Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-13 00:00:00

02.10.2003 р. за договором дарування [PERSON] став власником земельної ділянки площею 0,12 га в [ADDRESS], на якій розташоване будинковолодіння. Дана земельна ділянка межує із земельною ділянкою відповідача [PERSON], яка розташована в [ADDRESS], через яку проходить прохід до земельної ділянки позивача. Через недотримання вимог добросусідства зі сторони [PERSON], котрий користується земельною ділянкою загального користування - провулком на [ADDRESS] [PERSON] просить суд встановити земельний сервітут щодо земельної ділянки [PERSON] з правом проходу та проїзду в межах території, визначеної в містобудівельній документації як "провулок". В ході судового слідства позивач уточнив свої вимоги, вказавши розмір сервітуту шириною 5 м довжиною 24 м. В судовому засіданні [PERSON], його представник [PERSON] позов підтримали і пояснили, що іншим чином користуватися своєю земельною ділянкою не може, так як відсутній заїзд до гаража, доступ до газо- і водокомунікацій. Зі сторони вул.Київської, на яку виходить його земельна ділянка цього зробити неможливо. Представник відповідача [PERSON] позов не визнав і пояснив, що при видачі [PERSON] державного акта Волочиською міською радою не було жодних застережень щодо провулку. Також позивачем не надано доказів неможливості в ефективному використанні своєї земельної ділянки без встановлення сервітуту при тому, що його земельна ділянка виходить на вул.Київську. Представник третьої особи Калініна Р.Ф. позов визнала і пояснила, що при видачі Волочиською міською радою державного акта [PERSON] не було вказано, що в його земельну ділянку включено частину земель загального користування - [ADDRESS]. В зв'язку з цим для забезпечення [PERSON] проїзду і проходу до свого будинковолодіння необхідно встановити земельний сервітут за рахунок земель [PERSON] відповідно до генерального плану. Вислухавши учасників, дослідивши матеріали справи суд приходить до наступного висновку. Так, згідно копії договору дарування від 02.10.2003 р. [PERSON] є власником земельної ділянки площею 0,12 га по [ADDRESS], на якій розташовані житловий будинок, літня кухня, хлів, погріб, вбиральня, хлів, огорожа. Позивачем надано копію державного акта на право приватної власності на землю 111-ХМ № 016610 на дану земельну ділянку на ім'я [PERSON]. Згідно копії плану забудови даної земельної ділянки від 21.07.2003 р. земельна ділянка межує із вулицею Київською та земельною ділянкою [PERSON] і до них веде провулок. Відповідно до копії державного акта на право власності на земельну ділянку ЯМ № 864458 на ім' [PERSON] і плану зовнішніх меж по лінії Б-В земельна ділянка відповідача межує із землями Волочиської міської ради - прохід і не вказано, що [PERSON] надається земельна ділянка за рахунок провулку. Таким чином судом встановлено, що сторони є власниками сусідніх земельних ділянок. Відповідно ч.1 ст. 401 ЦК України право користування чужим майном (сервітут) може бути встановлене щодо земельної ділянки для задоволення потреб інших осіб, які не можуть бути задоволені іншим способом. Згідно ст. 98 ЗК України право земельного сервітуту - це право власника або землекористувача земельної ділянки на обмежене платне або безоплатне користування чужою земельною ділянкою. Встановлення земельного сервітуту не веде до позбавлення власника земельної ділянки, щодо якої встановлений земельний сервітут, прав володіння, користування та розпорядження нею. Земельний сервітут здійснюється способом, найменш обтяжливим для власника земельної ділянки, щодо якої він встановлений. Відповідно до чч. 2, 3 ст. 402 ЦК України земельний сервітут може бути встановлений договором між власниками або володільцями земельних ділянок, а при недосягненні згоди - за рішенням суду. Позивач [PERSON] направляв [PERSON] проект договору, але останній його відхилив, в зв'язку з чим перший звернувся до суду. Однак в ході судового слідства [PERSON] не надав доказів неможливості задоволення його потреб в ефективному використанні земельної ділянки в інший спосіб, наприклад через вул.Київську, з якою межує його земельна ділянка, а сервітут. про який він просить є найменш обтяжливим для відповідача. Також позивач посилався на те, що через земельну ділянку відповідача проходять його газо- і водокомунікації, однак доказів цього суду не надав. Крім того, [PERSON] так і не вказав конкретний розмір земельної ділянки [PERSON], щодо якої він просить встановити земельний сервітут, так як прохід існує. З метою встановлення даних обставин судом позивачу роз'яснювалося право на заявлення клопотання про призначення землевпорядної експертизи, так як для правильного вирішення спору необхідне застосування спеціальних знань, що передбачено п. 38 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 07.02.2014 р. "Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав". Від проведення землевпорядної експертизи для вирішення можливих варіантів встановлення сервітуту позивач відмовився, інша сторона такого клопотання не заявила. В зв'язку з цим спір вирішено на підставі наявних в справі доказів. За таких обставин суд приходить до висновку про безпідставність вимог [PERSON] і відмову в задоволенні його позову. Відповідно до ст.ст. 84, 88 ЦПК України із позивача на користь [PERSON] необхідно стягнути 650 грн. витрат на правову допомогу згідно наданого розрахунку і квитанції.

Outcome: dismissed