Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-18 00:00:00

У грудні 2013р. позивачі звернулись до суду з даним позовом. Посилались на те, що з 13.06.1986р. вони зареєстровані та постійно проживають у житловому будинку [ADDRESS]. Право на проживання та реєстрацію вони отримали у зв'язку із тим, що позивачка з 2.03.1983р. працювала у Донецькому експлуатаційно - технічному вузлі. В теперішній час будинок перебуває на балансі ПАТ «Укртелеком». З 2003р. вони неодноразово звертались до відповідачів, управління житлового господарства Донецької міської ради, Фонду державного майна України, управління комунальних ресурсів, адміністрації з проханням розглянути питання про передачу будинку, у якому вони проживають, до комунальної власності з наступною приватизацією житла. Рішенням Донецької міської ради № 42/14 від 26.02.2010 р. дано згоду на прийняття у комунальну власність територіальної громади міста квартир [ADDRESS]. Фонд державного майна повідомив, що відповідно до діючого законодавства у процесі корпоратизації було створено ВАТ «Укртелеком» на базі цілісного майнового комплексу Українського державного підприємства електрозв'язку «Укртелеком». Засновником товариства виступив Державний комітет зв'язку та інформації України. За результатами інвентаризації ПАТ «Укртелеком» та Територіальною комісією по Донецькій області складено відомість про державне майно, згідно яких ідентифіковане спірне нерухоме майно, а саме квартира [ADDRESS] у якій проживає позивачка. Їх звернення до прокуратури, адміністративного суду не вирішили питання щодо правового становища квартири, рішенням окружного адміністративного суду у задоволенні їх позову було відмовлено. При цьому суд встановив, що спірне майно було залишене у державній власності і перебуває на балансі ПАТ «Укртелеком». Оскільки правове становище квартири є суперечливим, просили визнати за ними право власності на квартиру за набувальною давністю. Рішенням Київського районного суду міста Донецька від 12 лютого 2014 року з врахуванням ухвали цього суду від 19.05.2004р. про виправлення описки, позовну заяву задоволено. Визнано право власності за [PERSON] та [PERSON] на квартиру [ADDRESS] за набувальною давністю. У апеляційній скарзі ПАТ «Укртелеком» просить скасувати вказане рішення та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позову. Посилається на порушення судом норм матеріального та процесуального права. Вказує, що обов'язковою умовою застосування ст. 344 ЦК України є визначення власника спірного майна, а судом першої інстанції цього не було зроблено. Спірне майно не є власністю відповідача, а лише перебуває на його балансі, власником цього майна залишилась держава. В процесі корпоратизації Українського державного підприємства «Укртелеком» спірне майно було виключене із статутного фонду ПАТ «Укртелеком» разом з іншими об'єктами житлового фонду та об'єктами цивільної оборони. Ймовірними відповідачами у даній справі повинні бути Фонд державного майна України та Адміністрація державної служби спеціального зв'язку та захисту інформації. Крім того, відповідно до підпункту 3 пункту 3 Умов проведення конкурсу з продажу пакету акцій ВАТ «Укртелеком», затверджених розпорядженням Кабінету Міністрів України від 12.12.2010р. №1948-р ПАТ «Укртелеком» зобов'язано забезпечити передачу протягом п'яти років у комунальну власність відповідних територіальних громад об'єктів житлового фонду, що не увійшли до статутного капіталу товариства, але обліковуються на його балансі. Прийняте судом рішення позбавляє можливості відповідача виконати вказане розпорядження Кабінету Міністрів України. В засіданні апеляційного суду представник відповідача Сандул М.О. підтримував апеляційну скаргу та наполягав на її задоволенні, позивачка [PERSON] та її представник [PERSON] заперечували проти скарги та просили рішення залишити без зміни. Позивач [PERSON] в засідання апеляційного суду не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений, що підтверджено розпискою про вручення поштового відправлення. Заслухавши доповідь судді - доповідача, пояснення осіб, що з'явилися, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги апеляційний суд вважає, що скарга підлягає задоволенню, а рішенню суду скасуванню з наступних підстав. Задовольняючи позов суд виходив із того, що позивачі зареєстровані і постійно проживають у спірній квартирі з 13.06.1986р., добросовісно, безперервно і відкрито володіють зазначеним нерухомим майном і земельною ділянкою, доглядають за майном та утримують його. З 2003р. позивачка неодноразово зверталась до відповідачів та інших органів з проханням розглянути питання про передачу будинку [ADDRESS] до комунальної власності з наступною приватизацією квартири. Тому суд визнав за позивачами право власності на спірну квартиру за набувальною давністю. З вказаним висновком суду погодитись неможливо, оскільки він не відповідає фактичним обставинам та вимогам діючого законодавства. Згідно із ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Відповідно до роз'яснень, наданих у п.11 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 7 лютого 2014 року N 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» враховуючи положення статей 335 і 344 ЦК, право власності за набувальною давністю може бути набуто на майно, яке належить на праві власності іншій особі (а не особі, яка заявляє про давність володіння), а також на безхазяйну річ. Отже, встановлення власника майна або безхазяйності речі є однією з обставин, що має юридичне значення, і підлягає доведенню під час ухвалення рішення суду (стаття 214 ЦПК). Із справи вбачається, що позивачі проживають та зареєстровані в квартирі [ADDRESS] з 1986р.. Як зазначено у позові право на проживання та реєстрацію у житловому приміщенні у вказаному будинку позивачі отримали у зв'язку із тим, що позивачка працювала у Донецькому експлуатаційно - технічному вузлі. Житлове приміщення не приватизоване, перебуває на балансі ПАТ «Укртелеком», який не є власником будинку. До прийняття на баланс житлового приміщення відповідачем воно перебувало на балансі ВАТ «Укртелеком», яке було створене в процесі корпоратизації на базі цілісного майнового комплексу Українського державного підприємства електрозв'язку «Укртелеком», засновником товариства виступив Державний комітет зв'язку та інформатизації України. Розпорядженням Кабінету Міністрів України від 21.09.2011р.№902-р «Питання управління державним майном, що не увійшло до статутного капіталу публічного акціонерного товариства «Укртелеком», але перебуває на його балансі» доручено Фонду державного майна за участю Адміністрації Державної служби спеціального зв'язку та захисту інформації забезпечити проведення публічним акціонерним товариством «Укртелеком» проведення інвентаризації державного майна, що не увійшло до статутного капіталу цього товариства, але перебуває на його балансі станом на 30 вересня 2011р. За результатами інвентаризації державного майна віднести до сфери управління Адміністрації Державної служби спеціального зв'язку та захисту інформації нерухоме та рухоме майно, що забезпечує виконання покладених на неї завдань, а до сфери управління Фонду державного майна - інше майно за переліками, затвердженими спільним рішенням Фонду та Адміністрації. Фонду державного майна забезпечити внесення до Єдиного реєстру об'єктів державної власності відомостей про державне майно. З метою забезпечення виконання вказаного розпорядження було видано спільний наказ Фонду державного майна України та Адміністрації Державної служби спеціального зв'язку та захисту інформації України від 18 жовтня 2011року №1497/283 «Про державне майно, що не увійшло до статутного капіталу ПАТ «Укртелеком», але перебуває на його балансі», яким передбачено створення спільної комісії з питань ідентифікації державного майна, що не увійшло до статутного капіталу ПАТ «Укртелеком», але перебуває на його балансі. Отже, встановлено, і сторонами у справі не заперечується, що відповідач ПАТ «Укртелеком» не є власником спірної квартири. Не є власником зазначеної квартири і Донецька міська рада, яка приймала рішення від 26.02.2010р. про надання згоди на прийняття у комунальну власність спірної квартири, але до часу розгляду справи зазначене майно у комунальну власність передане не було і залишається державною власністю. Суд розглянув справу без залучення представника власника - держави, чим вирішив питання про право власності на державне майно без відома власника. Крім того, суд не врахував, що набуття у власність житлового приміщення державного чи комунального житлового фонду відбувається у порядку, передбаченому Законом України "Про приватизацію державного житлового фонду", у зв'язку з чим визнання права власності на неприватизоване житло на підставі набувальної давності неможливе. Отже, рішення суду не відповідає обставинам справи та ухвалене з порушенням вимог матеріального і процесуального закону, тому підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позову. Згідно з пунктами 3, 4 ч.1 ст. 309 ЦПК України невідповідність висновків суду обставинам справи та неправильне застосування норм матеріального і процесуального права є підставою для скасування рішення та ухвалення нового рішення.

Outcome: dismissed