Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-04 00:00:00

06 квітня 2017 року позивач ПАТ КБ «ПриватБанк» (далі - позивач, Банк) звернувся до Арбузинського районного суду Миколаївської області посилаючись на те, відповідно до укладеного договору від 05 вересня 2006 року [PERSON] отримав кредит у розмірі 9 000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 36% річних на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Зазначив, що [PERSON] підтвердив свою згоду на те, що підписана ним заява разом з Умовами і правилами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою та тарифами банку складають між ним і банком договір. У порушення умов договору відповідач зобов`язання за вказаним договором належним чином не виконав, у зв'язку з чим станом на 28лютого 2017 року утворилася заборгованість у розмірі 22 708,11 грн., яка складається із: заборгованості за кредитом у розмірі 5648,33 грн., заборгованості за процентами за користування кредитом у розмірі 15502,25 грн., штрафу (фіксована частина) у розмірі 500 грн. та штрафу (процентна складова) у розмірі 1057,53 грн. З наведених підстав, посилаючись на умови договору та норми цивільного законодавства України, позивач просив суд стягнути з відповідача на свою користь заборгованість за кредитним договором у вказаному вище розмірі. Позивач в судове засідання не з'явився, будучи належним чином повідомленим про час та місце його проведення. Від представника позивача надійшла заява про розгляд справи без його участі. Відповідач в судове засідання не з'явився, будучи належним чином повідомленим про час та місце його проведення. В судовому засіданні 12.05.2017 року представник відповідача [PERSON] надала заяву відповідача від 12.05.2017 року, в якій він просив про застосування позовної давності до вимог ПАТ КБ «ПриватБанк» про стягнення заборгованості з [PERSON] Також, представником відповідача надані суду заперечення відповідача на позовну заяву від 12.05.2017 року. В своїх запереченнях відповідач, з посиланням на правову позицію Верховного суду України викладену у Постанові від 19.03.2014 року у справі №6-14цс14 вважала, що у задоволенні позовних вимог належить відмовити, оскільки строк дії кредитного договору, укладеного між сторонами у справі відповідає строку дії кредитної картки, строк дії картки [NUMBER] виданої на ім'я [PERSON] сплив в жовтні 2011 року, отже, кінцевим терміном виконання відповідачем своїх кредитних зобов'язань є останній день жовтня 2011 року. Таким чином, станом на момент звернення з позовом сплив строк позовної давності. Представником відповідача також заперечувався факт переривання позовної давності платежем на картковий кредитний рахунок [PERSON] 05 травня 2014 року в сумі 500,00 грн., вчиненим через термінал самообслуговування 10887 у м. Миколаєві, оскільки відповідач даний платіж не здійснював і не міг його здійснювати, так як перебував на роботі в смт. Арбузинка. У запереченнях представника відповідача від 13.10.2017 року викладена аналогічна позиція щодо застосування до висунутих ПАТ КБ «ПриватБанк» до [PERSON] позовних вимог позовної давності, прохання відмовити у задоволенні позовних вимог. Ухвалою від 30.05.2017 року задоволено клопотання представника відповідача про витребування доказів, зобов'язано позивача надати докази та визнано явку представника позивача обов'язковою. На виконання ухвали позивачем надано виписку за період з 01.01.1999 по 03.07.2017 року на ім'я [PERSON] основна карта [NUMBER] та заяву про розгляд справи без участі представника позивача. Ухвалою від 14.08.2017 року задоволено клопотання представника відповідача про витребування доказів, зобов'язано позивача надати суду матеріали фотофіксації щодо здійснення [PERSON] платежів за кредитним договором б/н від 05.09.2006 року через термінал самообслуговування в м. Миколаєві в період з 05.05.2014 року по 31.05.2014 року; належним чином посвідчені відомості про номер кредитного карткового рахунку відповідача та про перевипуск на новий термін пластикової кредитної картки до кредитного договору від 05.09.2006 року на ім'я [PERSON] Зобов'язано позивача направити уповноваженого представника для участі в судовому засіданні. На виконання ухвали на підтвердження отримання відповідачем кредитних карток позивач направив суду довідку, та повторно направив виписку за період з 01.01.1999 по 17.08.2017 року на ім'я [PERSON] основна карта [NUMBER]. В судовому засіданні 31.08.2017 року за клопотанням представника відповідача ухвала суду від 14.08.2017 року повторно направлена на виконання на адресу позивача. У відповідь представником позивача на адресу суду направлені пояснення, в яких позивач вказує на наявність в матеріалах справи виписки банку, що має статус первинного бухгалтерського документу, відповідно до Переліку типових документів, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 12.04.2012 року №578/5, містить достатні дані щодо операцій по рахунку клієнта [PERSON] Проти застосування позовної давності до заявлених позовних вимог представник позивача заперечував в зв'язку з перериванням позовної давності платежем від 07.05.2014 року. Ухвалою від 31.10.2017 року задоволено клопотання представника відповідача про витребування доказів, зобов'язано позивача надати суду належним чином посвідчені копії документів первинного бухгалтерського обліку (квитанції, касові ордери тощо) на підтвердження здійснення [PERSON] платежів на погашення кредитної заборгованості за договором від 05 вересня 2006 року на рахунок [NUMBER] за 31 січня 2014 року, 11 березня 2014 року та 05 травня 2014 року (дата зарахування 07 травня 2014 року), що містять відомості щодо часу вчинення даних операцій, платника за даними операціями та призначення платежу за даними операціями. На виконання ухвали суду позивачем повторно надано виписку за період з 01.01.1999 по 07.11.2017 року на ім'я [PERSON] основна карта [NUMBER]. Суд заслухав пояснення представника відповідача, вивчив письмові матеріали справи та встановив наступне. Відповідно до ст. 514 ЦК України, до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. 30 квітня 2009 року на підставі рішення загальних зборів акціонерів було змінено найменування позивача із Закритого акціонерного товариства Комерційний Банк «Приватбанк» на Публічне Акціонерне Товариство Комерційний Банк «Приватбанк», про що зазначено у п. 1.1 статуту ПАТ КБ «Приватбанк». 17.07.2009 року проведено державну реєстрацію вказаних змін, що підтверджується свідоцтвом про державну реєстрацію юридичної особи серії А01 № 054809 від 17.07.2009 року. 05 вересня 2006 року [PERSON] звернувся до ЗАТ КБ "ПриватБанк" із заявою (а.с. №9), згідно з якою отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту в сумі 2000,00 грн. на платіжну картку Універсальна терміном дії до липня 2009 року з умовою сплати процентів за користування кредитом у розмірі 3 % на місяць із розрахунку 360 днів у році. Підписуючи заяву про надання кредиту, [PERSON] погодився з умовами договору, які передбачали, зокрема: нарахування 36 % річних за користування кредитом; право банку змінювати кредитний ліміт без повідомлення клієнта; нарахування штрафу в розмірі 500 грн. + 5 % від суми заборгованості, погодився що Умови надання банківських послуг, Правила користування платіжною карткою та Тарифи банку складають між ним та банком договір про надання банківських послуг. З заяви про надання кредиту судом встановлено, що 05 вересня 2006 року відповідачу видано кредитну картку [NUMBER]. За даними позивача строк дії даної картки встановлений до липня 2013 року. Відповідачем не заперечується факт складання даної заяви та її підписання. На цій підставі судом критично оцінюються заперечення представника відповідача, що відповідачу не видавалась картка [NUMBER] і єдиною карткою виданою на його ім'я є картка [NUMBER] з терміном дії до жовтня 2011 року. З наданої позивачем виписки з кредитного рахунку [PERSON] за період з 01.01.1999 по 03.07.2017 року та з 01.01.1999 по 17.08.2017 року (а.с. №62-67, №72-77, №97-102), судом встановлено факт видачі банком [PERSON] кредитних коштів та факт систематичного користування відповідачем кредитною карткою, а також факт неналежного виконання [PERSON] зобов'язань за кредитним договором, внаслідок чого утворилась заборгованість, яка станом на 28 лютого 2017 року становила 22 708,11 грн. і складається із: заборгованості за кредитом у розмірі 5648,33 грн., заборгованості за процентами за користування кредитом у розмірі 15502,25 грн. Розмір заборгованості за кредитом та за процентами відповідачем не оспорювався. З даної виписки також встановлено здійснення Банком операцій зі збільшення кредитного ліміту 11 вересня 2006 року до 4000,00 грн., 28 липня 2007 року до 6000,00 грн., та 08 вересня 2006 року до 9000,00 грн., що відповідає вимогам п 3.2, 3.3 Умов та правил надання банківських послуг. У судовому засіданні представником відповідача надана заява відповідача від 12.05.2017 року, в якій він просив про застосування позовної давності до вимог позивача. Згідно з ч.1 ст.634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Відповідно до ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. В силу ст.526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Частиною другою статті 1050 ЦК України передбачено, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Згідно зі статтями 526, 530, 610, частиною першою статті 612 ЦК України зобов'язання повинні виконуватись належним чином у встановлений термін відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України). Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться у статтях 252-255 ЦК України. Статтею 253 ЦК України визначено, що перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок. При цьому початок перебігу позовної давності пов'язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, як з певними подіями (фактами), які свідчать про порушення прав особи (стаття 261 ЦК України). За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Відповідно до п.6.5 Умов і правил надання банківських послуг клієнт зобов'язаний погашати заборгованість за кредитом, відсоткам за його використання, за перевитрату платіжного ліміту, а також сплачувати комісії на умовах, передбачених кредитним договором. Згідно п.5.2 Умов і правил надання банківських послуг, погашення кредиту - поповнення карткового рахунку Держателя здійснюється шляхом внесення коштів у готівковому чи безготівковому порядку і зарахування їх Банком на картковий рахунок Держателя, а також шляхом договірного списання коштів з інших рахунків клієнта на підставі договору. Пунктом 5.3 вказаних Умов передбачено, наступне: строки та порядок погашення по Кредиту (кредитний ліміт, кредитна лінія) по платіжним картам зі встановленим Мінімальним обов'язковим платежем приведений в Пам'ятці клієнта, яка є невід'ємною частиною Договору. Платіж включає плату за користування кредитом, передбачену Тарифами та частину заборгованості за кредитом.. За визначенням, що містить розділ 2 Умов і правил надання банківських послуг Мінімальний обов'язковий платіж - це розмір боргових зобов'язань Держателя, які щомісячно підлягають до сплати Держателемпротягом строку дії карти. В залежності від виду платіжної карти, розмір та порядок розрахунку щомісячного платежу вказаний в Заяві та Пам'ятці клієнта та виражений у відсотковому співвідношенні до здійснених операцій з використанням платіжних карт. Мінімальний щомісячний платіж є обов'язковим для Держателів платіжних карток, що здійснюють операції за кредитною схемою. Таким чином, строк звернення до суду позивача повинен обчислюватися по кожному простроченому мінімальному щомісячному платежу окремо, при цьому умовами укладеного між сторонами договору термін остаточного виконання зобов'язання по сплаті кредиту визначено останнім днем місяця терміну дії платіжної картки. Як вже вказувалось, з заяви про надання кредиту судом встановлено, що 05 вересня 2006 року відповідачу видано кредитну картку [NUMBER] терміном дії до липня 2009 року. Позивачем надано довідку, згідно якої термін дії даної картки встановлений до липня 2013 року, що узгоджується з даними, що містять інші матеріали справи, зокрема виписка, в якій наявні відомості щодо зняття кредитних коштів з картки в цей період через банкомати. Оскільки сторонами суду не надані належні та допустимі докази протилежного, суд виходить з того, що строк дії кредитної картки сплинув в останній день липня 2013 року. Таким чином, остаточний розрахунок за кредитом мав бути здійснений в липні 2013 року. Відповідно до частини першої статті 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку, в силу частини третьої цієї статті після переривання перебіг позовної давності починається заново. З урахуванням обставин справи, до дій, що свідчать про визнання боргу або іншого обов'язку, можуть належати: визнання пред'явленої претензії; зміна умов договору, з яких вбачається, що боржник визнає існування боргу, а так само прохання боржника про внесення таких змін; письмове прохання відстрочити сплату боргу; підписання уповноваженою на це посадовою особою боржника разом з кредитором акта звірки взаєморозрахунків, який підтверджує наявність заборгованості в сумі, щодо якої виник спір; письмове звернення боржника до кредитора щодо гарантування сплати суми боргу; часткова сплата боржником або з його згоди іншою особою основного боргу та/або сум санкцій, при цьому, якщо виконання зобов'язання передбачалося частинами або у вигляді періодичних платежів і боржник вчинив дії, що свідчать про визнання лише певної частини (чи періодичного платежу), то такі дії не можуть бути підставою для переривання перебігу позовної давності стосовно інших (невизнаних) платежів. З виписки з кредитного рахунку [PERSON] судом встановлено, що відповідачем строк позовної давності після настання кінцевого терміну платежу за щомісячними обов'язковими платежами та за кредитним договором в цілому неодноразово переривався, зокрема, платежами: 28 серпня 2013 року - 50,00 грн., 27 серпня 2013 року - 50,00 грн., 25 листопада 2013 року - 1000,00 грн., 26 грудня 2013 року - 800,00 грн., 31 січня 2014 року - 700,00 грн., 11 березня 2014 року - 700,00 грн. Вчинення даних платежів відповідачем не заперечується. Проте відповідач та його представник заперечують вчинення платежу за спірним кредитом від 05 травня 2014 року в сумі 500,00 грн., через термінал №100887 м. Миколаїв. На підтвердження неможливості вчиненні зазначеного платежу представником відповідача надана довідка, видана начальником відділу освіти, молоді та спорту Арбузинської РДА №672 від 11 січня 2017 року, про те що [PERSON], вчитель фізичної культури Арбузинської ЗОШ І-ІІІ №2 ім.ТГ.Шевченка 05.07.2014 та 07.05.2014 року перебував на робочому місці (а.с. №89). А також представником відповідача надана довідка від 02 серпня 2017 року №143, видана директором Арбузинської ЗОШ І-ІІІ №2 про те, що [PERSON], вчитель фізичної культури, 30.05.2014 року перебував на робочому місці. Дані довідки не приймаються судом до уваги, оскільки відповідач заперечує вчинення операції зі сплати кредиту 05.05.2014 року, а надані документи стосуються інших дат перебування відповідача на робочому місці. В той же час позивачем на підтвердження вчинення операції зі сплати кредитної заборгованості саме [PERSON] надано виписку за кредитним рахунком останнього. Щодо спірної платіжної операції виписка, крім загальних даних щодо рахунку, містить наступні дані: дата опрацювання - 07.05.2014 року, дата операції - 05.05.2017 року, деталі операції - термінал самообслуговування 100887 Миколаїв кредитна частина Р2Р переводу, сума операції - 500,00 грн., сума комісії та знижок - 0, залишок після операції - (-9465,56) грн.. Даних щодо ідентифікації особи платника за даною операцією надана позивачем виписка не містить. 15 грудня 2017 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» від 3 жовтня 2017 року, якимЦивільний процесуальний кодекс Українивикладено в новій редакції. Відповідно до пп. 9 п.1Розділу ХІII «Перехідні положення» Цивільного процесуального кодексу Українив редакції від 03 жовтня 2017 року справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу. Відтак, оскільки провадження по справі відкрито до набрання чинності редакцієюЦивільного процесуального кодексу Українивід 03 жовтня 2017 року, справу слід розглядати за правилами, що діють після набрання чинності редакцієюЦивільного процесуального кодексу України від 03 жовтня 2017 року. Відповідно до положень ч.1 ст. 81 ЦПК в редакції від 03 жовтня 2017 року, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Аналогічні положення містили статті 10 та 60 ЦПК України в редакції, чинній до 03.10.2017 року. Відповідно до ч.4 ст.263 ЦПК України в чинній редакції при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. У постанові від 09.11.2016 року (справа № 6-1457цс16) та у постанові від 23.11.2016 року (справа № 6-2104цс16) Верховний суд України висловив правову позицію про те, що вчинення боржником дій з виконання зобов'язання вважається таким, що перериває перебіг позовної давності лише за умови, коли такі дії здійснено уповноваженою на це особою, яка представляє боржника у відносинах з кредитором в силу закону, на підставі установчих документів або довіреності. Відповідачем не визнавалось вчинення оплати з погашення заборгованості за кредитним договором в сумі 500,00 грн. 05.05.2017 року, а позивачем в порушення положень ст.81 ЦПК України не надано переконливих та беззаперечних доказів (квитанції тощо) того, що ці дії було вчинено безпосередньо відповідачем або уповноваженою ним особою. Останній платіж, визнаний відповідачем, що перериває перебіг строку позовної давності був здійснений 11.03.2014 року, з цієї дати перебіг строку позовної давності починається заново і спливає 11.03.2017 року. Позивач відповідно до реєстру рекомендованих поштових відправлень №8848037 та фіскального чека про оплату поштових послуг (а.с. №117) звернувся до суду 03.04.2017 року, тобто після спливу позовної давності. Згідно з положеннями ст.266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги, зокрема про стягнення неустойки. Відтак, на підставі викладеного суд зробив висновок про відмову у задоволенні позову в зв'язку із пропуском позовної давності.

Outcome: dismissed