Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-23 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідачів в якому зазначив, що 4.12.2018 року Коростенським міськрайонним судом Житомирської області видано судовий наказ у справі № 279/5228/18 про стягнення з нього на користь [PERSON] аліментів на утримання неповнолітньої дочки [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/4 частки всіх видів його доходів, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. 17.12.2018 року Олевським районним судом Житомирської області у справі №287/388/18-ц постановлено про стягнення з нього аліментів на користь [PERSON] на утримання неповнолітньої дочки [PERSON] , [INFO] у розмірі 1/4 частини всіх видів його доходів, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Таким чином, у сумі на двох дітей з нього стягуються аліменти в розмірі 1/2 частки з усіх видів заробітку, що не відповідає законодавству України та залишає його без засобів до існування. Вважає, що розмір аліментів має бути зменшений до 1/3 частки його доходу. Просив зменшити розмір аліментів на користь [PERSON] на утримання дочки [PERSON] , [INFO] , встановивши їх у виді 1/6 частки з усіх видів заробітку, але не менше ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно; Зменшити розмір аліментів на користь [PERSON] на утримання дочки [PERSON] , [INFO] , встановивши його у розмірі 1/6 частки з усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. 29.08.2019 року у справі було відкрито спрощене позовне провадження, без повідомлення (виклику) сторін, та встановлено відповідачам строк для подачі відзиву та позов та подання письмових та електронних доказів щодо заперечення проти позову. Ухвала про відкриття провадження, копія позовної заяви з додатком отримана відповідачами 04.09.2019 року та 05.09.2019 року, відповідно. У встановлений строк відповідачі відзив на позов не подали. Будь-яких клопотань або заперечень з приводу пред`явлених вимог суду не подали. Дослідивши матеріали справи суд дійшов висновку про наступне. Судом встановлено, що 04.12.2018 року Коростенським міськрайонним судом видано судовий наказ у справі № 279/5228/18 про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліментів на утримання неповнолітньої дочки [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/4 частки всіх видів його доходів, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. 17.12.2018 року Олевським районним судом Житомирської області ухвалено рішення у справі № 287/388/18-ц про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліментів на утримання неповнолітньої дочки [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 частини всіх видів його доходів, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Постановою Житомирського апеляційного суду від 27.02.2019 року вищевказане рішення суду залишено без змін. Отже, судовий наказ та рішення суду є чинними. Позовні вимоги позивач обгрунтовує тим, що сплачує на двох дітей 1/2 частку заробітку, що, на його думку, не відповідає положенню ч.5 ст.183 СК України . Так, згідно частини 5 ст.183 СК України, той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину. Посилання позивача на вказану норму закону , як на підставу позову є хибною, оскільки дана норма Закону регулює питання про стягнення аліментів за судовим наказом. Відповідно до ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров"я та матеріальне становище дитини; стан здоров"я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Вказані обставини судом враховувались при ухваленні рішення про стягнення з позивача аліментів на утримання неповнолітньої дитини. Статтею 82 ЦПК України передбачено, що обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказується при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Згідно положень частини першої статті 3 Конвенції про права дитини, частини сьомої, восьмої статті 7 Сімейного Кодексу України при вирішенні будь-яких питань щодо дітей суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення інтересів дітей і, тим більше, при захисті одного із основних прав дитини - права на утримання, яке кореспондується з конституційним обов`язком батьків утримувати дітей до їх повноліття. Стаття 192 Сімейного Кодексу України вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. У зазначеній нормі закріплено вичерпний перелік обставин, які можуть бути підставою для зміни розміру аліментів за рішенням суду: а) зміна матеріального стану; б) зміна сімейного стану; в) погіршення або поліпшення здоров`я. Вказані обставини можуть стосуватися платника або одержувача аліментів. Доказів того, що з часу ухвалення судового рішення про стягнення аліментів змінився матеріальний або сімейний стан сторін по справі, або відбулось погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них, позивач суду не надав і тим самим не довів, що наявні підстави для зменшення розміру аліментів на утримання неповнолітніх дітей, відповідно до вимог ч.1 ст.192 Сімейного кодексу України. Обставини, на які посилається позивач, існували на час ухвалення рішення про стягнення аліментів, а тих обставин, які мають правове значення для вирішення даного спору, і які визначені у ст.192 СК України, а також, що ці обставини виникли після призначення аліментів на користь відповідачів , позивач не навів та належними доказами не обгрунтував. Саме по собі утримання аліментів з позивача на двох неповнолітніх дітей у загальному розмірі 1/2 частки доходу не може бути підставою для зменшення аліментів у розумінні положень ст.192 СК України. Згідно вимог ст.12, 13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах диспозитивності та змагальності сторін. Сторони мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень та зобов`язана подати усі наявні докази на підтвердження своїх вимог або заперечень. Враховуючи те, що позивач в розумінні ст.76 - 83 ЦПК України не надав достатніх доказів, які б свідчили про те, що він не спроможний сплачувати аліменти на утримання обох дітей в розмірі, визначеному рішеннями суду, по ј частині усіх видів заробітку на кожного, тому підстав для задоволення позовних вимог не має.

Outcome: dismissed