Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-14 00:00:00

Позивач [PERSON] у червні 2018 року звернулася з даним позовом, в обґрунтування якого вказала, що наказом генерального директора ТОВ «Васілко» [PERSON] від 27.04.2018 № 012-К її звільнено з посади головного бухгалтера на підставі п.2 ч.1 ст.41 КЗпП України, копію наказу було надано позивачу 08.05.2018. Так, з 01.12.2016 по 12.12.2016 вона працювала за сумісництвом на посаді головного бухгалтера ТОВ «Васілко», та 12.12.2016 її призначено на посаду головного бухгалтера даного підприємства. 30.11.2016 між директором ТОВ «Васілко» та головним бухгалтером [PERSON] укладено договір про повну індивідуальну відповідальність, згідно якого до функціональних обовязків, повязаних з прийманням, обліком, зберіганням і виданням матеріальних цінностей, включено: дбайливе ставлення до переданих йому для зберігання або іншої мети матеріальних цінностей роботодавця і вживати заходів для відвернення заподіяння їх шкоди; своєчасне повідомлення роботодавця про всі обставини, що загрожують забезпеченню збереження переданих йому для зберігання матеріальних цінностей; ведення обліку, складення і надання у встановленому порядку товарно-грошові та інші звіти про рух і залишки переданих йому на зберігання матеріальних цінностей; брати участь в інвентаризації переданих йому цінностей. При прийнятті на роботу позивачу було передано матеріальні цінності: штампи, службовий мобільний телефон, робочий ноутбук, паролі та інші матеріальні цінності, в склад яких взагалі не входять грошові кошти, товарні та культурні цінності. Оскільки головному бухгалтеру ТОВ «Васілко» не ввірено обслуговування грошових цінностей, а тому звільнення останньої у звязку з втратою довіря є незаконним, протиправним та порушує права позивача. Крім того, наявні порушення порядку проведення службового розслідування, висновок якого, згідно з наказом про звільнення, є підставою звільнення з посади, а саме [PERSON] з таким висновком не ознайомлювалася, жодним чином не повідомлена про факт проведення службового розслідування відносно неї і в свою чергу була позбавлена можливості надавати свої пояснення, заперечення та зауваження з приводу тих обставин, що покладені в основу такого розслідування. Іншим грубим порушенням з боку ТОВ «Васілко» є звільнення [PERSON] з посади під час перебування останньої на лікарняному, тобто особу, яка тимчасово втратила працездатність. З 27.04.2018, дня коли винесено наказ про звільнення, [PERSON] перебувала на лікарняному, що підтверджується фактом не ознайомлення з даним наказом у день такого звільнення. ТОВ «Васілко» було відомо про тимчасову непрацездатність позивача, проте у складі директора і 2 осіб складено акт № 55 про відмову у підписанні наказу, вказаний акт складений лише 02.05.2018. Також [PERSON] Держпраці у Полтавській області проведено перевірку, в ході якої встановлено, що згідно розрахункової відомості останній було нараховано всі суми, що належали їй на час звільнення лише 11.05.2018, що є грубим порушенням. Позивач вважає, що грошова компенсація частини невикористаної щорічної відпустки, у звязку з підвищенням окладу заробітної плати відповідної посади, виплачена їй не у повному обсязі, а тому з підприємства підлягають стягненню у відшкодування ще 768,87 грн. Зазначає, що внаслідок протиправних дій [PERSON], що виразилося у недбалому та зухвалому ставленні до неї з боку керівництва, зазнала моральної шкоди, під якою розуміється шкода її здоровю, що еквівалентно становить 9514,02 грн (витрати, понесені на лікування загостреного стану бронхіту), та приниження честі та гідності, яке вона оцінює у 5000,00 грн. У звязку з викладеним просить скасувати наказ про її звільнення № 012-К від 27.04.2018 та поновити її на посаді головного бухгалтера ТОВ «Васілко», стягнути з ТОВ «Васілко» середній заробіток за час вимушеного прогулу у розмірі 7816,14 грн, грошову компенсацію за невикористанні дні відпустки у розмірі 768,87, моральну шкоду за незаконне звільнення у розмірі 14514,02 грн, та судові витрати у розмірі 9000,00 грн. 06 липня 2018 року до Пирятинського районного суду Полтавської області надійшов відзив на позовну заяву, в якому вказано, що за результатами службового розслідування у діях головного бухгалтера було виявлено ознаки неналежного виконання своїх обовязків, грубе порушення норм законодавства та ведення бухгалтерського обліку господарських операцій, за окремими фактами, що були виявлені, було внесено відомості до ЄРДР. Позивач вже після розірвання трудових відносин стверджувала, що 27.04.2018 вона мала незадовільний стан здоровя та надала виписний епікриз, відповідно до якого [PERSON] хворіла вже 4 дні на гострий пієлонефрит. Перебуваючи весь день 27.04.2018 на роботі, позивач досить активно себе поводила та не скаржилась на погане самопочуття, ознак захворювання не вбачалося. Вважає, що позивач могла бути звільненою з підстав втрати довіря, оскільки вона зобовязана була знати фінансовий стан відповідача, контролювати правильність витрачання коштів по затвердженому фінансовому плану, проводити аналіз стану фінансово-господарської діяльності здійснювати інші обовязки щодо контролю господарських операцій підприємства. Також заробітна плата на підприємстві нараховувалася та виплачувалася через програму «iBank to UA», через яку здійснювалося нарахування та формувалася відомість на виплату заробітної плати та через систему обслуговування «Клієнт-Банк» відомість на виплату заробітної плати, яку формувала позивач, в електронному вигляді надсилалася нею до банківської установи для зарахування коштів на зарплатні картки працівників і проведення видачі нарахованих коштів, що підтверджує той факт, що позивач фактично виконувала функції касира, який проводив виплату заробітної плати працівникам через банківську установу. Отже, головний бухгалтер була працівником, який безпосередньо обслуговував грошові й товарні цінності. Проте, відповідно до результатів службового розслідування, проведеного 25.04.2018 та 26.04.2018 було встановлено наступне: порушення [PERSON] граничних термінів реєстрації податкових накладних, в результаті чого [PERSON] самостійно було сплачено штрафи в розмірі 2556,54 грн та 223,89 грн; незабезпечення дотримання порядку оформлення та подання до обліку первинних документів, грубе порушення ведення бухгалтерського обліку господарських операцій, зокрема приймання-передавання зерна № 18 від 25.10.2017; порушення порядку списання товарно-матеріальних цінностей за 2016 та 2017 роки, що є предметом розгляду окремого кримінального провадження. Предметом розслідування було встановлення складу трудового матеріального правопорушення із загальним субєктом, яким є сам працівник. Крім того, процедура проведення такого розслідування визначається Положенням про службове розслідування, що прийнято на підставі Наказу № 1470/1 відповідача від 18.08.2016 і за своєю сутністю є актом внутрішньої локальної дії, а тому посилання позивача на постанову Кабінету Міністрів України від 13.06.2000 № 950 є безпідставними та необґрунтованими. Щодо перебування позивача на стаціонарному лікуванні 27.04.2018 зазначає, що захворювання є юридичною подією, наслідком якої стала тимчасова непрацездатність. Відтак, спершу виникає конкретна життєва подія юридичний факт встановлення захворювання уповноваженою особою системи МОЗ, що тягне за собою настання певних юридичних наслідків виникнення, зміну чи припинення прав та обовязків права на отримання відшкодування в порядку загальнообовязкового соціального страхування. Обидві з вказаних подій сталися уже після юридичної дії у вигляді видачі наказу № 012-К від 27.04.2018. Юридична дія у вигляді видачі наказу в даному випадку була первинною, листок непрацездатності був відкритий після завершення робочого дня 17 год 00 хв 27.04.2018, коли [PERSON] уже не перебувала у трудових відносинах з [PERSON]. В день звільнення позивачу було проведено виплату всіх сум, що належали їй від підприємства в день звільнення та виплачено неоспорювану частину в розмірі 6621,45 грн, оскільки на даний час вже наявний спір щодо розміру належних виплат. Щодо стягнення моральної шкоди, то посилання позивача на завдану її фізичному здоровю шкоду як підстави стягнення такої, яка фактично складається з витрат, понесених на лікування загострення бронхіту, є неналежною підставою для стягнення моральної шкоди. В обґрунтування понесених душевних переживань не надано ніяких доказів. Також розмір судових витрат на надання правової допомоги вважає завищеним, таким, що не відповідає складності справи. 16 серпня 2018 року до Пирятинського районного суду Полтавської області надійшла відповідь на відзив, у якій вказано, що звільнення з підстав втрати довіря є обґрунтованим, якщо працівник, який безпосередньо обслуговує грошові або товарні цінності (зайнятий їх прийманням, зберіганням транспортуванням, розподілом і т.д.) вчинив умисно чи необережно такі дії, які дають власнику або уповноваженому органу підстави для втрати до нього довіря. Тобто, це особи, які одержують грошові та товарні цінності під звіт. Посилається до ст.8 ЗУ «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність», відповідно до якої питання організації бухгалтерського обліку на підприємстві належать до компетенції його власника (власників) або уповноваженого органу (посадової особи) відповідно до законодавства та установчих документів. Так, за порушення граничних термінів реєстрації податкових накладних директор та головний бухгалтер несуть спільну відповідальність, також в акті службового розслідування відсутня інформація щодо наявності судового рішення, яке б підтверджувало дійсність неналежного виконання головним бухгалтером [PERSON] своїх посадових обовязків. Щодо порушення ведення бухгалтерського обліку господарських операцій, зокрема приймання-передавання зерна, то відповідальність за забезпечення фактів здійснення всіх господарських операцій у первинних документах, збереження оброблених документів, регістрів і звітності несе власник (власники) або уповноважений орган (посадова особа), який здійснює керівництво підприємством. Також висновок службового розслідування не містить посилання на будь-які перевірки уповноважених органів та судові рішення з приводу виявленого порушення. Щодо порушення порядку списання товарно-матеріальних цінностей та виявлення недостовірності в актах списання, то в ході службового розслідування та у висновку про його результати відсутня інформація про проведення інвентаризації активів ТОВ «Васілко», тому посилання на порушення відповідного списання є непідтвердженим. Зазначає, що шкода її здоровю, завдана через недбале та зухвале ставлення до неї з боку керівництва, розуміється як моральна шкода у відповідності до ч. 2 ст. 23 ЦК України. 08.11.2018 до Пирятинського районного суду Полтавської області надійшло заперечення на відповідь на відзив, у якому представник відповідача вказує, що головний бухгалтер разом з керівником підприємства підписує документи, що є підставою для прийняття і видачі товарно-матеріальних цінностей, розрахункові, кредитні та інші фінансові документи і тому головний бухгалтер належить до кола працівників, які безпосередньо обслуговують грошові або товарні цінності. У звязку з тим, що позивач неналежно виконувала свої обовязки, неправильно вела бухгалтерський облік, порушувала фінансову дисципліну це є підставою для звільнення у звязку з втратою довіри. Щодо порушення відповідачем процедури видачі трудової книжки та порядку звільнення позивача, то постанову [PERSON] Держпраці у Полтавській області про накладення штрафу визнано протиправною скасовано рішенням Полтавського окружного адміністративного суду. Крім того, [PERSON] працевлаштована у такій же сфері діяльності та на вищій посаді, звільнення позивача жодним чином не вплинуло на подальше успішне працевлаштування. Також [PERSON] працювала в офісному приміщенні ТОВ «Васілко», добре обладнаному з врахуванням усіх зручностей для виконання обовязків головного бухгалтера. 27 листопада 2018 року представник позивача направив до суду доповнення та уточнення позовних вимог, у яких зазначає, що відповідно до акту Лубенської ОДПІ щодо перевірки ТОВ «Васілко» встановлено порушення п. 201.10 ст. 201 ПК України, а саме у листопаді 2016 року ТОВ «Васілко» виписано податкову накладну ТОВ «Агропромислова компанія Архат» № 235 від 09.11.2016, яка зареєстрована в ЄРПН лише 04.12.2016. Проте позивач прийнята на роботу 12.12.2016. Акт приймання-передачі зерна взагалі не підписувався позивачем, що фактично саме по собі нівелює визначення порушення з боку останньої щодо порушення ведення бухгалтерського обліку господарських операцій. Взагалі відсутні обєктивні та прямі докази наявності винних дій [PERSON], які останній визначають Висновком службового розслідування від 26.04.2018, та в свою чергу підтверджують протиправність наказу про звільнення останньої. Також вказує уточнений розрахунок середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу. Статтею 49 ЦПК України передбачено, що позивач вправі збільшити або зменшити розмір позовних вимог до закінчення підготовчого засідання або до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження. До закінчення підготовчого засідання позивач має право змінити предмет або підстави позову шляхом подання письмової заяви. У справі, що розглядається за правилами спрощеного позовного провадження, зміна предмета або підстав позову допускається не пізніше ніж за пять днів до початку першого судового засідання у справі. Зважаючи на викладені норми Закону, та те, що суд почав розгляд справи по суті, сторони вже надали суду свої пояснення у судовому засіданні, суд не приймає до розгляду вказану заяву. Позивач у судовому засіданні пояснила, що 27.04.2018 погано себе почувала, проте перебувала на роботі, оскільки їй керівництво забороняло йти на лікарняний. 28.04.2018 вона також повинна була йти на роботу, але 27.04.2018 ввечері їй стало дуже погано, тому вона вирішила все ж таки пролікуватися. Вважає, що її звільнили через помсту за те, що вона все ж таки не вийшла на роботу а пішла на лікування. Зазначає, що під час роботи у ТОВ «Васілко» керівництво постійно ображало її та погрожувало їй, забороняло їй лікуватися належним чином. Вказане проявлялося також тим, що перебуваючи на стаціонарному лікуванні, її з лікарні забирав службовий автомобіль та ввечері привозив до лікарні. Вважає, що наказ про звільнення фактично було винесено 02.05.2018, пояснюючи це тим, що акт про відмову підписуватися було складено 02.05.2018. Про вказаний наказ дізналася 03.05.2018 з електронного листа юриста ТОВ «Васілко», 11.05.2018 ТОВ «Васілко» провело виплату сум, що належать працівнику на день звільнення. Пояснила, що з приводу кримінального провадження, відкритого через підробку підписів вона викликалася в якості свідка. Щодо порушення процедури акту прийому-передачі зерна, то укладання таких актів взагалі не входить до її повноважень. За час роботи у ТОВ «Васілко» до цього жодного разу не притягувалася до дисциплінарної відповідальності. Представник позивача у судовому засіданні зазначив, що про проведення службового розслідування особа, відносно якої проводиться таке розслідування, інформується письмово, у разі відмови особи від підпису на повідомленні, складається відповідний акт. Проте [PERSON] письмово ніхто не повідомляв, підписів, що свідчать про її ознайомлення з таким ніде не значаться, акту про відмову такого підпису також немає. Щодо підроблених підписів на документах, то взагалі не встановлено, хто складав ті документи. У кримінальному провадженні по даному факту [PERSON] перебуває в статусі свідка, а не підозрюваного. Вважає, що наказ про звільнення фактично складений 02.05.2018, коли [PERSON] перебувала на лікарняному. Про вказане також свідчить акт про відмову [PERSON] від підпису у наказі про звільнення, у якому дата складення вказана 02.05.2018. Крім того, з 27.04.2018 [PERSON] перебувала на лікарняному, а тому звільнення її під час лікарняного суперечить Конвенції та законодавству України. Зазначає, що з особової справи зникла посадова інструкція головного бухгалтера. Також надав суду акт, підписаний працівниками ТОВ «Васілко» про те, що генеральний директор забрав трудову книжку та особову справу [PERSON] Представник відповідача у судовому засіданні пояснила, що на головного бухгалтера покладено велике коло обовязків, через що має зв'язок з усіма первинними документами. [PERSON] здійснює господарську діяльність, в тому числі має елеватор, де зберігається сільськогосподарські культури. Час від часу відбувалося списання деяких обєктів. Після того, як директор зазначив, що є деякі обмеження щодо такого списання, [PERSON] сама зізналася, що підписувала акти про списання товарно-матеріальних цінностей замість начальника ВТЛ [PERSON] Вказане і послугувало призначенню службового розслідування. Дійсно про призначення службового розслідування особа повідомляється письмово, проте, окрім випадків, коли особа може вплинути на хід такого розслідування. Оскільки позивач як головний бухгалтер мала доступ до всіх ресурсів та первинних документів [PERSON], то могла вплинути на хід такого розслідування. Тому її проінформували про вказане при складенні висновку службового розслідування. Щодо кримінального провадження відносно цих фактів, то є спеціальна процедура проведення досудового слідства, та за наявності підстав позивача буде визнано підозрюваною у подальшому. Наразі проводиться почеркознавча експертиза. Крім того, під час службового розслідування також було встановлено порушення процедури складення акту прийому-передачі зерна № 18. Акт про відмову ознайомлення з наказом про звільнення було підписано 02.05.2018, оскільки винесення самого наказу мало місце 27.04.2018 у вечірній час. Наголошує, що втрата довіри це субєктивний момент, а тому самі підстави втрати довіри не є важливими, оскільки важливим є сам факт втрати довіри. Щодо моральної шкоди, то зазначила, що загострення бронхіту не може бути наслідком роботи у ТОВ «Васілко», оскільки умови праці доволі комфортні та не стимулюють захворювання легенів. Представник третьої особи [PERSON] Держпраці у Полтавській області у судове засідання не зявився, просив суд проводити розгляд справи за його відсутності. Направив до суду письмові пояснення, згідно з якими [PERSON] здійснювало невиїзне інспектування ТОВ «Васілко», за результатами якого було складено акт із зазначенням правопорушення. Так, виплата всіх сум, що належать працівнику відбулася 11.05.2018, що є порушенням ст. 116 КЗпП України щодо строків розрахунку при звільненні. Трудову книжку [PERSON] отримала 11.05.2018, що не відповідає вимогам п. 4.1 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників та ст. 47 КЗпП України щодо невидачі трудової книжки у день звільнення. Документи, підтверджуючі факти видання позивачу у день звільнення копії наказу про звільнення з роботи, в ході інспектування адміністрацією [PERSON] надано не було. Свідок [PERSON] пояснив, що працює у ТОВ «Васілко» майстром зміни та перебував у складі комісії по проведенню службового розслідування. Пояснив, що акти на списання матеріальних цінностей складає бухгалтерія, тобто як головний бухгалтер, так і бухгалтер, та приносить на підпис. Під час службового розслідування перевіряв документи, які готувала бухгалтерія. Під час службового розслідування [PERSON] підтвердила, що на багатьох документах зазначений не її підпис. Зазначив, що 27.04.2018 в кінці робочого дня (близько 16 год 55 хв) його викликав директор до бухгалтерії, де вже знаходилася [PERSON] Директор казав їй, щоб вона підписала документ. Із розмови він зрозумів, що це наказ про звільнення. [PERSON] відмовилася, пояснивши це тим, що кінець робочого дня і вона не встигне розрахуватися. Тобто остання усвідомлювала, що йдеться про її звільнення. Акт про те, що директор забирав трудову книжку та особову справу [PERSON] він не читав та не був обізнаний про такий факт. Проте підтвердив, що підпис у вказаному акті дійсно належить йому. Свідок [PERSON] пояснив, що він є головним інженером ТОВ «Васілко». Показав, що 27.04.2018 близько 17 години його та [PERSON] викликали до бухгалтерії, де вже знаходилися директор та [PERSON] Їй давали на підпис наказ про звільнення. Чи пояснювалися підстави звільнення свідок не чув. Чіткої відмови підписувати наказ не було, проте конкретно в той момент вона не підписалася, тому він підписав акт про відмову від підпису. Про те, що директор забирав особову справу [PERSON] та її трудову книжку не знав, проте підтвердив, що в акті про вказане значиться його підпис. Свідок [PERSON] пояснила, що працює офісним менеджером у ТОВ «Васілко». Показала, що 27.04.2018 зробила проект наказу про звільнення [PERSON] та віднесла директору. Пізніше їй сказали, що остання відмовилася підписувати наказ про її звільнення, тому в той же день вона підготувала ще проект акту про відмову від підпису. Відсутність посадової інструкції в особовій справі виявила 02.05.2018, коли архівувала справу. Впевнена, що раніше посадова інструкція в особовій справі була в наявності. Зазначила, що директор дійсно брав трудову книжку, щоб зробити в ній запис про звільнення. Про наявність акту про те, що директор брав трудову книжку і особову справу [PERSON] та відмовився підписувати акт передачі справ, їй нічого не відомо. Багато чого не памятає, оскільки вже минуло півроку з того часу. Свідок [PERSON] є генеральним директором ТОВ «Васілко». Пояснив, що 27.04.2018 в обідній час доби прийшов до [PERSON] з наказом про її звільнення, проте вона була зайнята справами, тому він прийшов до неї повторно з наказом вже в кінці робочого часу та викликав двох працівників [PERSON]. При працівниках [PERSON] повідомила, що підпише наказ пізніше. Тому акт про відмову підпису було складено 02.05.2018, він просто чекав, що [PERSON] сама прийде та підпише наказ. Повідомив, що з особової справи ніяких документів не забирав. Щодо порушення податкового законодавства, то зазначив, що хоч правопорушення було вчинене у листопаді 2016 року, проте виявлене у грудні 2016 року коли відповідальною особою була [PERSON] Крім того, була перевірка, здійснена податковою інспекцією у березні 2017 року, в ході якої також було встановлено порушення податкового законодавства. Проте, більше його вразив факт підробки підпису. Зазначає, що [PERSON] сама зізнавалася, що підписувала документи від імені [PERSON] Багато документів виявлено з підробленими підписами, скільки невиявлених таких документів важко уявити. Як директор, після встановлення таких фактів не може довіряти [PERSON] як працівнику. Суд, вислухавши пояснення сторін, розглянувши справу в межах заявлених вимог, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, вважає позов таким, що не підлягає до задоволення з наступних підстав. Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Відповідно до ст.\~4\~ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Як встановлено ч. 1 ст.\~13\~ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Статтею 12\~ЦПК України передбачено, що учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом та кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до ст. 81 ЦПК України, докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Докази по справі оцінюються судом з точки зору їх належності, допустимості, достовірності та достатності (ст.ст. 77 80 ЦПК України). Відповідно до записів у трудовій книжці серія БТ-ІІ № 2455655 [PERSON], з 01.12.2016 по 12.12.2016 остання працювала за сумісництвом у ТОВ «Васілко» на посаді головного бухгалтера, 13.12.2016 прийнята на посаду головного бухгалтера ТОВ «Васілко» (а.с. 22-24). 30 листопада 2016 року між ТОВ «Васілко» в особі генерального директора Вільгельмом [PERSON] та працівником головним бухгалтером [PERSON] укладено договір про повну матеріальну відповідальність, відповідно до умов якого працівник, що виконує обовязки і роботу безпосередньо повязану з прийманням, обліком, зберіганням та видаванням матеріальних цінностей, бере на себе повну матеріальну відповідальність за незабезпечення збереженості матеріальних цінностей, переданих йому для зберігання роботодавцем, і у звязку з викладеним зобовязується: дбайливо ставитися до переданих йому для зберігання або іншої мети матеріальних цінностей роботодавця і вживати заходів для відвернення заподіяння їх шкоди; своєчасно повідомляти роботодавця про всі обставини, що загрожують забезпеченню збереження переданих йому для зберігання матеріальних цінностей; вести облік складати і надавати у встановленому порядку товарно-грошові та інші звіти про рух і залишки переданих йому на зберігання матеріальних цінностей; брати участь в інвентаризації переданих йому цінностей (а.с. 17). Наказом генерального директора [PERSON] № 012-К від 27.04.2018 [PERSON] звільнено з роботи у звязку з учиненням нею винних дій, які дають підстави для втрати довір'я до неї як до працівника, що безпосередньо обслуговує грошові цінності (на підставі п. 2 ч. 1 ст. 41 КЗпП України. Підстава висновок про проведення службового розслідування від 26.04.2018 (а.с. 12). Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 41 КЗпП України трудовий договір з ініціативи власника або уповноваженого ним органу може бути розірваний також у випадку винних дій працівника, який безпосередньо обслуговує грошові, товарні або культурні цінності, якщо ці дії дають підстави для втрати довір'я до нього з боку власника або уповноваженого ним органу. Щодо зауважень позивача та її представника, що позивач не здійснює безпосереднє обслуговування грошових цінностей, суд зазначає наступне. Зважаючи на те, що посадова інструкція головного бухгалтера зникла з особової справи [PERSON], у звязку з чим неможливо дослідити точне коло її обовязків, покладених на неї [PERSON], суд вважає за необхідне брати до уваги загальні обовязки головного бухгалтера, передбачені законодавством України. Згідно ч.7 ст. 8 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність Україні» головний бухгалтер або особа, яка забезпечує ведення бухгалтерського обліку підприємства: забезпечує дотримання на підприємстві встановлених єдиних методологічних засад бухгалтерського обліку, складання і подання у встановлені строки фінансової звітності; організує контроль за відображенням на рахунках бухгалтерського обліку всіх господарських операцій; бере участь\~в оформленні\~матеріалів,\~пов'язаних\~з нестачею\~та відшкодуванням\~втрат від\~нестачі,\~крадіжки і\~псування активів\~підприємства; забезпечує\~перевірку стану\~бухгалтерського обліку\~у філіях,\~представництвах,\~відділеннях та\~інших відокремлених\~підрозділах підприємства; подає в установленому порядку та у випадках, передбачених Законом України "Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення", інформацію центральному органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері запобігання та протидії легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення. Так, 01 лютого 2017 року ПАТ «[PERSON] Аваль» та ТОВ «Васілко» укладено договір банківського рахунку № 2397565, відповідно до умов якого [PERSON] відкриває Клієнту один або декілька Рахунків та здійснює розрахунково-касове обслуговування. Банк надає Клієнту комісійні та інші послуги, повязані із здійсненням розрахунково-касового обслуговування, що передбачені Договором та Тарифами. Клієнт здійснює розпорядження коштами на Рахунках на підставі належним чином оформлених розрахункових документів та в межах залишку грошових коштів на рахунках на початок робочого дня (а.с. 85-96). Відповідно до додаткової угоди про дистанційне обслуговування по каналах звязку [PERSON] забезпечує можливість дистанційного обслуговування рахунків за допомогою Системи «Клієнт-Банк», зокрема, подання Клієнтом до Банку електронних розрахункових документів. Банк забезпечує приймання електронних розрахункових документів Клієнта, створених за допомогою Системи «Клієнт-Банк», що містять дійсні ЕЦП уповноважених осіб (а.с. 97-100). Тобто у ТОВ «Васілко» використовується безготівкова форма розрахунків, у тому числі і виплата заробітної плати. Паролі доступу до вказаної Системи мала головний бухгалтер, що визнається та не заперечується сторонами. Через вказану систему позивач здійснювала нарахування і формувала відомість на виплату заробітної плати та в електронному вигляді надсилала до банківської установи. Заперечення позивача та її представника про те, що позивач безпосередньо не обслуговувала грошові цінності, оскільки такі їй не надавалися під звітність, судом не приймаються. Описані вище дії головного бухгалтера свідчать про наявність факту обслуговування грошових цінностей, проте у безготівковій формі. Згідно з роз'ясненнями, викладеними у п. 28 Постанови Пленуму\~Верховного Суду\~України від\~06\~листопада 1992\~року №9\~«Про практику\~розгляду судами\~трудових спорів» безпосереднім обслуговуванням грошових і товарних цінностей є їх прийняття, збереження, транспортування, розподіл тощо. Отже, форми обслуговування можуть мати різну форму і не обмежуються лише «отриманням цінностей під звіт». Такий висновок слідує також із змісту рішень Верховного суду України по справах №6-104цс14 та №6-100цс16, в яких зазначено наступне: «Вирішуючи під час розгляду справи про поновлення на роботі працівника, звільненого за пунктом 2 частини першої статті 41 КЗпП України, питання, чи відноситься позивач до кола працівників, які безпосередньо обслуговують грошові та товарні цінності, суду в кожному конкретному випадку необхідно з'ясувати: чи становить виконання операцій, що пов'язані з таким обслуговуванням цінностей, основний зміст трудових обов'язків позивача; чи носить виконання ним указаних дій відповідальний, підзвітний характер з наявністю обліку, контролю за рухом і зберіганням цінностей».

Outcome: dismissed