Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-24 00:00:00

У серпні 2016 року позивач звернулась до суду з позовною заявою, в обґрунтування якої вказала, що [INFO] померла її матір [PERSON], після смерті якої відкрилась спадщина у виді 1/3 частини квартири [ADDRESS]. Єдиним спадкоємцем за законом першої черги є позивач. У встановлений законом строк вона звернулась до приватного нотаріуса Шпарага С.С. із заявою про прийняття спадщини, але нотаріусом їй було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом у зв'язку із тим, що право власності померлої не було зареєстроване у встановленому законом порядку. За таких підстав, [PERSON] була вимушена звернутися до суду та просила визнати за нею право власності на 1/3 частину квартири [ADDRESS] у порядку спадкування за законом після сметрі матері [PERSON] Позивач у судове засідання не з'явилась, надала заяву про можливість розгляду справи за її відсутності, позовні вимоги підтримала у повному обсязі та просила їх задовольнити. Представник відповідача Маріупольської міської ради у судове засідання не з'явилась з невідомих суду причин, про час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином, у зв'язку із чим судом було прийняте рішення про заочний розгляд справи в порядку ст. 224 ЦПК України на підставі наявних в матеріалах справи доказів. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно свідоцтва про право власності на житло від 19.06.2014 року за № [NUMBER], виданого Управлінням міського майна Маріупольської міської ради, квартира [ADDRESS] на праві приватної сумісної власності в рівних частках належить [PERSON], [PERSON] та [PERSON] (а.с. 10). [INFO] померла [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть, виданим 28.12.2015 року Іллічівським відділом реєстрації актів цивільного стану Маріупольського міського управління юстиції в Донецькій області (а.с. 4). Заповіту щодо належного їй майна [PERSON] не залишила. Позивач [PERSON], [INFO], є дочкою померлої [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про її народження (а.с. 5,7). Згідно з матеріалами спадкової справи №10/2016, копії яких надіслані приватним нотаріусом Шпарагою С.С., позивач [PERSON] 25.03.2016 року звернулася до нотаріальної контори із відповідною заявою про прийняття спадщини після смерті матері [PERSON], померлої [INFO]. 14.07.2016 року [PERSON] звернулась до приватного нотаріуса Шпарага С.С. із заявою, в якій просила видати на її ім'я свідоцтво про право на спадщину за законом на частку спадкової квартири [ADDRESS]. Постановою приватного нотаріуса Шпарага С.С. про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 14.07.2016 року [PERSON] було відмовлено у видачі на її ім'я свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті матері [PERSON], що складається з 1/3 частини квартири [ADDRESS]. Відмова нотаріуса обґрунтована відсутністю державної реєстрації правовстановлюючого документа у встановленому законом порядку. Відповідно до ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово (ч.1 ст. 1258 ЦК України). Згідно статті 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Отже єдиним на момент розгляду справи спадкоємцем, який має право на спадкування майна після смерті [PERSON], померлої [INFO], за законом є її дочка - [PERSON] Згідно ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Судом встановлено, що позивач [PERSON] у встановлений законом шестимісячний строк звернулася до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини. Надаючи оцінку правовідносинам щодо переходу майнових прав на спадкове майно суд виходить із наступного. Відповідно до ст. 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів, зокрема, можуть бути - визнання права. Відповідно до п. 3.1 Листа Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16 травня 2013 року № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» (далі за текстом рішення - Лист Вищого Спеціалізованого Суду України) зазначено, що окрім загального кола обставин, які встановлюються судом при вирішенні всіх спорів про право на спадкування, при вирішенні спорів про визнання права власності на спадкове нерухоме майно судам необхідно з'ясовувати: 1) правовий режим земельної ділянки, на якій розташоване спірне нерухоме майно; 2) чи отримано спадкодавцем дозволи на спорудження будинку, чи затверджено проект на спорудження будинку; 3) коли спадкодавцем було завершено спорудження будинку; 4) чи дотримано при будівництві проекту на спорудження будинку, вимог державних протипожежних, санітарних норм; 5) чи посвідчено право власності на нерухоме майно в установленому законом порядку на час виникнення права власності. Судом встановлено, що за час свого життя спадкодавцю [PERSON] належала на праві власності 1/3 частина квартири [ADDRESS], що підтверджується свідоцтвом про право власності [NUMBER] від 19.06.2014 року. Проте через відсутність у позивача доказів реєстрації даного права власності спадкодавцем в державному реєстрі, оформлення спадкових прав на частину квартири у нотаріальному порядку стало неможливим. Позивач не мала у себе всіх вказаних документів в наявності та не могла вже їх отримати без особистої участі спадкодавця, що з об'єктивних причин позбавило позивача можливості оформити спадкові права в досудовому порядку. Втім, сам по собі факт відсутності державної реєстрації правовстановлюючого документу не свідчить про відсутність у спадкодавця права на 1/3 частину квартири [ADDRESS]. Вирішення питання визнання права власності в судовому порядку є крайньою мірою захисту права власності особи за відсутності інших можливих заходів захисту речових прав на нерухоме майно. Відповідно до ст. 1 Протоколу № 1 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. Статтею 41 Конституції України передбачено, що право приватної власності набувається в порядку визначеному законом. Право приватної власності є непорушним. У відповідності з п. 1 ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ратифікованої Україною Законом України № 475/97-ВР від 17.07.1997 року, яка відповідно до ст. 9 Конституції України є частиною національного законодавства України, кожна людина при визначенні її громадянських прав та обов'язків має право на справедливий розгляд справи незалежним та безстороннім судом. З огляду на вказані фундаментальні права і гарантії, серед яких основоположним є право приватної власності, які гарантуються кожній особі як основним законом України так і міжнародним нормативним актом, суд зобов'язаний належним чином перевіряти докази, що надані позивачем в обґрунтування його права власності, та сприяти захисту такого права. Відповідно до ст. 55 Конституції України кожному гарантується судовий захист його прав і свобод. Згідно зі ст. 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ч. 5 ст. 11 ЦК України, однією з умов виникнення прав та обов'язків учасників цивільних правовідносин є рішення суду. Право власності в України повинно спиратися на певний титул (правовстановлюючий документ), для того, щоб бути доведеним перед іншими особами. Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку. Статтею 1218 ЦК встановлено, що до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об'єкти нерухомості, в тому числі житловий будинок, інші споруди, земельну ділянку є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку. Відповідно до роз'яснень, наданих Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ в своєму листі від 16.05.2013 р. N 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» (пункт 3.1.) право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. З урахуванням зазначених положень законодавства та роз'яснень ВССУ, суд вважає доведеним належними доказами факт належності та набуття спадкодавцем у встановленому законом порядку права власності на 1/3 частину квартири [ADDRESS]. Також суд приходить до висновку про необхідність захисту прав позивача в судовому порядку шляхом визнання права власності на частину квартири, оскільки інші можливі способи позасудового порядку захисту права власності на спірне майно не можуть бути реалізовані позивачем через відсутність у неї державної реєстрації правовстановлюючих документів на ім'я спадкодавця. Ігнорування майнових прав позивача, як єдиного спадкоємця за законом, та відмова у позові може призвести до втрати єдиного способу підтвердження права власності та належного їй права власності спадкового майна, та в результаті порушити фундаментальні права, закріплені статтею 1 Протоколу № 1 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод. Згідно ч.5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Згідно з ч. 1 ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Пунктом 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику у справах про спадкування" від 30.05.2008р. № 7 передбачено, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду з правилами позовного провадження. Із урахуванням всіх обставин, суд вважає вимоги позивача обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Outcome: approved