Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-20 00:00:00

У серпні 2016р. [PERSON] (Позивач) звернулася до суду з позовом, згідно якого просить розірвати шлюб між нею та Відповідачем - [PERSON], зареєстрований 22 листопада 1997 року Відділом реєстрації актів громадянського стану Ленінградського районного управління юстиції в м. Києві, актовий запис № 1090. Свої вимоги Позивачка обґрунтовує тим, що з 22 листопада 1997 року вона перебуває у шлюбі з Відповідачем. Від шлюбу подружжя має сина - [PERSON] [INFO]. Разом з тим, фактично шлюбні відносини між ними давно припинені, оскільки між сторонами виникли суттєві розбіжності у поглядах на життя та життєві цінності. Позивачка і Відповідач вже тривалий час не проживають разом, спільне господарство не ведуть. Позивачка зазначила, що примирення між ними не можливе. У судове засідання сторони не з'явились. Про час і дату судового розгляду справи повідомлялись у встановленому законом порядку (а.с. 20-21). Однак через канцелярію суду Позивачка подала заяву (а.с.23), в якій зазначила, що позовні вимоги підтримує повністю, просила суд розглянути справу за її відсутності та залишити їй прізвище «[PERSON]» при оформленні розірвання шлюбу. Відповідач через канцелярію суду також подав заяву в якій зазначив, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просив суд розглянути справу за його відсутності ( а.с.24). Від так суд приходить до висновку про можливість слухання справи за відсутності сторін. Судом встановлено, що 22 листопада 1997 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено шлюб, про що 22 листопада 1997 року здійснено відповідний актовий запис № 1090. Після державної реєстрації шлюбу прізвища сторін визначені так: чоловіка - "[PERSON]", дружини [PERSON] Реєстрація шлюбу підтверджується Свідоцтвом про шлюб від 22 листопада 1997 року (а.с. 4). Від шлюбу сторони мають спільну дитину: сина [PERSON], [INFO]. Також встановлено, що сторони не вбачають можливості подальшого продовження шлюбних відносин і збереження шлюбу суперечило б їх інтересам. Відповідно до ч.3 ст.105 Сімейного кодексу України (СК України) шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя (ч.1.ст. 110 СК України). Згідно з ч.2 ст.112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Із заявлених позовних вимог та встановлених у судовому засіданні обставин вбачається, що сторони по справі втратили почуття любові та поваги один до одного, не підтримують сімейно-шлюбних відносин, окремо ведуть господарство, тобто стали чужими людьми. Беручи до уваги наведене, суд прийшов до висновку, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б їх інтересам, а тому шлюб потрібно розірвати. За ст. 113 Сімейного кодексу України особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. В поданій заяві до суду Позивачка вказала, що вона бажає залишити прізвище «[PERSON]». Враховуючи викладене, на підставі ст.ст. 104, 105, 110, 112, 113 Сімейного кодексу України та

Outcome: approved