Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-28 00:00:00

Позивачі звернулися до суду з позовом до відповідачів про визнання дій по відключенню від електропостачання неправомірними, зобов`язання відновити електропостачання та відшкодування шкоди. В тексті позову позивачі зазначили, що вони сім`єю проживають у житловому будинку по [ADDRESS] , який належить позивачу [PERSON] на праві власності. 30.08.2021 року домоволодіння позивачів було відключене від мережі електропостачання без відповідного письмового попередження, вручення акту про порушення, вручення акту про відключення та за відсутності підтверджень повноважень з боку осіб, які здійснювали відключення від електропостачання. Через два тижні в ході розмови з представником відповідача позивачам стало відомо, що їх домоволодіння відключили через заборгованість за електричну енергію, встановлену рішенням суду, проте підтвердження позивачам не надали. Позивачі вважають вказане відключення неправомірним через порушення процедури відключення, встановленої Правилами роздрібного ринку електричної енергії та без підтвердження наявності боргу за спожиту електричну енергію. Крім цього, позивачі зазначають, що між ними та відповідачем ТОВ «Миколаївська електропостачальна компанія» не був укладений договір про постачання електричної енергії. Також позивачі вважають, що відсутні докази того, що саме відповідачі надають послуги з постачання електричної енергії до їх домоволодіння. На підставі викладеного позивачі просили про: визнання дій відповідача ТОВ «Миколаївська електропостачальна компанія» щодо вимоги до відповідача АТ «Миколаївобленерго» про відключення домоволодіння по [ADDRESS] 30.08.2021 року неправомірними та протиправними; визнання дій відповідача АТ «Миколаївобленерго» щодо процедури відключення від електропостачання домоволодіння по [ADDRESS] 30.08.2021 року неправомірними та протиправними; зобов`язання відповідача АТ «Миколаївобленерго» відновити електропостачання домоволодіння по [ADDRESS] відповідно до п. 7.11 ПРРЕЕ; стягнення в солідарному порядку з відповідачів на користь позивачів 500 000 грн моральної шкоди; стягнення з відповідачів в солідарному порядку 32054,83 грн матеріальної шкоди. Процесуальні дії у справі та заяви сторін: Позов надійшов до суду 12.10.2021 року. 18.10.2021 року ухвалою судді Баштанського районного суду Миколаївської області позовна заява через перелічені недоліки була залишена без руху. 26.10.2021 року до суду від позивачів надійшла уточнена позовна заява. 29.10.2021 року від позивача [PERSON] до суду надійшли додаткові документи. 03.11.2021 року відкрите провадження у справі та з врахуванням встановлення в Миколаївській області «червоного» рівня епідемічної небезпеки, з врахуванням рішення Вищої Ради Правосуддя №763/0/15-21 від 01.04.2021 року, рішення Ради суддів України №19 від 17.03.2020 року та оскільки ціна поданого позову не перевищує 250 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, з врахуванням характеру та обсягу доказів та з врахуванням того, що в позовній заяві позивачі не заявляли клопотань про проведення судового засідання з повідомленням сторін, було вирішено розглядати справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін. 07.12.2021 року від відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю «Миколаївська електропостачальна компанія» надійшов відзив на позов, у якому відповідач позов не визнав, вважає позовні вимоги необґрунтованими та безпідставними. Відповідач вказав, що позивачем [PERSON] 12.03.2019 року була підписана заява-приєднання до умов договору споживача про надання послуг з розподілу електричної енергії, оформлений паспорт точки розподілу об`єкта споживача. Також, за адресою: [ADDRESS] здійснюється фактичне споживання електричної енергії та протягом 2019-2020 років оплата за спожиту електричну енергію проводилась споживачем, що свідчить про укладання договору про постачання електричної енергії. Натомість, позивач [PERSON] із заявою про укладення договору про постачання електричної енергії до відповідача не зверталась. Відповідач зазначає, що протягом 2021 року внаслідок постійного користування електричною енергію у домоволодінні по [ADDRESS] , але несвоєчасної та не в повному об`ємі оплати за спожиту електроенергію виник борг в сумі 2552,16 грн, який залишається несплаченим. При цьому, попередження про припинення постачання надсилалось споживачу 27.07.2021 року рекомендованим листом, який був отриманий споживачем 28.07.2021 року. Також відповідач вважає, що вимоги позивачів про стягнення матеріальної та моральної шкоди є необґрунтованими, оскільки позивачами не доведено те, що дії відповідача з припинення електропостачання були протиправні, що у порушенні прав позивачів є вина відповідача та що є причинно-наслідковий зв`язок між діями відповідача та заявленою позивачами моральною та матеріальною шкодою. На підставі цього відповідач просив відмовити у задоволенні позову у повному обсязі. Відповідач не подавав заперечень проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження та не заявляв клопотань про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням сторін. 09.12.2021 року від позивачів надійшла заява, в резолютивній частині якої позивачі заявили додаткові позовні вимоги: про визнання актів №020421 від 07.08.2021 року, №100621 від 07.08.2021 року, №0010112 від 10.11.2021 року та №00161347 від 10.11.2021 року недійсними, про зобов`язання АТ «Миколаївобленерго» повернути позивачам лічильник та встановити його у відповідному місці, а також позивачі збільшили розмір вимог про відшкодування матеріальної шкоди з 32054,83 грн. до 53749,53 грн. Ухвалою суду від 10.12.2021 року вказана заява повернута заявникам без розгляду, оскільки позивачами були збільшені позовні вимоги після закінчення встановлених законом для цього строків та заявлені додаткові позовні вимоги, які не були заявлені в межах первісно поданого позивачами позову, а також до поданої позивачами заяви з додатками не долучені докази направлення копії такої заяви та доданих до неї документів відповідачам по справі. 14.12.2021 року від відповідача Акціонерного товариства «Миколаївобленерго» надійшов відзив на позов, у якому відповідач не визнав позовні вимоги, вважає їх безпідставними, необґрунтованими та такими, що не відлягають задоволенню. Відповідач вказує, що позивач [PERSON] у вересні 2021 уже зверталася з позовом з таким самим предметом та з тих самих підстав (справа №468/992/21-ц), тому позов в частині її вимог має бути залишений без розгляду. Крім цього, позивач [PERSON] подарував житловий будинок за адресою: [ADDRESS] позивачеві [PERSON] і на час припинення електроживлення не був власником вказаного житла, тому, на думку відповідача, він є неналежним позивачем. Також, 12.03.2021 року на підставі заяви [PERSON] був відкритий особовий рахунок, натомість на час звернення з позовом до суду позивач [PERSON] необхідні додаткові документи не подавала та договорів з відповідачем не укладала. Крім цього, відповідач вважає, що відключення від електропостачання будинку за адресою: [ADDRESS] було здійснене відповідно до вимог чинного законодавства, оскільки 20.08.2021 року АТ «Миколаївобленерго» отримало від ТОВ «Миколаївська електропостачальна компанія» вимогу про обмеження (відключення) електроживлення споживачів, при цьому відповідач АТ «Миколаївобленерго» не має права вимагати від електропостачальника обґрунтування причин (підстав) припинення електроживлення, якщо вимога відповідає випадкам, визначеним Правилами роздрібного ринку електричної енергії, а також не розглядає заперечення щодо припинення електроживлення або звернення щодо неправомірності дій електропостачальника від споживачів електричної енергії. Тому на підставі отриманої вимоги відповідач 30.08.2021 року видав наряд на відключення та припинив електропостачання за вказаною адресою. Відповідач вважає, що позивачі не довели, що припинення електроживлення відбулось з вини АТ «Миколаївобленерго» та з порушенням вимог нормативно-правових актів у сфері енергетики, тому вважав, що відсутні підстави для стягнення з відповідача заявлених позивачами матеріальної та моральної шкоди. Також, відповідач вважає, що позов не містить жодного посилання на порушення прав позивачів як споживачів та способи захисту, визначені Законом України «Про захист прав споживачів», що є підставою для передачі матеріалів справи за підсудністю до Заводського районного суду м. Миколаєва за місцем знаходження відповідача. На підставі викладеного відповідач просив відмовити у задоволенні позову у повному обсязі. Відповідач не подавав заперечень проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження та не заявляв клопотань про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням сторін. 20.12.2021 року від позивачів до суду надійшла відповідь на відзиви, в якій позивачі заперечили проти заявлених відповідачами відзивів та наполягли на задоволенні заявленого ними позову. Позивачі вказали, що вимоги за даним позовом та за позовом [PERSON] у справі №468/992/21-ц не є тотожними. Договір з АТ «Миколаївобленерго» укладений з [PERSON] , натомість рахунки та повідомлення надходили на ім`я [PERSON] . В наданому відповідачами особовому рахунку не зафіксована здійснена позивачем [PERSON] за вересень 2020 року оплата в сумі 258 грн, що спростовує правильність наданого розрахунку боргу. В січні 2021 року позивачі виявили, що сплачують на рахунки ТОВ «Миколаївська електропостачальна компанія», а не на рахунки АТ «Миколаївобленерго», з яким був укладений договір. Відповідачі не надали підтвердження того, що саме позивачі отримали попередження про припинення електропостачання. Також позивачі вважають, що відповідачі допускають нечесну підприємницьку практику, оскільки ТОВ «Миколаївська електропостачальна компанія» було створене АТ «Миколаївобленерго», яке нав`язало споживачам вказане вище підприємство як постачальника електроенергії, натомість засновники, акціонери та кінцеві бенефіціари АТ «Миколаївобленерго» є іноземцями, також рахунок для оплати за спожиту електроенергію не зареєстрований в казначействі. Крім того існує більше 200 підприємств, які надають послуги з електропостачання, натомість відповідачі не довели, що саме на їх користь мала сплачуватись спожита електроенергія та саме перед ними утворилась заборгованість позивачів. Позивачі вказують, що наряд на відключення мав бути виконаний протягом 72 годин та мав бути складений акт про відключення. Також позивачі вважають, що Правила роздрібного ринку електричної енергії, а також інші нормативні акти НКРЕКП, які не були зареєстровані в Міністерстві юстиції України, не мають юридичної сили. Дії відповідачів по відключенню житлового будинку позивачів від електропостачання принизили честь та гідність позивачів та заподіяли їм значної моральної шкоди. Позивачі при визначені розміру моральної шкоди використовували Методику встановлення заподіяння моральної шкоди та метод оцінювання розміру компенсації спричинених страждань. До відповіді на відзив позивачі долучили ряд додаткових доказів, але в супереч вимогам ч.5 ст. 178, ч.3 ст. 179 ЦПК України до вказаної відповіді на відзиви не додані документи, що підтверджують надіслання (надання) відповіді на відзив і доданих до неї доказів іншим учасникам справи. При цьому, положення ЦПК України не містять наслідків недолучення до відповіді на відзив доказів її направлення іншим учасникам справи. Натомість, відповідно до ч. 9 ст. 83 ЦПК України копії доказів (крім речових доказів), що подаються до суду, заздалегідь надсилаються або надаються особою, яка їх подає, іншим учасникам справи. Суд не бере до уваги відповідні докази у разі відсутності підтвердження надсилання (надання) їх копій іншим учасникам справи, крім випадку, якщо такі докази є у відповідного учасника справи або обсяг доказів є надмірним, або вони подані до суду в електронній формі, або є публічно доступними. За такого, оскільки позивачами не надані відомості на підтвердження того, що копії долучених до відповіді на відзив доказів були заздалегідь направлені іншим учасникам справи, то відповідно до ч.9 ст. 83 ЦПК України суд вказані докази не бере до уваги. Дослідивши долучені позивачами до позовної заяви та відповідачами до відзивів докази (копію договору дарування житлового будинку від 13.10.2020 року; фотозображення; копію відповіді Баштанської міської ради №З-135/02.03-8 від 09.08.2021 року; копії фіскальних чеків; копію товарного чеку №10 від 09.09.2021 року; відеозаписи припинення електропостачання 30.08.2021 року; виписку з особового рахунку № [NUMBER] від 01.12.2021 року; копію типового договору про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг; копію списку згрупованих поштових відправлень №1023; копію фіскального чеку від 27.07.2021 року; копію відомостей про відстеження поштового відправлення; копію попередження про припинення постачання електричної енергії №117542 від 26.07.2021 року; копію реєстру побутових споживачів, яким необхідно припинити електропостачання за 20.08.2021 року; копію наряду №99 від 25.08.2021 року; копію вимоги від 01.09.2021 року; копію повідомлення №01/17-322 від 14.09.2021 року; копію вимоги про відновлення електроживлення від 09.11.2021 року; копію наряду №33 від 10.11.2021 року; копію заяви-приєднання від 12.03.2019 року) суд приходить до висновку про необхідність відмови в задоволенні позову. Судом встановлено, що АТ «Миколаївобленерго» до належного позивачу [PERSON] житлового будинку за адресою: [ADDRESS] надавались послуги з розподілу електричної енергії на підставі заяви-приєднання від 12.03.2019 року. Між позивачем [PERSON] та позивачем [PERSON] (чоловіком [PERSON] ) був укладений договір дарування від 13.10.2020 року, на підставі якого [PERSON] отримала від свого чоловіка у дар вказаний житловий будинок. При цьому, [PERSON] в письмовій формі не укладала на своє ім`я договору про надання послуг з розподілу електричної енергії та договору про постачання електричної енергії за вказаною адресою. Внаслідок нерегулярних оплат за спожиту електричну енергію за адресою: [ADDRESS] утворилась заборгованість та ТОВ «Миколаївська електропостачальна компанія» 27.07.2021 року направило споживачу попередження про припинення постачання електричної енергії з 25.08.2021 року, яке відповідно до відомостей про відстеження поштового відправлення було отримане адресатом 28.07.2021 року. 20.08.2021 року ТОВ «Миколаївська електропостачальна компанія» подало до АТ «Миколаївобленерго» реєстр за 20.08.2021 року побутових споживачів, яким необхідно припинити електропостачання у зв`язку з наявною заборгованістю за спожиту електроенергію, у вказаному реєстрі за порядковим №9 значився споживач російською мовою « [PERSON] ». 25.08.2021 року АТ «Миколаївобленерго» був виданий наряд на відключення від електроживлення житлового будинку по [ADDRESS] , який був виконаний 30.08.2021 року. 09.11.2021 року ТОВ «Миколаївська електропостачальна компанія» подало до АТ «Миколаївобленерго» вимогу від 09.11.2021 року про відновлення електроживлення споживача за даною адресою. 10.11.2021 року АТ «Миколаївобленерго» був виданий наряд на підключення електроживлення житлового будинку по [ADDRESS] , який того ж дня був виконаний. Згідно зі ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно з ч.1,5,6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Що стосується позиції відповідача АТ «Миколаївобленерго» щодо того, що позивач [PERSON] у вересні 2021 уже зверталася з позовом до суду з таким самим предметом та з тих самих підстав (справа №468/992/21-ц), тому позов в частині її вимог має бути залишений без розгляду, то суд не погоджується з такою позицією, оскільки суду не надані будь-які докази того, що раніше поданий [PERSON] позов має той самий предмет та поданий з тих самих підстав, що і її та [PERSON] позов, який є предметом даного судового розгляду. Тому відсутні підстави для залишення будь-якої частини позову [PERSON] та [PERSON] без розгляду, і справа за таким позовом має бути розглянута судом по суті. Стосовно того, що дана справа не підсудна Баштанському районному суду Миколаївської області, оскільки, на думку відповідача АТ «Миколаївобленерго», позов не містить жодного посилання на порушення прав позивачів як споживачів, що є підставою для передачі матеріалів справи за підсудністю до Заводського районного суду м. Миколаєва за місцем знаходження відповідача, то вказана справа, в тому числі, стосується відносин фізичної особи індивідуального побутового споживача послуг та суб`єктів господарювання, які відповідні послуги надають, отже на таку справу можуть поширюватись правила альтернативної підсудності, визначені ч.5 ст. 28 ЦПК України. Даний позов одночасно поданий особою, яка була власником житла та яка з одним зі співвідповідачів АТ «Миколаївобленерго» уклала договір з розподілу електричної енергії на підставі заяви-приєднання від 12.03.2019 року, та особою, яка за договором дарування мала набути право власності на відповідне житло на час пред`явлення позову до суду. При цьому, з матеріалів справи слідує, що обидва позивачі є членами однієї сім`ї і дарувальник не припинив проживати в даному житлі та користується ним. Відповідно до ст. 50 ЦПК України позов може бути пред`явлений спільно кількома позивачами або до кількох відповідачів. Кожен із позивачів або відповідачів щодо другої сторони діє в цивільному процесі самостійно. Участь у справі кількох позивачів і (або) відповідачів (процесуальна співучасть) допускається, якщо: 1) предметом спору є спільні права чи обов`язки кількох позивачів або відповідачів; 2) права та обов`язки кількох позивачів чи відповідачів виникли з однієї підстави; 3) предметом спору є однорідні права і обов`язки. Згідно зі ст. 541 ЦК України солідарний обов`язок або солідарна вимога виникають у випадках, встановлених договором або законом, зокрема у разі неподільності предмета зобов`язання. Натомість, відповідно до положень ст. 63 Закону України «Про ринок електричної енергії», п. 1.2.1, 1.2.15, 2.1, 5.5.5 ПРРЕЕ відповідні послуги надаються на підставі договорів та за плату. Ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» визначає споживача житлово-комунальних послуг як індивідуального та колективного споживача. Натомість, ст. 1 Закону України «Про ринок електричної енергії» поділяє побутового споживача на індивідуального побутового споживача (фізичну особу, яка використовує електричну енергію для забезпечення власних побутових потреб, що не включають професійну та/або господарську діяльність) та на колективного побутового споживача (юридичну особу, створену шляхом об`єднання фізичних осіб - побутових споживачів, яка розраховується за електричну енергію за показами загального розрахункового засобу обліку в обсязі електричної енергії, спожитої для забезпечення власних побутових потреб таких фізичних осіб, що не включають професійну та/або господарську діяльність). За такого, фізичні особи споживачі не можуть бути колективними споживачами та відповідно до п. 13.7 Типового договору про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг (Додаток 6 до ПРРЕЕ) у разі якщо об`єкт Споживача перебуває у власності (користуванні) кількох осіб, укладається один договір з одним із співвласників (користувачів) за умови письмової згоди всіх інших співвласників (користувачів), про що робиться відмітка в цьому договорі. Отже, фізичні особи - члени сім`ї та інші фізичні особи, які спільно користуються відповідним об`єктом нерухомості і які користуються електроенергією за одним таким об`єктом, не можуть бути кожен окремо споживачем відповідних послуг з постачання електричної енергії та розподілу електричної енергії на вказаний об`єкт. Отже і їх вимоги щодо надання таких послуг не є самостійними по відношенню до надавачів таких послуг. Таким чином, індивідуальним споживачем в розумінні процитованих вище положень нормативних актів є особа, з якою у письмовій формі або іншим визначеним такими актами шляхом укладений відповідний договір. В даному випадку, як вказувалось вище, договір про розподіл електричної енергії за вказаною адресою укладений з позивачем [PERSON] , на нього ж відкритий особовий рахунок на постачання електричної енергії. При цьому, той факт, що у відповідних повідомленнях та рахунках прізвище споживача вказане російською мовою [PERSON] , по-перше, не суперечить написанню прізвища російською мовою в його паспорті та, по-друге, не спростовує того, що саме позивач [PERSON] підписав заяву-приєднання до відповідного договору про розподіл електричної енергії. Сама ж по собі зміна власника житлового будинку не була підставою для припинення вказаного договору, оскільки відповідно до п. 2 Постанови НКРЕКП від 14.03.2018 року №312, якою були затверджені ПРРЕЕ, укладення договорів між споживачами та іншими учасниками роздрібного ринку електричної енергії відповідно до вимог Правил здійснюється шляхом приєднання споживачів до публічних договорів приєднання (договору споживача про надання послуг з розподілу електричної енергії, відповідних договорів про постачання електричної енергії) на умовах чинних договорів про постачання електричної енергії та про користування електричною енергією, укладених з відповідними постачальниками електричної енергії за регульованим тарифом, шляхом подання\~заяви-приєднання за формою, наведеною у додатку до цієї постанови. Крім того, відповідно до п. 1.2.15 ПРЕЕ укладення, внесення змін, продовження строку дії чи розірвання будь-якого із договорів, передбаченого цими Правилами, здійснюється відповідно до вимог законодавства та цих Правил. Для договорів, які укладаються шляхом приєднання до умов договору, укладення договору можливе шляхом підписання заяв-приєднань, оплати виставленого рахунку, споживання будь-якого обсягу електричної енергії (за умови відсутності направлених заперечень щодо договірних умов в цілому чи частково) через особистий кабінет в електронній формі (в установленому законодавством порядку). При переході права власності (користування) на об`єкт до нового власника (користувача) переходять права та обов`язки за договорами, укладеними відповідно до цих Правил. Але зі змісту положень п. 2.1.8, 3.3.5 ПРРЕЕ слідує, що для зміни споживача за укладеним договором та укладення договору з новим споживачем недостатньо лише відповідного повідомлення про зміну власника, необхідне також надання перелічених у вказаних нормах документів. \~ \~ \~ \~Без дотримання вказаної вище процедури та без відповідних документів самостійно змінити споживача, на ім`я якого відкриті відповідні особові рахунки та з яким у належній формі укладені відповідні договори відповідачі не мали правових підстав. \~ \~ \~ \~Крім того, відповідно до ч.1 ст. 182 ЦК України право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Згідно з ч.4 ст. 334 ЦК України права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з дня такої реєстрації відповідно до закону. Отже, для висновку про перехід права власності на об`єкт нерухомості самого лише договору про відчуження такого об`єкта недостатньо, необхідні відомості про реєстрацію набувачем права власності на вказаний об`єкт. Проте, позивачами не надані докази, що за позивачем [PERSON] було зареєстроване право власності на подарований будинок та що позивачі надали відповідачам визначені п. 2.1.8, 3.3.5 ПРРЕЕ документи. Крім того, позивач [PERSON] продовжив користування житловим будинком, про розподіл електричної енергії до якого з ним був укладений договір, отже з комплексу вказаних обставин слідує, що стороною відповідних договорів, споживачем та належним позивачем по справі є саме [PERSON] . Суд не може погодитись з позицією позивачів щодо того, що відповідні рішення НКРЕКП, якими врегульовані правовідносини між сторонами, в тому числі ПРРЕЕ, не набули чинності, оскільки не були зареєстровані Міністерством юстиції України. По-перше,\~набуття нормативно-правовим\~актом чинності,\~в першу\~чергу,\~пов`язується з\~його оприлюдненням,\~оскільки відповідно\~до ст.\~57\~Конституції України\~закони та\~інші нормативно-правові\~акти,\~що визначають\~права і\~обов`язки\~громадян,\~мають бути\~доведені до\~відома населення\~у порядку,\~встановленому законом. Закони та інші нормативно-правові акти, що визначають права і обов`язки громадян, не доведені до відома населення у порядку, встановленому законом, є нечинними. Натомість ПРРЕЕ були оприлюднені в газеті «Урядовий кур`єр» від 18.04.2018 року. По-друге, ст. 117 Конституції України вказує на те, що нормативно-правові акти Кабінету Міністрів України, міністерств та інших центральних органів виконавчої влади підлягають реєстрації в порядку, встановленому законом. За такого, дане положення Конституції України вказує на те, що порядок реєстрації нормативно-правових актів визначених в ній органів має визначатись саме законом. Натомість відповідний закон не прийнятий. Натомість відповідно до Закону України «Про Національну комісію, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг» НКРЕКП визначена даним законом регулятором у сферах енергетики та комунальних послуг. Та ч. 6 ст. 14 Закону України «Про Національну комісію, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг» визначено, що рішення Регулятора не підлягають державній реєстрації Міністерством юстиції України. Отже, Конституція України вказує на те, що саме законом має визначатись порядок реєстрації нормативно-правових актів центральних органів виконавчої влади, отже саме законом можуть встановлюватись і виключення з цього правила. Натомість процитованим вище законом закріплене таке виключення, при цьому, з врахуванням ієрархії нормативно-правових актів, закон має вищу юридичну силу в порівняні з указом Президента України, яким визначається порядок реєстрації нормативно-правових актів. За такого, відповідні рішення НКРЕКП, в тому числі і ПРРЕЕ, відповідно до закону не потребували реєстрації Міністерством юстиції України. По-третє, процитоване вище положення ст. 117 Конституції України стосується саме нормативно-правових актів центральних органів виконавчої влади. Натомість відповідно до ч.1 ст. 1 Закону України «Про Національну комісію, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг» (в редакції, яка діяла на час прийняття ПРРЕЕ) національна комісія, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, є постійно діючим незалежним державним колегіальним органом, метою діяльності якого є державне регулювання, моніторинг та контроль за діяльністю суб`єктів господарювання у сферах енергетики та комунальних послуг. Таким чином, НКРЕКП на час прийняття ПРРЕЕ не мала статусу центрального органу виконавчої влади. За комплексу описаного вище відсутні підстави для висновку про те, що ПРРЕЕ не набули чинності, також відсутні підстави для застосування до них чи до положень ч. 6 ст. 14 Закону України «Про Національну комісію, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг» процедури визначеної ч.6 ст. 10 ЦПК України. Тому правовідносини між сторонами, серед іншого, регулюються відповідними положеннями ПРРЕЕ. Що стосується позиції позивачів щодо того, що відповідачами не доведено, що саме відповідач ТОВ «Миколаївська електропостачальна компанія» надає відповідні послуги на об`єкт позивачів, з яким жоден з позивачів жодних договорів не укладав, то суд прийшов до наступних висновків. Як вказувалось вище, відповідно до положень ст. 63 Закону України «Про ринок електричної енергії», п. 1.2.1, 1.2.15, 2.1, 5.5.5 ПРРЕЕ відповідні послуги надаються на підставі договорів та за плату. Бездоговірне користування послугами з розподілу електричної енергії та з постачання електричної, а також безоплатне споживання електричної енергії не допускається. При цьому, відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Проте, позивачі, посилаючись на те, що відповідачі не надали доказів того, що відповідач ТОВ «Миколаївська електропостачальна компанія» надає відповідні послуги з постачання електричної енергії на об`єкт позивачів, самі при цьому не надали суду доказів того, що ними з будь-якою іншою особою, яка має право надавати відповідні послуги, був укладений договір про постачання електричної енергії. Натомість, я вказано вище, між позивачем [PERSON] та відповідачем АТ «Миколаївобленерго» був укладений договір про розподіл електричної енергії. Також суду надані докази того, що електрична енергія до житлового будинку по [ADDRESS] постачалась та споживалась до її припинення 30.08.2021 року та позивачі до певного часу здійснювали оплату спожитої електричної енергії. За такого, споживач за адресою: [ADDRESS] фактично споживаючи електричну енергію та частково сплативши її, приєднався згідно з процитованим вище положенням п. 1.2.15 ПРРЕЕ до відповідного договору про постачання електричної енергії. Що ж стосується того, що вказану електричну енергію на об`єкт позивачів постачає саме відповідач ТОВ «Миколаївська електропостачальна компанія», то відповідно до п.13 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про ринок електричної енергії» під час здійснення заходів з відокремлення оператора системи розподілу вертикально інтегрований суб`єкт господарювання повинен до 1 січня 2019 року вжити заходів для відокремлення оператора системи розподілу від виробництва, передачі, постачання електричної енергії шляхом створення відповідних суб`єктів господарювання. З метою забезпечення надійного та безперервного постачання електричної енергії побутовим та малим непобутовим споживачам відокремлення оператора системи розподілу, кількість приєднаних споживачів до системи розподілу якого перевищує 100 тисяч, здійснюється з урахуванням вимог цього пункту, а саме: суб`єкт господарювання, створений у результаті здійснення заходів з відокремлення з метою забезпечення постачання електричної енергії споживачам, у строк не пізніше ніж 12 місяців з дня набрання чинності цим Законом зобов`язаний в установленому порядку отримати ліцензію на провадження господарської діяльності з постачання електричної енергії; упродовж чотирьох років з 1 січня 2019 року такий електропостачальник, який отримав ліцензію на провадження господарської діяльності з постачання електричної енергії виконує функції постачальника універсальних послуг на закріпленій території, яка визначається як область, міста Київ та Севастополь, Автономна Республіка Крим, на якій до відокремлення провадив свою діяльність з передачі електричної енергії місцевими (локальними) електричними мережами та постачання електричної енергії за регульованим тарифом вертикально інтегрований суб`єкт господарювання; фактом приєднання споживача до умов договору постачання універсальних послуг (акцептування договору) є вчинення споживачем будь-яких дій, що засвідчують його бажання укласти договір, зокрема надання підписаної заяви про приєднання, оплата рахунка постачальника універсальної послуги та/або факт споживання електричної енергії. У зв`язку з вказаним на виконання наведеного вище положення закону на території Миколаївської області послуги з постачання електричної енергії, які надавались АТ «Миколаївобленерго», почало надавати ТОВ «Миколаївська електропостачальна компанія», що підтверджується таблицею 2.3.3 п. 2.3.3 Звіту про результати діяльності Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, у 2019 році, затвердженого постановою НКРЕКП від 27.05.2020 року №975. За такого, з 01.01.2019 року послуги з розподілу електричної енергії до житлового будинку по [ADDRESS] здійснює АТ «Миколаївобленерго», а послуги з постачання електричної енергії - ТОВ «Миколаївська електропостачальна компанія», оскільки, як вказано вище, позивачі не надали доказів того, що постачання електричної енергії до їх житла здійснює інший постачальник на підставі відповідного договору. Що стосується позиції позивачів щодо того, що відповідачами не підтверджена заборгованість за спожиту електричну енергію, а також, що рахунок, на який має здійснюватися оплата за спожиту електроенергію, не зареєстрований в Державній казначейській службі України, то суд приходить до наступних висновків. З наданої суду виписки з особового рахунку [PERSON] № [NUMBER] від 01.12.2021 року слідує, що до відключення електроживлення за адресою [ADDRESS] електрична енергія споживалась, проте споживач нерегулярно та не в повному розмірі оплачував за таку спожиту електричну енергію, так, наприклад за спожиту в 2021 році електроенергію оплати були здійснені лише в січні та листопаді 2021 року. При цьому, сама по собі незгода споживача із заявленим йому розміром вартості спожитої електричної енергії чи з його розрахунком не може бути підставою для припинення регулярної оплати за електричну енергію, що регулярно споживається споживачем, оскільки, як вказано вище, безоплатне користування електричною енергією не допускається. Натомість позивачі лише заявили про свою незгоду з розрахованою за їх житловим будинком заборгованістю, але відомостей про те, що за заявлений період виникнення боргу споживач здійснював оплату спожитої електроенергії в іншому розмірі чи за іншими обсягами на підставі фактичних показів засобів обліку позивачі не надали. Заявлена ж позивачами обставина того, що здійснена в листопаді 2020 року оплата за спожиту у вересні електроенергію в сумі 258 грн. не відображена у наданій відповідачем виписці з особового рахунку, сама по собі не спростовує даних вказаного особового рахунку, з якого вбачається, що в листопаді 2020 року були здійснені не один, а два платежі на загальну суму 516 грн., що більше заявленої позивачами суми, аналогічно і у вересні 2020 року було здійснено дві оплати на загальну суму 432 грн. Крім того, відповідно до п.4.7, 4.10, 4.12 ПРРЕЕ оплата електричної енергії здійснюється споживачем виходячи з умов відповідного договору про постачання електричної енергії і може, зокрема, бути у формі оплати за фактично відпущену електричну енергію відповідно до даних комерційного обліку. Побутові споживачі здійснюють повну оплату вартості обсягу спожитої електричної енергії, як правило, один раз за фактичними показами засобів комерційного обліку електричної енергії на початку періоду, наступного за розрахунковим, відповідно до договору про постачання електричної енергії. Розрахунки між споживачем та електропостачальником здійснюються згідно з даними, отриманими від адміністратора комерційного обліку в порядку, передбаченому Кодексом комерційного обліку, про обсяги поставленої, розподіленої (переданої) та купленої електричної енергії. Плата за спожиту протягом розрахункового періоду електричну енергію вноситься не пізніше 20 числа наступного місяця, якщо договором не встановлено іншого терміну. \~ \~ \~ \~Також відповідно до п. 5.5.5 ПРРЕЕ споживач електричної енергії, серед іншого, зобов`язаний: сплачувати за електричну енергію та надані йому послуги відповідно до укладених договорів; за умови неповної оплати за спожиту електричну енергію припинити власне електроспоживання відповідно до умов договору. Позивачі також підтверджують, що споживали електричну енергію та отримували відповідні рахунки на ім`я [PERSON] , оцінка суттєвості такої розбіжності у прізвищі споживача дана судом вище, тому фактично споживаючи електричну енергію, мали її оплачувати. Не може бути підставою для припинення оплати споживачем спожитої електроенергії і той факт, що рахунок, на який такі оплати мають здійснюватися, не зареєстрований в Державній казначейській службі України, оскільки такої умови нормативні акти в даній сфері не містять, натомість відповідно до ч.2, 6 ст. 75 Закону України «Про ринок електричної енергії» покупці електричної енергії, які купують електричну енергію в електропостачальників, вносять плату за отриману електричну енергію виключно на поточний рахунок із спеціальним режимом використання електропостачальника в одному з уповноважених банків. Перелік поточних рахунків із спеціальним режимом використання електропостачальників, оператора системи передачі та оператора ринку затверджується та оприлюднюється Регулятором. За такого, суду надані докази того, що на підставі споживання електричної енергії на об`єкті споживача без її регулярних оплат виникла заборгованість, яка не була погашена споживачем. Наявність заборгованості за спожиту електричну енергію відповідно до п. 7.5 ПРРЕЕ є підставою для припинення повністю або частково постачання електричної енергії споживачу, за умови його своєчасного попередження (не пізніше ніж за 10 робочих днів до дня відключення). \~ \~ \~ \~Як вказувалось вище, ТОВ «Миколаївська електропостачальна компанія» 27.07.2021 року направило споживачу попередження про припинення постачання електричної енергії з 25.08.2021 року, яке відповідно до відомостей про відстеження поштового відправлення було отримане адресатом 28.07.2021 року. 20.08.2021 року ТОВ «Миколаївська електропостачальна компанія» подало до АТ «Миколаївобленерго» реєстр за 20.08.2021 року побутових споживачів, яким необхідно припинити електропостачання у зв`язку з наявною заборгованістю за спожиту електроенергію, у вказаному реєстрі за порядковим №9 значився споживач російською мовою « [PERSON] ». 25.08.2021 року АТ «Миколаївобленерго» був виданий наряд на відключення від електроживлення житлового будинку по [ADDRESS] , який був виконаний 30.08.2021 року. Отже споживач був своєчасно попереджений електропостачальником про припинення постачання електричної енергії, натомість АТ «Миколаївобленерго» як оператор системи розподілу відповідно до п. 11.5.12 Кодексу систем розподілу, затвердженого постановою НКРЕКП від 14.03.2018 року № 310, не мало права вимагати від електропостачальника обґрунтування причини (підстави) припинення електроживлення або розглядати заперечення щодо припинення електроживлення або звернення щодо неправомірності дій електропостачальника від споживача електричної енергії, і повинно було припинити електроживлення споживача електричної енергії протягом 10 робочих днів з дати отримання звернення від електропостачальника. При цьому, здійснивши останню оплату до припинення електропостачання 30.08.2021 року лише в січні 2021 року та продовжуючи при цьому споживання електричної енергії до часу припинення електропостачання, споживач не міг не знати про наявність заборгованості за спожиту таким чином електроенергію та її щомісячне накопичення. Заявлені ж позивачами обставини того, що наряд на відключення мав бути виконаний протягом 72 годин та за результатами відключення мав бути складений акт про відключення, не ґрунтуються на положеннях відповідних нормативно-правових актів в даній сфері, в тому числі ПРРЕЕ та Кодексу систем розподілу. За такого, судом не встановлено порушення відповідачами процедури припинення постачання електричної енергії на об`єкт споживача. Стосовно вимог позивачів про зобов`язання відповідача АТ «Миколаївобленерго» відновити електропостачання домоволодіння по [ADDRESS] відповідно до п. 7.11 ПРРЕЕ, то відповідно до п. 7.11 ПРРЕЕ на період розгляду судом спірних питань щодо порушення споживачем цих Правил та/або умов договорів, наявність яких передбачена цими Правилами, припинення електропостачання такого споживача, пов`язане з оскаржуваним фактом порушення, не здійснюється за умови своєчасного надання споживачем до моменту відключення відповідної ухвали суду про прийняття позовної заяви до розгляду. Відкриття провадження у справі після факту відключення споживача є підставою для відновлення електропостачання. За такого, для відновлення електропостачання на період розгляду судом відповідного спору здійснюється після надання ухвали суду про відкриття провадження та не потребує будь-яких додаткових судових рішень щодо такого відновлення. В даному випадку з наданих суду копії вимоги про відновлення електроживлення від 09.11.2021 року та копії наряду №33 від 10.11.2021 року слідує, що відповідачі виконали вимоги п. 7.11 ПРРЕЕ, положення якого мають діяти до набрання відповідним рішенням суду законної сили. Що ж стосується відновлення електропостачання споживача у зв`язку з неправомірністю його відключення від електропостачання, то, як вказано судом вище, відсутні підстави для висновку про неправомірність відключення споживача від електропостачання. Натомість відповідно до п. 7.12 ПРРЕЕ відновлення електроживлення електроустановок споживача, електроживлення яких було припинено з підстав, зазначених у пунктах 7.5 та/або 7.6 цього розділу, здійснюється оператором системи у порядку, визначеному Кодексом системи передачі\~та Кодексом систем розподілу, протягом 3 робочих днів у містах та 5 робочих днів у сільській місцевості після отримання від ініціатора відключення інформації про усунення споживачем порушень, що підтверджується відповідним документом учасника ринку, на вимогу якого здійснювалося припинення електроживлення. Про усунення причин відключення ініціатор такого відключення повідомляє оператора системи в день отримання такої інформації. Тобто підставою для відновлення електропостачання відповідно до процитованої норми є усунення обставин, які були причиною припинення електропостачання, чого в даній справі не відбулось. Що стосується посилання позивачів на те, що відповідачі допускають нечесну підприємницьку практику, оскільки ТОВ «Миколаївська електропостачальна компанія» було створене АТ «Миколаївобленерго», яке нав`язало споживачам вказане вище підприємство як постачальника електроенергії, натомість засновники, акціонери та кінцеві бенефіціари АТ «Миколаївобленерго» є іноземцями, то суд вище вказав, що утворення відповідача ТОВ «Миколаївська електропостачальна компанія» та початок його діяльності як постачальника електричної енергії в межах Миколаївської області замість АТ «Миколаївобленерго» протягом визначеного перехідного періоду було зумовлене не власним розсудом чи ініціативою відповідачів, а вже згадуваними вище положеннями Закону України «Про ринок електричної енергії», в тому числі п. 13 Прикінцевих та перехідних положень, а діяльність відповідачів на території Миколаївської області також зафіксована НКРЕКП, в тому числі і в згадуваному вище Звіті про результати діяльності Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, у 2019 році, затвердженого постановою НКРЕКП від 27.05.2020 року №975. Крім того, умови відповідних публічних договорів про розподіл електричної енергії та про постачання електричної енергії визначені не відповідачами на власний розсуд, а закріплені у відповідних типових договорах, які містяться в додатках до ПРРЕЕ. За комплексу вказаного відповідна діяльність відповідачів на відповідній території та перехід функцій постачальника від одного відповідача до іншого на свідчить про те, що відповідачі здійснюють нечесну підприємницьку практику в розумінні Закону України «Про захист прав споживачів». З врахуванням вказаного, а також з врахуванням описаних вище положень нормативно-правових актів щодо обов`язковості оплатного споживання електричної енергії на підставі відповідних публічних договорів приєднання, заявлені позивачами обставини щодо засновників та учасників відповідачів як юридичних осіб не можуть бути підставою для безоплатного користування електричною енергією та, у будь-якому разі, не є свідченням незаконності дій безпосередньо щодо позивачів, в тому числі і щодо відключення будинку по [ADDRESS] від електроживлення. Що стосується вимог позивачів про стягнення з відповідачів 32054,83 грн матеріальної шкоди, пов`язаної з орендою та придбанням генератора та придбанням палива для такого генератора, суд зауважує наступне. Згідно з ч.1-2 ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Відповідно до ч.1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Крім того, що стосується обов`язку постачальника відшкодувати збитки споживачу, то відповідно до п. 5.2.4 ПРРЕЕ постачальник електричної енергії несе відповідальність у порядку, передбаченому законодавством України, за завдані споживачу та/або оператору системи збитки внаслідок порушення ним умов договору та цих Правил. Також відповідно до п. 9.3 Типового договору про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг Постачальник відшкодовує Споживачу збитки, понесені Споживачем у зв`язку з припиненням постачання електричної енергії Споживачу оператором системи на виконання безпідставного доручення Постачальника, в обсягах, передбачених ПРРЕЕ. Що стосується\~обов`язку оператора\~системи розподілу\~відшкодувати збитки\~споживачу,\~то відповідно\~до п.\~5.1.4\~ПРРЕЕ оператор\~системи несе\~відповідальність у\~порядку,\~передбаченому законодавством\~України,\~за завдані\~споживачу та/або\~електропостачальнику,\~іншому учаснику\~роздрібного ринку\~збитки внаслідок\~порушення ним\~умов договору\~та цих\~Правил.\~Згідно з\~п.п.\~4\~п.\~5.1.9\~ПРРЕЕ оператор\~системи не\~несе відповідальності\~за майнову\~шкоду,\~заподіяну споживачу\~або третім\~особам внаслідок\~припинення або\~обмеження у\~постачанні електричної\~енергії,\~та матеріальні\~збитки,\~які викликані припиненням\~або обмеженням\~електропостачання,\~здійсненим у\~порядку,\~встановленому цими\~Правилами,\~та/або\~застосованим відповідно\~до законодавства\~України.\~Крім того,\~відповідно до\~п.\~8.2,\~8.3\~Типового договору\~споживача про\~надання послуг\~з розподілу\~(передачі)\~електричної енергії Оператор системи несе відповідальність за збитки заподіяні Споживачу у разі розподілу електричної енергії, параметри якості якої перебувають поза межами показників, визначених державними стандартами, або у разі припинення чи обмеження електропостачання із порушенням ПРРЕЕ в розмірі і порядку, визначених відповідно до законодавства. Оператор системи не несе відповідальності за майнову шкоду, заподіяну Споживачу або третім особам внаслідок припинення або обмеження електропостачання, здійсненого у встановленому ПРРЕЕ порядку. Отже, у відносинах оператора системи розподілу зі споживачем та постачальника електричної енергії зі споживачем для відшкодування на користь споживача збитків чи майнової шкоди необхідна одночасна наявність таких умов: 1) порушення оператором системи розподілу чи постачальником електричної енергії умов укладених зі споживачем договорів або ПРРЕЕ; 2) заподіяння споживачу відповідних збитків чи майнової шкоди; 3) причинний зв`язок між порушеннями оператора системи розподілу чи постачальника електричної енергії та завданою споживачу шкодою. Відсутність хоча б однієї з вказаних умов унеможливлює стягнення відповідних збитків чи майнової шкоди з оператора системи розподілу чи з постачальника електричної енергії. При цьому, як вказано судом вище, відсутні підстави для висновку, що відповідачами були порушенні умови відповідних договорів чи ПРРЕЕ та що дії відповідачів по припиненню електропостачання були неправомірними, що є необхідною умовою для відшкодування відповідної майнової шкоди, внаслідок чого заявлені позивачами вимоги не підлягають задоволенню, що, у свою чергу, вказує на неможливість стягнення з відповідачів на користь позивачів заявленої до відшкодування майнової шкоди. Вирішуючи вимоги позивачів про стягнення з відповідачів моральної шкоди в загальній сумі 500 000 грн., суд виходить з наступного. Відповідно до ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода, серед іншого, полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно з ч.1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Відповідно до ч.2 ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів» при задоволенні вимог споживача суд одночасно вирішує питання щодо відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Згідно з п. 5.1.4 ПРРЕЕ оператор системи несе відповідальність у порядку, передбаченому законодавством України, за завдані споживачу та/або електропостачальнику, іншому учаснику роздрібного ринку збитки внаслідок порушення ним умов договору та цих Правил. Аналогічно відповідно до п. 5.2.4 ПРРЕЕ постачальник електричної енергії несе відповідальність у порядку, передбаченому законодавством України, за завдані споживачу та/або оператору системи збитки внаслідок порушення ним умов договору та цих Правил. Згідно з\~п.\~5\~Постанови Пленуму\~Верховного Суду\~України від\~31.03.1995\~року №\~4\~«Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. За такого, у відносинах оператора системи розподілу зі споживачем та постачальника електричної енергії зі споживачем для відшкодування на користь споживача моральної шкоди необхідна одночасна наявність таких умов: 1) порушення оператором системи розподілу чи постачальником електричної енергії умов укладених зі споживачем договорів або ПРРЕЕ; 2) вина оператора системи розподілу чи постачальника електричної енергії у таких порушеннях; 3) заподіяння споживачу моральної шкоди; 4) причинний зв`язок між порушеннями оператора системи розподілу чи постачальника електричної енергії та завданою споживачу шкодою. Відсутність хоча б однієї з вказаних умов унеможливлює стягнення моральної шкоди з оператора системи розподілу чи з постачальника електричної енергії. Крім того, як вказувалось вище, відповідно до ч.2 ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів» суд може вирішити питання про відшкодування на користь споживача моральної шкоди виключно при задоволенні позову. Натомість, як вказано судом вище, відсутні підстави для висновку, що відповідачами були порушенні умови відповідних договорів чи ПРРЕЕ та що дії відповідачів по припиненню електропостачання були неправомірними, що є необхідною умовою для відшкодування відповідної моральної шкоди, внаслідок чого заявлені позивачами вимоги не підлягають задоволенню, що, у свою чергу, вказує на неможливість стягнення з відповідачів на користь позивачів заявленої до відшкодування моральної шкоди Виходячи із практики ЄСПЛ, яка відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» застосовується судами при розгляді справ та є джерелом права, суд не вбачає підстав для надання відповіді на кожен аргумент сторін по справі. Так, згідно з позицією ЄСПЛ, викладеною у п. 58 Рішення у справі «Серявін та інші проти України» від 10.05.2011 року «Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п. 29). Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією. Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватись публічний контроль здійснення правосуддя». \~ \~ \~ \~За такого, суд вважає, що ним достатньо та належним чином обґрунтовані підстави прийняття рішення та наведені відповідні мотиви, у зв`язку з чим суд не вбачає підстав для надання більш детальної відповіді на кожен аргумент сторін. Підсумовуючи викладене, жодна із заявлених позовних вимог не підлягає задоволенню, тому суд вважає, що в задоволенні позову загалом належить відмовити. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed