Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-17 00:00:00

[PERSON], звернувся до суду з позовом до [PERSON] в якому просить визнати недостовірною та такою, що принижує його честь, гідність та ділову репутацію, а саме; -інформацію від 03 травня 2015 року, [PERSON] в мережі Інтернет через соціальну мережу «Фейсбук», розмістила інформацію, що підготовлена мною стаття «Церковний розкол в Україні зруйнував сім'ю на Христинівщині» (опублікована в газеті «Христинівська сорока» №17 (369) від 23 квітня 2015 року) г автобіографічною, назвала мене сепаратистом та людиною, яка показала свою шизофренічну сутність. Своїми діями, виходячи із зміст статті «Церковний розкол в Україні зруйнував сім'ю на Христинівщині», яку [PERSON] безпідставно назвала автобіографічною, [PERSON] публічно розповсюдила недостовірну інформацію про те, що мій син був двічі похрещений в різних церквах внаслідок чого моя сім'я зруйнувалася, чим принизила мої честь, гідність та ділову репутацію. Я та моя родина відчуваємо сильні моральні страждання і нервовий стрес. Порушився нормальний хід нашого житія, адже тепер мені та членам моєї родини доводиться пояснювати і спростовувати брехню, поширювану відповідачем перед знайомими, колегами, друзями, родичами і близькими людьми, що вимагає додаткової організації нашого життя. Хід мого життя порушений тому що я не знаю яку ще брехню вигадає відповідач і де її поширить. У мене порушився сон і погіршилося самопочуття. Також, назвавши мене сепаратистом та людиною із шизофренічною сутністю, [PERSON] принизила честь, гідність і ділову репутацію мене, як громадянина та редактора газети «Христинівська сорока», оскільки характер висловлювань в статті створює негативне враження і відношення до мене, порочить мою ділову репутацію, як професіонала у своїй сфері. Відповідно до статті 68 Конституції України кожен зобов'язаний неухильно додержуватися Конституції та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей. Праву на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань відповідає обов'язок не поширювати про особу недостовірну інформацію та таку, шо ганьбить її гідність, честь чи ділову репутацію. Відповідно до ст. 32 Конституції України ніхто не може зазнавати втручання в його особисте і сімейне життя, крім випадків, передбачених Конституцією України. Не допускається збирання, зберігання, використання та поширення конфіденційної інформації про особу без її згоди, крім випадків, визначених законом, і лише в інтересах національної безпеки, економічного добробуту та прав людини. Також у вищезазначеній статті кожному гарантується судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім'ї та права вимагати вилучення будь-якої інформації, а також право на відшкодування матеріальної і моральної шкоди, завданої збиранням, зберіганням, використанням та поширенням такої недостовірної інформації. Законом України «Про інформацію» передбачено, шо всі громадяни України, юридичні особи і державні органи мають право на інформацію. Це право передбачає можливість вільного одержання, використання, поширення та зберігання відомостей, необхідних їм для реалізації ними своїх прав, свобод і законних інтересів, здійснення завдань і функцій. Для реалізації права на інформацію громадянами, юридичними особами і державою не повинна порушувати громадські, політичні, економічні, соціальні, духовні, екологічні та інші права, свободи і законні інтереси інших осіб. В даному випадку інформація, яка висвітлена [PERSON] зачіпає мої інтереси оскільки є неправдивою, що шкодить діловій репутації позивача і принижує мої честь, гідність. Статті 297. 299 ЦК України встановлюють право на повагу до честі і гідності особи, а також на повагу до ділової репутації. Ці права в даному випадку порушені відповідачем. Ст. 302 ЦК України встановлює обов'язок особи, яка поширює інформацію, переконатися в її достовірності. Тобто, перед тим як поширити непідтверджену інформацію негативного змісту щодо особи потрібно вжити певних заходів, щоб перевірити достовірність інформації, яка підлягала розголошенню, та не допустити порушення прав, свобод і законних інтересів. В даному випадку інформація перевірена не була, що дало змогу поширити недостовірну інформацію. Отже, оскаржувана інформація крім критики та оцінки дій, містить конкретні факти, а також висловлювання, містять інформацію, що не відповідає дійсності, принижує честь, гідність і ділову репутацію позивача в громадській думці з точки зору загальновизнаних правил співжиття та принципів людської моралі та підлягає спростуванню. Внаслідок розповсюдження неправдивої інформації мені завдана моральна шкода яка виражається у душевних стражданнях, в зв'язку з протиправною поведінкою по відношенню до мене, душевних стражданнях у зв'язку з приниженням честі, гідності, а також моєї ділової репутації. Компенсацію за завдану моральну шкоду мені важко оцінити в грошовому еквіваленті, втім, виходячи із позиції розумності, я вважаю, що вона складає 10000 (Десять тисяч) гривень. Під час розгляду справи позивач збільшив позовні вимоги та просив суд зобовязати [PERSON] спростувати та скасувати звернення [PERSON] при Христинівській районний державній адміністрації датоване 28.05.2015 року, як таке, що порушує Законодавство України та припинити всі подальші дії, спрямовані на усунення чи відсторонення позивача з посади редактора Христинівської маської газети «Христинівська сорока». Позивач в судовому зсіданні підтримав позов та просив задовольнити його з підстав викладених у ньому. Відповідач позовні вимоги не визнала та пояснила, що будь-яка особа може зареєструватись під його ім'ям у мережі фейсбук, так як реєстрація акаунтів здійснюється анонімно, і викладати власну інформацію та коментарі. Крім того коментарі, які викладають користувачі у мережі Інтернет, є їх власними судженнями, а тому узадоволенні позову просила відмовити в повному обсязі. Заслухавши сторони, дослідивши письмові докази, що є в матеріалах справи, суд приходить до слідуючих висновків. Відповідно до ст.ст. 15, 16 Цивільного кодексу України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно із ч.1 ст.3 Цивільного процесуального кодексу України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. відповідно до ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. відповідно до ч.3 ст.60 ЦПК України доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених ЦПК України ( ч. 3 ст. 10 ЦПК України). Згідно частини 4 статті 10 ЦПК України суд лише сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи для чого роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджає про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дії і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом. Обовязок доказування відповідно зі статтею 10 ЦПК покладений на сторони у справі. Крім того, відповідно зі статтею 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Судом встановлено, що 03 травня 2015 року на інтернет - сайті www.facebook.com (соціальна мережа Фейсбук) на сторінці з наступним посиланням [PERSON] розміщено інформацію, а саме; -« Ось ще один Христинівський майстер слова та пера [PERSON] редактор і видавець «Христинівська сорока» показав свою шизофренічну сущність (інакше не скажу) у автобіографічній статті «Церковний розкол в Україні зруйнував сімю на Христинівщині». Це просто якийсь жах! Ця людина бере на себе сміливість ображати нашого Патріарха УПЦ КП Філарета, називати його розкольником, принижувати нашу церкву, говорячи словами наших клятих ворогів про її не канонічність та ненависть. Ось навожу слова горе публіциста: - «Світове Православя вважає їх зрадниками Церкви Христової, які діють самі по собі, і їх обряди не є благодатними». Ну що це таке?! Можливо пан [PERSON] вважає благодатними обряди благословення церквою московського патріарха, російських найманців та сепаратистів на війну проти наших синів та чоловіків, а чи молитви за царя всія русі Путіна є благодатною? Мені так хочеться плюнути йому в рожу, адже як на мене це удар нижче пояса не смертельний, та страшенно бридкий! З цим треба щось робити! Тим більше Що газета частково фінансується з бюджету міста ( 30 тис.) Я особисто не хочу платити за таку парнуху!!! На думку суду заслуговують на увагу заперечення відповідача щодо доведення авторства вислову про який йдеться. Відповідно до вимог ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог, при цьому доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Відповідно до пункту 18 Постанови № 1 Пленуму Верховного Суду України від 27.02.09. «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи», позивач повинен довести факт поширення інформації відповідачем, а також те, що внаслідок такого поширення відповідачем було порушено його особисті немайнові права та нанесено моральної шкоди чи певних збитків. В судовому засіданні не здобуто доказів, які б беззаперечно свідчили про авторство відповідача у вказаному коментарі та висловлюваннях, позивач ніяким чином не довів цього. Окрім того, суд звертає увагу позивача, що відповідно до ст. 201 ЦК України особистими немайновими благами, які охороняються цивільним законодавством є честь, гідність, ділова репутація людини. Згідно ст. 276 ЦК України фізична особа діями якої порушено особисте немайнове право іншої фізичної особи, зобов'язані вчинити необхідні дії для його негайного поновлення. Якщо дії, необхідні для негайного поновлення порушеного особистого немайнового права фізичної особи, не вчиняються, суд може постановити рішення щодо поновлення порушеного права, а також відшкодування моральної шкоди, завданої його порушенням. Стаття 277 ЦК України вказує на те, що фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї недостовірної інформації, має право на спростування цієї інформації. Згідно п. 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України №1 від 27.02.2009 року «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» під поширенням інформації слід розуміти: опублікування її у пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації; поширення в мережі Інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв'язку; викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам; повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі. Разом з тим ч.1 ст.34 Конституції України кожному гарантовано право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань. Відповідно до статті 30 Закону України «Про інформацію» ніхто не може бути притягнутий до відповідальності за висловлення оціночних суджень. Оціночними судженнями, за винятком наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема з огляду на характер використання мовно-стилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості. Не є предметом судового захисту оціночні судження, думки, переконання, критична оцінка певних фактів і недоліків, які будучи вираженням суб'єктивної думки і поглядів відповідача, не можна перевірити на предмет їх відповідності (на відміну від перевірки істинності фактів) і спростувати, що відповідає прецедентній судовій практиці Європейського суду з прав людини при тлумаченні ст. 10 Конвенції з прав людини. Таким чином суд приходить до висновку, що якщо зробити припущення, що коментар на сторінці «Фейсбук» від імені відповідачки носить характер оціночних суджень, а тому їх правдивість не можна довести. Позивач по справі, є редактором газети тобто публічною ообою. Обираючи свою посаду та погоджуючись бути редактором газети залишив себе відкритим для суворої критики і пильного нагляду, це тягар, який публічна особа має прийняти в демократичному суспільстві. Крім того, межа допустимої критики щодо публічної особи, яка виступає в своїй публічній якості, є ширшою ніж щодо приватної особи. На відміну від останнього перший неминуче і свідомо відкриває кожне своє слово та вчинок для ретельної уваги журналістів та всього суспільства в тому має виявити більшу терпимість, про що заначено в Конвенції з прав людини. Згідно п. 21 Постанови Пленуму Верховного Суду України №1 від 27.02.2009 року «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» при поширенні недостовірної інформації стосовно приватного життя публічних осіб вирішення справ про захист їх гідності, честі чи ділової репутації має свої особливості. Суди повинні враховувати положення Декларації про свободу політичних дебатів у засобах масової інформації (далі - Декларація), схваленої 12 лютого 2004 року на 872-му засіданні Комітету [PERSON] Європи, а також рекомендації, що містяться у Резолюції 1165 (1998) Парламентської [PERSON] Європи про право на недоторканість приватного життя. Зокрема, у названій Резолюції зазначається, що публічними фігурами є особи, які обіймають державні посади і (або) користуються державними ресурсами, а також усі ті, хто відіграє певну роль у суспільному житті (у галузі політики, економіки, мистецтва, соціальній сфері, спорті чи в будь-якій іншій галузі). У статтях 3, 4, 6 Декларації вказується, що оскільки політичні діячі та посадові особи, які обіймають публічні посади або здійснюють публічну владу на місцевому, регіональному, національному чи міжнародному рівнях, вирішили апелювати до довіри громадськості та погодилися "виставити" себе на публічне політичне обговорювання, то вони підлягають ретельному громадському контролю і потенційно можуть зазнати гострої та сильної громадської критики у засобах масової інформації з приводу того, як вони виконували або виконують свої функції. У зв'язку з цим, межа допустимої критики щодо політичного діяча чи іншої публічної особи є значно ширшою, ніж окремої пересічної особи. Публічні особи неминуче відкриваються для прискіпливого висвітлення їх слів та вчинків і повинні це усвідомлювати. Щодо позовної вимоги зобовязати [PERSON] спростувати та скасувати звернення [PERSON] при Христинівській районний державній адміністрації датоване 28.05.2015 року, як таке, що порушує Законодавство України та припинити всі подальші дії, спрямовані на усунення чи відсторонення позивача з посади редактора Христинівської маської газети «Христинівська сорока», то суд зазначає, що виходячи із звернення то [PERSON] при Христинівській районний державній адміністрації дане звернення прийняла на своєму засіданні, а тому дана вимога не може стосуватися відповідачки. Враховуючи викладене суд приходить до висновку, що вимоги позивача задоволенню не підлягають, а оскільки вимоги про стягнення моральної шкоди є похідними від вимог про захист честі, гідності та ділової репутації, тому позов не підлягає задоволенню в цілому.

Outcome: dismissed