Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-07 00:00:00

Публічне акціонерне товариство комерційний банк "ПриватБанк", яке є правонаступником всіх прав та обов'язків ЗАТ КБ «ПриватБанк»,що підтверджено свідоцтвом про державну реєстрацію юридичної особи ПАТ КБ «ПриватБанк» (далі - банк) звернулось до суду з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором в сумі 162298, 00 грн. В обґрунтування вимог вказує, що 07 лютого 2007 року між ЗАТ КБ «ПриватБанк» та відповідачем [PERSON] було укладено кредитно-заставний договір, згідно умов якого останній отримав кредит в розмірі 15 000 грн., зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 24% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 05.02.2010 року. Посилаючись на те, що відповідач взяті на себе зобов'язання не виконує, позивач просить стягнути із боржника заборгованість по кредиту. Представник позивача у судовому засідання позов підтримав повністю, посилаючись на обставини викладені у заяві. Також вказав, що стосовно доводів, висловлених у запереченнях відповідача на позов заперечує, посилаючись на ч.1 ст. 204 ЦК України. Крім того вказав, що доказів про те, що відповідач погашав кредит, суду не може представити, оскільки строк зберігання касових документів закінчився і дані документи знищені. Відповідач та його представник в судовому засіданні заперечили щодо задоволення позовних вимог, і відповідач пояснив, що він не підписував кредитний договір і будь-які інші документи, які би передували укладенню договору, кредитних коштів не отримував, ніякого майна він не заставляв і в банку не був жодного разу. Проплат за кредитом ніяких не робив, нікого самостійно не просив це робити, дізнався про його наявність у вересні 2008 року. Висновок почеркознавчої експертизи підтвердив, що договір підписував не він. Крім того вказали, що позивачем документів, які б свідчили про те, що такі проплати відповідач робив суду не надано. Позивачем не доведено представлений суду розрахунок за кредитним договором. Вказали, що банк звернувся з позовом тільки через 5 років. Йому відомо, що розглядалася кримінальна справа щодо обвинувачення керуючої Гусятинського відділення Приватбанку [PERSON] у вчиненні шахрайських дій по укладенню кредитних договорів і його викликали у правоохоронні органи на допит з даного приводу. Суд, вислухавши пояснення сторін, розглянувши матеріали справи, дослідивши та оцінивши наявні у справі докази, вважає, що позов не підлягає до задоволення, виходячи із наступного. В силу вимог ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно з вимогами ст. 10, 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які посилається як на підставу своїх вимог та заперечень Частиною 1 статті 57 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ч. 2 статті 57 ЦПК України ці данні встановлюються на підставі сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко - і відеозаписів, висновків експертів. В силу вимог ч. 1 ст. 202 ЦК України правочином є дія особи спрямована на настання, зміну чи припинення цивільних прав та обов'язків. Судом встановлено, що висновком судової почеркознавчої експертизи за №64/14-22 від 17.02.2014 року, наданої судовим експертом Тернопільського відділення КНДІСЕ МЮ України встановлено, що підписи від імені [PERSON] на кредитно-заставному договорі № TEROSE00000950 від 07.02.2007 року, заяві на видачу готівки № 70207В0001 від 07.02.2007 року, анкеті-заяві про надання кредиту від 07.02.2007 року, опитувальному листку від.07.02.2007 року та на акті прийому-передачі майна в заклад № TEROSE00000950 від 07.02.2007 року виконано не [PERSON], а іншою особою. Тобто, згідно даного висновку [PERSON] - відповідач по справі вказаний кредитний договір не підписував, грошей за даним договором не отримував. Даних про те, що саме відповідач [PERSON] виконував умови кредитного договору не має. Також немає даних про те, що погашення по кредиту здійснював [PERSON]. Рішенням Гусятинського районного суду від 10.12.2014 року [PERSON] відмовлено в задоволені позову до ПАТ КБ «Приват Банк» про визнання вищезазначеного кредитного договору недійсним у зв»язку зі спливом позовної давності, яке не оскаржувалося та набрало законної сили. Відповідно до вимог ч.ч.1,3 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити вимогам Закону, волевиявлення учасників правочину має бути вільним i відповідати їx внутрішній волі. Однак, встановлено,що кредитний договір між ПАТ КБ «Приват Банк» та [PERSON] не укладався. Таким чином, суд вважає, що відповідач довів той факт, що він не укладав кредитний договір № TEROSE00000950 від 07.02.2007 року з позивачем, домовленості між ними, що спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків не було, коштів він не отримував та ними не користувався. Суд вважає, що наведенні в висновку експерта обґрунтування та встановлення факту не підписання договору кредиту є достатніми для відмови у позові позивачу. Представником позивача не було представлено суду належних доказів, які б підтвердили обставини укладення з [PERSON] вищезазначеного кредитного договору, отримання кредитних коштів та доказів про те, що останній погашав кредит. Враховуючи вищезазначене, відповідно до ст.60 ЦПК України, позивач не довів тих обставин, на які посилається, як на підставу своїх вимог, тому суд вважає, що вимоги позивача щодо стягнення заборгованості за кредитним договором задоволенню не підлягають. Посилання представника позивача на те, що судом відмовлено з підстав недійсності договору, не може бути підставою щоб задовольнити позов, оскільки банк не подав доказів про виплату [PERSON] таких коштів. Таким чином, суд приходить до переконання, що позов публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк», до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором не підлягає до задоволення. На підставі наведеного, ст. ст. 202, 203, 509, 526, 527, 610, 612, 626, 1054 ЦК України,

Outcome: dismissed