Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-05 00:00:00

06 липня 2015 року позивач звернувся до суду із заявою про визнання права власності на спадкове майно за заповітом. Свої вимоги мотивує тим, що 10.02.2009 померла [PERSON]. Після її смерті відкрилася спадщина, до складу якої входить земельна ділянка загальною площею 4,4780 га, яка розташована на території Пилятинської сільської ради Козелецького району Чернігівської області, за цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, право власності на яку не зареєстроване у встановленому законом порядку. За життя [PERSON] розпорядилася своїм майном, склавши заповіт, посвідчений 04.01.2001 секретарем виконавчого комітету Пилятинської сільської ради Козелецького району Чернігівської області, за реєстровим № 2, яким заповідала усе майно, де б воно не було і з чого воно не складалось і, взагалі, все те, що їй належало і на що вона за законом на день смерті мала право заповіла своєму зятю [PERSON], тобто позивачу у справі. Позивач, як спадкоємець за заповітом на дану спадщину, прийняв її, оскільки своєчасно звернувся до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини, але оформити дану спадщину не може, оскільки Державний акт на право власності на земельну ділянку був виготовлений на імя [PERSON] та їй переданий - втрачений, а видати новий неможливо у звязку з припиненням цивільної правоздатності в момент її смерті. Позивач в судове засідання не зявився, в матеріалах справи міститься заява про проведення судового розгляду без його участі. Позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Відповідач в судове засідання не зявився, надавши суду заяву про розгляд справи без участі представника. Позов визнають. Третя особа в судове засідання не зявилася, надавши суду заяву про розгляд справи без участі представника. Відповідно до ч. 2\~ст. 197 ЦПК України\~у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього\~Кодексу\~розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Судом встановлено, що 10.02.2009 померла [PERSON] (а.с. 6). Після її смерті відкрилася спадщина, до складу якої входить земельна ділянка загальною площею 4,4780 га, яка розташована на території Пилятинської сільської ради Козелецького району Чернігівської області, за цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. За життя [PERSON] розпорядилася своїм майном, склавши заповіт, посвідчений 04.01.2001 секретарем виконавчого комітету Пилятинської сільської ради Козелецького району Чернігівської області, за реєстровим № 2, яким заповідала усе майно, де б воно не було і з чого воно не складалось і, взагалі, все те, що їй належало і на що вона за законом на день смерті мала право заповіла своєму зятю [PERSON], тобто позивачу у справі (а.с. 9). Позивач, як спадкоємець за заповітом спадщину прийняв, оскільки своєчасно звернувся до Козелецької державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, що підтверджується копією спадкової справи (а.с. 30-31). Відповідно до ч. 1 ст. 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. Пунктом 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 Про судову практику у справах про спадкування розяснено, що відповідно до статті 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (зі збереженням її цільового призначення) при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом. 29 серпня 2002 року на імя [PERSON] на підставі рішення 15 сесії 23 скликання Пилятинської сільської ради народних депутатів від 13.04.2001, було виготовлено та видано державний акт серії ІІ-ЧН № 036057 від 29.08.2002 на право приватної власності на землю площею 4,48 гектарів в межах згідно з планом, передана для товарного сільськогосподарського виробництва, розташована на території Пилятинської сільської ради (а.с. 13). Згідно зі ст. ст. 81, 126 ЗК України право власності громадяни України набувають на земельні ділянки на підставі безоплатної передачі із земель державної і комунальної власності, прийняття спадщини. Право власності на земельну ділянку посвідчується державними актами. У відповідності до\~ ст. 152 ч. 3 п. "а" ЗК України\~ -"захист прав громадян та юридичних осіб здійснюється шляхом визнання прав". При розробленні технічної документації щодо встановлення меж земельної ділянки та внесенні до автоматизованої системи відомостей про земельну ділянку, належну [PERSON] на підставі Державного акту на право приватної власності на землю серії ІІ - ЧН № 036057 від 29.08.2002, було встановлено, що фактична площа земельної ділянки становить 4,4780 га (в склад якої входять: рілля 2,9005 га, кадастровий номер 7422088200:87:106:0238, сіножать 0,6479 га, кадастровий номер 7422088200:87:093:0238, пасовище 0,9296 га, кадастровий номер 7422088200:87:079:0238) (а.с. 15, 16, 17). Позивач просить визнати за ним право власності на земельні ділянки, оскільки державний акт було втрачено, про що в пресі розміщено оголошення (а.с. 19-20). Відповідно до п. 2 Порядку ведення Державного земельного кадастру, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України 17 жовтня 2012 року, відомості Державного земельного кадастру є офіційними і вважаються об'єктивними та достовірними, якщо інше не доведено судом, тому суд вважає, що саме в витязі з Державного земельного кадастру більш повно та достовірно визначено площу земельної ділянки. Таким чином, суд дійшов висновку, що за позивачем в порядку спадкування підлягає визнанню право власності на згадані земельні ділянки.

Outcome: approved