Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-07 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом про визнання відповідачів такими, що втратили право користування житловим приміщенням - квартирою [ADDRESS]. В судовому засіданні представник позивача позовну заяву підтримала та пояснила, що міська рада є власником квартири [ADDRESS]. У вказаному будинку зареєстровані відповідачі по справі. З 2000 року відповідачі не проживають за місцем реєстрації, постійно проживають в іншому місці. Реєстрація відповідачів у даній квартирі перешкоджає позивачу у реалізації його права на право розпорядження даним майном, тому представник позивача просить суд визнати відповідачів такими, що втратили право користування жилим приміщення - квартирою [ADDRESS]. Представник відповідачів в судовому засіданні заперечив проти позову та пояснив, що оскільки квартира після пожежі,яка сталась не з вини відповідачів, стала непридатною для проживання, тому на даний час відповідачі у ній не проживають. Окрім того, [PERSON] навчається у Вінницькому коледжі та є неповнолітньою, а [PERSON] є інвалідом ІІ групи. А тому представник позивач просить відмовити у задоволенні даного позову. Суд, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає до задоволення, виходячи з наступного: Згідно рішення виконкому Кременецької міської ради від 28.12.1989 року № 488 , власником квартири [ADDRESS] є Кременецька міська рада Кременецького району Тернопільської області. Згідно актів обстеження квартири [ADDRESS] від 17.06.2016 року30.09.2014 року і 30.07.2014 року, [PERSON], 1965 року народження, [PERSON], 1965 року народження, [PERSON], 1990 року народження [PERSON], 1991 року народження, [PERSON], 2000 року народження зареєстровані у даній квартирі, але з 2000 року не проживають у ній. На час перевірки встановлено, що в квартирі ніхто не проживає, відсутні речі побуту, стан квартири аварійний, віконні рами не засклені, вхідні двері не замкненні, в кімнатах частково обвалюється стеля. Згідно ухвали Кременецького районного суду від 27 лютого 2015 року, оголошено розшук [PERSON], 1965 року народження. [PERSON], [INFO], навчається на 1 курсі Вінницького коледжу економіки та підприємництва Тернопільського національного університету на денній формі навчання. Термін навчання з 01.09.2015 року по 30.06.2018 рік. Згідно виписки з медичної карти від 27.07.203 року, посвідчення серії [NUMBER] та довідки до акту огляду МСЕК від 20.05.2012 року, [PERSON] є інвалідом ІІ групи з дитинства. Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно положень ст. 47 Конституції України - кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Відповідно до частин 1, 3 ст. 29 Цивільного кодексу України місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово. Місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров'я тощо, в якому вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками (усиновлювачами, опікуном) або організацією, яка виконує щодо неї функції опікуна. Відповідно до ч. 4 ст. 9 Житлового кодексу України ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Згідно ст. 72 Житлового кодексу України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Відповідно до ч.3 ст. 71 Житлового кодексу України, жиле приміщення зберігається за тимчасово відсутнім наймачем або членами його сім'ї понад шість місяців у випадках: тимчасового виїзду з постійного місця проживання за умовами і характером роботи або у зв'язку з навчанням (учні, студенти, стажисти, аспіранти тощо), у тому числі за кордоном, - протягом усього часу виконання цієї роботи або навчання. Відповідно до ст. 18 Закону України "Про охорону дитинства"держава забезпечує право дитини на проживання в таких санітарно-гігієнічних та побутових умовах, що не завдають шкоди її фізичному та розумовому розвитку. Діти - члени сім'ї наймача або власника жилого приміщення мають право користуватися займаним приміщенням нарівні з власником або наймачем. Органи опіки та піклування зобов'язані здійснювати контроль за додержанням батьками або особами, які їх замінюють, майнових та житлових прав дітей при відчуженні жилих приміщень та купівлі нового житла. Згідно ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Враховуючи вимоги вищезазначених норм права, суд вважає, що визнання неповнолітної [PERSON] такими, що втратила право користування житловим приміщенням призведе до порушення її прав на користування житловим приміщенням. Судом встановлено, що квартира [ADDRESS], власником якої є Кременецька міська рада перебуває у аварійному стані, що не заперечувалось в судовому засіданні представником позивача. Тому відповідачі не можуть проживати у даній квартирі і причина їх відсутності є поважною. Судом не встановлено фактів, а позивачем не представлено доказів відсутності відповідачів у спірній квартирі понад один рік без поважних причин, а тому суд вважає, що у задоволенні даного позову слід відмовити.

Outcome: dismissed