». Позивач [PERSON] та його представник - адвокат Нужда С.Ф. у судовому засіданні позовні вимоги підтримали у повному обсязі. Представник відповідача Обарінчук О.В. у судовому засіданні заперечила щодо задоволення позовних вимог та підтримала наданий відзив на позовну заяву з якого вбачається наступне. Так, у 2016 році у будинку, в якому проживає позивач, мала місце аварійна ситуація, у зв`язку із якою припинено водопостачання. На звернення позивача із проханням провести ремонт водонапірної мережі за рахунок коштів балансоутримувача, Виконавчим комітетом Тернопільської міської ради було надано відповідь від 19.12.2016 року №11597/02, якою повторно проінформовано, що водопостачання до житлового будинку за адресою [ADDRESS] було припинено у зв`язку із аварійною ситуацією 18.02.2016р., додатково проінформовано, що аварія і витік води сталися на водопровідній мережі, яка не перебуває на балансі та обслуговувані КП «Тернопільводоканал», а також зазначено, що для відновлення водопостачання до даного житлового будинку необхідно провести ремонтні роботи за рахунок власних коштів. Крім того, посилається на те, що згідно Закону України «Про житлово-комунальні послуги», Тернопільська міська рада не є виконавцем послуг, що надає комунальну послугу з централізованого водопостачання споживачу відповідно до умов договору. Також, вважає, що позивачем порушено строки звернення до суду для захисту свого права. Вказала, що позивачем не доведено, в чому полягає моральна шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується. Вважає, що сума моральної шкоди є необгрунтованою та не підтвердженою жодними доказами. Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет позову Комунального підприємства «Тернопільводоканал» у судовому засіданні підтримав письмові пояснення третьої особи та суду пояснив, що відносно аварійної ситуації, про яку йдеться у позовній заяві відповідно до книги рапортів денних 2016 січень - червень, зафіксовано, що й8.02.2016 року по адресі [ADDRESS] , тріснула труба ПЄ в хаті та трохи мокріє. В колодці вентель Д25, який не дотримує потрібно міняти. Колодязь на подвір`ї чистий. Час завершення робіт 19 год. 20 хв. Аварія сталась у розподільчому колодязі на подвір`ї будинку по [ADDRESS] , до даного колодязя йде труба від загальної мережі водопостачання, що перебуває на балансі КП «Тернопільводоканал». аварія була в помешканні і було перекрито водопостачання та споживачам рекомендовано провести ремонт за власні кошти. Згідно схеми зовнішнього водопроводу по [ADDRESS] вацького, де нанесено водопровідну мережу, яка перебуває на балансі підприємства, жодного майна, яке знаходиться на подвір`ї житлового будинку по [ADDRESS] , у КП «Тернопільводоканал» немає. Також, вказав, що зміст позовної заяви та додані документи, жодним чином не підтверджують того факту, що водопровід від комунальної мережі до житла позивача належить КП «Тернопільводоканл», а також не наведено жодної позиції з норм матеріального права, яка б передбачала обов`язок Відповідача виконати роботи та сплатити моральну шкоду. Аварійна ситуація на мережах абонента виникла 18.02.2016 року ухвалою суду від 21.10.2019 року відкрито провадження у справі, з огляду на таке строк позовної даності сплив 19.02.2019 року. Суд, дослідивши та оцінивши зібрані у справі докази, встановив такі обставини: Позивач [PERSON] проживає по [ADDRESS] . Згідно дублікату реєстраційного посвідчення від 22.07.2005 року Тернопільського БТІ, квартира за адресою: [ADDRESS] , зареєстрована за [PERSON] на праві приватної власності на підставі Дублікату договору купівлі-продажу, виданого Держнотархівом Тернопільської області 28.02.2000 року за реєстром № 10. Як вбачається із відповіді на звернення № 11597/02 від 19.12.2016 року Виконавчого комітету Тернопільської міської ради, водопостачання до житлового будинку по [ADDRESS] , було припинено у зв`язку із аварійною ситуацією, що мала місце 18.12.2016 року. Аварія і витік води стались на водопровідній мережі, яка не перебуває на балансі та обслуговуванні КП «Тернопільводоканал». Для відновлення водопостачання до даного житлового будинку [PERSON] необхідно провести ремонтні роботи за рахунок власних коштів. У судовому засіданні встановлено, що 18.02.2016 року відбулась аварійна ситуація у зв`язку з чим припинилось водопостачання води у житловий будинок за адресою: [ADDRESS] . Із довідки від 24.01.2020 року №398/25 відділу земельних ресурсів Тернопільської міської ради вбачається про відсутність інформації щодо власника земельної ділянки по [ADDRESS] . Згідно рішення Тернопільської міської ради від 30.04.2009 року затверджено статут комунального підприємства «Тернопільводоканал», за яким предметом діяльності даного підприємства є безперебійне забезпечення послугами централізованого холодної води та водовідведення населення м. Тернополя та навколишніх сіл та інших споживачів. Відповідно до наданої суду КП «Тернопільводоканал» копії книги рапортів денних за 2016 січень - червень, внесено наступні записи про виклик та виконання робіт АДВ: "18.02.2016 року по адресі [ADDRESS] , тріснула труба ПЄ в хаті (трохи мокріє). В колодці вентель Д25, який не дотримує, потрібно міняти. Колодязь на подвір`ї чистий. Час завершення робіт 19 год. 20 хв.". Згідно інвентарної книги до майна, що перебуває на балансі КП «Тернопільводоканал» належить наступне майно: зовнішній водопровід №331.1703 ( [ADDRESS] , L -172 м. 1 шт. Встановлено з пояснень представника, що зовнішній водопровід по [ADDRESS] . За рудкою до колодця, від якого підключений позивача, перебуває на бдалансі КП «Тернопільводоканал», що підтверджується схемою зовнішнього водопроводу по вул. Головацького, де нанесено водопровідну мережу, яка перебуває на балансі підприємства. Проте, жодного майна, яке знаходиться на подвір`ї житлового будинку по [ADDRESS] має. Довідкою КП «Тернопільводоканал» від 22.06.2020 року №1682/20 підтверджено, що відповідно до інвентарної книги основних засобів, станом на 01.06.2020 року водопровідний ввід до житлового будинку за адресою [ADDRESS] на балансі підприємства не перебуває. За приписами ст. 13 Цивільного процесуального кодексу України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ч. 1 ст. 16 Цивільного Кодексі України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Як вбачається із ч. 1 та ч. 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Спеціальним законом, що регулює відносини у сфері надання житлово-комунальних послуг є Закон України «Про житлово-комунальні послуги», частиною 3 статті 3 якого передбачено повноваження органів місцевого самоврядування у цій сфері, до яких належать: 1) затвердження та виконання місцевих програм у сфері житлово-комунального господарства, участь у розробленні та виконанні відповідних державних і регіональних програм; 2) встановлення цін/тарифів на комунальні послуги відповідно до закону; 3) затвердження норм споживання комунальних послуг; 4) інформування населення відповідно до законодавства про стан виконання місцевих програм у сфері житлово-комунального господарства, а також про відповідність якості житлово-комунальних послуг нормативам, нормам, стандартам та правилам; 5) здійснення моніторингу стану виконання місцевих програм розвитку житлово-комунального господарства; 6) встановлення одиниці виміру обсягу наданих послуг з поводження з побутовими відходами. У частинах 1, 2 статті 6 Закону України у «Про житлово-комунальні послуги» визначено, що учасниками правовідносин у сфері надання житлово-комунальних послуг є: 1) споживачі (індивідуальні та колективні); 2) управитель; 3) виконавці комунальних послуг. 2. Виконавцями комунальних послуг є: 5) послуг з централізованого водопостачання - суб`єкт господарювання, що провадить господарську діяльність з централізованого водопостачання. п. 1 ч. 2 ст. 8 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачено, що виконавець комунальної послуги зобов`язаний: забезпечувати своєчасність надання, безперервність і відповідну якість комунальних послуг згідно із законодавством та умовами договорів про їх надання, у тому числі шляхом створення системи управління якістю відповідно до національних або міжнародних стандартів. Крім того, споживач має право одержувати своєчасно та належної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством і умовами укладених договорів (ч. 1 ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»). Таким чином, надання житлово-комунальних послуг здійснюється виключно на договірних засадах. Згідно з п.1.1 розділу І «Правил користування системами централізованого комунального водопостачання та водовідведення в населених пунктах України», затверджених наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України № 190 від 27.06.2008 року, на які зсилається позивач у своїй заяві, ці Правила є обов`язковими для всіх юридичних осіб незалежно від форм власності і підпорядкування та фізичних осіб-підприємців, що мають у власності, господарському віданні або оперативному управлінні об`єкти, системи водопостачання та водовідведення, які безпосередньо приєднані до систем централізованого комунального водопостачання та водовідведення і з якими виробником укладено договір на отримання питної води, скидання стічних вод. У п. 1.2 даних «Правил…» вказано, що виробник послуг централізованого водопостачання та водовідведення - суб`єкт господарювання, що виробляє або створює послуги з централізованого водопостачання та водовідведення (далі- виробник). Згідно п. 1.3 цих «Правил…», виробник обслуговує вуличні, квартальні та дворові мережі водопостачання та водовідведення, споруди і обладнання, а також технологічні прилади й пристрої на них, які перебувають у нього на балансі або на які є відповідний договір на обслуговування із споживачем. Згідно п.п. 1.6, п. 14.1 даних «Правил…» за стан водопровідних мереж, які проходять у технічних підвалах і до яких приєднані внутрішньобудинкові мережі, є відповідальними підприємства та організації, у яких вони перебувають на балансі. Вуличні, квартальні, дворові, будинкові мережі, споруди і обладнання систем водопостачання та водовідведення обслуговуються та реконструюються тим підприємством, у якого ці об`єкти перебувають на балансі. Пунктами 1.9, 1.10 розділу І «Правил…» визначено, що межею вуличної мережі водовідведення, яку обслуговує виробник, є контрольний колодязь на ній включно, а межею дворової мережі водовідведення - перший від будинку колодязь включно. У випадку відсутності контрольного колодязя на випуску водовідведення межею будинкової мережі є її приєднання до вуличної мережі. В силу ч. 1 ст. 322 Цивільного кодексу України, власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Встановлено, що Тернопільська міська рада є представницьким органом місцевого самоврядування, що представляє Тернопільську територіальну громаду та здійснює від її імені та в її інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування. Проте, позивачем в судовому засіданні не надано належних та допустимих доказів, що відповідач Тернопільська міська рада є виконавцем послуг, що надає комунальну послугу з централізованого водопостачання позивачу відповідно до умов договору або вимог закону. Також, судом встановлено та не заперечувалось сторонами, що комунальне підприємство КП «Тернопільводоканал» здійснює безперебійне забезпечення послугами централізованого холодної води та водовідведення населення м. Тернополя. Із пояснень представника третьої особи вбачається, що аварія сталась у помешканні споживачів у житловому будинку по [ADDRESS] , водопостачання даного будинку здійснюється з розподільчого колодязя, який знаходиться на подвір`ї будинку та до якого йде труба від мереж централізованого водопостачання, що перебувають на балансі третьої особи КП «Тернопільводоканал» як виконавця послуг. Обслуговування колодязя здійснюється самостійно споживачами або відповідальними підприємствами та організаціями, у яких вони перебувають на балансі, проте відомостей про взяття на баланс водопровідних мереж, що йдуть до будинку позивача, відсутні, будь-яких договорів із споживачами КП «Тернопільводоканал» щодо даних мереж не укладав, з чого впливає, що обов`язок по утриманню вказаних мереж покладається на споживачів. Таким чином, судом встановлено, що КП «Тернопільводоканал» обслуговує мережі централізованого водопостачання та межею вуличного водопостачання є приєднання труби, від якої водопостачання здійснюється до розподільчого колодязя, що заходиться на подвір`ї будинку по [ADDRESS] та від якого здійснюється водопостачання до будинку. Через аварію і витік води водопостачання було припинене шляхом перекриття доступу води у даному колодязі до будинку. Проте, позивачем не надано доказів про укладення будь-яких договорів із управителями на обслуговування даних водопровідних мереж, що знаходиться на подвір`ї будинку позивача, тому суд приходить до висновку, що позивачем не надано доказів на підтвердження заявлених позовних вимог щодо виникнення обов`язку у будь-якої юридичної чи фізичної особи, відмінної від власника житла, що виник на підставі договору або закону щодо проведення ремонтних робіт водопровідної мережі, на якій відбулась аварія, з метою відновлення надання житлово-комунальної послуги. Як вбачається з вимог ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. У позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується. Особа (фізична чи юридична)звільняється від відповідальності по відшкодуванню моральної шкоди, якщо доведе, що остання заподіяна не з її вини. Відповідальність заподіювача шкоди без вини може мати місце лише у випадках, спеціально передбачених законодавством. Згідно із статями 80 і 81 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд вважає, що позивачем не підтверджено належними та допустимими доказами факт порушення його права відповідачем, завдання йому моральної шкоди та підстав для її відшкодування. Стосовно заперечень відповідача про те, що на момент звернення до суду строк позовної давності закінчився, суд виходить з наступного. У відповідності до ст. ст. 256, 257 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу та загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Відповідно до ч. 1 ст. 261 ЦК України, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Статтею 267 ЦК України встановлено, що позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Проте, суд не бере до уваги заяву відповідача про застосування даного строку, оскільки в судовому засіданні встановлено, що позов подано до особи, яка не має відповідати за даним позовом, а позивачем в судовому засіданні не доведено та судом не здобуто доказів щодо наявності підстав для відшкодування моральної шкоди відповідачем. Враховуючи вищенаведені вимоги закону та встановлені обставини справи, суд приходить до переконання, що позивачем пред`явлено позов до неналежного відповідача, тому вимоги позивача про зобов`язання вчинити дії та відшкодування моральної шкоди в розмірі 10000 грн. до задоволення не підлягають.

Outcome: dismissed