Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-25 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом про визнання заповіту недійсним. Ухвалою Деснянського районного суду міста Києва від 01.03.2021, відкрито провадження по справі. Позивач обґрунтовує позовні вимоги тим, що [PERSON] є рідним сином [PERSON] . [INFO] [PERSON] помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть. Після його смерті відкрилась спадщина на майно. Позивач дізнався про смерть свого сина випадково лише [INFO] , оскільки його рідна донька приховувала смерть брата. 09 вересня 2020 року о 05:00год приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Коліжук О.О. посвідчив заповіт, яким [PERSON] , все його майно, яке буде належати йому на день смерті, де б воно не знаходилось, і з чого не складалось, а також все те, на що він за законом матиме право, заповідав [PERSON] . Позивач вважає, що заповіт від 09.09.2020, складений на ім`я [PERSON] є недійсним, оскільки правоздатність і дієздатність [PERSON] , припинилася не пізніше ніж 09 вересня 2020 року о 07:00год, а реєстрація заповіту відбулася о 15:11год., вже після припинення цивільної правоздатності [PERSON] . У зв`язку з викладеним позивач просить суд визнати недійсним заповіт, виданий [PERSON] , зареєстрований 09.09.2020 о 15:11год. приватним нотаріусом київського міського нотаріального округу Коліжук Оленою Олександрівною. 06.05.2021 до суду надійшов відзив від представника відповідача - адвоката Нестеренко Є.П. відповідно до якого зазначено, що відповідачка [PERSON] є рідною сестрою [PERSON] . 09 вересня 2020 року о 05:00год приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Коліжук О.О. посвідчив заповіт, яким [PERSON] , на випадок своєї смерті зробив розпорядження, що все його майно, яке буде належати йому на день смерті, де б воно не знаходилось, і з чого не складалось, а також все те, на що він за законом матиме право, заповідав [PERSON] . У зв`язку з хворобою та на прохання заповідача заповіт складено та посвідчено за місцем його реєстрації та проживання за адресою: [ADDRESS] . Близько 07 години 40 хвилин [INFO] [PERSON] помер. Факт смерті підтверджується виданим КНП «ЦПМСД» № 3 Деснянського району м. Києва лікарським свідоцтвом про смерть №229 від 09 вересня 2020 року та свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , виданим Деснянським районним у місті Києві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції. 10 вересня 2020 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Коліжук О.О. заведено спадкову справу за № 3/2020. 03 листопада 2020 року [PERSON] звернувся до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Коліжук О.О. із заявою про прийняття спадщини. В процесі оформлення даної заяви [PERSON] стало відомо, що померлим [PERSON] 09.09.2020 складено заповіт, у якому спадкоємцем зазначено [PERSON] . [PERSON] зазначає, що заповіт зареєстровано приватним нотаріусом Коліжук О.О. після смерті заповідача, а саме 09 вересня 2020 року о 15 годині 11 хвилин, що на його думку, є підставою для визнання заповіту недійсним. [PERSON] є рідним братом відповідача, якому у 2018 році поставлено діагноз метастаз анонімной меланоми у лівому паховому лімфовузлі. Лікування хвороби заповідача потребувало значних грошових затрат, які несла його сестра [PERSON] . Жодної допомоги від батька не отримувалось. 08 вересня 2020 року [PERSON] виявив бажання заповісти все майно, яке йому належить. Після чого, родина розпочала пошуки нотаріуса, який міг би вчинити нотаріальні дії поза приміщенням нотаріальної контори, оскільки заповідач не мав змоги приїхати до нотаріальної контори. Однак, винайти вільного нотаріуса на вчинення таких дій 08.09.2020 не вдалось. При цьому [PERSON] наполягав на тому, що він хоче невідкладно скласти заповіт, оскільки бажає щоб належне йому на праві власності майно було заповідане його сестрі, яка понесла значні втрати на його лікування та має борги перед третіми особами. Враховуючи наполягання заповідача, родина змогла віднайти нотаріуса, який погодився вчинити нотаріальні дії поза приміщенням нотаріальної контори. За наслідками особистого виїзду нотаріусом Київського міського нотаріального округу Коліжук О.О. до місця проживання заповідача було посвідчено заповіт, в якому зазначено дату і час складення та посвідчення його нотаріусом, а саме 05 годин 00 хвилин 09 вересня 2020 року. На прохання заповідача, заповіт записано нотаріусом зі слів заповідача за допомогою загальноприйнятих технічних засобів, після чого заповіт до підписання прочитаний уголос запрошеними свідками [PERSON] та [PERSON] та підписаний свідком [PERSON] . Волевиявлення [PERSON] на складання заповіту на користь відповідача було дійсним, вільним, оскільки [PERSON] перебував при здоровому глузді та добрій пам`яті, чітко усвідомлював суть своїх дій. Присутність свідків під час підписання заповіту зумовлена станом, у якому перебував [PERSON] , а також на підтвердження волевиявлення [PERSON] на момент посвідчення заповіту. Смерть [PERSON] настала близько 07 год. 40 хв. 09 вересня 2020 року. Посилання позивача на положення статей 25, 202, 203 та 210 ЦК України, та твердження, що заповіт був складений та посвідчений пізніше, ніж настала смерть [PERSON] , є безпідставними, оскільки не відповідають дійсним обставинам. Заповіт є складеним та посвідченим у дату та час, які зазначені у ньому, а саме - 05 годин 00 хвилин 09 вересня 2020 року. При чому, дата реєстрації заповіту не пов`язується з датою його складання. Реєстратор вносить відомості до Спадкового реєстру у такі строки - у день вчинення відповідної нотаріальної дії. Викладене свідчить про необґрунтованість підстав заявлених позовних вимог щодо недійсності заповіту з мотивів його реєстрації в Спадковому реєстрі 09.09.2020 в 15:11, оскільки у відповідності до вимог Положення про Спадковий реєстр - реєстрація оспорюваного заповіту відбулась у день його складення - 09.09.2020, а тому відсутні будь-які порушення з цього приводу. У зв`язку з викладеним представник відповідача - адвокат Нестеренко Є.П. просить суд відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі. 28.05.2021 до суду надійшла відповідь на відзив від позивача [PERSON] відповідно до яких зазначено, що позивач жодним чином не посилається на моменти складання, підписання заповіту свідками та посвідчення заповіту нотаріусом як на правові підстави визнання заповіту недійсним. Щодо деяких моментів, які мали місце 09 вересня 2020 року, а саме: о 05:00год. був складений заповіт, о 07:40год. настав момент смерті заповідача, о 15:11год. момент вчинення державної реєстрації. Частина 1 ст. 210 ЦК України встановлює: «Правочин підлягає державній реєстрації лише у випадках, встановлених законом. Такий правочин є вчиненим з моменту його державної реєстрації». Як підтвердила відповідач у своєму відзиві, моментом смерті заповідача є 07:40год. 09 вересня 2020 року. В результаті маємо таку юридичну ситуацію, оскільки момент вчинення правочину (заповіту) мав місце вже після моменту настання смерті заповідача, то вчинення правочину (заповіту) відбулося після закінчення цивільної дієздатності заповідача, яка настала в момент його смерті о 07:40год. 09 вересня 2020 року. У зв`язку з викладеним позивач просить суд задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. 17.08.2021 до суду надійшли заперечення на відповідь на відзив від представника відповідача - адвоката Нестеренко Є.П. відповідно до яких зазначено, що відповідач повністю заперечує проти доводів позивача, викладених у відповіді на відзив. Єдиною підставою недійсності заповіту позивач вказує несвоєчасне внесення відомостей до спадкового реєстру. Однак, реєстрація заповіту у спадковому реєстрі не є підставою визнання такого заповіту недійсним. 19.08.2021 до суду надійшли пояснення від Приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Коліжук Олени Олександрівни відповідно до яких зазначено, що 08 вересня 2020 року до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Коліжук Олени Олександрівни звернулася особа за вчиненням нотаріальної дії, а саме - посвідчення заповіту, на що [PERSON] було надано згоду. В подальшому нотаріусом встановлено особу учасника цивільних відносин, яка звернулася за вчиненням нотаріальної дії. Так, із врахуванням прогресуючої онкологічної хвороби [PERSON] та станом його здоров`я, яке зі сплином часу погіршувалося, нотаріусом прийнято рішення посвідчувати заповіт в день звернення та поза приміщенням нотаріальної контори. На прохання заповідача заповіт записано нотаріусом зі слів заповідача за допомогою загальноприйнятих технічних засобі, що і вказано в тексті заповіту. Зазначаю, що на момент посвідчення заповіту, [PERSON] мав право складати заповіт, волевиявлення заповідача було вільним і відповідало його волі, сам заповіт складений без порушень вимог щодо його форми та посвідчення, які тягнуть його недійсність згідно з положеннями частини першої статті 1257 ЦК України. Як нотаріус, який надав присягу, [PERSON] не могла відмовити [PERSON] , який звернувся до неї з проханням посвідчити його останню волю, адже він знаходився у надзвичайній ситуації, в якій я не мала права на відмову. Отже, задля виконання останньої волі людини щодо розпорядження своїм майном, яка прикута до ліжка та перебуває в безпорадному стані, нотаріусом було прийнято вольове рішення невідкладно посвідчувати заповіт в день звернення до нього. У зв`язку з тим, що підготовка до вчинення нотаріальної дії потребувала певного часу та за бажанням заповідача залучення свідків, посвідчувати заповіт довелося в нічний час доби. Внесення запису про посвідчення заповіту [PERSON] до реєстру нотаріальних дій здійснено - 09.09.2020 о 05:00 год. за номером 473,474. Таким чином, заповіт є зареєстрованим та вчиненим з моменту внесення запису про посвідчення заповіту у реєстрі нотаріальних дій. Чинні вимоги закону не встановлюють порушення термінів внесення інформації до Спадкового реєстру у зв`язку з чим не можуть бути підставою для визнання заповіту недійсним. Закон зобов`язує нотаріуса встановити дієздатність особи на момент посвідчення заповіту, а не на момент внесення відомостей до Спадкового реєстру. Отже, доводи позивача про визнання недійсним заповіту у зв`язку з тим, що внесення відомостей до Спадкового реєстру було проведено після смерті заповідача є необґрунтованими та помилковими, оскільки вчинення цієї дії після смерті заповідача не може бути підставою недійсності (нікчемності) заповіту, оскільки таких наслідків законом не передбачено. Позивач [PERSON] в судових засіданнях підтримав позовні вимоги та просив їх задовольнити в повному обсязі, посилаючись на докази які містяться в матеріалах справи та на обставини, які викладені в позовній заяві. Відповідач [PERSON] та її представник - адвокат Нестеренко Є.П. в судових засіданнях заперечували проти позовних вимог та просили відмовити в повному обсязі, посилаючись на докази та обставини які викладені у відзиві. Третя особа - Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Коліжук О.О. в судових засіданнях заперечувала проти позовних вимог, обґрунтовуючи тим, що їй, як нотаріусом вчинені нотаріальні дії відповідно до чинного законодавства України. 25.10.2021 до суду надійшов виступ у судових дебатах від третьої особи, відповідно до якого просила відмовити в задоволенні позовних вимог та слухати справу за її відсутності. Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо даних про права та взаємовідносини сторін, суд вважає за можливе вирішити справу на підставі наявних у ній матеріалів та ухвалити рішення. Стаття 263 ЦПК України, регламентує, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Згідно зі статтями 12, 13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів. Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених ст. 82 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору. Згідно зі статтями 76-79 ЦПК України, доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях. Європейський суд справ людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Дослідивши повно та всебічно обставини справи в їх сукупності, вислухавши учасників справи, свідків, оцінивши всі необхідні, зібрані по справі докази для ухвалення обґрунтованого рішення, виходячи зі свого внутрішнього переконання, суд дійшов висновку, що позов не підлягає задоволенню з таких підстав. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. [PERSON] є рідним батьком [PERSON] , а [PERSON] є рідною сестрою [PERSON] , що підтверджується матеріалами справи. У 2018 році [PERSON] поставлено діагноз метастаз анонімной меланоми у лівому паховому лімфоузлі, 22.08.2019 проведено операцію по видаленню новоутворення правої задньою - лобної ділянки, 02.09.2019 поставлено діагноз: морфологія та імунодефіцит клітин пухлин найбільше характерних для метастаза меланоми, 18.05.2020 діагноз Mts ураження головного мозку, правого пахового л/в без первинно виявленого вогнища, 29.05.2020 діагноз: метастази анонімної меланоми в головний мозок, тонку кішку та очеревину, що підтверджується випискою із медичної картки амбулаторного (стаціонарного) хворого, видану КНП «Київський міський клінічний онкологічний центр», випискою із медичної картки амбулаторного (стаціонарного) хворого № 194113, випискою зі медичної карти стаціонарного хворого, видану ТОВ «Медичний центр «Добробут-Поліклініка», консультаційним дослідженням, діагностичним дослідженням, цитологічним дослідженням, молекулярним дослідженням, епікризом 15108/18, консультативним висновком, виданим Національним інститутом раку. 09 вересня 2020 року о 05 годині 00 хвилин приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Коліжук О.О. посвідчила заповіт, яким [PERSON] , на випадок своєї смерті зробив розпорядження, що все його майно, яке буде належати йому на день смерті, де б воно не знаходилось, і з чого не складалось, а також все те, на що він за законом матиме право, заповідав [PERSON] . [INFO] о 07 годині 40 хвилин [PERSON] помер, що підтверджується виданим КНП «ЦПМСД» № 3 Деснянського району м.Києва лікарським свідоцтвом про смерть №229 від 09 вересня 2020 року, свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , виданим Деснянським районним у місті Києві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), актовий запис № 1201. 10 вересня 2020 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Коліжук О.О. заведено спадкову справу за № 3/2020, після смерті [PERSON] , який помер [INFO] . 03 листопада 2020 року [PERSON] звернувся до Приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Коліжук О.О. про прийняття спадщини за законом після смерті сина [PERSON] , який помер [INFO] . В процесі оформлення заяви про прийняття спадщини [PERSON] стало відомо, що його сином [PERSON] складено заповіт, у якому спадкоємцем зазначено [PERSON] . Однак, [PERSON] заперечує проти заповіту від 09.09.2020, обґрунтовуючи тим, що заповіт є недійсним, оскільки правоздатність і дієздатність [PERSON] , припинилася не пізніше ніж 09 вересня 2020 року о 07:40год, а реєстрація заповіту відбулася о 15:11год., вже після припинення цивільної правоздатності [PERSON] . Відповідно до положень статей 1216, 1217 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. За змістом статей 1218, 1220, 1221 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (частина третя статті 46 цього Кодексу). Місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця. Статті 1222, 1223 ЦК України, регламентують, що спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Статтями 1258, 1261 ЦК України передбачено, що спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу. У першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Відповідно до статей 1233, 1234 ЦК України, заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Право на заповіт має фізична особа з повною цивільною дієздатністю. Право на заповіт здійснюється особисто. Вчинення заповіту через представника не допускається. Згідно із ст. 1235 ЦК України заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин. Заповідач може без зазначення причин позбавити права на спадкування будь-яку особу з числа спадкоємців за законом. У цьому разі ця особа не може одержати право на спадкування. Відповідно до ст. 1236 ЦК України Заповідач має право охопити заповітом права та обов`язки, які йому належать на момент складення заповіту, а також ті права та обов`язки, які можуть йому належати у майбутньому. Заповідач має право скласти заповіт щодо усієї спадщини або її частини. Загальні вимоги до форми заповіту визначені ст. 1247 ЦК України відповідно до якої, заповіт складається у письмовій формі, із зазначенням місця та часу його складення. Заповіт має бути особисто підписаний заповідачем. Якщо особа не може особисто підписати заповіт, він підписується відповідно до частини четвертої статті 207 цього Кодексу. Заповіт має бути посвідчений нотаріусом або іншими посадовими, службовими особами, визначеними у статтях 1251-1252 цього Кодексу. За змістом ст. 1248 ЦК України, нотаріус посвідчує заповіт, який написаний заповідачем власноручно або за допомогою загальноприйнятих технічних засобів. Нотаріус може на прохання особи записати заповіт з її слів власноручно або за допомогою загальноприйнятих технічних засобів. У цьому разі заповіт має бути вголос прочитаний заповідачем і підписаний ним. На бажання заповідача його заповіт може бути посвідчений при свідках. У випадках, встановлених абзацом третім частини другої статті 1248 і статтею 1252 цього Кодексу, присутність не менш як двох свідків при посвідченні заповіту є обов`язковою. Свідками можуть бути лише особи з повною цивільною дієздатністю. Свідками не можуть бути: 1) нотаріус або інша посадова, службова особа, яка посвідчує заповіт; 2) спадкоємці за заповітом; 3) члени сім`ї та близькі родичі спадкоємців за заповітом; 4) особи, які не можуть прочитати або підписати заповіт. Свідки, при яких посвідчено заповіт, зачитують його вголос та ставлять свої підписи на ньому. У текст заповіту заносяться відомості про особу свідків. Відповідно до ч. 4 ст. 207 ЦК України, якщо фізична особа у зв`язку з хворобою або фізичною вадою не може підписатися власноручно, за її дорученням текст правочину у її присутності підписує інша особа. Підпис іншої особи на тексті правочину, що посвідчується нотаріально, засвідчується нотаріусом або посадовою особою, яка має право на вчинення такої нотаріальної дії, із зазначенням причин, з яких текст правочину не може бути підписаний особою, яка його вчиняє. Підпис іншої особи на тексті правочину, щодо якого не вимагається нотаріального посвідчення, може бути засвідчений відповідною посадовою особою за місцем роботи, навчання, проживання або лікування особи, яка його вчиняє. Правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним (ст. 204 ЦК України). Стаття 203 ЦК України містить загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, зокрема зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Отже, заповіт, як односторонній правочин підпорядковується загальним правилам ЦК України щодо недійсності правочинів. Недійсними є заповіти: 1) в яких волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі; 2) складені особою, яка не мала на це права (особа не має необхідного обсягу цивільної дієздатності для складання заповіту); 3) складені з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення (відсутність нотаріального посвідчення або посвідчення особами, яке прирівнюється до нотаріального, складання заповіту представником, відсутність у тексті заповіту дати, місця його складання тощо). Відповідно до ст. 41 Закону України «Про нотаріат» нотаріальні дії вчиняються в приміщенні державної нотаріальної контори, в державному нотаріальному архіві, у приміщенні, яке є робочим місцем приватного нотаріуса, у приміщенні органу місцевого самоврядування, у приміщенні дипломатичного представництва або консульської установи. В окремих випадках, якщо особа не може з`явитися в зазначене приміщення, а також якщо того вимагають особливості вчинення нотаріальної дії, нотаріальні дії можуть бути вчинені поза зазначеними приміщеннями. Згідно із ст. 5 Закону України «Про нотаріат» нотаріус зобов`язаний здійснювати свої професійні обов`язки відповідно до цього Закону і принесеної присги, дотримуватися правил професійної етики. 08 вересня 2020 року до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Коліжук Олени Олександрівни звернулася [PERSON] за дорученням свого брата [PERSON] за вчиненням нотаріальної дії, а саме посвідчення заповіту. Як встановлено з пояснень приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Коліжук Оленою Олександрівно, що після звернення до неї [PERSON] за дорученням свого брата [PERSON] за вчиненням нотаріальної дії, нотаріусом було роз`яснено процедуру складання та посвідчення заповіту в даних обставинах та зазначено, що потрібен певний час для підготовки до вчинення нотаріальних дій, залучення свідків. Судом беззаперечно встановлено, що 09 вересня 2020 року о 05 годин 00хвилин із врахуванням прогресуючої онкологічної хвороби [PERSON] , нотаріусом складено та посвідчено заповіт в нічний час та поза приміщенням нотаріальної контори, а саме за адресою реєстрації та проживання заповідача: [ADDRESS] , під час складання заповіту нотаріусом було установлено, що [PERSON] дієздатна особа, волевиявлення [PERSON] на складання заповіту на користь [PERSON] було дійсним, вільним, оскільки [PERSON] перебував при здоровому глузді, чітко усвідомлював суть своїх дій. Також, під час посвідчення заповіту у зв`язку з тим, що [PERSON] мав тяжку хворобу, внаслідок якої не міг особисто прочитати уголос та підписати текст заповіту, за його дорученням, нотаріусом текст заповіту до його підписання зачитаний уголос у присутності свідків - [PERSON] , [PERSON] , та підписаний [PERSON] . Отже, враховуючи викладене вище, судом установлено, що Заповідач недієздатним чи обмежено дієздатним визнаний судом не був, тому мав право на складання заповіту; заповіт має письмову форму та посвідчений нотаріусом; зміст заповіту, текст якого був зачитаний уголос нотаріусом та роз`яснений заповідачу, був належним чином доведений до його відома в присутності двох свідків, а також запрошеної заповідачем для підписання особою; заповіт відповідав волі заповідача, а отже приватним нотаріусом було дотримано порядок складення заповіту. Відповідно до ст. 52 Закону України «Про нотаріат» про всі нотаріальні дії, вчинені нотаріусами або посадовими особами органів місцевого самоврядування, робиться запис у реєстрах для реєстрації нотаріальних дій після того, як нотаріус зробить посвідчувальний напис на документі або підпише документ, що ним видається. Кожна нотаріальна дія реєструється під окремим порядковим номером. Номер, під яким нотаріальна дія зареєстрована,зазначається на документі, що видається нотаріусом, чи в посвідчувальному написі. Запис у реєстрі є доказом вчинення нотаріальної дії. До того ж Наказом Міністерства Юстиції України від 7 липня 2011 року №1810/5 затверджено Положення про Спадковий реєстр. Частина 4 статті 1247 Цивільного кодексу України заповіти, посвідчені особами, зазначеними у частині третій цієї статті, підлягають державній реєстрації у Спадковому реєстрі в порядку, затвердженому Кабінетом Міністрів України. Згідно із п. 8 Порядку державної реєстрації заповітів і спадкових договорів у Спадковому реєстрі, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11 травня 2011 року № 491 посадові особи органів місцевого самоврядування вносять до Спадкового реєстру відомості про посвідчені заповіти шляхом подання державному підприємству, яке належить до сфери управління Мін`юсту, або його філіям заяв про реєстрацію. Реєстраторами Спадкового реєстру щодо таких заповітів є державне підприємство, яке належить до сфери правління Мін`юсту, та його філії (Державне підприємство "Національні інформаційні системи"), що визначено в п. 5 Порядок державної реєстрації заповітів та в п. 1.3.2. Положення про Спадковий реєстр, затвердженого наказом Міністерства юстиції України №1810/5 від 07.07.2011. Відповідно до п.1.7 Положення про Спадковий реєстр, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України від 07 липня 2011 року №1810/5 відомості про заповіти, у тому числі посвідчені посадовими службовими особами, зазначеними в статтях 1251 та 1252 ЦК України, спадкові договори та внесення змін до них, скасування заповітів та розірвання спадкових договорів, заведені спадкові справи та видані свідоцтва про право на спадщину підлягають обов`язковому внесенню до Спадкового реєстру. Згідно із п. 2.9 Положення про Спадковий реєстр реєстратор вносить відомості до Спадкового реєстру у день вчинення відповідної нотаріальної. Внесення відомостей до Спадкового реєстру не є реєстрацією заповіту. Главою 11 п.п.2.3 Наказу Міністерства Юстиції від 22.02.2012 № 296/5 Про затвердження Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України визначено, що нотаріальна дія вважається вчиненою з моменту внесення про це запису до реєстру для реєстрації нотаріальних дій. Запис у реєстрі для реєстрації нотаріальних дій є доказом вчинення нотаріальної дії. Судом установлено, що внесення запису про посвідчення заповіту [PERSON] до реєстру нотаріальних дій здійснено - 09.09.2020 о 05 годині 00 хвилин за номером 473, 474, заповіт був зареєстрованим та вчиненим з моменту внесення запису про посвідчення заповіту у реєстрі нотаріальних дій. Таким чином, реєстрація заповіту у Спадковому реєстрі не залежить від волі спадкодавця, а є технічною дією, від якої не залежить зміст заповіту і дата та час його посвідчення. Отже, обґрунтування позивача, що правоздатність і дієздатність [PERSON] , припинилася не пізніше ніж 09 вересня 2020 року о 07:40год, а реєстрація заповіту відбулася о 15:11год., вже після припинення цивільної правоздатності [PERSON] , не може бути підставою недійсності заповіту, оскільки чинні вимоги закону не встановлюють порушення термінів внесення інформації до Спадкового реєстру. Оскільки, під час розгляду справи не було встановлено належними і відповідними доказами того, що написання тексту заповіту здійснено не з волевиявлення [PERSON] та те, що заповіт був вчинений з порушеннями чинного законодавства, після припинення правоздатність і дієздатність [PERSON] , суд приходить до висновку про недоведеність позивачем належними і допустимими доказами обставин, на які вони посилаються в обґрунтування своїх позовних вимог. За відсутності жодних належних та допустимих доказів, що нотаріусом порушений порядок та чинне законодавство України щодо посвідчення та реєстрації оскарженого заповіту, суд приходить до висновку про відсутність правових підстав для визнання заповіту недійсним. Конституцією України передбачено, що всі рівні перед законом і судом; змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості (статті 24 та 129). Виходячи зі змісту ч.1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків. Згідно зі ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження. Відповідно до ст. 8 Загальної декларації прав людини, кожна людина має право на ефективне поновлення у правах компетентними національними судами в разі порушення її основних прав, наданих їй конституцією або законом. Аналізуючи зібрані по справі докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивача необґрунтовані та не підлягають задоволенню, оскільки не надано суду доказів, які б суд міг покласти в основу задоволення вимог позивача, як це передбачено статтями 76-79 та 81 ЦПК України. Відповідно до статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційне розміру задоволених позовних вимог, а в разі відмови в позові покладається на позивача.

Outcome: dismissed