Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-16 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до Шарівської селищної ради Богодухівського району Харківської області, треті особи: відділ держземагенства у Богодухівському районі Харківської області, Краснокутське міжрайонне управління водного господарства, про визнання права власності на земельну ділянку водного фонду (ставка), в якому після уточнення просить: визнати за ним право власності на земельну ділянку водного фонду (ставка) в [ADDRESS], в межах населеного пункту, розташованого по [ADDRESS]. Свої вимоги позивач мотивує тим, що з 2002 року він безперервно користується ставком загальною площею близько 2,8 га, який розташований на [ADDRESS]. 15 жовтня 2013 року звернувся з заявою до голови Шарівсько селишної ради Богодухівського району Харківської області про надання дозволу на розробку проекту відведення на земельну ділянку під водним об'єктом, розташовану в [ADDRESS] для подальшої передачі в оренду та 10 жовтня 2013 року на ХХХІІ позачергової сесії Шарівської селищної ради ухвалено рішення № 414-VI про відмову у наданні дозволу на розробку проекту відведення земельної ділянки водного фонду (ставка) в [ADDRESS] з метою надання його в оренду мотивуючи тим, що чинним законодавством передбачено здійснювати надання земельних ділянок в оренду за результатами проведення земельних торгів (аукціонів), а правила їх проведення на даний час законодавством не підтверджені. Продовжуючи користування ставком він відкрито та добросовісно користувався гідротехнічними спорудами, проводив обстеження гідроспоруди ставка та ремонт, що підтверджується договором №78 від 18 жовтня 2013 року, укладеного між ним та Краснокутським управлінням водного господарства про надання послуг. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, при цьому не зміг пояснити на підставі чого позивачем з 2002 року використовується земельна ділянка водного фонду (ставка) в [ADDRESS], у зв'язку з чим судом було визнано обов'язковою явку позивача в судове засідання. Позивач в судове засідання не з'явився, надав суду заяву про слухання справи за його відсутності. На задоволенні позову наполягав. Представник Шарівської селищної ради Богодухівського району Харківської області в судове засідання не з'явився, надав суду заяву згідно якої просить слухати справу за його відсутності , проти позову заперечив. Третя особа представник відділу держземагенства у Богодухівському районі Харківської області в судове засідання не з'явився, надав суду заяву про слухання справи за його відсутності, проти позову заперечував, мотивуючи тим, що згідно позову , позивач не звертався за передачею земельної ділянки водного фонду у власність, а звертався за наданням в оренду земельної ділянки під водним об'єктом. Відповідно до ч. 2 ст. 59 ЗК України громадянам та юридичним особам, за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування, можуть безоплатно передаватись у власність замкнені природні водойми (загальною площею до трьох гектарів). Власники на своїх земельних ділянках можуть у встановленому порядку створювати рибогосподарські, протиерозійні та інші штучні водойми. Таким чином, землі водного фонду можуть належати на праві приватної власності, якщо вони відповідають таким критеріям: їхня загальна площа не перевищує трьох гектарів; вони є замкненими; вони є природними, а не створеними штучно. Підтвердити розмір водного об'єкту немає можливості, в зв'язку з тим що відповідно до планово-картографічних матеріалів, поблизу с. Мар'їне Шарівської селищної ради зазначена земельна ділянка водного фонду не значиться та до земель водного фонду не переводилась. Інформація, яким чином було створено даний водний об'єкт, відсутня. Позивачу необхідно документально довести зазначені у позовній заяві розміри земельної ділянки водного фонду (ставка), на підставі якого дозволу та ким створено, а саме походження водного об'єкту (штучно створений або природно). За інформацією Краснокутського міжрайонного управління водного господарства від 04.12.2014 року №1055 усі водні об'єкти Харківської області виносяться до водних об'єктів загальнодержавного значення, оскільки відповідно № Переліку річок та водойм України, що віднесені до водних об'єктів місцевого значення, затвердженого наказом Державного комітету України по водному господарству від 03.06.1997 за № 41 та зареєстрованому в Міністерстві юстиції України 06.01.1998 за № 2/2442, на території Харківської області відсутні водні об'єкти місцевого значення. За змістом статей 59,83,84 Земельного кодексу України землі, зайняті водним фондом України, а також прибережні захисні смуги вздовж річок, морів і навколо озер, водосховищ та інших водойм не можуть передаватись у власність юридичним особам, оскільки є землями водного фонду України. Відповідно ні ставок, ні інші водні об'єкти приватизувати не можна, їх можна тільки взяти в оренду. Таким чином, водний об'єкт може надаватися лише на праві користування - оренди. Крім того, такий об'єкт як дамба належить до: інженерних споруд (Закон України "Про меліорацію земель") чи гідротехнічних споруд (Методика обстеження і паспортизації гідротехнічних споруд систем гідравлічного вилучення та складування промислових відходів та хвостів, затверджена наказом Державного комітету у справах містобудування і архітектури від 19 грудня 1995 року N 252 (зареєстрований в Міністерстві юстиції 21 грудня 1995 року за N 466/1002). Водночас незалежно від того чи є дамба гідротехнічною чи інженерною спорудою, вона є спорудою, призначеною для використання водних ресурсів, для боротьби з шкідливим впливом вод, захистом земель від водної та вітрової ерозій, інших негативних процесів. Отже, такий об'єкт як дамба є нерухомим майном, оскільки вона нерозривно пов'язана з землею та її переміщення в інше місце може призвести до надзвичайних ситуацій техногенного і природного характеру. Як зазначено у позовній заяві позивач відкрито та добросовісно користувався гідротехнічними спорудами, проводив обстеження гідроспоруди ставка та ремонт, однак не зрозуміло ким створена дамба та чи є на це дозвіл. На підставі вищевикладеного, вважає, що позовні вимоги [PERSON] про визнання права власності на земельну ділянку водного фонду (ставка) є необґрунтованими та безпідставними. Представник Краснокутського міжрайонного управління водного господарства в судове засідання не з'явився, надав суду заяву про слухання справи за його відсутності, проти позову заперечував. Суд дослідивши матеріали справи вважає, що в задоволенні позову необхідно відмовити виходячи з наступного: Судом встановлено, що 15 жовтня 2013 року [PERSON] звернувся до Шарівського селищного голови з проханням надати дозвіл на розробку проекту відведення на земельну ділянку під водним об'єктом, розташованим в [ADDRESS], для подальшої передачі в оренду. Відповідно до ст. 125 Земельного кодексу України право власності на земельну ділянку виникає з моменту державної реєстрації даного права. А тому після отримання рішення про передачу у власність земельної ділянки і отримання Витягу з Державного земельного кадастру необхідно здійснити реєстрацію такого права. Згідно ч. 2 ст. 124 Земельного кодексу України передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, здійснюється за результатами проведення земельних торгів, крім випадків, встановлених частинами другою, третьою статті 134 Земельного кодексу України; водночас частиною першою цієї статті передбачено, що земельні ділянки державної чи комунальної власності або права на них (оренда, суперфіцій, емфітевзис), у тому числі з розташованими на них об'єктами нерухомого майна державної або комунальної власності, підлягають продажу окремими лотами на конкурентних засадах (земельних торгах), встановлених частиною другою статті 134 Земельного кодексу України. Рішенням ХХХІІІ позачергової сесії УІ скликання Шарівської селищної ради № 414-УІ від 17.10.2013 року було відмовлено [PERSON] у наданні дозволу на розробку проекту відведення земельної ділянки водного фонду ( ставка) в [ADDRESS], в межах населеного пункту, з метою надання його в оренду, зважаючи на те, що чинним законодавством передбачено здійснювати надання земельних ділянок в оренду за результатами проведення земельних торгів ( аукціонів), а правила їх проведення на даний час законодавством не підтверджені. Відповідно ч. 2, 3 до ст.. 59 Земельного кодексу України, громадянам та юридичним особам за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування можуть безоплатно передаватись у власність замкнені природні водойми (загальною площею до 3 гектарів). Власники на своїх земельних ділянках можуть у встановленому порядку створювати рибогосподарські, протиерозійні та інші штучні водойми. Землі водного фонду за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування надаються у постійне користування : державним водогосподарським організаціям для догляду за водними об'єктами, прибережними захисними смугами, смугами відведення, береговими смугами водних шляхів, гідротехнічними спорудами, а також ведення аквакультури тощо; державним підприємствам для розміщення та догляду за державними об'єктами портової інфраструктури; державним рибогосподарським підприємствам, установам і організаціям для ведення аквакультури. Громадянам та юридичним особам органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування із земель водного фонду можуть передаватися на умовах оренди земельні ділянки прибережних захисних смуг, смуг відведення і берегових смуг водних шляхів, озера, водосховища, інші водойми, болота та острови для сінокосіння, рибогосподарських потреб (у тому числі рибництва (аквакультури), культурно-оздоровчих, рекреаційних, спортивних і туристичних цілей, проведення науково-дослідних робіт, догляду, розміщення та обслуговування об'єктів портової інфраструктури і гідротехнічних споруд тощо, а також штучно створені земельні ділянки для будівництва та експлуатації об'єктів портової інфраструктури та інших об'єктів водного транспорту. Землі водного фонду можуть бути віднесені до земель морського і річкового транспорту в порядку, встановленому законом. Згідно ст. 1 Водного кодексу України використання води - процес вилучення води для використання у виробництві з метою отримання продукції та для господарсько-питних потреб населення, а також без її вилучення для потреб гідроенергетики, рибництва, водного, повітряного транспорту та інших потреб. Відповідно до ст. 3 Водного кодексу України, усі води (водні об'єкти) на території України становлять її водний фонд. Згідно ст. 4 Водного кодексу України до земель водного фонду належать землі, зайняті: морями, річками, озерами, водосховищами, іншими водоймами, болотами, а також островами; прибережними захисними смугами вздовж морів, річок та навколо водойм; гідротехнічними, іншими водогосподарськими спорудами та каналами, а також землі, виділені під смуги відведення для них; береговими смугами водних шляхів. Порядок надання земель водного фонду в користування та припинення права користування ними встановлюється земельним законодавством. У постійне користування землі водного фонду надаються водогосподарським спеціалізованим організаціям, іншим підприємствам, установам і організаціям, в яких створено спеціалізовані служби по догляду за водними обєктами, прибережними захисними смугами, смугами відведення, береговими смугами водних шляхів, гідротехнічними спорудами та підтриманню їх у належному стані (ч. ч. 1, 2 ст. 85 ВК України). Згідно статті 6 Водного кодексу України води (водні об'єкти) є виключно власністю Українського народу і надаються тільки у користування. Український народ здійснює право власності на води (водні об'єкти) через Верховну Раду України, Верховну Раду Автономної Республіки Крим і місцеві ради. Окремі повноваження щодо розпорядження водами (водними об'єктами) можуть надаватися відповідним органам виконавчої влади та Раді міністрів Автономної Республіки Крим. Крім того, твердження позивача, що він протягом 12 років безперервно користувався земельною ділянкою водного фонду (ставком) загальною площею близько 2,8 га на території Шарівської селищної ради, Богодухівського району нічим не підтверджується, останній не скористався своїм правом надати відповідні докази до суду . Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Як вбачається з вимог ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов,язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 ЦПК України. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Позивач не довів свого позову, що є його обов'язком відповідно до засад змагальності процесу за ст.10 ЦПК України.

Outcome: dismissed