Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-11 00:00:00

у лютому 2016 року позивач звернулася до суду із вказаним вище позовом та просить суд визнати недійсним заповіт від 23.10.2007 року, складений [PERSON], яким остання заповіла все належне їй майно [PERSON] та який посвідчений державним нотаріусом Другої державної нотаріальної контори Луговою Л.П. Позов позивачем обґрунтований тим, що [INFO] року померла її тітка [PERSON]. За життя останній на праві власності належала квартира [ADDRESS]. 23.10.2007 року[PERSON] склала заповіт, яким заповіла все належне їй майно [PERSON] та який був посвідчений державним нотаріусом Другої державної нотаріальної контори Луговою Л.П. Даний заповіт вона вважає недійсним, оскільки соціальний робітник Територіального центрі соціального обслуговування управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Октябрської районної у м.Полтава раді [PERSON], зловживаючи своїми повноваженнями, ввійшла у довіру до [PERSON] і 23.10.2007 року остання під впливом обману склала заповіт, яким належну тій квартиру заповіла їй. В подальшому [PERSON] приховала факт смерті спадкодавиці, здійснила самостійно її поховання, не повідомивши про це кровних родичів, до яких належить і вона. За життя [PERSON], не повідомляла їй про свої наміри скласти заповіт на іншу особу, хронічно хворіла. Її мати [PERSON] була двоюрідною сестрою [PERSON], а тому являлася єдиним спадкоємцем, однак та [INFO] року померла і право на спадкування перейшло до неї. [INFO] року відповідач [PERSON] померла. Спадкоємцями після смерті [PERSON] є її діти: [PERSON] та [PERSON], які ухвалою Октябрського районного суду м.Полтава від 06.12.2016 року залучені до участі у даній справі як правонаступники відповідача. У судовому засіданні позивач [PERSON] позов підтримала з підстав викладених у ньому, наполягала на його задоволенні. Представник співвідповідачів [PERSON] та [PERSON] - [PERSON] заперечила проти задоволення позову та вказала, що [PERSON] на власний розсуд розпорядилася належним їй майном, заповівши квартиру своїй близькій подрузі [PERSON], з якою у тієї склалися теплі відносини. Доводи позивача щодо заволодіння майном під впливом обману є безпідставними. Державний нотаріус Другої державної нотаріальної контори Лугова Л.П. у судове засідання не з'явилася, будучи належним чином повідомленою про час та місце розгляду справи. Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позовна вимога, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, прийшов до наступного висновку: [INFO] року в м.Полтава померла [PERSON], що підтверджено даними свідоцтва про смерть серії [NUMBER], виданого 10.12.2014 року Центральним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Полтавського МУЮ. (а.с.125). 26.07.1996 року [PERSON] складено заповіт на користь [PERSON], яким останній та заповіла належну їй на праві власності квартиру [ADDRESS], який посвідчено державним нотаріусом Першої полтавської державної нотаріальної контори Ткаченко Н.В.. Даний заповіт скасований новим заповітом від 23.10.2007 року, а саме [PERSON] склала заповіт, яким на випадок своєї смерті зробила розпорядження, а саме: все майно, яке на день її смерті буде належати їй за законом, де б воно не було і з чого б воно не складалося, заповіла повністю [PERSON].(а.с.209). 23.10.2007 року даний заповіт посвідчено державним нотаріусом Другої полтавської державної нотаріальної контори Луговою Л.П. В даному заповіті зазначено, що на прохання [PERSON] даний заповіт складено з її слів нотаріусом за допомогою комп'ютерної техніки, прочитано нею, заповідачем, вголос, відповідає її дійсним намірам, підписано нею власноручно в двох примірниках, один з яких залишився на зберіганні в Другій полтавській державній нотаріальній конторі, а другий видано їй, як заповідачу. У період часу із 11.06.2002 року [PERSON] обслуговувалася Територіальним центром соціального обслуговування (надання соціальних послуг). Соціальним робітником [PERSON] обслуговувалася із 11.06.2002 року по 28.02.2006 року, наступні періоди обслуговувалася іншими працівниками. Про складання заповіту на ім'я останньої Центру стало відомо після смерті [PERSON], що підтверджено даними, отриманими згідно листа від 04.02.2015 року за № 13-921 Управління праці та соціального захисту населення. (а.с.9). Із листа від 27.02.2015 року за № А-182/09, Департаменту праці та соціального захисту населення Полтавської облдержадміністрації слідує, що соціальні послуги відділення соціальної допомоги надавалися [PERSON] наступними працівниками: -З 11.06.2002 року по 28.02.2006 року соціальним робітником [PERSON]; -З 01.03.2006 року по 02.06.2013 року соціальним робітником [PERSON]; -З 03.06.2013 року по [INFO] року соціальним робітником [PERSON] Соціальні послуги [PERSON] надавалися на безоплатній основі, як такій, що не здатна до самообслуговування і не має рідних, які б могли забезпечити її догляд. (п. 6 переліку соціальних послуг, умов та порядок їх надання структурними підрозділами територіального центру соціального обслуговування (надання соціальних послуг), затвердженого постановою Кабінету міністрів України № 1417 від 29.12.200року (зі змінами). 16.01.2015 року [PERSON] звільнена за власним бажанням з посади соціального робітника відділення соціальної допомоги вдома Територіального центру соціального обслуговування (надання соціальних послуг) управління праці та соціального захисту населення виконкому Октябрської районної у м.Полтава раді. (а.с.10). [INFO] року у м.Полтава померла [PERSON], що підтверджено даними свідоцтва про її смерть серії [NUMBER] виданого 07.03.2016 року Октябрським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Полтавського МУЮ та складено актовий запис № 228. (а.с. 49). Департаментом соціального захисту населення полтавської облдержадміністрації повідомлено, що службові перевірки стосовно неправомірних дій [PERSON] за скаргами [PERSON] не проводилися. (а.с.114). 23.01.2015 року Другою полтавською державною нотаріальною конторою заведено спадкову справу № 19/2015 після смерті [PERSON], яка померла [INFO] року в м.Полтава. (а.с.123). В матеріалах даної спадкової справи наявна заява [PERSON] про прийняття спадщини за законом після смерті [PERSON] від 28.05.2015 року (а.с.123 зв.ст.), а також заява [PERSON] про прийняття спадщини за заповітом після смерті [PERSON] від 23.01.2015 року. (а.с.124 зв.ст.). На а.с.132 наявна відповідь з Головного управління НП у Полтавській області, згідно якої за фактом звернення [PERSON] від 19.08.2016 року Полтавським ВП ГУНП у Полтавській області проведено перевірку, в ході якої ознак кримінального правопорушення не виявлено. За змістом ст.202 ЦК України, заповіт належить до односторонніх правочинів і на нього поширюються положення глави 16 ЦК України "Правочини", в тому числі й щодо наслідків недодержання сторонами вимог закону при вчиненні правочинів. Відповідно до ч.3 ст.203 ЦК України, волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Згідно ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою статті 203 цього Кодексу. Частиною 2 ст. 1257 ЦК України визначено, що за позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі. Згідно ст.230 ЦК України, якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (частина перша статті 229 цього Кодексу), такий правочин визнається судом недійсним. Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування. Відповідно до статті 60 ЦПК України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. За результатами розгляду справи суд приходить до висновку, що позивач не надала належних та допустимих доказів, що заповіт, був складений [PERSON] на користь [PERSON] під впливом обману. Так, судом встановлено, що із 11.06.2002 року по час смерті [PERSON] обслуговувалася Територіальним центром соціального обслуговування (надання соціальних послуг). Соціальним робітником [PERSON] обслуговувалася із 11.06.2002 року по 28.02.2006 року, наступні періоди обслуговувалася іншими робітниками. З цього слідує, що [PERSON] склала заповіт на користь [PERSON] 23.10.2007 року, тобто в той час коли остання вже не надавала соціальні послуги. Окрім цього, у судовому засідання допитані як свідки [PERSON], [PERSON], які показали, що між [PERSON] та [PERSON] за життя склалися дружні та доброзичливі відносини. [PERSON] була одинокою людиною, потребувала сторонньої допомоги і [PERSON] часто спілкувалася з нею, відвідувала її та допомагала по - господарству. Свідок [PERSON] показала суду, що працювала соціальним робітником та соціальні послуги [PERSON] надавала із 01.03.2006 року по 02.06.2013 рік. [PERSON] на той час вже соціальним робітником у [PERSON] не була, однак продовжувала підтримувати з нею дружні відносини. Про наявність заповіту вона обізнана не була, [PERSON] ніколи не висловлювала невдоволення та скарги з приводу дій [PERSON] Окрім цього, суд приймає до уваги, що позивач неодноразово зверталася до правоохоронних органів із заявами з вимогою провести перевірки відносно правомірності дій [PERSON] при наданні соціальних послуг [PERSON] За результатами розгляду даних заяв не здобуто будь - яких об'єктивних даних, які б вказували на наявність в діях [PERSON] ознак кримінальних правопорушень. Таким чином, судом встановлено, що за життя [PERSON] 23.10.20017 року добровільно зробила розпорядження щодо подальшої правової долі належного їй майна після своєї смерті, про що склала відповідний заповіт, який було посвідчено нотаріально. В судовому засіданні не встановлено будь - яких даних, які б вказували на те, що при складанні заповіту заповідач діяла під впливом обману, її волевиявлення не було вільним. Окрім цього, у судовому засіданні позивач не обґрунтувала суду в чому взагалі міг виражатися обман по відношенню до [PERSON] Таким чином, суд вважає, що доводи позивача в частині введення в оману [PERSON] ґрунтуються виключно на припущеннях, не підтверджені належними доказами та спростовані матеріалами справи. З урахуванням викладеного суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позову. Судові витрати вирішує у відповідності до ст. 88 ЦПК України. Оскільки у задоволенні позову відмовлено, то судові витрати стягненню із відповідачів на користь позивача не підлягають.

Outcome: dismissed