Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-16 00:00:00

У листопаді 2013 року позивач звернулася до суду в порядку цивільного судочинства з позовом до директора ТОВ «Вектор-96» [PERSON], ТОВ «Вектор-96» про зобов'язання прийняти рішення про звільнення із займаної посади. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач працює у ТОВ «Вектор-96» на посаді головного бухгалтера, починаючи з лютого 2007 року. У вересні 2010 року позивач отримала лікарняний лист з тимчасової непрацездатності у зв'язку з вагітністю та пологами, та з того часу перебувала у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку. На час розгляду справи син позивача вже досяг трирічного віку, у зв'язку з чим [PERSON] направила на адресу відповідача заяву про звільнення про звільнення з займаної посади на підставі п. 1 ст. 36 КЗпП України за угодою сторін, однак поштове відправлення повернулося до позивача, оскільки товариство відсутнє за адресою своєї реєстрації. За таких обставин, позивач просить суд звільнити її з ТОВ «Вектор-96» з посади головного бухгалтера на підставі п. 1 ст. 36 КЗпП України. Позивач у судовому засіданні підтримала позовні вимоги, просила суд задовольнити позов у повному обсязі. Відповідачі у судове засідання не з'явилися, явку своїх представників не забезпечили. Відповідач ТОВ «Вектор-96» за адресою реєстрації юридичної особи: [ADDRESS], не знаходиться, поштова кореспонденція повертається на адресу суду. Відповідач директор ТОВ «Вектор-96» [PERSON] про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином за адресою своєї реєстрації, яка відповідає даним, отриманим від відділу адресно-довідкової роботи ГУ ДМС України в м. Києві. Заяв, клопотань від відповідачів на адресу суду не надійшло. Заслухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані у справі докази, суд встановив наступне. 01 лютого 2007 року [PERSON] прийнято на роботу на посаду головного бухгалтера ТОВ «Вектор-96» на підставі наказу від 01 лютого 2007 року № 1-к. [INFO] у позивача народився син [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про народження. Перебуваючи у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, позивач звернулася до ТОВ «Вектор-96» із заявою від 23 жовтня 2013 року про звільнення із займаної посади за угодою сторін на підставі п. 1 ст. 36 КЗпП України. Заяву позивача про звільнення відповідач не отримав, оскільки конверт з поштовим відправленням повернувся з відміткою, що адресат відсутній за адресою. Відповідно до витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців місцезнаходженням юридичної особи ТОВ «Вектор-96» є [ADDRESS]. На вказану адресу позивачем було відправлено заяву про звільнення. У відповідності до ст. 21 Кодексу законів про працю України трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов'язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов'язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін. Згідно зі ст. 23 КЗпП України трудовий договір може бути: 1) безстроковим, що укладається на невизначений строк; 2) на визначений строк, встановлений за погодженням сторін; 3) таким, що укладається на час виконання певної роботи. Строковий трудовий договір укладається у випадках, коли трудові відносини не можуть бути встановлені на невизначений строк з урахуванням характеру наступної роботи, або умов її виконання, або інтересів працівника та в інших випадках, передбачених законодавчими актами. Статтею 36 КЗпП України встановлені підстави припинення трудового договору, серед яких трудовий договір може бути припинений за угодою сторін. При домовленості між працівником і власником підприємства або уповноваженим ним органом про припинення трудового договору за п. 1 ст. 36 КЗпП (за згодою сторін) договір припиняється в строк, визначений сторонами. Анулювання такої домовленості може мати місце лише при взаємній згоді про це власника або уповноваженого ним органу і працівника. (п. 8 постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 1992 року N 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів») За правилами ст. 232 КЗпП України безпосередньо в районних, районних у місті, міських чи міськрайонних судах розглядаються, зокрема, трудові спори за заявами працівників про поновлення на роботі незалежно від підстав припинення трудового договору, зміну дати і формулювання причини звільнення, оплату за час вимушеного прогулу або виконання нижчеоплачуваної роботи, спори про відмову у прийнятті на роботу, тощо. Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Як убачається з матеріалів справи, між позивачем та відповідачем виникли трудові відносини, пов'язані з прийняттям на роботу позивача на посаду головного бухгалтера ТОВ «Вектор-96». Під час розгляду справи судом не встановлено та не підтверджено матеріалами справи, що працівник та власник підприємства або уповноважений ним орган досягли взаємної згоди (домовленості) про припинення трудового договору за п. 1 ст. 36 КЗпП (за згодою сторін) у строк, визначений сторонами. Крім того, відповідачу невідомо про рішення позивача припинити трудовий договір на підставі п. 1 ст. 36 КЗпП (за згодою сторін). Відтак, суд не може звільнити [PERSON] із займаної посади на підставі п. 1 ст. 36 КЗпП (за згодою сторін), оскільки у даному випадку роботодавцем виступає ТОВ "Вектор-96", директор якого приймає наказ про звільнення позивача із займаної посади на підставі відповідних заяв працівника. У даному випадку судом можуть бути розглянуті трудові спори, пов'язані з оскарженням законності звільнення, поновленням на роботі, зміною формулювання причин звільнення, тощо, тобто суд може дослідити законність вже прийнятого рішення про звільнення працівника, причин звільнення. За таких обставин, приймаючи до уваги те, що суд не може вийти за межі заявлених позивачем вимог, суд вирішує відмовити у задоволенні позову [PERSON] про зобов'язання прийняти рішення про звільнення із займаної посади.

Outcome: dismissed