Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-22 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] , третя особа: реєстраційна служба Головного Управління юстиції у Львівській області про визнання дійсним договору купівлі-продажу 1/4 частки квартири, 1/4 частки нежитлового приміщення, визнання права власності на 1/4 частки квартири, 1/4 частки нежитлового приміщення та позбавлення права користування житловим приміщенням. Позовні вимоги мотивує тим, що відповідно до Свідоцтва про право власності на квартиру [ADDRESS] від 05.07.2005 та свідоцтва про право власності на нежитлове приміщення, площею 70,0 кв.м., від 05.07.2005 такі належать на праві спільної сумісної власності [PERSON] [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . Зазначає, що [PERSON] впродовж багатьох років не проживає у квартирі [ADDRESS] . В даній квартирі проживає позивачка iз своїми доньками - [PERSON] та [PERSON] . За заборгованість яка виникла у відповідача перед позивачкою, він запропонував подарувати свою частку квартири та частку нежитлового приміщення, які належать йому на праві приватної власності, однак в подальшому передумав це робити. Згодом, узгодивши з [PERSON] суму грошової компенсації за його частку в майнi, врахувавши його борги перед нею, такі домовились про всi iстотні умови купівлі-продажу його частки в майні, відповідно до умов угоди 17.05.2014 р. позивачка сплатила [PERSON] 150 000,00 грн., вiн в свою чергу пообіцяв до 01.06.2014 р. укласти зі нею нотаріально оформлений договір купівлі-продажу 1/4 частки квартири [ADDRESS] та 1/4 частки нежитлового приміщення за адресою - [ADDRESS] , на підтвердження чого видав їй у присутності свiдкiв розписку про це. Однак, [PERSON] ухиляється від виконання своїх зобов`язань. Враховуючи вищевикладене, просить визнати договір купівлі-продажу 1/4 частини вищевказаної квартири та нежитлового приміщення дійсними, визнати за нею право власності на 1/4 частку квартири та нежитлового приміщення, а також позбавити відповідача права користування квартирою. У судовому засіданні позивачка та її представник позов підтримали повністю, просили такий задовольнити. Представник відповідача в судовому засіданні просив відмовити повністю в задоволенні позову. У попередніх судових засіданнях заперечив факт підписання відповідачем [PERSON] такої розписки. Представник третьої особи в судове засідання не з`явився. В судовому засіданні 09.07.2020 року свідки [PERSON] та [PERSON] підтвердили факт підписання [PERSON] розписки про те, що позивачка сплатила 150000,00 грн. відповідачу, а відповідач пообіцяв укласти з нею нотаріально посвідчений договір купівлі-продажу 1/4 частки квартири та 1/4 частки нежитлового приміщення. Заслухавши пояснення сторін, вивчивши зібрані по справі докази, з`ясувавши дійсні обставини справи, суд приходить до переконання про відмову у задоволенні позову, виходячи з наступного. Відповідно до ст. 4 ЦПК України, до суду може звернутись кожна особа за захистом своїх порушених прав, а також інтересах інших осіб у випадках встановлених законом. У відповідності до ч.1 ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Судом встановлено, що квартира [ADDRESS] загальною площею 91,7 кв.м. та нежитлове приміщення, яке знаходиться у [ADDRESS] , загальною площею 70,0 кв.м. належить на праві спільної сумісної власності [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , що підтверджується свідоцтвами про право власності серії [NUMBER] від 05.07.2005 року та серії [NUMBER] від 05.07.2005 року. Як вбачається з акту від 13.11.2014 року, [PERSON] не проживає у квартирі [ADDRESS] . Рішенням Франківського районного суду м.Львова від 30.09.2013 року розірвано шлюб між [PERSON] та [PERSON] . З тексту копії розписки від 17.05.2014 року слідує, що відповідач отримав від позивачки гроші в сумі 150000 гривень в якості грошової компенсації за належну йому на праві спільної сумісної власності 1/4 частки квартири [ADDRESS] та 1/4 частки нежитлового приміщення, за адресою [ADDRESS] \~ та зобов`язувався до 01.06.2014 р. укласти із позивачкою нотаріально оформлений договір купівлі-продажу 1/4 частки квартири [ADDRESS] та 1/4 частки нежитлового приміщення, за адресою [ADDRESS] . Розписка надана відповідачем\~ у присутності свідків [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] . Вказану копію розписки позивач вважає фактично договором купівлі-продажу 1/4 частки квартири [ADDRESS] та 1/4 частки нежитлового приміщення, за адресою [ADDRESS] від посвідчення нотаріально якого ухиляється відповідач. Відповідно до ст. 95 ЦПК якщо подано копію (електронну копію) письмового доказу, суд за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи може витребувати у відповідної особи оригінал письмового доказу. Якщо оригінал письмового доказу не подано, а учасник справи або суд ставить під сумнів відповідність поданої копії (електронної копії) оригіналу, такий доказ не береться судом до уваги. Так,\~в судовому\~засіданні представник\~відповідача поставив\~під сумніввідповідність поданої копії розписки від 17.05.2014 оригіналу, в свою чергу позивач оригінал вищевказаної розписки для огляду у судовому засіданні та спростуванні сумнівів представника відповідача, а також для проведення судової почеркознавчої експертизи не надала, відтак в силу ст. 95 ЦПК такий доказ не береться судом до уваги. У зв`язку з відсутністю оригіналу розписки від 17.05.2014 не вдалось провести і почеркознавчу експертизу у справі, що підтверджується наявним в справі повідомленням судового експерта №2845 від 28.09.2018 року, що такий не мав можливості надати висновок, оскільки, оригінал досліджуваного документу для дослідження не надійшов. Відповідно до частини першої\~статті 16 Цивільного кодексу України\~(далі -\~ЦК України) кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого або майнового права та інтересу. Як вбачається з ст. 392 ЦК України, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Статтею 328 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ч.2 ст. 220 ЦК України, якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається. Відповідно до частини третьої статті 640 ЦК України договір, який підлягає нотаріальному посвідченню або державній реєстрації, є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення або державної реєстрації, а в разі необхідності і нотаріального посвідчення, і державної реєстрації - з моменту державної реєстрації. Водночас, ст. 657 ЦК України передбачено, що договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню та державній реєстрації, крім договорів купівлі-продажу майна, що перебуває в податковій заставі. Відповідно до п. 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 N 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», з підстав недодержання вимог закону про нотаріальне посвідчення правочину нікчемними є тільки правочини, які відповідно до чинного законодавства підлягають обов`язковому нотаріальному посвідченню. Вирішуючи спір\~про визнання\~правочину,\~який підлягає\~нотаріальному посвідченню,\~дійсним,\~судам необхідно\~враховувати,\~що норма\~частини другої\~статті 220\~ЦК (435-15)\~не застосовується\~щодо правочинів,\~які підлягають\~і нотаріальному\~посвідченню,\~і державній\~реєстрації,\~оскільки момент\~вчинення таких\~правочинів відповідно\~до статей\~210\~та 640\~ЦК пов`язується\~з державною\~реєстрацією,\~тому вони\~не є\~укладеними і\~не створюють\~прав та\~обов`язків\~для сторін. При розгляді таких справ суди повинні з`ясувати, чи підлягає правочин обов`язковому нотаріальному посвідченню, чому він не був нотаріально посвідчений, чи дійсно сторона ухилилася від його посвідчення та чи втрачена така можливість, а також чи немає інших підстав нікчемності правочину. У зв`язку з недодержанням вимог закону про нотаріальне посвідчення правочину договір може бути визнано дійсним лише з підстав, встановлених статтями 218 та 220 ЦК (435-15). Інші вимоги щодо визнання договорів дійсними, в тому числі заявлені в зустрічному позові у справах про визнання договорів недійсними, не відповідають можливим способам захисту цивільних прав та інтересів. Такі позови не підлягають задоволенню. Щодо наданих позивачкою оригіналів розписок від 14.07.2013 року та 24.08.2013 року, наданих [PERSON] іншим особам, а не позивачці у справі, а також оригіналів кредитних договорів з додатками, укладених між відповідачем [PERSON] та ТОВ "ММК-Україна", а саме договору №7029 від 14.10.2013 року та додатків до нього, кредитного договору №22843 від 24.03.2014 року, №10375 від 25.11.2013 року, суд зазначає, що такі свідчать лише про фінансові зобов`язання відповідача перед іншими особами, однак не є доказом на підтвердження визнаня дійсності догововів купівлі-продажу та не спростовують висновків суду про відсутність підстав для задоволення позову. За таких обставин, оскільки, договір купівлі-продажу нерухомого майна, крім нотаріального посвідчення підлягає ще й державній реєстрації, відтак відсутні підстави для визнання такого дійсним в порядку передбаченому ч. 2 ст. 220 ЦК України. Враховуючи вищевикладене, суд на основі всебічного, повного, об`єктивного та безпосереднього з`ясування фактичних обставин, на які сторони покликаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, оцінивши наявні у справі докази за своїм внутрішнім переконанням, з`ясувавши їх достатність і взаємний зв`язок у сукупності, приходить до висновку що в задоволенні позову [PERSON] до [PERSON] , третя особа: реєстраційна служба Головного Управління юстиції у Львівській області про визнання дійсним договору купівлі-продажу 1/4 частки квартири, 1/4 частки нежитлового приміщення слід відмовити. Також, оскільки позовні вимоги [PERSON] про визнання права власності на 1/4 частки квартири, 1/4 частки нежитлового приміщення та позбавлення права користування житловим приміщенням є похідними від позовної вимоги про визнання договору дійсним, то вони також задоволенню не підлягають.

Outcome: dismissed