Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-27 00:00:00

Позивач [PERSON] 06.01.2021 р. звернулась до суду з позовом до [PERSON] , яким з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог просить, стягнути з відповідача на її користь заборгованість за аліментами та пеню у сумі 177328,49 грн., притягнути [PERSON] до кримінальної відповідальності за ст.ст. 164, 382 КК України та адміністративної відповідальності за ст. 183-1 КУпАП, позбавити волі [PERSON] терміном до трьох років, зобов`язати органи ДВС м. Києва описати, оцінити та виставити майно боржника на торги для погашення заборгованості, стягнути з відповідача на корить [PERSON] завдані моральні збитки у сумі 100000,00 грн., стягнути з відповідача на користь позивача та її батьків моральну шкоду у сумі 150000,00 грн. Позивач обґрунтовує позовні вимоги тим, що рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 18.04.2019 р. стягнуто з [PERSON] на її користь аліменти на утримання доньки [PERSON] , [INFO] , у сумі 5000,00 грн. щомісячно, починаючи з 01.11.2018 р. і до досягнення дитиною повноліття. 24.05.2019 р. Святошинським районним судом м. Києва було на виконання рішення суду було видано виконавчий лист. Проте відповідач не сплачує аліменти згідно рішення суду, у зв`язку з чим станом на 27.09.2021 р. заборгованість відповідача становить 109010,27 грн. Зазначила, що рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 12.04.2021 р. з відповідача стягнуто пеню за несплату аліментів у розмірі 72031,67 грн., однак відповідачем не виконано. Крім того, вказала, що в зв`язку з недоотриманням донькою значних коштів на її харчування, розвиток, відпочинок, лікування її дитини, вона та її батьки отримали моральні та матеріальні збитки, розмір яких вона оцінює у 100000,00 грн. та 150000,00 грн. Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 05.08.2021 року відкрито провадження у справі, розгляд справи вирішено здійснювати за правилами загального позовного провадження. В судовому засіданні позивач на вимогах позову наполягала та просила задовольнити, посилаючись на обставини викладені у позові. В судовому засіданні відповідач позов не визнав, просив відмовити в задоволенні позову посилаючись на його необґрунтованість. Суд вислухавши позивача, відповідача, дослідивши матеріали справи, з`ясувавши обставини, на які позивач посилається як на підставу своїх вимог, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні, вважає встановленими такі факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено таке. [PERSON] та [PERSON] є батьками [PERSON] [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження (т. 1 а.с. 9). Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 18.04.2019 р. стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] , аліменти на утримання дочки [PERSON] , [INFO] у розмірі 5000,00 грн. щомісячно, починаючи з 01.11.2018 р., і до досягнення повноліття дитини ( т. 1 а.с. 19-21). На виконання рішення суду Святошинським районним судом м. Києва 24.05.2019 р. було видано виконавчий лист, на підставі якого Святошинським районним відділом державної виконавчої служби м. Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві 03.06.2019 р. було відкрито ВП № 59239953 (т. 1 а.с. 25-26, 27-28). В зв`язку з неналежним виконанням відповідачем рішення суду щодо стягнення аліментів станом на 22.06.2021 р. заборгованість зі сплати аліментів становить 100942,67 грн., відповідно до довідки старшого державного виконавця Святошинського районного відділу державної виконавчої служби м. Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві від 22.06.2021 р. ( т. 2 а.с. 11-12). З матеріалів справи вбачається, що на підставі рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 12.11.2020 р. та постанови Київського апеляційного суду від 17.03.2021 р., Святошинським районним судом м. Києва 12.04.2021 р. видано виконавчий лист № 759/2938/20 про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] пеню за прострочення сплати аліментів в розмірі 72031,67 грн. (т. 2 а.с. 5). Як вбачається з позовних вимог позивач просить стягнути на її користь заборгованість за сплати аліментів у розмірі 100942,67 грн. та пеню у розмірі 72031,67 грн. Суд вважає, що доводи позивача в цій частині не знайшли свого підтвердження під час судового розгляду, виходячи з наступного. Згідно із ст. 71 Закону України "Про виконавче провадження" визначено порядок стягнення аліментів на виконання рішення суду. Розмір заборгованості зі сплати аліментів, присуджених як частка від заробітку (доходу), визначається виконавцем у порядку, встановленому СК України. Спори щодо розміру заборгованості із сплати аліментів вирішуються судом за заявою заінтересованої особи у порядку, встановленому законом. Відповідно до ч. 3 ст. 194 Сімейного кодексу України заборгованість за аліментами, які стягуються відповідно до ст. 187 цього Кодексу, погашається за заявою платника шляхом відрахувань з його заробітної плати, пенсії, стипендії за місцем їх одержання або стягується за рішенням суду. При задоволенні судом позовних вимог про стягнення боргу по аліментам, пені, фактично відбудеться подвійне стягнення однієї і тієї ж суми, оскільки вимога про стягнення аліментів та пені з [PERSON] вирішена шляхом ухвалення судового рішення, то повторне стягнення аліментів, якими є і заборгованість з їх сплати, не допускається. Це пов`язано з тим, що відповідно до ст. 61 Конституції України, ніхто не може бути притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. З урахуванням вимог діючого законодавства, суд вважає, що підстав для стягнення заборгованості по аліментам та пені не має, оскільки всі питання щодо сплати аліментів та пені за судовим рішенням вирішується державним виконавцем при виконанні судового рішення. У разі нездійснення державним виконавцем дій, передбачених Законом України «Про виконавче провадження», діючим законодавством передбачено порядок оскарження такої бездіяльності. Щодо позовних вимог в частині притягнення відповідача до кримінальної відповідальності за ст.ст. 164, 382 КК України, адміністративної відповідальності за ст. 183-1 КУпАП, позбавлення відповідача волі терміном до трьох років та зобов`язання органів ДВС м. Києва описати, оцінити та виставити майно боржника на торги для погашення заборгованості, то суд вважає встановленим наступне. Відповідно до ч. 12 ст. 71 ЗУ «Про виконавче провадження» у разі наявності в діях боржника ознак адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 183-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення, державний виконавець складає протокол про адміністративне правопорушення та надсилає його для розгляду до суду за місцезнаходженням органу державної виконавчої служби. Відповідно до ст. 71 ч. 2 ЗУ «Про виконавче провадження» за наявності заборгованості із сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму платежів за три місяці, стягнення може бути звернено на майно боржника. Звернення стягнення на заробітну плату не перешкоджає зверненню стягнення на майно боржника, якщо існує непогашена заборгованість, сукупний розмір якої перевищує суму платежів за три місяці. Відповідно до ч. 11 ст. 71 ЗУ «Про виконавче провадження», за наявності заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за три місяці, виконавець роз`яснює стягувачу право на звернення до органів досудового розслідування із заявою (повідомленням) про вчинене кримінальне правопорушення боржником, що полягає в ухиленні від сплати аліментів. З вищевказаного, вбачається, що дані позовні вимоги підлягають вирішенню державним виконавцем при виконанні судового рішення у відповідності до ЗУ «Про виконавче провадження». Що стосується позовних вимог в частині стягнення з відповідача на корить [PERSON] завдані моральні збитки у сумі 100000,00 грн. та на користь позивача та її батьків моральної шкоди у сумі 150000,00 грн., то суд виходить з наступного. Відповідно до п. 27 вищевказаної Постанови способами захисту гідності, честі чи ділової репутації від поширення недостовірної інформації можуть бути, крім права на відповідь та спростування недостовірної інформації, також і вимоги про відшкодування збитків та моральної шкоди, заподіяної такими порушеннями як фізичній, так і юридичній особі. Зазначені вимоги розглядаються у відповідності до загальних підстав щодо відповідальності за заподіяння шкоди. Вирішуючи питання про відшкодування моральної шкоди, судам необхідно враховувати роз`яснення, що містяться в постанові Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» (зі змінами, внесеними постановою від 25 травня 2001 року №5). Крім того, при визначенні розміру моральної шкоди судам слід виходити із засад справедливості, добросовісності та розумності. При цьому визначений розмір грошового відшкодування має бути співмірний із заподіяною шкодою і не повинен призводити до припинення діяльності засобів масової інформації чи іншого обмеження свободи їх діяльності. Відповідно до пункту 4 частини другої статті 23 ЦК моральна шкода полягає у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи, тому вимога про відшкодування моральної шкоди може бути заявлена самостійно. Моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті (ч. 1 ст. 1167 ЦК України). Звертаючись до суду, позивачем не надано будь-яких доказів заподіяння їй, її дитині та її батькам моральних страждань поведінкою відповідача в справі, зокрема, доказів погіршення здоров`я або настання інших втрат немайнового характеру внаслідок моральних страждань, або інших негативних явищ, що настали внаслідок дій відповідача. Зокрема, відсутні будь-які докази, які б підтверджували пережитий позивачем психологічний стрес, порушення нормального ходу його життя, дискомфорту, посилення душевних страждань, погіршення психологічного стану здоров`я. Крім того, будь-яким чином позивач не довів розумності та співмірності зазначеного в позові розміру моральної шкоди з урахуванням приведених ним обґрунтувань та обставин її завдання. Суд вважає, що обставини, на які посилається позивач, характеризуючи свій стан внаслідок понесених моральних страждань, є загальними абстрактними твердженнями, а не конкретними фактами, що мають відношення до спору сторін. З урахуванням викладеного вище, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог в цій в частині відшкодування моральної шкоди. З урахуванням викладеного вище, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог у повному обсязі.

Outcome: dismissed