Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-26 00:00:00

03 січня 2018 року після повернення позову для подачі до належного суду Васильківським районним судом Дніпропетровської області, позивач звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитом, обґрунтовуючи тим, що остання звернулась до ПАТ КБ «ПриватБанк» з метою отримання банківських послуг, у звязку з чим підписала заву № б/н від 04 серпня 2012 року, згідно якої отримала кредит у розмірі 2700 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок.\~\~Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана ним заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг, а також Тарифами банку складає між ним і банком договір, що підтверджується підписом у заяві. ПАТ КБ «ПриватБанк» свої зобовязання за договором виконав в повному обсзяі, а саме надав відповідачу можливість розпоряджатись кредитними коштами на умовах, передбачених договором та в межах встановленого кредитного ліміту. Відповідач не надав своєчасно банку грошові кошти з погашення заборгованості за кредитом, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов договору, в результаті чого станом на 31 жовтня 2017 року виникла заборгованість за кредитом в сумі 35096,97 гривень, яка складається: з заборгованості за кредитом в сумі 1849,49 гривень; заборгованості по процентам за користування\~\~кредитом в сумі 27350,01 гривень; заборгованість за пенею та комісією 3750,00 гривень, а також штрафи відповідно до п. 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг в сумі 500,00 гривень (фіксована частина) та в сумі 1647,48 гривень (процентна складова). На підставі викладеного позивач просить стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором № б/н від 04 серпня 2012 року\~в розмірі 35096,97 гривень та судові витрати. Представник позивача у судове засідання не з'явився, просив розглядати справу в його відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Відповідач\~в судовому засіданні заперечувала проти задоволення позовних вимог, мотивуючи тим, що дійсно 04 серпня 2012 року вона користувалась кредитним лімітом, але з кінця 2014 року перестала сплачувати заборгованість, оскільки банк їй повідомив, що за її карткою проводились якісь махінації. У звязку з тим, що вона припинила сплачувати борг з 2014 року, відповідач просить суд застосувати наслідки спливу строку позовної давності та відмовити у задоволенні позову в повному обсязі. Заслухавши пояснення позивача, дослідивши письмові матеріали справи, давши їм оцінку в їх сукупності, суд прийшов до наступного.\~ Відповідно до вимог ч. 1 ст.\~202, ст.ст.\~203,\~204,\~215,\~230,\~627 ЦК України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Відповідно до\~статті 6 Цивільного кодексу України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього\~Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Судом встановлено, що відповідно до заяви\~від 04 серпня 2012 року відповідач отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок у розмірі 1000 гривень, який пізніше змінювався відповідно до довідки про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної карти (а.с.7).\~ Відповідач підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами та Правилами надання банківських послуг»\~ та "Тарифами Банку", складає між нею та Банком Договір, про що свідчить її підпис у заяві (а.с.8). Виходячи з викладеного слідує, що 04 серпня 2012 року між банком та [PERSON] був укладений кредитний договір, який підписаний сторонами та за яким досягнуто згоди з усіх істотних умов. При цьому сторони мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, а їх волевиявлення було вільним і відповідало їхній внутрішній волі. Відповідач підписала договір без застережень, власноручно, її волевиявлення було вільним і було спрямовано на реальне настання правових наслідків, що обумовлені цим договором. Так, починаючи з 04 серпня 2012 року відповідач користувалась наданим їй кредитним лімітом по картковому рахунку, не систематично, але поповнювала рахунок кредитної картки. Останнє поповнення карткового рахунку відповідачем відбулося 15 липня 2014 року. Після цього ніяких поповнень відповідач по рахунку не здійснювала, що підтверджується розрахунком заборгованості за договором №б/н від 04.08.2012, укладеного між позивачем та відповідачем, станом на 31.10.2017 року (а.с.5-6). За змістом ч. 1\~ст. 527 ЦК України, боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту. Згідно ч. 1\~ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно зі\~ст. 1054 ЦК України\~за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Оскільки кредитний договір є двостороннім договором, то права й обов'язки виникають у кожного контрагента. Відповідно до ст. ст.\~261,\~530,\~631 ЦК України, у разі порушення боржником строків сплати чергових платежів, передбачених договором, відповідно до ч. 2\~ст. 1050 ЦК України\~кредитор протягом всього часу до закінчення строку виконання останнього зобов'язання,\~вправі заявити вимоги про дострокове повернення тієї частини позики, що підлягає сплаті разом з нарахованими процентами, а також стягнути несплачені до моменту звернення кредитора до суду з позовом, щомісячні платежі (з процентами) в межах позовної давності щодо кожного із цих платежів. Відповідно до\~ст. 256 ЦК України\~позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Згідно із ч. 4\~ст. 267 ЦК України\~сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України). Згідно зі статтею 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою повязано його початок. За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України). Початок перебігу строку давності збігається з моментом виникнення в зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому поряду через суд. Таким чином, у разі неналежного виконання позичальником зобовязання за кредитним договором, позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу. Відповідно до п. 31 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 30.03.2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» роз'яснено, що враховуючи положення пункту 7 частини тринадцятої\~статті 11 Закону України "Про захист прав споживачів", суди мають виходити з того, що у спорах щодо споживчого кредитування кредитодавцю забороняється вимагати повернення споживчого кредиту, строк давності якого минув. У зв'язку із цим позовна давність за позовом про повернення споживчого кредиту застосовується незалежно від наявності заяви сторони у спорі. У відповідності до\~ст. 258 ЦК України\~спеціальна позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).\~\~ Відповідач в судовому засіданні 27 лютого 2018 року, тобто до ухвалення судом рішення по справі, звернулась до суду з заявою, в якій просила застосувати строк позовної давності до вимог ПАТ КБ «ПриватБанк» та відмовити йому у задоволенні позову (а.с.51). Враховуючи викладене та зважаючи на те, що останній платіж відповідачем було здійснено 15 липня 2014 року, а з позовом до суду банк звернувся лише у вересня 03 січня 2018 року, то суд приходить до висновку про можливість застосування до спірних правовідносин загального трирічного строку позовної давності за наявності відповідної заяви відповідача, що в силу вимог\~ст. 267 ЦК України\~є правовою підставою для відмови у задоволенні позову ПАТ КБ «ПриватБанк». З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку, що у задоволенні позову слід відмовити, оскільки\~\~сплив строк позовної давності, та про застосування\~\~спливу позовної давності заявлено відповідачем у судовому засіданні. Відповідно до\~ст. 89 ЦПК України\~виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному повному та об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності,

Outcome: dismissed